Keywords

Summary



Keywords

1. Okolje – Odpadki – Direktiva 75/442 – Pojem odpadek

(člen 174(2) ES; Direktiva Sveta 75/442, kot je bila spremenjena z Direktivo 91/156, člen 1(a))

2. Okolje – Odpadki – Direktiva 75/442 – Pojem odpadek

(Direktiva Sveta 75/442, kot je bila spremenjena z Direktivo 91/156, člen 1(a))

3. Okolje – Odpadki – Direktiva 75/442 – Področje uporabe

(Direktiva Sveta 75/442, kot je bila spremenjena z Direktivo 91/156, člena 1(a) in 2(1))

4. Okolje – Odpadki – Direktiva 75/442 – Področje uporabe

(Direktiva Sveta 75/442, kot je bila spremenjena z Direktivo 91/156, člena 1(a) in 2(1))

Summary

1. Opredelitev „odpadka“ kot snovi ali predmeta v smislu člena 1(a) Direktive Sveta 75/442 o odpadkih, kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 91/156, izhaja predvsem iz imetnikovega ravnanja in iz pomena besede „zavreči“. Navedene izraze je treba razlagati ne zgolj glede na glavni cilj Direktive, ki je v skladu z njeno tretjo uvodno izjavo varovanje zdravja ljudi in varstvo okolja zoper škodljive učinke zbiranja, prevoza, obdelave, shranjevanja in odlaganja odpadkov, ampak tudi glede na cilj člena 174(2) ES, ki določa, da je cilj okoljske politike Skupnosti doseči visoko raven varstva in temelji na previdnostnem načelu in na načelu, da je treba delovati preventivno. Navedenega izraza in zato pojma odpadek se ne sme razlagati ozko.

(Glej točki 32 in 33.)

2. Dejanski obstoj „odpadka“ v smislu člena 1(a) Direktive 75/442 o odpadkih, kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 91/156, je tako treba preveriti glede na vse okoliščine ob upoštevanju njenega cilja in ob skrbi, da se ne škodi njeni učinkovitosti.

Določene okoliščine lahko tako nakazujejo na obstoj ravnanja ali namena ali obveznosti ,,zavreči“ snov ali predmet v smislu navedene določbe. To velja zlasti, kadar je uporabljena snov ostanek pri proizvodnji ali porabi, torej proizvod, ki primarno ni bil ustvarjen za uporabo, s tem da metoda obdelave ali način uporabe snovi nista odločilna pri tem, ali se snov opredeli kot odpadek. Razen merila, ali je snov ostanek proizvodnje, pomeni stopnja verjetnosti ponovne uporabe te snovi – brez predhodnega postopka preoblikovanja – primerno merilo za presojo, ali je navedena snov odpadek v smislu Direktive. Če obstaja poleg preproste možnosti ponovne uporabe zadevne snovi za imetnika snovi še ekonomska korist, da to snov uporabi, je verjetnost take ponovne uporabe velika. Ob taki predpostavki se zadevna snov ne more več analizirati kot breme, ki bi ga imetnik želel zavreči, ampak kot pravi proizvod. Zato se iz same okoliščine, da se bo zadevni material ponovno uporabil, ne sme sklepati, da ne pomeni odpadka v smislu Direktive. Kar se namreč v prihodnosti zgodi s kakim predmetom ali snovjo, ni samo po sebi odločilno pri tem, ali se morebiti opredeli kot odpadek, ki je v skladu z navedenim členom 1(a) Direktive opredeljen glede na dejanje, namen ali obveznost imetnika tega predmeta ali snovi, da ga zavrže.

Čeprav v določenih primerih blago, materiali in surovine, ki nastanejo pri postopku proizvodnje ali pridobivanja, katerega primarni cilj ni njihova proizvodnja, ne pomenijo ostankov, ampak stranske proizvode, ki jih imetnik ne namerava zavreči v smislu navedene direktive, temveč jih namerava v nadaljnjem postopku uporabiti pod tržnimi pogoji, ki mu prinašajo korist – če je potrebno, tudi za potrebe gospodarskih subjektov, ki jih ne povzročajo –, je tako le, če je ponovna uporaba gotova, zanjo ni potrebno predhodno preoblikovanje in se opravi v istem postopku proizvodnje ali uporabe.

(Glej točke 34, 36, 38, 39, 41, 49 in 50.)

3. Ker v Direktivi 75/442 o odpadkih, kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 91/156, ni predlagano nobeno določno merilo, ki bi razkrilo voljo imetnika, da zavrže dano snov ali predmet, lahko države članice glede na neobstoj določb Skupnosti, če s tem ne ogrožajo učinkovitosti prava Skupnosti, svobodno izberejo način dokazovanja različnih elementov iz direktiv, ki jih prenašajo. Tako lahko države članice na primer opredelijo različne kategorije odpadkov, predvsem da bi olajšale organizacijo in nadzor nad ravnanjem z njimi, če se spoštujejo obveznosti iz direktive ali drugih določb prava Skupnosti v zvezi z odpadki in če so morebitne kategorije odpadkov, izvzete s področja uporabe aktov, sprejetih za prenos obveznosti iz Direktive, v skladu z njenim členom 2(1).

(Glej točko 44.)

4. Člen 1(a) Direktive 75/442 o odpadkih, kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 91/156, ne zagotavlja le opredelitve pojma „odpadek“ v smislu Direktive, ampak skupaj s členom 2(1) določa tudi področje uporabe. V navedenem členu 2(1) so namreč navedene vrste odpadkov, ki so ali bi lahko bile izvzete s področja uporabe, in pod kakšnimi pogoji, medtem ko so načeloma vsi odpadki, ki so v skladu z opredelitvijo, vključeni vanjo. Vsaka določba notranjega prava, ki na splošno omejuje obseg obveznosti iz Direktive, bolj kot je dovoljeno v njenem členu 2(1), krši področje uporabe Direktive.

(Glej točko 54.)