ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva C-373/08

Hoesch Metals and Alloys GmbH

proti

Hauptzollamt Aachen

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Düsseldorf)

„Carinski zakonik Skupnosti — Člen 24 — Nepreferencialno poreklo blaga — Predelava ali obdelava, na podlagi katere se dodeli poreklo blaga — Silicijevi bloki s poreklom iz Kitajske — Ločevanje, drobljenje in čiščenje blokov ter presejanje, razvrščanje po velikosti in pakiranje kristalov v Indiji — Damping — Veljavnost Uredbe (ES) št. 398/2004“

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 11. februarja 2010 I ‐ 954

Povzetek sodbe

Ločevanje, drobljenje in čiščenje silicijevih blokov ter nadaljnje presejanje, razvrščanje in pakiranje silicijevih kristalov, ki so nastali z drobljenjem, se ne štejejo za predelavo ali obdelavo, na podlagi katere se dodeli poreklo blaga v smislu člena 24 Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, če ne spreminjajo značilnosti ali sestave proizvoda. (Glej točko 55 in točko 1 izreka.)

Med postopkoma prvotne preiskave za določitev obstoja dampinga in pregleda iztekajočih se protidampinških ukrepov obstaja objektivna razlika. Namreč, medtem ko je uvoz, ki je predmet postopka pregleda, tisti, za katerega so bili že uvedeni dokončni protidampinški ukrepi in v zvezi s katerimi je bilo načeloma predloženo dovolj dokaznega gradiva za ugotovitev, da bi ukinitev teh ukrepov verjetno spodbudila nadaljevanje ali ponovni pojav dampinga in škode, pa je, če je uvoz predmet začetne preiskave, njen namen ravno ugotoviti obstoj, stopnjo in učinek vsakega zatrjevanega dampinga. (Glej točki 65 in 66.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Davki, razen prometnih davkov, ki vplivajo na porabo tobačnih izdelkov

(Direktiva Sveta 95/59, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2002/10, člen 9(1))

Summary

Država članica, ki sprejme in ohrani v veljavi zakonodajo, v skladu s katero javni organi določijo najnižje drobnoprodajne cene za cigarete in za drobno rezan tobak za zvijanje cigaret, ne izpolni obveznosti iz člena 9(1) Direktive 95/59 o davkih, razen prometnih davkov, ki vplivajo na porabo tobačnih izdelkov, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2002/10, če tak sistem nikakor ne omogoča, da bi se izključilo, da naložene najnižje cene škodujejo konkurenčni prednosti, ki bi jo lahko imeli nekateri proizvajalci ali uvozniki tobačnih izdelkov zaradi nižjih proizvodnih cen. Zaradi takega sistema, ki poleg tega določa najnižjo ceno glede na povprečno ceno na trgu, bi se namreč lahko odpravile razlike med cenami konkurenčnih proizvodov in te cene približale ceni najdražjega proizvoda. Navedeni sistem torej škoduje svobodi proizvajalcev in uvoznikov glede določitve njihove najvišje drobnoprodajne cene, zagotovljeni s členom 9(1), drugi pododstavek, Direktive 95/59.

Okvirna konvencija Svetovne zdravstvene organizacije o nadzoru tobaka nima vpliva na združljivost takega sistema s členom 9(1) Direktive 95/59, ker podpisnicam z vidika cenovne politike pri tobačnih izdelkih ne določa konkretnih obveznosti in določa samo mogoče načine ravnanja, da bi se upoštevali nacionalni zdravstveni cilji nadzora tobaka. Člen 6(2) te konvencije določa samo, da podpisnice sprejemajo ali ohranjajo v veljavi ukrepe, „med katere lahko spada“ uresničevanje davčne in „po potrebi“ cenovne politike tobačnih izdelkov.

Države članice se ne morejo sklicevati na člen 30 ES, da bi kršitev člena 9(1) Direktive 95/59 utemeljile s ciljem varovanja zdravja in življenja oseb. Člena 30 ES namreč ni mogoče razumeti tako, da dovoljuje ukrepe, ki niso količinske omejitve pri uvozu in izvozu, ter ukrepe z enakim učinkom iz členov 28 ES in 29 ES.

