(Glej točke 68, 75, 76 in od 79 do 95.)

V zvezi s tem državnih poroštev ni treba šteti za povezana z „določenim“ projektom, ker sta s pomočmi iz teh državnih poroštev zavarovani tako faza gradnje kot faza upravljanja stalne povezave. Ker pridevnik „določen“ pomeni „ki je poseben nečemu“, je namreč treba za pomoči v zvezi z državnima poroštvoma šteti, da so povezane z določenim projektom, ker so z njimi zavarovana posojila proizvajalca samo v zvezi s projektom stalne povezave vključno s fazo upravljanja, brez drugih projektov ali dejavnosti. „Neomejenost“ faze upravljanja, ki jo poudarja Komisija, se ne nanaša na strogo gledano specifičnost projekta, ampak se dejansko nanaša na presojo omejenosti ali neomejenosti državnih poroštev v okviru preučitve njihove združljivosti.

V zvezi s tem mora biti v sklepu, tudi ob predpostavki, da bi bilo mogoče iz izpodbijanega sklepa, kot to trdi Komisija, ugotoviti, da državni poroštvi ustrezata opredelitvi sheme pomoči iz člena 1(d), drugi stavek, Uredbe št. 659/1999, in sicer „kateri koli akt, na podlagi katerega je mogoče dodeliti pomoč, ki ni povezana z določenim projektom, enemu ali več podjetjem za nedoločen čas in/ali v nedoločenem znesku“, navedeno, kako pomoči iz državnih poroštev izpolnjujejo pogoj, da pomoč ne sme biti vezana na določen projekt. Poleg tega to, da se na eni strani v fazi opredelitve državnih poroštev trdi, da gre za eno ali dve shemi pomoči, saj pomoč na podlagi teh poroštev ni vezana na določen projekt, na drugi strani pa se v fazi presoje združljivosti zadevnih ukrepov z notranjim trgom trdi, da se državna poroštva nanašajo na „specifičen, natančen in jasno določen“ projekt, je očitno nezdružljivo. Ne gre namreč za različne pravne pojme, ampak za dejstvo, ki se ne more spreminjati od ene pravne presoje do druge.

Kot pomoči za tekoče poslovanje je treba opredeliti pomoči, ki naj bi podjetju omogočile zmanjšanje stroškov, ki ga sicer bremenijo v okviru izvajanja tekočih poslov ali običajnih dejavnosti. Pomoči za tekoče poslovanje načeloma ne spadajo na področje uporabe člena 107(3) PDEU. Take pomoči namreč načeloma izkrivljajo konkurenco v sektorjih, v katerih so dodeljene, pri čemer zaradi svoje narave ne morejo izpolniti nobenega cilja, določenega z zgoraj navedenimi določbami o odstopanjih. Zato obstaja domneva, da pomoči za tekoče poslovanje že zaradi svoje narave izkrivljajo konkurenco in spreminjajo trgovinske pogoje v obsegu, ki je v nasprotju s skupnim interesom. Take pomoči so načeloma prepovedane.

(Glej točke od 142 do 144, 189 in 190.)

Zlasti ker je treba člen 107(3)(b) PDEU razlagati strogo, mora Komisija preveriti, ali je pomoč, vsebovana v državnih poroštvih, ki pokrivajo stroške obratovanja stalne železniške in cestne povezave, in v davčnih pomočeh, potrebne in sorazmerne z zastavljenim ciljem. V zvezi s tem je, ne glede na pravila materialnega prava, ki se za obravnavani primer uporabljajo ratione temporis, vprašanje, kako določiti element pomoči, ki ga vsebuje poroštvo, to je, katero metodologijo je treba uporabiti za določitev elementa pomoči, ne da bi se zahtevala natančna končna številčna izrazitev, nujna predpostavka za presojo, ali je navedena pomoč potrebna in sorazmerna. Ocenjevanje sorazmernosti pomoči namreč vključuje preveritev, ali je omejena na najmanjši znesek, ki je potreben za izpolnjevanje ciljev različnih izjem iz člena 107(3) PDEU, kar pomeni, da je treba vedeti, ali in v kolikšnem obsegu je pomoč potrebna za izpolnitev zastavljenega cilja in torej kako izračunati element pomoči vnaprej. To je v skladu z ustaljeno sodno prakso, po kateri nobena določba prava Unije od Komisije ne zahteva, da pri odrejanju vračila pomoči, razglašene za nezdružljivo z notranjim trgom, določi natančen znesek pomoči, ki ga je treba vrniti. V zvezi s tem je dovolj, da so v sklepu Komisije podatki, na podlagi katerih lahko naslovnik sam in brez pretiranih težav določi ta znesek.

Za presojo, ali pomoč vpliva na trgovinske pogoje v obsegu, ki je v nasprotju s skupnim interesom, je treba zlasti preučiti, ali obstaja neravnovesje med bremeni, ki jih morajo nositi zainteresirana podjetja, na eni strani in dobički, ki so posledica dodelitve zadevne pomoči, na drugi. Komisija mora v okviru preučitve učinkov državne pomoči tehtati pozitivne učinke pomoči in njene negativne učinke na trgovinske pogoje in na ohranjanje neizkrivljene konkurence. Potrebnost takega „tehtanja“ pričakovanih pozitivnih učinkov v smislu uresničevanja ciljev iz člena 107(3), od (a) do (e), PDEU in negativnih učinkov pomoči v smislu izkrivljanja konkurence in vpliva na trgovino med državami članicami, je le izraz načela sorazmernosti in načela ozke razlage navedenih izjem iz člena 107(3) PDEU.

Poleg tega bi bilo, če bi bilo treba dovoliti, da se taka izravnava za nekatere izjeme iz člena 107(3) PDEU opravi, za druge pa ne, to enakovredno priznanju, da bi se lahko za nekatere od ciljev iz člena 107(3) PDEU pomoč razglasila za združljivo, čeprav so njeni pozitivni učinki v smislu uresničevanja zastavljenih ciljev manjši od njenih negativnih učinkov v smislu izkrivljanja konkurence in vpliva na trgovino. Taka razlaga bi uvedla asimetrijo pri preučitvi različnih izjem iz člena 107(3) PDEU, ki bi bila v nasprotju s polnim učinkom pravil o državnih pomočeh. Zato je treba zavrniti trditev Komisije, da naj se merilo izravnave ne bi uporabljalo za analize, opravljene v skladu s členom 107(3)(b) PDEU.

(Glej točke od 210 do 212 in 214.)