SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

DÁMASA RUIZ-JARABOJA COLOMERJA,

predstavljeni 9. septembra 2004( )

Zadeva C-356/03

Elisabeth Mayer

proti

Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder

(predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložil četrti civilni senat Bundesgerichtshof (Nemčija))

„Enako plačilo za moške in ženske – Porodniški dopust – Pokojninske pravice“

1. Bundesfinanzhof (Nemčija), vrhovno nemško sodišče, je na Sodišče naslovilo vprašanje za predhodno odločanje zaradi razlage člena 119 Pogodbe ES (po spremembi postal člen 141 ES), člena 11(2)(a) Direktive 92/85/EGS( ) in člena 6(1)(g) Direktive 86/378/EGS( ) glede upoštevanja porodniškega dopusta pri izračunu pokojninskih pravic.

Sodišče je spet zaprošeno za mnenje v zvezi z učinkom načela enakega plačila za moške in ženske na teh področjih socialne varnosti.

I – Pravni okvir

A – Pravo Skupnosti

1. Člen 119 Pogodbe( )

2. Ta določba določa:

„Vsaka država članica najprej zagotovi, nato pa ohrani uporabo načela enakega plačila za moške in ženske za enako delo.

V tem členu plačilo pomeni običajno osnovno ali minimalno mezdo ali plačo ter kakršne koli druge prejemke v denarju ali v naravi, ki jih delavec prejme iz naslova zaposlitve neposredno ali posredno od svojega delodajalca.

Načelo enakega plačila brez diskriminacije glede na spol pomeni:

(a) da se plačilo za enako delo po akordnih postavkah izračuna na podlagi enakih merskih enot,

(b) da je plačilo za delo po urnih postavkah enako za enako delovno mesto.“

2. Direktiva 92/85

3. Člen 2 te direktive razmeji pomen naslednjih pojmov:

„(a) noseča delavka pomeni nosečo delavko, ki svojega delodajalca obvesti o svojem stanju v skladu z nacionalno zakonodajo in/ali nacionalno prakso;

(b) delavka, ki je pred kratkim rodila, pomeni delavko, ki je rodila pred kratkim v smislu nacionalne zakonodaje in/ali nacionalne prakse in ki v skladu s to zakonodajo in/ali prakso svojega delodajalca obvesti o svojem stanju;

(c) delavka, ki doji, pomeni delavko, ki jo za tako šteje nacionalna zakonodaja in/ali nacionalna praksa in ki v skladu s to zakonodajo in/ali prakso svojega delodajalca obvesti o svojem stanju.“

4. Člen 8(1) določa, da države članice sprejmejo „potrebne ukrepe in zagotavljajo, da imajo delavke iz člena 2 pravico do neprekinjenega obdobja porodniškega dopusta, ki traja vsaj 14 tednov in je razporejen pred in/ali po porodu v skladu z nacionalno zakonodajo in/ali prakso“.

5. Člen 11 v zvezi s pravicami iz delovnega razmerja določa:

„Da bi delavkam iz člena 2 zagotovili uresničevanje njihovih pravic glede varnosti in zdravja pri delu, kot so priznane v tem členu, je treba zagotoviti:

[…]

2. da mora biti v primeru, navedenem v členu 8, zagotovljeno naslednje:

(a) pravice, povezane s pogodbo o zaposlitvi delavk iz člena 2, razen tistih, ki so omenjene v spodnji (b) točki;

(b) ohranjanje plačila in/ali ustreznega nadomestila za delavke iz člena 2;

[…]“

6. Člen 14(1) določa: „Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, ki so potrebni za uskladitev s to direktivo, najpozneje dve leti po njenem sprejetju ali največ dve leti po sprejetju te direktive zagotovijo, da socialni partnerji s kolektivnimi pogodbami uvedejo zahtevane določbe [...]“.

