ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 112/19

Tožba, vložena 22. decembra 2017 – Evropska komisija/Madžarska

(Zadeva C-718/17)

(2018/C 112/25)

Jezik postopka: madžarščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: A. Tokár in G. Wils, agenta)

Tožena stranka: Madžarska

Predlog tožeče stranke

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da Madžarska s tem, da ni v rednih časovnih presledkih in vsaj vsake tri mesece sporočila primernega števila prosilcev, ki jih je mogoče hitro premestiti na njeno ozemlje, ni izpolnila obveznosti iz člena 5(2) Sklepa Sveta (EU) 2015/1601 z dne 22. septembra 2015 in posledično tudi drugih obveznosti glede premestitve iz člena 5(4) do (11) navedene uredbe;

— Madžarski naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Svet je s sklepoma, ki ju je sprejel septembra 2015, in sicer Sklepom Sveta (EU) 2015/1523 (1) in Sklepom Sveta (EU) 2015/1601 (2), uvedel začasen in nujni program premestitev, v okviru katerega so se države članice zavezale, da bodo iz Italije in Grčije premestile oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito.

Sklep Sveta državam članicam nalaga, da vsake tri mesece ponudijo mesta za prosilce za azil, ki jih je mogoče premestiti, in tako zagotovijo hiter in urejen potek postopka premestitve. Čeprav so skoraj vse države članice premestile prosilce za azil in sprejele obveznosti na tem področju, Madžarska od začetka programa premestitev ni sprejela nobenega ukrepa.

Komisija je 16. junija 2017 proti Madžarski sprožila postopek zaradi neizpolnitve obveznosti v zvezi s Sklepom Sveta (EU) 2015/1601.

Ker odgovora Madžarske ni štela za zadovoljivega, je Komisija prešla v naslednjo fazo postopka zaradi neizpolnitve obveznosti in Madžarski 26. julija 2017 poslala obrazloženo mnenje.

Ker niti odgovora, danega na obrazloženo mnenje, ni štela za zadovoljivega, je Komisija sklenila, da zadevo predloži Sodišču Evropske unije, da naj to ugotovi, da Madžarska ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na področju premestitve.

(1) Sklep Sveta (EU) 2015/1523 z dne 14. septembra 2015 o uvedbi začasnih ukrepov na področju mednarodne zaščite v korist Italije in Grčije (UL 2015, L 239, str. 146).

(2) Sklep Sveta (EU) 2015/1601 z dne 22. septembra 2015 o uvedbi začasnih ukrepov na področju mednarodne zaščite v korist Italije in Grčije (UL 2015, L 248, str. 80).
5.

Če je treba skleniti pogodbo, ali obstaja za to predpisan obrazec in kakšen mora biti z vsebinskega vidika obseg informacije, ki jih je treba zagotoviti potrošniku (mišljen je posamezni lastnik stanovanja in ne skupnost lastnikov)? Ali neobstoj pravočasnih in dostopnih informacij vpliva na nastanek pravnega razmerja?
SL Uradni list Evropske unije C 83/10

Pritožba, ki jo je Viridis Pharmaceutical Ltd. vložila 28. novembra 2017 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 15. septembra 2017 v zadevi T-276/16, Viridis Pharmaceutical Ltd./Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

(Zadeva C-668/17 P)

(2018/C 083/16)

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnica: Viridis Pharmaceutical Ltd. (zastopniki: C. Spintig in S. Pietzcker, odvetnika, M. Prasse, odvetnica)

Drugi stranki v postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO), Hecht-Pharma GmbH

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

1. izpodbijano sodbo drugega senata Splošnega sodišča razveljavi;

2. zadevo vrne Splošnemu sodišču v odločanje;

3. naloži plačilo stroškov EUIPO; podredno: pridrži odločitev o stroških.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica Splošnemu sodišču s to pritožbo očita, da je v izpodbijani sodbi večkrat kršilo Uredbo o znamki Evropske unije. (1)

Pritožnica najprej navaja kršitev člena 58(1)(a), prvi stavek, prva možnost, Uredbe št. 2017/1001. Splošno sodišče naj bi napačno izhajalo iz tega, da gre lahko za uporabo znamke Unije, registrirane za zdravilo, ki ohranja pravice, le če je bilo izdano zahtevano dovoljenje za promet v skladu s pravom o zdravilih. Splošno sodišče naj bi isto določbo kršilo tudi s tem, da je štelo, da je uporaba znamke Unije v okviru klinične študije v skladu s členom 8(3)(i) Direktive 2001/83/ES, (2) nujno interna in tako ne pomeni resne in dejanske uporabe.

