ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
17

Člen 88 navedenega zakonika določa: „Vlada lahko sprejme eno ali več regionalnih urbanističnih uredb, ki vsebujejo določbe za zagotavljanje zlasti: 1. zdravja, ohranitve, stabilnosti in lepote stavb, napeljav in njihove okolice ter – zlasti požarne in poplavne – varnosti; 2. toplotne in zvočne kakovosti stavb, varčevanja z energijo in rekuperacije energije; 3. ohranitve, zdravja, varnosti, prehodnosti in lepote komunikacij, dostopov do njih in njihove okolice; 4. oskrbe nepremičnin z opremo v splošnem interesu, zlasti v zvezi z oskrbo z vodo, plinom, elektriko, ogrevanjem in telekomunikacijami ter odvozom odpadkov; 5. minimalnih standardov za primernost stanovanj za bivanje; 6. bivalne kakovosti in udobnosti počasnih tokov, zlasti s preprečevanjem hrupa, prahu in izpuhtevanja, ki spremljajo izvajanje del, in njihovo prepovedjo ob določenih urah in na določene dneve; 7. dostopa do pozidanih ali nepozidanih nepremičnin ali delov teh nepremičnin, ki so dostopne javnosti, do napeljav in komunikacij za osebe z omejeno mobilnostjo; 8. varnosti uporabe dobrin, ki so dostopne javnosti. Te uredbe se lahko nanašajo zlasti na stavbe in napeljave nad tlemi in pod njimi, napise, orodja za oglaševanje in plakatiranje, antene, kanalizacijo, ograje, odlagališča, nepozidana zemljišča, nasade, spremembe reliefa tal in ureditev prostorov za vožnjo in parkiranje vozil zunaj javne ceste. Te urbanistične uredbe ne smejo odstopati od predpisov, ki urejajo velike cestne povezave. Uporabljajo se za celotno ozemlje regije ali del tega ozemlja, za katerega določajo meje.“
2.

Posebne mehanizme iz poglavja 2 Priloge IV k Aktu o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike in prilagoditvah Pogodb, na katerih temelji Evropska unija, poglavja 1 Priloge V k Aktu o pogojih pristopa Republike Bolgarije in Romunije in prilagoditvah Pogodb, na katerih temelji Evropska unija, in poglavja 1 Priloge IV k Aktu o pogojih pristopa Republike Hrvaške in prilagoditvah Pogodbe o Evropski uniji, Pogodbe o delovanju Evropske unije in Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za atomsko energijo je treba razlagati tako, da se uporabljajo za podaljšanje iz člena 36(1) Uredbe (ES) št. 1901/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o zdravilih za pediatrično uporabo in spremembah Uredbe (EGS) št. 1768/92, Direktive 2001/20/ES, Direktive 2001/83/ES in Uredbe (ES) št. 726/2004.
15

Dalje, iz sodne prakse Sodišča naj bi izhajalo, da nasprotovanje imetnika znamke prodaji ponovno pakiranih zdravil v skladu s členom 13(2) Uredbe št. 207/2009, ki je izjema od načela prostega pretoka blaga, vseeno ni dopustno, če pomeni to imetnikovo izvajanje pravice prikrito omejevanje trgovine med državami članicami v smislu člena 36 PDEU (sodbe z dne 11. julija 1996, Bristol-Myers Squibb in drugi, C‑427/93, C‑429/93 in C‑436/93, EU:C:1996:282, in z dne 26. aprila 2007, Boehringer Ingelheim in drugi, C‑348/04, EU:C:2007:249). Iz tega naj bi sledilo, da lahko imetnik znamke prepove spremembo, ki je povezana z vsakim ponovnim pakiranjem zdravila, označenega z njegovo znamko, in ki po sami naravi pomeni nevarnost posega v prvotno stanje zdravila, razen če je izpolnjenih pet pogojev, ki so: – ugotovitev, da bi se z imetnikovim uveljavljanjem pravice iz znamke, da nasprotuje prodaji ponovno pakiranega izdelka pod to znamko, prispevalo k umetni ločitvi trgov med državami članicami; – dokaz, da ponovno pakiranje ne more vplivati na prvotno stanje izdelka, ki je v embalaži; – jasna navedba na novi embalaži, kdo je izdelek ponovno pakiral in kdo je njegov proizvajalec; – da videz ponovno pakiranega izdelka ne more škodovati ugledu znamke in ugledu njenega imetnika; embalaža torej ne sme imeti napak, biti slabe kakovosti ali neurejena; in – da uvoznik pred prodajo ponovno pakiranega proizvoda o tem obvesti imetnika znamke in mu na njegovo zahtevo predloži primerek ponovno pakiranega izdelka.
52

