Zadeva T-132/07

Fuji Electric Co. Ltd

proti

Evropski komisiji

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg projektov za plinsko izolirane stikalne naprave – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP – Razdelitev trga – Dokaz o kršitvi – Odgovornost za kršitveno ravnanje – Trajanje kršitve – Globe – Olajševalne okoliščine – Sodelovanje“

Povzetek sodbe

1. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Podjetje – Pojem – Gospodarska enota – Odgovornost za kršitve

(člen 81(1) ES; Sporazum EGP, člen 53)

2. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Pripis

(člen 81(1) ES; Sporazum EGP, člen 53)

3. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Dokazno breme Komisije, da dokaže kršitev in njeno trajanje – Obseg dokaznega bremena

(člen 81(1) ES; Sporazum EGP, člen 53)

4. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Način dokazovanja – Uporaba skupka indicev

(člen 81(1) ES; Sporazum EGP, člen 53)

5. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Dokaz – Presoja dokazne vrednosti dokumenta – Merila

(člen 81(1) ES; Sporazum EGP, člen 53)

6. Pravo Skupnosti – Načela – Temeljne pravice – Domneva nedolžnosti – Postopek na področju konkurence – Uporabnost

(Enotni evropski akt, preambula; člen 6(2) EU; člen 81(1) ES; Sporazum EGP, člen 53; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47)

7. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sodelovanje na sestankih s protikonkurenčnim ciljem

(člen 81 ES; Sporazum EGP, člen 53)

8. Konkurenca – Upravni postopek – Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah – Obveznost odgovora nanj – Neobstoj

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 18)

9. Ničnostna tožba – Dopustnost – Fizične ali pravne osebe – Priznanje, s strani podjetja, ki je naslovnik obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, dejanskih ali pravnih okoliščin, zaradi katerih se mu upravičeno pripiše odgovornost za kršitev, med upravnim postopkom – Omejitev uveljavljanja pravice do vložitve tožbe – Kršitev temeljnih načel zakonitosti in spoštovanja pravice do obrambe

(člena 81 ES in 230, četrti odstavek, ES; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člena 47 in 52(1))

10. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Odločba o uporabi pravil o konkurenci

(člen 81 ES; Sporazum EGP, člen 53)

11. Ničnostna tožba – Razlogi – Bistvena kršitev postopka – Sodni preizkus po uradni dolžnosti

(člena 81 ES in 230 ES; Sporazum EGP, člen 53)

12. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitev odvisne družbe – Odgovornost matične družbe – Dokazno breme Komisije

(člen 81(1) ES; Sporazum EGP, člen 53)

13. Konkurenca – Globe – Znesek – Diskrecijska pravica Komisije – Pristojnost Splošnega sodišča za odločanje v sporu polne jurisdikcije – Možnost upoštevanja dodatnih informacij, ki niso bile navedene v odločbi o naložitvi globe

(člena 263 PDEU in 264 PDEU; uredbi Sveta št. 17, člen 15(4), in št. 1/2003, člen 23(2)(a))

14. Konkurenca – Upravni postopek – Spoštovanje pravice do obrambe – Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah – Predložitev dodatnih dokazov po pošiljanju obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah – Dopustnost – Pogoji

(člen 81(1) ES)

15. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Nenaložitev ali znižanje globe v zameno za sodelovanje obdolženega podjetja – Nujnost ravnanja, ki Komisiji olajša ugotovitev kršitve

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 2002/C 45/03, točka 26)

1. Naslovniki člena 81(1) ES, ki podjetjem prepoveduje sklepanje sporazumov ali sodelovanje pri usklajenih ravnanjih, ki bi lahko prizadeli trgovino med državami članicami in katerih cilj oziroma posledica je preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na skupnem trgu, so gospodarski subjekti, ki so vsak zase enotna organizacija osebnih, opredmetenih in neopredmetenih elementov, ki trajno sledi določenemu gospodarskemu cilju, in so lahko soudeleženi pri kršitvi iz te določbe.

Odločbe, sprejete na podlagi člena 81 ES, je treba za njihovo uporabo in izvršitev nasloviti na subjekte, ki imajo pravno osebnost. Tako mora Komisija, ko sprejme odločbo na podlagi člena 81(1) ES, določiti fizične ali pravne osebe, ki jim je mogoče pripisati odgovornost za ravnanje zadevnega podjetja in jih je mogoče zato kaznovati, ter nanje nasloviti odločbo.

(Glej točki 56 in 57.)

2. Kadar je mogoče več osebam pripisati osebno odgovornost za sodelovanje istega podjetja v smislu konkurenčnega prava pri kršitvi, jih je treba šteti za solidarno odgovorne za to kršitev.

Poleg tega je mogoče osebi, ki je bila ob storitvi kršitve neposredno odgovorna za podjetje ali ga je neposredno vodila, in osebi, ki je ob storitvi kršitve dejansko nadzirala prvo osebo in določala njeno ravnanje na trgu, ker je neposredno vodila to podjetje, pripisati osebno in solidarno odgovornost za sodelovanje istega podjetja pri kršitvi.

Načelo osebne odgovornosti, po katerem lahko neka oseba odgovarja le za svoja dejanja, je torej treba razumeti tako, da se nanaša na osebno odgovornost osebe, ki neposredno vodi podjetje ob storitvi kršitve, pa tudi na osebno odgovornost osebe, ki v tem času to podjetje vodi posredno.

(Glej točke 58, 59 in 153.)

3. Glede dokaznega bremena mora po eni strani stranka ali organ, ki očita kršitev konkurenčnega prava, za to predložiti dokaz in pravno zadostno dokazati dejstva, ki sestavljajo kršitev, po drugi strani pa mora podjetje, ki uveljavlja sredstvo obrambe zoper ugotovitev kršitve, predložiti dokaze, da so izpolnjeni pogoji za uporabo tega sredstva obrambe, tako da bo moral navedeni organ uporabiti druge dokaze.

Trajanje kršitve je sestavni del pojma kršitev v smislu člena 81(1) ES, katerega dokazno breme primarno nosi Komisija.

Ta porazdelitev dokaznega bremena se lahko spremeni, če lahko dejanski elementi, na katere se sklicuje stranka, drugo stranko zavežejo k pojasnilu ali upravičevanju, ker je sicer dopusten zaključek, da so bile zahteve v zvezi z dokaznim bremenom izpolnjene.

(Glej točki 84 in 85.)

4. V zvezi z dokaznimi sredstvi, ki jih lahko upošteva Komisija, v konkurenčnem pravu prevladuje načelo proste presoje dokazov.

Večinoma je treba na obstoj ravnanja ali protikonkurenčnega sporazuma sklepati iz več naključij in indicev, ki lahko, če se obravnavajo skupaj in če ni drugih skladnih pojasnil, pomenijo dokaz o kršitvi konkurenčnega prava. Taki indici in sočasni dogodki lahko razkrijejo ne le obstoj protikonkurenčnih ravnanj ali sporazumov, ampak tudi trajanje nadaljevanega protikonkurenčnega ravnanja in obdobje uporabe sklenjenega sporazuma, ki pomeni kršitev konkurenčnega prava.

Komisija mora v vsakem primeru predložiti natančne in skladne dokaze, da bi utemeljila trdno prepričanje, da je bila kršitev storjena. Vendar ni nujno, da vsak dokaz Komisije zadosti tem merilom glede vsakega znaka kršitve. Zadošča namreč, da to zahtevo, gledano na splošno, izpolnjuje skupek indicev, na katerega se sklicuje institucija.

Glede trajanja kršitve se Komisija, kadar ni dokazov, s katerimi bi lahko neposredno dokazali trajanje kršitve, opre vsaj na dokaze glede dejstev, ki so si časovno dovolj blizu, tako da se lahko razumno prizna, da je kršitev trajala brez prekinitve med natančnima datumoma.

(Glej točki 86 in 87.)

5. V zvezi z dokazno vrednostjo, ki jo je treba pripisati različnim dokazom, zbranim v okviru kršitve pravil konkurence, je edino upoštevno merilo za presojo predloženih dokazov njihova verodostojnost. V skladu s splošno veljavnimi pravili glede dokazovanja sta verodostojnost in torej dokazna vrednost dokumenta odvisni od njegovega izvora, okoliščin njegovega nastanka, njegovega naslovnika in njegove vsebine. Veliko pomembnost je treba pripisati zlasti okoliščini, da je dokument nastal v neposredni zvezi z dejstvi ali da ga je pripravila neposredna priča teh dejstev. Dokumenti, iz katerih je razvidno, da je več podjetij navezalo stike in da so dejansko skušala vnaprej odpraviti negotovost glede prihodnjega ravnanja konkurentov, dokazujejo pravno zadostno obstoj usklajenega ravnanja. Poleg tega je treba izjave, ki nasprotujejo interesom svojega avtorja, praviloma šteti za še posebno zanesljive dokaze.

(Glej točko 88.)

6. V okviru ničnostne tožbe zoper odločbo Komisije, ki ugotavlja obstoj kršitve na področju konkurenčnega prava in nalaga globe naslovnikom, je treba, če je sodišče v dvomih, odločiti v korist naslovnikov odločbe, tako da sodišče ne more sklepati, da je Komisija pravno zadostno dokazala obstoj zadevne kršitve, če glede tega vprašanja še vedno obstaja dvom. V tem zadnjem primeru je treba namreč upoštevati načelo domneve nedolžnosti, kot izhaja zlasti iz člena 6(2) Evropske konvencije o človekovih pravicah, ki je ena temeljnih pravic, ki so zaščitene v pravnem redu Evropske unije v skladu s sodno prakso Sodišča, kar potrjujeta tudi preambula Enotnega evropskega akta in člen 6(2) Pogodbe o Evropski uniji ter člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Ob upoštevanju narave zadevnih kršitev in teže sankcij, ki se na to navezujejo, velja domneva nedolžnosti še posebno za postopke v zvezi s kršitvami konkurenčnega prava, za katere se lahko izrečejo globe ali periodične denarne kazni.

(Glej točko 89.)

7. Podjetje, ki se javno ne distancira od rezultatov sestanka, ki se ga je udeležilo, ali sporazuma, v katerem je bilo udeleženo, je načeloma še naprej v celoti odgovorno za svojo udeležbo v kartelu. Podjetja bi namreč tako preveč preprosto zmanjšala tveganje plačila visoke globe, če bi lahko imela korist od protipravnega kartela in bi bila nato deležna znižanja globe, ker so imela le manjšo vlogo pri izvajanju kršitve, medtem ko je njihovo ravnanje spodbudilo druga podjetja, da so ravnala za konkurenco škodljivejše. To pomeni, da tudi če zadevno podjetje ne bi upoštevalo vseh sporazumov, sklenjenih v okviru kartela, samo zaradi te okoliščine, ne da bi bilo dokazano, da se je javno distanciralo od drugih udeležencev kartela, še ne bi bilo razbremenjeno odgovornosti, ki bi se mu pripisala zaradi sodelovanja pri teh sporazumih in prek njih pri ugotovljeni kršitvi.

(Glej točko 100.)

