ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Nemčija) 20. novembra 2020 – T.N., N.N./E.G.

(Zadeva C-617/20)

(2021/C 53/31)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnika: T.N., N.N.

Predlagateljica: E.G.

Vprašanja za predhodno odločanje

Glede razlage členov 13 in 28 Uredbe (EU) št. 650/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju (1) so predložena naslednja vprašanja.

1. Ali izjava o odpovedi dediščini, ki jo dedič poda na sodišču države članice, pristojnem glede na njegovo običajno prebivališče, v skladu s tam veljavnimi zahtevami glede oblike, nadomesti izjavo o odpovedi dediščini, ki se poda na sodišču druge države članice, pristojnem za dedovanje, tako da izjava velja kot veljavno dana v trenutku, ko je dana (substitucija)?

2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: ali se poleg izjave o odpovedi dediščini, dane v veljavni obliki na sodišču, pristojnem za običajno prebivališče osebe, ki se odpoveduje dediščini, za veljavnost izjave zahteva, da ta oseba o dani izjavi obvesti sodišče, pristojno za dedovanje?

3. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, odgovor na drugo pa pritrdilen: (a) Ali se za začetek veljavnosti izjave o odpovedi dediščini, zlasti pa zaradi upoštevanja rokov, ki veljajo v kraju sodišča, pristojnega za dedovanje, pri podajanju zadevne izjave zahteva, da se to sodišče nagovori v jeziku, uveljavljenem v kraju njegove sodne pristojnosti? (b) Ali se za začetek veljavnosti izjave o odpovedi dediščini, zlasti pa zaradi spoštovanja rokov, ki veljajo v kraju sodišča, pristojnega za dedovanje, pri dajanju zadevne izjave zahteva, da se temu sodišču listine, ki jih je v zvezi z odpovedjo izdalo sodišče, pristojno za običajno prebivališče osebe, ki se odpoveduje dediščini, predložijo v izvirniku skupaj s prevodom?

(1) UL 2012, L 201, str. 107.
2.

Kako je treba razlagati člen 198.4 zakona 9/2017, ki določa plačilni rok 60 dni za vse primere in za vse pogodbe, pri čemer naj bi prvih 30 dni veljalo za potrditev, naslednjih dodatnih 30 dni pa za plačilo, glede na to, da je v uvodni izjavi 23 Direktive navedeno: „[…] Dolgi plačilni roki in zamude pri plačilih državnih organov za blago in storitve vodijo do neupravičenih stroškov za podjetja. Zato je primerno uvesti posebna pravila za trgovinske posle dobavljanja blaga ali izvajanja storitev za državne organe s strani podjetij, zlasti glede plačilnih rokov, ki običajno ne bi smeli biti daljši od 30 koledarskih dni, razen če je v pogodbi izrecno dogovorjeno drugače […] in če je to objektivno utemeljeno glede na posebno naravo ali značilnosti pogodbe, v nobenem primeru pa niso daljši od 60 koledarskih dni. “[?]
2.

(a) Ali je treba pravo Unije, zlasti ob upoštevanju — členov 3, 13 in 14 Direktive o uveljavljanju, — člena 8 Direktive o avtorski pravici (2) in — člena 7 Direktive o računalniških programih (3), razlagati tako, da ima imetnik pravic intelektualne lastnine v smislu člena 2 Direktive o uveljavljanju načeloma pravico do povračila odvetniških stroškov iz prvega vprašanja, točka (a), v celoti, vsekakor pa do povračila njihovega ustreznega in bistvenega dela, tudi če — je kršitev pravic, ki je predmet pregona, storila fizična oseba zunaj svoje poklicne ali gospodarske dejavnosti, in — nacionalna ureditev za ta primer določa, da se taki odvetniški stroški praviloma lahko povrnejo samo glede na zmanjšano vrednost spora? (b) Če je odgovor na drugo vprašanje, točka (a), pritrdilen: ali je treba pravo Unije, navedeno v drugem vprašanju, točka (a), razlagati tako, da je odstopanje od načela iz drugega vprašanja, točka (a), v skladu s katerim je treba imetniku pravic odvetniške stroške iz prvega vprašanja, točka (a), povrniti v celoti ali vsekakor v ustreznem in bistvenem delu, ob upoštevanju drugih dejavnikov (kot so na primer aktualnost dela, trajanje objave in to, da je kršitev storila fizična oseba zunaj svoje gospodarske ali poklicne dejavnosti) mogoče, tudi če gre pri kršitvi pravic intelektualne lastnine v smislu člena 2 Direktive o uveljavljanju za izmenjavo datotek (filesharing), torej za dajanje dela na voljo javnosti s tem, da se njegov brezplačni prenos ponuja vsem udeležencem prosto dostopne menjalne borze brez upravljanja digitalnih pravic?
2.