Kljub temu Direktiva 95/59 državam članicam ne preprečuje boja proti odvisnosti od kajenja, kar spada k cilju varovanja javnega zdravja.

(Glej točke 33, 34, 38, 39, 45 in izrek.)
Člen 12(3) Direktive 76/308 o vzajemni pomoči pri izterjavi terjatev za določene prelevmane, carine, davke in druge ukrepe, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2001/44, je treba razlagati tako, da sodišča države članice, v kateri ima sedež zaprošeni organ, načeloma niso pristojna za preverjanje izvršljivosti izvršilnega naslova za izterjavo. Nasprotno pa lahko sodišče te države članice, kadar odloča o pravnem sredstvu, s katerim se izpodbija veljavnost ali pravilnost izvršilnih ukrepov, kot je vročitev izvršilnega naslova, preveri, ali so bili ti ukrepi pravilno izvedeni po zakonih in drugih predpisih navedene države članice.

Namreč, čeprav obravnavanje izpodbijanj terjatve ali izvršilnega naslova načeloma spada v izključno pristojnost organov države članice, v kateri ima sedež organ prosilec, ni mogoče izključiti, da so organi države članice, v kateri ima sedež zaprošeni organ, izjemoma pooblaščeni za preverjanje, ali bi bila izvršba navedenega izvršilnega naslova v nasprotju z javnim redom slednje, in – če je potrebno – za zavrnitev pomoči v celoti ali deloma oziroma za določitev nekaterih pogojev zanjo.

(Glej točki 42 in 50 ter točko 1 izreka.)
Zadeva C-462/08

Ümit Bekleyen

proti

Land Berlin

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg)

„Pridružitveni sporazum EGS-Turčija — Člen 7, drugi odstavek, Sklepa Pridružitvenega sveta št. 1/80 — Pravica otroka turškega delavca sprejeti katero koli zaposlitev v državi članici gostiteljici, v kateri je opravil poklicno izobraževanje — Začetek poklicnega izobraževanja po tem, ko so starši zapustili to državo članico“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca P. Mengozzija, predstavljeni 29. oktobra 2009 I ‐ 565

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 21. januarja 2010 I ‐ 587

Povzetek sodbe

Mednarodni sporazumi – Pridružitveni sporazum EGS-Turčija – Pridružitveni svet, ki je bil ustanovljen s sporazumom o pridruževanju med EGS in Turčijo – Sklep št. 1/80 – Dostop do trga dela za otroke turških delavcev – Družinski člani turškega delavca, ki je bil prisoten na trgu dela v državi članici

(Sklep Pridružitvenega sveta EGS-Turčija št. 1/80, člen 7, drugi odstavek)

Člen 7, drugi odstavek, Sklepa Pridružitvenega sveta EGS-Turčija št. 1/80 je treba razlagati tako, da se otrok turškega državljana, ki je bil v državi članici gostiteljici zakonito zaposlen več kot tri leta, v tej državi članici po tem, ko je končal poklicno izobraževanje v tej državi, sme sklicevati na pravico do dostopa do trga dela in ustrezno pravico do prebivanja, čeprav se je, potem ko se je skupaj s starši vrnil v državo izvora, sam vrnil v zadevno državo članico, da bi tam začel izobraževanje.

Navedena določba, ki ni namenjena doseganju ugodnejših pogojev za združevanje družine v državi članici gostiteljici, ampak olajševanju dostopa otrok turških delavcev do trga dela, pravic, ki jih podeljuje tem otrokom, namreč ne pogojuje s tem, da je, ko otrok začne poklicno izobraževanje, eden od staršev še vedno zaposlen ali prebiva v državi članici gostiteljici. Če so izpolnjeni pogoji, navedeni v členu 7, drugi odstavek, Sklepa št. 1/80, in sicer da je otrok zadevnega delavca v zadevni državi članici končal poklicno izobraževanje in da je bil vsaj eden od staršev v tej državi redno zaposlen vsaj tri leta, ta določba otroku turškega delavca podeljuje lastno pravico do dostopa do trga dela v državi članici gostiteljici in s tem pravico do prebivanja v njej.

