SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

M. POIARESA MADURA,

predstavljeni 7. septembra 20061( )

Združeni zadevi C-463/04 in C-464/04

Federconsumatori

Adiconsum

ADOC

Ercole Pietro Zucca

in

Associazione Azionariato Diffuso dell’AEM in drugi

Filippo Cuccia

Giacomo Fragapane

Pietro Angelo Puggioni

Annamaria Sanchirico

Sandro Sartorio

proti

Comune di Milano

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Italija))





1. V dveh postopkih zoper Comune di Milano (mestna občina Milano) je Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (regionalno upravno sodišče za Lomabardijo) Sodišču zastavilo več vprašanj v zvezi z razlago člena 56 ES. Vprašanja, ki so v obeh primerih enaka, zadevajo položaj, v katerem javni organ, obdrži manjšinski delež delnic v privatizirani družbi in glede nadzora v družbi ohrani privilegiran položaj v razmerju do drugih delničarjev. V družbi AEM, zadevni družbi v postopku v glavni stvari, je Comune di Milano po prodaji dela svojega večinskega deleža delnic zadržala 33,4-odstotni delež delnic. Kljub temu je obdržala pristojnost imenovati večino članov upravnega odbora. Po mnenju tožečih strank to krši člen 56 ES, kot ga Sodišče razlaga v svoji sodni praksi o „posebnih delnicah (‚golden shares‘)“.

I – Dejansko stanje, nacionalni pravni okvir in predlog za sprejetje predhodne odločbe

2. Comune di Milano je družbo AEM ustanovila leta 1996. Družba deluje na področju javnih služb kot distributer plina in električne energije. Leta 1998 je mestna občina prodala na borznem trgu prvo serijo delnic družbe AEM, pri tem pa ohranila 51-odstotni delež v osnovnem kapitalu družbe.

3. Z odločbo št. 4/04 z dne 17. februarja 2004 se je odločila dodatno zmanjšati svoj delež delnic v družbi AEM na 33,4 %. Hkrati je odločila, da bo to zmanjšanje odvisno od predhodne spremembe statuta družbe.

4. Z odločbo št. 5/04 z dne 8. marca 2004 je sklenila, da bo ob upoštevanju zakona št. 474/1994 treba spremeniti statut družbe AEM, zlasti v delu o imenovanju članov upravnega odbora.

5. Člen 2 prečiščenega besedila uredbe-zakona št. 332 z dne 3. maja 1994, ki je po spremembi postala zakon št. 474 z dne 30. julija 1994 (v nadaljevanju: zakon št. 474/1994), v upoštevnem delu določa:

„1. Predsednik Sveta ministrov [...] določi z uredbo tiste družbe, ki jih neposredno ali posredno nadzira država in ki delujejo na področju obrambe, transporta, telekomunikacij, energetskih virov in drugih javnih služb, katerih akti o ustanovitvi pred sprejetjem vsakega ukrepa, ki ima za posledico izgubo nadzora, določijo, da bo z ustreznim sklepom, sprejetim na izrednem zasedanju skupščine, sprejeta določba, ki daje ministru za gospodarstvo in finance eno ali več naslednjih posebnih pristojnosti, ki jih izvaja po posvetovanju z ministrom za proizvodne dejavnosti:

[…]

(d) imenovanje direktorja brez glasovalne pravice

[…]

3. Določbe tega člena se uporabijo tudi za družbe, ki jih neposredno ali posredno nadzoruje javni organ [...] in ki delujejo na področju transporta in drugih javnih služb ter so navedene v odločbi javnega organa, ki ima delnice v takih družbah in ima pravico izvrševati pristojnosti iz člena 1.“

6. Člen 4(1) v upoštevnem delu določa:

„Družbe [kot je AEM] [...], katerih akti o ustanovitvi omejujejo pravice delničarjev, vključijo vanje posebno določbo o imenovanju direktorjev na podlagi sistema list, ki je ni mogoče spremeniti, dokler veljajo take omejitve [...] Najmanj petina direktorjev, ki ni imenovana v skladu s členom 2(1)(d), je imenovana iz manjšinskih list, in če ulomek ni celo število, se zaokroži navzgor na najbližje celo število.“