Ali je treba člen 273 Direktive o DDV razlagati tako, da kazen v tem znesku presega to, kar je potrebno za dosego ciljev, priznanih v navedenem členu, to je ciljev pobiranja davka in preprečevanja davčnih goljufij (je nesorazmerna)?
1.

Ali je treba člen 6(1) Direktive 93/13 (1) o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah, kot se razlaga v sodni praksi Sodišča, zlasti v zadevi C 118/17, Dunai, razlagati tako, da se z zakonodajnim posegom v razmerja med potrošniki – kreditojemalci in banko potrošnikom ne more odvzeti pravica, da sodno izpodbijajo določila iz prvotne pogodbe ali iz na zakonu temelječega dodatka k pogodbi, da bi uveljavljali pravico do povračila vseh koristi, ki jih je banka zaradi nepoštenih pogodbenih pogojev neupravičeno pridobila v njihovo škodo, če so na podlagi zakonodajnega posega prostovoljno privolili v spremembo prvotnega pogodbenega razmerja, vendar na podlagi zakonske obveznosti, naložene bankam, da jim tako možnost ponudijo, ne pa neposredno na podlagi intervencijskega zakona, kot je to veljalo v zadevi Dunai?
2.

Drugi tožbeni razlog: kršitev načela prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva, določenega v členu 18 PDEU Romunija meni, da ker je trg mednarodnih prevozov objektivno centraliziran/polariziran in se delež gospodarskih subjektov držav članic obrobnega območja Unije na trgu mednarodnih prevozov povečuje, očitno, da bodo imeli v glavnem gospodarski subjekti iz tega območja nosili upravne in finančne stroške v zvezi z napotitvijo in jih bodo ukrepi, kakršen je člen 1 od (3) do (6) Direktive (EU) 2020/1057, odvrnili od opravljanja prevozov. Poleg tega so bili ukrepi iz Direktive (EU) 2020/1057, Uredbe (EU) 2020/1054 (1) in iz Uredbe (EU) 2020/1055 (2) (ki se nanašajo na dodatne omejitve kabotaže, vrnitve vozil v operativni center države članice sedeža vsakih osem tednov, vrnitev voznikov vsake štiri tedne, prepoved opravljanja rednega tedenskega počitka v kabini vozila in napotitev delavcev v sektorju cestnega prometa) zasnovani kot stebri celovitega zakonodajnega svežnja, okvira v katerem lahko le analiza njihovih skupnih učinkov ponazori njihov dejanski vpliv na trg prevoza.
5.

Peti tožbeni razlog: kršitev načela enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije v smislu člena 18 PDEU in členov 20 in 21 Listine; načela enakosti držav članic pred pogodbama v smislu člena 4(2) PEU in, če bi Sodišče menilo, da je to potrebno, člena 95(1) PDEU.
C 9/4

Pritožba, ki jo je ViaSat, Inc. vložila 5. junija 2020 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 26. marca 2020 v zadevi T-734/17, ViaSat/Komisija

(Zadeva C-235/20 P)

(2021/C 9/05)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: ViaSat, Inc. (zastopniki: P. de Bandt, avocat, M. R. Gherghinaru, avocate, J. Ruiz Calzado, abogado, L. Marco Perpiñà, abogada)

Drugi stranki v postopku: Evropska komisija, Inmarsat Ventures Ltd

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi dopustnost in utemeljenost te tožbe, in posledično

— razveljavi izpodbijano sodbo in v tej zadevi sprejme dokončno sodbo, ter Komisiji naloži, naj odobri delni dostop do zahtevanih dokumentov,

— razglasi ničnost odločbe generalnega sekretarja Komisije z dne 11. januarja 2018;

— Komisiji naloži, da nosi stroške pritožnice.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvi pritožbeni razlog: napačno uporabljeno pravo v zvezi z uporabo splošne domneve zaupnosti v zvezi z zahtevanimi dokumenti in kršitev člena 4(2) Uredbe št. 1049/2001 (1) glede varstva poslovnih interesov in obveznostjo obrazložitve.