Pravica otroka turškega delavca do prostega dostopa do trga dela sicer ima svojo osnovo v delu, ki ga je delavec v preteklosti opravil v državi članici gostiteljici. Vendar pa se zahteva, da je eden od staršev vsaj tri leta delal v tej državi, ne sme razumeti, kot da mora takrat, ko otrok začne poklicno izobraževanje, eden od staršev še vedno imeti status delavca. Ta zahteva naj bi zgolj istočasno s poklicnim izobraževanjem otroka zagotavljala, da je ta dovolj vključen v državi članici gostiteljici, tako da je v skladu s to določbo deležen posebne obravnave.

Taka razlaga ne pomeni, da je otrok turškega delavca deležen ugodnejše obravnave kot otrok državljana države članice.

(Glej točke 18, od 27 do 31, 44, 45 in izrek.)
Člen 39 ES je treba razlagati tako, da se kot merilo pri presoji enakovrednosti izobrazbe na podlagi prošnje za neposredni sprejem za pripravnika za pravniške poklice, ne da bi se opravili za to določeni izpiti, upošteva znanje, ki ga potrjuje kvalifikacija, ki se zahteva v državi članici, v kateri kandidat prosi za sprejem v tako pripravništvo.

Država članica lahko namreč pri primerjalnem preizkusu kandidatove kvalifikacije, ki jo potrjujejo njegove diplome, potrdila in drugi nazivi ter upoštevne poklicne izkušnje, na eni strani in poklicne kvalifikacije, ki jo zahteva nacionalna zakonodaja, na drugi strani upošteva objektivne razlike glede veljavnega pravnega okvira za zadevni poklic v državi članici izvora in glede področja dejavnosti tega poklica. Pri poklicu odvetnika ima država članica torej pravico opraviti primerjalni preizkus diplom, tako da upošteva ugotovljene razlike med zadevnimi nacionalnimi pravnimi redi.

Tako samo zaradi dejstva, da bi se opravljeni študij prava prve države članice glede na stopnjo izobrazbe ter vloženi čas in trud lahko štel za primerljiv s študijem, katerega namen je pridobitev znanja, ki ga potrjuje kvalifikacija, zahtevana v drugi državi članici, ne nastane obveznost, da se pri primerjalnem preizkusu bolj upošteva znanje, ki se v glavnem nanaša na pravo prve države članice in ki ga potrjujejo kvalifikacije, pridobljene v njej, kot pa znanje, ki se zahteva na podlagi nacionalnih določb države članice, v kateri kandidat prosi za dostop do poklicnega usposabljanja, ki je pogoj za dostop do pravniških poklicev.

(Glej točke 37, 44, 46, 48 in točko 1 izreka.)
Zadeva C-441/08

Elektrownia Pątnów II sp. zoo

proti

Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sad Administracyjny)

„Posredni davki na zbiranje kapitala — Posojila, ki jih je kapitalska družba najela pred pristopom države članice k Evropski uniji — Zavezanost dajatvi na kapital na podlagi nacionalne zakonodaje — Konverzija posojila v deleže družbe po pristopu države članice k Evropski uniji — Dajatev na kapital, ki je obračunana za to transakcijo povečanja osnovnega kapitala družbe — Takojšnja uporaba nove ureditve“

Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 12. novembra 2009 I ‐ 10801

Povzetek sodbe

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Posredni davki na zbiranje kapitala – Dajatev na kapital, ki se obračuna kapitalskim družbam

(Direktiva Sveta 69/335, člen 5(3), druga alinea)

Člen 5(3), druga alinea, Direktive 69/335/EGS, kakor je bila spremenjena z Aktom o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike in prilagoditvah pogodb, na katerih temelji Evropska unija, določa, da je pri določanju davčne osnove za dajatev na kapital, naložene za povečanje osnovnega kapitala družbe, ki je opravljeno s konverzijo posojil, ki jih je pred pristopom države članice k Evropski uniji 1. maja 2004 najela družba, v deleže te družbe po tem pristopu, treba upoštevati predhodno obdavčenje posojil na podlagi tedaj veljavne nacionalne zakonodaje.