7. Skupščina družbe AEM je na izrednem zasedanju 29. aprila 2004 sprejela sklepe, potrebne za spremembo statuta. V skladu s členom 4 zakona št. 474/1994 je novi statut vseboval določbo o volitvah direktorjev na podlagi glasovanja o listah. V bistvu lahko določeni delničarji, vključno s Comune di Milano, predlagajo liste kandidatov. Na naslednji skupščini lahko vsi delničarji glasujejo za določeno listo. Lista z večino glasov bo dobila šest desetin članov upravnega odbora, medtem ko bo lista z naslednjim najvišjim številom glasov dobila štiri desetine članov. Tako je lahko Comune di Milano, kot največji manjšinski delničar s 33,4 % delnic, vedno prepričana, da bo lista kandidatov, ki jo je predložila, dobila dovolj glasov za zagotovitev štirih desetin članov upravnega odbora.

8. Poleg tega je novi statut dal Comune di Milano pravico neposredno imenovati do ene četrtine članov upravnega odbora v skladu s členom 2449 italijanskega civilnega zakonika.

9. Naslov člena 2449 italijanskega civilnega zakonika določa, da ta velja za „družbe, v katerih država ali javni organi sodelujejo kot delničarji“. V njem je navedeno:

„Če imajo država ali javni organi delnice v delniški družbi, jim lahko statut podeli pravico imenovati enega ali več direktorjev, revizorjev ali članov nadzornega sveta.

Direktorje, revizorje in člane nadzornega sveta, ki so bili imenovani v skladu s prejšnjim odstavkom, lahko odpokliče le organ, ki jih je imenoval.

Imajo enake pravice in dolžnosti kot tisti, ki jih imenuje družba na skupščini. Določbe posebnih zakonov imajo prednost.“

10. Predložitveno sodišče poudarja, da je posledica skupnega učinka pravice neposredno imenovati do ene četrtine članov upravnega odbora in pravice sodelovati pri volitvah direktorjev na podlagi list to, da lahko Comune di Milano kljub svojemu manjšinskemu deležu nadzoruje absolutno večino imenovanj v upravni odbor. Upravni odbor družbe AEM ima 7, 8 ali 9 članov in dokler Comune di Milano zadržuje svoj 33,4-odstotni delež delnic ima pravico imenovati štiri člane od sedmih (enega z neposrednim imenovanjem), pet članov od osmih (dva z neposrednim imenovanjem) ali pet članov od devetih (dva z neposrednim imenovanjem). Poleg tega je ta vpliv na dejanski nadzor družbe v bistvu trajen. Na osnovi svojega 33,4-odstotnega deleža delnic lahko Comune di Milano dejansko vloži veto na vsak predlog sprememb določb statuta o postopku imenovanja direktorjev.

11. Družba Federconsumatori in drugi (v nadaljevanju: Federconsumatori; zadeva C‑463/04) ter družba Associazione Azionariato Diffuso dell’AEM (v nadaljevanju: ASAD ‑ AEM; zadeva C-464/04) so pred Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia vložili tožbo proti Comune di Milano, v kateri izpodbijajo njeni odločbi št. 4/04 in 5/04.

12. Predložitveno sodišče je 10. junija 2004 zavzelo stališče, da se zdi sistem imenovanj direktorjev v nasprotju s sodno prakso Sodišča o posebnih delnicah, zato je sprejelo začasno odredbo, s katero je zadržalo izvrševanje odločbe Comune di Milano št. 5/04. Po pritožbi je Consiglio di Stato (državni svet) 10. avgusta 2004 to zadržanje razveljavil, ker je koncept „delnice“, ki ga uporablja Sodišče v svoji sodni praksi o posebnih delnicah, v bistvu drugačen od zadevnih posebnih pristojnosti, ki jih zagotavlja civilno pravo.

13. Predložitveno sodišče je ostalo v dvomih, ali je uporaba člena 2449 italijanskega civilnega zakonika v povezavi s členom 4 zakona št. 474/1994 skladna s členom 56 ES. Z odločbo z dne 29. septembra 2004 je glede obeh določb Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

„1. Ali je člen 2449 italijanskega civilnega zakonika, kot je bil uporabljen v postopku v glavni stvari, v skladu s členom 56 Pogodbe ES, kot ga razlagajo sodbe z dne 23. maja 2000 v zadevi Komisija proti Italiji (C-58/99); z dne 4. junija 2002 v zadevah Komisija proti Belgiji (C‑503/99) in Komisija proti Franciji (C-483/99) in z dne 13. maja 2003 v zadevah Komisija proti Združenemu Kraljestvu (C-98/01) in Komisija proti Španiji (C-463/00), če se nanj sklicuje javni organ, ki je sicer po zakonu izgubil nadzor nad delniško družbo, vendar kot lastnik relativne večine delnic ohrani precejšen delež (33,4 %) in tako pridobi nesorazmerno pristojnost nadzora?