8. Konkurenčnega prava ni mogoče razlagati tako, da zadevni osebi v upravnem postopku nalaga, da mora obvezno odgovoriti na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ji ga je poslala Komisija. Niti s predpisi, v katerih so naštete pravice in obveznosti podjetij v upravnem postopku na podlagi konkurenčnega prava, niti z nobenim splošnim pravnim načelom se namreč od navedenih podjetij ne zahteva drugega, kot da Komisiji predložijo informacije, ki jih je od njih zahtevala na podlagi člena 18 Uredbe št. 1/2003. Poleg tega bi bila taka obveznost brez pravne podlage težko skladna z načelom spoštovanja pravice do obrambe, saj bi osebi, ki iz katerega koli razloga ne bi odgovorila na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, otežila vložitev pravnega sredstva pri sodišču Unije.

Čeprav je zakonitost odločbe Komisije, s katero se ugotovi, da je neka oseba kršila konkurenčno pravo, in se ji na podlagi tega naloži globa, mogoče presojati samo na podlagi dejanskih in pravnih okoliščin ob sprejetju te odločbe, to ne pomeni, da mora zadevna oseba že v fazi upravnega postopka Komisiji predložiti vse dokaze, na katere bi se rada sklicevala v podporo ničnostni tožbi, ki jo je pri sodišču Unije vložila zoper odločbo, sprejeto po koncu upravnega postopka.

(Glej točki 124 in 158.)

9. Če se v postopku zaradi kršitve pravil konkurence zadevna oseba prostovoljno odloči za sodelovanje in če v upravnem postopku izrecno ali implicitno prizna dejanske ali pravne okoliščine, zaradi katerih se ji upravičeno pripiše odgovornost za kršitev, zato ni omejena pri uveljavljanju pravice do vložitve tožbe, ki jo ima na podlagi člena 230, četrti odstavek, ES.

Če ne obstaja zakonska podlaga, izrecno predvidena v ta namen, je taka omejitev v nasprotju s temeljnimi načeli zakonitosti in spoštovanja pravice do obrambe. V preostalem sta pravica do učinkovitega pravnega sredstva in do dostopa do nepristranskega sodišča zagotovljeni s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in v skladu s členom 52(1) te listine mora biti kakršno koli omejevanje uresničevanja pravic in svoboščin, ki jih ta priznava, predpisano z zakonom.

(Glej točko 159.)

10. Obrazložitev odločbe, ki posega v položaj, mora omogočiti učinkovit nadzor nad njeno zakonitostjo in zadevnemu posamezniku sporočiti potrebne podatke, na podlagi katerih se lahko prepriča o utemeljenosti odločbe, zadostnost take obrazložitve pa je treba presojati glede na okoliščine posamezne zadeve, zlasti vsebino akta, naravo podanih razlogov in potrebo, da naslovniki dobijo pojasnilo.

Da so te zahteve izpolnjene, mora biti iz zadostne obrazložitve jasno in nedvoumno razvidno sklepanje organa Unije, ki je avtor izpodbijanega akta.

Poleg tega mora biti odločba o izvajanju člena 81 ES in člena 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, kadar se nanaša na več naslovnikov in zastavlja problem odgovornosti za kršitev, glede vsakega od naslovnikov dovolj obrazložena, zlasti glede naslovnikov, ki morajo v skladu s to odločbo odgovarjati za to kršitev.

(Glej točko 162.)

11. V okviru tožbe za razglasitev ničnosti odločbe o uporabi člena 81 ES in člena 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru to, da tožeča stranka navaja vsebinski tožbeni razlog, ki se nanaša na očitno napako pri presoji in na neobstoj ali pomanjkanje obrazložitve, torej na tožbeni razlog, povezan z bistveno kršitvijo postopka v smislu člena 230 ES, še ne pomeni, da sodišče takega tožbenega razloga ne more navesti po uradni dolžnosti, saj gre za razlog javnega reda, na katerega sodišče lahko pazi in mora paziti po uradni dolžnosti, pri čemer mora spoštovati načelo kontradiktornosti.

(Glej točko 163.)

12. Pri izvajanju pravil konkurence okoliščina, da je odvisna družba ločena pravna oseba, ne zadostuje za izključitev možnosti, da se njeno ravnanje pripiše matični družbi, zlasti kadar odvisna družba o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma izvaja navodila matične družbe.

V teh okoliščinah mora načeloma Komisija dokazati, da so matične družbe dejansko odločilno vplivale na ravnanje odvisne družbe na trgu, in to na podlagi vseh dejanskih okoliščin, zlasti tega, ali so matične družbe izvajale vodstvena pooblastila, ki jih imajo v razmerju do odvisne družbe. Običajno lahko večinski delež lastniškega kapitala v odvisni družbi matični družbi omogoči dejansko izvajanje odločilnega vpliva na lastno odvisno družbo, zlasti na njeno ravnanje na trgu.

Vendar lahko manjšinski delež matični družbi omogoči dejansko izvajanje odločilnega vpliva na ravnanje njene odvisne družbe na trgu, če ima večja pooblastila, kot se običajno dodelijo manjšinskim delničarjem, da se zavarujejo njihovi finančni interesi, in ki z uporabo metode skupka skladnih pravnih ali ekonomskih indicev lahko dokazujejo izvajanje odločilnega vpliva na ravnanje odvisne družbe na trgu. Komisija tako lahko dokaz o dejanskem izvajanju odločilnega vpliva predloži na podlagi skupka indicev, tudi če noben indic sam po sebi nima zadostne dokazne vrednosti.

Dejansko izvajanje vodstvenih pooblastil ene ali več matičnih družb nad njeno odvisno družbo lahko neposredno izhaja iz izvajanja veljavnih zakonskih določb ali sporazuma med matičnimi družbami, sklenjenega v skladu s temi zakonskimi določbami, o upravljanju njihove skupne odvisne družbe. Pomembnost vpletenosti matične družbe v upravljanje njene odvisne družbe lahko potrjuje tudi dejstvo, da so na čelu odvisne družbe številne osebe, ki imajo vodstvene funkcije v matični družbi. Matična družba se zaradi takega kopičenja funkcij nujno znajde v položaju, ko odločilno vpliva na ravnanje svoje odvisne družbe na trgu, saj članom vodstva matične družbe omogoča, da med opravljanjem vodstvenih funkcij v odvisni družbi njeno ravnanje na trgu usklajujejo s smernicami, ki so jih določili vodilni organi matične družbe. Tak cilj je mogoče doseči tudi, če člani matične družbe, ki imajo vodstvene funkcije v odvisni družbi, ne nastopajo kot predstavniki matične družbe. Nazadnje, vpletenost ene ali več matičnih družb v upravljanje odvisne družbe je lahko razvidna iz poslovnih odnosov matičnih družb z odvisno družbo. Če je matična družba tudi dobaviteljica ali stranka svoje odvisne družbe, ima tako prav poseben interes za vodenje njenih proizvodnih ali distribucijskih dejavnosti, da lahko v celoti izkoristi dodano vrednost take vertikalne integracije.

Poleg tega za to, da se matični družbi pripiše odgovornost za ravnanje njene odvisne družbe, nikakor ni treba dokazati, da je bila matična družba neposredno vpletena v očitana ravnanja ali da je bila z njimi seznanjena. Ni namreč napeljevanje matične družbe odvisne družbe h kršitvi ali celo vpletenost prve v navedeno kršitev tisto, kar omogoča Komisiji, da naslovi odločbo o naložitvi glob na matično družbo skupine družb, temveč dejstvo, da sta v času kršitve matična in odvisna družba na trgu ravnali enako.

(Glej točke od 179 do 184 in 196.)

13. Poleg preprostega nadzora nad zakonitostjo v okviru ničnostne tožbe na podlagi člena 263 PDEU, ki omogoča le zavrnitev ničnostnih tožb ali razglasitev ničnosti izpodbijanega akta, kot je določeno v členu 264 PDEU, neomejena pristojnost sodišču Unije omogoča, da ob upoštevanju vseh okoliščin in dejstev spremeni izpodbijani akt, tudi če ga ne razglasi za ničnega, tako da na primer spremeni globo, naloženo zaradi kršitve pravil konkurence.

To pomeni, da na področjih, na katerih je Komisija ohranila diskrecijsko pravico, na primer pri določitvi stopnje povišanja zneska globe glede na trajanje kršitve ali potrebo po odvračilnosti sankcije ali na primer pri oceni kakovosti in koristnosti sodelovanja nekega podjetja med upravnim postopkom, zlasti v primerjavi z drugimi podjetji, dejstvo, da je nadzor nad zakonitostjo v okviru ničnostne tožbe na podlagi člena 263 PDEU omejen na ugotovitev neobstoja očitne napake pri presoji, načeloma ne posega v izvajanje neomejene pristojnosti sodišča Unije.

Sodišče Unije v okviru izvajanja neomejene pristojnosti presoja primernost višine glob s stališča pravil, ki so odvisno od primera določena v členu 15(4) Uredbe št. 17 ali členu 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003. Pri tej presoji lahko zahteva predložitev in upoštevanje dodatnih informacij, ki niso navedene v odločbi Komisije o naložitvi globe.

(Glej točki 208 in 209.)

14. Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah mora sicer zadevnim osebam omogočiti, da se dejansko seznanijo z ravnanji, ki jim jih očita Komisija, ta zahteva pa je izpolnjena, če se zadevnim osebam v končni odločbi ne očitajo druge kršitve kot tiste iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah in če se upoštevajo le dejstva, o katerih so se zadevne osebe lahko izrekle.

Čeprav kršitve, ki se očitajo podjetju v odločbi, ne smejo biti drugačne od tistih iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, pa to ne velja za upoštevana dejstva, saj v zvezi z njimi zadostuje, da so imela podjetja, zoper katera se vodi postopek, možnost izreči se o vseh dejstvih, ki se upoštevajo v njihovo breme. Nobena določba namreč Komisiji ne prepoveduje, da po pošiljanju obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah stranke obvesti o novih dokumentih, za katere meni, da podpirajo njeno tezo, če da podjetjem dovolj časa, da v zvezi s tem predstavijo svoje stališče.

(Glej točko 238.)

15. Čeprav je res, da datum predložitve dokazov Komisiji vpliva na njihovo opredelitev kot dokazov s precejšnjo dodano vrednostjo, saj je ta odvisna od dokazov, ki so bili ob njihovi predložitvi že v spisu Komisije, pa samo dejstvo, da so bili ti dokazi predloženi po vročitvi obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, še ne izključuje, da imajo kljub pozni fazi upravnega postopka še vedno lahko precejšnjo dodano vrednost. Podjetje se lahko v prošnji na podlagi obvestila o imuniteti pred globami in znižanju glob v kartelnih zadevah, predloženi po pošiljanju obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, osredotoči na dejstva, ki po njegovem mnenju niso bila pravno zadostno dokazana, da bi jim zagotovilo precejšnjo dodano vrednost v primerjavi z dokazi, ki jih Komisija že ima.

Poleg tega je v točki 26 obvestila o ugodni obravnavi samo navedena postopkovna obveznost Komisije. Ta točka ne določa, da je kakršno koli sodelovanje podjetja pri dokazovanju kršitve nujno brez vrednosti, če se je zgodilo šele po vročitvi obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah. Poleg tega je lahko tako sodelovanje zelo koristno, če je Komisija predložene dokaze prej spregledala in če neposredno vplivajo na težo ali trajanje domnevnega kartela.