Uvedba takega pravila v pravo države članice, ki prepoveduje novo obdavčenje istih zneskov zaradi njihove vložitve v osnovni kapital, se namreč ne more šteti za izpodbijanje obdavčenja, ki se je že zgodilo, in za tako obdavčenje, ki bi bilo zato retroaktivno. Edini cilj in obseg tega pravila je prepoved dvojnega obdavčenja iste davčne osnove in se uporablja od začetka njegove veljavnosti tako za posojila, ki so bila najeta pred pristopom države članice k Evropski uniji, torej ob začetku veljavnosti v pravnem sistemu te države članice, in so bila po tem pristopu pretvorjena v deleže družbe, kot za posojila, ki bi bila sklenjena po njenem pristopu.

Zato je člen 5(3), druga alinea, Direktive 69/335 samo novo pravilo, ki se nemudoma uporabi za transakcije, ki so bile opravljene po začetku njegove veljavnosti v državi članici in za katere se to pravilo uporablja, ne da bi se uporabljalo retroaktivno za dejansko stanje pred pristopom te države članice.

(Glej točke od 36 do 38, 40, 42 in izrek.)
(Glej točki 29, 30 in točko 1 izreka.)

Direktiva 2004/18 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev se ne uporablja za odločitev, ki jo je sprejel naročnik v postopku za oddajo javnega naročila za gradnje pred iztekom roka za prenos te direktive.

(Glej točko 44 in točko 2 izreka.)

Člen 22(3) Direktive 93/37 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje, kakor je bila spremenjena z Direktivo 97/52, je treba razlagati tako, da če je naročilo oddano po postopku s pogajanjem in število ustreznih kandidatov ne doseže najnižjega praga, določenega za zadevni postopek, lahko naročnik vseeno nadaljuje postopek, tako da ustreznega kandidata ali ustrezne kandidate povabi na pogajanje o pogojih navedenega naročila.

Direktivo 93/37 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje, kakor je bila spremenjena z Direktivo 97/52, je treba razlagati tako, da je obveznost prizadevanja za zagotavljanje lojalne konkurence izpolnjena, če naročnik uporabi postopek s pogajanjem v skladu s pogoji iz člena 7(2) navedene direktive.

Glede faze pogajanja o naročilu člen 22(3) Direktive 93/37 naročniku nalaga, naj k udeležbi v tej fazi povabi dovolj kandidatov. Ali jih je dovolj za zagotovitev lojalne konkurence, je treba ugotoviti glede na značilnosti in predmet zadevnega naročila.

Če v takem postopku število ustreznih kandidatov ne doseže najnižjega praga, določenega za zadevni postopek, ki je v skladu z Direktivo 93/37 najmanj tri, je treba priznati, da če so se gospodarski in tehnični pogoji tega postopka pravilno določili in uporabili, je naročnik vseeno zagotovil lojalno konkurenco.

(Glej točke od 52 do 54 in točko 3 izreka.)
Kadar država članica v skladu s členom 2 Direktive 96/96 o približevanju zakonodaje držav članic, ki se nanaša na tehnične preglede motornih vozil in njihovih nacionalnih priklopnikov, upravljanje subjektov, ki opravljajo tehnične preglede, zaupa zasebnim organizacijam, jih kljub temu dalje neposredno nadzira. V skladu s prvim stavkom tega člena mora namreč država članica določiti pristojne subjekte, vzpostaviti postopek pooblastitve in ohranjati nad njimi neposreden nadzor. V skladu z drugim stavkom navedenega člena, v katerem je navedeno, da je treba ob konfliktu interesov med dejavnostjo pregleda in dejavnostjo popravila vozil sprejeti previdnostne ukrepe, si morajo države članice zlasti vsestransko prizadevati za zagotovitev objektivnosti in visoke kakovosti preskušanja vozil. Iz uporabe izrazov „zlasti vsestransko“ je razvidno, da je namen Direktive 96/96 dosledno izvajanje teh konkretnih kakovostnih ciljev s strani države, in sicer objektivnosti in visoke kakovosti tehničnih pregledov vozil, ne le ob konfliktu interesov, ampak a fortiori tudi ob opravljanju naloge nadzora zasebnih subjektov za preglede vozil, določene v prvem stavku člena 2 te direktive. V teh okoliščinah in glede na to, da ni mogoče šteti, da so zasebni organi, ki svojo dejavnost izvajajo pod dejavnim nadzorom pristojnega organa oblasti, ki na koncu odgovarja za nadzor in odločitve teh organov, „neposredno in posebno povezani z izvajanjem javne oblasti“ v smislu člena 45 ES, dejavnosti zasebnih organizacij za tehnične preglede vozil ne spadajo k izjemi, določeni v navedenem členu 45 ES.