Poleg tega pritožnica navaja kršitev člena 58(1)(a), prvi stavek, druga možnost, Uredbe št. 2017/1001. Splošno sodišče naj bi napačno izhajalo iz tega, da klinične študije za pripravo vloge za izdajo dovoljenja za promet v skladu s pravom o zdravilih ni mogoče uporabiti za utemeljitev neuporabe znamke, če je bila klinična študija naročena šele precej po registraciji znamke in/ali če niso bila uporabljena zadostna finančna sredstva za to, da se klinična študija čim hitreje konča.

(1) Uredba (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o blagovni znamki Evropske unije (UL 2017, L 154, str. 1).

(2) Direktiva 2001/83/ES evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 27, str. 69).
SL Uradni list Evropske unije C 94/5

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Centrale Raad van Beroep (Nizozemska) 4. decembra 2017 – M. Çoban/Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

(Zadeva C-677/17)

(2018/C 094/06)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Centrale Raad van Beroep

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: M. Çoban

Tožena stranka: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 6(1) Sklepa št. 3/80 (1) v povezavi s členom 59 Dodatnega protokola razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, kot je člen 4a TW, na podlagi katere se ukine dodeljena dodatna dajatev, če se prejemnik preseli v Turčijo, tudi če je ta prejemnik ozemlje države članice zapustil na lastno pobudo? Je pri tem upoštevno to, da zadevna oseba ob svojem odhodu nima več pravice do prebivanja na podlagi pridružitvene ureditve, ampak dovoljenje Unije za prebivanje rezidenta za daljši čas? Je pri tem upoštevno, da se lahko zadevna oseba na podlagi nacionalne ureditve v roku enega leta po odhodu vrne in tako ponovno pridobi pravico do dodatne dajatve in da to možnost ohrani, vse dokler ima dovoljenje Unije za prebivanje rezidenta za daljši čas?

(1) Sklep št. 3/80 Pridružitvenega sveta z dne 19. septembra 1980 o uporabi sistemov socialne varnosti držav članic Evropskih skupnosti za turške delavce in njihove družinske člane (UL 1983, C 110, str. 60).
4.

Ali je razlaga člena 8(4) in člena 32[(3)] Vizumskega zakonika, v skladu s katero lahko prosilci za vizum tožbo zoper zavrnitev vlog vložijo izključno pri upravnem ali sodnem organu države članice zastopnice in ne v zastopani državi članici, za katero je bil vizum zaprošen, v skladu s pravico do učinkovitega pravnega sredstva v smislu člena 47 Listine? Ali je za odgovor na to vprašanje upoštevno, da ponujeno pravno sredstvo zagotavlja, da ima prosilec pravico do izjave, da ima pravico do vložitve tožbe v jeziku ene od držav članic, da višina upravnih in sodnih stroškov za pritožbene postopke in tožbene postopke za tožeči stranki ni nesorazmerna in da obstaja možnost brezplačne pravne pomoči? Ali je, glede na stopnjo diskrecije, ki jo ima država v vizumskih zadevah, za odgovor na to vprašanje upoštevno vprašanje, ali ima lahko švicarsko sodišče zadosten vpogled v nizozemski položaj za zagotavljanje učinkovitega sodnega varstva?
1)

Ali je interes prosilca iz drugega pododstavka 46. člena Procesne direktive II (1) razlagati tako, da status subsidiarne zaščite ne omogoča istih pravic in koristi kot status begunca, kadar so po nacionalni zakonodaji sicer enake pravice in koristi, ki pripadajo osebi, ki ji je priznana mednarodna zaščita, ni pa enak način opredelitve trajanja oziroma prenehanja mednarodne zaščite, saj je beguncu priznan status za nedoločen čas in se odvzame, če prenehajo okoliščine, zaradi katerih mu je bil priznan, subsidiarna zaščita pa se prizna za določeno obdobje in se podaljšuje, če za to obstajajo razlogi?
2.

