ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva C‑267/15

Gemeente Woerden

proti

Staatssecretaris van Financiën

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden)

„Predhodno odločanje — Davek na dodano vrednost — Vstopni davek — Odbitek“

Povzetek – Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 22. junija 2016

Usklajevanje davčne zakonodaje – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Odbitek vstopnega davka – Nastanek in obseg pravice do odbitka – Davčni zavezanec, ki je dal zgraditi stavbo in jo je prodal za ceno, ki je nižja od stroškov njene izgradnje – Pravica do odbitka celotnega davka na dodano vrednost – Pridobitelj, ki je dal del navedene stavbe brezplačno v uporabo tretji osebi – Nevplivanje

(Direktiva Sveta 2006/112)

Direktivo Sveta 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da v položaju, v katerem je davčni zavezanec dal zgraditi stavbo in jo je prodal za ceno, ki je nižja od stroškov njene zgraditve, navedeni davčni zavezanec pravico do odbitka celotnega davka na dodano vrednost, plačanega za zgraditev te stavbe, in ne samo do delnega odbitka tega davka, sorazmernega delom navedene stavbe, ki jih njen kupec uporablja za gospodarske dejavnosti. To, da ta pridobitelj uporabo dela zadevne stavbe brezplačno prenese na tretjo osebo, na to nima nobenega vpliva.

(Glej točko 42 in izrek.)
Člen 4 Direktive 2003/59 o temeljnih kvalifikacijah in rednem usposabljanju voznikov nekaterih cestnih vozil za prevoz blaga ali potnikov je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, na podlagi katere zahteva po predhodnem rednem 35‑urnem usposabljanju velja za upravičence do izvzetja od zahteve po pridobitvi temeljnih kvalifikacij voznikov nekaterih cestnih vozil, namenjenih prevozu blaga ali potnikov, določenega v tem členu, za opravljanje zadevne vožnje.

Namen Direktive 2003/59 je namreč minimalna uskladitev nacionalnih določb glede pridobitve temeljnih kvalifikacij in rednega usposabljanja voznikov nekaterih cestnih vozil, namenjenih prevozu blaga ali potnikov. Minimalna uskladitev državam članicam ne preprečuje, da ohranijo ali sprejmejo strožje ukrepe, a le če ti resno ne ogrožajo rezultata, določenega z zadevno direktivo. To ni tako v primeru pogoja, da se za izdajo spričevala o strokovni usposobljenosti voznika poleg posedovanja – določenega z Direktivo 2003/59 – vozniškega dovoljenja nekaterih kategorij, nalaga tudi udeležbo pri predhodnem rednem 35‑urnem usposabljanju. Navedeni pogoj prispeva k zagotavljanju kakovosti voznikov ter krepitvi varnosti v cestnem prometu in varnosti voznikov, ki so cilji iz uvodnih izjav 4 in 5 Direktive 2003/59. Poleg tega za tako dodatno zahtevo ni mogoče šteti, da presega to, kar je potrebno za dosego teh ciljev. Tudi ni mogoče šteti, da ta zahteva posega v pridobljene pravice voznikov, ker je, prvič, Direktiva 76/914 o najnižji stopnji usposabljanja za nekatere voznike v cestnem prometu, ki je bila razveljavljena in nadomeščena z Direktivo 2003/59, v členu 1(3) določala možnost držav članic, da za pridobitev spričevala o strokovni usposobljenosti zahtevajo obsežnejše usposabljanje, kot je določeno v prilogi k tej prvonavedeni direktivi, in drugič, zadevna nacionalna ureditev že pred prenosom Direktive 2003/59 določala, da posedovanje ustreznega vozniškega dovoljenja ne zadostuje za vožnjo vozil, na katera se nanaša zadevna direktiva, in da so vozniki teh vozil morali izpopolnjevati svojo usposobljenost za vožnjo z vsakoletnim usposabljanjem. Nazadnje, taka dodatna zahteva ne krši člena 15 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.

(Glej točke 39, 43, od 45 do 47, od 50 do 52 in izrek.)
Člen 3(1) Direktive 2001/29 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi se mora uporabiti ne glede na uporabo člena 8(2) Direktive 2006/115 o pravici dajanja v najem in pravici posojanja ter o določenih pravicah, sorodnih avtorski pravici, na področju intelektualne lastnine. V zvezi s tem nič ne kaže na to, da bi zakonodajalec Unije pojmu priobčitve javnosti v kontekstih teh direktiv želel dati drugačen pomen. Različna narava pravic, zavarovanih s tema direktivama, namreč ne more prikriti dejstva, da v skladu s tema direktivama te pravice izhajajo iz istega sprožilnega elementa, to je priobčitve varovanih del javnosti.