3. Direktiva 86/378

7. Cilj te direktive je natančno določen v členu 1, ki „je znotraj poklicnih sistemov socialne varnosti izvajati načelo enakega obravnavanja moških in žensk [...]“.

8. Člen 6(1) določa:

„Določbe, ki so v nasprotju z enakim obravnavanjem, so tiste, ki neposredno ali posredno temeljijo na spolu, zlasti v povezavi z zakonskim ali družinskim statusom, za:

[…]

(g) prekinitev ohranjanja ali pridobivanja pravic iz zakonov ali sporazumov, za katere plačuje delodajalec, med porodniškim dopustom ali dopustom iz družinskih razlogov;

[…]“

B – Nacionalno pravo

9. Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder (pokojninski sklad zvezne republike in dežel, v nadaljevanju: PSZR) je subjekt javnega prava in je samostojna pravna oseba, ki deluje v okviru Bundesministerium der Finanzen (zveznega ministrstva za finance).

10. V različici njegovih pravil, ki je veljala do 31. decembra 2000( ), je bila delavcem, ki niso uradniki in so jih zaposlila povezana javna podjetja, priznana pravica do zavarovalne rente v okviru sistema dodatnega obveznega pokojninskega zavarovanja, rente, ki se izplačuje po nastopu tveganja, to pomeni takoj, ko naj bi delavec dosegel običajno upokojitveno starost (člen 37(1)(b)).

11. Znesek te zavarovalne rente se izračuna v skladu s točko (a) prvega stavka člena 44(1) Pravil, ki določa:

„Za zavarovalno rento se na mesec plača [...] 0,03125 % zneska prihodkov, od katerih se plačuje prispevek za dodatno pokojninsko zavarovanje in za katere so bili prispevki plačani v obdobju po 31. decembru 1977 do začetka zavarovalne rente (člen 62).“

12. Glede prispevkov, ki so potrebni za financiranje dodatnega pokojninskega zavarovanja, člen 29 Pravil določa:

„1. Delodajalec je dolžan plačevati mesečni prispevek, ki znaša del prihodkov zavarovanca, od katerih se plačuje prispevek za dodatno pokojninsko zavarovanje (odstavek 7), določen z uporabo člena 76, vključno z obveznim prispevkom, ki ga zavarovana oseba plača v skladu s členom 76(1)(a).

[…]

7. Če ni drugače določeno, se za prihodke, od katerih se plačuje prispevek za dodatno pokojninsko zavarovanje, štejejo obdavčljivi prihodki, kot so določeni s pravili, ki urejajo plačilo prejetih prispevkov obveznega starostnega zavarovanja, v referenčnem obdobju.

[…]“

II – Dejstva in spor o glavni stvari

13. Elisabeth Mayer, ki zdaj opravlja dejavnost samostojne odvetnice, je od 1. januarja 1990 do 30. septembra 1999 delala kot pogodbeno zaposlena uslužbenka v javni upravi Bundesland Rheinland‑Pfalz (zvezne dežele Porenje-Pfalško). Zato je bila v okviru sistema obveznega zavarovanja zavarovana pri PSZR.

14. Po rojstvu dveh otrok je bila upravičena do sistema zakonskega varstva materinstva( ), in sicer v obdobjih med 16. decembrom 1992 in 5. aprilom 1993 ter med 17. januarjem in 22. aprilom 1994. V obeh obdobjih je prejemala:

a) nadomestilo za porodniški dopust, ki ga je izplačevala država( ), in

b) dodatek, ki ga je plačevalo podjetje in katerega znesek je enak razliki med nadomestilom za porodniški dopust in zadnjo prejeto neto plačo.( )

Ta dodatek je oproščen davkov.( )

15. V zgoraj navedenih obdobjih ni prejela nobenega zneska, za katerega bi moralo podjetje plačevati mesečne prispevke v skladu s členom 29(1) Pravil PSZR, zato se ti obdobji nista upoštevali pri izračunu pravic do zavarovalne rente.