Ali sta zagotovljena previdnostno načelo in nepristranskost dovoljenja za promet, če potrebne teste, analize in ocene izvedejo sami prosilci, ki so lahko pri njihovi predstavitvi pristranski, brez neodvisne ponovne analize in ne da bi bila objavljena poročila o vlogah za dovoljenje, in sicer zaradi varstva industrijske skrivnosti?
—

Ugotovi naj se, da Irska s tem, da ni pravočasno sprejela vseh ukrepov za zagotovitev, da bi družbi Apple Sales International in Apple Operations Europe vrnili državno pomoč, ki je bila razglašena za nezdružljivo s skupnim trgom s členom 1 Sklepa Komisije (EU) 2017/1283 z dne 30. avgusta 2016 o državni pomoči SA.38373 (2014/C) (ex 2014/NN) (ex 2014/CP), ki jo je Irska odobrila skupini Apple […] (1), ni izpolnila svojih obveznosti na pogladi členov 2 in 3 tega sklepa ter člena 108(2) PDEU;
SL Uradni list Evropske unije C 13/5

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgerichts Baden-Württemberg (Nemčija) 4. oktobra 2017 – Martin Wächtler/Finanzamt Konstanz

(Zadeva C-581/17)

(2018/C 013/06)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Finanzgericht Baden-Württemberg

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Martin Wächtler

Tožena stranka: Finanzamt Konstanz

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba določbe Sporazuma med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani in Švicarsko konfederacijo na drugi strani o prostem pretoku oseb z dne 21. junija 1999 (1), ki je začel veljati 1. junija 2002, zlasti njegovo preambulo in člene 1, 2, 4, 6, 7, 16 in 21, in člen 9 Priloge I, razlagati tako, da nasprotuje predpisu države članice, ki določa, da se zaradi izognitve izgubi davčnih prihodkov obdavčujejo še nerealizirani kapitalski dobički iz deležev družbe (brez odloga), če državljan države članice, v kateri je sprva neomejeno davčno zavezan, svoje prebivališče iz te države prenese v Švico, ne pa v državo članico Evropske unije, oziroma v državo, za katero se uporablja Sporazum o Evropskem gospodarskem prostoru?

(1) UL L 114, 2002, str. 6.
b)

Je pri tem pomembno, ali se dejansko navede nov razlog za azil, to pomeni razlog za prošnjo za mednarodno zaščito, ki temelji na dejstvih in okoliščinah, do katerih je prišlo po tem, ko je organ za presojo izdal odločbo o prošnji za mednarodno zaščito, ali pa se navede zamolčani razlog za azil, to pomeni razlog za prošnjo za mednarodno zaščito, ki temelji na dejstvih in okoliščinah, do katerih je prišlo, preden je organ za presojo izdal odločbo o prošnji za mednarodno zaščito, in ki jih tujec, čeprav je za njih vedel, na način, ki mu ga je mogoče očitati, ni navedel že v upravnem postopku?
SL Uradni list Evropske unije C 402/15

Pritožba, ki so jo BPC Lux 2 Sàrl in drugi vložili 18. septembra 2017 zoper sklep Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 19. julija 2017 v zadevi T-812/14, BPC Lux 2 Sàrl in drugi/Evropska komisija

(Zadeva C-544/17 P)

(2017/C 402/17)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnice: BPC Lux 2 Sàrl in drugi (zastopniki: K. Bacon QC, B. Woogar, barristers, J. Webber, M. Steenson, solicitors)

Drugi stranki v postopku: Evropska komisija, Portugalska republika

Predlog

Pritožnice Sodišču predlagajo, naj:

— Sklep Splošnega sodišča razveljavi;

— zadevo vrne Splošnemu sodišču v ponovno odločanje; in

— Komisiji naloži plačilo stroškov pritožnic.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

To je pritožba zoper Sklep Splošnega sodišča z dne 19. julija 2017 v zadevi T-812/14 BPC Lux 2 Sàrl/Komisija (EU:T:2017:560, v nadaljevanju: izpodbijani sklep), s katerim je Splošno sodišče kot nedopustno zavrglo tožbo pritožnic za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C(2014) 5682 o državni pomoči SA.39250 Reševanje Banco Espírito Santo (v nadaljevanju: sporni sklep).

Splošno sodišče je v izpodbijanem sklepu samo ugotovilo, da pritožnice nimajo interesa za razglasitev ničnosti, tako da je njihova tožba nedopustna. Pritožnice se sedaj pritožujejo na Sodišče in uveljavljajo en sam pritožbeni razlog, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in/ali očitno izkrivilo predložene mu dokaze.