(Glej točki 239 in 240.)

SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (drugi senat)

z dne 12. julija 2011( )

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg projektov za plinsko izolirane stikalne naprave – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP – Razdelitev trga – Dokaz o kršitvi – Odgovornost za kršitveno ravnanje – Trajanje kršitve – Globe – Olajševalne okoliščine – Sodelovanje“

V zadevi T‑132/07,

Fuji Electric Co. Ltd, nekdanja Fuji Electric Holdings Co. Ltd in pravna naslednica družbe Fuji Electric Systems Co. Ltd, s sedežem v Kavasakiju (Japonska), ki jo zastopata P. Chappatte in P. Walter, solicitors,

tožeča stranka,

proti

Evropski komisiji, ki jo je sprva zastopal F. Arbault, nato X. Lewis, J. Bourke in F. Ronkes Agerbeek ter nazadnje N. Khan in F. Ronkes Agerbeek, zastopniki, skupaj z J. Holmesom, barrister,

tožena stranka,

zaradi predloga za razglasitev delne ničnosti Odločbe Komisije C(2006) 6762 konč. z dne 24. januarja 2007 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/F/38.899 – Plinsko izolirane stikalne naprave) in predloga za znižanje globe, naložene družbama Fuji Electric Holdings in Fuji Electric Systems,

SPLOŠNO SODIŠČE (drugi senat),

v sestavi I. Pelikánová (poročevalka), predsednica, K. Jürimäe, sodnica, in S. Soldevila Fragoso, sodnik,

sodna tajnica: K. Andová, administratorka,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 9. februarja 2010

izreka naslednjo

Sodbo

Dejansko stanje

1 Dejansko stanje, kot je v bistvu razvidno iz ugotovitev Komisije v Odločbi C(2006) 6762 konč. z dne 24. januarja 2007 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/F/38.899 – Plinsko izolirane stikalne naprave) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), je tako.

1. Zadevni proizvod

2 Plinsko izolirane stikalne naprave (v nadaljevanju: GIS) se uporabljajo za nadzor pretoka energije v elektroenergetskih omrežjih. Gre za težko električno napravo, ki se uporablja kot pomembni sestavni del elektrorazdelilnih postaj, izdelanih na ključ.

3 Razdelilne postaje so pomožni električni postroji, ki pretvarjajo električni tok. Poleg transformatorja so sestavni deli razdelilne postaje sistem za nadzor, releji, akumulatorji, napajalniki in stikalna naprava. Stikalna naprava ščiti transformator pred preobremenitvijo in/ali prekine tok med omrežjem in pokvarjenim transformatorjem.

4 Stikalne naprave so lahko plinsko, zračno ali kombinirano izolirane, kadar združujejo obe prejšnji tehniki. GIS se po vsem svetu prodajajo kot sestavni deli elektrorazdelilnih postaj, izdelanih na ključ, ali kot ločeni deli za vgradnjo v take razdelilne postaje. Njihova cena pomeni približno od 30 do 60 % celotne cene teh razdelilnih postaj.

5 Izpodbijana odločba se nanaša na projekte GIS z napetostjo 72,5 kV ali več (v nadaljevanju: projekti GIS), kar vključuje GIS kot posamične izdelke skupaj z vsemi s tem povezanimi storitvami (prevoz, postavitev, preizkušanje, izolacija ipd.), in na razdelilne postaje, izdelane na ključ, katerih del je GIS in ki poleg GIS tako vsebujejo tudi druge sestavne dele razdelilne postaje, kot so transformatorji, ter vse s tem povezane storitve (prevoz, povezava, postavitev, izolacija ipd.).

2. Zadevna podjetja

6 Fuji Electric Holdings Co. Ltd (v nadaljevanju: FEH) je holdinška družba skupine Fuji, ki vodi štiri operativne odvisne družbe, med katerimi je tudi Fuji Electric Systems Co. Ltd (v nadaljevanju: FES). Skupina Fuji proizvaja in trži široko paleto proizvodov, vključno s projekti GIS. Dejavnosti skupine Fuji na področju GIS sta med drugim izvajali družbi FEH in FES.

7 Skupina Fuji je 1. oktobra 2002 svoje dejavnosti na področju GIS prenesla na družbo Japan AE Power Systems Corp. (v nadaljevanju: JAEPS), skupno podjetje, v katerem ima 30-odstotni delež kapitala, družbi Hitachi Ltd in Meidensha Corp. pa imata v lasti preostala deleža, in sicer 50 oziroma 20 %.

3. Upravni postopek

8 Družba ABB Ltd je 3. marca 2004 Komisijo opozorila na obstoj protikonkurenčnega ravnanja v sektorju projektov GIS in je v skladu z Obvestilom Komisije z dne 19. februarja 2002 o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 155, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi) ustno zaprosila za imuniteto pred globami.

9 Ravnanje, ki ga je prijavila družba ABB, je vključevalo usklajevanje prodaje projektov GIS na svetovni ravni, kar je zajemalo delitev trgov, dodeljevanje kvot in ohranitev tržnih deležev posameznega podjetja, dodelitev projektov GIS točno določenim proizvajalcem, prirejanje postopkov javnega razpisa (prirejanje ponudb), da bi bile pogodbe dodeljene tem proizvajalcem, zapletene mehanizme določanja cen za projekte GIS, ki niso bili dodeljeni, prekinitve licenčnih pogodb z družbami, ki niso bile udeleženke kartela, in izmenjavo občutljivih poslovnih informacij na trgu.

10 Ustna prošnja družbe ABB za imuniteto pred globami je bila med drugim 7. maja 2004 dopolnjena z ustnimi stališči in pisnimi dokazi. Komisija je 25. aprila 2004 družbi ABB odobrila pogojno imuniteto pred globami.

11 Komisija je na podlagi navedb družbe ABB uvedla preiskavo ter 11. in 12. maja 2004 opravila inšpekcijski pregled v prostorih več družb, ki so bile dejavne v sektorju GIS.

12 Skupina Areva je med 14. in 25. majem 2004 sodelovala s Komisijo in ji na podlagi obvestila o ugodni obravnavi priskrbela različne pisne dokaze in informacije.

13 Skupina, katere matična družba je bila VA Technologie AG (v nadaljevanju: skupina VA Tech), je 30. julija 2004 sodelovala s Komisijo in ji na podlagi obvestila o ugodni obravnavi predložila različne pisne dokaze in informacije.

14 Od 9. septembra 2004 so s Komisijo sodelovali tudi predstavniki skupine Hitachi oziroma družbe JAEPS in ji na podlagi obvestila o ugodni obravnavi predložili pisne dokaze in informacije.

15 Družbi FEH in FES sta 4. oktobra 2004 odgovorili na zahtevo za informacije, ki jima jo je Komisija poslala na podlagi člena 18 Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205, v nadaljevanju: odgovor z dne 4. oktobra 2004 na zahtevo za informacije). Istega dne je na zahtevo Komisije za informacije odgovorila tudi družba ABB.

16 Družba Mitsubishi Electric System Corp. (v nadaljevanju: Melco) je 4. novembra 2004 Komisiji predložila prošnjo na podlagi obvestila o ugodni obravnavi glede „poročila o njenem sodelovanju pri nekaterih dogovorih o trgu [projektov] GIS“.

17 Skupina Areva je odgovor na zahtevo Komisije za informacije predložila 5. novembra 2004.

18 Komisija je 20. aprila 2006 sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki je bilo poslano družbama FEH in FES, družbi ABB, delniški družbi Alstom, delniški družbi Areva, družbam Areva T & D AG, Areva T & D Holding SA in Areva T & D SA (v nadaljevanju skupaj: družbe iz skupine Areva), družbama Hitachi in Hitachi EURope Ltd (v nadaljevanju skupaj: družbi iz skupine Hitachi), družbam JAEPS, Melco, Nuova Magrini Galileo SpA, Schneider Electric SA (v nadaljevanju: Schneider), Siemens AG, Toshiba Corp. in petim družbam iz skupine VA Tech, med katerimi je bila družba VA Technologie.

19 Družbi FES in FEH sta 30. junija 2006 v roku, ki jima je bil določen, Komisiji v odgovor na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah sporočili svoja stališča. V prilogi k svojemu odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah sta predložili več izjav oziroma dokumentov, v zvezi s katerimi sta zaprosili za zaupno obravnavo. Tudi družbi ABB in Alstom, družbe iz skupine Areva, družbe iz skupine Hitachi oziroma družbe JAEPS, Melco, Schneider, Siemens AG Österreich, Siemens in Toshiba so v roku, ki jim je bil določen, pisno odgovorile na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.

20 Družbi FEH in FES sta sodelovali s Komisijo tako, da sta ji z dopisom z dne 12. julija 2006 na podlagi obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah posredovali različne pisne dokaze in informacije.

21 Družba ABB je 14. julija 2006 Komisiji posredovala „dodatek k odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah“.

22 Komisija je 18. in 19. julija 2006 zaslišala družbe, na katere je bilo naslovljeno obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.

23 Komisija je 25. avgusta 2006 strankam v postopku, da bi jim omogočila, da se o tem izjavijo, omogočila vpogled v izvlečke iz nezaupne različice odgovora družb FEH in FES na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, v prošnjo, ki sta jo družbi FEH in FES predložili 12. julija 2006 na podlagi obvestila o ugodni obravnavi, v dodatek k odgovoru družbe ABB na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah in v druge dokumente.

24 Družbi FEH in FES sta 11. septembra 2006 predložili stališča glede dodatnega odgovora družbe ABB na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.

25 Družbi FEH in FES sta z dopisom z dne 29. septembra 2006 Komisiji predložili tudi pričanje enega od svojih nekdanjih zaposlenih, M. H.

26 Družbi FEH in FES sta z dopisom z dne 10. novembra 2006 Komisiji poslali pripombe v zvezi s stališči, ki sta ji jih družbi iz skupine Hitachi oziroma družba JAEPS poslali z dopisom z dne 29. septembra 2006 v zvezi z upravljanjem družbe JAEPS.

27 Komisija je z dopisom z dne 14. novembra 2006 družbi FEH in FES zaprosila za dodatna stališča glede več dokazov, ki so se jima zdeli upoštevni za sprejetje končne odločbe. Družbi FEH in FES sta odgovorili z dopisom z dne 21. novembra 2006.

4. Izpodbijana odločba

28 Komisija je 24. januarja 2007 sprejela izpodbijano odločbo, katere povzetek je bil objavljen v Uradnem listu z dne 10. januarja 2008 (UL C 5, str. 7). Ta odločba je bila družbama FEH in FES vročena 9. februarja 2007.

29 Izpodbijana odločba je bila naslovljena na družbi FEH in FES, poleg tega pa tudi na družbi ABB in Alstom, družbe iz skupine Areva, družbi iz skupine Hitachi ter na družbe JAEPS, Melco, Nuova Magrini Galileo, Schneider, Siemens, Siemens AG Österreich, Siemens Transmission & Distribution Ltd (v nadaljevanju: Reyrolle), Siemens Transmission & Distribution SA, Toshiba in VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG.