2. Ali je člen 2449 italijanskega civilnega zakonika, v povezavi s členom 4 uredbe-zakona št. 332 z dne 31. maja 1994, sprejet kot zakon št. 474 z dne 30 julija 1994, v skladu s členom 56 Pogodbe ES, kot ga razlagajo sodbe z dne 23. maja 2000 v zadevi Komisija proti Italiji (C-58/99); z dne 4. junija 2002 v zadevah Komisija proti Belgiji (C‑503/99) in Komisija proti Franciji (C-483/99) in z dne 13. maja 2003 v zadevah Komisija proti Združenemu Kraljestvu (C‑98/01) in Komisija proti Španiji (C-463/00), če se nanj sklicuje javni organ, ki je sicer po zakonu izgubil nadzor nad delniško družbo, vendar kot lastnik relativne večine delnic ohrani precejšen delež (33,4 %) in tako pridobi nesorazmerno pristojnost nadzora?

3. Ali je člen 2449 italijanskega civilnega zakonika v skladu s členom 56 Pogodbe ES, kot ga razlagajo sodbe z dne 23. maja 2000 v zadevi Komisija proti Italiji (C-58/99); z dne 4. junija 2002 v zadevah Komisija proti Belgiji (C 503/99) in Komisija proti Franciji (C-483/99)in z dne 13. maja 2003 v zadevah Komisija proti Združenemu Kraljestvu (C-98/01) in Komisija proti Španiji (C-463/00), kolikor ima pri uporabi v konkretnih primerih učinek, ki je v nasprotju z drugim nacionalnim predpisom (še posebej s členom 2(1)(d) uredbe‑zakona št. 332 z dne 31. maja 1994, ki je postala zakon št. 474 z dne 30. julija 1994), ki je v skladu s členom 56 Pogodbe EG ter glede na pogoje izvajanja in uporabe ustreza načelom s področja posebnih pristojnosti, ki jih je Sodišče potrdilo v navedenih sodbah?“

14. Družba Federconsumatori, družba ASAD - AEM, Comune di Milano, italijanska vlada, poljska vlada in Komisija so Sodišču predložile pisna stališča. Na obravnavi 29. junija 2006 so družba Federconsumatori, družba ASAD-AEM, Comune di Milano, družba AEM in Komisija Sodišču predstavile ustne navedbe.

II – Presoja

15. Predložitveno sodišče v bistvu poziva Sodišče Evropskih skupnosti, naj preveri določbi nacionalnega prava, da bi se ugotovila njihova skladnost s členom 56 ES. Vendar v okviru postopka, uvedenega na podlagi člena 234 ES, Sodišče ne ugotavlja, ali so nacionalna pravila skladna s pravom Skupnosti. Vloga Sodišča je omejena na razlago prava Skupnosti, ki nacionalnemu sodišču omogoči tako presojo.( ) Zato predlagam preoblikovanje vprašanj nacionalnega sodišča. Po mojem mnenju bi lahko Sodišče ponudilo predložitvenemu sodišču koristen odgovor, če bi bilo vprašanje postavljeno tako:

„Ali člen 56 ES nasprotuje nacionalni ureditvi, ki omogoča javnemu organu, ki ima manjšinski delež delnic (33,4 %) v privatizirani družbi, da obdrži pristojnost imenovati absolutno večino članov upravnega odbora?“

16. Comune di Milano meni, da se člen 56 ES ne uporablja, ker sistem imenovanja direktorjev v družbo AEM izhaja iz določb statuta družbe, ki so bile sprejete z običajno uporabo zasebnega prava družb. Trdi, da pristojnosti imenovanja ne izhajajo niti iz zakonodajnega ukrepa niti iz nobenega drugega izvajanja državne oblasti. V zvezi s tem poudarja, da uporaba člena 2449 italijanskega civilnega zakonika ni obvezna, temveč je namesto tega odvisna od prostovoljne odločitve delničarjev, sprejete na skupščini, na kateri zadevni javni organ nastopa v vlogi navadnega delničarja. Zato uvedba posebnih pristojnosti v člene statuta ne pomeni izvrševanja ius imperii.