Natančneje naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da razglasitev ničnosti sporne odločbe ne bi mogla imeti nobenega učinka na nacionalne sodne postopke, saj se ti nanašajo na vprašanja nacionalnega prava, medtem ko se obravnavani postopek nanaša na vprašanja prava Unije. Dejansko pa naj bi pritožnice, kot je navedeno spodaj, predložile dokaze od svojega portugalskega odvetnika, ki jim Komisija ali Portugalska republika nista nasprotovali, da bi razveljavitev ničnosti spornega sklepa znatno povečala verjetnost uspeha njihove nacionalne tožbe, saj bi jim omogočila bodisi ugotovitev ničnosti reševanja Banco Espírito Santo bodisi odškodninski zahtevek. S tem, da je ugotovilo nasprotno in s tem portugalskim sodiščem odvzelo možnost, da o tem vprašanju presojajo sama, naj bi Splošno sodišče nezakonito nadomestilo razlago portugalskega prava s strani portugalskih sodišč s svojo razlago in/ali očitno izkrivilo predložene mu dokaze.
3.

Ali je mogoče s temeljnima pravicama svobode obveščanja (člen 11(1), drugi stavek, Listine EU o temeljnih pravicah) ali svobode medijev (člen 11(2) Listine EU o temeljnih pravicah) utemeljiti izjeme ali omejitve izključne pravice avtorjev do reproduciranja del (člen 2(a) Direktive 2001/29/ES) in priobčitve del javnosti, vključno z dajanjem na voljo javnosti (člen 3(1) Direktive 2001/29/ES), ki ne spadajo med izjeme in omejitve iz člena 5(3) Direktive 2001/29/ES?
3)

Ali je treba v tem zadnjem primeru subjektivni element uvoznika (deklaranta) do zlorabe sistema DDV presojati različno, kot to velja za primere dobave blaga znotraj Skupnosti iz prvega odstavka 138. Člena Direktive o DDV? Ali mora biti ta presoja blažja – glede na to, da mora biti oprostitev plačila DDV v carinskem postopku 42 predhodno odobrena s strani carinskih organov? Ali mora biti strožja – ker gre za transakcije, ki so povezane s prvim vnosom blaga iz tretjih držav na notranji trg Evropske unije?
I.

Ali člen 49 v povezavi s členom 54 PDEU nasprotuje nacionalni davčni zakonodaji, kakršna je v postopku v glavni stvari, v skladu s katero se matični družbi nerezidentki, katere edini družbenik je gospodarska družba s sedežem na nacionalnem ozemlju, ne prizna, da so izplačane dividende predmet oprostitve plačila davka na dohodek iz kapitala, kadar imajo v njej deleže osebe, ki ne bi bile upravičene do povračila ali oprostitve, če so dohodke ustvarile neposredno in če bruto dohodki tuje družbe v zadevnem poslovnem letu ne izhajajo iz opravljanja lastne gospodarske dejavnosti, ter 1. v zvezi s temi dohodki za vključitev tuje družbe niso podani gospodarski ali drugi upoštevni razlogi ali 2. tuja družba v splošnem gospodarskem prometu ni udeležena s primerno opremljenim podjetjem glede na njeno dejavnost, medtem ko so matične družbe rezidentke oproščene plačila davka na dohodek iz kapitala, ne glede na to, ali so navedeni pogoji izpolnjeni?
3.

Poleg tega, ali je treba poleg obveznosti, navedene v točki 2, „pravico do odstranitve povezav“, kot jo je Sodišče Evropske unije potrdilo v zgoraj navedeni sodbi, razlagati tako, da mora upravljavec iskalnika, če ugodi zahtevi za odstranitev povezav, s tako imenovano tehniko „geoblokiranja“ z naslova IP, za katerega se šteje, da se nahaja v državi prebivališča upravičenca do „pravice do odstranitve povezav“, odstraniti sporne zadetke, ki se prikažejo po iskanju na podlagi njegovega imena, ali celo splošneje z naslova IP, za katerega se šteje, da se nahaja v eni od držav članic, za katere velja Direktiva z dne 24. oktobra 1995, in to neodvisno od imena domene, ki ga uporabi internetni uporabnik, ki opravi iskanje?
SL Uradni list Evropske unije C 357/2

Pritožba, ki jo je QuaMa Quality Management GmbH vložila 20. marca 2017 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 17. januarja 2017 v zadevi T-225/15, QuaMa Quality Management GmbH/Urad Evropske unije za intelektualno lastnino

(Zadeva C-139/17 P)

(2017/C 357/02)

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnica: QuaMa Quality Management GmbH (zastopnik: C. Russ, odvetnik)

Drugi stranki v postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino, Microchip Technology, Inc.