16. Da bi se ti obdobji upoštevali, se je E. Mayer obrnila na sodišča v svoji državi, vendar neuspešno.

III – Vprašanji za predhodno odločanje

17. E. Mayer je nato vložila zahtevo za varstvo zakonitosti pri Bundesgerichtshof, ki je presodilo, da pravica, na katero se sklicuje tožeča stranka, ne izhaja iz nacionalnih predpisov, ampak je odvisna od razlage različnih določb prava Skupnosti. Zato je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo naslednji vprašanji:

„1. Ali člen 119 Pogodbe ES (po spremembi postal člen 141 ES) in/ali člen 11(2)(a) Direktive 92/85 in člen 6(1)(g) Direktive 86/378, kot je bila spremenjena z Direktivo 96/97, nasprotujejo uporabi statutarnih določb dodatnega pokojninskega zavarovanja, takšnih kot so v tej zadevi, na podlagi katerih neka delavka med porodniškim dopustom po zakonu (v tem primeru: od 16. decembra 1992 do 5. aprila 1993 in od 17. januarja do 22. aprila 1994) ne pridobiva pravic do zavarovalne rente, v primeru predčasnega izstopa iz obveznega zavarovanja, vse mesece od nastopa zavarovanega tveganja (upokojitvena starost, poklicna nezmožnost ali nezmožnost opravljanja dela), ker je pridobivanje teh pravic pogojeno s tem, da delavec v referenčnem obdobju prejema obdavčljiv prihodek, pri čemer nadomestila, plačana delavki med porodniškim dopustom na podlagi nacionalnih določb, ne pomenijo obdavčljivega prihodka?

2. Ali je zlasti tako, kadar se upošteva, da zavarovalna renta nima – kot dodatna pokojnina, plačana ob nastopu tveganja, če je zavarovanec ostal obvezno zavarovan – namena, da se zavarovancu zagotovi varnost v njegovi starosti ali ob morebitni nezmožnosti za delo, ampak je namenjena povrnitvi zanjo plačanih prispevkov med njenim obveznim zavarovanjem?“

IV – Postopek pred Sodiščem

18. PSZR in Komisija sta predložila pisna stališča, E. Mayer tega ni storila, toda razložila je, da nima ničesar dodati k obrazložitvi, ki jo je predložitveno sodišče navedlo v svojem sklepu.

19. PSZR meni, da so določbe dodatnega pokojninskega zavarovanja, na podlagi katerih se obdobja varstva materinstva ne upoštevajo pri izračunu pravic do zavarovalne rente, v skladu s pravom Skupnosti. Izpostavi razlog za obstoj te dajatve, ki se od pokojnine, izplačane, ko delavec doseže upokojitveno starost ali postane nezmožen za delo, razlikuje v tem, da je njen namen zavarovancu povrniti revalorizirano protivrednost za prispevke, plačane med njegovo delovno dobo.

Ker zavarovalna renta ni pravica, ki bi izhajala iz delovnega razmerja v smislu Direktive 92/85, naj bi bili predpisi, ki jo urejajo, torej očitno v skladu s pravom Skupnosti. Tožena stranka še dodaja, da ob nastanku dejstev še ni potekel rok, v katerem morajo države članice prenesti Direktivo v nacionalno pravo.

Po drugi strani meni, da se Direktiva 86/378 v tem primeru ne uporablja, ker je njen namen izvajanje načela enakega obravnavanja v poklicnih sistemih socialne varnosti, zadevna ureditev pa ni del teh sistemov.

Zaključi s trditvijo, da sporna dajatev ne sodi na področje uporabe člena 119 Pogodbe.

20. Komisija meni, da je v nasprotju s predpisi prava Skupnosti, da je pravica do zavarovalne rente odvisna od tega, ali je zavarovanec med porodniškim dopustom prejemal plačila, od katerih se plačujejo prispevki za obvezno dodatno pokojninsko zavarovanje.