Vendar pa v skladu s tem načelom davčni položaj zavezanca glede njegovih pravic in obveznosti, ki jih ima v razmerju do davčne uprave, ne more biti neskončno dolgo izpodbojen (glej v tem smislu sodbo z dne 6. februarja 2014, Fatorie, C‑424/12, EU:C:2014:50, točka 46 in navedena sodna praksa). Zato je mogoče, da je bilo s tem, da je bil začetek teka prekluzivnega roka odvisen od naključnih okoliščin, v katerih je prišlo do nezakonitosti odbitka, in s tem, da je bil ta rok po volji litovske vlade med drugim določen na dan, ko je kupec prejel dobropis, s katerim je prodajalec znesek za zemljišče brez davka enostransko popravil tako, da je vanj več let po prodaji vključil DDV, kršeno načelo pravne varnosti, kar pa mora preveriti nacionalno sodišče.
5

Člen 17, od (1) do (3), navedene direktive določa: „1. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi trgovskemu zastopniku po prenehanju veljavnosti pogodbe o trgovskem zastopanju zagotovijo nadomestilo v skladu z odstavkom 2 ali odškodnino v skladu z odstavkom 3. (a) Trgovski zastopnik ima pravico do nadomestila, če in kolikor: – je naročitelju priskrbel nove stranke ali razširil poslovne stike z obstoječimi strankami in naročitelj še uživa velike prednosti v poslih s temi strankami in – je plačilo tega nadomestila ob upoštevanju vseh okoliščin ustrezno, predvsem glede provizije, za katero je trgovski zastopnik prikrajšan in ki izhaja iz poslov s temi strankami. […] (b) znesek nadomestila ne more presegati višine, ki ustreza letnemu nadomestilu, izračunanemu na podlagi letnega povprečja plačil, ki jih je trgovski zastopnik prejemal zadnjih pet let, in če se pogodba sklene za manj kakor pet let, se nadomestilo izračuna glede na povprečje tega obdobja; (c) odobritev tega nadomestila trgovskemu zastopniku ne preprečuje uveljavljanja odškodnine. 3. Trgovski zastopnik ima pravico do odškodnine za nastalo škodo zaradi prenehanja pogodbenega razmerja z naročiteljem. Ta odškodnina se nanaša na prenehanje pogodbenega razmerja in vključuje okoliščine: – ki trgovskemu zastopniku onemogočajo prejemanje provizije, do katere bi bil pri normalnem izvajanju pogodbe upravičen, in naročitelju zagotavljajo pomembne prednosti, povezane z dejavnostjo trgovskega zastopnika, – [in/ali] ki trgovskemu zastopniku niso omogočili amortizacije stroškov in izdatkov, povzročenih z izvajanjem pogodbe na priporočilo naročitelja.“
146

Četrtič, v delu, v katerem pritožnica meni, da to, ali je cena prenosa pozitivna ali negativna, nima nobenega vpliva glede namena, ki se uresničuje s členom 3(2) odločbe Sernam 2, je treba navesti, da ker je ovrednotenje te cene odvisno od tega, ali so obveznosti vključene v ta prenos ali pa so iz njega izključene, se ta trditev prekriva s tisto, ki je bila podana v okviru tretjega dela prvega pritožbenega razloga in v skladu s katero to, da so bile pri prodaji sredstev družbe Sernam v svežnju vštete obveznosti, ni imelo nobenega vpliva glede tega namena. To trditev je torej treba zavrniti iz istih razlogov, kot so navedeni v točkah od 54 do 58 te sodbe.
73