Iz tega sledi, da je treba v primeru, v katerem se zatrjuje, da predvajanje televizijskih oddaj prek televizijskih sprejemnikov, ki jih je upravljavec rehabilitacijskega centra namestil v svojih prostorih, posega v avtorske in sorodne pravice velikega števila udeležencev, zlasti skladateljev, tekstopiscev in glasbenih založnikov, pa tudi izvajalcev, proizvajalcev fonogramov in avtorjev jezikovnih del ter njihovih založb, uporabiti tako člen 3(1) Direktive 2001/29 kot člen 8(2) Direktive 2006/115, pri čemer se pojmu „priobčitev javnosti“ v teh dveh določbah da enak pomen. Zato je treba presoditi, ali tak položaj pomeni priobčitev javnosti tako na podlagi člena 3(1) Direktive 2001/29 kot člena 8(2) Direktive 2006/115 in to na podlagi enakih razlagalnih meril, da bi se glede na določbo, ki se uporabi, zlasti izognili protislovnim in medsebojno neskladnim razlagam.

(Glej točke 27, od 31 do 34 in izrek.)
Zadeva C‑27/15

Pippo Pizzo

proti

CRGT srl

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Consiglio di giustizia amministrativa per la Regione siciliana)

„Predhodno odločanje — Javna naročila — Direktiva 2004/18/ES — Sodelovanje na javnem razpisu — Možnost sklicevanja na zmogljivosti drugih podjetij zaradi izpolnjevanja potrebnih pogojev — Neplačilo prispevka, ki ni bil izrecno določen — Izločitev iz postopka oddaje javnega naročila, brez možnosti poprave te opustitve“

Povzetek – Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 2. junija 2016

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2014/18, člena 2 in 27 ter Priloga VII A)

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/18, člena 63(1), pododstavek 3, in (2), ter 90)

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/18, člena 47(2) in 48(3))

Člena 47 in 48 Direktive 2004/18 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni zakonodaji, ki gospodarskemu subjektu dovoljuje, da se sklicuje na zmogljivosti enega ali več tretjih subjektov za izpolnitev minimalnih zahtev za sodelovanje v postopku javnega razpisa, ki jih ta subjekt izpolnjuje le delno. V zvezi s tem Direktiva 2004/18 omogoča kumuliranje zmogljivosti več gospodarskih subjektov za izpolnjevanje minimalnih zahtev glede zmogljivosti, ki jih določi naročnik, če se temu dokaže, da bo kandidat ali ponudnik, ki se sklicuje na zmogljivosti enega ali več drugih subjektov, dejansko imel na voljo njihova sredstva, ki so potrebna za izvedbo javnega naročila. Čeprav ni mogoče izključiti, da obstajajo gradnje, katerih posebnosti zahtevajo neko zmogljivost, ki je ni mogoče doseči s kumuliranjem manjših zmogljivosti več subjektov, pa lahko naročnik upravičeno zahteva, da se minimalna raven zadevne zmogljivosti doseže le z enim gospodarskim subjektom ali s sklicevanjem na omejeno število gospodarskih subjektov, če bi bila ta zahteva povezana in sorazmerna s predmetom zadevnega javnega naročila. Predložitveno sodišče mora vseeno preveriti, ali javni razpis in razpisna dokumentacija zadevnega javnega naročila izrecno določajo, da mora ob upoštevanju posebnosti storitev, ki so predmet tega javnega naročila, minimalno raven zmogljivosti dosegati samo en gospodarski subjekt. (Glej točke 26, od 28 do 30 in 34 ter točko 1 izreka.)