(Glej točke 37, 42, 43 in 45.)
Zadeva C-126/08

Distillerie Smeets Hasselt NV

proti

državi Belgiji in drugim

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hof van Cassatie)

„Uredba (EGS) št. 2913/92 — Carinski zakonik Skupnosti — Naknadna izterjava uvoznih ali izvoznih dajatev — Vknjižba zneska dajatev — Vnos v računovodske evidence ali kakšne druge ustrezne nosilce podatkov — Vnos v zapisnik, ki velja kot vknjižba — Izdaja kopije zapisnika, ki velja kot sporočilo o znesku zakonsko dolgovanih dajatev“

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 16. julija 2009 I ‐ 6811

Povzetek sodbe

Lastni viri Evropskih skupnosti – Naknadna izterjava uvoznih ali izvoznih dajatev

(Uredba Sveta št. 2913/92, člen 217)

Člen 217 carinskega zakonika Skupnosti je treba razlagati tako, da lahko države članice določijo, da se vknjižba zneska dajatev, ki je posledica carinskega dolga, opravi z vpisom navedenega zneska v zapisnik, ki ga sestavijo pristojni carinski organi, v katerem je ugotovljena kršitev veljavne carinske zakonodaje. Države članice namreč določijo podrobnosti navedene vknjižbe, ki se lahko razlikujejo glede na to, ali je ob upoštevanju pogojev, pod katerimi je nastal carinski dolg, plačilo zneskov za carinske organe zagotovljeno ali ne. Taka diskrecijska pravica držav članic obstaja zlasti, kadar se postopek izterjave zneska dajatev nanaša na carinski dolg, ki je nastal po tem, ko so pristojni nacionalni organi ugotovili goljufijo v nasprotju z veljavno carinsko zakonodajo, in če je rezultat takega postopka že glede na njegove značilnosti negotov, tako da ti organi ne morejo biti prepričani, da bo navedeni znesek plačan.

(Glej točke od 23 do 26 in izrek.)
Iz besedila členov od 3 do 5 Direktive Sveta 87/344 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o zavarovanju stroškov postopka in konteksta iste direktive je razvidno, da je pravica do proste izbire zastopnika splošno in samostojno priznana vsakemu zavarovancu v okviru omejitev, ki so določene v vsakem od teh členov.

Tako je v členu 4(1) Direktive 87/344 zavarovancu priznana pravica do izbire zastopnika, vendar je ta pravica, razen v primerih, ko pride do navzkrižja interesov, omejena na sodne in upravne postopke. Uporaba pridevnika „vsak“ in čas glagola „priznati“ kažeta na splošnost in zavezujočo naravo tega pravila. Poleg tega ta določba določa najnižjo stopnjo svobode, ki se mora odobriti zavarovancu ne glede na rešitev iz člena 3(2) te direktive, v skladu s katero ravna zavarovalnica.

(Glej točke od 46 do 48.)
Zadeva C-344/08

Kazenski postopek

proti

Tomaszu Rubachu

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Rejonowy w Kościanie)

„Varstvo prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst — Vrste iz Priloge B k Uredbi (ES) št. 338/97 — Dokaz o zakonitosti pridobivanja osebkov teh vrst — Dokazno breme — Domneva nedolžnosti — Pravica do obrambe“

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 16. julija 2009 I ‐ 7035

Povzetek sodbe

Okolje – Mednarodna trgovina z ogroženimi prostoživečimi živalskimi in rastlinskimi vrstami – Vrste iz Priloge B k Uredbi št. 338/97