30 Komisija je v točkah od 113 do 123 obrazložitve izpodbijane odločbe navedla, da so različna podjetja, ki so bila udeležena v kartelu, dodeljevanje projektov GIS po dogovorjenih pravilih razen na nekaterih trgih usklajevala po vsem svetu, zlasti zato, da bi obdržala kvote, ki so pretežno izražale njihove na podlagi preteklih obdobij ocenjene tržne deleže. Pojasnila je, da so se projekti dodeljevali na podlagi skupne „japonske“ in skupne „evropske“ kvote, ki ju je bilo treba nato razdeliti med japonske in evropske proizvajalce. V sporazumu, ki je bil podpisan 15. aprila 1998 na Dunaju (v nadaljevanju: sporazum GQ), so bila postavljena pravila, ki so omogočala dodelitev projektov GIS japonskim ali evropskim proizvajalcem in vračunavanje njihove vrednosti v ustrezno kvoto. Poleg tega je Komisija v točkah od 124 do 132 obrazložitve izpodbijane odločbe pojasnila, da so različna podjetja, ki so bila udeležena v kartelu, sklenila nezapisan dogovor (v nadaljevanju: skupni dogovor), v skladu s katerim so bili projekti GIS na Japonskem na eni strani in na drugi strani v državah evropskih udeleženk kartela, ki so bile skupaj določene kot „matične države“ za projekte GIS, rezervirani za japonske oziroma evropske udeleženke kartela. Informacije o projektih GIS v „matičnih državah“ se med tema skupinama niso izmenjevale, prav tako se ti projekti niso upoštevali pri kvotah teh skupin.

31 Sporazum GQ je vseboval tudi pravila v zvezi z izmenjavo informacij, ki so bile potrebne za delovanje kartela, med tema skupinama proizvajalcev, za kar sta skrbela zlasti tajnika teh skupin, v zvezi z manipulacijami pri zadevnih javnih razpisih in v zvezi z določitvijo cen za projekte GIS, katerih dodelitev ni bila mogoča. V skladu s prilogo 2 k sporazumu GQ se je ta uporabljal za ves svet, razen za Združene države Amerike, Kanado, Japonsko in 17 zahodnoevropskih držav. Poleg tega so bili na podlagi skupnega dogovora projekti GIS v evropskih državah, ki niso bile „matične države“, rezervirani za evropsko skupino, saj so se japonski proizvajalci zavezali, da ne bodo dajali ponudb za projekte GIS v Evropi.

32 Po navedbah Komisije je bila razdelitev projektov GIS med evropske proizvajalce urejena v sporazumu, ki je bil prav tako podpisan na Dunaju 15. aprila 1988, z naslovom „E-Group Operation Agreement for GQ-Agreement“ (v nadaljevanju: sporazum EQ). Komisija je navedla, da so za dodeljevanje projektov GIS v Evropi veljala enaka pravila in postopki kot za dodeljevanje projektov GIS v drugih državah. Zlasti naj bi tudi za projekte GIS v Evropi veljala dolžnost obveščanja, treba naj bi jih bilo navesti na seznamu, dodeliti, se o njih dogovoriti ali jim določiti najnižjo ceno.

33 Komisija je v točki 142 obrazložitve izpodbijane odločbe ugotovila, da so bili v sporazumih GQ in EQ zaradi organizacije in delovanja kartela različni udeleženci kartela označeni z oznako, ki je bila za evropske udeležence sestavljena iz dveh cifer in za japonske udeležence iz črk. Prvotne oznake so bile po juliju 2002 nadomeščene s številkami.

34 Komisija je v členu 1(g) izpodbijane odločbe ugotovila, da je družba FEH kršila člen 81 ES in člen 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (v nadaljevanju: Sporazum EGP), ker je v obdobju od 15. aprila 1988 do 11. maja 2004 sodelovala pri celoti sporazumov in usklajenih ravnanj v sektorju projektov GIS v EGP, v členu 1(h) pa je ugotovila, da je družba FES pri kršitvi sodelovala v istem obdobju. Poleg tega je Komisija v členu 1(k) izpodbijane odločbe ugotovila, da je družba JAEPS pri isti kršitvi sodelovala v obdobju od 1. oktobra 2002 do 11. maja 2004.

35 Za kršitve, ugotovljene v členu 1 izpodbijane odločbe, je bila družbama FEH in FES v členu 2(d) izpodbijane odločbe naložena globa 2.400.000 EUR, za plačilo katere sta bili odgovorni solidarno, v členu 2(f) izpodbijane odločbe pa globa 1.350.000 EUR, za plačilo katere sta bili odgovorni solidarno z družbama JAEPS in Hitachi.

Postopek in predlogi strank

36 Družbi FEH in FES sta 19. aprila 2007 vložili tožbo v sodnem tajništvu Splošnega sodišča. V njej sta med drugim navedli, da tožba, priloge k tožbi in dokumenti, predloženi v sodnem tajništvu, vsebujejo zaupne informacije, ki jim je treba v razmerju do tretjih oseb nameniti zaupno obravnavo.

37 Splošno sodišče (drugi senat) je na podlagi poročila sodnika poročevalca odločilo, da bo začelo ustni postopek, in je v okviru ukrepov procesnega vodstva iz člena 64 Poslovnika Splošnega sodišča strankama poslalo več vprašanj in zahtevo za predložitev dokumentov. Stranki sta nanje odgovorili v predpisanih rokih.

38 Družbi FEH in FES sta z dopisom, ki je bil v sodnem tajništvu Splošnega sodišča evidentiran 26. januarja 2010, predložili več pripomb glede poročila za obravnavo, ki jima je bilo posredovano 11. januarja 2010, in sicer o tem, kdaj sta svoje dejavnosti na področju GIS prenesli na družbo JAEPS in kdaj sta pridobili delež v družbi JAEPS.

39 Stranke so na obravnavi 9. februarja 2010 podale ustne navedbe in odgovorile na vprašanja Splošnega sodišča. Družbi FEH in FES sta med drugim pojasnili, da s pripombami glede poročila za obravnavo nista želeli Splošnemu sodišču postransko predložiti tožbenega razloga, ki bi se nanašal na napačno ugotovljeno dejansko stanje v izpodbijani odločbi v delu, v katerem je bilo družbi FES kot matični družbi družbe JAEPS očitano, da je s svojimi dejavnostmi na področju GIS sodelovala pri kršitvi v obdobju od 1. oktobra 2002 do 30. septembra 2003. Splošno sodišče je med obravnavo sprejelo še en ukrep procesnega vodstva, s katerim je družbi FEH in FES pozvalo, naj pojasnita predmet prošnje za zaupno obravnavo, ki sta jo navedli v tožbi (glej točko 36 zgoraj). Pripombe družb FEH in FES ter ukrep procesnega vodstva so bili vneseni v zapisnik obravnave. Družbi FEH in FES sta z dopisom z dne 23. februarja 2010 v predpisanem roku pojasnili predmet svoje prošnje za zaupno obravnavo.

40 Ustni postopek je bil končan 3. marca 2010.

41 Splošno sodišče je s sklepom z dne 25. novembra 2010 znova začelo ustni postopek in v okviru ukrepov procesnega vodstva iz člena 64 Poslovnika strankam postavilo nova vprašanja. Med drugim so bile pozvane, naj navedejo posledice, ki so jih v tej zadevi izpeljale iz točk od 87 do 92 sodbe Sodišča z dne 1. julija 2010 v zadevi Knauf Gips proti Komisiji (C‑407/08 P, ZOdl., str. I‑6375). Stranke so Splošnemu sodišču odgovorile v predpisanih rokih.

42 Ustni postopek je bil končan 10. januarja 2011.

43 Predstavnik družb FEH in FES je z dopisom z dne 22. junija 2011, ki je bil podkrepljen z dokumenti, Splošno sodišče obvestil, da je družba FES 1. aprila 2011 prenehala obstajati, ker jo je prevzela družba FEH, ki je spremenila svojo firmo in postala Fuji Electric Co. Ltd (v nadaljevanju: tožeča stranka). S sklepom predsednika drugega senata Splošnega sodišča z dne 29. junija 2011 je bil ta dopis vključen v spis, o čemer je bila Komisija ustrezno obveščena.

44 Tožeča stranka, nekdaj imenovana FEH in pravna naslednica družbe FES, Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– člen 1(g) izpodbijane odločbe razglasi za ničen v delu, v katerem je navedeno, da se je kršitev, za katero se je odgovornost pripisala družbi FEH, nadaljevala tudi po septembru 2000;

– člen 1(h) izpodbijane odločbe razglasi za ničen;

– člen 2(d) izpodbijane odločbe razglasi za ničen v delu, v katerem je družbi FES pripisana solidarna odgovornost za plačilo naložene globe;

– člen 2(f) izpodbijane odločbe razglasi za ničen v delu, v katerem je družbama FEH in FES pripisana solidarna odgovornost za plačilo naložene globe;

– zniža globo, ki je bila naložena družbama FEH in FES;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

45 Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbo zavrne kot neutemeljeno;

– tožeči stranki naloži plačilo stroškov.

Pravo

46 Čeprav sta družbi FEH in FES to tožbo vložili skupaj, so njuni interesi v tem postopku različni in sovpadajo samo deloma, kot je razvidno iz točk tožbe, v katerih je povzet predmet tega spora. Kljub temu so interesi družb FEH in FES od 1. aprila 2011 združeni v osebi tožeče stranke.

47 Tožeča stranka v tej zadevi v bistvu predlaga razglasitev ničnosti člena 1(g) izpodbijane odločbe v delu, v katerem je Komisija družbi FEH pripisala osebno odgovornost za kršitev od septembra 2000 do 30. septembra 2002, in člena 2(d) izpodbijane odločbe v delu, v katerem je Komisija družbi FEH zato naložila globo 2.400.000 EUR, ki jo mora plačati solidarno z družbo FES. V utemeljitev teh predlogov navaja prve tri tožbene razloge, ki se nanašajo na očitne napake pri presoji ter na kršitev pravice do poštenega sojenja in načela domneve nedolžnosti, kršitev pravil o razdelitvi dokaznega bremena in kršitev načela enakega obravnavanja.

48 Tožeča stranka predlaga tudi razglasitev ničnosti člena 1(h) izpodbijane odločbe v delu, v katerem je Komisija družbi FES pripisala osebno odgovornost za kršitev v obdobju od 15. aprila 1988 do 11. maja 2004, in člena 2(d) in (f) izpodbijane odločbe v delu, v katerem je Komisija družbi FES zato naložila globo 2.400.000 EUR, ki jo mora plačati solidarno z družbo FEH, in globo 1.350.000 EUR, ki jo mora plačati solidarno z družbami FEH, JAEPS in Hitachi. V utemeljitev tega predloga se tožeča stranka v okviru četrtega tožbenega razloga sklicuje na očitno napako pri presoji.