Na podlagi člena 90 Direktive 2014/24 o javnem naročanju in razveljavitvi Direktive 2004/18 se morajo države članice uskladiti z določbami te direktive najpozneje do 18. aprila 2016. Čeprav države članice do roka prenosa neke direktive ne smejo sprejemati predpisov, ki bi resno ogrozili cilj te direktive, pa ponudniku pred iztekom navedenega roka ne smejo naložiti obveznosti, ki ne izhajajo iz prava Unije. (Glej točki 31 in 32.)
OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLOČBAH 
Zbi rka odločb sodne pr akse 
Sodba Sodišča(šesti senat) z dne 2 3. novembra 2 0 1 6 – Komisija/ F rancija 
(Zadeva C-3 1 4 / 1 5 ) 1 
„Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 91/271/EGS – Čiščenje komunalne odpadne vode – 
Člen 4(1) in (3) – Sekundarno ali enakovredno čiščenje“ 
1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – 
Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju 
(člen 258 PDEU; Direktiva Sveta 91/271, člen 4(1) in (3)) 
(Glej točko 17.) 
2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – 
Priznanje neizpolnitve obveznosti s strani zadevne države članice – Nevplivanje 
(člen 258 PDEU) 
(Glej točko 21.) 
3. Okolje – Čiščenje komunalne odpadne vode – Direktiva 91/271 – Izvajanje držav članic – 
Obveznost rezultata – Neizpolnitev te obveznosti – Neizpolnitev obveznosti 
(člen 258 PDEU; Direktiva Sveta 91/271, člen 4(1) in (3) ter Priloga I, točka B) 
(Glej točke 22, 23, 25, 26 in 30 ter točko 1 izreka.) 
Iz rek 
1. Francoska republika s tem, da ni zagotovila sekundarnega ali enakovrednega čiščenja odpadnih 
komunalnih voda iz aglomeracij Goyave, Bastelica, Morne-à-l’Eau, Aiguilles-Château-Ville Vieille, 
Borgo-Nord, Isola, Plombières-les-Bains, Saint-Céré, Vincey, Etueffont in Volx ter Villeneuve, 
bodisi za celoten izpust, kar zadeva aglomeracije s populacijskim ekvivalentom med 
10.000 in 15.000, bodisi za izpusti v sladke vode in estuarije kar zadeva aglomeracije 
s populacijskim ekvivalentom med 2000 in 10.000, ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) in (3) 
1 UL C 294, 7.9.2015 . 
SL 
ECLI:EU:C:2016 :887 1 
OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLOČBAH 
Direktive Sveta 91/271/EGS z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode, kakor je bila 
spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1137 /2008 z dne 22. oktobra 2008 . 
2. V preostalem se tožba zavrne. 
3. Francoski republiki se naloži plačilo stroškov. 
ECLI:EU:C:2016 :887 2
Za analizo funkcionalnosti znaka v smislu člena 7(1)(e)(ii) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti, pri čemer se ta člen nanaša le na znake, ki so sestavljeni iz oblike konkretnega proizvoda, je treba bistvene značilnosti oblike presojati glede na tehnično funkcijo zadevnega konkretnega proizvoda.

Ker ni sporno, da je zadevni znak sestavljen iz oblike konkretnega proizvoda, ne pa iz abstraktne oblike, je treba opredeliti tehnično funkcijo zadevnega proizvoda in jo upoštevati pri presoji funkcionalnosti bistvenih značilnosti tega znaka.

Čeprav je pri tej analizi res treba izhajati iz zadevne oblike, kot je grafično predstavljena, navedene analize ni mogoče opraviti, ne da bi bili glede na okoliščine primera upoštevani dodatni elementi, ki se nanašajo na funkcijo zadevnega konkretnega proizvoda.

Na eni strani namreč iz sodne prakse Sodišča izhaja, da pri preizkusu funkcionalnih značilnosti znaka pristojni organ lahko opravi podroben preizkus, v okviru katerega se poleg grafične predstavitve in morebitnih opisov, predloženih ob vložitvi zahteve za registracijo, upoštevajo elementi, ki so koristni za ustrezno opredelitev bistvenih značilnosti navedenega znaka.

Na drugi strani, v vsaki od zadev, v katerih so bile izdane sodbe Sodišča z dne 18. junija 2002, Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377), z dne 14. septembra 2010, Lego Juris/UUNT (C‑48/09 P, EU:C:2010:516), in z dne 6. marca 2014, Pi‑Design in drugi/Yoshida Metal Industry (od C‑337/12 P do C‑340/12 P, neobjavljena, EU:C:2014:129), pristojni organi zadevne oblike ne bi mogli analizirati zgolj na podlagi njene grafične predstavitve, ne da bi uporabili dodatne informacije v zvezi s konkretnim proizvodom.

(Glej točke od 46 do 50.)
(Glej točke od 20 do 22 in točko 1 izreka.)

