Zbi rka odločb sodne pr akse  
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA  
MICHALA BOBKA,  
predstavljeni 3. decembra 2020 1  
Zadeva C-4 7 0 / 1 9  
F riends of the Irish Environment Ltd  
proti  
Comm issioner for Environmental Information  
ob udeležbi  
T he Courts Ser vice of Ireland  
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court (višje sodišče, Irska)) 
„Predhodno odločanje – Dostop do informacij o okolju, ki jih hranijo organi oblasti – 
Aarhuška konvencija – Direktiva 2003 /4/ES – Pojem ‚opravljanje zadev iz sodne pristojnosti‘“ 
I. Uvod 
1. Friends of the Irish Environment Ltd je nevladna organizacija. Zahtevala je, naj se ji kot tretji osebi 
odobri dostop do sodnih pisanj v zaključeni zadevi, ki se je nanašala na odobritev gradbenega 
dovoljenja za izgradnjo vetrnih turbin v okrožju Cork (Irska). Ta zahteva je bila zavrnjena. V odločbi 
o zavrnitvi je bilo navedeno, da je organ, ki hrani sodna pisanja – na podlagi nacionalnega prava je to 
Courts Service of Ireland (irska služba za podporo sodstvu, Irska) – to storil pri opravljanju „sodne 
pristojnosti“ v imenu sodišč. Ta organ naj pri izvajanju take pristojnost ne bi bil „organ oblasti“ 
v smislu Direktive 2003 /4/ES. 2 
2. V teh okoliščinah želi High Court (višje sodišče, Irska) ugotoviti obseg pojma „sodna pristojnost“ za 
namene opredelitve pojma „organ oblasti“ v smislu člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4. Širše se postavlja 
vprašanje, v kolikšni meri za sodišča v zvezi z odobritvijo dostopa do informacij o okolju članom 
javnosti na njihovo zahtevo veljajo obveznosti iz te direktive in s tem tudi obveznosti iz Aarhuške 
konvencije. 
1 Jezik izvirnika: angleščina. 
2 Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu javnosti do informacij o okolju in o razveljavitvi Direktive Sveta 
90/313/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 7, str. 375). 
SL 
ECLI:EU:C:2020 :986 1 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
II. Pravni okvir 
A. Mednarodno pravo 
3. Konvencija o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva 
v okoljskih zadevah (v nadaljevanju: Aarhuška konvencija) je mednarodna konvencija, katere namen je 
javnosti zagotoviti pravice, podpisnicam in njihovim organom oblasti pa so z njo naložene obveznosti 
v zvezi z dostopom do informacij, udeležbo javnosti pri odločanju in dostopom do pravnega varstva 
v okoljskih zadevah. Evropska skupnost jo je podpisala leta 1998 , pozneje pa je bila odobrena 
s Sklepom Sveta 2005 /370/ES. 3 
4. V preambuli Konvencije je med drugim navedeno: 
„imajo s tem namen povečati odgovornost in preglednost odločanja in okrepiti podporo javnosti pri 
okoljskem odločanju, 
priznavajo, da je preglednost zaželena v vseh vejah oblasti, in pozivajo zakono dajna telesa, da pri svojih 
postopkih uresničujejo načela te konvencije“. 
5. V členu 2 Aarhuške konvencije je pojem „organ javne oblasti“ opredeljen tako, da pomeni: 
„(a) vlado na državni, regionalni in drugi ravni; 
(b) fizične ali pravne osebe, ki opravljajo javnoupravne naloge po notranji zakono daji, vključno 
s posebnimi nalogami, dejavnostmi ali storitvami v zvezi z okoljem; 
(c) vse druge fizične ali pravne osebe, ki imajo javna pooblastila ali naloge ali opravljajo javne storitve 
v zvezi z okoljem pod nadzorom organa ali osebe iz pododstavka (a) ali (b); 
(d) institucije katere koli organizacije za regionalno gospodarsko povezovanje iz člena 17, ki je 
pogodbenica te konvencije. 
Ta izraz pa ne vključuje organov ali institucij, kadar delujejo v sodni ali zakono dajni pristojnosti.“ 
B. Pravo Unije 
6. Z Direktivo 2003 /4 je bila nadomeščena Direktiva Sveta 90/313/EGS 4 zaradi uskladitve prava Unije 
z besedilom Aarhuške konvencije in odprave razlik med predpisi v državah članicah glede dostopa do 
informacij o okolju. 5 
7. Glede na člen 1 Direktive 2003 /4 sta cilja te direktive, prvič, „zagotoviti pravico do dostopa do 
informacij o okolju, ki jih hranijo organi oblasti ali se hranijo za organe oblasti, ter določiti osnovne 
pogoje in praktične ukrepe za uresničevanje te pravice“ in, drugič, „zagotoviti, da so informacije 
o okolju postopno v vedno večji meri dostopne javnosti in se javno razširjajo, da se doseže kar najširša 
sistematična razpoložljivost in razširjanje informacij o okolju javnosti“. 
3 Sklep Sveta z dne 17. februarja 2005 o sklenitvi Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega 
varstva v okoljskih zadevah, v imenu Evropske skupnosti (UL 2005 , L 124, str. 1, v nadaljevanju: Sklep o odobritvi Aarhuške konvencije). 
4 Direktiva Sveta z dne 7. junija 1990 o prostem dostopu do informacij o okolju (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 1, str. 402). 
5 Uvodni izjavi 6 in 7 Direktive 2003 /4. 
ECLI:EU:C:2020 :986 2 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
8. Člen 2, točka 2, te direktive določa: 
„‚Organ oblasti‘: 
(a) vlada ali drug organ javne uprave, vključno z javnimi svetovalnimi organi, na nacionalni, regionalni 
ali lokalni ravni; 
(b) katera koli fizična ali pravna oseba, ki opravlja naloge javne uprave po nacionalni zakono daji, 
vključno s posebnimi dolžnostmi, dejavnostmi ali storitvami v zvezi z okoljem, ter 
(c) katera koli fizična ali pravna oseba, ki ima javne pristojnosti ali naloge ali zagotavlja javne storitve 
v zvezi z okoljem, pod nadzorom organa ali osebe iz (a) ali (b). 
Države članice lahko določijo, da ta opredelitev ne vključuje organov ali institucij, kolikor opravljajo 
zadeve iz sodne ali zakono dajne pristojnosti. Če njihove ustavne določbe na dan sprejetja te direktive 
ne predvidevajo postopka pregleda v smislu člena 6, lahko države članice navedene organe ali 
institucije izključijo iz te opredelitve.“ 
C. Nacionalno pravo 
9. Z European Communities (Access to Information on the Environment) Regulations 2007 to 2018 
(S.I. št. 133 iz leta 2007 in S.I. št. 309 iz leta 2018 ) (uredbe iz let od 2007 do 2018 za izvajanje 
predpisov Evropskih skupnosti o dostopu do informacij o okolju, v nadaljevanju: uredbe DIO) so 
v irsko pravo prenesene določbe Direktive 2003 /4. V bistvu je z določbo 3(1) teh uredb prenesen 
člen 2, točka 2, te direktive. 
10. V skladu z določbo 3(2) uredb DIO Irska iz opredelitve „organ oblasti“ izključuje „vse organe, 
kadar opravljajo zadeve iz sodne ali zakono dajne pristojnosti“. 
III. Dejansko stanje, nacionalni postopek in vprašanje za predhodno odločanje 
11. High Court (višje sodišče, Irska) je 25. februarja 2016 izdalo sodbo v zadevi Balz & Heubach proti 
An Bord Pleanala ([2016 ] IEHC 134]). V tej zadevi se je izpodbijala izdaja odločbe organa oblasti, 
s katero je bilo izdano gradbeno dovoljenje za izgradnjo vetrnih turbin v okrožju Cork (Irska). 
12. Friends of the Irish Environment (v nadaljevanju: tožeča stranka) je 9. julija 2016 na glavno pisarno 
High Court (višje sodišče) naslovila dopis, s katerim je zahtevala kopije pripravljalnih vlog, zapriseženih 
izjav/dokazov, pisnih stališč in končnih odredb v tej zadevi (v nadaljevanju: sodna pisanja). Ta zahteva 
je bila vložena na podlagi Aarhuške konvencije, Direktive 2003 /4 in uredb DIO. Ob vložitvi te zahteve 
se ni odločalo o pritožbi zoper sodbo Balz & Heubach proti An Bord Pleanala. 
13. Vodenje glavne pisarne High Court (višje sodišče) je poverjeno sodnemu uradniku, ki ga imenuje 
Courts Service of Ireland (irska služba za podporo sodstva, Irska; v nadaljevanju: služba za podporo 
sodstvu). Služba za podporo sodstvu je po posvetovanju s predsednikom High Court (višje sodišče) 
13. julija 2016 zavrnila zahtevo tožeče stranke. To odločitev je med drugim utemeljila z dejstvom, da 
uredbe DIO ne zajemajo „sodnih postopkov ali pravnih dokumentov, vloženih v sodnih postopkih“. 
14. Tožeča stranka je 18. julija 2016 zahtevala, naj služba za podporo sodstvu ponovno preučito 
odločitev. Ker v določenem roku ni prejela odgovora, je tožeča stranka dobila možnost vložiti pritožbo 
pri Commissioner for Environmental Information (pooblaščenec za informacije o okolju, 
v nadaljevanju: tožena stranka). Pritožbo je vložila 15. septembra 2016 . 
ECLI:EU:C:2020 :986 3 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
15. Tožena stranka je 19. junija 2017 tožeči stranki poslala dopis, v katerem je navedla, da je v podobni 
zadevi že bila sprejeta odločitev (zadeva CEI/15/0008 An Taisce & The Courts Service). Tožena stranka 
je sicer poudarila, da bo vsaka zadeva vsebinsko obravnavana, a je od tožeče stranke zahtevala, naj 
navede razloge, s katerimi bi utemeljila, zakaj naj se o njeni zahtevi za dostop do sodnih pisanj odloči 
drugače kot o zahtevi za dostop do sodnih pisanj v zadevi An Balz & Heubach proti An Bord 
Pleanala. 
16. Tožeča stranka je v odgovoru z dne 26. julija 2017 navedla razloge, zakaj vztraja pri pritožbi. 
17. Tožena stranka je 31. julija 2017 zavrnila pritožbo. Sklenila je, da služba za podporo sodstvu s tem, 
ko hrani zahtevana sodna pisanja, vključno s tistimi v zaključenih postopkih, opravlja zadeve iz „sodne 
pristojnosti“ v imenu sodišč. Tako naj služba za podporo sodstvu ne bi bila „organ oblasti“ v smislu 
uredbe 3(1) uredb DIO. 