Drugi pritožbeni razlog: napačno uporabljeno pravo v zvezi z obstojem prevladujočega javnega interesa glede razkritja in kršitev zadnjega stavka člena 4(2) Uredbe št. 1049/2001 glede varstva poslovnih interesov.

(1) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331).
4.

Ali so v primeru, da je Komisija pozneje sklenila, da ne bo nasprotovala shemi pomoči, ki se uporablja ob kršitvi člena 108(3) PDEU, osebe, ki imajo pravico do pomoči za tekoče poslovanje, upravičene prositi za izplačilo pomoči tudi za obdobje pred sklepom Komisije pod pogojem, da nacionalni postopkovni predpisi to dopuščajo?
1.

Prvi pritožbeni razlog: kršitev člena 266 PDEU in pravice pritožnice do popolne izvršitve sodbe, ki jo je treba izvršiti, ker naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da je odločba o ponovni uvedbi upravne preiskave pripravljalni akt, ki ne posega v interese KF. S to odločbo sodba ni bila pravilno izvršena v skladu s členom 266 PDEU tudi ob upoštevanju specifičnih okoliščin primera KF, zato je takoj in neposredno posegla v njene interese. Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, da ni upoštevalo specifičnih okoliščin primera KF, vključno z nepopravljivimi nezakonitostmi v prvotni upravni preiskavi. Splošno sodišče naj bi napačno uporabilo pravo, ker ni ugotovilo, da: — SatCen objektivno ne more odpraviti nezakonitosti s ponovno uvedbo upravne preiskave, tudi glede na nedopustno vplivanje na priče v prvotni upravni preiskavi in resno okrnitev dobrega imena in poklicnega ugleda KF, kot je bilo to ugotovljeno v sodbi, ki jo je treba izvršiti; — ni mogoče zagotoviti poštenega sojenja in da — je podana kršitev načela razumnega trajanja postopka.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supremo Tribunal Administrativo (Portugalska) 22. septembra 2020 – Real Vida Seguros SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

(Zadeva C-449/20)

(2020/C 433/30)

Jezik postopka: portugalščina

Predložitveno sodišče

Supremo Tribunal Administrativo

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Real Vida Seguros SA

Nasprotna stranka: Autoridade Tributária e Aduaneira

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je to, da se na podlagi členov 31 in 2 Estatuto dos Benefícios Fiscais (zakon o davčnih ugodnostih) za namene davka od dohodkov pravnih oseb (IRC), ki je bil pritožnici odmerjen za leti 1999 in 2000, lahko odbije 50 % dividend, prejetih na nacionalnih (portugalskih) borzah, ob izključitvi navedenega odbitka za dividende, prejete na drugih borzah držav Evropske unije, v nasprotju s prostim pretokom kapitala iz člena 63 in naslednjih PDEU?
C 433/33

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht München (Nemčija) 1. oktobra 2020 – Vodafone Kabel Deutschland GmbH/Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

(Zadeva C-484/20)

(2020/C 433/41)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberlandesgericht München

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožena stranka in pritožnica: Vodafone Kabel Deutschland GmbH

Tožeča stranka in nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 62(4) Direktive (EU) 2015/2366 (1) razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi ali praksi, ki v obliki prehodne določbe pri trajnih obligacijskih razmerjih, ki zajemajo potrošnike, prepoved nadomestil za uporabo plačilnih instrumentov in plačilnih storitev v skladu z ustrezno nacionalno določbo za prenos določa le, če je zadevno obligacijsko razmerje nastalo po 13. januarju 2018, ne pa če je zadevno obligacijsko razmerje nastalo pred 13. januarjem 2018 in so se (nadaljnje) plačilne transakcije začele opravljati šele po 13. januarju 2018?