Poleg tega je treba glede na člen 16(a) navedene direktive, v skladu s katerim so države članice zavezane, da sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da se vsi zakoni in drugi predpisi, ki so v nasprotju z načelom enakega obravnavanja, odpravijo, člen 3(1)(b) te direktive razlagati tako, da zajema tudi davčno določbo, ki je bila sprejeta zaradi izboljšanja dostopa mladih do izobraževanja in torej njihovega položaja na trgu dela.

Člen 3(1)(b) Direktive 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da davčna ureditev, ki glede na starost osebe, ki prijavi izdatke za poklicno usposabljanje, določa njihovo različno davčno obravnavo, spada na stvarno področje uporabe te direktive, saj je njen namen izboljšanje dostopa mladih do usposabljanja.

Člen 6(1) Direktive 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da ne nasprotuje davčni ureditvi, ki osebam, ki niso dopolnile 30 let, pod nekaterimi pogoji dopušča, da od svojih obdavčljivih prihodkov v celoti odbijejo izdatke za poklicno usposabljanje, medtem ko je ta pravica do odbitka za osebe, ki so to starost dopolnile, omejena, če je ta ureditev objektivno in razumno utemeljena z legitimnim ciljem politike zaposlovanja in trga dela ter so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni. Predložitveno sodišče mora preveriti, ali je tako.

Cilj izboljšanja položaja mladih na trgu dela zaradi spodbujanja njihove poklicne vključenosti ali zagotavljanja njihovega varstva je namreč mogoče šteti za legitimen cilj v smislu člena 6(1) Direktive 2000/78.

Poleg tega glede primernosti davčne ureditve ni sporno, da taka ureditev lahko izboljša položaj mladih na trgu dela, saj zanje predstavlja ukrep spodbude, kar zadeva poklicno usposabljanje.

Nazadnje, kar zadeva nujno potrebnost navedene ureditve, se glede na široko polje proste presoje, ki se državam članicam in socialnim partnerjem priznava na področju socialne politike in politike zaposlovanja, ne zdi, da bi nacionalni zakonodajalec, ki je sprejel to davčno ureditev, prekoračil to, kar je potrebno za uresničitev cilja, ki se mu sledi.

(Glej točke 27, 29, 34 in 35 ter točko 2 izreka.)
OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLOČBAH 
Zbi rka odločb sodne pr akse 
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 3. mar ca 2 0 1 6 – 
Španija/Komisija 
(Zadeva C-2 6 / 1 5 P) 1 
„Pritožba — Uredba (CE) no 1234 /2007 — Skupna ureditev kme tijskih trgov — Izvedbena uredba (EU)  
št. 543/2011 — Priloga I, del B 2, točka VI D, peta alinea — Sektorja sadja in zelenjave ter predelanega  
sadja in zelenjave — Agrumi — Tržni standardi — Določbe glede označevanja —  
Navedbe konzervansov ali drugih kem ičnih snovi, uporabljenih v fazi po obiranju“  
1. Pritožba — Razlogi — Pomanjkljiva obrazložitev — Tožbeni razlog, ki se razlikuje od tistega, ki se 
nanaša na materialno zakonitost (člena 256 PDEU in 296 PDEU) (Glej točko 21.) 
2. Kmetijstvo — Skupna ureditev trgov — Sadje in zelenjava — Pogoji za trženje — Polje proste 
presoje Komisije — Upoštevanje standardnih priporočil Ekonomske komisije Združenih narodov za 
Evropo — Obseg (Uredba Sveta št. 1234 /2007 , člen 113(2); Uredba Komisije št. 543/2011 , 6. 
uvodna izjava) (Glej točke od 23 do 25.) 
3. Akti institucij — Obrazložitev — Obveznost — Obseg — Akti, ki se splošno uporabljajo (člen 296 
PDEU; Uredba Komisije št. 543/2011 ) (Glej točke od 29 do 31.) 
4. Pritožba — Razlogi — Napačna presoja dejstev — Nedopustnost — Nadzor Sodišča nad presojo, ki 
jo je izvedlo Splošno sodišče, o tem, ali so dejstva na katera se sklicuje in ki niso dokazana, splošno 
znana — Izključitev, razen ob izkrivljanju (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, drugi odstavek) 
(Glej točko 46.) 
5. Pritožba — Razlogi — Napačna presoja dejstev — Nedopustnost (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, 
člen 58, prvi odstavek) (Glej točki 57, 94.) 
6. Pritožba — Razlogi — Razlog, uveljavljan zoper dodatni razlog obrazložitve — 
Brezpredmeten razlog (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točki 59, 96.) 
1 — UL C 89, 16.3.2015 . 
SL 
ECLI:EU:C:2016 :132 1 
OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLOČBAH 
7. Pravo Evropske unije — Načela — Enako obravnavanje — Meje — Gospodarski subjekti, ki niso 
v primerljivem položaju — Konkurenčno slabši položaj enega od njih zaradi različnega 
obravnavanja — Neobstoj diskriminacije (Glej točki 63, 64.) 
8. Pritožba — Razlogi — Neobstoj konkretne graje dela argumentacije Splošnega sodišča — 
Nedopustnost (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, 
člen 169(2)) (Glej točko 71.) 
9. Pritožba — Razlogi — Razlog, prvič naveden v okviru pritožbe — Nedopustnost (člen 256 PDEU; 
Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točko 84.) 
10. Pritožba — Razlogi — Zgolj ponovitev razlogov in trditev, predstavljenih pred Splošnim sodiščem — 
Nedopustnost (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, 
člen 169(2)) (Glej točko 86.) 
Iz rek 
1. Pritožba se zavrne. 
2. Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov. 
ECLI:EU:C:2016 :132 2
74