18. Tožeča stranka je to odločitev izpodbijala pred High Court (višje sodišče). Meni, da odstopanje za 
organe ali institucije, ki opravljajo zadeve iz „sodne pristojnosti“, kot je določeno v členu 2, točka 2, 
Direktive 2003 /4 in preneseno v določbo 3(1) uredb DIO, ne zajema sodnih pisanj v zaključenih 
zadevah. 
19. Ker High Court (višje sodišče) dvomi o pravilni razlagi člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4, je 
prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: 
„Ali pomeni nadzor nad dostopom do sodnih pisanj, ki se nanašajo na postopek, v katerem je bila 
izdana pravnomočna sodba, rok za pritožbo pa se je iztekel in zoper njo nista bila vložena niti 
pritožba niti kakršen koli drug zahtevek, vendar so v posebnih okoliščinah mogoči drugi zahtevki, 
izvajanje ‚sodne pristojnosti‘ v smislu člena 2, točka 2, [Direktive 2003 /4]?“ 
20. Pisna stališča so predložili tožeča stranka, tožena stranka, služba za podporo sodstvu, Irska, poljska 
vlada in Evropska komisija. Te stranke so na obravnavi 16. septembra 2020 tudi ustno podale navedbe. 
IV. Analiza 
21. Zgradba teh sklepnih predlogov je taka. Začel bom s predstavitvijo obsega člena 2, točka 2, 
Direktive 2003 /4 (A). Nato bom preučil vprašanje, kdaj „organ oblasti“ opravlja zadeve iz „sodne 
pristojnosti“ (B). Glede na to bom preučil vprašanje predložitvenega sodišča (C). Nazadnje bom 
sklepno podal več pripomb o širšem kontekstu (D). 
22. Obravnavana zadeva se nanaša na precej poseben organ države članice: Courts Service of Ireland 
(irska služba za podporo sodstvu, Irska; v nadaljevanju: služba za podporo sodstvu). Ta organ je 
v pisnih stališčih, predloženih Sodišču, sam sebe opisal kot „organ s pravno osebnostjo in nalogami, ki 
so popolnoma ločene“ od sodnih pisarn na Irskem . Njegova dejavnost obsega hrambo, arhiviranje in 
vodenje sodnih pisanj v (odprtih ali zaključenih) zadevah. 
23. Dejstvo, da se obravnavana zadeva nanaša na ne popolnoma običajno institucionalno strukturo 
v eni od držav članic, v kateri nacionalnim sodiščem pomaga subjekt zasebnega prava, ustanovljen za 
poseben namen, ne bi smelo zmanjšati pomena dejstva, da je vprašanje, ki se postavlja, po svoji naravi 
splošno. Vodenje sodnih spisov, pa naj bo v odprtih ali zaključenih zadevah, je lahko v različnih 
državah članicah naloženo različnim organom, vse od tega, da vsako sodišče samo vodi spise in jih 
hrani, do tega, da spise centralno vodijo druge institucije. Te se lahko spet raztezajo od ministrstva za 
pravosodje ali nacionalnega sodnega sveta pa do drugih temu namenjenih organov ali institucij. Možno 
je celo, da je pristojnost institucije odvisna od statusa spisa, tako da spise v odprtih zadevah vodijo 
sodišča sama, spise v zaključenih zadevah pa po nekaj časa prenesejo na centralno mesto hrambe. 
ECLI:EU:C:2020 :986 4 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA –ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
24. Povedano drugače, vodenje sodnih pisanj je lahko zelo različno. Zato ne bi bilo pametno, da bi se 
obravnavane zadeve in vprašanj, ki jih poraja, lotil z natančno tehnično razpravo o statusu (ki v bistvu 
izhaja iz nacionalnega prava) službe za podporo sodstvu in njenega posebnega položaja v nacionalni 
pravosodni strukturi. To vprašanje je dejansko drugotnega pomena. 
25. Temeljno vprašanje, ki ga je treba obravnavati v tej zadevi, je, kaj natančno v strukturi Direktive 
2003 /4 pomeni vodenje sodnih spisov (in še posebej vrsta in narava te dejavnosti) in ali bi se 
opravljanje te dejavnosti lahko štelo za opravljanje zadev iz sodne pristojnosti, v prvi fazi neodvisno od 
tega, kateri konkretni organ vdržavi članici to dejavnost opravlja. Vendar se v tem vprašanju skriva še 
eno vprašanje: kakšen je odnos pojasnila (ali odstopanja) glede „sodne pristojnosti“v členu 2, točka 2, 
drugi odstavek, Direktive 2003 /4 do glavnega dela opredelitve „sodne pristojnosti“iz podtočk od (a) do 
(c) prvega odstavka iste določbe? Kateri organi ali deli strukture držav članic naj bi bili zajeti 
z Direktivo 2003 /4? In tu pridemo do resnično ključnega elementa obravnavane zadeve: ali so sodišča 
„organi oblasti“za namene člena 2, točka 2, te direktive in ali jih tako morda veže dolžnost, da 
zagotovijo dostop do „informacij o okolju“v skladu s členom 1(a) in členom 3 Direktive 2003 /4? 
26. To opredelitveno matrjoško je treba odpreti na enak način, kot bi to storili s katero koli rusko 
babuško –plast za plastjo; in tega posla se bom lotil zdaj. 
A. Obseg člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4 
27. Člen 2, točka 2, Direktive 2003 /4 določa opredelitev „javnega organa“. V prvem odstavku 
v podtočkah (a) in (b) določa dr žavne organe in institucije, za katere se uporabljajo obveznosti, ki 
zavezujejo „organe oblasti“. Ti se osredotočajo na pojem „vlada“v podtočki (a) in oseb, „ki opravlja[jo] 
naloge javne uprave […] v zvezi z okoljem“, v podtočki (b). V podtočki (c) Direktive je nato klavzula, ki 
združuje „preostale“–„katera koli fizična ali pravna oseba […] pod nadzorom organa ali osebe“iz 
podtočke (a) ali (b). 
28. Struktura te opredelitve v prvem odstavku torej sledi pozitivnemu seznamu subjektov. Temu 
seznamu sledi drugi odstavek, ki v prvem stavku določa odstopanje od področja uporabe te direktive 
za organe in institucije, ki „opravljajo zadeve iz sodne ali zakono dajne pristojnosti“. Glede na njegov 
drugi stavek je mogoče nato tudi organe in institucije, ki opravljajo zadeve iz take pristojnosti, 
v določenih okoliščinah izključiti s področja uporabe določb te direktive, ki se nanašajo na sodni 
nadzor. 
29. Vse stranke v postopku v glavni stvari se strinjajo, da nadzor nad sodnim spisom med postopkom 
obsega izvajanje „sodne pristojnosti“. Dokler je spis v sodni zadevi „odprt“, bodo sodišča izvzeta 
s področja uporabe Direktive 2003 /4. 
30. Sporno vprašanje je, ali služba za podporo sodstvu, potem ko so bile izdane pravnomočne odločbe 
in so bila v postopku izčrpana vsa pravna sredstva, hrani sodna pisanja v okviru „sodne pristojnosti“. 
Če bi bilo tako, ta pisanja ne bi spadala na področje uporabe Direktive 2003 /4. 
31. Tožeča stranka s sklicevanjem na sodbo Sodišča v zadevi Flachglas 6 trdi, da bi se moralo za pojem 
„organ oblasti“iz člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4 šteti, da načeloma zajema vse organe in institucije 
države, pod pogojem, da so v času, ko je vložena zahteva za dostop, že opravili svojo funkcijo. 
Povedano drugače, v skladu s to razlago prvi stavek drugega odstavka prevlada nad strukturno 
opredelitvijo iz prvega odstavka. Po mnenju tožeče stranke je kakršna koli dejavnost v okviru „sodne 
6 Sodba z dne 14. februarja 2012 , Flachglas Torgau (C-204/09, EU:2012 :71). 
ECLI:EU:C:2020 :986 5 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
pristojnosti“ časovno omejena v tem smislu, da se lahko za organe ali institucije šteje, da so izključeni 
s področja uporabe Direktive 2003 /4 le, dokler je mogoče dejansko šteti, da opravljajo zadeve iz take 
pristojnosti. Komisija se v splošnem pridružuje temu stališču, vendar priporoča, naj se za vsako 
posamezno zahtevo za dostop opravi „presoja za vsak primer posebej“. 
32. Tožena stranka, služba za podporo sodstvu, Irska in poljska vlada podpirajo razlago, ki v bistvu 
pripelje do precej „institucionalnega“ pristopa k pojmu zadevnega organa. Prvi odstavek in prvi stavek 
drugega odstavka naj bi bilo treba razumeti skupaj z institucionalno opredelitvijo iz prvega odstavka. 
Tako bi bila po tej opredelitvi sodišča kot institucije vedno izključena iz prvega odstavka in s tem 
s področja uporabe Direktive 2003 /4, saj vedno opravljajo zadeve iz „sodne pristojnosti“. 
33. Obstaja pa tudi tretja možnost, ki nekoliko razdela institucionalni pristop, čeprav je nobena od 
strank v postopku ni izrecno omenila. To je razlaga, na podlagi katere je mogoče s prvim stavkom 
drugega odstavka takoj opredeliti kakršne koli zaključke glede institucionalne opredelitve iz prvega 
odstavka ob upoštevanju posebnih dejavnosti zadevnega organa v določenem času. Tako razlago bi 
bilo mogoče opredeliti za pretežno institucionalno razlago s funkcionalno prilagoditvijo ali 
korektivom. 
34. Tako očitno obstajajo tri možne razlage pojma „sodna pristojnost“ iz prvega stavka drugega 
odstavka člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4, ki bi se zato lahko uporabile za vse opredelitve iz člena 2, 
točka 2, te direktive kot celote: (i) „popolnoma funkcionalna“, (ii) „pretežno institucionalna“ in (iii) 
„institucionalna s funkcionalnim korektivom“. 