Najprej, kar zadeva možnost za nadaljevanje postopka, ki je bil podlaga za dokončno uredbo in uredbo o podaljšanju, zaradi ponovne uvedbe protidampinških dajatev, ki so bile v njihovem prvotnem obdobju uporabe naložene s tema uredbama, je treba v zvezi s tem poudariti, da ima institucija, ki mora sprejeti ukrepe za izvršitev sodbe Sodišča, če je s to sodbo razglašena ničnost uredbe o uvedbi protidampinških dajatev ali neveljavnost take uredbe, možnost, da nadaljuje postopek, ki je podlaga za to uredbo, čeprav ta možnost ni izrecno določena v ureditvi, ki se uporablja (glej v tem smislu sodbo z dne 28. januarja 2016, CM Eurologistik in GLS, C‑283/14 in C‑284/14, EU:C:2016:57, točki 51 in 52).
10

Člen 4 te direktive določa: „1. Države članice lahko naložijo prosilcu dolžnost, da čimprej predloži vse potrebne elemente za utemeljitev prošnje za mednarodno zaščito. Dolžnost države članice je, da v sodelovanju s prosilcem obravnava ustrezne elemente prošnje. 2. Elementi iz odstavka 1 so izjave prosilca in vsa dokumentacija, s katero razpolaga prosilec, glede svoje starosti, porekla, vključno s poreklom ustreznih sorodnikov, identitete, državljanstva(-ev), držav(-e) in kraja(-ev) prejšnjega prebivališča, prejšnjih prošenj za azil, prepotovanih poti, potovalnih dokumentov ter razlogov za prošnjo za mednarodno zaščito. 3. Obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito se izvede v vsakem posameznem primeru posebej in vključuje upoštevanje naslednjega: (a) vsa ustrezna dejstva, ki se nanašajo na izvorno državo v času, ko se sprejme odločitev o prošnji, vključno z zakoni in predpisi izvorne države in načinom njihove uporabe; (b) ustrezne izjave in dokumentacijo, ki jih predloži prosilec, vključno z informacijami o tem, ali je bil ali bi lahko bil prosilec podvržen preganjanju oziroma mu je bila ali bi mu lahko bila povzročena resna škoda; (c) individualni položaj in osebne okoliščine prosilca, vključno z dejavniki, kot so poreklo, spol in starost, za oceno dejstva, ali bi na podlagi prosilčevih osebnih okoliščin dejanja, ki jim je prosilec izpostavljen ali bi jim bil lahko izpostavljen, pomenila preganjanje ali resno škodo; (d) ali so imele dejavnosti prosilca od odhoda iz izvorne države izključni ali poglavitni namen ustvarjanja potrebnih pogojev za prošnjo za mednarodno zaščito, z namenom ocene, ali bi bil prosilec ob vrnitvi v to državo zaradi teh dejavnosti izpostavljen preganjanju ali resni škodi; (e) ali se od prosilca lahko utemeljeno pričakuje, da bo izkoristil zaščito druge države, kjer lahko uveljavlja državljanstvo. […] 5. Kadar države članice uporabljajo načelo, po katerem je dolžan prošnjo za mednarodno zaščito utemeljiti prosilec, in kadar vidiki izjav prosilca niso utemeljeni z dokumentarnimi ali drugimi dokazi, teh vidikov ni treba potrditi, kadar so izpolnjeni naslednji pogoji: (a) prosilec se je kar najbolj potrudil za utemeljitev svoje prošnje; (b) vsi ustrezni elementi, ki so na voljo prosilcu, so bili predloženi, glede morebitne odsotnosti drugih ustreznih elementov pa je bila podana zadovoljiva razlaga; (c) ugotovljeno je, da so prosilčeve izjave skladne in verjetne ter ne nasprotujejo dostopnim specifičnim in splošnim informacijam, povezanim s prosilčevim primerom; (d) prosilec je zaprosil za mednarodno zaščito, kakor hitro je bilo to mogoče, razen če lahko prosilec izkaže tehten razlog, zakaj tega ni storil, in (e) ugotovljena je bila splošna verodostojnost prosilca.“
50