17. Podobno italijanska vlada trdi, da se koncept „posebnih delnic“ nanaša na položaje, v katerih v okviru privatizacije družb, ki so bile nekoč v državni lasti, država ali javni organ z zakonodajnim ukrepom ali enakovrednim upravnim aktom pridobi posebne pristojnosti, ki so večje od tistih, ki jih pravo na splošno daje delničarjem. Po mnenju italijanske vlade je člen 2449 italijanskega civilnega zakonika skladen s splošnimi pravili italijanskega prava družb. Po teh pravilih ni nesprejemljivo, da manjšinski delničar imenuje večino direktorjev. Italijansko pravo družb načeloma ne zahteva, da je pravica delničarja imenovati direktorja sorazmerna relativni velikosti njegovih deležev.

18. Te trditve v bistvu izpostavljajo tri osnovna vprašanja. Prvo je, ali je pomembno, da zadevne pristojnosti imenovanja vsaj deloma temeljijo na določbah zasebnega prava. Drugo je, ali se člen 56 ES uporablja ratione personae za javne organe, kadar ne izvršujejo javnega pooblastila. Tretje obsega vprašanje, katere pravice, ki jih ima javni organ v vlogi delničarja v družbi, „lahko vlagatelje iz drugih držav članic odvrnejo od kapitalskih naložb v [to družbo].“( ) Vsako vprašanje bom obravnaval posebej.

19. Po mojem mnenju dejstvo, da pristojnosti imenovanja Comune di Milano temeljijo na določbi zasebnega prava, ne preprečuje uporabe člena 56 ES. V zvezi s tem je treba opozoriti, da za namen ugotavljanja, ali je prosti pretok kapitala omejen, kadar država uživa posebne pristojnosti v podjetju, ni bistveno, kako se te pristojnosti pridobi ali kakšna je njihova pravna oblika. Dejstvo, da država članica deluje v okviru svojega domačega prava družb, ne pomeni, da njene posebne pristojnosti ne morejo pomeniti omejitve v smislu člena 56 ES.( ) Sicer bi se lahko države članice enostavno izognile uporabi člena 56 ES z izrabo svojega dotedanjega položaja delničarja, da bi v okviru svojih civilnih zakonov dosegle nekaj, kar bi sicer dosegle z uporabo svojih normativnih pristojnosti.

20. To ponazarja obravnavana zadeva. Iz spisa izhaja, da je Comune di Milano najprej predlagala, naj ji statut v skladu s členom 2(d) zakona št. 474/1994 podeli posebno pristojnost neposredno imenovati četrtino članov upravnega odbora. Sprva je ta določba dajala pravno podlago za podelitev posebne pristojnosti javnemu organu imenovati najmanj enega direktorja ali več. Člen 2 zakona št. 474/1994 je bil v izvirni različici obravnavan v zadevi Komisija proti Italiji (C‑58/99).( ) Sodišče je razsodilo, da je Italija s sprejetjem te določbe kršila člen 56 ES. Pozneje je bil zakon spremenjen, zlasti glede posebnih pristojnosti, ki jih zagotavlja člen 2. Kljub temu je Comune di Milano v odločbi št. 5/04 z dne 8. marca 2004 uvedla to, kar je v bistvu enako pristojnosti imenovanja, čeprav na temelju člena 2449 italijanskega civilnega zakonika. Neodvisno od razlogov, ki jih je Comune di Milano imela za spremembo izbrane pravne podlage, je jasno, da državam članicam ne bi bilo težko zaobiti omejitev, ki jih nalaga člen 56 ES, če se ta določba ne bi uporabljala v položajih, ki jih ureja zasebno pravo.

21. Drugo vprašanje je, ali se člen 56 ES uporablja ratione personae za javni organ, kadar so njegova dejanja ne glede na njihovo pravno obliko po naravi zasebna in tako ne izhajajo iz izvrševanja javne oblasti države. Če posplošimo vprašanje: ali so države članice dolžne spoštovati določbe Pogodbe o prostem pretoku blaga, ljudi, storitev in kapitala, kadar ne izvršujejo javne oblasti?