35. Da bi bilo mogoče predlagati, kateremu od teh treh pristopov je treba dati prednost, je treba 
preučiti več vprašanj, ki se po logiki porajajo pred tem. Prvič, kakšno natančno je razmerje med prvim 
in drugim odstavkom člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4 (1)? Za to je potrebna presoja logike in 
strukture prvega odstavka, preden je mogoče na podlagi drugega odstavka uporabiti odstopanje za 
dejavnosti iz „sodne pristojnosti“ (2). Nato je treba podrobno preučiti sodbo Flachglas, 7 na katero se 
sklicujejo vse stranke pri utemeljevanju svojih (različnih) razlag pojma „sodna pristojnost“ (3). Šele 
nato se bom lahko posvetil razpravi o treh možnih razlagah pojma „sodna pristojnost“ iz Direktive 
2003 /4 (4). 
1. Razmerje med prvim in drugim odstavkom 
36. Vse stranke v tem postopku se v stališčih podrobno osredotočajo na razlago pojma „sodna 
pristojnost“. To je povsem razumljivo, saj je ta pojem predložitveno sodišče izpostavilo v postavljenem 
vprašanju. Vendar je pojem „sodna pristojnost“ zgolj del širše opredelitve „javnega organa“ iz člena 2, 
točka 2, Direktive 2003 /4. Pojavlja se kot opredelitev, pojasnilo, v drugem odstavku te določbe morda 
celo kot odstopanje. Začeti je treba z razpravo o manj očitni povezavi med prvim in drugim odstavkom 
člena 2, točka 2, te direktive. 
37. Na začetku je treba pojasniti razmerje med prvim stavkom drugega odstavka člena 2, točka 2, 
Direktive 2003 /4 in drugim stavkom tega odstavka. Prvi stavek drugega odstavka je umeščen na konec 
določbe, v kateri je opredelitev organa oblasti, in se izrecno sklicuje na prvi odstavek, da bi pojasnil 
njegov obseg. Drugi stavek istega odstavka pa se nanaša na prvi stavek tega odstavka z namenom, da 
se zameji obseg izključitve od postopka nadzora iz člena 6 te direktive. Iz zadevne določbe pa ni 
razvidno, kako naj bi razumeli ta stavka: ali bi ju bilo treba brati ločeno glede na prvi odstavek? Ali pa 
je treba, kot je na obravnavi trdila tožeča stranka, oba stavka razumeti skupaj, da se vzpostavi 
vseobsežen (in avtoritativen) pomen drugega odstavka? 
7 Sodba z dne 14. februarja 2012 , Flachglas Torgau (C-204/09, EU:2012 :71). 
ECLI:EU:C:2020 :986 6 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
38. Menim, da je treba ta stavka drugega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4 razumeti 
neodvisno enega od drugega. 
39. Razen dejstva, da se stavka v drugem odstavku nanašata na iste organe ali institucije, med njima ni 
veznika ali druge povezave, ki bi ju vezala. Nanašata in uporabljata se za različne položaje. Poleg tega je 
Sodišče že pojasnilo, da niti cilj niti učinek drugega stavka ni omejiti možnosti držav članic iz prvega 
stavka, da s področja uporabe Direktive 2003 /4 izključijo organe ali institucije, ki „opravljajo zadeve iz 
sodne ali zakono dajne pristojnosti“. 8 Drugi stavek je bil namenjen urejanju posebnih primerov 
nekaterih nacionalnih organov, katerih odločbe ob sprejetju Direktive 2003 /4 v skladu z veljavno 
nacionalno zakono dajo niso mogle biti predmet nadzora v skladu z zahtevami Direktive. Kot je na 
obravnavi potrdila Irska – kar pa mora preveriti nacionalno sodišče – položaj v tej državi članici ni 
tak. 
40. Zdaj, ko je pojasnjena notranja zgradba drugega odstavka, je treba preučiti razmerje med prvim 
stavkom drugega odstavka (opredelitev „sodne pristojnosti“) in prvim odstavkom člena 2, točka 2, 
Direktive 2003 /4. Glede na sistemsko umestitev prvega stavka drugega odstavka je jasno, da so njegovi 
učinki odvisni od tega, ali je mogoče uporabiti prvi odstavek. To pomeni, da se zahteva, da se organ 
lahko opredeli kot „organ oblasti“ v okviru opredelitve iz prvega odstavka, po logiki pojavi pred 
vprašanjem, ali se za ta „organ oblasti“ lahko uporabi izključitev iz prvega stavka drugega odstavka. 
41. Tako je nujno pojasniti logiko in strukturo člena 2, točke 2, prvi odstavek, Direktive 2003 /4. Konec 
koncev, če sodišča ne bi bila vključena v opredelitev „javnega organa“ v smislu prvega odstavka te 
določbe, bi morebitni opredelitveni ali prevladujočiučinki drugega odstavka te opredelitve postali 
nejasni. 
2. Ali so sodišča „organi oblasti“ v smislu člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4? 
42. Tožeča stranka in Komisija zastopata stališče, da sodišča (države članice) spadajo v okvir 
opredelitve „javnega organa“ v smislu člena 2, točka 2, prvi odstavek, Direktive 2003 (4). 
43. Na začetku je treba spomniti, da medtem ko Direktive 2003 /4 v času njenega sprejetja morda ni 
bilo mogoče šteti za polni prenos Aarhuške konvencije – ker je bila sprejeta, preden je Evropska unija 
leta 2005 odobrila Aarhuško konvencijo – pa je zdaj ta konvencija del pravnega reda Unije. 9 Sodiščeje 
tako priznalo, da sta sozakono dajalca želela zagotoviti „skladnost“ med Direktivo 2003 /4 in Aarhuško 
konvencijo. 10 V skladu s tem je treba pri razlagi Direktive 2003 /4 upoštevati besedilo in cilj Aarhuške 
konvencije. 11 
44. V obravnavani zadevi to pomeni, da je treba člen 2, točka 2, Direktive 2003 /4 razlagati ob 
upoštevanju člena 2, točka 2, Aarhuške konvencije. V obeh določbah je opredelitev „organa oblasti“. 
S tem podobno zamejujeta svoj obseg. Vendar podrobnejša preučitev razkrije, da to deloma storita 
v različnem obsegu. 
45. Podtočka (a) Direktive 2003 /4 se nanašana „vlado ali drug organ javne uprave, vključno z javnimi 
svetovalnimi organi, na nacionalni, regionalni ali lokalni ravni“. Podtočka (a) prvega odstavka člena 2, 
točka 2, Aarhuške konvencije pa se nanašana „vlado na državni, regionalni in drugi ravni“. Iz besedila 
ali pripravljalnih dokumentov za ta akta ni razviden razlog za to razliko v ubeseditvi. 
8 Sodba z dne 14. februarja 2012 , Flachglas Torgau (C-204/09, EU:C:2012 :71, točka 48).  
9 Sodba z dne 8. marca 2011 , Lesoochranárske zoskupenie (C-240/09, EU:C:2011 :125, točka 30).  
10 Sodba z dne 14. februarja 2012 , Flachglas Torgau (C-204/09, EU:C:2012 :71, točka 31 in navedena sodna praksa). Glej tudi uvodno izjavo 5  
Direktive 2003 /4 in izjavo, ki je priložena k Sklepu o Aarhuški konvenciji. 
11 Sodba z dne 19. decembra 2013 , Fish Legal in Shirley (C-279/12, EU:C:2013 :853, točka 37 in navedena sodna praksa). 
ECLI:EU:C:2020 :986 7 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA –ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
46. Nasprotno pa sta podtočki (b) prvega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4 in Aarhuške 
konvencije v angleški jezikovni različici skoraj popolni kopiji. Obe se nanašata na „kater[o] koli 
fizičn[o] ali pravn[o] oseb[o], ki opravlja naloge javne uprave po nacionalni zakono daji, vključno 
s posebnimi dolžnostmi, dejavnostmi ali storitvami v zvezi z okoljem“. Isto velja za primerjavo 
podtočke (c) obeh aktov. Sklicuje se na „kater[o] koli fizičn[o] ali pravn[o] oseb[o], ki ima javne 
pristojnosti ali naloge ali zagotavlja javne storitve v zvezi z okoljem, pod nadzorom organa ali osebe iz 
(a) ali (b)“. Povedano drugače, ta določba vsebuje „določbo o neeksternalizaciji“. 
47. Zaradi celovitosti navajam, da se v angleški jezikovni različici pojavljata še dve razliki v področju 
uporabe. Prvič, v drugem odstavku člena 2, točka 2, Aarhuške konvencije je navedeno, da pozitivna 
opredelitev iz člena 2, točka 2, iz tega člena „ne vključuje“ [v angleški jezikovni različici: „does not 
include“] organov ali institucij, kadar opravljajo zadeve iz „sodne ali zakono dajne pristojnosti“. 
Povedano drugače, (v angleščini) je uporabljen velelnik. V prvem stavku drugega odstavka člena 2, 
točka 2, Direktive 2003 /4 pa so uporabljene besede, ki kažejo na fakultativnost („lahko določijo“) [v 
angleški jezikovni različici: „may provide“]. Tako je državam članicam dana možnost, da 
v nacionalnem pravu omejijo obseg. Drugič, drugega stavka v drugem odstavku člena 2, točka 2, te 
direktive, ki sicer za obravnavano zadevo ni odločilen, 12 v Aarhuški konvenciji ni. 
48. Kako vse to vpliva na vprašanje, ali sodišča kot institucije spadajo v okvir katere koli od treh 
podtočk prvega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4? 
49. Nobena stranka se ni opredelila o tem vprašanju. Na obravnavi sta tožeča stranka in Komisija zgolj 
vključili sodišča v podtočko (a) kot del tega, kar spada v „vlado“. Po drugi strani je služba za podporo 
sodstvu pojasnila, da sodišča običajno ne izvajajo „državnih funkcij“ v tradicionalnem pomenu tega 
izraza in da prav tako ne opravljajo „nalog javne uprave […] v zvezi z okoljem“iz podtočke (b) prvega 
odstavka člena 2, točka 2, Direktive. Poleg tega bi, ker je v podtočki (c) iste določbe zajeta katera koli 
oseba „pod nadzorom“organa iz podtočke (a) ali (b), sodiščale težko spadala v njen okvir. 
50. Sam bi „sodišča“ težko vključil v okvir podtočke (a) prvega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 
2003 /4. Res bi sodišča v nekaterih precej omejenih primerih dejansko lahko bila „pravne osebe, ki 
opravljajo naloge javne uprave po nacionalni zakono daji“iz podtočke (b) te določbe. 
