SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

ANTHONYJA MICHAELA COLLINSA,

predstavljeni 13. oktobra 2022 ( 1 )

Zadeva C‑349/21 <AYX

HYA,

IP,

DD,

ZI,

SS,

ob udeležbi

Spetsializirana prokuratura

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče, Bolgarija))

„Predhodno odločanje – Obdelava osebnih podatkov in varstvo zasebnosti – Direktiva 2002/58/ES – Člen 5(1) in člen 15(1) – Zaupnost elektronskih komunikacij – Sodna odločba, s katero se odobri telefonsko prisluškovanje osebam, osumljenim storitve hudega kaznivega dejanja – Vzorčno besedilo oziroma standardni obrazec – Obrazložitev – Nezakonito nadzorovanje – Dopustnost nezakonito pridobljenih dokazov – Listina Evropske unije o temeljnih pravicah – Člen 7 in člen 47“

I. Uvod

1. Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče, Bolgarija) želi s tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe izvedeti, ali je praksa odobritev uporabe ukrepov tajnega nadzorovanja, ki se izvajajo zaradi prestrezanja, snemanja in shranjevanja telefonskih pogovorov med osumljenci (v nadaljevanju: telefonsko prisluškovanje), s splošnim vzorčnim besedilom, ki ne vsebuje navedbe individualiziranih razlogov za take ukrepe, združljiva s členom 15(1) v povezavi s členom 5(1) in uvodno izjavo 11 Direktive 2002/58/ES. ( 2 ) To sodišče želi prav tako izvedeti, ali je mogoče neobstoj posamezne obrazložitve v takih odobritvah popraviti z naknadno, de novo presojo sodišča, ki odloča o zadevi, in če je odgovor nikalen, ali je mogoče šteti, da so dokazi, za katere se ugotovi, da so bili pridobljeni s kršitvijo teh določb, dopustni.

II. Pravni okvir

A. Pravo Unije

2. V uvodni izjavi 2 Direktive 2002/58 je navedeno: „Ta direktiva uveljavlja spoštovanje temeljnih pravic in upošteva načela, priznana zlasti z Listino o temeljnih pravicah Evropske unije [(v nadaljevanju: Listina)]. Zlasti pa želi ta direktiva zagotoviti popolno spoštovanje pravic, določenih v členih 7 in 8 navedene listine.“

3. V uvodni izjavi 11 Direktive 2002/58 je navedeno: „Ta direktiva, tako kot Direktiva 95/46/ES ( 3 ), ne obravnava vprašanj varstva temeljnih pravic in svoboščin, povezanih z dejavnostmi, ki jih ne ureja pravni red Skupnosti. Zato ne spreminja obstoječega ravnotežja med posameznikovo pravico do zasebnosti in možnostjo držav članic, da sprejmejo ukrepe iz člena 15(1) te direktive, potrebne za zaščito javne varnosti, obrambe, državne varnosti (vključno z gospodarsko blaginjo države, kadar se dejavnosti nanašajo na zadeve državne varnosti) in izvajanje kazenske zakonodaje. Ta direktiva torej ne vpliva na zmožnost držav članic, da zakonito prestrezajo elektronska sporočila ali da sprejmejo druge ukrepe, če so potrebni iz katerega koli od teh namenov ter v skladu z Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin [(v nadaljevanju: EKČP)], kakor jo razlaga Evropsko sodišče za človekove pravice [(v nadaljevanju: ESČP)] v svojih sodbah. Taki ukrepi morajo biti ustrezni, dosledno sorazmerni z namenom in potrebni v demokratični družbi ter predmet primernih zaščitnih ukrepov v skladu z [EKČP].“

4. Člen 5 Direktive 2002/58, naslovljen „Zaupnost sporočil“, v odstavku 1 določa: „Države članice s svojo nacionalno zakonodajo zagotovijo zaupnost sporočil in s tem povezanih podatkov o prometu, ki se pošiljajo prek javnega komunikacijskega omrežja in javno razpoložljivih elektronskih komunikacijskih storitev. Zlasti prepovejo vsem osebam razen uporabnikom, da poslušajo, prisluškujejo, shranjujejo ali na druge načine prestrezajo ali nadzirajo komunikacije (sporočila) in z njimi povezane podatke o prometu, brez privolitve zadevnih uporabnikov, razen kadar je to zakonsko dovoljeno v skladu s členom 15(1). Ta odstavek ne preprečuje tehničnega shranjevanja, ki je potrebno za prenos sporočila, brez vpliva na načelo zaupnosti.“

5. Člen 15, naslovljen „Uporaba nekaterih določb Direktive 95/46/ES“, v odstavku 1 določa: „Države članice lahko sprejmejo zakonske ukrepe, s katerimi omejijo obseg pravic in obveznosti, določenih v členu 5, členu 6, členu 8(1), (2), (3) in (4) ter členu 9 te direktive, kadar takšna omejitev pomeni potreben, primeren in ustrezen ukrep znotraj demokratične družbe za zaščito državne varnosti (to je Državne varnosti), obrambe, javne varnosti in preprečevanje, preiskovanje, odkrivanje in pregon kriminalnih dejanj ali nedovoljene uporabe elektronskega komunikacijskega sistema iz člena 13(1) Direktive 95/46/ES. V ta namen lahko države članice med drugim sprejmejo zakonske ukrepe, ki določajo zadrževanje podatkov za določeno obdobje, upravičeno iz razlogov iz tega odstavka. Vsi ukrepi iz tega odstavka so v skladu s splošnimi načeli zakonodaje Skupnosti, vključno s tistimi iz člena 6(1) in (2) Pogodbe o Evropski uniji.“

B. Bolgarsko pravo

6. Člen 121(4) bolgarske ustave določa, da so „sodni akti […] obrazloženi“.

7. Člen 34 Nakazatelno-protsesualen kodeks (zakonik o kazenskem postopku, v nadaljevanju: NPK) ( 4 ) določa, da mora „vsak akt sodišča vsebovati […] obrazložitev […]“.

8. Člen 172 NPK določa: „1. Organi, pristojni za vodenje predkazenskega postopka, lahko uporabijo posebne preiskovalne metode – elektronsko in tehnično opremo […], ki služi za dokumentiranje dejavnosti nadzorovanih oseb […]. 2. Posebne preiskovalne metode se uporabijo, če je to potrebno zaradi preiskovanja hudih naklepnih kaznivih dejanj […], če zadevnih okoliščin ni mogoče dokazati drugače ali če je tako dokazovanje izjemno oteženo.“

9. Člen 173(1) NPK določa: „Posebne preiskovalne metode se lahko v predkazenskem postopku uporabijo le na podlagi obrazloženega pisnega predloga, ki ga državni tožilec, ki vodi postopek, predloži sodišču. […]“

10. Člen 174 NPK določa: „[…] 3. Za uporabo posebnih preiskovalnih metod v postopkih, ki so v pristojnosti Spetsializiran nakazatelen sad [specializiranega kazenskega sodišča], se pridobi predhodna odobritev predsednika tega sodišča […]. 4. Organ iz odstavkov 2 in 3 odloči z obrazloženo odredbo […].“

11. Člen 3(1) Zakon za spetsialnite razuznavatelni sredstva (zakon o posebnih preiskovalnih metodah, v nadaljevanju: ZSRS) ( 5 ) določa: „Posebne preiskovalne metode se uporabijo, če je to potrebno za preprečevanje in odkrivanje hudih naklepnih kaznivih dejanj […], če zbiranja potrebnih informacij ni mogoče zagotoviti drugače ali če je tako zbiranje izjemno oteženo.“

12. Člen 12(1), točka 1, ZSRS določa: „Posebne preiskovalne metode se uporabijo zoper osebe, v zvezi s katerimi obstajajo informacije in utemeljeni razlogi za sum, da pripravljajo, izvršujejo ali so izvršile katerega izmed hudih naklepnih kaznivih dejanj iz člena 3(1).“

13. Člen 13(1) ZSRS določa organe in službe, ki lahko podajo predlog za izvajanje posebnih preiskovalnih metod ter uporabijo informacije in materialne dokaze, zbrane s temi metodami.