Tako se ubeseditev, ki je uporabljena v eni od jezikovnih različic akta, ne more uporabiti kot edina podlaga za razlago tega akta oziroma glede tega ne more imeti prednosti pred drugimi jezikovnimi različicami. Tak pristop namreč ne bi bil združljiv z zahtevo po enotni uporabi prava Unije (glej v tem smislu sodbi z dne 22. oktobra 2009, Zurita García in Choque Cabrera, C‑261/08 in C‑348/08, EU:C:2009:648, točka 55 in navedena sodna praksa, ter z dne 9. marca 2017, GE Healthcare, C‑173/15, EU:C:2017:195, točka 65 in navedena sodna praksa).
31

Tako pojem „pogoji zaposlitve“ v smislu določbe 4, točka 1, Okvirnega sporazuma zajema triletne dodatke za delovno dobo (glej v tem smislu sodbe z dne 13. septembra 2007, Del Cerro Alonso, C‑307/05, EU:C:2007:509, točka 47; z dne 22. decembra 2010, Gavieiro Gavieiro in Iglesias Torres, C‑444/09 in C‑456/09, EU:C:2010:819, točke od 50 do 58, in z dne 9. julija 2015, Regojo Dans, C‑177/14, EU:C:2015:450, točka 43), šestletne dodatke za stalno usposabljanje (glej v tem smislu sklep z dne 9. februarja 2012, Lorenzo Martínez, C‑556/11, neobjavljen, EU:C:2012:67, točka 38), pravila v zvezi z obdobji zaposlitve, ki jih je treba dopolniti, da bi se bilo mogoče uvrstiti v višji plačni razred, ali v zvezi z izračunom obdobij zaposlitve, ki se zahtevajo za to, da se za zadevno osebo pripravi letno ocenjevalno poročilo (glej v tem smislu sodbo z dne 8. septembra 2011, Rosado Santana, C‑177/10, EU:C:2011:557, točka 46 in navedena sodna praksa), pravico do vključitve v načrt ocenjevanja učiteljev in s tem povezane finančne spodbude (sklep z dne 21. septembra 2016, Álvarez Santirso, C‑631/15, EU:C:2016:725, točka 36) ter razpolovitev delovnih ur in ustrezno znižanje plače (sklep z dne 9. februarja 2017, Rodrigo Sanz, C‑443/16, EU:C:2017:109, točka 33).
49

Drugič, za preučitev vprašanja, ali načini iz člena 52(d) zakona o delovnih razmerjih presegajo to, kar je potrebno za uresničitev želenega cilja, je treba to določbo umestiti v okvir, v katerega spada, in upoštevati škodo, ki bi jo lahko povzročila zadevnim osebam (glej v tem smislu sodbo z dne 11. aprila 2013, HK Danmark, C‑335/11 in C‑337/11, EU:C:2013:222, točka 89 in navedena sodna praksa).
61

Pri tem razlogovanju je bilo napačno uporabljeno pravo. Obrazložitev spornega sklepa, tako kot obrazložitev izpodbijane sodbe, ne vsebuje nobene navedbe, na podlagi katere bi bilo mogoče razumeti, zakaj bi bilo treba šteti, da so podjetja, ki delujejo v sektorju radiodifuzije, v dejansko in pravno primerljivem položaju s podjetji, ki delujejo v drugih sektorjih, oziroma da so podjetja, ki uporabljajo prizemno tehnologijo, v primerljivem položaju s podjetji, ki uporabljajo druge tehnologije. Trditve Komisije, da v zvezi s tem ni bila potrebna nikakršna obrazložitev, ker naj bi bil pogoj selektivnosti izpolnjen, če se ukrep uporablja izključno za neki sektor dejavnosti ali za podjetja nekega geografskega območja, ni mogoče sprejeti. Sodišče je namreč razsodilo, da ukrep, ki koristi le enemu sektorju dejavnosti ali delu podjetij tega sektorja, ni nujno selektiven. Ukrep je namreč selektiven, le če v okviru danega pravnega reda učinkuje tako, da daje prednost posameznim podjetjem v primerjavi z drugimi podjetji, ki spadajo v druge sektorje ali v isti sektor in so glede na cilj, ki se uresničuje s to ureditvijo, v primerljivem dejanskem in pravnem položaju (sodba z dne 21. decembra 2016, Komisija/Hansestadt Lübeck, C‑524/14 P, EU:C:2016:971, točka 58).
6