Zlasti meni, da je sistem v nasprotju s členom 11(2)(a) v zvezi s členom 8(1) Direktive 92/85, ki naj bi se uporabljal tudi za obdobja varstva pred potekom roka za prenos Direktive.

Podredno trdi, da naj bi člen 6(1)(g) Direktive 86/378 nasprotoval takšnemu sistemu.

Zato meni, da ni treba preučiti združljivosti spornih predpisov s členom 119 Pogodbe.

21. Ker je bil pisni del postopka končan, je Sodišče 22. junija 2004 na občni seji odločilo, da ustnega postopka ne bo uvedlo, če ga stranki v postopku v glavni stvari ne bosta izrecno predlagali v roku, določenem v ta namen, in sicer pred 5. julijem tistega leta. Ker nobena izmed njiju ni predlagala, naj se ji omogoči, da ustno pojasni svoja stališča, je bilo o zadevi mogoče predstaviti te sklepne predloge.

V – Določitev predpisov Skupnosti, ki se uporabijo

22. Menim, da je treba vprašanji za predhodno odločanje obravnavati z vidika člena 119 Pogodbe.

23. Zadeva združuje dve področji, in sicer področje, ki se nanaša na noseče delavke, in področje, povezano z dajatvami iz delovnega razmerja.

24. Če analiza temelji na dejstvu, da se obdobji porodniškega dopusta E. Mayer nista upoštevali, se je treba sklicevati na člen 11(2) Direktive 92/85.

25. Če pa je poudarjena okoliščina, da sporni učinki sodijo v okvir izračuna pokojnine, ki izhaja iz dodatnega zavarovanja, se zdijo ustreznejši predpisi iz Direktive 86/378.

26. Oba vidika sta tesno povezana in ju skoraj ni mogoče ločiti. Zato ni treba, da se enemu v primerjavi z drugim da prednost glede na njegovo posebnost, kot je Komisija to storila z Direktivo 92/85.( ) Ta predpisa se ne izključujeta, ampak dopolnjujeta, čeprav se nanašata na isto področje.

27. Zakaj bi bilo treba biti bolj naklonjen predpisu, katerega namen je uvedba „ukrepov za spodbujanje izboljšav na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali dojijo“( ), in mu dati prednost pred predpisi, ki se nanašajo na „izvajanje načela enakega obravnavanja moških in žensk v poklicnih sistemih socialnega varstva“, ali obratno?

28. Menim, da nam njuno stično točko pomaga najti člen 119 Pogodbe, ki določa enako plačilo za delavce obeh spolov, ki opravljajo enako delo.

29. Ta predpis iz primarne zakonodaje omogoča temeljito preučitev vprašanj za predhodno odločanje, pri čemer se izognemo nevšečnostim, neločljivo povezanim s preučitvijo, ki bi bila v svojem stvarno neizogibno omejena zaradi dejstva, da je bila prednost dana eni ali drugi od zgoraj navedenih direktiv.( ) Poleg tega je Sodišče samo potrdilo, da se člen 119 Pogodbe uporablja „za vse oblike diskriminacije, ki se lahko ugotovijo zgolj na podlagi meril enakega dela in enakega plačila, ki jih vsebuje [...], ne da bi bili za izvajanje teh meril potrebni skupnostni ali nacionalni ukrepi, ki bi določali ta merila“.( )

VI – Analiza vprašanj za predhodno odločanje

30. Če za pravni okvir Skupnosti vzamemo člen 119 Pogodbe, je treba preučiti, ali plačilo v smislu te določbe vključuje mesečno zavarovalno rento, ki jo mora izplačevati PSZR, in ali ob pritrdilnem odgovoru sporni sistem morebiti zajema nezakonito diskriminacijo. V ta namen si bom pomagal s sodbami, ki jih je Sodišče izdalo v zvezi s tem členom( ), in s sodbami, ki se nanašajo na vzpostavitev enakosti pri plačilu in obravnavanju moških in žensk v zadevah, povezanih z delavskimi pravicami nosečih delavk in porodnic.( )

31. Tako bom lahko skupaj odgovoril na obe vprašanji za predhodno odločanje, saj drugo s sklicevanjem na namen zadevne rente samo podrobneje določa prvo.