14. Člen 14(1), točka 7, ZSRS določa: „Uporaba posebnih preiskovalnih metod je pogojena z obrazloženim pisnim predlogom zadevnega upravnega vodje organov iz člena 13(1) ali državnega tožilca, ki vodi postopek, ali, odvisno od primera, organa iz člena 13(3), v primeru direktorata iz člena 13(1), točka (7), pa obrazloženim pisnim predlogom njegovega direktorja, ki vsebuje […] razloge, iz katerih zbiranja potrebnih informacij ni mogoče zagotoviti drugače, ali opis težav, zaradi katerih je tako zbiranje izjemno oteženo.“

15. Člen 15(1) ZSRS določa: „Vodje organov iz člena 13(1) ali državni tožilec, ki vodi postopek, v primeru direktorata iz člena 13(1), točka (7), pa predsednik komisije za boj proti korupciji in odvzem nezakonito pridobljenega premoženja, predlog [za uporabo posebnih preiskovalnih metod] predložijo predsedniku Sofiyski gradski sad [okrajno sodišče za mesto Sofija, Bolgarija], zadevnega okrožnega ali vojaškega sodišča, Spetsializiran nakazatelen sad [specializiranega kazenskega sodišča] ali podpredsedniku, ki ima pooblastilo predsednika zadevnega sodišča, ki v 48 urah izda pisno odobritev, s katero odobri ali zavrne uporabo posebnih preiskovalnih metod, pri tem pa navede razloge za svojo odločitev.“

III. Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

16. Spetsializirana prokuratura (specializirano državno tožilstvo, Bolgarija) je zoper pet oseb začelo kazenski pregon zaradi domnevnega sodelovanja v hudodelski združbi, ki je državljanom tretjih držav zagotavljala pomoč pri nezakonitem vstopu na bolgarsko ozemlje, istim posameznikom se prav tako očita prejemanje ali dajanje podkupnine. Ta dejanja so v bolgarskem pravu opredeljena kot „huda kazniva dejanja“.

17. Državno tožilstvo je 10. aprila 2017 v okviru predkazenskega postopka vložilo predlog za uporabo posebnih preiskovalnih metod, vključno s telefonskim prisluškovanjem, zoper enega od obdolžencev, in sicer IP.

18. Ta predlog obsega več kot osem strani. Na prvi strani in v nogi na straneh od 2 do 8 je navedena opravilna številka. V predlogu je najprej podan opis načrtovanih operativnih ukrepov. V njem je z imenom, matično številko, naslovom, funkcijo in delovnim mestom opredeljena oseba, zoper katero naj bi se ti ukrepi uporabili. Prav tako so navedeni številka mobilnega telefona in drugi podatki o predplačniški kartici, ki jo uporablja oseba, nad katero naj bi se izvajal nadzor.

19. V nadaljevanju predloga so navedeni razlogi, ki upravičujejo uporabo ukrepov nadzora. V prvem odstavku tega oddelka je opisan predkazenski postopek in opredeljeno kaznivo dejanje, ki je predmet preiskave, in sicer tako s sklicevanjem na upoštevne člene NPK kot tudi z opisom kaznivega dejanja. Drugi odstavek se nanaša na izpovedbo priče, ki jo je Spetsializirana prokuratura (specializirano tožilstvo) pridobilo v zvezi s kriminalno dejavnostjo, strukturo in vlogo posameznikov v tej dejavnosti. Tretji odstavek pa vsebuje dodatne izpovedbe prič, v katerem sta podrobno opisana način delovanja hudodelske združbe in vpletenost osebe, ki je predmet preiskave. V tem odstavku je opisan tudi način komunikacije med osebo, ki je predmet preiskave, in drugimi posamezniki v tej hudodelski združbi, navedena pa je tudi uporabljena številka mobilnega telefona, ki ustreza številki, navedeni v prvem odstavku tega predloga. Ta oddelek se konča z navedbo, da je na podlagi izpovedbe prič mogoče upravičeno ugotoviti, da v Bolgariji deluje hudodelska združba.

20. V predlogu so pojasnjeni razlogi, iz katerih se šteje, da so predlagani ukrepi potrebni, in navedena dejanja, ki so bila že izvedena za identifikacijo oseb, vpletenih v hudodelsko združbo. Prav tako je podrobno pojasnjeno, zakaj so dejanja in ravnanja zadevne osebe v nasprotju z različnimi določbami nacionalnega prava in prava Unije.

21. V naslednjem odstavku predloga so navedeni razlogi, iz katerih dokazov, ki bi lahko privedli do obsodbe, ni mogoče pridobiti na noben drug način. V njem se zlasti zatrjuje, da so vpletene osebe del zaprte skupine in da je pridobivanje dokazov o njihovih srečanjih zato oteženo. V zadnjem odstavku predloga pa so navedeni podatki o pooblaščeni osebi, ki jo je treba obvestiti o rezultatih predlaganega nadzora.

22. Predsednik Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče) je istega dne odobril prisluškovanje telefonskim pogovorom, njihovo snemanje in shranjevanje posnetkov za namene kazenskega postopka. V tej odredbi sta navedena ime in funkcija osebe, ki je odobrila izvajanje zadevnih ukrepov. V njej je prav tako navedeno, da je organ, ki je podal predlog, ravnal v okviru svojih pristojnosti in da obstajajo zadostni indici, da je bilo storjeno kaznivo dejanje iz člena 172(2) NPK oziroma člena 3(1) ZSRS, za katerega je pristojno Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče). V odredbi je zapisano, da so zahteve iz členov 4, 12 in 21 ZSRS oziroma člena 175(2) NPK izpolnjene. Z njo so bile odobrene metode za nadzorovanje osebe, navedene v predlogu z opravilno številko, ki ustreza številki, navedeni na prvi strani in v nogi na straneh od 2 do 8 tega predloga. Odobritev je opremljena s podpisom, žigom in datumom, to je 10. april 2017. Isti podpis, žig in datum so navedeni tudi na prvi strani predloga za odobritev zadevnih ukrepov.