Člen 8 te uredbe, naslovljen „Standard oskrbe“, določa: „1. Pristojni organ od podjetij plinskega gospodarstva, ki jih določi, zahteva, da sprejmejo ukrepe za zagotovitev oskrbe s plinom zaščitenim odjemalcem v državi članici v primerih: (a) izrednih temperatur v sedemdnevnem obdobju največje konice, ki se statistično pojavlja enkrat v 20 letih; (b) vsaj 30‑dnevnega obdobja izjemno velikega povpraševanja po plinu, ki se statistično pojavlja enkrat v 20 letih; in (c) vsaj 30‑dnevnega obdobja v primeru prekinitev na posamezni največji infrastrukturi s plinom pri povprečnih zimskih razmerah. Pristojni organ najpozneje do 3. junija 2012 določi podjetja plinskega gospodarstva iz prvega pododstavka. 2. Vsak povečani standard oskrbe, ki preseže 30‑dnevni rok iz točk (b) in (c) odstavka 1, ali vsaka dodatna obveznost zaradi zanesljivosti oskrbe s plinom morata temeljiti na oceni tveganja iz člena 9, biti v preventivnem načrtu ukrepov in: (a) biti skladna s členom 3(6); (b) ne smeta neupravičeno izkrivljati konkurence ali ovirati delovanja notranjega trga s plinom; (c) ne smeta negativno vplivati na zmožnost drugih držav članic, da svoje zaščitene odjemalce oskrbujejo v skladu s tem členom v primeru izrednih razmer na nacionalni ravni ali v Uniji ali na regionalni ravni; in (d) biti ob izrednih razmerah na ravni Unije ali regije skladna z merili iz člena 11(5). V duhu solidarnosti pristojni organ v načrtu za preventivne ukrepe in načrtu za izredne razmere opredeli, kako se lahko povečani standard oskrbe ali dodatna obveznost za podjetja plinskega gospodarstva začasno zmanjša v primeru izrednih razmer na ravni Unije ali regionalni ravni. 3. Po obdobjih, ki jih opredeli pristojni organ v skladu z odstavkoma 1 in 2 ali ob bolj resnih razmerah, kot so tiste iz odstavka 1, si pristojni organi in podjetja plinskega gospodarstva prizadevajo čim dlje zagotavljati oskrbo s plinom, zlasti zaščitenih odjemalcev. 4. Obveznosti podjetij plinskega gospodarstva v zvezi z izpolnjevanjem standarda oskrbe iz tega člena, so nediskriminatorne in ne pomenijo nepotrebnega bremena za ta podjetja. 5. Podjetjem plinskega gospodarstva se dovoli, da izpolnijo te obveznosti na regionalni ravni ali ravni Unije, kar je primerno. Pristojni organ ne zahteva, da se standardi iz tega člena izpolnijo na podlagi infrastrukture, ki se nahaja zgolj na njegovem ozemlju. 6. Pristojni organ zagotovi, da se pogoji za oskrbo zaščitenih odjemalcev določijo brez poseganja v normalno delovanje notranjega trga s plinom ter po ceni, ki upošteva tržno vrednost oskrbe.“
10