Predlog

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— sodbo Splošnega sodišča z dne 17. januarja 2017 razveljavi;

— odločbo četrtega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 19. februarja 2015 (povezani zadevi R 1809/2014-4 in R 1680/2014-4) razveljavi.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica utemeljuje pritožbo, vloženo zoper sodbo Splošnega sodišča, s temi preudarki:

V pritožbi se zatrjuje kršitev člena 41(1) Uredbe št. 207/2009. (1) Splošno sodišče naj bi napačno menilo, da je intervenientka 9. aprila 2013 vložila pravilno vlogo za registracijo spremembe imetništva in da je za to uporabila zgolj nepravilni obrazec. Vloga za „spremembo imena ali naslova imetnika“ naj bi se namreč nanašala na vse znamke (14) družbe SMSC Europe GmbH in EUIPO je to tudi tako razlagal, kot je razvidno iz dopisa z dne 14. aprila 2013. Zato naj ne bi bilo sporno, da je EUIPO vlogo z dne 9. aprila 2013 v celoti zavrnil ter po poteku roka za vložitev ugovora ugodil zgolj vlogi, vloženi 14. junija 2013.

V pritožbi se dalje zatrjuje kršitev člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009. Niti oddelek za ugovore niti odbor za pritožbe naj ne bi niti približno odločala o vprašanju upoštevne javnosti tako, da bi bilo zadostno. Presoje verjetnosti zmede ni mogoče opraviti, ne da bi bila določena upoštevna javnost in razlike glede vsakega posameznega proizvoda in storitve. To še toliko bolj velja za ugotovitev Splošnega sodišča, da je podobnost med zadevnimi znaki za strokovno javnost – v katero Splošno sodišče ni vključeno – „majhna“.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL 2009, L 78, str. 1).
—

Ugotovi naj se, da Kraljevina Nizozemska s tem, da ni zagotovila odškodnine za izgubo lastnih sredstev, ki bi morala biti ugotovljena v skladu s členi 2, 6, 10, 11 in 17 Uredbe št. 1552/1989 (1) (sedaj členi 2, 6, 10, 11 in 17 Uredbe št. 1150/2000 (2)) in bi morala biti dana na razpolago proračunu Unije – saj v nasprotju s členom 101(1) Sklepa Sveta 91/482 (3) in člena 12(6) Priloge II k temu sklepu v obdobju od 1997 do 2000 ni bilo izdano nobeno potrdilo o gibanju blaga EUR.1 za uvoz mleka v prahu in riža iz Curaçaa, v nasprotju s členom 35(1) Sklepa Sveta 2001/822 (4) in členom 15(4) Priloge III k temu sklepu pa v obdobju od 2002 do 2003 ni bilo izdano nobeno potrdilo o gibanju blaga EUR 1 za uvoz grobega in drobnega zdroba iz Arube – ni izpolnila obveznosti iz člena 5 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti (po spremembi postal člen 10 PES in nato člen 4(3) Pogodbe o Evropski uniji).
1.

ali se za opredelitev navedene pomoči (kot „veljavne“ in torej ne „nove“) uporablja, in pod katerimi pogoji, člen 1(b)(v) Uredbe 659/1999 (1), ki določa: „(v) pomoč, za katero se šteje, da je veljavna, ker je mogoče ugotoviti, da takrat, ko se je začela izvajati, ni bila pomoč, pozneje pa je postala pomoč zaradi razvoja skupnega trga in je država članica ni spremenila. Če nekateri ukrepi postanejo pomoč zaradi liberalizacije dejavnosti s pravnimi predpisi Skupnosti, se takšni ukrepi ne štejejo kot veljavna pomoč po datumu, določenem za liberalizacijo;“ ali pa se uporablja, in pod katerimi pogoji, načelo (ki ima formalno drugačen obseg kot prej navedeno pozitivno pravo) – ki ga je določilo Splošno sodišče s sodbo z dne 15. junija 2000 v združenih zadevah Alzetta in drugi/Komisija, T-298/97, točka 143), ki jo je za odločitev, upoštevno v zvezi s tem, potrdilo Sodišče Evropske unije s sodbo z dne 29. aprila 2004, C-298/00 P (točke od 66 do 69) – v skladu s katero „[…] je treba sistem pomoči, uveden na določenem trgu, ki je bil prvotno zaprt za konkurenco, ob liberalizaciji tega trga obravnavati kot obstoječi sistem pomoči, ker se zanj v času uvedbe ni uporabljal člen 92(1) Pogodbe [pozneje člen 87(1)], ki se glede na besedilo tega člena, ki se nanaša na prizadetost trgovine med državami članicami in posledice za konkurenco, uporablja samo v sektorjih, odprtih za konkurenco“;
1.