23. Podobni predlogi so bili vloženi tudi v zvezi z drugimi osebami, ki so predmet preiskave, in sicer zaradi njihove vpletenosti v isto hudodelsko združbo. Zdi se, da je obrazložitev, ki jo je podal predsednik Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče), enaka, le da odobritev v vsakem posameznem primeru vsebuje sklic na drug predlog.

24. Po navedbah predložitvenega sodišča splošno vzorčno besedilo odobritev zajema najrazličnejše primere, v katerih je mogoče zakonito odobriti uporabo ukrepov tajnega nadzorovanja. To, da taka odobritev ne vsebuje individualizirane obrazložitve razlogov, iz katerih je izdana, naj bi bila običajna praksa. Predložitveno sodišče zato dvomi, ali so zadevne odobritve ustrezno obrazložene.

25. Na podlagi odobrenih ukrepov nadzora so bili določeni pogovori osumljencev posneti in shranjeni. Predložitveno sodišče priznava, da so ti pogovori upoštevni za dokazovanje utemeljenosti kazenskih obtožb, vloženih zoper obdolžence, vendar se sprašuje, ali so dopustni, če se ugotovi, da so zadevne odobritve nezakonite. Zato je prekinilo postopek in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je praksa nacionalnih sodišč v kazenskih postopkih, v skladu s katero sodišče dovoli nadzor, snemanje in shranjevanje telefonskih pogovorov osumljencev z vnaprej pripravljenim splošnim vzorcem besedila, v katerem je brez vsakršne individualizacije zgolj navedeno, da so bile zakonske določbe spoštovane, združljiva s členom 15(1) v povezavi s členom 5(1) in uvodno izjavo 11 Direktive 2002/58? 2. Če je odgovor nikalen: ali je v nasprotju s pravom Unije, če se nacionalno pravo razlaga tako, da se informacije, pridobljene na podlagi takega dovoljenja, uporabijo za dokazovanje obtožbe?“

26. IP, DD, Češka republika, Irska in Evropska komisija so predložili pisna stališča. Irska in Komisija sta na obravnavi 6. julija 2022 ustno predstavili trditve in odgovorili na vprašanja Sodišča.

27. Kar zadeva prvo vprašanje, IP in DD menita, da so zadevne odobritve nezakonite, ker ne vsebujejo navedbe individualiziranih razlogov. Zato naj njuni pravici do zasebnosti ne bi bilo zagotovljeno ustrezno varstvo pred samovoljnimi posegi. Prav tako trdita, da zadevnih odobritev nista mogla učinkovito izpodbijati, zaradi česar so jima bile kršene pravice iz člena 47 Listine. Češka republika, Irska in Komisija menijo, da bi lahko vzporedna preučitev predloga in odobritve zadostovala, da bi se obdolžencem omogočila uporaba učinkovitih pravnih sredstev za izpodbijanje zadevnih odobritev z namenom izključitve dokazov, pridobljenih na njihovi podlagi.

28. V zvezi z drugim vprašanjem pa IP in DD menita, da nezakonito pridobljeni dokazi niso dopustni. DD prav tako meni, da sodišče, ki odloča o zadevi, ne more opraviti naknadne presoje zakonitosti zadevnih odobritev. Irska meni, da je dopustnost dokazov postopkovno vprašanje, ki ga pravo Unije ne ureja in je v izključni pristojnosti držav članic. Komisija se strinja z Irsko ob upoštevanju, da v skladu s sodno prakso Sodišča velja, da je treba v vsakem primeru izločiti dokaze, ki se nanašajo na tehnično področje, glede katerega sodišče nima strokovnega znanja, in lahko odločilno vplivajo na presojo dejanskega stanja.

IV. Preučitev vprašanj za predhodno odločanje

A. Prvo vprašanje

29. Predložitveno sodišče želi izvedeti, ali je odobritev sodišča za izvedbo telefonskega prisluškovanja, ki se izda v obliki splošnega vzorčnega besedila, v katerem je sicer navedeno, da so spoštovane zakonske določbe o izvajanju takega nadzora, vendar ne vsebuje navedbe individualiziranih razlogov, združljiva s členom 15(1) Direktive 2002/58 v povezavi s členom 5(1) in uvodno izjavo 11 te direktive.

1. Uporaba Direktive 2002/58

30. V skladu s členom 1(3) Direktive 2002/58, kot se razlaga v sodni praksi Sodišča, velja, da vsi postopki obdelave osebnih podatkov, ki jih izvajajo ponudniki elektronskih komunikacijskih storitev, vključno s tistimi, ki izhajajo iz obveznosti, ki jih tem ponudnikom naložijo javni organi, spadajo na področje uporabe te direktive. Varstvo podatkov ne spada na področje uporabe Direktive 2002/58, temveč na področje uporabe nacionalnega prava, s pridržkom uporabe Direktive (EU) 2016/680, ( 6 ) le takrat, kadar države članice neposredno izvajajo ukrepe, ki odstopajo od načela zaupnosti elektronskih komunikacij, ne da bi ponudnikom takih komunikacijskih storitev naložile obveznosti, tako da morajo biti ti nacionalni ukrepi skladni, med drugim, z nacionalnim ustavnim pravom in EKČP. ( 7 )

31. Iz predložitvene odločbe ni razvidno, prav tako pa stranke, ki so se udeležile obravnave, niso mogle potrditi, ali so ukrepe nadzora iz obravnavane zadeve dejansko izvajali ponudniki elektronskih komunikacijskih storitev. Identiteto organa, ki je izvajal ukrepe nadzora, mora ugotoviti nacionalno sodišče.

32. Da bi lahko podal odgovor na postavljena vprašanja, bom izhajal iz predpostavke, da so te ukrepe izvajali ponudniki storitev elektronskih komunikacij in da ukrepi zato spadajo na področje uporabe Direktive 2002/58. ( 8 )

33. Naslednji pomemben vidik izhaja iz dejstva, da lahko države članice v skladu s členom 15(1) Direktive 2002/58 „sprejmejo zakonske ukrepe, s katerimi omejijo obseg pravic in obveznosti, določenih v členu 5 […]“. Dvomi predložitvenega sodišča se ne nanašajo toliko na nacionalne zakonodajne ukrepe, s katerimi se prenaša člen 15(1), ampak bolj na način, na katerega sodstvo skrbi za njihovo uveljavljanje. Ali prvo vprašanje za predhodno odločanje zaradi teh dvomov presega področje uporabe člena 15(1) Direktive 2002/58? Menim, da ne. Nacionalna zakonodaja določa, da je treba izvajanje tovrstnih ukrepov odobriti z obrazloženo odredbo. Iz elementov, ki so na voljo Sodišču, izhaja, da zadevne odobritve vsebujejo navedbo glede izpolnjenosti zakonskih zahtev. Zato se je mogoče vprašati, ali je taka obrazložitev zadostna, glede na to, da so odobritve izdane v obliki vzorčnega besedila, ki ne vsebuje navedbe individualiziranih razlogov. Dvomi predložitvenega sodišča se torej nanašajo na razlago prava Unije ob upoštevanju veljavnih nacionalnih predpisov in sodne prakse.