51. Po eni strani bi bilo mogoče pojem „vlada“ iz podtočke (a) prvega odstavka člena 2, točka 2, 
Aarhuške konvencije, če se presoja ločeno, razumeti v ozkem smislu, tako da bi zajemal zgolj 
popolnoma očitno izvršilno oblast ter izključeval sodstvo in zakono dajo. Vendar če naj bi bolj 
natančno poudarili pojem „vladanje“, ki je neločljivo povezan z „vlado“,in če naj bi to razlagali ob 
upoštevanju preambule te konvencije zaradi potrebe po preglednosti v „vseh vejah oblasti“, bi bilo 
mogoče zastopati mnenje, da bi moral pojem „vlada“zajemati vse sisteme, ki temeljijo na načelih in 
pravilih, s katerimi je določena ureditev države. 13 Če bi sprejeli to razlago, bi bilo mogoče Aarhuško 
konvencijo razlagati, vsaj glede na njeno besedilo, kot da se uporablja za kateri koli organ oblasti 
vdržavi, vključno s sodišči. 
52. Po drugi strani bi bilo težko razumeti podtočko (a) prvega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 
2003 /4 v skladu s tem širšim pomenom „vladanja“ob upoštevanju dejstva, da je v njeni opredelitvi 
„vlada“ povezana z „drugim organom javne uprave, vključno z javnimi svetovalnimi organi, na 
nacionalni, regionalni ali lokalni ravni“. Kakšen bi bil smisel tega, da se doda besedilo „vlada ali drug 
12 Kot je bilo natančno pojasnjeno v točki 39 teh sklepnih predlogov. 
13 Glej tudi uvodno izjavo 7 Uredbe (ES) št. 1367 /2006 , s katero je določena uporaba Aarhuške konvencije v institucijah in organih Evropske Unije 
in v kateri je navedeno, da „Aarhuška konvencija organe javne oblasti opredeljuje široko“–Uredba (ES) št. 1367 /2006 Evropskega parlamenta in 
Sveta z dne 6. septembra 2006 o uporabi določb Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do 
pravnega varstva v okoljskih zadevah v institucijah in organih Skupnosti (UL 2006 , L 264, str. 13). 
ECLI:EU:C:2020 :986 8 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA –ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
organ javne uprave“, če bi bilo mogočeza „vlado“šteti, da že vsebuje vse oblastvene organe v državi? 
Druga kategorija –„drug organ javne uprave, vključno z javnimi svetovalnimi organi, na nacionalni, 
regionalni ali lokalni ravni“–bi bila popolnoma odveč. Podobno tudi Navodila za izvajanje Aarhuške 
konvencije povezujejo pojem „vlada“s „politično močjo“. 14 
53. Poleg tega si je, če se prizna večji pomen osredotočenosti Aarhuške konvencije na „preglednost 
odločanja“in razlagi Sodišča, da ta izraz zajema zgolj „upravne organe“, 15 morda težko predstavljati, 
da razlaga podtočke (a) prvega odstavka člena 2, točka 2, kot je navedena v Direktivi 2003 /4, 
v primerjavi s cilji Aarhuške konvencije presega odločanje na politični (in upravni) ravni. Zato, čeprav 
je mogoče sprejeti, da se podtočka (a) prvega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4 uporablja za 
upravne naloge sodišča, si je veliko težje razlagati to podtočko (a) tako, da velja tudi za sodišča. 
54. Nasprotno sam menim, da je s podtočko (b) prvega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4 
omogočena prožnejša razlaga. S to podtočko se je nameravala zajeti „kater[a] koli fizičn[a] ali pravn[a] 
oseb[a], ki izvaja naloge javne uprave, […] vključno s posebnimi dolžnostmi, dejavnostmi ali storitvami 
v zvezi z okoljem“. Uporaba besede „vključno“kaže na to, da ni nujno, da je oseba, ki izvaja take 
naloge, dejavna na področju okolja. 16 Lahko je, vendar k temu ni nikakor zavezana. Res se „naloge 
javne uprave“pogosto povezujejo z rutinskimi nalogami vladnih organov in ne z reševanjem sporov 
s strani sodstva neke države. Vendar, odvisno od strukture sodstva v državi članici, lahko pride do 
položajev, v katerih sodišča opravljajo take dejavnosti, v povezavi s katerimi organ ali institucija – 
čeprav se v institucionalnem smislu imenuje sodišče –v zvezi z neko posebno dejavnostjo dejansko ne 
izvaja sodne funkcije. 17 
55. V splošnem menim, da bi morala biti s splošnim namenom in duhom Aarhuške konvencije 
omejena kakršna koli kreativnost pri razlagi, ki bi jo bilo mogoče pridati opredelitvi „organa oblasti“. 
Če je splošni namen akta okrepitev udeležbe in odgovornosti javnosti pri odločanju na področju okolja 
(kot je navedeno v preambuli Aarhuške konvencije), bi bilo logično, da bi akt zajel te vrste organov in 
institucij, preden do takega odločanja dejansko pride: namreč a priori in z abstraktnega vidika na 
institucionalni ravni, ne navzgor v okviru zakono daje (kjer se oblikujejo pravila za tako odločanje) ne 
navzdol v primerih sodnega nadzora (kjer je mogoče zakonitost odločbe, ko je sprejeta, preveriti in 
v primeru, da se v njej odkrijejo nepravilnosti, zadevo načeloma vrniti organu oblasti, da sprejme novo 
odločbo). 
56. Če pa bi moral sam kategorizirati, menim, da podtočka (b) prvega odstavka člena 2, točka 2, 
Direktive 2003 /4 najbolj „izpolnjuje merila“ za to opredelitev. Še posebej to velja, če se ocenjuje 
v primerjavi z bistveno bolj omejujočim besedilom podtočke (a) iste določbe. Nisem prepričan, da je 
utemeljitev tožeče stranke ali Komisije dovolj, da bi izpolnila zahteve vprašanja, ali je obstajal dejanski 
namen, da člen 2, točka 2, prvi odstavek, Direktive 2003 /4 zajema sodišča dr žav članic kot „organe 
oblasti“. Vendar sem pripravljen priznati, da je mogoče, da institucije, ki imajo nad vhodnimi vrati 
napis „sodišče“, pri izvajanju nekaterih svojih dejavnosti dejansko „opravlja[jo] naloge javne uprave po 
nacionalni zakono daji“. 
57. Kaj k temu položaju doda člen 2, točka 2, drugi odstavek, Direktive 2003 /4, ki je bil do zdaj 
obravnavan izključno na podlagi prvega odstavka te določbe? Preden se lotim tega vprašanja, je 
treba –ker se vse stranke sklicujejo na sodbo Flachglas –za to, da se določi pomen drugega odstavka 
in zlasti pojma „sodna pristojnost“, najprej nekoliko natančneje analizirati to sodbo. 
14 Glej Aarhuška konvencija: Navodila za izvajanje, str. 47. O statusu navodil glej sodbo z dne 19. decembra 2013 , Fish Legal in Shirley (C-279/12, 
EU:C:2013 :853, točka 38). 
15 Glej sodbo z dne 14. februarja 2012 , Flachglas Torgau (C-204/09, EU:C:2012 :71, točka 40). 
16 Glej tudi Aarhuška konvencija: Navodila za izvajanje, str. 46. 
17 Glej na primer sodbo z dne 27. aprila 2006 , Standesamt Stadt Niebüll (C-96/04, EU:C:2006 :254, točka 17). 
ECLI:EU:C:2020 :986 9 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
3. Sodba v zadevi Flachglas 
58. Dejansko stanje, ki je bilo podlaga za sodbo Sodišča v zadevi Flachglas, je bilo naslednje. Nemški 
zakono dajalec je s sklicevanjem na prvi stavek drugega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4 
v nacionalnem pravu določil, da zveznim ministrstvom, kadar opravljajo zadeve v zakono dajnem 
postopku, ni treba razkriti okoljskih informacij o tem postopku. Sodišče je bilo naprošeno, naj preveri 
ta prenos v nemškem pravu in pojasni, do kdaj je mogoče tako ministrstvo izvzeti s področja uporabe 
pravic do dostopa informacij o okolju, zagotovljenih z Direktivo 2003 /4. 
59. Sodišče je razsodilo, da kontekst, namen in cilji tako Aarhuške konvencije kot Direktive 2003 /4 
dokazujejo, da je bil namen teh aktov, da se nanašata na „organe oblasti“ le, kadar delujejo kot upravni 
organi, ki hranijo informacije o okolju pri izvajanju svojih funkcij. 18 To izhaja iz člena 2, točka 2, drugi 
odstavek, Direktive 2003 /4, ker je namen prvega stavka te določbe, ob upoštevanju Aarhuške 
konvencije, da se državam članicam dovoli, da s področja „organov oblasti“ izključijo organe ali 
institucije, ki opravljajo „zadeve iz sodne ali zakono dajne pristojnosti“. 19 Da bi bilo mogoče zaobseči 
množico postopkov, s katerimi je utemeljena posebna narava zakono dajnih organov in sodišč države 
članice, 20 je treba to odstopanje od splošnih pravil o dostopu razlagati „funkcionalno“. 21 
60. V primeru odstopanja iz nemškega prava bi za ministrstvo, ki sodeluje v zakono dajnem postopku, 
ta opredelitev glede na funkcijo prenehala „ob koncu tega postopka“. V tem trenutku odstopanje od 
načela pravice do dostopa do „informacij o okolju“ iz člena 1 Direktive ne bi bilo več utemeljeno. 22 
61. Tožeča stranka in Komisija predlagata „vzporedno branje“ tega zadnjega elementa začasnosti 
v zvezi z odstopanjem zaradi izvajanja „sodne pristojnosti“. Če se izrazim enostavneje, trdita, da „so 
zakono dajalci zakono dajalci le tako dolgo, dokler teče zakono dajni postopek“, zaradi česar bi „sodišča 
morala biti sodišča le tako dolgo, dokler o zadevi ni odločeno“. 