(1) Direktiva (EU) 2015/2366 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 o plačilnih storitvah na notranjem trgu, spremembah direktiv 2002/65/ES, 2009/110/ES ter 2013/36/EU in Uredbe (EU) št. 1093/2010 ter razveljavitvi Direktive 2007/64/ES (UL 2015, L 337, str. 35).
2.

Ali je mogoče pravo Unije, zlasti določbe člena 4(3) PEU v povezavi z določbami člena 325(1) in (2) PDEU [in] člena 1(1)(a) Konvencije o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti, pripravljene na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji, razlagati tako, da nasprotuje nacionalni določbi – ki izključuje kaznovanje osebe, obdolžene kaznivega dejanja, ki je bilo storjeno v fazi po zaključku izvedbene faze, tj. v vzdrževalni fazi, in ki je povezano z obveznostmi, ki jih je ta oseba prevzela s pogodbo o financiranju – ter razlagi nacionalnega prava, v skladu s katero pojem goljufije, ki škoduje finančnim interesom [Unije], ne zajema tudi nezakonitega ravnanja upravičenca do financiranja v vzdrževalni fazi projekta, ki je povezano z obveznostmi, prevzetimi s pogodbo o financiranju, ne glede na izvor sredstev ali zneske, porabljene pri izpolnjevanju obveznosti, ki jih je upravičenec prevzel za vzdrževanje projekta (lastna sredstva upravičenca ali sredstva [Unije])?
C 371/6

Pritožba, ki jo je Sebastian Veit vložil 19. junija 2020 zoper sodbo Splošnega sodišča (deseti senat) z dne 2. aprila 2020 v zadevi T-474/18, Sebastian Veit/Evropska centralna banka

(Zadeva C-272/20 P)

(2020/C 371/03)

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnik: Sebastian Veit (zastopnik: K. Kujath, odvetnik)

Druga stranka v postopku: Evropska centralna banka

Predlogi

Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

— sodbo Splošnega sodišča (deseti senat) z dne 2. aprila 2020 v zadevi T-474/18 razveljavi;

— odločbo Evropske centralne banke z dne 3. januarja 2018 o uvrstitvi pritožnika v plačilni razred z učinkom od 1. januarja 2018, kakor izhaja iz odločbe Evropske centralne banke z dne 25. maja 2018, razglasi za nično;

— stroške postopka naloži Evropski centralni banki.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Z izpodbijano sodbo se krši pravo Unije. Splošno sodišče je podalo napačno razlago splošnega načela enakega obravnavanja iz člena 20, člena 51(1) in člena 52(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.

Odločitev Splošnega sodišča, da je je to, da Evropska centralna banka notranje in zunanje kandidate na podlagi različnih ureditev pri uvrstitvi v plačilni razred obravnava različno, upravičeno in sorazmerno, je napačna.

Sodna praksa Sodišča, ki jo je v zvezi z razlago določb Kadrovskih predpisov o določitvi plačilnega razreda aktivno zaposlenega uradnika v tej zadevi uporabilo Splošno sodišče, za dejansko stanje v tem sporu ni upoštevna.
2.

Če država članica v skladu z odgovorom na vprašanji pod točko 1 ne more zavrniti prošnje za združitev družine: Katere zahteve morajo biti izpolnjene v primerih pridružitve staršev beguncu, ki je pred odločitvijo o prošnji za vstop in bivanje zaradi združitve družine postal polnoleten, da bi šlo za resnično družinsko življenje v smislu člena 16(1)(b) Direktive 2003/86/ES? Zlasti: a) Ali za to zadostuje sorodstvo v prvem kolenu v ravni črti (člen 10(3)(a) Direktive 2003/86/ES) ali je potrebno tudi dejansko družinsko življenje? b) Če je potrebno tudi dejansko družinsko življenje: Kako intenzivno mora biti? Ali zadostujejo na primer priložnostni ali redni obiski, ali je potrebno življenje v skupnem gospodinjstvu ali pa je poleg tega potrebna skupnost, namenjena medsebojni pomoči, katere člani so odvisni drug od drugega? c) Ali je pogoj za pridružitev staršev, ki še prebivajo v tretji državi in so vložili prošnjo za združitev z otrokom, ki mu je priznan status begunca in ki je vmes postal polnoleten, predvidevanje, da se bo družinsko življenje v zadevni državi članici po vstopu (ponovno) začelo na način, ki se zahteva v skladu z odgovorom na drugo vprašanje, točka (b)?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) 7. avgusta 2020 – Peek & Cloppenburg KG, ki jo zastopa Peek & Cloppenburg Düsseldorf Komplementär B.V./Peek & Cloppenburg KG, ki jo zastopa Van Graaf Management GmbH