2. Presoja

34. Člen 5(1) v povezavi s členom 15(1) Direktive 2002/58 državam članicam v bistvu nalaga, da prepovejo poslušanje, prisluškovanje, shranjevanje ali druge načine prestrezanja oziroma nadziranja komunikacije, v katere zadevni uporabniki niso privolili, razen kadar so ti ukrepi potrebni, primerni in ustrezni za preprečevanje, preiskovanje, odkrivanje in pregon kaznivih dejanj. Ti ukrepi morajo biti v skladu s splošnimi načeli prava Unije, vključno z načelom sorazmernosti, in z načeli iz člena 6(1) in (2) PEU.

35. Člen 6(1) PEU določa, da Unija priznava pravice, svoboščine in načela iz Listine. V skladu s členom 51(1) Listine se njene določbe uporabljajo za države članice, ko izvajajo pravo Unije.

36. Odobritve telefonskega prisluškovanja pomenijo poseganje v pravice obdolžencev, ki so zagotovljene s členom 7 Listine. ( 9 ) Tako poseganje je v skladu s členom 52(1) Listine dopustno le, če je predpisano z zakonom ter če je ob spoštovanju bistvene vsebine navedene pravice in načela sorazmernosti potrebno in dejansko ustreza ciljem splošnega interesa, ki jih priznava Unija.

37. Načelo učinkovitosti je splošno načelo prava Unije, v skladu s katerim uporaba prava Unije ne sme biti onemogočena ali čezmerno otežena. ( 10 ) To načelo vključuje tudi pravico do učinkovitega sodnega nadzora. ( 11 ) Člen 47, prvi odstavek, Listine poleg tega določa, da ima vsakdo, ki so mu kršene pravice in svoboščine, zagotovljene s pravom Unije, pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem v skladu s pogoji, določenimi v tem členu. Če osebi, zoper katero naj bi se uporabili ukrepi nadzora, v okviru izdaje odobritve ni bila zagotovljena pravica do izjave, kar je primer v obravnavani zadevi, je torej upošteven prvi odstavek člena 47 Listine, ki se nanaša na učinkovit sodni nadzor, ne pa drugi odstavek tega člena, ki določa pravico do nepristranskega sodišča.

38. Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da učinkovitost pravice do učinkovitega sodnega nadzora, zagotovljenega s členom 47 Listine, zahteva, da mora biti zainteresirani osebi omogočeno, da se z razlogi za odločbo, ki je bila sprejeta v zvezi z njo, seznani bodisi že na podlagi same odločbe bodisi na podlagi dopisa, s katerim so ji ti razlogi posredovani na njeno zahtevo, zato da bi lahko branila svoje pravice v najboljših mogočih pogojih in se ob polnem poznavanju zadeve odločila, ali naj pri sodišču, pristojnem za nadzor zakonitosti te odločbe, vloži zahtevo za sodni nadzor. ( 12 )

39. Obseg obveznosti obrazložitve se lahko razlikuje glede na značilnosti izpodbijane odločbe. To obveznost je treba preučiti glede na celoten postopek in vse upoštevne okoliščine, zato da se preveri, ali zadevnim osebam zagotavlja možnost koristnega in učinkovitega izpodbijanja navedene odločbe. ( 13 )

40. V obravnavani zadevi so odobritve v obliki splošnega vzorčnega besedila, ki vsebuje le nekatere individualizirane elemente, kot so opravilna številka, datum ter predmet, obseg in trajanje ukrepov nadzora. Zato se obdolženci na podlagi te listine niso mogli seznaniti z razlogi, iz katerih je sodišče, ki je odobrilo uporabo takih ukrepov, štelo, da so bile zakonske zahteve, ki dopuščajo telefonsko prisluškovanje, izpolnjene. Ti posamezniki torej ne morejo braniti svojih pravic v najboljših mogočih pogojih in se ob polnem poznavanju zadeve odločiti, ali je pri sodišču, pristojnem za nadzor zakonitosti teh odobritev, zato da bi dosegli razglasitev nedopustnosti pridobljenih dokazov, sploh smiselno vložiti zahtevo za sodni nadzor.

41. Vendar pravica do učinkovitega sodnega nadzora ne zahteva nujno, da sodišče, ki je odobrilo uporabo ukrepov nadzora, v tem dokumentu s svojimi besedami samo opiše, zakaj je štelo, da so bili pogoji za izdajo zadevne odobritve izpolnjeni. Zadostuje že to, da se je mogoče nedvoumno seznaniti z razlogi za izdajo take odobritve. Če so v predlogu za odobritev jasno pojasnjeni razlogi, iz katerih je organ ali uradnik, ki je ta predlog vložil, menil, da bi bilo treba uporabo teh ukrepov odobriti, je mogoče domnevati, da se je sodišče za izdajo take odobritve odločilo prav na podlagi razlogov, navedenih v tem predlogu. ( 14 ) To velja še toliko bolj, ker so predlog in morebitna dodatna dokazila v tovrstnem postopku edina podlaga, na osnovi katere je mogoče predlagane ukrepe odobriti ali zavrniti.

42. V točkah od 18 do 22 teh sklepnih predlogov sem pojasnil, da je mogoče na podlagi opravilnih številk in matičnih številk posameznikov, ki so navedene na prvi strani posameznih odobritev, sklepati, da se vsaka odobritev nanaša na posamezni predlog, ki je bil podan v zvezi s točno določeno osebo in telefonsko številko. Ti predlogi so strukturirani in podrobni. Pravna merila, ki jih mora sodišče uporabiti za izdajo odobritve, so razmeroma preprosta. Če lahko obdolženec pravočasno pridobi kopijo predloga, na podlagi katerega je bila taka odobritev pravočasno izdana, ( 15 ) ima verjetno možnost, da se seznani z razlogi za izdajo zadevne odobritve in se ob poznavanju zadeve odloči, ali bo to odobritev izpodbijal. Nacionalno sodišče pa mora nato v vsakem posameznem primeru in glede na vse upoštevne okoliščine preveriti, ali je bilo obdolžencem zagotovljeno varstvo pravice do učinkovitega pravnega sredstva, ki jo imajo na podlagi člena 47, prvi odstavek, Listine.

43. Namen člena 52(3) Listine je zagotoviti usklajenost med pravicami iz tega akta in ustreznimi pravicami, zagotovljenimi z EKČP, ne da bi to škodilo avtonomiji prava Unije. Prav v tem okviru se je na obravnavi začela razprava glede tega, ali je pristop, opisan v prejšnji točki teh sklepnih predlogov, v nasprotju z nedavno sodbo, ki jo je ESČP izreklo v zadevi Ekimdzhiev ( 16 ), v kateri je to sodišče v okviru prakse, ki jo je Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče) uporabljalo v obdobju med letoma 2015 in 2019, presojalo pravna jamstva, ki posameznike ščitijo pred samovoljnim ravnanjem in zlorabo, do katerih lahko pride na področju tajnega nadzorovanja, hrambe in dostopa do komunikacijskih podatkov.