62. To sklepanje pa spregleda precej pomem ben dejanski element iz zadeve Flachglas. Zadevno zvezno 
ministrstvo je bilo v trenutku, ko je bila vložena zahteva za informacije, zagotovo „organ oblasti“ 
v smislu opredelitve iz prvega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4. Institucionalni vidik 
opredelitve je bil zagotovo prisoten. Temu področju uporabe je lahko začasno „ubežal“ zgolj zaradi 
odstopanja glede „zakono dajne pristojnosti“. Tako je bilo organu, ki je povsem jasno „znotraj področja 
uporabe“, dovoljeno, da je „zunaj področja uporabe“, pojavilo pa se je vprašanje, za „kako dolgo“ mu je 
to dovoljeno. V tem kontekstu je Sodišče opozorilo na „funkcionalno razlago“ prvega stavka drugega 
odstavka člena 2, točka 2, Direktive, ker ministrstvo v trenutku, ko je opravljalo zadeve iz 
„zakono dajne pristojnosti“, ni delovalo kot „upravni organ“. 23 
63. Sodišče je poskušalo priznati to „dvojno identiteto“ ali „razcepljeni status“. To pomeni, da je bilo 
mogoče organ strukturno šteti za del izvršne oblasti, za katerega zato velja Direktiva 2003 /4, 
funkcionalno pa je opravljal dejavnosti, ki so del zavarovanega „zakono dajnega postopka“ in so zunaj 
njenega področja uporabe. Če se izrazim enostavneje, v sodbi Flachglas je bilo v bistvu navedeno, da je 
mogoče, da je tisto, kar je v „institucionalnem smislu zajeto“, začasno „funkcionalno izvzeto“. 
64. Vendar, kot trdita tožeča stranka in Komisija, je nekaj povsem drugega razlagati pojem „organ 
oblasti“ iz člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4 (in, resnici na ljubo, tudi Aarhuške konvencije) tako, kot 
da po naravi stvari zahteva „funkcionalno razlago“ ne glede na „strukturno“ naravo zadevnega organa. 
Če bi sledili tej razlagi, bi to pomenilo neupoštevanje seznama pozitivnih opredelitev iz prvega odstavka 
18 Sodba z dne 14. februarja 2012 , Flachglas Torgau (C-204/09, EU:C:2012 :71, točki 40 in 48).  
19 Prav tam, točke od 40 do 42.  
20 Prav tam, točke 44, 49 in 50.  
21 Prav tam, točka 49.  
22 Prav tam, točki55 in 56.  
23 Prav tam, točki40 in 49.  
ECLI:EU:C:2020 :986 10 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4. Vsakršna presoja na podlagi te določbe bi bila omejena na uporabo 
edinega merila „funkcionalnosti“,s čimer bi se izjema povzdignila v edini pogoj za dokončen sklep 
o statusu zadevne institucije ali organa. Povedano drugače, prvi stavek drugega odstavka bi se uporabil 
ravno obratno, kot se je uporabil v sodbi Flachglas: ne za to, da se odobri začasna izključitev, povezana 
s funkcijo, ampak za to, da se doseže radikalna institucionalna razširitev področja uporabe Direktive 
2003 /4. 
65. Skratka, po mojem mnenju Sodišče v sodbi Flachglas ni navedlo, da je celotna opredelitev iz 
člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4 le „funkcionalna“, ne da bi se kakor koli upošteval institucionalni 
vidik iz prvega odstavka te določbe. Ta vidik opredelitve v tisti zadevi enostavno ni bil upošteven, ker 
je bilo ministrstvo povsem jasno „organ oblasti“ v smislu člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4. 
Funkcionalna uporaba odstopanja zaradi zakono dajne pristojnosti je bila uporabljena šele v drugi fazi, 
da se je začasno izključilo tisto, kar bi sicer bilo vključeno, ne pa v prvi, ko je bilo treba opredeliti, kaj 
sploh spada v okvir opredelitve. 
4. Možnosti 
66. Tako niti v sodbi Flachglas in pravzaprav niti v besedilu člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4, čese 
razlagata v pravem kontekstu, ni podlage za „popolnoma funkcionalen“ pristop, ki ga zagovarjata 
tožeča stranka in Komisija, kot je bil prikazan v točki 31 teh sklepnih predlogov. Prvega stavka 
drugega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4 ni mogoče razlagati tako, da prevlada nad 
„strukturno“ opredelitvijo iz prvega odstavka. 
67. Ostajata dve možnosti, ki sta predstavljeni v točkah 32 in 33 teh sklepnih predlogov: 
„institucionalno“ ali „institucionalno s funkcionalnim korektivom”. Ali bi bilo mogoče sodišča vključiti 
v prvi del opredelitve, torej kot „organe oblasti“, v katero od podtočk prvega odstavka člena 2, točka 2, 
Direktive 2003 /4? Ne gre za zgolj kozmetično razliko: če sodišča že tako ali tako ne bi bila „strukturno“ 
vključena v katero od podtočk prvega odstavka, ne bi bilo potrebe, da se jih „funkcionalno“ izključina 
podlagi drugega odstavka. 
68. Praktična razlika med pristopoma je, da bi bila sodiščapo „institucionalnem“ pristopu kot 
institucije vedno izključena s področja uporabe Direktive 2003 /4. Po pristopu, ki je „institucionalen 
s funkcionalnim korektivom“, pa bi bila funkcija, ki jo izvaja sodišče, pomem bna že za njegovo 
opredelitev po členu 2, točka 2, prvi odstavek, Direktive 2003 /4. 
69. Tako bi bile po zadnjem pristopu, če bi pojem „naloge javne uprave“ iz podtočke (b) prvega 
odstavka člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4 (in Aarhuške konvencije) razlagali široko, tako da bi 
zajemal tudi sodišča, te institucije zajete s področjem uporabe Direktive 2003 /4, samo če ne izvajajo 
svoje običajne vloge kot sodni organi. Povedano drugače, na področje uporabe te direktive bi spadale 
le, če opravljajo „naloge javne uprave“. Vendar bi se za te organe potem priznalo tudi, da imajo morda 
„razcepljen status“, tako da lahko včasih padejo na področje uporabe te direktive, kadar na podlagi 
nacionalnega prava izvajajo kakršne koli naloge javne uprave. 
70. V splošnem se zdi zadnji pristop ustreznejši. 
71. Prvič, „institucionalni pristop s funkcionalnim korektivom“ zagotavlja prožno možnost za 
institucionalno raznolikost v državah članicah. Z njim je priznano, da so funkcije, ki jih opravljajo 
sodišča v nekaterih nacionalnih sistemih, raznovrstne, in je tako omogočeno sodiščem držav članic, da 
so na področje uporabe Direktive 2003 /4 vključene vse „upravne naloge“, ki jih izvajajo ti organi. Po 
drugi strani pa je z njim zavarovan sodni postopek s tem, da so vse dejavnosti sodišč v njihovi vlogi 
ECLI:EU:C:2020 :986 11 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
organov razsojanja izvzete s tega področja, 24 ker taka funkcija enostavno ni isto kot opravljanje „nalog 
javne uprave“. 
72. Drugič, drugače kot pristop, ki ga predlagajo tožena stranka, služba za podporo sodstvu, Irska in 
poljska vlada, tak ukrep ni zavezan s formalnimi strukturnimi opredelitvami iz nacionalnega prava 
držav članic, s katerimi morda niso v celoti zajete dejavnosti zadevnega organa. Tako je z njim priznana 
realnost, da lahko nekatere institucije, ki se strukturno štejejo za sodišča, v praksi včasih v zvezi 
z delom svoje dejavnosti dejansko opravljajo „naloge javne uprave“, vključno z nalogami v zvezi 
z okoljem, v smislu podtočke (b) prvega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4. 
73. Za ponazoritev tega položaja si predstavljajmo, da se sodišče odloči, da si bo zgradilo novo stavbo. 
Stolp, na primer. Gradnja v takšnem obsegu bo zelo verjetno zahtevala skladnost s številnimi 
okoljskimi zahtevami. Taka dejavnost ne spada na področje „sodne pristojnosti“, ampak na upravno, in 
je zanjo verjetno, da vključuje „naloge javne uprave […] v zvezi z okoljem“. To lahko vključuje tudi 
obveznost, da je ugodeno vse zahtevam za dostop do dokumentov na podlagi Direktive 2003 /4, pa 
tudi morebitne nadaljnje obveznosti, ki izhajajo iz te direktive. 
74. Seveda bi bilo vse to odvisno od točnega institucionalnega ustroja države članice. Morda, tehnično 
rečeno, ni sodišče tisto, ki gradi nove prostore, ampak je to ministrstvo ali drug organ oblasti, ki deluje 
za njegov račun. Vendar je mogoče – če predpostavimo, da bo nove prostore zgradilo sodišče kot 
pravna oseba – za to konkretno dejavnost od tega sodišča dejansko zahtevati, da razkrije „informacije 
o okolju“, ki se nanašajo na to gradnjo, saj opravlja zadeve iz upravne pristojnosti. 
75. Tretjič, s takim pristopom je upoštevana široka ubeseditev opredelitve „organ oblasti“, vendar se to 
besedilo razlaga razumno, tako da ostaja vezano na logiko in duh Aarhuške konvencije. Tak pristop 
vzpodbuja in zagotavlja udeležbo javnosti v tistih položajih, v katerih dejansko poteka odločanje 
o okoljskih zadevah. 
5. Vmesni sklep 
76. Skratka, opredelitev iz člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4 se ne bi smela razlagati niti v skladu 
s popolnoma „funkcionalnim“ niti popolnoma „institucionalnim“ pristopom. Namesto tega predlagam 
institucionalno opredelitev s funkcionalnim korektivom. 
77. To v bistvu pomeni, da so sodišča ali sodstvo države članice izključeni iz obsega opredelitve iz 
člena 2, točka 2, Direktive2003 /4, razen če sodni organ dejansko opravlja naloge javne uprave, 
najverjetneje na podlagi podtočke (b) te določbe. 
78. Ta presoja je kljub temu že vgrajena v ločnico med „nalogami javne uprave“ (in a contrario 
„sodnimi funkcijami“) v podtočki (b) prvega odstavka člena 2, točke 2. V tem smislu bi opredelitev 
„sodne pristojnosti“ v drugem odstavku iste določbe v najboljšem primeru potrdila rezultat, ki je že 
dosežen, ne bi pa – drugače kot v položaju v sodbi Flachglas – pomenila še ene izjeme. Če se izrazim 
enostavneje, nobene potrebe ni, da se tisto, kar je že (trajno) izključeno, ponovno (začasno) izključi. 
24 V zvezi s podobno razpravo o členu 15(3) PDEU glej moje sklepne predloge v zadevi Komisija/Breyer (C-213/15 P, EU:C:2016 :994, točke od 52 
do 64). 