Komisija trdi, da člen 38 CIRS predpisuje različno davčno obravnavo prenosa sredstev in obveznosti fizične osebe na družbo v zameno za poslovne deleže v odvisnosti od tega, ali se prenos opravi na družbo, ki ima sedež in dejansko upravo na ozemlju Portugalske, ali pa na družbo, ki ima sedež ali dejansko upravo zunaj tega ozemlja. V prvem primeru se namreč davek od kapitalskih dobičkov odmeri šele, ko družba, ki jih je prejela, odsvoji sredstva in obveznosti, pri čemer morajo biti izpolnjeni tudi drugi pogoji. Nasprotno naj bi bila v drugem primeru obdavčitev kapitalskih dobičkov takojšnja. Komisija meni, da bi morala Portugalska republika uporabiti enako pravilo ne glede na to, ali ima družba, na katero so bila sredstva in obveznosti prenesena, sedež in dejansko upravo na ozemlju Portugalske ali ne.
40

Glede materialnih pogojev, zahtevanih za nastanek pravice do odbitka DDV, iz člena 168(a) Direktive 2006/112 izhaja, da je treba blago in storitve, na katere se opira to pravico, uporabiti za potrebe svojih izstopnih obdavčljivih transakcij in da mora to vstopno blago ali storitve dobaviti drug davčni zavezanec (glej v tem smislu sodbo z dne 22. oktobra 2015, PPUH Stehcemp, C‑277/14, EU:C:2015:719, točka 28 in navedena sodna praksa).
37

Čeprav je treba spoštovanje načela enakega obravnavanja in obveznosti preglednosti zagotoviti tudi pri specifičnih javnih naročilih, to dejansko ne preprečuje upoštevanja njihovih posebnosti. Uskladitev te pravne zapovedi in konkretne potrebe se na eni strani izvede s strogim upoštevanjem pogojev naročila, kot so bili določeni v njegovi razpisni dokumentaciji, vse do zaključka izvedbene faze tega naročila, na drugi pa tudi z možnostjo, da se v tej dokumentaciji vnaprej izrecno določi naročnikova možnost, da po oddaji prilagodi določene, tudi pomembne pogoje navedenega naročila. S tem, da v navedeni dokumentaciji izrecno določi to možnost in podrobna pravila za njeno uresničitev, naročnik zagotovi, da so vsi gospodarski subjekti, ki želijo sodelovati pri omenjenem naročilu, od vsega začetka seznanjeni s tem in so torej pri oddaji ponudbe v enakem položaju (glej po analogiji sodbo z dne 29. aprila 2004, Komisija/CAS Succhi di Frutta, C‑496/99 P, EU:C:2004:236, točke 112, 115, 117 in 118).
45

V skladu z ustaljeno sodno prakso razlaga pravila prava Unije, ki jo Sodišče poda pri izvrševanju pristojnosti, ki mu je podeljena s členom 267 PDEU, pojasnjuje in natančneje določa pomen in obseg tega pravila, kot bi se moralo razumeti in uporabljati vse od začetka svoje veljave. Iz tega izhaja, da se tako razloženo pravilo lahko in mora uporabiti za pravna razmerja, ki so nastala in bila oblikovana pred sodbo, s katero je bilo odločeno o predlogu glede razlage, če so sicer izpolnjeni pogoji za predložitev spora o uporabi navedenega pravila pristojnemu sodišču (glej sodbe z dne 2. februarja 1988, Blaizot in drugi, 24/86, EU:C:1988:43, točka 27; z dne 10. januarja 2006, Skov in Bilka, C‑402/03, EU:C:2006:6, točka 50 in z dne 14. aprila 2015, Manea, C‑76/14, EU:C:2015:216, točka 53).
15