44. ESČP je ugotovilo, da velika večina izdanih odobritev za izvedbo ukrepov nadzora ni bila ustrezno obrazložena. Kljub temu je opozorilo, da zgolj na podlagi pomanjkanja obrazložitve ni mogoče samodejno sklepati, da sodišča niso opravila ustreznega nadzora nad predlogi za odobritev ukrepov nadzora, čeprav je zaradi številnih dejavnikov izrazilo resne pomisleke v zvezi s tem vidikom. ( 17 )

45. V okviru obravnavane zadeve zadostuje ugotovitev, da sodba, ki jo je ESČP izreklo v zadevi Ekimdzhiev, sicer vzbuja precejšnje pomisleke glede nekaterih vidikov sodnih odobritev tajnega nadzorovanja v Bolgariji, vendar vseeno dopušča možnost, da je bilo tako nadzorovanje odobreno v okoliščinah, v katerih je sodišče, ki ga je odobrilo, upravičeno štelo, da je bilo tako nadzorovanje dejansko potrebno, primerno in ustrezno. V vsakem primeru mora imeti obdolžena oseba, ki je predmet nadzora, opravljenega na podlagi odobritve, možnost, da se seznani z razlogi za izdajo zadevne odobritve in se ob poznavanju zadeve odloči, ali bo tako odobritev izpodbijala. Nacionalno sodišče pa mora v posameznem primeru presoditi, ali je tako izpodbijanje utemeljeno.

46. Sodišču zato predlagam, naj na prvo vprašanje odgovori: Člen 47 Listine in člen 15(1) Direktive 2002/58 v povezavi s členom 5(1) in uvodno izjavo 11 te direktive ne nasprotujeta praksi, v skladu s katero se prestrezanje, snemanje in shranjevanje telefonskih pogovorov osumljencev odobri s splošnim vzorčnim besedilom, v katerem je sicer navedeno, da so bile zakonske določbe spoštovane, vendar v zvezi s tem ne vsebuje navedbe individualiziranih razlogov, če ima obdolžena oseba, ki je bila predmet nadzora, možnost, da se na podlagi vzporedne preučitve te odobritve in predloga za to odobritev ukrepov nadzora nedvoumno seznani z razlogi za odobritev nadzora in jih učinkovito izpodbija.

B. Drugo vprašanje

47. Ker je za presojo zakonitosti odobritve pristojno predložitveno sodišče, je treba odgovoriti na drugo vprašanje.

48. Drugo vprašanje temelji na dveh predpostavkah. Prva se nanaša na to, da so bili obremenilni dokazi pridobljeni s tajnim nadzorovanjem, ki se je izvajalo na podlagi odobritve, ki je bila nezakonita, ker ni bila ustrezno obrazložena. Druga predpostavka pa se nanaša na to, da obdolžena oseba, ki je bila predmet takega nadzora, ne more učinkovito izpodbijati pravne podlage, na osnovi katere je bil ta nadzor odobren.

49. V predložitveni odločbi je postavljeno vprašanje, ali lahko sodišče, ki odloča o zadevi, odpravi nezakonitost odobritve, ki ne vsebuje ustrezne obrazložitve. Čeprav mehanizem in posledice take naknadne presoje niso povsem jasni in obstajajo dvomi, ali je sodišče, ki odloča o zadevi, za odpravo te nezakonitosti sploh pristojno, se zdi, da je preučitev tega vidika potrebna, da bi predložitvenemu sodišču na to vprašanje lahko podalo koristen odgovor.

50. Komisija je opozorila, da je treba v okviru drugega vprašanja preučiti, kako bi lahko nezakonito pridobljeni dokazi vplivali na splošno poštenost sojenja v kazenskem postopku. Ta vidik v predlogu za sprejetje predhodne odločbe ni obravnavan. Predložitveno sodišče prav tako ni podalo nobenih informacij glede nacionalnih postopkovnih pravil, ki se uporabljajo, zlasti pa o tem, kako bi v postopku, v katerem odloča, take dokaze dejansko obravnavalo. Tako se zdi, da je vidik, na katerega je opozorila Komisija, povsem hipotetičen, zaradi česar ga Sodišču v okviru tega predloga za sprejetje predhodne odločbe ni treba preučiti.

1. Ali je mogoče nepravilnost v obrazložitvi odobritve odpraviti z naknadno, de novo presojo?

51. Odgovor na to vprašanje izhaja iz sodne prakse Sodišča o splošni hrambi podatkov in dostopu do njih. V nacionalnem pravu je treba določiti pogoje, pod katerimi morajo ponudniki elektronskih komunikacijskih storitev pristojnim nacionalnim organom omogočiti dostop do podatkov. Taka ureditev mora vsebovati jasna in natančna pravila, ki urejajo obseg in izvajanje ukrepa, sprejetega v ta namen, ter določajo minimalne zahteve, tako da imajo osebe, kar zadeva njihove osebne podatke, na voljo zadostna jamstva, ki omogočajo učinkovito varovanje teh podatkov pred tveganji zlorabe. Poseganje mora biti omejeno na to, kar je nujno potrebno. Zaradi boja proti kriminalu je dostop mogoče dovoliti le do podatkov oseb, za katere obstaja sum, da nameravajo izvršiti ali da so izvršile hudo kaznivo dejanje ali da so bile tako ali drugače pri takem kaznivem dejanju udeležene. Da bi se zagotovilo popolno spoštovanje teh pogojev, je bistveno, da pred takim dostopom sodišče ali neodvisen upravni organ opravi predhoden preizkus obrazloženega predloga, ki ga ustrezni organi predložijo v okviru nacionalnih postopkov preprečevanja, odkrivanja ali pregona kaznivih dejanj. Ta presoja mora biti vedno predhodna, razen v ustrezno utemeljenih nujnih primerih, ko jo je treba opraviti naknadno v najkrajšem možnem času. ( 18 ) V nasprotnem primeru bi v obdobju, preden bi bila naknadna presoja zakonitosti ukrepov nadzora dejansko opravljena, prišlo do hudega poseganja v pravice obdolžencev in posredno prizadetih oseb. Pomanjkljive presoje, ki jo mora opraviti neodvisen organ, torej ni mogoče odpraviti z naknadno, de novo presojo.

52. Iz tega izhaja, da je mogoče zgolj na podlagi predhodne presoje zagotoviti, da se ponudnikom elektronskih komunikacijskih storitev obveznosti ne naložijo po nepotrebnem, da poseganje v temeljne pravice, ki jih zagotavlja Listina, ni samovoljno in da so izpolnjeni pogoji iz člena 15(1) Direktive 2002/58. To je tudi v skladu s pristopom, ki ga je ESČP zavzelo v sodbi Dragojević ( 19 ), v kateri je zavrnilo uporabo prakse, v skladu s katero so hrvaška sodišča naknadno presojala, ali so bile odredbe o izvajanju nadzora v trenutku, v katerem so bile izdane, zakonite.