22. Po mojem mnenju so. Pravila prostega pretoka, ki se jasno nanašajo na države članice, zanje ne veljajo kot za javno oblast, temveč kot za podpisnice Pogodbe.( ) Kot posledica tega morajo nacionalni organi držav članic spoštovati določbe o prostem pretoku ne glede na to, ali nastopajo kot organ oblasti ali kot zasebni subjekt. Vsekakor vsak subjekt, prek katerega deluje država, sodi na področje uporabe ratione personae določb o prostem pretoku.( ) Načeloma se javni organ, kot je Comune di Milano, zato ne more sklicevati na to, da so njegova dejanja v bistvu po naravi zasebna, da bi se izognil uporabi določb Pogodbe o prostem pretoku.

23. Vendar je vprašanje, ali je javni organ v enakem položaju in ali deluje na enak način kot zasebni delničar, pomembno za določitev področja uporabe ratione materiae člena 56 ES. Je dejavnik pri ugotavljanju pravic, ki lahko odvrnejo kapitalske naložbe iz drugih držav članic, kadar jih ima javni organ v vlogi delničarja v družbi.

24. Enako kot pri drugih svoboščinah je namen načela prostega gibanja kapitala pospeševati odpiranje nacionalnih trgov, z možnostjo v celoti izkoristiti prednosti notranjega trga Skupnosti, dano vlagateljem in podjetjem, ki zasledujejo dobiček. Da bi dosegle ta cilj, so države članice dolžne upoštevati učinke svojih dejanj na vlagatelje iz drugih držav članic, ki želijo izvrševati svojo pravico do prostega gibanja kapitala. V tem smislu člen 56 prepoveduje diskriminacijo, ki temelji na nacionalni pripadnosti, in diskriminacijo, ki v zvezi z opravljanjem nadnacionalne dejavnosti nalaga vlagateljem iz drugih držav članic dodatne stroške ter ovira njihov dostop do nacionalnega trga, ker ima učinek zaščite položaja določenih gospodarskih subjektov, ki že delujejo na trgu, ali ker otežuje trgovanje znotraj Skupnosti v primerjavi z notranjo trgovino.( ) Vsak nacionalni ukrep, ki ima za posledico manj ugodno obravnavanje nadnacionalnih položajev od čisto nacionalnih položajev, pomeni omejitev prostega pretoka. Ob upoštevanju tega pridržka lahko države članice svobodno urejajo gospodarsko dejavnost na svojih ozemljih in sodelujejo na nacionalnem trgu.( )

25. Dejstvo, da je javni organ lastnik delnic v družbi, ne zmanjšuje privlačnosti čezmejnih naložb v to družbo, če je vlagateljem v drugih državah članicah zagotovljeno, da bo zadevni javni organ, da bi povečal donosnost naložbe, spoštoval običajna pravila delovanja trga. Ker pa so javni organi podvrženi lokalnim ali nacionalnim mehanizmom politične odgovornosti, so seveda nagnjeni k prilagoditvi svojega ravnanja interesom tistih, ki jih v okviru teh mehanizmov predstavljajo. Kadar ima torej javni organ v lasti delnice, ki mu glede pravic nadzora v zadevni družbi v primerjavi z drugimi delničarji dajejo privilegiran položaj, obstaja resna nevarnost, da bo te pristojnosti uporabil za zagotavljanje selektivnega in potencialno diskriminatornega dostopa do nacionalnega trga. Menim, da to pojasnjuje sodna praksa o posebnih delnicah in omejitvah, ki jih nalaga država, kadar nastopa kot udeleženec na trgu.