49 Tožeča stranka poleg tega predlaga razglasitev ničnosti člena 2(f) izpodbijane odločbe v delu, v katerem se je Komisija oprla na ugotovitev, da se lahko družbama FEH in FES pripiše osebna odgovornost za sodelovanje družbe JAEPS pri kršitvi v obdobju od 1. oktobra 2002 do 11. maja 2004, in v delu, v katerem jima je zato naložila globo 1.350.000 EUR, ki jo morata plačati solidarno z družbama JAEPS in Hitachi. V utemeljitev tega predloga se tožeča stranka v okviru četrtega in petega tožbenega razloga sklicuje na očitne napake pri presoji.

50 Nazadnje tožeča stranka predlaga znižanje glob, ki sta bili družbama FEH in FES naloženi v členu 2(d) in (f) izpodbijane odločbe. Tožeča stranka v podkrepitev tega predloga razvije utemeljitev v okviru šestega tožbenega razloga.

1. Predlogi za razglasitev delne ničnosti izpodbijane odločbe

51 Tožeča stranka v podporo svojim predlogom za razglasitev delne ničnosti izpodbijane odločbe navaja pet tožbenih razlogov.

52 Tožeča stranka v okviru prvih treh tožbenih razlogov v bistvu zatrjuje, da je treba člena 1(g) in 2(d) izpodbijane odločbe razglasiti za nična v delu, v katerem je Komisija ugotovila ali se je oprla na ugotovitev, da je družba FES člen 81 ES in člen 53 Sporazuma EGP kršila od septembra 2000 do 30. septembra 2002, ko je skupina Fuji svoje dejavnosti na področju GIS prenesla na družbo JAEPS. Prvi tožbeni razlog se nanaša na to, da je Komisija storila očitne napake pri presoji in kršila pravico do poštenega sojenja, načelo domneve nedolžnosti in načelo in dubio pro reo s tem, da je v izpodbijani odločbi ugotovila, da je bila družba FEH tudi po sestanku japonskih članov, ki je potekal „septembra ali okoli septembra“ 2000, še naprej udeležena v kartelu na podlagi sporazuma GQ. Drugi tožbeni razlog se nanaša na to, da je Komisija kršila pravila o razdelitvi dokaznega bremena. Tretji tožbeni razlog se nanaša na to, da je Komisija kršila načelo enakega obravnavanja.

53 Tožeča stranka v okviru četrtega tožbenega razloga trdi, da je treba člena 1(h) ter 2(d) in (f) izpodbijane odločbe v delu, v katerem je Komisija družbi FES pripisala solidarno odgovornost za plačilo naloženih glob, razglasiti za nična, ker temeljita na očitno napačni presoji okoliščin obravnavanega primera, da je mogoče družbi FES pripisati osebno odgovornost za kršitev od 15. aprila 1988 do 11. maja 2004.

54 Tožeča stranka v okviru petega tožbenega razloga trdi, da je treba člen 2(f) izpodbijane odločbe razglasiti za ničen, ker temelji na očitno napačni presoji okoliščin obravnavanega primera, da je mogoče družbama FEH in FES kot matičnima družbama družbe JAEPS pripisati osebno in solidarno odgovornost z družbama Hitachi in JAEPS za kršitev od 1. oktobra 2002 do 11. maja 2004.

Uvodne pripombe o podjetjih, na katera se nanaša kršitev, ugotovljena v členu 1(g) in (h) izpodbijane odločbe, in o odgovornosti, ki je bila zato pripisana družbama FEH in FES

55 Pred preučitvijo prvih petih tožbenih razlogov tožeče stranke je treba pojasniti, za sodelovanje katerih podjetij pri kršitvi je bila v členu 1(g) in (h) izpodbijane odločbe pripisana odgovornost družbama FEH in FES.

56 V zvezi s tem je treba opozoriti, da se konkurenčno pravo nanaša na „podjetja“ in da je treba pri tem pojem podjetja razumeti, kot da označuje gospodarsko enoto z vidika predmeta zadevne kršitve (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 12. julija 1984 v zadevi Hydrotherm Gerätebau, 170/83, Recueil, str. 2999, točka 11, ter sodbi Splošnega sodišča z dne 29. junija 2000 v zadevi DSG proti Komisiji, T‑234/95, Recueil, str. II‑2603, točka 124, in z dne 15. septembra 2005 v zadevi DaimlerChrysler proti Komisiji, T‑325/01, ZOdl., str. II‑3319, točka 85). Naslovniki člena 81(1) ES, ki podjetjem prepoveduje zlasti sklepanje sporazumov ali sodelovanje pri usklajenih ravnanjih, ki bi lahko prizadeli trgovino med državami članicami in katerih cilj oziroma posledica je preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na skupnem trgu, so gospodarski subjekti, ki so vsak zase enotna organizacija osebnih, opredmetenih in neopredmetenih elementov, ki trajno sledi določenemu gospodarskemu cilju, in so lahko soudeleženi pri kršitvi iz te določbe (glej v tem smislu sodbi Splošnega sodišča z dne 17. decembra 1991 v zadevi Enichem Anic proti Komisiji, T‑6/89, Recueil, str. II‑1623, točka 235, in z dne 10. marca 1992 v zadevi Shell proti Komisiji, T‑11/89, Recueil, str. II‑757, točka 311).

57 Odločbe, sprejete na podlagi člena 81 ES, je treba za njihovo uporabo in izvršitev nasloviti na subjekte, ki imajo pravno osebnost (glej v tem smislu sodbi Splošnega sodišča z dne 20. aprila 1999 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, imenovana „PVC II“, od T‑305/94 do T‑307/94, od T‑313/94 do T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 in T‑335/94, Recueil, str. II‑931, točka 978, in z dne 12. decembra 2007 v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, T‑112/05, ZOdl., str. II‑5049, točka 59). Tako mora Komisija, ko sprejme odločbo na podlagi člena 81(1) ES, določiti fizične ali pravne osebe, ki jim je mogoče pripisati odgovornost za ravnanje zadevnega podjetja in jih je mogoče zato kaznovati, ter nanje nasloviti odločbo (glej v tem smislu v točki 56 zgoraj navedeno sodbo Hydrotherm Gerätebau, točka 11).

58 V skladu z načelom osebne odgovornosti (sodbe Sodišča z dne 14. julija 1972 v zadevi Imperial Chemical Industries proti Komisiji, 48/69, Recueil, str. 619, točke od 131 do 141; z dne 8. julija 1999 v zadevi Komisija proti Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, str. I‑4125, točka 78; in z dne 11. decembra 2007 v zadevi ETI in drugi, C‑280/06, ZOdl., str. I‑10893, točka 39; glej tudi sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott k zgoraj navedeni sodbi ETI in drugi, ZOdl., str. I‑10892, točka 71 in naslednje), po katerem lahko neka oseba odgovarja le za svoja dejanja (sklepni predlogi generalnega pravobranilca G. Cosmasa k zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Anic Partecipazioni, točka 74), mora načeloma oseba, ki je zadevno podjetje vodila takrat, ko je to podjetje sodelovalo pri kršitvi, za to kršitev odgovarjati, čeprav je bila ob sprejetju odločbe o ugotovitvi kršitve za poslovanje tega podjetja odgovorna druga oseba ali je takrat to podjetje vodila druga oseba (sodbi Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi SCA Holding proti Komisiji, C‑297/98 P, Recueil, str. I‑10101, točka 27, in v zadevi Stora Kopparbergs Bergslags proti Komisiji, C‑286/98 P, Recueil, str. I‑9925, točka 37; glej v tem smislu tudi sodbo Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi Cascades proti Komisiji, C‑279/98 P, Recueil, str. I‑9693, točka 79).

59 Kadar je mogoče več osebam pripisati osebno odgovornost za sodelovanje istega podjetja v smislu konkurenčnega prava pri kršitvi, jih je treba v skladu s sodno prakso šteti za solidarno odgovorne za to kršitev (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 6. marca 1974 v združenih zadevah Istituto Chemioterapico Italiano in Commercial Solvents proti Komisiji, 6/73 in 7/73, Recueil, str. 223, točka 41, in z dne 16. novembra 2000 v zadevi Metsä-Serla in drugi proti Komisiji, C‑294/98 P, Recueil, str. I‑10065, točki 33 in 34; sodbi Splošnega sodišča z dne 20. marca 2002 v zadevi HFB in drugi proti Komisiji, T-9/99, Recueil, str. I-1487, točke 54, 524 in 525, in z dne 15. junija 2005 v združenih zadevah Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 in T‑91/03, neobjavljena v ZOdl., točka 62, ter v točki 57 zgoraj navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točke od 57 do 62). Poleg tega iz teh sodb izhaja, da je mogoče osebi, ki je bila ob storitvi kršitve neposredno odgovorna za podjetje ali ga je neposredno vodila, in osebi, ki je ob storitvi kršitve dejansko nadzirala prvo osebo in določala njeno ravnanje na trgu, ker je neposredno vodila to podjetje, pripisati osebno in solidarno odgovornost za sodelovanje istega podjetja pri kršitvi (glej v tem smislu tudi sodbo Sodišča z dne 3. septembra 2009 v združenih zadevah Papierfabrik August Koehler in drugi proti Komisiji, C‑322/07 P, C‑327/07 P in C‑338/07 P, ZOdl., str. I-7191, točke 40, 43 in 44). Sodno prakso, navedeno v točki 58 zgoraj, je torej treba razumeti tako, da se nanaša na osebno odgovornost osebe, ki neposredno vodi podjetje ob storitvi kršitve, pa tudi na osebno odgovornost osebe, ki v tem času to podjetje vodi posredno.

60 Sodna praksa, navedena v točkah od 56 do 59 zgoraj, se po analogiji uporablja za člen 53 Sporazuma EGP in odločbe Komisije, sprejete na podlagi tega člena.

61 Iz izpodbijane odločbe, zlasti iz opisa „zadevnega sektorja v postopku“ v točkah od 5 do 87 obrazložitve izpodbijane odločbe in „zadevnih podjetij v postopku“ oziroma „različnega obravnavanja“ teh podjetij v točkah od 28 do 44 in 482 izpodbijane odločbe, izhaja, da je Komisija kot podjetja, ki so sodelovala pri kršitvi, ugotovljeni v členu 1 izpodbijane odločbe, med drugim opredelila, prvič, enotno organizacijo osebnih, opredmetenih in neopredmetenih elementov, ki je dejavnosti skupine Fuji na področju GIS izvajala od 15. aprila 1988 do 30. septembra 2002 (v nadaljevanju: prvo zadevno podjetje), in, drugič, enotno organizacijo osebnih, opredmetenih in neopredmetenih elementov, ki je dejavnosti skupin Fuji, Hitachi in Meidensha, prenesene na družbo JAEPS, na področju GIS izvajala od 1. oktobra 2002 do 11. maja 2004 (v nadaljevanju: drugo zadevno podjetje).

62 Poleg tega iz točke 379 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je bila družbama FEH in FES pripisana osebna in solidarna odgovornost za sodelovanje prvega zadevnega podjetja pri kršitvi od 15. aprila 1988 do 30. septembra 2002. Iz točk 32, 33 in 373 obrazložitve izpodbijane odločbe je mogoče sklepati, da je bila družbama FEH in FES odgovornost pripisana zato, ker sta v tem obdobju „med drugim“ „vodili“ ali „upravljali“ prvo zadevno podjetje in sta bili zato neposredno vpleteni v sodelovanje tega podjetja pri kršitvi.