A – Člen 119 Pogodbe

32. Načelo enakega plačila za moške in ženske, ki opravljajo enako delo, je od leta 1957 določeno v členu 119 Pogodbe.( ) Takšno pravilo je določba, ki v mednarodnih pogodbah ni običajna. Po eni strani pomeni družbeni ideal in sredstvo, čeprav posredno, za usklajevanje politike dela v Evropski skupnosti, po drugi strani pa ustvarja zakonsko obveznost glede doseganja rezultata( ), ki je sam po sebi gospodarski in družbeni cilj. Njegovo besedilo temelji na besedilu člena 2 Konvencije 100-1951 Mednarodne organizacije dela.( )

33. Najprej je treba razjasniti, ali je zadevna zavarovalna renta vključena v pojem „plačilo“ iz člena 119 Pogodbe.

34. Sedanje pravo daje velik pomen pojmu plačila kot elementu delovnega razmerja, čeprav so bili časi, ko so bili obrisi plačila nejasni zaradi mišljenja, da se zaposlenim samo od sebe daje nagrado v znak dobre volje ali priznanja. Mar ni Don Kihot Sanču zaupal, da ne verjame, „da so ti oprode kdaj koli služili za plačo, marveč vselej zastonj“( ), in ga nato vprašal, „kje si še videl ali bral, da bi si kak oproda popotnega viteza upal barantati s svojim gospodom: koliko mi boste pridali na mesec, ako naj vam služim?“( ) Zagotovljeno plačilo daje dokončni cilj opravljanju storitev, tega pa je spremenilo v pogodbo.( )

35. Sodišče je v ta pojem vključilo zlasti olajšave na področju prometa, ki jih je železniško podjetje dodelilo upokojenim delavcem in ki so se razširile na člane njihovih družin, tako da so tudi sorodniki nekdanjih zaposlenih morali biti do njih upravičeni pod enakimi pogoji( ); pokojninske načrte podjetja, določene s kolektivno pogodbo, ki so jo s pogajanji dosegli socialni partnerji, in ki jih deloma ali v celoti financira podjetje( ); nadaljnje izplačevanje plače pri bolniškem dopustu( ); plačilo dajatev pri odpovedi delovnega razmerja iz gospodarskih razlogov in pokojnine, ki se plačujejo iz zasebnih poklicnih sistemov( ); odškodnino, ki se članom sveta podjetja plača v obliki plačanega dopusta ali plačila nadur v okviru njihove udeležbe na tečajih usposabljanja, na katerih pridobijo znanje, ki je potrebno za dejavnosti sveta podjetja, čeprav v teh obdobjih ne opravljajo nobene od dejavnosti, ki jih določa njihova pogodba o zaposlitvi( ), ali pravico do vključitve v pokojninski načrt podjetja.( )

36. Sodišče je tudi presodilo, da je dajatev, ki jo podjetje plača delavki med njenim porodniškim dopustom na podlagi zakonskih določb ali kolektivnih pogodb, plačilo v smislu člena 119 Pogodbe( ), ker se navezuje na delovno razmerje, pri tem pa dodalo, da je obstoj povezave med delovnim razmerjem in dajatvijo merilo, na katerem mora temeljiti presoja, ali neka pokojnina sodi na področje uporabe člena 119.( ) To pomeni, da ta pojem zajema vsak prejemek v denarju ali naravi, sedanji ali prihodnji, ki ga delavec prejme na podlagi zaposlitve od svojega delodajalca, čeprav posredno.( ) Kljub temu je Sodišče zavrnilo morebitne dodatne prispevke, ki jih zaposleni plačujejo prostovoljno, da bi bili upravičeni do dodatnih storitev.( )