26. Po mojem mnenju ta sodna praksa nalaga državam članicam zahtevo po usklajenosti. Pogodba dopušča državam članicam, da določene družbe ohranijo v javni lasti. Vendar, ko se država članica odloči odpreti določen del trga, mora ravnati na način, ki je v skladu s to odločitvijo, ter v celoti spoštovati načeli odprtosti in prepovedi diskriminacije, ki sta vsebovani v pravilih, ki urejajo notranji trg Skupnosti. Drugače povedano, države nimajo pravice selektivno ovirati dostopa udeležencev na trgu do tega dela trga. Ta zahteva je zlasti pomembna pri privatizaciji nekdanjih družb v državni lasti. Če bi države članice imele pravico ohraniti posebne oblike tržnega nadzora nad privatiziranimi družbami, bi lahko z zagotavljanjem izključno selektivnega in potencialno diskriminatornega dostopa do precejšnjih delov nacionalnega trga enostavno preprečile uporabo pravil o prostem pretoku. Take oblike nadzora lahko zato odvračajo naložbe iz drugih držav članic.

27. Kadar torej država privatizira družbo, pravila prostega pretoka kapitala zahtevajo zaščito gospodarske neodvisnosti družbe, razen če obstaja potreba po varstvu osnovnih javnih interesov, ki jih priznava pravo Skupnosti. Tako mora biti vsak nadzor države nad privatizirano družbo, ki presega običajne mehanizme trga, povezan z izvrševanjem splošnih gospodarskih interesov, povezanih s to družbo.

28. Comune di Milano, družba AEM in italijanska vlada v bistvu menijo, da lahko zasebni delničarji v skladu s splošnimi pravili italijanskega prava družb načeloma dobijo enake pravice v družbi, kot jih ima Comune di Milano v družbi AEM. Vendar za odločitev, ali državni nadzor v družbi ostaja v mejah običajnih mehanizmov trga, ne zadostuje samo ugotovitev, ali lahko zasebni delničarji teoretično pridobijo podobne oblike nadzora, ne da bi se upoštevala gospodarska praksa.

29. Obenem je, kot je pravilno poudarila poljska vlada, v tem primeru treba opozoriti, da izhajajo posebne pristojnosti Comune di Milano iz uporabe določb nacionalnega prava, ki posebej v korist države ali javnega organa dopuščajo vključitev posebnih pristojnosti v akt o ustanovitvi privatizirane družbe. Vendar je zahteva po usklajenosti kršena, kadar država članica sprejme zakonodajo, ki njej ali njenim organom omogoča, da zasedejo privilegiran položaj glede nadzora privatizirane družbe v razmerju do drugih delničarjev v tej družbi.

30. Posledično pravila nacionalnega prava, ki dajejo izključno državi ali javnim organom posebne pristojnosti, po definiciji pomenijo omejitev pretoka kapitala v smislu člena 56 ES. To ne velja le za zakonodajne ukrepe, ki neposredno dajejo posebne pristojnosti državi,( ) ampak tudi za nacionalna pravila, ki posebej v korist države ali javnega organa dopuščajo vključitev takih pristojnosti v akt o ustanovitvi družbe.( ) Uporaba nacionalnih pravil take vrste pomeni odmik od „običajne uporabe prava družb“,( ) ker postavlja državo v privilegiran položaj v primerjavi z drugimi delničarji. V takih okoliščinah je brezpredmetna navedba, da bi lahko zasebni delničarji teoretično pridobili primerljive privilegije v skladu s splošnimi pravili prava družb.( )

31. Javni organ, ki zadrži 33,4-odstotni delež delnic v privatizirani družbi, vendar ohrani pristojnosti imenovati absolutno večino članov upravnega odbora, je gotovo v privilegiranem položaju v razmerju do drugih delničarjev. Pravzaprav, kot predložitveno sodišče pravilno poudarja, so njegove pristojnosti večje od tistih, ki jih je dajala uredba-zakon, ki je kršila člen 56 ES v zadevi Komisija proti Italiji (C-58/99).( )

32. Iz tega sledi, da nacionalna pravila, ki omogočajo javnemu organu ohranitev pristojnosti imenovati absolutno večino članov upravnega odbora v družbi, v kateri ta javni organ obdrži 33,4-odstotni manjšinski delež delnic, pomeni omejitev pretoka kapitala v smislu člena 56 EC.

III – Predlog

33. Ob upoštevanju zgoraj navedenega predlagam Sodišču, naj na vprašanja, ki jih je zastavilo Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia, odgovori:

Člen 56 ES nasprotuje nacionalnim pravilom, ki omogočajo javnemu organu, ki obdrži 33,4-odstotni delež delnic v privatizirani družbi, da ohrani pristojnost imenovati absolutno večino članov upravnega odbora.