63 Poleg tega iz točke 380 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je bila družbama FEH in FES pripisana osebna in solidarna odgovornost, skupaj z družbama Hitachi in JAEPS, za sodelovanje drugega zadevnega podjetja pri kršitvi od 1. oktobra 2002 do 11. maja 2004. Zlasti iz točk 380, 385 in 402 obrazložitve izpodbijane odločbe je razvidno tudi, da je odgovornost, ki je bila zato pripisana družbama FEH in FES, izključno posledica tega, da sta skupaj z družbo Hitachi določali tržno ravnanje podjetja JAEPS, skupnega odvisnega podjetja, ki je bilo neposredno odgovorno za drugo zadevno podjetje, in da sta bili zato kot matični družbi podjetja JAEPS neposredno vpleteni v sodelovanje tega podjetja pri kršitvi.

64 Prvih pet tožbenih razlogov tožeče stranke je treba preučiti ob upoštevanju zgornjih ugotovitev. Zaradi ustreznosti in ekonomičnosti postopka je treba skupaj obravnavati prva dva tožbena razloga, ki se nanašata na očitne napake pri presoji, kršitev pravice do poštenega sojenja, načela domneve nedolžnosti in načela in dubio pro reo ter na kršitev pravil o razdelitvi dokaznega bremena.

Prvi in drugi tožbeni razlog: očitne napake pri presoji, kršitev pravice do poštenega sojenja, načela domneve nedolžnosti in načela in dubio pro reo ter kršitev pravil o razdelitvi dokaznega bremena

Trditve strank

65 Tožeča stranka s prvim in drugim tožbenim razlogom Komisiji v bistvu očita, da je storila več očitnih napak pri presoji in kršila pravila o razdelitvi dokaznega bremena s tem, da je v členu 1(g) izpodbijane odločbe družbi FEH pripisala osebno odgovornost za sodelovanje prvega zadevnega podjetja pri kršitvi v obdobju od sestanka japonskih podjetij, ki je potekal „septembra ali okoli septembra“ 2000, do 30. septembra 2002, ko je družba Fuji svoje dejavnosti na področju GIS prenesla na družbo JAEPS, in s tem, da je v členu 2(d) izpodbijane odločbe družbi FEH zato naložila globo 2.400.000 EUR, ki jo mora plačati solidarno z družbo FES. Komisija naj ne bi izpolnila svoje obveznosti, da pravno zadostno dokaže, da je bilo prvo zadevno podjetje po sestanku japonskih članov, ki je potekal „septembra ali okoli septembra“ 2000, še naprej udeleženo v „kartelu na podlagi sporazuma GQ“, ki naj bi se prav tako nadaljeval. Poleg tega naj bi razlogovanje Komisije v zvezi s tem vsebovalo več očitnih napak pri presoji dokazov.

66 Komisija zavrača trditve tožeče stranke in predlaga zavrnitev prvega in drugega tožbenega razloga.

Presoja Splošnega sodišča

67 Pred vsebinsko analizo prvega in drugega tožbenega razloga je treba opredeliti dejanski predmet izpodbijanja, na katerem ta tožbena razloga temeljita, in točke obrazložitve izpodbijane odločbe, na katere se to izpodbijanje nanaša, ter opozoriti na pravila, ki se uporabljajo za dokaz kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP ter za dokaz sodelovanja podjetja pri taki kršitvi.

– Dejanski predmet izpodbijanja, na katerem temeljita prvi in drugi tožbeni razlog

68 Tožeča stranka v obravnavanem primeru ne zanika niti sodelovanja prvega zadevnega podjetja pri kršitvi od 15. aprila 1988 do septembra 2000 niti osebne odgovornosti, ki je bila družbi FEH pripisana zaradi tega sodelovanja. Prav tako ne zanika, da je družba FEH skupaj z drugimi družbami prvo zadevno podjetje vodila od septembra 2000 do 30. septembra 2002.

69 Poleg tega tožeča stranka razlikuje med „kartelom na podlagi sporazuma GQ“, ki naj bi se končal po izstopu družb Siemens in Hitachi, in „kartelom na podlagi novega načrta“, ki naj bi se začel sredi leta 2002, vendar ne navaja tožbenih razlogov ali posebnih argumentov zoper ugotovitve Komisije v točkah 2, 3 in 248 ter točk od 270 do 299 obrazložitve izpodbijane odločbe, da so bili različni sporazumi in usklajena ravnanja, ki so si sledili od 15. aprila 1988 do 11. maja 2004, samo različni izrazi enotnega in skupnega načrta. Zato ni mogoče šteti, da je tožeča stranka v okviru prvega in drugega tožbenega razloga utemeljeno podvomila o navedenih ugotovitvah ter posledično izpodbijala enotnost in trajanje kršitve.

70 Nazadnje, tožeča stranka ne zanika sodelovanja drugega zadevnega podjetja pri kršitvi od 1. oktobra 2002 do 11. maja 2004. Zanika samo to, da bi bilo mogoče družbi FEH pripisati kakršno koli odgovornost in ji zato naložiti globo, saj naj ne bi določala ravnanja družbe JAEPS na trgu in naj zato kot matična družba družbe JAEPS ne bi bila vpletena v sodelovanje drugega zadevnega podjetja pri kršitvi (glej točko 173 in naslednje spodaj).

71 Pač pa tožeča stranka Komisiji očita, da je napačno presodila dokaze, ki so ji bili predloženi, ter kršila pravico do poštenega sojenja, načelo domneve nedolžnosti in načelo in dubio pro reo ter da je kršila pravila o razdelitvi dokaznega bremena, ker je menila, da se je kršitev, ugotovljena v členu 1 izpodbijane odločbe, nadaljevala tudi od septembra 2000 do 30. septembra 2002 in da je prvo zadevno podjetje pri njej še naprej sodelovalo, za kar naj bi bilo mogoče družbi FEH pripisati osebno odgovornost, ker je to podjetje vodila v času kršitve. Po njenem mnenju Komisija v izpodbijani odločbi ni v skladu z dokaznim bremenom pravno zadostno in brez očitnih napak pri presoji dokazov dokazala, da je prvo zadevno podjetje pod nadzorom družbe FEH še naprej sodelovalo pri kršitvi, ugotovljeni v členu 1 izpodbijane odločbe, ki naj bi se prav tako nadaljevala, od 1. oktobra 2002 do 11. maja 2004.

72 Komisija trdi, da bi morale družbe iz skupine Fuji v okoliščinah tega primera dokazati, da prvo zadevno podjetje v zadevnem obdobju pri kršitvi ni več sodelovalo.

73 Ob upoštevanju argumentov strank je treba presoditi, ali je Komisija v izpodbijani odločbi pravno zadostno dokazala, da je kršitev s sodelovanjem prvega zadevnega podjetja nadaljevala od septembra 2000 do 30. septembra 2002.

– Točke obrazložitve izpodbijane odločbe, na katere se nanaša izpodbijanje, na katerem temeljita prvi in drugi tožbeni razlog

74 Komisija je, prvič, v zvezi z nadaljevanjem kršitve, ugotovljene v členu 1 izpodbijane odločbe, od septembra 2000 do 30. septembra 2002 in, drugič, v zvezi s sodelovanjem prvega zadevnega podjetja pri navedeni kršitvi v tem obdobju ugotovila to.

75 V točki 323 obrazložitve izpodbijane odločbe je Komisija ugotovila, da so ti sporazumi in/ali usklajena ravnanja proizvajalcev projektov GIS trajali vsaj od 15. aprila 1988 do 11. maja 2004. To, da je v navedeni točki obrazložitve namesto letnice 1988 navedena letnica 1998, je namreč v okoliščinah izpodbijane odločbe očitna posledica popolnoma vsebinske napake, ki jo je treba popraviti.

76 Komisija je v točkah 324, 326 in 373 obrazložitve izpodbijane odločbe navedla, da sta družbi FEH in FES pri kršitvi sodelovali od 15. aprila 1988, datuma sprejetja in začetka veljavnosti sporazumov GQ in EQ, do 11. maja 2004, datuma zadnjega delovnega sestanka udeležencev kartela, ki je bil nepričakovano prekinjen zaradi inšpekcijskih pregledov Komisije. To, da je v točki 324 obrazložitve izpodbijane odločbe namesto letnice 1988 navedena letnica 1998, je namreč očitna posledica napake v besedilu, ki jo je treba popraviti.

77 Komisija je v točkah od 177 do 216 obrazložitve izpodbijane odločbe predstavila „celoten kronološki pregled razvoja kartela“. V okviru tega je v točkah 178 in 179 obrazložitve izpodbijane odločbe navedla:

(178) Družba Siemens je prekinila sodelovanje na sestankih omejevalnega sporazuma septembra 1999, leta 2000 sta ji sledili družbi Hitachi in Schneider/VA Tech. Odsotnost družbe Siemens je pomenila pomemben pretres zlasti z evropskega vidika, saj je ta družba od leta 1988 opravljala naloge tajnika skupine „Evropa“ in je bila glavni igralec na trgu, tako v Evropi kot zunaj nje. Kljub temu so se dejavnosti v okviru omejevalnega sporazuma nadaljevale, družba Alstom pa je prevzela mesto tajnika skupine Evropa. Ker je bilo število članov v primerjavi z letom 1988 zmanjšano, je bila poenostavljena tudi logistika, saj kompleksna struktura ni bila več smiselna.

(179) Leta 2002 so se družbe Siemens, Hitachi in VA Tech ponovno vključile v kartel […]“

78 Komisija je v točkah od 270 do 299 obrazložitve izpodbijane odločbe pojasnila, zakaj je menila, da „ima celota dogovorov v tej zadevi značilnosti enotne in trajajoče kršitve“. V točki 279 obrazložitve izpodbijane odločbe je med drugim navedla, da so „[n]ekateri udeleženci kartela […] menili, da se je z razvojem kartela njegova narava po letu 2002 spremenila, tako da je [bilo] treba namesto enotne in trajajoče kršitve razlikovati med dvema ločenima kršitvama“. Vendar je Komisija v točkah od 279 do 299 obrazložitve izpodbijane odločbe navedla dejstva, ki so po njenem mnenju dokazovala, da so bili različni sporazumi in usklajena ravnanja, ki so si sledili od 15. aprila 1988 do 11. maja 2004, samo različni izrazi enotnega in skupnega načrta, in pojasnila, da ne bi bilo smiselno, če bi se tako trajajoče ravnanje z enotnim ciljem razdelilo na več ločenih kršitev.