(Uredba Sveta št. 338/97, člen 8(5) in Priloga B)

Člen 8(5) Uredbe Sveta (ES) št. 338/97 o varstvu prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst z zakonsko ureditvijo trgovine z njimi je treba razlagati tako, da so v kazenskem postopku zoper osebo, ki je obdolžena kršitve te določbe, vsa dokazna sredstva, ki so dopustna v postopkovnem pravu zadevnih držav članic v podobnih postopkih, načeloma dopustna za presojo zakonitosti pridobitve osebkov živalskih vrst iz Priloge B k tej uredbi. Tudi v zvezi z načelom domneve nedolžnosti ima takšna oseba na voljo vsa ta sredstva, da bi dokazala, da je navedene osebke zakonito pridobila v posest v skladu s pogoji iz navedene uredbe.

Zato morajo nacionalni organi po nacionalnem dokaznem pravu presoditi, ali je bilo v konkretnem primeru, o katerem morajo odločiti, in glede na vse okoliščine dokazano, da so pogoji iz člena 8(5) Uredbe št. 338/97 izpolnjeni. Ta uredba ne omejuje dokaznih sredstev, ki se lahko uporabijo za ugotavljanje zakonitosti pridobitve navedenih osebkov vrst.

(Glej točke 28, 29, 34 in izrek.)
Zadeva C-27/08

BIOS Naturprodukte GmbH

proti

Saarland

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesverwaltungsgericht)

„Direktiva 2001/83/ES — Člen 1, točka 2(b) — Pojem ‚zdravilo glede na zdravilno učinkovino‘ — Odmerjanje izdelka — Običajna uporaba — Tveganje za zdravje — Sposobnost vzpostaviti, izboljšati ali spreminjati fiziološke funkcije pri ljudeh“

Sodba Sodišča (peti senat) z dne 30. aprila 2009 I ‐ 3787

Povzetek sodbe

Približevanje zakonodaj – Zdravila za uporabo v humani medicini – Direktiva 2001/83/ES – Opredelitev proizvoda kot zdravilo na podlagi funkcije – Merila

(Direktiva 2001/83, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2004/27, člen 1, točka 2.)

Člen 1, točka 2, Direktive 2001/83 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2004/27, je treba razlagati tako, da razen snovi in kombinacij snovi, namenjenih določitvi diagnoze, izdelek, ki vsebuje snov s fiziološkim učinkom, če se uživa v določenem odmerku, ni zdravilo glede na zdravilno učinkovino, če ob upoštevanju odmerka aktivnih snovi in ob običajni uporabi pomeni tveganje za zdravje, ne more pa vzpostaviti, izboljšati ali spreminjati fizioloških funkcij pri ljudeh.

Farmakološke, imunološke ali presnovne lastnosti izdelka so dejavnik, na podlagi katerega je glede na potencial tega izdelka treba presoditi, ali se lahko v smislu člena 1, točka 2(b), Direktive 2001/83, uporablja pri ljudeh ali pa lahko pri njih ponovno vzpostavi, izboljša ali spremeni fiziološke funkcije.

Merilo sposobnosti za ponovno vzpostavitev, izboljšanje ali spreminjanje fizioloških funkcij pa ne dopušča, da se kot zdravilo glede na zdravilno učinkovino opredelijo izdelki, ki sicer učinkujejo na človeško telo, vendar nimajo bistvenega fiziološkega učinka, zato pravzaprav ne vplivajo na njegovo delovanje. Pri tej presoji je treba upoštevati običajno uporabo zadevnega proizvoda, pri čemer pa dejstvo, da ima lahko bistven fiziološki učinek, če se uporablja v odmerku, ki presega napotke v navodilih ali ovojnini, glede tega ni pomembno.

Te ugotovitve ne izpodbije dejstvo, da lahko zadevni izdelek, če se uporablja običajno, povzroči tveganje za zdravje. Dejstvo, da uporaba izdelka pomeni tveganje za zdravje namreč ni dejavnik, ki bi izkazoval, da ima ta farmakološko učinkovitost.

(Glej točke od 20 do 25, 27 in izrek.)