ECLI:EU:C:2020 :986 12 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
B. Sodni spisi in sodna funkcija 
79. S tem sklepom se odpira še ena skupina vprašanj. Prvo vprašanje se nanaša na razmejitev med 
dejavnostmi „sodne“ narave in dejavnostmi, ki se izvajajo v okviru „upravne pristojnosti“. Natančneje, 
ali se sodna pisanja vedno hranijo ali vodijo v okviru izvajanja sodne pristojnosti? Drugo vprašanje se 
nanašana način, na katerega je treba to razmejitev razlagati na splošno, in zlasti pojasniti, kaj je 
praviloma funkcija sodišč, torej, kaj je pravilo in kaj je izjema. Tretje vprašanje se nanaša na tek časa 
in njegove posledice za dostop. 
80. Prvič, kdaj je funkcija sodna funkcija? V Direktivi 2003 /4 ali Aarhuški konvenciji niso opredeljene 
niti „naloge javne uprave“ niti „sodna pristojnost“. Niti ni v teh aktih kakršne koli razlage o namenu 
zakono dajalca glede razlikovanja med funkcijami, ki se izvajajo v okviru „upravne pristojnosti“, 25 in 
funkcijami, ki se izvajajo v okviru „sodne pristojnosti“. 26 
81. Zagotovo je mogoče nekaj navdiha glede te razmejitve pridobiti z drugih področij prava (Unije), kot 
na primer s področja dostopa do dokumentov. Na podlagi Uredbe (ES) 1049 /2001 27 se je izključitev 
„dokumentov, ki jih pripravi Komisija samo za sodni postopek“ razlagala, kot da zajema zgolj 
dokumente, ki imajo „upoštevno vez“ s postopkom, ki teče pred nacionalnimi sodišči ali Sodiščem 
Evropske unije, 28 razen če so bili ti dokumenti pripravljeni v okviru „povsem upravnega spisa“. 29 Za 
zadnji pojem „povsem upravni spisi“ pa se je štelo, da zajema izmenjavo dokumentov zunaj sodnega 
postopka 30 in delovne dokumente. 31 
82. Podobni pojmi se pojavljajo v Uredbi (EU) 2016 /679. 32 V tej uredbi je vrsta izključitev z njenega 
področja uporabe oziroma je v njej navedeno, da je obdelava podatkov zakonita glede „sodišč, kadar 
delujejo kot sodni organ“. Tako je obdelava nekaterih kategorij osebnih podatkov, vključno 
zobčutljivimi podatki, dopustna, kadar je „obdelava […] potrebna […] kadar koli sodišča izvajajo svojo 
sodno pristojnost“ (člen 9(2)(f) Uredbe). Podobno mora biti pooblaščena oseba za varstvo podatkov 
imenovana v vseh primerih, kadar obdelavo opravlja javni organ ali telo, „razen sodišč, kadar delujejo 
kot sodni organ“ (člen 37(1)(a) Uredbe). Enako nadzorni organi, katerih naloga je spremljanje uporabe 
Uredbe 2016 /679, niso pristojni za nadzor dejanj obdelave „sodišč, kadar delujejo kot sodni organ“ 
(člen 55(3) te uredbe). Iz teh primerov je jasno razvidno, da bi iste dejavnosti spadale na področje te 
uredbe, če bi se izvajale v okviru „upravne pristojnosti“. 
83. Poljska vlada je navedla, da bi bilo mogoče nadaljnje usmeritve pridobiti iz sodne prakse v zvezi 
z „merili iz sodbe Dorsch“ in z opredelitvijo tega, kaj je „sodišče“ v smislu člena 267 PDEU. 33 Res je, 
da je sodna praksa s tega področja obširen in uporaben vir primerov, v katerih gre za upravno naravo, 
če se nanaša na institucionalna merila za izpolnitev zahtev člena 267 PDEU. Vendar so te sodbe vir bolj 
šibkega navdiha, ker je logika, na kateri temeljita Aarhuška konvencija in Direktiva 2003 /4, utemeljena 
na splošnem načelu dostopa do okoljskih podatkov, 34 ne glede na institucionalno opredelitev v okviru 
25 Kot jo je Sodišče razlagalo v sodbi z dne 14. februarja 2012 , Flachglas Torgau (C-204/09, EU:C:2012 :71, točka 46). 
26 Čeprav je v Navodilih dvoumno in brez razlage navedeno, da je odstopanje potrebno „zaradi različne narave takega odločanja, ki se razlikuje od 
številnih drugih vrst odločanja“. Aarhuška konvencija: Navodila za izvajanje, str. 49. 
27 Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049 /2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, 
Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331) 
28 Sodba z dne 6. februarja 2020 , Compañía de Tranvías de la Coruña/Komisija (T-485/18, EU:T:2020 :35, točka 42 in navedena sodna praksa). 
29 Sodba z dne 6. julija 2006 , Franchet in Byk/Komisija (T-391/03 in T-70/04, EU:T:2006 :190, točka 91). 
30 Sodba z dne 8. februarja 2018 , POA/Komisija (T-74/16, neobjavljena, EU:T:2018 :75, točka 107). 
31 Sodba z dne 20. septembra 2019 , Dehousse/Sodišče Evropske unije (T-433/17, EU:T:2019 :632, točka 97). 
32 Uredba (EU) 2016 /679 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in 
o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 95/46/ES (Splošna uredba o varstvu podatkov) (UL 2016 , L 119, str. 1, in 
popravek v UL 2018 , L 127, str. 2). 
33 Glej sodbo z dne 17. septembra 1997 , Dorsch Consult (C-54/96, EU:C:1997 :413, točke od 23 do 34).  
34 Kot ga je Sodišče prvič oblikovalo v sodbi z dne 22. decembra 2010 , Ville de Lyon (C-524/09, EU:C:2010 :822, točka 35).  
ECLI:EU:C:2020 :986 13 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
nacionalnega sistema držav članic, ki upošteva dejavnost, ki vsebuje obravnavanje „informacij 
o okolju“. 35 Ta neizogibna povezava z ratione materiae namesto z ratione institutionis lahko zato na 
podlagi merila, ki se osredotoči zgolj na zadevno dejavnost, pripelje do širše izključitve nekaterih 
dejavnosti, kot je bilo načrtovano. 
84. Ta vidik lahko ponazori sodba Cartesio. V tej zadevi je Sodišče razsodilo, da ni mogoče šteti, da 
sodišče opravlja sodno funkcijo, kadar vodi register družb in v zvezi s tem izda upravno odločbo. 36 
Povedano drugače, ta organ ne bi bil „sodišče“ (v smislu člena 267 PDEU). Če pa bi bile v zadevnem 
registru dokumentirane zadeve s področja okolja, o katerih to sodišče trenutno odloča, bi bila zahteva 
za dostop do informacij o imenih teh zadev na podlagi Direktive 2003 /4 zavrnjena, ker bi ta organ 
opravljal zadeve iz „sodne pristojnosti“, čeprav ta isti organ še vedno ne bi izpolnjeval meril „iz sodbe 
Dorsch“. 
85. Na koncu pa je za to, kaj pomeni „sodno“, potrebna precej intuitivna 37 presoja: vse, kar je povezano 
z nepristranskim reševanjem sporov, je po naravi sodno in zato ni zajeto s členom 2, točka 2, Direktive 
2003 /4. 
86. Sodna pisanja v sodnem spisu, njihovo zbiranje, vodenje, uporaba in hramba so po mojem mnenju 
očiten del sodnega postopka, sodne dejavnosti. Seveda bo v pripravo sodnih pisanj vloženega nekaj 
upravnega dela. Vendar te naloge po svoji naravi niso upravne. Neločljivo so povezane s konkretnim 
sporom in njegovo rešitvijo. 
87. Drugič, če se vrnem k vprašanju splošne opredelitve, je smiselno opozoriti na dva elementa: po eni 
strani je, glede sodišč, „sodna“ narava dejavnosti pravilo, medtem ko so „upravne“ dejavnosti izjema. Po 
drugi strani gre pri opredelitvi pojmov iz prvega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4 za 
opredelitev področja uporabe akta, ne pa za izjemo, ki bi jo bilo treba razlagati ozko. 
88. Ti elementi pomenijo, prvič, da kadar je zadevna institucija sodišče, bo po pravilu zelo verjetno 
opravljala zadeve iz sodne pristojnostni, razen če se dokaže, da je konkretna zadevna dejavnost 
v bistvu upravne narave. Drugič, oba pojma je treba razlagati razumno: ali, bolje, če je kar koli treba 
razlagati ozko, potem bi to bila upravna pristojnost sodišč, ker je prav ta v bistvu izjema. Vendar se 
vse to nanaša na opredelitev, kaj so „naloge javne uprave po nacionalni zakono daji“ v smislu točke (b) 
prvega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4. 
89. Pri določanju, katere dejavnosti sodišča spadajo pod en ali pod drugi pojem, bi to lahko običajno – 
ne pa vedno – čez palec ocenili glede na osebo, ki izdaja odločbo v imenu institucije. Denimo za 
sodnika, ki izdaja sodbo, se lahko reče, da opravlja zadeve iz „sodne pristojnosti“. Nasprotno pa bo 
oseba, ki je na sodišču odgovorna za stavbe, ali druga oseba, ki je zadolžena za podpis pogodbe za 
namestitev sončnih celic na streho sodne zgradbe, verjetni opravljala „naloge javne uprave […] v zvezi 
z okoljem“. 
90. Tretjič, in zaradi podobnih razlogov, logike „začasnosti“ iz sodbe Flachglas, ki jo predlagata tožeča 
stranka in Komisija, preprosto ni mogoče prenesti na obravnavani primer. Kot sem pojasnil v točki 62 
teh sklepnih predlogov, je bila ta utemeljitev oblikovana v primeru institucije, ki je jasno spadala na 
področje uporabe Direktive 2003 /4, medtem ko sodišča pri opravljanju zadev iz sodne pristojnosti ne 
spadajo na to področje uporabe. V sodbi Flachglas je bila logika začasnosti popolnoma upravičena 
35 Kot jo je Sodišče uporabilo v sodbi Flachglas za dejavnosti zadevnega ministrstva. Glej točko 59 teh sklepnih predlogov.  