79 Komisija v točki 284 obrazložitve izpodbijane odločbe navaja:

„Družba ABB je predložila razlago opisanih ravnanj, ki se ujema z dejstvi in dokumenti iz spisa, vključno s pisnimi sporazumi. Izjave teh podjetij, da naj bi šlo za dve zaporedni kršitvi, si pomembno nasprotujejo glede datuma prenehanja prve kršitve [glej točko 290 obrazložitve spodaj]. Te nasprotujoče si izjave se razlikujejo tudi od pisnih dokazov, pridobljenih med inšpekcijskimi pregledi. Podrobnejša analiza pokaže, da so te nasprotujoče si izjave v resnici samo trditve (pri čemer nobena od njih ni iz časa dejanskega stanja), ki niso podprte z nobenim dokazom iz časa dejanskega stanja ali odločilnim dokazom o tem, da se je kartel za [projekte] GIS končal na enega od navedenih datumov. Ne gre za dejanske dokaze, temveč za presojo dejstev, ki jo predlagajo stranke, ali za sklepanje prič v dokumentih, spisanih na zahtevo odvetnikov za obrambo podjetij, ki so predmet tega postopka. Stranke poskušajo prikazati datume, ko je bilo delovanje kartela po njihovem mnenju manj učinkovito, kot datume, ko naj bi se kartel dejansko končal.“

80 V točki 290 obrazložitve izpodbijane odločbe je poleg tega navedeno:

„Komisija se ne more opreti na izjave [družb iz skupine] Areva, [družbe] Melco, [družb iz skupine] Hitachi [ali] JAEPS in Toshiba v delu, v katerem navajajo, da se je kartel prvič končal bodisi v letu 1997 ([družbe iz skupine] Areva [v prošnji na podlagi obvestila o ugodni obravnavi, glej točko 12 zgoraj]), bodisi septembra 1999 (družbi Melco [v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah] in Toshiba [v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah]), bodisi v letu 1999 po odhodu družbe Siemens ([družbe iz skupine] Hitachi [ali] JAEPS [v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah]), bodisi okoli septembra 2000 ([družbi FEH in FES v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah]). Glede tega njihove izjave niso verodostojne, saj si nasprotujejo in, kot je že bilo navedeno, so v nasprotju z dokazi iz spisa. Družbe Melco, Toshiba, Fuji, ABB, Alstom, Reyrolle/VA Tech in Magrini/Schneider (ki sta pozneje postali družba VAS in torej VA Tech) so še naprej sodelovale na večstranskih sestankih v letu 2000 in/ali 2001 (glej točke obrazložitve od 191 do 198 zgoraj). Poleg tega so te izjave dvoumne in neprepričljive.“

81 Komisija je v točkah od 191 do 198 obrazložitve izpodbijane odločbe navedla dejstva, ki so jih predložile družba ABB oziroma družbi iz skupine Fuji in po njenem mnenju dokazujejo, da se je kartel po odhodu družbe Siemens septembra 1999, ki mu je leta 2000 sledil odhod družb Hitachi in Schneider/VA Tech, ter pred njihovo postopno vrnitvijo po marcu 2002 nadaljeval. Komisija se je v točkah od 191 do 196 obrazložitve izpodbijane odločbe sklicevala na dokumente, ki jih je družba ABB navedla v prošnji za imuniteto (glej točko 8 zgoraj), to je na vrsto telefaksov, ki so si jih med 18. decembrom 2000 in 22. januarjem 2001 izmenjale družbe ABB, Melco in Alstom v zvezi s sestanki in dodelitvami projektov GIS. Komisija se je nato v točki 197 obrazložitve izpodbijane odločbe oprla na dokument, ki ga je družba ABB predložila v prošnji za imuniteto in v katerem je seznam „sestankov odbora“ z dne 12. maja 2000, ki se nanaša na del obdobja 2000–2001. Ugotovila je, da iz tega seznama izhaja, da so se teh sestankov udeležile družbe Reyrolle, Alstom, Schneider, ABB, Melco in Toshiba, družbi Siemens in „JAEPS (Hitachi)“ pa ne, kar se je ujemalo z izjavo družbe ABB v odgovoru na zahtevo Komisije za informacije z dne 4. oktobra 2004 (glej točko 15 zgoraj), „da zadnjenavedeni družbi v tem trenutku nista bili udeleženi v kartelu“. Nazadnje se je Komisija v točki 198 obrazložitve izpodbijane odločbe sklicevala na sklop dokumentov, ki sta jih predložili družbi FEH in FES v svoji prošnji na podlagi obvestila o ugodni obravnavi oziroma družba ABB v dopolnitvi svoje prošnje za imuniteto z dne 7. maja 2004 (glej točko 10 zgoraj), ki pričajo o tem, da so udeleženci kartela sklenili sporazume v zvezi z osmimi projekti GIS, ki so imeli v kartelu referenčne številke [zaupno],( ) in dokazujejo, da je kartel v tem obdobju deloval.

82 Komisija je v točki 372 in naslednjih obrazložitve izpodbijane odločbe še ugotovila, da je bilo prvo zadevno podjetje po sestanku japonskih članov, ki je potekal „septembra ali okoli septembra“ 2000, še naprej udeleženo v kartelu. V izpodbijani odločbi je v zvezi s tem navedeno:

„(372) Pri pripisu odgovornosti ustreznim pravnim subjektom iz [skupine] Fuji je treba razlikovati med dvema obdobjema: pred prenosom dejavnosti [na področju] GIS [skupine] Fuji na družbo JAEPS 1. oktobra 2002 in po njem.

(373) [Družbi FEH] in [FES] sta pri tajnem ravnanju, opisanem v tej odločbi, sodelovali vsaj od 15. aprila 1988 (ko je skupina Fuji pristopila k sporazumu GQ) do 30. septembra 2002 (dejavnosti [na področju] GIS [skupine] Fuji so bile na družbo JAEPS prenesene 1. oktobra 2002). [Družba FEH] ima v lasti 100 % kapitala [družbe FES].

Trditve skupine Fuji

(374) Skupina Fuji priznava, da je bila v kartelu, opisanem v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, udeležena med letom 1988 in septembrom 2000, ne pa tudi pozneje. Udeležba skupine Fuji v kartelu naj bi se končala ‚najpozneje septembra ali okoli septembra 2000. Skupina Fuji ni nikoli sodelovala pri novem načrtu‘, saj naj pozneje ne bi sodelovala na skupnih sestankih z evropskimi dobavitelji in naj prav tako ne bi več izmenjevala informacij.

(375) Skupina Fuji trdi, da so nekateri osnutki sporazumov, ki jih je predložila (glej točko 198 obrazložitve izpodbijane odločbe), sicer ‚glede na njihovo besedilo veljavni tudi po tem datumu (september 2000), vendar naj skupina Fuji po septembru 2000 ne bi mogla delovati na njihovi podlagi, saj so se vsi ‚roki javnih razpisov iztekli pred več meseci‘. Poleg tega je skupina Fuji razumela, da predhodni sporazumi, ki so se nanašali na sporazum GQ, za udeležence kartela niso bili več zavezujoči; skupini Fuji ni uspelo na nobenem od naštetih javnih razpisov in torej ni imela koristi od nobenega dogovora‘.

Presoja Komisije

(376) Ker skupina Fuji ni bila članica odbora ‚Evropa/Japonska‘, naj se z evropskimi proizvajalci ne bi srečevala niti na upravljavski ravni niti na ravni delovnih skupin, temveč izključno na letnih sestankih. Poleg tega letni sestanki niso imeli ključne vloge pri izvajanju kartela v praksi, kar je skupina Fuji potrdila implicitno s tem, da je priznala, da je bila v kartelu udeležena tudi leta 2000 (leto, ko ni bilo letnega sestanka).

(377) Izjave skupine Fuji, da je iz kartela izstopila okoli septembra 2000, ni potrdila nobena od drugih zadevnih strank v postopku, čeprav jim je bila ta informacija posredovana, da bi se o njej izrekle. Poleg tega je izjava skupine Fuji nejasna, saj nekje trdi, da je iz kartela izstopila ‚septembra ali okoli septembra 2000‘‚ drugje v istem dokumentu pa ‚najpozneje septembra 2000‘. Skupina Fuji še izjavlja, da je bil ‚zadnji dokument o dogovoru, ki ga je prejel [Oz.], z dne 28. septembra 2000‘ in da se ‚skupina Fuji po tem datumu s kartelom ni več sporazumevala o sporazumu GQ‘. To pomeni, da naj bi skupina Fuji stranki predložila ‚prirejeno‘ ponudbo, da bi se ustvaril vtis določenega konkuriranja za projekt, ni pa predložila nobenih dokazov o tem, da se je projektu odpovedala ali da je predložila ponudbo pod konkurenčnimi pogoji. Poleg tega je skupina Fuji po navedbah [I. H.] zapustila kartel ‚kmalu za družbo Siemens‘, vendar je bilo tudi dokazano, da se je družba Siemens umaknila septembra 1999. Te izjave ne potrjujejo niti navedbe niti dokazi iz spisa, ki bi potrjevali, da se je septembra 2000 javno distancirala od kartela.

(378) Nazadnje, tudi če bi Komisija priznala, da do ustanovitve družbe JAEPS ni bilo nobene nove izmenjave informacij s skupino Fuji, mora upoštevati tudi, da skupina Fuji pri svojem poslovanju ni mogla prezreti že izmenjanih informacij in da so že sklenjeni dogovori še vedno veljali. Glede na dokaze iz spisa, zlasti informacije, ki jih je predložila skupina Fuji, je bila ta udeležena pri nekaterih dogovorih, navedenih v točki 198 obrazložitve, ki so veljali tudi po letu 2000 in katerih neupoštevanje je bilo sankcionirano. Čeprav je Komisija skupini Fuji omogočila, da izrazi stališča in predloži dodatne dokaze za izpodbijanje teh ugotovitev, ta ni predložila nobenega dokaza, da se je iz dogovorov umaknila, da jim je dejansko nasprotovala ali da jih ni upoštevala. Nasprotno, dejstvo, da so se ‚roki vseh javnih razpisov iztekli pred več meseci‘, kot zatrjuje skupina Fuji, le potrjuje sklep, da so bili dogovori že sklenjeni in so že začeli veljati. Na zgornje ugotovitve ne vpliva niti to, da naj skupini Fuji na koncu ne bi uspelo na razpisih (tudi to ni podprto z dokazi). Prvič, skupina Fuji je sodelovala pri vseh naštetih dogovorih, ni pa bila njihova organizatorka niti ni od njih nujno imela koristi. To, da je bila navedena na seznamu, je pomenilo, da mora predložiti ponudbe, ne pa, da bo nujno izbrana. Drugič, tudi če bi jo kot ponudnico izbrali udeleženci kartela (česar ni skupina Fuji niti trdila niti dokazala), še vedno ne bi bilo popolnoma zagotovljeno, da bi na koncu uspela na razpisu, saj bi bili lahko drugi ponudniki, ki niso bili del kartela, uspešnejši od nje.

(379) Iz razlogov, navedenih v točkah 334 in 373 obrazložitve, je treba družbama [FEH] in [FES] pripisati solidarno odgovornost za sodelovanje družbe Fuji pri kršitvi od 15. aprila do 30. septembra 2002.“

– Pravila, ki se uporabljajo za dokaz kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP ter za sodelovanje podjetja pri taki kršitvi

83 Ker si stranke nasprotujejo glede vprašanja razdelitve dokaznega bremena med njimi in, splošneje, glede vprašanja, ali so bila v tem primeru upoštevana ali ne pravila, ki se uporabljajo za dokaz kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP ter za sodelovanje podjetja pri taki kršitvi, je treba najprej opozoriti na veljavno pravo na tem področju.