2. Dopustnost nezakonito pridobljenih dokazov

53. Člen 6 EKČP zagotavlja pravico do poštenega sojenja, vendar ne določa nobenih pravil glede same dopustnosti dokazov, ki je večinoma v domeni nacionalnega prava. Tudi ESČP meni, da pri ugotavljanju dopustnosti nezakonito pridobljenih dokazov nima nobene vloge. ( 20 )

54. Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da mora, kadar neko področje ni urejeno s predpisi Unije, notranji pravni red posamezne države članice določiti postopkovna pravila za uveljavljanje pravnih sredstev pred sodišči, katerih namen je varstvo pravic, ki jih posameznikom daje pravo Unije, če ta pravila niso manj ugodna od tistih, ki urejajo podobne položaje v nacionalnem pravu (načelo enakovrednosti), in če v praksi ne onemogočajo ali pretirano otežujejo uresničevanja teh pravic (načelo učinkovitosti). ( 21 ) Ta pravila morajo spoštovati tudi temeljne pravice ter načeli zakonitosti in pravne države, ki spadata med temeljne vrednote Evropske unije. ( 22 )

55. V skladu z načelom enakovrednosti mora nacionalno sodišče, ki odloča v kazenskem postopku, ki temelji na informacijah ali dokazih, pridobljenih v nasprotju z zahtevami, ki izhajajo iz Direktive 2002/58, preveriti, ali nacionalno pravo ali praksa določa manj ugodna pravila, kar zadeva dopustnost in uporabo teh informacij in dokazov, kot so pravila, ki urejajo dopustnost in uporabo informacij in dokazov, pridobljenih s kršitvijo nacionalnega prava.

56. Kar zadeva načelo učinkovitosti, je namen nacionalnih pravil v zvezi z dopustnostjo in uporabo informacij in dokazov – glede na izbire, opravljene s temi pravili – preprečiti, da bi nezakonito pridobljene informacije in dokazi neupravičeno vplivali na sojenje osebi, osumljeni storitve kaznivih dejanj. Vendar je mogoče ta cilj na podlagi nacionalnega prava doseči ne le s prepovedjo uporabe takih informacij in dokazov v sodnem postopku, ampak tudi z nacionalnimi pravili in praksami, ki urejajo presojo in dokazno težo informacij in dokazov, ali z upoštevanjem nezakonitosti njihove pridobitve pri izreku kazni. ( 23 ) Sodišče je zaradi spoštovanja načela učinkovitosti kljub temu izoblikovalo pravilo, v skladu s katerim se v nekaterih jasno opredeljenih okoliščinah zahteva obvezna izločitev dokazov. Če se stranka ne more učinkovito izjaviti glede nekega dokaza, ki se nanaša na tehnično področje, glede katerega sodišče, ki obravnava zadevo, nima strokovnega znanja, in ki lahko odločilno vpliva na presojo dejanskega stanja, je treba ta dokaz izločiti. ( 24 )

57. Zdi se, da predložitveno sodišče z drugim vprašanjem izraža dvom o tem pristopu. Zato je koristno preučiti upoštevno sodno prakso.

58. V zadevi Mantovanelli so sporni dokazi vsebovali mnenje izvedenca medicinske stroke, ki je temeljilo na analizi laboratorijskih preiskav, pogovore, ki jih je izvedenec opravil s pričami, in nekatere dokumente. Zakonca Mantovanelli pri teh pogovorih nista smela biti prisotna, prav tako nista imela vpogleda v dokumente, lahko pa sta izpodbijala izvedensko mnenje, ko je bilo to predloženo sodišču. ESČP ni bilo prepričano, ali sta zakonca Mantovanelli v okviru tega postopka imela možnost, da se glede izvedenskega mnenja učinkovito izjavita. Pri vprašanju, na katerega je moral odgovoriti izvedenec, je šlo namreč prav za vprašanje, o katerem bi moralo presoditi sodišče, in sicer, ali iz dejanskega stanja izhaja, da je zdravstveno osebje s tem, da je pacientki dalo določen farmacevtski proizvod, ravnalo malomarno. Dokazi so se torej nanašali na tehnično področje, glede katerega sodišče ni imelo strokovnega znanja. Čeprav ugotovitve izvedenca za sodišče niso bile pravno zavezujoče, pa so te ugotovitve verjetno odločilno vplivale na presojo dejanskega stanja, ki jo je opravilo sodišče. Glede na to, da je bil predlog zakoncev Mantovanelli za predložitev novega izvedenskega mnenja zavrnjen tako na prvi stopnji kot tudi v pritožbenem postopku, bi lahko pred predložitvijo izvedenskega mnenja svoja stališča učinkovito predstavila le, če bi lahko prisostvovala pri pogovorih z zdravstvenim osebjem in se izjavila glede upoštevnih dokumentov. ESČP je zato ugotovilo, da sodni postopek kot celota ni bil pošten. ( 25 )

59. V zadevi Steffensen so bili odvzeti vzorci živila, ki so bili poslani v laboratorijsko analizo. Rezultat te analize je bil podlaga za sprejetje odločbe upravnega organa, v skladu s katero naj zadevno živilo ne bi izpolnjevalo zakonsko določenega standarda. Proizvajalec tega živila bi moral v skladu z upoštevno direktivo imeti možnost pridobiti drugo mnenje, na podlagi katerega bi lahko izpodbijal prvotno analizo. Proizvajalec o odvzemu vzorcev ni bil obveščen, zaradi česar ni mogel odvzeti vzorcev istega živila. Sodišče Evropske unije, ki se je sklicevalo na sodbo Mantovanelli, je ugotovilo, da se nadzor, ki ga je ESČP opravilo nad poštenostjo sojenja iz člena 6(1) EKČP, nanaša na celoten postopek, vključno z načinom izvajanja dokazov. Razsodilo je, da bi moralo nacionalno sodišče preveriti, ali so se zadevni dokazi iz postopka v glavni stvari nanašali na tehnično področje, glede katerega sodišče ni imelo strokovnega znanja, in ali bi lahko odločilno vplivali na njegovo presojo dejanskega stanja. Če bi bila ta elementa dokazana, bi se moralo predložitveno sodišče vprašati, ali je imel J. Steffensen dejansko možnost, da se učinkovito izjavi o teh dokazih. V nasprotnem primeru bi moralo sodišče te dokaze izločiti ter tako preprečiti kršitev načela kontradiktornosti in pravice do poštenega sojenja. ( 26 )

60. Možnost obrambe, da se učinkovito izjavi glede dokazov, je del načela kontradiktornosti, ki je bistven vidik pravice do poštenega sojenja iz člena 47, drugi odstavek, Listine ( 27 ) in člena 6(1) EKČP ( 28 ). V zadevah Mantovanelli in Steffensen sta se želeli obe sodišči izogniti položajem, v katerih bi se o zadevah odločalo na podlagi dokazov, ki so se nanašali na tehnično področje, glede katerega sodišči nista imeli strokovnega znanja, in ki jih obramba ni mogla izpodbijati. V okviru takega postopka bi namreč stranka, ki se opira na te dokaze, imela neupravičeno prednost, s čimer bi bila kršena pravica nasprotne stranke do poštenega sojenja.