V teh okoliščinah je Commissione tributaria provinciale di Siracusa (sodišče za davčne zadeve v pokrajini Siracusa) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je glede na člen 11(C)(1) in člen 20(1)(b), drugi stavek, [Šeste direktive], ki se nanašata na zmanjšanje davčne osnove in na popravek DDV, obračunan za obdavčljive transakcije, v primeru popolnega ali delnega neplačila protivrednosti, dogovorjene med strankama, v skladu z načeloma sorazmernosti in učinkovitosti, zagotovljenima s Pogodbo DEU, in načelom nevtralnosti, ki ureja obračun DDV, da se določajo omejitve, zaradi katerih davčni zavezanec ne more dobiti vrnjenega davka v zvezi s protivrednostjo, ki ni bila plačana v celoti ali delno, ali pa uveljavljanje tega vračila zanj ni ekonomično – tudi s časovnega vidika, povezanega z nepredvidljivim trajanjem postopka zaradi insolventnosti? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je z zgoraj navedenimi načeli združljiv predpis – kot je člen 26(2) uredbe predsednika […] – ki za pravico do vračila davka kot pogoj določa zadosten dokaz, da predhodno izvedeni postopki zaradi insolventnosti niso bili uspešni, to je v skladu s sodno prakso in prakso davčnega organa v državi članici izključno po neuspešni končni razdelitvi premoženja oziroma, če do nje ne pride, po sprejetju dokončnega sklepa o končanju postopka zaradi insolventnosti, tudi kadar ti postopki niso razumno ekonomični zaradi zneska uveljavljane terjatve, možnosti njene izterjave in stroškov postopkov zaradi insolventnosti ter ob upoštevanju, da bodo navedeni pogoji lahko izpolnjeni šele več let po začetku postopka zaradi insolventnosti?“
3

V drugi, tretji in četrti uvodni izjavi Direktive 93/42 je navedeno: „ker se vsebine in obseg veljavnosti zakonov in drugih predpisov, ki veljajo v državah članicah na področju varnosti, zdravstvenega varstva in zmogljivostnih lastnosti medicinskih pripomočkov razlikujejo; ker se postopki za izdajanje potrdil in inšpekcijski postopki med državami članicami razlikujejo; ker te razlike pomenijo ovire za trgovino v Skupnosti; ker bi morale biti nacionalne določbe v zvezi z varnostjo in zdravstvenim varstvom pacientov, uporabnikov in, kjer to pride v poštev, drugih oseb pri uporabi medicinskih pripomočkov usklajene, da bi bil zagotovljen prosti pretok teh pripomočkov na notranjem trgu; ker je treba te usklajene določbe razlikovati od ukrepov, ki jih države članice sprejemajo za upravljanje financiranja javnega zdravstva in shem zdravstvenega zavarovanja in ki so neposredno ali posredno povezani s temi pripomočki; ker te določbe torej ne vplivajo na sposobnost držav članic, da izvajajo zgoraj navedene ukrepe, če je le zagotovljena skladnost z zakonodajo Skupnosti“.
30

V teh okoliščinah je Tribunal da Relação do Porto (pritožbeno sodišče v Portu), ki se sprašuje o razlagi člena 5 Direktive 93/104 in člena 5 Direktive 2003/88, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba ob upoštevanju člena 5 Direktive 93/104, člena 5 Direktive 2003/88 in člena 31 Listine v primeru delavcev, ki delajo v izmenah po krožnem sistemu obdobij za počitek in so zaposleni v pravnem subjektu, ki obratuje vse dni v tednu, vendar ne neprekinjeno 24 ur dnevno, obvezni dan za počitek, do katerega ima delavec pravico, nujno dodeliti v vsakem obdobju sedmih dni, torej vsaj na sedmi dan po šestih zaporednih delovnih dneh? 2. Ali je razlaga, da lahko delodajalec v zvezi s temi delavci prosto izbira dneve, ki jih v vsakem tednu dodeli delavcu za počitek, do katerega ima ta pravico, pri čemer je delavec lahko zavezan, da dela do deset zaporednih delovnih dni, ne da bi prejel dodatek za nadurno delo (na primer od srede, po počitku na ponedeljek in torek, do petka v naslednjem tednu, ki mu sledi počitek na soboto in nedeljo), v skladu s tema direktivama in predpisi? 3. Ali je razlaga, da je 24‑urno obdobje neprekinjenega počitka mogoče na kateri koli koledarski dan določenega obdobja sedmih koledarskih dni in je tudi 24‑urno obdobje neprekinjenega počitka (h kateremu se prišteje 11 ur za dnevni počitek), ki mu sledi, mogoče na kateri koli koledarski dan v obdobju sedmih koledarskih dni tik po prejšnjem obdobju, v skladu s tema direktivama in predpisi? 4. Ali je razlaga, tudi ob upoštevanju določb člena 16(a) Direktive 2003/88, da lahko delavec namesto 24‑urnega obdobja neprekinjenega počitka (h kateremu se prišteje 11 ur za dnevni počitek) za vsako obdobje sedmih dni koristi dve zaporedni ali nezaporedni obdobji 24‑urnega neprekinjenega počitka na kateri koli dan izmed štirih koledarskih dni določenega referenčnega obdobja štirinajstih koledarskih dni, v skladu s tema direktivama in predpisi?“
Člen 15 tega zakona določa:

„1. V primeru vozila (ali, za izvajanje tega odstavka, spojenih vozil) z največjo dovoljeno maso do vključno 12 ton, ki ima licenco za prevoz v notranjem cestnem prometu, je treba plačati dajatev v višini 10.000 [madžarskih forintov (HUF) (približno 33 EUR)] za pot tja in nazaj, medtem ko je treba za vozilo z največjo dovoljeno skupno maso več kot 12 ton, ki ima licenco za prevoz v notranjem cestnem prometu, plačati dajatev v višini 30.000 HUF [(približno 100 EUR)] za pot tja in nazaj. V primeru vozila z največjo dovoljeno skupno maso do vključno 12 ton, ki ima tranzitno dovoljenje, je treba plačati dajatev v višini 20.000 HUF [(približno 66 EUR)] za pot tja in nazaj, medtem ko je treba za vozila z največjo dovoljeno skupno maso več kot 12 ton, ki ima tranzitno dovoljenje, plačati dajatev v višini 60.000 HUF [(približno 200 EUR)] za pot tja in nazaj. Obveznost plačila dajatve ob uporabi predhodnih določb obstaja tudi kadar dovoljenje za prevoz ni veljavno ali kadar ga je davčni zavezanec uporabil nezakonito ali se je vozil brez dovoljenja za prevoz.

2. Zneski dajatve, določeni v odstavku 1, veljajo tudi za pot tja ali pot nazaj in za postanek na madžarskem ozemlju do 48 ur na vožnjo. Če je postanek daljši, je treba dajatev plačati v skladu z določbami odstavka 1 zgoraj za vsako novo začeto obdobje 48 ur. […]

3. Znesek dajatve, dolgovane na podlagi odstavka 1, se plača z nakupom koleka, ki ga je treba nalepiti na dovoljenja za cestni prevoz – v primeru prevoza v notranjem cestnem prometu za celotno trajanje prevoza in v primeru tranzita ločeno v obe smeri – ob vstopu na ozemlje Madžarske. Davčni zavezanec mora, ko nalepi kolek oziroma koleke, na njem ali njih obvezno navesti datum in uro vstopa (leto/mesec/dan/ura). Če obveznosti plačila (kolek) ne izpolni, se lahko vozi z dovoljenjem za prevoz, ki je predmet dajatve, ne da bi bil za to sankcioniran, le v razdalji največ 5 km od točke vstopa na ozemlje Madžarske.“
11

Družba Polbud je 24. junija 2013 na registrsko sodišče vložila predlog za izbris iz poljskega poslovnega registra. Ta predlog je utemeljila s prenosom sedeža te družbe v Luksemburg. Za namen postopka izbrisa je bila ta družba s sklepom z dne 21. avgusta 2013 pozvana, naj predloži, prvič, sklep skupščine družbenikov, v katerem je imenovan depozitar poslovnih knjig in dokumentov družbe, ki je prenehala, drugič, finančno poročilo za obdobja od 1. januarja do 29. septembra 2011, od 30. septembra do 31. decembra 2011, od 1. januarja do 31. decembra 2012 in do 1. januarja do 28. maja 2013, ki sta jih podpisala likvidacijski upravitelj in oseba, zadolžena za vodenje računovodstva, in, tretjič, sklep skupščine družbenikov, s katerim je bilo potrjeno poročilo o poteku likvidacijskega postopka.