Ali se v smislu člena 29(2), drugi stavek, Uredbe (EU) 604/2013 (1) šteje, da je prosilec za azil pobegnil samo v primeru, če se zaradi preprečitve ali otežitve predaje namenoma in zavestno izogiba nacionalnim organom, pristojnim za izvedbo predaje, ali pa zadošča, da se že dlje časa več ne nahaja v dodeljenem stanovanju in organ nima informacij o tem, kje je, zaradi česar ni mogoče opraviti načrtovane predaje? Ali se lahko zadevna oseba sklicuje na pravilno uporabo predpisa in v postopku izpodbijanja odločitve o predaji ugovarja, da je šestmesečni rok za predajo potekel, saj ni pobegnila?
SL Uradni list Evropske unije C 309/29

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva) 10. julija 2017 – UAB „Roche Lietuva“/VšĮ Kauno Dainavos poliklinika

(Zadeva C-413/17)

(2017/C 309/39)

Jezik postopka: litvanščina

Predložitveno sodišče

Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: UAB „Roche Lietuva“

Nasprotna stranka: VšĮ Kauno Dainavos poliklinika

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba določbe členov 2 in 23 Direktive 2004/18 (1) in Priloge VI k tej direktivi (skupaj ali ločeno, vendar brez omejevanja na te določbe) razlagati in razumeti tako, da kadar naročnik – zdravstvena ustanova – namerava kupiti blago (medicinska diagnostična oprema in materiali) ali posebne pravice do tega blaga z uporabo postopka za oddajo javnega naročila, da bi lahko sam izvajal preizkuse, njegova diskrecijska pravica vključuje pravico, da v tehnični specifikaciji določi le take zahteve za to blago, ki ne opisujejo ločeno posameznih operativnih (tehničnih) in praktičnih (funkcionalnih) značilnosti opreme in/ali materialov, temveč namesto tega opredeljujejo kvalitativna merila preizkusov, ki jih je treba izvesti, pa tudi zmogljivosti laboratorija za preizkuse, vsebina katerih mora biti ločeno opisana v specifikacijah zadevnega postopka za oddajo javnega naročila?

(1) Direktiva 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132).
1.

Ali je treba Direktivo 93/13/EGS v povezavi z Direktivo 2005/29/ES in členom 47 Listine razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, v skladu s katero (kakor je v primeru člena 35 Ley 1/2000, de Enjuiciamiento Civil (zakon 1/2000 o civilnem postopku)) organi, ki so zadolženi za vodenje postopkov izvršbe na podlagi predloga za plačilo stroškov (jura de cuentas), ne morejo pred izdajo izvršilnega naslova po uradni dolžnosti preveriti, ali so v pogodbi, sklenjeni med odvetnikom in potrošnikom, nepošteni pogoji oziroma ali gre za nepoštene poslovne prakse?
1.

Ali je treba Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES (1) z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu razlagati tako, da nasprotuje določbi v členu II.75(6) kodeksa o visokem šolstvu z dne 11. oktobra 2013, v skladu s katero neakreditirane izobraževalne ustanove na splošno ne smejo uporabljati oznake „master“ [magister] na diplomah, ki jih izdajo, če je namen te določbe nadzor nad razlogom, ki se nanaša na javni interes, namreč nad zahtevo po zagotovitvi visoke ravni izobraževanja, pri čemer mora biti zagotovljeno, da je mogoče preveriti, ali so zahteve, določene glede kakovosti, dejansko izpolnjene?
4.

Zaradi navedenih nepravilnosti je Splošno sodišče kršilo pravice tožeče stranke in načela, določena s Konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin in z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, natančneje pravico do poštenega sojenja, pravico do pravice do nemotenega uživanja lastnine, ter načelo pravne varnosti.