36 Sodba z dne 16. decembra 2008 , Cartesio (C-210/06, EU:C:2008 :723, točka 57 in navedena sodna praksa).  
37 Pri čemer gre morda za drugačno vrsto intuitivnosti od tiste, ki je predlagana s testom praga sodnika Stewarta zveznega sodišča Združenih  
držav o tem, kako prepoznati obsceno gradivo: „Ko ga vidim, vem.“ Glej sodbo Jacobellis proti Ohiu, 378 U.S. 184 (1964 ). 
ECLI:EU:C:2020 :986 14 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
glede na trajanje izjeme; v obravnavani zadevi pa gre za problem opredelitve. Poleg tega je bila v zadevi 
Flachglas omejitev nujna zaradi zagotovitve, da se načelo participativne demokracije iz skupnih tradicij 
držav članic, določeno v prvem stavku člena 10(3) PEU, 38 uskladi z možnostjo, da se dejansko ovira 
tekoče delovanje zakono dajnega postopka. 39 
91. Drugače kot pri sodni praksi o členu 4 Uredbe št. 1049 /2001 se ta presoja ne spremeni po koncu 
postopka. 40 Izjema iz te uredbe je povezana s trajanjem spora („sodni postopek“), medtem ko je 
odstopanje iz Direktive 2003 /4 povezano s trajanjem dejavnosti („naloge javne uprave“ po eni strani ali 
delovanje v okviru „sodne pristojnosti“ na drugi). Organ ali institucija, ki sicer deluje v okviru sodne 
pristojnosti, načeloma tega ne preneha početi zgolj zaradi poteka časa. Zaradi debeline plasti prahu na 
sodnem spisu, če se tako izrazim, ta spis ne postane nič manj „sodni“. Sodstvo ne zamenja vloge 
v nekem trenutku ali neha ravnati kot sodstvo. Če se izrazim z besedami generalne pravobranilke 
E. Sharpston, njegovo delovanje v okviru te pristojnosti „nima časovnega začetka in konca“. 41 
92. Vsekakor pa je – poleg normativnih argumentov glede tega, zakaj argumenta „začasnosti“ ni 
mogoče uporabiti za delo sodstva – ta sklep poudarjen tudi z argumenti, ki so bolj operativne narave. 
Res je, kot ugotavlja predložitveno sodišče, da očitno ni sporno, da „aktivna faza postopka“ lahko spada 
v odstopanje zaradi „sodne pristojnosti“. Toda, ali naj se meja zariše prej, med in potem? Predložitveno 
sodišče pojasnjuje, da na podlagi irskega prava izdelava končnih odredb in potek roka za vložitev 
pritožbe ali izdelava končnih odredb v pritožbenem postopku ne pomeni nujno dokončnega zaključka 
upoštevnega postopka pred irskimi sodišči. Katera pravila naj se potem uporabljajo za postopek, ko je 
zadeva vložena, ko se preverja, ali je spis popoln, in za druge upravne naloge, ki še ne izkazujejo 
„aktivne“ narave postopka? Ali gre pri tej fazi za dejavnost, ki se opravlja z manj „sodne pristojnosti”? 
Kaj pa prekinitev postopka med obravnavanjem zadeve? Podobno, ko je sodba izdelana, seveda mine 
neko obdobje, v katerem se pripravi za objavo. Ni razloga, zakaj bi se v tem obdobju uporabljale 
določbe o dostopu do dokumentov na podlagi Aarhuške konvencije ali Direktive 2003 /4. V kateri fazi 
torej preneha obstajati „sodna pristojnost“ organa, katerega naloga je sprejetje odločitve o zadevi? 
93. Vse te ugotovitve ponovno poudarjajo težave pri prizadevanjih, da bi se nadomestila prvotna 
opredelitev področja uporabe akta, ki bi morala biti stabilna in na institucionalni ravni v določeni meri 
stalna; za tak primer gre v opredelitvi člena 2, točka 2, prvi odstavek, Direktive 2003 /4, pri čemer je 
logika ta, da se zaradi pojasnitve uporabi časovno odstopanje ali izjema iz drugega odstavka te 
določbe. 
94. V tej fazi lahko dodam dva splošna premisleka. 
95. Prvič, z vidika ciljev ne razumem , kako bi se cilj spodbujanja demokratične udeležbe v okoljskih 
zadevah, na kar se je večkrat sklicevala tožeča stranka, uporabljal v isti meri za sodstvo. Irska 
poudarja, da je za sodstvo značilno, da je njegov mandat utemeljen drugače kot pri drugih vejah 
državne oblasti. V postopku inter partes parametri za povečano legitimnost niso povezani s tem, da se 
odobri kar najširšimožni dostop do sodnega spisa. Prej izhajajo iz kritičnega pravnega diskurza, ki je 
bil, če je bilo potrebno, izražen na obravnavi in je razviden iz sodbe. Težko je verjeti, da je bila 
Direktiva 2003 /4 zasnovana zato, da bi spremenila diskurz inter partes,ki je srčika sodnih postopkov. 
96. Drugič, prav tako ne verjamem , da je bil namen Direktive 2003 /4 – ali pa Aarhuške konvencije – 
zgolj morebitno posest dokumentov v zvezi z okoljem podvreči neomejeni dolžnosti razkritja. Čebi 
bilo tako, bi bil vsak oddelek za informatiko organa oblasti ali vsaka tretja stranka, vključno morda celo 
z organi državne varnosti, dolžan na zahtevo razkriti „informacije o okolju“ v svoji posesti zgolj ob 
38 Glej v tem smislu sodbo z dne 4. septembra 2018 , ClientEarth/Komisija (C-57/16 P, EU:C:2018 :660, točka 84 in navedena sodna praksa).  
39 Glej v tem smislu sodbo z dne 14. februarja 2012 , Flachglas Torgau (C-204/09, EU:C:2012 :71, točka 43).  
40 Glej sodbo z dne 21. septembra 2010 , Švedska in drugi/API in Komisija (C-514/07 P, C-528/07 P in C-532/07 P, EU:C:2010 :541, točki 130  
in 131). 
41 Sklepni predlogi generalne pravobranilke E. Sharpston v zadevi Flachglas Torgau (C-204/09, EU:C:2011 :413, točka 73). 
ECLI:EU:C:2020 :986 15 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA –ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
upoštevanju izjem iz členov 4 Aarhuške konvencije in Direktive 2003 /4, čeprav ne bi imel nobene vloge 
v zadevnem postopku odločanja, s katerim so povezane te informacije. Prav tako bi to razvrednotilo 
sam cilj okrepljene udeležbe javnosti pri postopku odločanja o okoljskih zadevah. 42 Ker odločbo 
sprejme upravni organ, ni jasno, kako bi lahko dostop do informacij o okolju, ki jih morebiti vsebujejo 
sodna pisanja, pospešil ta postopek. 43 To velja toliko bolj ob upoštevanju tega, da bi omejena 
zagotovitev dostopa vodila do določene neuravnoteženosti informacij znotraj „javnosti“. 44 Zato morajo 
„informacije o okolju“–če sploh obstajajo –izhajati od organa oblasti, ki je v središču postopka 
odločanja, ali pa biti vsebovane v obrazložitvi javne sodbe sodišč. 
C. Obravnavana zadeva 
97. V zgornjih delih teh sklepnih predlogov je bilo ugotovljeno, da sodišča praviloma opravljajo zadeve 
iz sodne pristojnosti, razen če –v zvezi s posamezno dejavnostjo –opravljajo naloge javne uprave 
v smislu podtočke (b) prvega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4. Nasprotno pa ti organi ali 
institucije glede vseh dejavnosti, ki jih izvajajo v okviru sodne pristojnosti, ne spadajo na področje 
uporabe te direktive. 
98. To je splošen odgovor. Posebnost obravnavane zadeve pa je, da je bila zahteva tožeče stranke za 
dostop sicer res vložena pri High Court (višje sodišče), vendar je zaradi institucionalne strukture 
irskega sodstva zadevne dokumente posedovala služba za podporo sodstvu. 45 
99. Tako se je zdaj smiselno vrniti 46 k temu specifičnemu strukturnemu ustroju in se vprašati, ali je 
mogoče, da bi bila služba za podporo sodstvu –organ, ki je ločen od nacionalnih sodišč –zajeta 
z opredelitvijo „organ oblasti“, kadar hrani pisanja iz zaključenih zadev. 
100. Služba za podporo sodstvu, tožena stranka in Irska pojasnjujejo, da je služba za podporo sodstvu 
neodvisen zasebni subjekt, ustanovljen in zadolžen za vzdrževanje in hrambo sodnih pisanj za sodstvo 
na Irskem . 
101. Čeprav je to stvar nacionalnega prava, pa služba za podporo sodstvu, zasebni subjekt na podlagi 
irskega prava, z vidika svoje institucionalne strukture tako očitno ni del „vlade ali drugega organa javne 
uprave“za namene podtočke (a) prvega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4. Ker tudi njegove 
funkcije niso take, da bi pomenile „opravlja[nje] naloge javne uprave po nacionalni zakono daji“47 
v smislu sodbe prakse, 48 očitno ne spada niti v opredelitev iz podtočke (b) prvega odstavka člena 2, 
točka 2, te direktive. Gre za zadevo, ki se nanaša na institucionalno raven; glede konkretne funkcije pa 
je ta odgovor logično povezan z naravo vodenja sodnih spisov. 
102. Tako ostane zgolj podtočka (c) prvega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4, ki se nanašana 
„kater[o] koli […] pravn[o] oseb[o], ki ima javne pristojnosti ali naloge ali zagotavlja javne storitve 
v zvezi z okoljem, pod nadzorom organa ali osebe iz (a) ali (b)“. 
103. S to zadnjo določbo se v njenem bistvu želi zajeti položaj fizičnih ali pravnih oseb, ki opravljajo 
javne naloge pod nadzorom javnega organa ali institucije. Tako se subjekti, ki bi sicer spadali v okvir 
podtočk (a) in (b) te določbe, ne morejo „izogniti“področju uporabe Direktive 2003 /4 s tem, da bi 
delegirali svoje naloge javne uprave drugemu, celo zasebnemu subjektu. 
42 Glej tudi uvodno izjavo 1 Direktive 2003 /4 in preambulo Aarhuške konvencije.  
43 Glej sodbo z dne 14. februarja 2012 , Flachglas Torgau (C-204/09, EU:C:2012 :71, točka 40).  
44 Glej v tem smislu uvodno izjavo 7 Direktive 2003 /4. Ti premisleki se uporabijo, preden bi lahko prišlo do morebitnega vpliva na postopek  
organov oblasti v smislu člena 4(a) Aarhuške konvencije in člena 4(2) Direktive 2003 /4. 
