Zadeva T-357/02

Freistaat Sachsen

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Državne pomoči — Pomoči, ki so jih odobrili organi zvezne dežele Saške — Shema pomoči v korist malih in srednjevelikih podjetij — Pospešena odobritev — Časovna veljavnost smernic Skupnosti in uredbe o oprostitvi pomoči v korist malih in srednjevelikih podjetij — Načrt pomoči, priglašen pred začetkom veljavnosti uredbe o oprostitvi — Legitimno pričakovanje — Pravna varnost — Popolna priglasitev“

Sodba Sodišča prve stopnje (peti razširjeni senat) z dne 3. maja 2007 II - 1265

Povzetek sodbe

Sporočilo Komisije z dne 2. julija 1992 o pospešeni odobritvi shem pomoči za mala in srednjevelika podjetja ter sprememb obstoječih shem se ne uporablja več šele od 30. aprila 2004, datuma objave sporočila o zastarelih besedilih in Uredbe št. 794/2004 o izvajanju Uredbe št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 88 Pogodbe ES. (Glej točki 52 in 54.)

Tudi če načrt sheme pomoči izpolnjuje vse pogoje, ki jih je treba na podlagi sporočila Komisije o pospešeni odobritvi izpolnjevati, da bi bil upravičen do pregleda v roku 20 delovnih dni od njene priglasitve, se Komisija zgolj „načeloma“ obveže, da po poteku tega roka ne bo nasprotovala, ter tako pridrži vsa pooblastila, da „odloči“. Merila, ki jih morajo priglašene sheme pomoči izpolniti, da jim Komisija načeloma ne nasprotuje in odloči v roku 20 delovnih dni, morajo biti predmet ozke razlage, ker postopek pospešene odobritve pomeni odstopanje glede na običajni postopek preiskave priglasitev. Ob dvomu v zvezi z izpolnitvijo pogojev, predvidenih s sporočilom, se Komisija utemeljeno ni zatekla k postopku pospešene odobritve. (Glej točke 56, 57 in 68.)

Uporaba meril, določenih z zakonodajo, ki je začela veljati po priglasitvi zadevne pomoči, za presojo združljivosti pomoči pomeni torej nujno isto, kot da ima ta zakonodaja retroaktivni učinek. V tem primeru je trenutek, od katerega nova zakonodaja velja, nujno določen na datum, preden je začela veljati, namreč na datum, ko je Komisija prejela priglasitev. Če bi se priznalo, da bi se lahko preučitev združljivosti opravila glede na zakonodajo, ki je začela veljati po priglasitvi pomoči, bi to pomenilo dovoliti Komisiji, da določi veljavni zakon glede na trenutek, ki ga sama izbere za začetek take preučitve, kar bi bilo težko združljivo ne samo z dejstvom, da je v členu 4(1) Uredbe št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [88 ES] zavezujoče določeno, da Komisija pregleda uradno priglasitev „takoj, ko jo prejme“, ampak tudi z zahtevami po transparentnosti in predvidljivosti meril, na podlagi katerih Komisija presoja združljivost pomoči in ki so, kot je sama poudarila med postopkom, smisel obstoja besedil, ki jih objavlja na področju državnih pomoči. Uporaba novega pravila o združljivosti državne pomoči za priglašeno pomoč, preden bi začelo veljati, je dopustna samo, če izhaja iz besedila, namena ali sistematike nove zakonodaje, da je bil njen namen, da se uporabi retroaktivno, in če bila so legitimna pričakovanja zadevnih oseb ustrezno upoštevana. (Glej točke 102, 107 in 108.)

Komisija ne more uporabiti Uredbe Komisije (ES) št. 70/2001 o uporabi členov 87 in 88 Pogodbe ES pri pomoči za mala in srednjevelika podjetja za presojo združljivosti priglašenega načrta pomoči, preden je ta uredba začela veljati. Prvič, nič v njenem besedilu ne dovoljuje niti izrecno niti implicitno podobno uporabo. Drugič, države članice niso mogle predvideti niti njenega končnega besedila niti datuma začetka veljavnosti. Poleg tega bi bila taka uporaba v nasprotju s predvidljivostjo, katere namen je zagotoviti, da Komisija objavi besedila v zvezi z merili, ki jih namerava uporabiti pri presoji združljivosti pomoči. Končno, medtem ko bi se lahko presoja glede pomoči, ki so se izvajale, ne da bi se spoštovala obveznost priglasitve, opravila glede na pravila, ki veljajo ob odobritvi pomoči, bi lahko uporaba te uredbe za že priglašene pomoči spodbujala države članice, da ne bi spoštovale obveznosti priglasitve, saj pri tem niso izpostavljene več tveganjem in sankcijam, kot pa v primeru priglasitve. (Glej točke 112, 116, 117, 119 in 120.)

Možnost vložitve ničnostne tožbe zoper odločitev Komisije o uvedbi formalnega postopka preiskave načrta državnih pomoči ne more imeti za posledico zmanjšanje procesnih pravic zadevnih oseb, s tem da se jim prepreči, da bi zahtevale razveljavitev končne odločbe in da se v podporo svoje tožbe oprejo na napake na kateri koli stopnji postopka, ki je vodil do te odločbe. Dejansko ima odločba o uvedbi formalnega postopka preiskave, čeprav ima lastne in samostojne pravne učinke, pripravljalni značaj glede na končno odločbo, ki dokončno določi stališče Komisije in v kateri zadnja lahko spremeni ugotovitve, ki jih je podala v odločbi o uvedbi. (Glej točko 127.)