61. Zadevni dokazi iz postopka v glavni stvari, o katerem odloča predložitveno sodišče, se razlikujejo od dokazov, ki so bili obravnavani v zadevah Mantovanelli in Steffensen. Zajemajo namreč posnetke telefonskih pogovorov obdolžencev o dejavnostih, ki so predmet preiskave. Tudi če bi ti dokazi lahko odločilno vplivali na presojo dejanskega stanja, ki jo opravi sodišče, pa je težko razumeti, kako bi se lahko nanašali na tehnično področje, glede katerega sodišče nima strokovnega znanja. Vsekakor pa je dejansko stanje, na katerem temeljita zadevi Mantovanelli in Steffensen, koristen primer uporabe načel, ki jih nacionalna sodišča lahko upoštevajo pri odločanju v kazenskih postopkih.

62. Poleg tega velja opozoriti, da bi bilo treba z vidika interesa izvajanja sodne oblasti v zadevi Mantovanelli zavzeti pristop, v skladu s katerim bi se zakoncema Mantovanelli omogočilo, da sodelujeta v postopku, ki je privedel do priprave izvedenskega mnenja, ali se jima dovolilo, da predložita izvedensko mnenje, ki sta ga sama naročila. Prav tako bi bilo treba osebam, ki se znajdejo v položaju, v kakršnem je bil J. Steffensen, zagotoviti rešitev, ki bi jim omogočila predložitev drugega mnenja. Vprašanje izločitve dokazov je postalo upoštevno zgolj zato, ker drugi, ustreznejši postopkovni mehanizmi – kar je bilo zgrešeno – niso bili na voljo. Nacionalno sodišče mora torej presoditi, ali je obdolžencem v sodnem postopku mogoče zagotoviti take možnosti.

63. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na drugo vprašanje za predhodno odločanje odgovori: Člen 47 Listine in člen 15(1) Direktive 2002/58 v povezavi s členom 5(1) in uvodno izjavo 11 te direktive je treba razlagati tako, da nacionalno sodišče: – ki ugotovi, da so bili dokazi pridobljeni nezakonito na podlagi odobritve, ki ni bila ustrezno obrazložena, take nepravilnosti ne more odpraviti tako, da dopusti naknadno navajanje razlogov za izdajo take odobritve, razen v ustrezno utemeljenih nujnih primerih; – mora o dopustnosti dokazov, pridobljenih v nasprotju z navedenimi določbami, odločiti v skladu z nacionalnim pravom tako, da zagotovi spoštovanje (i) splošnih načel prava Unije, zlasti načel sorazmernosti, enakovrednosti in učinkovitosti, ter (ii) pravice do poštenega sojenja, vključno s spoštovanjem načela kontradiktornosti iz člena 47 Listine in člena 6(1) EKČP; – mora izločiti dokaze, pridobljene v nasprotju z navedenimi določbami, če se stranka pred njim ne more učinkovito izjaviti glede teh dokazov, če se dokazi nanašajo na tehnično področje, glede katerega sodišče nima strokovnega znanja, in če bi ti dokazi lahko odločilno vplivali na ugotavljanje dejanskega stanja v zadevnem kazenskem postopku.

V. Predlog

64. Sodišču torej predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je postavilo Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče, Bolgarija), odgovori: 1. Člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člen 15(1) Direktive 2002/58/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. julija 2002 o obdelavi osebnih podatkov in varstvu zasebnosti na področju elektronskih komunikacij (Direktiva o zasebnosti in elektronskih komunikacijah) v povezavi s členom 5(1) in uvodno izjavo 11 te direktive je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta praksi, v skladu s katero se prestrezanje, snemanje in shranjevanje telefonskih pogovorov osumljencev odobri s splošnim vzorčnim besedilom, v katerem je sicer navedeno, da so bile zakonske določbe spoštovane, vendar v zvezi s tem ne vsebuje navedbe individualiziranih razlogov, če ima obdolžena oseba, ki je bila predmet nadzora, možnost, da se na podlagi vzporedne preučitve odobritve in predloga za to odobritev ukrepov nadzora nedvoumno seznani z razlogi za odobritev nadzora in jih učinkovito izpodbija. 2. Člen 47 Listine in člen 15(1) Direktive 2002/58 v povezavi s členom 5(1) in uvodno izjavo 11 te direktive je treba razlagati tako, da – nacionalna sodišča, ki ugotovijo, da so bili dokazi nezakonito pridobljeni na podlagi odobritve, ki ni bila ustrezno obrazložena, take nepravilnosti ne morejo odpraviti tako, da dopustijo naknadno navajanje razlogov za izdajo take odobritve, razen v ustrezno utemeljenih nujnih primerih; – morajo nacionalna sodišča o dopustnosti dokazov, pridobljenih v nasprotju z navedenimi določbami, odločiti v skladu z nacionalnim pravom tako, da zagotovijo spoštovanje (i) splošnih načel prava Unije, zlasti načel sorazmernosti, enakovrednosti in učinkovitosti, ter (ii) pravice do poštenega sojenja, vključno s spoštovanjem načela kontradiktornosti iz člena 47 Listine o temeljnih pravicah in člena 6(1) Evropske konvencije o človekovih pravicah; – morajo nacionalna sodišča izločiti dokaze, pridobljene v nasprotju z navedenimi določbami, če se stranka pred njimi ne more učinkovito izjaviti glede teh dokazov, če se dokazi nanašajo na tehnično področje, glede katerega sodišča nimajo strokovnega znanja, in če bi ti dokazi lahko odločilno vplivali na ugotavljanje dejanskega stanja v zadevnem kazenskem postopku.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. julija 2002 o obdelavi osebnih podatkov in varstvu zasebnosti na področju elektronskih komunikacij (Direktiva o zasebnosti in elektronskih komunikacijah) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 514).

( 3 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 15, str. 355), kakor je bila razveljavljena in nadomeščena z Uredbo (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 95/46/ES (Splošna uredba o varstvu podatkov) (UL 2016, L 119, str. 1), kakor je bila spremenjena.

( 4 ) DV št. 86 z dne 28. oktobra 2005 (zadnja različica DV št. 16 z dne 23. februarja 2021).

( 5 ) DV št. 95 z dne 21. oktobra 1997 (zadnja različica št. 69 z dne 4. avgusta 2020).

( 6 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov, ki jih pristojni organi obdelujejo za namene preprečevanja, preiskovanja, odkrivanja ali pregona kaznivih dejanj ali izvrševanja kazenskih sankcij, in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Okvirnega sklepa Sveta 2008/977/PNZ (UL 2016, L 119, str. 89).

( 7 ) Sodba z dne 6. oktobra 2020, La Quadrature du Net in drugi (C‑511/18, C‑512/18 in C‑520/18, EU:C:2020:791, točka 103).

( 8 ) Glej na primer sodbe z dne 21. decembra 2016, Tele2 Sverige ter Watson in drugi (C‑203/15 in C‑698/15, EU:C:2016:970); z dne 2. oktobra 2018, Ministerio Fiscal (C‑207/16, EU:C:2018:788); z dne 6. oktobra 2020, La Quadrature du Net in drugi (C‑511/18, C‑512/18 in C‑520/18, EU:C:2020:791), in z dne 2. marca 2021, Prokuratuur (Pogoji za dostop do podatkov o elektronskih komunikacijah) (C‑746/18, EU:C:2021:152).