V obrazložitvi navedenega zakona je med drugim navedeno: „[…] v Skupnosti se materinstvo in očetovstvo v najširšem smislu obravnavata v direktivah [Sveta 92/85/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uvedbi ukrepov za spodbujanje izboljšav na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali dojijo (deseta posebna direktiva v smislu člena 16(1) Direktive 89/391/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 2, str. 110) in 96/34]. Prva se nanaša na materinstvo z vidika zdravja in varnosti pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali dojijo. Druga, ki se nanaša na okvirni sporazum o starševskem dopustu, sklenjen med UNICE, CEEP in ETUC, določa starševski dopust in proste delovne ure v primeru višje sile kot pomembne dejavnike pri usklajevanju poklicnih in družinskih obveznosti in pri spodbujanju enakih možnosti in enakega obravnavanja moških in žensk. Ta zakon zagotavlja prenos usmeritev, začrtanih v mednarodni in skupnostni ureditvi, v špansko pravo in presega minimalno raven varstva iz teh usmeritev. […]“
6

Člen 8(3a) Direktive Sveta 2011/16/EU z dne 15. februarja 2011 o upravnem sodelovanju na področju obdavčevanja in razveljavitvi Direktive 77/799/EGS (UL L 64, str. 1), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2014/107/EU z dne 9. decembra 2014 (UL L 359, str. 1) (v nadaljevanju: Direktiva 2011/16), določa: „Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zahteva, da njene Poročevalske finančne institucije izvajajo pravila o poročanju in dolžni skrbnosti iz prilog I in II, ter zagotovi uspešno izvajanje in spoštovanje takšnih pravil v skladu z oddelkom IX Priloge I. Na podlagi veljavnih pravil o poročanju in dolžni skrbnosti iz prilog I in II pristojni organ vsake države članice v okviru avtomatične izmenjave pristojnemu organu katere koli druge države članice v roku iz točke (b) odstavka 6 sporoči naslednje podatke v zvezi z davčnimi obdobji od 1. januarja 2016 dalje, ki se nanašajo na Račun, o katerem se poroča: (a) ime, naslov, identifikacijsko(-e) številko(-e) davkoplačevalca (IŠD) ter datum in kraj rojstva (v primeru posameznikov) vsake Osebe, o kateri se poroča in ki je Imetnik računa, v primeru subjekta, ki je imetnik računa in za katerega se po uporabi pravil o dolžni skrbnosti iz prilog ugotovi, da ima eno ali več Obvladujočih oseb, ki so Osebe, o katerih se poroča, pa ime, naslov in IŠD subjekta ter ime, naslov, IŠD ter datum in kraj rojstva vsake osebe, o kateri se poroča; (b) številko računa (ali ustrezno oznako, če ni številke računa); (c) ime in morebitno identifikacijsko številko Poročevalske finančne institucije; (d) stanje na računu ali vrednost računa (vključno z Odkupno vrednostjo ali vrednostjo ob odstopu v primeru Zavarovalne pogodbe z odkupno vrednostjo ali Pogodbe rentnega zavarovanja) ob koncu zadevnega koledarskega leta ali drugega ustreznega poročevalskega obdobja ali, če je bil račun zaprt med takim letom ali obdobjem, neposredno pred zaprtjem računa; […]“
Pravilo 3(b) splošnih pravil za razlago kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1214/2007 z dne 20. septembra 2007, je treba razlagati tako, da se proizvodi, kot so tisti v postopku v glavni stvari, ki so dani v carinjenje v ločenih embalažah in so pakirani skupaj šele po carinjenju, lahko kljub temu štejejo za „proizvode, pripravljene v kompletih za prodajo na drobno“ v smislu tega pravila in zato spadajo le pod eno in isto tarifno številko, če se ob upoštevanju drugih objektivnih dejavnikov ugotovi – to pa je v pristojnosti nacionalnega sodišča – da ti proizvodi tvorijo celoto in so namenjeni temu, da se kot taki tržijo v trgovini na drobno.