(Zadeva C-371/20)

(2020/C 348/13)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesgerichtshof

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožena stranka in vlagateljica revizije: Peek & Cloppenburg KG, ki jo kot družbenik z neomejeno odgovornostjo zastopa Peek & Cloppenburg Düsseldorf Komplementär B.V.

Tožeča stranka in nasprotna stranka v revizijskem postopku: Peek & Cloppenburg KG, ki jo kot družbenik z neomejeno odgovornostjo zastopa Van Graaf Management GmbH

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali gre za „plačilo“ za promocijo v smislu točke 11, prvi stavek, Priloge I k Direktivi 2005/29/ES ( 1 ) le takrat, kadar se za uporabo uredniških vsebin v medijih z namenom promocije izdelka plača protidajatev v denarju, ali pa zajema pojem „plačilo“ vse oblike protidajatev, ne glede na to, ali ta predstavlja denar, blago, storitve ali kateri koli drug premoženjski element?

2. Ali točka 11, prvi stavek, Priloge I k Direktivi 2005/29/ES predpostavlja, da trgovec medijskemu podjetju zagotovi ugodnost, ki ima denarno vrednost, v zameno za uporabo uredniških vsebin, in če je odgovor pritrdilen, ali je treba šteti, da gre za tako protidajatev tudi v primeru, ko medijsko podjetje poroča o skupni reklamni akciji trgovca in medijskega podjetja, če je dal trgovec medijskemu podjetju na razpolago pravico uporabiti slikovni material v poročilu in sta si podjetji delili stroške reklamne akcije ter je reklamna akcija namenjena promociji prodaje izdelkov obeh podjetij?

(1) Direktiva 2005/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (UL 2005, L 149, str. 22).
2.

Če je treba zgoraj navedeno soglasje za pošiljanje odpadkov šteti za pogoj za sodelovanje ponudnika (ustreznost za opravljanje poklicne dejavnosti), ali je treba načeli preglednosti in poštene konkurence, določeni v prvem in drugem pododstavku člena 18(1) Direktive 2014/24, točko (a) prvega pododstavka člena 58(1) in drugi pododstavek člena 58(2) navedene direktive, načelo prostega pretoka blaga, oseb in storitev, določeno v členu 26(2) PDEU, in člene od 7 do 9 Uredbe št. 1013/2006 (skupaj ali ločeno, a ne omejeno nanje), razlagati in uporabljati tako, da morajo pogoji za javna naročila storitev ravnanja z odpadki, zlasti tisti, ki se nanašajo na roke za predložitev ponudb, za domače in tuje ponudnike, ki želijo prevažati odpadke čez meje držav članic Evropske unije, ustvariti pogoje, ki omogočajo neomejeno sodelovanje v takih postopkih javnega naročanja in jim morajo med drugim omogočiti, da predložijo zgoraj navedeno soglasje, če je bilo slednje podeljeno pozneje, kot je bil določen rok za predložitev ponudb.
1.

Ali je treba pooblastilo, ki je za države članice določeno v členu 4(4), drugi pododstavek, Šeste direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih (1), da lahko kot enega davčnega zavezanca obravnavajo osebe s sedežem na njihovem ozemlju, ki so kljub temu, da so pravno neodvisne, med seboj finančno, gospodarsko in organizacijsko tesno povezane, izvajati na način: (a) da do obravnavanja kot en davčni zavezanec pride pri eni od teh oseb, ki je davčni zavezanec za vse transakcije teh oseb, ali pa način, (b) da mora obravnavanje kot en davčni zavezanec nujno – s čimer se vzame v zakup tudi občutni izpad davčnih prihodkov – voditi k skupini za DDV, ločeni od med seboj tesno povezanih oseb, pri kateri gre za fiktivni subjekt, ki se ustanovi posebej za namene DDV?
4.