37. Sporna zavarovalna renta je del obveznega dodatnega pokojninskega zavarovanja( ) in se izplačuje v protivrednosti prispevkov, plačanih na podlagi delovnega razmerja. Na podlagi vsega tega jo lahko vključimo na področje uporabe člena 119 Pogodbe, čeprav njen namen ni, da se delavcu zagotovi preživetje v njegovi starosti ali ob morebitni nezmožnosti za delo, ampak da se mu po prenehanju delovnega razmerja povrne revalorizirana vrednost prispevkov, ki jih je plačal med njegovim trajanjem.

38. Dejstvo, da so delavci po 1. januarju 1999 deloma prispevali k financiranju zavarovanja, v ničemer ne spremeni predhodne ugotovitve, in Sodišče je pojasnilo, da takšna okoliščina ne more preprečiti uporabe člena 119 Pogodbe.( ) Sicer pa prispevki, plačani po tem datumu, v postopku pred Bundesgerichtshof niso sporni.

B – Načelo enakega plačila

39. Ker sporna renta pomeni plačilo in zanjo kot takšno velja načelo enakosti delavk in delavcev, je treba ugotoviti, ali predpisi, ki jo urejajo, upoštevajo to merilo, in preučiti okoliščine, ki kažejo na njegovo morebitno kršitev.

40. V skladu z ustaljeno sodno prakso diskriminacija pomeni uporabo različnih pravil v primerljivih položajih ali uporabo enakega pravila v različnih položajih.( ) Da bi ugotovili, ali gre za diskriminacijo, moramo preveriti, ali so učinki spornih določb neugodni za delavce določenega spola( ), pri čemer ne smemo pozabiti, da se načelo enakega plačila po zgledu načela prepovedi diskriminacije, katerega poseben odraz je, vedno izrazi v primerljivih okoliščinah.( ) Pravo Skupnosti nasprotuje tudi vsakršnemu posrednemu različnemu obravnavanju, ki izhaja na primer iz uporabe nacionalnega ukrepa, ki je sicer formuliran nevtralno, vendar je v resnici neugoden za veliko več žensk kot moških.( )

41. Sodišče je tudi pojasnilo, da je ženska na porodniškem dopustu po zakonu v posebnem položaju, ki zahteva posebno varstvo, drugačno od tistega, ki ga uživajo delavci, ki so dejansko na delovnem mestu, tako da v tem obdobju ne more zahtevati ohranitve enakega plačila.( )

42. Namen sporne zavarovalne rente je nadomestiti predhodno plačane zneske( ), ker pa delavka med porodniškim dopustom ne plačuje prispevkov v obvezno dodatno pokojninsko zavarovanje, nosilec zavarovanja zavrača povračilo zneskov, ki jih ni mogoče povrniti, ker sploh niso bili plačani.

43. Dejstvo, da se ta dopust ne upošteva pri izračunu višine rente, ni pomembno; odločilnega pomena je, da delavka prejema plačilo, ki temu nasprotuje. To pomeni, da razlika ni v prejemanju rente, katere znesek je višji ali nižji glede na število dob plačevanja prispevkov – kar bi bila posledica –, ampak je v dejstvu, da prejeta plačila niso podlaga za obvezno plačilo prispevkov, potrebnih za izplačilo rente – razlog je torej v tem.