45 Glej točki 12 in 13 teh sklepnih predlogov. 
46 Glej točke od 22 do 25 teh sklepnih predlogov. 
47 Vsaj glede na razlago nacionalnega prava, kot jo je podala tožena stranka v zadevi CEI/15/0008 An Taisce & The Courts Service, str. 3. 
48 Sodba z dne 19. septembra 2013 , Fish Legal in Shirley (C-279/12, EU:C:2013 :853, točka 49 in navedena sodna praksa). 
ECLI:EU:C:2020 :986 16 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA –ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
104. Da smo si na jasnem, nič ne kaže –in ne želim namigovati na to –da je to tisto, kar je Irska 
nameravala storiti z ustanovitvijo službe za podporo sodstvu. Izbira, kje bodo hranjena sodna pisanja 
v odprtih ali zaključenih zadevah, je v celoti stvar nacionalnih sistemov držav članic. Pojasniti želim 
zgolj, da tretja možnost, ki jo je ponudil zakono dajalec, zajema „delegiranje“tretjim osebam – 
zasebnim ali javnim –z namenom, da se bo delegiranje dejavnosti nadzorovalo. 
105. Bistveno pa je, da morajo biti za to, da bi spadali v okvir podtočke (c), „pooblastitelj“in njegove 
„dejavnosti“sami zajeti s podtočkama (a) in (b) prvega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 2003 /4. 
Navsezadnje mora „pooblaščenec“, če naj bo zajet s to prvo točko, vir svoje pristojnosti črpati iz 
pooblastitelja. 
106. Kot sem pojasnil v zgornjih delih teh sklepnih predlogov, sodišča ne spadajo na področje uporabe 
Direktive 2003 /4, razen če opravljajo zadeve iz upravne pristojnosti. Hramba sodnih pisanj in vodenje 
sodnih spisov zagotovo ne spadata v upravno pristojnost, ampak sta po svoji naravi sodna. Čeje to 
dokazano, „pooblastitelj“–v obravnavani zadevi High Court (višje sodišče) –tako ne spada na 
področje uporabe te direktive niti ne bo za to vrsto dejavnosti nanj spadal njegov pooblaščenec, čese 
ohrani narava te dejavnosti. 
107. Zdi se, da je v tem primeru tako. Kot s sklicevanjem na obširno sodno prakso, zakono dajo, pravila 
in praktična navodila pojasnjuje predložitveno sodišče, služba za podporo sodstvu pri ohranjanju in 
hrambi sodnega spisa ne izvaja nobenih avtonomnih funkcij. Svojo dejavnost opravlja izključno 
v imenu in pod nadzorom sodstva. 49 Pri tem svojih dejavnosti ne mora izvajati tako, da bi posegala 
v delovanje sodišč. 50 Tak nadzor se ne konča s koncem postopka. 51 Glede na informacije, ki jih je 
predložilo predložitveno sodišče, služba za podporo sodstvu –čeprav je formalno samostojen organ – 
deluje zelo podobno kot interni oddelek za hrambo ali register, ki je del iste institucionalne strukture 
kot sodišče. Njene dejavnosti hrambe, arhiviranja in vodenja sodnih pisanj kot take vsekakor ne 
spadajo na področje uporabe Direktive. 
108. Zato, sklepno, je pomem bna narava opravljane dejavnosti, ne pa nujno natančna institucionalna 
struktura v državi članici. Sicer bi bila uporaba Direktive 2003 /4 precej odvisna od formalne 
strukturne razdelitve glede tega, kje se fizično hranijo in vodijo spisi. Ni treba posebej poudarjati, da 
bi tak pristop –razen tega, da lahko spodbudi nekatera strateška preoblikovanja v nacionalnih 
institucionalnih strukturah –prav tako težko zadostil potrebi po enotni razlagi in uporabi Direktive 
2003 /4 in Aarhuške konvencije. 52 
D. Post scriptum 
109. Nazadnje, drugače kot trdita tožeča stranka in Komisija, zgornji sklep ne omogoča dostopa do 
informacij o okolju, če bi bile te informacije dejansko vsebovane v sodnem spisu. Z njim je zgolj 
prikazano, da konkretni akt, na katerega se sklicuje tožeča stranka, ni pravi način za pridobitev takega 
dostopa. Dostop, ki ga zahteva tožeča stranka, ni urejen s tem aktom. Vendar to seveda ne pomeni, da 
normalnih poti, ki so običajno na voljo za tak dostop, ni več mogoče uporabiti. 
49 Kot je pojasnila tožena stranka v svoji odločbi v zadevi CEI/15/0008 An Taisce & The Courts Service, str. 5 in 6. Glej tudi sodbo sodnice Baker 
v zadevi BPSG Limited trading as Stubbs Gazette proti The Courts Service & Others [2017 ] 2 I.R. 243, točki 68 in 71. 
50 Kotjeočitno določeno v členu 9 Courts Service Act 1998 (zakon iz leta 1998 o sodni službi). 
51 Glej zadevo CEI/15/0008 An Taisce & The Courts Service, str. 6. 
52 Sodba z dne 14. februarja 2012 , Flachglas Torgau (C-204/09, EU:C:2012 :71, točka 50). 
ECLI:EU:C:2020 :986 17 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
110. Prvič, obstajajo nacionalna pravila o dostopu do sodnih spisov in pisanj. Sam seveda ne morem 
komentirati teh pravil, vendar je bilo navedeno, da je javno izvajanje sodne oblasti načelo irskega 
(ustavnega) prava. 53 Res je, kot so pojasnile intervenientke v tej zadevi, da se lahko irska sodna praksa 
razlikuje glede vprašanja, v kolikšni meri lahko tretje osebe zahtevajo dostop do dokumentov na 
podlagi tega postopka. Vendar je to predmet nacionalnega prava, ki ga morajo preveriti izključno irska 
sodišča. Z vidika prava Unije je to komajda dejavnik, ki bi ga bilo treba upoštevati pri razlagi Direktive 
2003 /4. 
111. Drugič, za nacionalni upravni organ, ki je sprejel izpodbijano(e) odločbo(e), ki je(so) pozneje 
predmet nadzora pred nacionalnimi sodišči, seveda veljajo pravila o dostopu do „informacij o okolju“ 
iz Direktive 2003 /4, kakor so bila prenesena v uredbe DIO. Kolikor razumem , je odločbo, ki je bila 
podlaga za sodbo Balz & Anor proti An Bord Pleanála, izdal bodisi Cork County Council (svet okrožja 
Cork, Irska) (kot lokalni organ prostorskega načrtovanja) ali An Bord Pleanála (kot nadzorni organ). 
Seveda morajo to presoditi nacionalna sodišča, vendar je mogoče upravičeno domnevati, da sta ti 
instituciji zajeti z opredelitvami iz podtočk (a) in (b) prvega odstavka člena 2, točka 2, Direktive 
2003 /4. 
112. S prejšnjo ugotovitvijo nočem sugerirati, da bi se moralo v zakonih držav članic poskušati 
posnemati nezadovoljiv položaj, ki je po mojem mnenju prisoten v pravu Unije, v skladu s katerim se 
posameznike napoti na institucijo, ki je stranka sodnega postopka, da bi pridobili dostop do elementov 
iz sodnega spisa. 54 Vendar je mogoče v položaju, kakršen je obravnavani, dejansko vložiti zahtevo za 
dostop do informacij o okolju, ki se nanašajo na odločanje v okoljskih zadevah, pri institucijah, ki 
dejansko izdajajo gradbena dovoljenja in odločbe o nadzoru. In točno to je, vsaj glede na moj morda 
pretirano ozek pogled na postopek, namen Direktive 2003 /4 in Aarhuške konvencije: da se 
posameznikom omogoči pridobiti informacije in jim tako dati možnost vpliva na odločanje v fazi, 
v kateri do tega odločanja dejansko pride. 
113. Še vedno menim, da načeloma ni razloga, da bi se zavrnil dostop do spisa kateremu koli 
zainteresiranemu posamezniku v zaključenih zadevah, razen če obstajajo jasni in nujni razlogi, da se 
v posamezni zadevi dostop ne odobri. 55 Taka odprtost sodstva krepi splošno legitimnost sodišč in 
izboljšuje kakovost sojenja. 56 
114. Kljub temu je enako pomem bno načelo dodeljenih pristojnosti in nujnost, da se zakono dajni akt 
razlaga v okviru tega, kar naj bi razumno pomenil. Če se razlaga v tem smislu, po mojem mnenju 
Direktiva 2003 /4 enostavno ničesar ne pove o dostopu do sodnih spisov. To problematiko mora 
urediti nacionalno pravo. Morda bo nekoč v pravu Unije dejansko določen tak dostop. Vendar, dokler 
se to ne zgodi, siljenje, naj se spremeni nacionalno pravo ali praksa o dostopu do sodnih pisanj 
v zaključenih zadevah prek nenaravnega širjenja zakono daje Unije, ki je bila oblikovana v drug namen, 
morda ni najboljšinačin ravnanja – vsekakor ne za to Sodišče. 
53 Glej v tem smislu na primer sodbo sodnika Hogana, Allied Irish Bank plc proti Traceyju (No 2) [2013 ] IEHC 242, točkeod 21 do 23.  
54 Glej sodbo z dne 18. julija 2017 , Komisija/Breyer (C-213/15 P, EU:C:2017 :563, točki 54 in 55).  
55 Za podroben prikaz glej moje sklepne predloge v zadevi Komisija/Breyer (C-213/15 P, EU:C:2016 :994).  
56 Prav tam, točke od 93 do 104 ter od 118 do 142).  
ECLI:EU:C:2020 :986 18 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-470/19  
FRIENDS OF THE IRISH ENVIRONMENT  
V. Sklep 
115. Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložilo High Court (višje 
sodišče, Irska), odgovori: 
Člen 2, točka 2, Direktive 2003 /4/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu 
javnosti do informacij o okolju in o razveljavitvi Direktive Sveta 90/313/EGS je treba razlagati tako, da 
je nadzor nad dostopom do sodnih pisanj, ne glede na to, ali ga izvaja sodišče, torej organ, ki je 
formalno del sodstva, ali zasebni subjekt, ustanovljen za isti namen, ki deluje v imenu in pod nadzorom 
sodstva, dejavnost, ki ne spada na področje uporabe te določbe. 
ECLI:EU:C:2020 :986 19