Ali je treba v primeru pritrdilnega odgovora na predhodna vprašanja člen 36(1) Direktive 2002/83/ES razlagati tako, da mora potrošnik, ki kot zavarovanec pristopi k pogodbi o skupinskem življenjskem in doživljenjskem zavarovanju v okviru sklada kapitalskega zavarovanja, dobiti informacije o lastnostih kapitalskih sredstev in tveganjih, povezanih z naložbami v ta sredstva, pred sklenitvijo pogodbe v ločenem predpogodbenem postopku, in torej ali ta člen nasprotuje takšni določbi nacionalne zakonodaje [kot je] člen 13(4) ustawy o działalności ubezpieczeniowej (zakon o zavarovalništvu) z dne 22. maja 2003, […] v skladu s katero zadostuje, da se ti podatki razkrijejo šele v vsebini zavarovalne pogodbe in med njeno sklenitvijo, trenutek prejema informacij pa v postopku pristopa k pogodbi ni nedvoumno in jasno opredeljen in ločen?
Pritožba, ki jo je 23. julija 2020 vložila easyJet Airline Co. Ltd zoper sodbo Splošnega sodišča (prvi razširjeni senat) z dne 13. maja 2020 v zadevi T-8/18, easyJet Airline/Komisija

(Zadeva C-343/20 P)

(2020/C 297/50)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnica: easyJet Airline Co. Ltd (zastopnika: J. Rivas Andrés, avocat, A. Manzaneque Valverde, abogada)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— izpodbijano sodbo razveljavi in/ali Sklep Komisije (EU) 2017/1861 (1) z dne 29. julija 2016 o državni pomoči SA33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) – Italija – Nadomestilo sardinskim letališčem za opravljanje obveznosti javne službe razglasi za ničen v delu, v katerem se nanaša na pritožnico;

— podredno, izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne Splošnemu sodišču v razsojanje, ter

— Komisiji naloži plačilo stroškov tega postopka in stroškov postopka na prvi stopnji.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica trdi, da je treba izpodbijano sodbo razveljaviti iz teh štirih razlogov.

Prvič, v izpodbijani sodbi je pravo napačno uporabljeno zaradi hkratne presoje dveh pogojev za obstoj državne pomoči (državna sredstva in prednost).

Drugič, v izpodbijani sodbi je pravo napačno uporabljeno z ugotovitvijo, da preizkusa udeleženca v tržnem gospodarstvu v obravnavani zadevi ni mogoče uporabiti. Splošno sodišče je napačno ugotovilo, da upravljavci letališč niso prispevali znatnih lastnih sredstev in niso ravnali kot udeleženci v tržnem gospodarstvu. Poleg tega so bili z razlogovanjem v izpodbijani sodbi, kar zadeva neuporabo preizkusa udeleženca v tržnem gospodarstvu, kršeni člen 345 PDEU, načeli enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije ter pravica družbe easyJet do obrambe.

Tretjič, v izpodbijani sodbi je pravo napačno uporabljeno z ugotovitvijo, da so upravljavci letališč delovali zgolj kot posredniki dežele Sardinije.

Četrtič, v izpodbijani sodbi je pravo napačno uporabljeno, kar zadeva opredelitev (i) končnih upravičencev iz deželne sheme, (ii) posredne prednosti in (iii) sekundarnih učinkov sheme.

(1) UL 2017, L 268, str. 1.
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali je „dejanski letalski prevoznik“ v smislu člena 5(1)(c) in člena 7(1) Uredbe (ES) št. 261/2004 letalski prevoznik, ki je dejansko opravil let, ki je imel zamudo, na prvem delu poti ali letalski prevoznik, ki je opravil točen let na drugem delu poti in pri katerem sta bila rezervirana oba leta?