44. Ali ta zadnja okoliščina obsega diskriminatorno obravnavanje v smislu člena 119 Pogodbe?

45. Vse kaže na to, da različno obravnavanje ne izhaja iz materinstva( ), ampak iz dejstva, da za plačila, prejeta v obdobju njegovega varstva, ne velja obveznost plačevanja prispevkov in se ustrezni zneski zato ne pobirajo. Enako velja, če je delavec odsoten z dela zaradi bolezni, saj se dodatki, ki jih plačuje podjetje, od določenega trenutka naprej ne štejejo več za plačila, za katera velja obvezno dodatno pokojninsko zavarovanje.( )

46. Vendar se ta zadnji položaj brez razlike nanaša na delavce in delavke, medtem ko so do obdobja varstva materinstva upravičene samo ženske.( ) Na podlagi sodne prakse se položaja ženske med tem obdobjem ne sme enačiti s položajem moškega in ženske, ki ju doleti začasna nezmožnost za delo.( ) Varstvo v tem primeru se po eni strani nanaša na biološko stanje ženske med nosečnostjo in po njej in po drugi strani na poseben odnos, ki jo združuje z otrokom v naslednjih tednih.( )

47. V sistemu, zapisanem v Pravilih PSZR, delavke, ki koristijo porodniški dopust, prejemajo manjše plačilo – zavarovalno rento, ki jo prejemajo po koncu delovne dobe –, ker zanje veljajo predpisi, ki njihov položaj enačijo z drugimi položaji, ki se od njega razlikujejo.

48. Takšno različno obravnavanje pri plačilih ni upravičeno, kot tudi ni dokazano, da so delavke imele možnost plačati manjkajoče prispevke v dodatno zavarovanje, da bi se izognile škodi, ki jim nastane. Iz tega izhaja, da to zavarovanje ni združljivo s členom 119 Pogodbe.

49. Da bi Sodišče napravilo konec nekaterim trditvam o posledicah takšnega sklepanja, je razsodilo, da gre pri dejstvu, da za pokojninski sklad nemškega prava kot zavarovalni organ velja zavarovalno pravo in torej avtonomno načelo enakosti, ki velja v tem pravu, in da večji obseg obveznosti zavarovalnice zaradi učinka člena 119 Pogodbe lahko sproži ukrepe za pokritje tega povečanja, med katerimi bi bilo lahko tudi zvišanje prispevkov za vse zaposlene, ki so vključeni v sistem, za vprašanje, ki se mora rešiti z nacionalnim pravom.( ) Dolžnost nacionalnega zakonodajalca je tudi, da določi sredstva za preprečitev morebitne neupravičene obogatitve.

C – Uporaba direktiv 92/85 in 86/378

50. Predložitveno sodišče je navedlo tudi ti direktivi, katerih razlaga naj bi bila lahko v pomoč pri reševanju spora, o katerem mora odločiti.

1. Direktiva 92/85

51. Časovna veljavnost te direktive je v tem primeru vprašljiva, saj sta bili sporni obdobji varstva materinstva pred potekom roka, ki je bil državam članicam dodeljen za njen prenos v notranje pravo.( )

52. Vendar se ti kronološki zapleti lahko razrešijo, če pravice, katerih izvajanje se je takrat izteklo, pojmovno ločimo od pravic, za katere to ni veljalo. Med prve bi lahko vključili na primer pravice, ki izhajajo iz člena 8 in na podlagi katerih morajo države članice sprejeti potrebne ukrepe in zagotoviti, da so delavke upravičene do neprekinjenega porodniškega dopusta, ki traja vsaj 14 tednov: učinki te določbe ne morejo prenehati, če se je razlog za dopust zgodil pred potekom roka za prenos Direktive.( )

53. Ker je predložitveno sodišče navedlo tudi vprašanje o spoštovanju člena 11, ki se nanaša na „pravice, povezane s pogodbo o zaposlitvi“, menim, da bi se Direktiva morala uporabljati za sporno zavarovalno rento, saj je takrat še obstajala pogodba o zaposlitvi, pa tudi tveganje še ni nastalo.