( 9 ) Sodba z dne 17. januarja 2019, Dzivev in drugi (C‑310/16, EU:C:2019:30, točka 36 in navedena sodna praksa).

( 10 ) Sodba z dne 14. decembra 1995, van Schijndel in van Veen, (C‑430/93 in C‑431/93, EU:C:1995:441, točka 19).

( 11 ) Za razpravo o povezavi med načelom učinkovitosti in členom 47 Listine glej na primer sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Bobka v zadevi Banger (C‑89/17, EU:C:2018:225, točke od 99 do 101 in navedena sodna praksa).

( 12 ) Glej v zvezi s tem sodbe z dne 6. septembra 2012, Trade Agency (C‑619/10, EU:C:2012:531, točka 53 in navedena sodna praksa); z dne 4. junija 2013, ZZ (C‑300/11, EU:C:2013:363, točka 53 in navedena sodna praksa); z dne 23. oktobra 2014, flyLAL-Lithuanian Airlines (C‑302/13, EU:C:2014:2319, točka 51 in navedena sodna praksa), in z dne 24. novembra 2020, Minister van Buitenlandse Zaken (C‑225/19 in C‑226/19, EU:C:2020:951, točka 43 in navedena sodna praksa).

( 13 ) Glej v tem smislu sodbi z dne 6. septembra 2012, Trade Agency (C‑619/10, EU:C:2012:531, točka 60 in navedena sodna praksa), in z dne 23. oktobra 2014, flyLAL-Lithuanian Airlines (C‑302/13, EU:C:2014:2319, točke od 51 do 53 in navedena sodna praksa).

( 14 ) Glej v tem smislu sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi Trade Agency (C‑619/10, EU:C:2012:247, točka 89).

( 15 ) Pri čemer se lahko nekateri podatki, kot so na primer poslovne skrivnosti in osebni ali občutljivi podatki, prekrijejo.

( 16 ) ESČP, 11. januar 2022, Ekimdzhiev in drugi proti Bolgariji (CE:ECHR: 2022:0111JUD007007812) (v nadaljevanju: sodba Ekimdzhiev).

( 17 ) ESČP, 11. januar 2022, Ekimdzhiev in drugi proti Bolgariji (CE:ECHR: 2022:0111JUD007007812, točke od 313 do 321).

( 18 ) Sodbe z dne 21. decembra 2016, Tele2 Sverige in Watson in drugi (C‑203/15 in C‑698/15, EU:C:2016:970, točka 120 in navedena sodna praksa); z dne 6. oktobra 2020, La Quadrature du Net in drugi (C‑511/18, C‑512/18 in C‑520/18, EU:C:2020:791, točka 189 in navedena sodna praksa); z dne 2. marca 2021, Prokuratuur (Pogoji za dostop do podatkov o elektronskih komunikacijah) (C‑746/18, EU:C:2021:152, točka 51 in navedena sodna praksa), in z dne 5. aprila 2022, Commissioner of the Garda Síochána in drugi (C‑140/20, EU:C:2022:258, točki 110 in 112 ter navedena sodna praksa).

( 19 ) ESČP, 15. januar 2015, Dragojević proti Hrvaški, (CE:ECHR:2015:0115JUD006895511, točki 127 in 128 ter navedena sodna praksa) (v nadaljevanju: sodba Dragojević).

( 20 ) ESČP, 12. maj 2000, Khan proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:2000:0512JUD003539497, točka 34 in navedena sodna praksa), in ESČP, 10. marec 2009, Bykov proti Rusiji (CE:ECHR:2009:0310JUD000437802, točki 88 in 89 ter navedena sodna praksa).

( 21 ) Sodbe z dne 20. septembra 2001, Courage in Crehan (C‑453/99, EU:C:2001:465, točka 29 in navedena sodna praksa); z dne 24. septembra 2002, Grundig Italiana (C‑255/00, EU:C:2002:525, točka 33 in navedena sodna praksa), in z dne 6. oktobra 2020, La Quadrature du Net in drugi (C‑511/18, C‑512/18 in C‑520/18, EU:C:2020:791, točka 223 in navedena sodna praksa).

( 22 ) Sodbi z dne 10. aprila 2003, Steffensen (C‑276/01, EU:C:2003:228, točka 69 in navedena sodna praksa) (Steffensen) in z dne 17. januarja 2019, Dzivev in drugi (C‑310/16, EU:C:2019:30, točka 34).

( 23 ) Sodbi z dne 6. oktobra 2020, La Quadrature du Net in drugi (C‑511/18, C‑512/18 in C‑520/18, EU:C:2020:791, točka 225), in z dne 2. marca 2021, Prokuratuur (Pogoji za dostop do podatkov o elektronskih komunikacijah) (C‑746/18, EU:C:2021:152, točka 43 in navedena sodna praksa).

( 24 ) To pravilo izhaja iz sodne prakse ESČP o pravici do poštenega sojenja iz člena 6(1) EKČP, zlasti o varstvu načela kontradiktornosti; glej sodbo ESČP, 18. marec 1997, Mantovanelli proti Franciji (CE:ECHR:1997:0318JUD002149793) (v nadaljevanju: sodba Mantovanelli), na katero se sklicuje sodba z dne 10. aprila 2003, Steffensen (C‑276/01, EU:C:2003:228, točka 78), ter sodna praksa Sodišča v zvezi s splošno hrambo podatkov o prometu in lokaciji (sodbi z dne 6. oktobra 2020, La Quadrature du Net in drugi (C‑511/18, C‑512/18 in C‑520/18, EU:C:2020:791, točki 226 in 227), in z dne 2. marca 2021, Prokuratuur (Pogoji za dostop do podatkov o elektronskih komunikacijah) (C‑746/18, EU:C:2021:152, točka 44)).

( 25 ) ESČP, 18. marec 1997, Mantovanelli proti Franciji (CE:ECHR:1997:0318JUD002149793, točka 36).

( 26 ) C‑276/01, EU:C:2003:228, točke 76, 78 in 79. Zaradi jasnosti je treba navesti, da to pravilo obsega tri kumulativne pogoje. Če so izpolnjeni vsi trije pogoji, je treba dokaze izločiti. Vendar iz tega ne izhaja, da mora sodišče v primeru, ko niso izpolnjeni vsi trije pogoji, dokaze dopustiti. Nazadnje, to pravilo se uporablja ne glede na to, ali so bili zadevni dokazi pridobljeni zakonito ali nezakonito.

( 27 ) Sodbe z dne 14. februarja 2008, Varec (C‑450/06, EU:C:2008:91, točka 47); z dne 4. junija 2013, ZZ (C‑300/11, EU:C:2013:363, točka 55), in z dne 2. marca 2021, Prokuratuur (Pogoji za dostop do podatkov o elektronskih komunikacijah) (C‑746/18, EU:C:2021:152, točka 44 in navedena sodna praksa).

( 28 ) Pojasnila k Listini o temeljnih pravicah (UL 2007, C 303, str. 17).