54. Ne glede na mnenje, ki ga zagovarja nacionalno sodišče, se s takšno rešitvijo priznavajo legitimna pričakovanja PSZR in njegovih članov, ki so lahko pričakovali, da jim ne bo treba kriti dodatnih dajatev v okviru pravic iz preteklosti, saj so se ob objavi Direktive lahko seznanili z njeno vsebino. Dokazano je bilo namreč, da je bila objavljena, preden je E. Mayer odšla na porodniški dopust.

55. Člen 11(2)(a) delavkam na porodniškem dopustu zagotavlja ohranitev pravic, povezanih z njihovo pogodbo o zaposlitvi. Pravica do prejemanja zavarovalne rente v okviru obveznega dodatnega pokojninskega zavarovanja je del teh pravic. Zato sistem, ki onemogoča plačilo prispevkov, na podlagi katerih bi se ta dopust lahko upošteval pri izračunu višine rente, krši to določbo.

56. Tako je Sodišče razsodilo glede pokojninskega načrta, ki ga je v celoti financiralo podjetje.( ) Čeprav po 1. januarju 1999 prispevke plačujejo tudi delavci, podpiram tudi mnenje Bundesgerichtshof, da ta okoliščina ne preprečuje upoštevanja sodne prakse in ne preprečuje uporabe člena 119 Pogodbe.( )

57. Po drugi strani Direktiva delavke ščiti pred pravnimi in gospodarskimi nevšečnostmi zaradi porodniškega dopusta, saj dejstvo, da je namen zavarovalne rente nadomestiti predhodno plačane prispevke, s tega vidika ni upoštevno. Kar je zares pomembno, je izogniti se krivicam, ki jih lahko doletijo med tem dopustom. Opazimo lahko, da se določba Skupnosti na splošno sklicuje na pravice, povezane s pogodbo o zaposlitvi, in jih ne razlikuje glede na njihov cilj.

2. Direktiva 86/378

58. Čeprav ni nobenega dvoma, da se ta direktiva lahko uporablja kronološko( ), je gotovo, da ta primer lahko sodi v okvir njene stvarne veljavnosti.

59. Cilj Direktive 86/378 je izvajanje načela enakosti „znotraj poklicnih sistemov socialne varnosti“ (člen 1), to pomeni znotraj sistemov, „ki jih ne ureja Direktiva 79/7/EGS( ) in katerih namen je zaposlenim ali samozaposlenim delavcem v podjetju ali skupini podjetij, v ekonomski dejavnosti, v poklicnem sektorju ali v skupini sektorjev zagotoviti dajatve, ki dopolnjujejo dajatve iz obveznega sistema socialne varnosti ali jih nadomeščajo, ne glede na to, ali je vključitev v take sisteme obvezna ali prostovoljna“ (člen 2(1)).

60. Na podlagi značilnosti preučevanega obveznega dodatnega pokojninskega zavarovanja( ) menim, da ta sodi v okvir stvarne veljavnosti Direktive 86/378, saj niso izpolnjeni pogoji nobene od izjem iz člena 2(2).

61. Načelo enakega obravnavanja nasprotuje določbam, kot so tiste iz člena 6(1)(g), ki med porodniškim dopustom povzročijo prekinitev uživanja ali pridobivanja zakonitih ali pogodbenih pravic, ki jih plačuje podjetje.

62. Zato je sistem, ki preprečuje, da bi se ta obdobja upoštevala pri dodelitvi prihodnje pokojnine, nezdružljiv z Direktivo 86/378.

VII – Predlog

63. Ob upoštevanju obrazložitev, ki sem jih ravnokar navedel, Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je predložil četrti civilni senat Bundesgerichtshof, odgovori:

Pravila obveznega dodatnega pokojninskega zavarovanja, na podlagi katerih plačila, ki jih delavka prejema med porodniškim dopustom, niso obdavčljiva in zato zanje ne veljajo prispevki za mesečno zavarovalno rento, če delovno razmerje preneha, niso združljiva s pravom Skupnosti, natančneje s členom 119 Pogodbe ES.