84 V skladu z ustaljeno sodno prakso glede dokaznega bremena mora po eni strani stranka ali organ, ki očita kršitev konkurenčnega prava, za to predložiti dokaz in pravno zadostno dokazati dejstva, ki sestavljajo kršitev, po drugi strani pa mora podjetje, ki uveljavlja sredstvo obrambe zoper ugotovitev kršitve, predložiti dokaze, da so izpolnjeni pogoji za uporabo tega sredstva obrambe, tako da bo moral navedeni organ uporabiti druge dokaze (sodba Splošnega sodišča z dne 16. novembra 2006 v zadevi Peróxidos Orgánicos proti Komisiji, T‑120/04, ZOdl., str. II‑4441, točka 50; glej v tem smislu tudi sodbi Sodišča z dne 17. decembra 1998 v zadevi Baustahlgewebe proti Komisiji, C‑185/95 P, Recueil, str. I‑8417, točka 58, in z dne 7. januarja 2004 v združenih zadevah Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P, Recueil, str. I‑123, točka 78). Trajanje kršitve je sestavni del pojma kršitev v smislu člena 81(1) ES, katerega dokazno breme primarno nosi Komisija (sodba Splošnega sodišča z dne 7. julija 1994 v zadevi Dunlop Slazenger proti Komisiji, T‑43/92, Recueil, str. II‑441, točka 79, in zgoraj navedena sodba Peróxidos Orgánicos proti Komisiji, točka 51).

85 Ta porazdelitev dokaznega bremena se lahko spremeni, če lahko dejanski elementi, na katere se sklicuje stranka, drugo stranko zavežejo k pojasnilu ali upravičevanju, ker je sicer dopusten zaključek, da so bile zahteve v zvezi z dokaznim bremenom izpolnjene (glej v tem smislu v točki 84 zgoraj navedeno sodbo Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točka 79, in v točki 84 zgoraj navedeno sodbo Peróxidos Orgánicos proti Komisiji, točka 53).

86 V zvezi z dokaznimi sredstvi, ki jih lahko upošteva Komisija, v konkurenčnem pravu prevladuje načelo proste presoje dokazov (sodba Sodišča z dne 25. januarja 2007 v zadevi Dalmine proti Komisiji, C‑407/04 P, ZOdl., str. I‑829, točka 63, in sodba Splošnega sodišča z dne 8. julija 2004 v združenih zadevah JFE Engineering in drugi proti Komisiji, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 in T‑78/00, ZOdl., str. II‑2501, točka 273). Za prepoved udeležbe pri usklajenih ravnanjih in protikonkurenčnih sporazumih ter sankcije, ki se lahko naložijo kršiteljem, je namreč običajno, da srečanja v zvezi s temi ravnanji in sporazumi potekajo tajno, najpogosteje v tretji državi, in da je dokumentacija o tem omejena na minimum. Tudi če Komisija najde dokumente, ki jasno dokazujejo nedovoljeno navezovanje stikov med gospodarskimi subjekti, kot so zapisniki sestankov, gre običajno le za nepopolna in posamezna dokazila, tako da je treba posamezne podrobnosti pogosto rekonstruirati s sklepanjem. Večinoma je treba na obstoj ravnanja ali protikonkurenčnega sporazuma sklepati iz več naključij in indicev, ki lahko, če se obravnavajo skupaj in če ni drugih skladnih pojasnil, pomenijo dokaz o kršitvi konkurenčnega prava (v točki 84 zgoraj navedena sodba Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točke od 55 do 57). Taki indici in sočasni dogodki lahko razkrijejo ne le obstoj protikonkurenčnih ravnanj ali sporazumov, ampak tudi trajanje nadaljevanega protikonkurenčnega ravnanja in obdobje uporabe sklenjenega sporazuma, ki pomeni kršitev konkurenčnega prava (sodba Sodišča z dne 21. septembra 2006 v zadevi Technische Unie proti Komisiji, C‑113/04 P, ZOdl., str. I‑8831, točka 166).

87 Komisija mora v vsakem primeru predložiti natančne in skladne dokaze, da bi utemeljila trdno prepričanje, da je bila kršitev storjena (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 6. julija 2000 v zadevi Volkswagen proti Komisiji, T‑62/98, Recueil, str. II‑2707, točki 43 in 72 in navedena sodna praksa; v točki 86 zgoraj navedeno sodbo JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 179, in sodbo z dne 25. oktobra 2005 v zadevi Groupe Danone proti Komisiji, T‑38/02, ZOdl., str. II‑4407, točka 217). Vendar ni nujno, da vsak dokaz Komisije zadosti tem merilom glede vsakega znaka kršitve. Zadošča namreč, da to zahtevo, gledano na splošno, izpolnjuje skupek indicev, na katerega se sklicuje institucija (v točki 86 zgoraj navedena sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 180, in zgoraj navedena sodba Groupe Danone proti Komisiji, točka 218; glej v tem smislu tudi v točki 57 zgoraj navedeno sodbo PVC II, točke od 768 do 778, zlasti točko 777). Glede trajanja kršitve sodna praksa zahteva, da se Komisija, kadar ni dokazov, s katerimi bi lahko neposredno dokazali trajanje kršitve, opre vsaj na dokaze glede dejstev, ki so si časovno dovolj blizu, tako da se lahko razumno prizna, da je kršitev trajala brez prekinitve med natančnima datumoma (v točki 86 zgoraj navedena sodba Technische Unie proti Komisiji, točka 169; v točki 84 zgoraj navedena sodba Dunlop Slazenger proti Komisiji, točka 79, in v točki 84 zgoraj navedena sodba Peróxidos Orgánicos proti Komisiji, točka 51).

88 V zvezi z dokazno vrednostjo, ki jo je treba pripisati različnim dokazom, je treba poudariti, da je edino upoštevno merilo za presojo predloženih dokazov njihova verodostojnost (v točki 86 zgoraj navedena sodba Dalmine proti Komisiji, točka 63; glej sodbo Splošnega sodišča z dne 8. julija 2004 v zadevi Mannesmannröhren-Werke proti Komisiji, T‑44/00, ZOdl., str. II‑2223, točka 84 in navedena sodna praksa, in v točki 86 zgoraj navedeno sodbo JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 273). V skladu s splošno veljavnimi pravili glede dokazovanja sta verodostojnost in torej dokazna vrednost dokumenta odvisni od njegovega izvora, okoliščin njegovega nastanka, njegovega naslovnika in njegove vsebine (sodba Splošnega sodišča z dne 15. marca 2000 v združenih zadevah Cimenteries CBR in drugi proti Komisiji, T‑25/95, T‑26/95, od T‑30/95 do T‑32/95, od T‑34/95 do T‑39/95, od T‑42/95 do T‑46/95, T‑48/95, od T‑50/95 do T‑65/95, od T‑68/95 do T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 in T‑104/95, Recueil, str. II‑491, točka 1053, in sklepni predlogi sodnika B. Vesterdorfa v funkciji generalnega pravobranilca v zadevi, v kateri je bila izrečena sodba Splošnega sodišča z dne 24. oktobra 1991 v zadevi Rhône-Poulenc proti Komisiji, T-1/89, Recueil, str. II-867, II-869, II-956). Veliko pomembnost je treba pripisati zlasti okoliščini, da je dokument nastal v neposredni zvezi z dejstvi (sodba Splošnega sodišča z dne 11. marca 1999 v zadevi Ensidesa proti Komisiji, T‑157/94, Recueil, str. II‑707, točka 312) ali da ga je pripravila neposredna priča teh dejstev (glej v tem smislu v točki 86 zgoraj navedeno sodbo JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 207). Dokumenti, iz katerih je razvidno, da je več podjetij navezalo stike in da so dejansko skušala vnaprej odpraviti negotovost glede prihodnjega ravnanja konkurentov, dokazujejo pravno zadostno obstoj usklajenega ravnanja (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 16. decembra 1975 v združenih zadevah Suiker Unie in drugi proti Komisiji, od 40/73 do 48/73, 50/73, od 54/73 do 56/73, 111/73, 113/73 in 114/73, Recueil, str. 1663, točki 175 in 179). Poleg tega je treba izjave, ki nasprotujejo interesom svojega avtorja, praviloma šteti za še posebno zanesljive dokaze (glej v tem smislu v točki 86 zgoraj navedeno sodbo JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točke 207, 211 in 212).

89 Nazadnje je treba poudariti, da je vloga sodišča, ki obravnava ničnostno tožbo, vloženo na podlagi člena 230 ES (postal člen 263 PDEU) zoper odločbo Komisije, ki ugotavlja obstoj kršitve na področju konkurenčnega prava in nalaga globe naslovnikom, da presodi, ali dokazi in drugi podatki, na katere se sklicuje Komisija v odločbi, zadostujejo za ugotovitev obstoja kršitve (v točki 86 zgoraj navedena sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točki 174 in 175; glej v tem smislu tudi v točki 57 zgoraj navedeno sodbo PVC II, točka 891). Če je sodišče v dvomih, je treba odločiti v korist naslovnikov odločbe, tako da sodišče ne more sklepati, da je Komisija pravno zadostno dokazala obstoj zadevne kršitve, če glede tega vprašanja še vedno obstaja dvom (v točki 86 zgoraj navedena sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 177, in v točki 87 zgoraj navedena sodba Groupe Danone proti Komisiji, točka 215). V tem zadnjem primeru je treba namreč upoštevati načelo domneve nedolžnosti, kot izhaja zlasti iz člena 6(2) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP), ki je ena temeljnih pravic, ki so zaščitene v pravnem redu Evropske unije v skladu s sodno prakso Sodišča, kar potrjujeta tudi preambula Enotnega evropskega akta in člen 6(2) Pogodbe o Evropski uniji ter člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, razglašene v Nici 7. decembra 2000 (UL C 364, str. 1). Ob upoštevanju narave zadevnih kršitev in teže sankcij, ki se na to navezujejo, velja domneva nedolžnosti še posebno za postopke v zvezi s kršitvami konkurenčnega prava, za katere se lahko izrečejo globe ali periodične denarne kazni (sodbi Sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Hüls proti Komisiji, C‑199/92 P, Recueil, str. I‑4287, točki 149 in 150, in v zadevi Montecatini proti Komisiji, C‑235/92 P, Recueil, str. I‑4539, točki 175 in 176; v točki 87 zgoraj navedena sodba Groupe Danone proti Komisiji, točka 216).

90 Obstoj kršitve je treba presojati le glede na dokaze, ki jih je Komisija zbrala v odločbi o ugotovitvi navedene kršitve, zato je edino upoštevno vsebinsko vprašanje, ali je bila glede na te dokaze kršitev dokazana ali ne (v točki 88 zgoraj navedena sodba Cimenteries CBR in drugi proti Komisiji, točka 726).

91 Zgoraj navedena sodna praksa se po analogiji uporablja za člen 53 Sporazuma EGP in odločbe Komisije, sprejete na podlagi tega člena.

92 Glede na pravila, navedena v točkah od 84 do 91 zgoraj, je treba preveriti, ali je Komisija v izpodbijani odločbi navedla dovolj verodostojne, natančne in skladne dokaze, ki v okviru skupne presoje in po preučitvi pojasnil ali alternativnih razlag tožeče stranke potrjujejo trdno prepričanje, da se je kršitev, ugotovljena v členu 1 izpodbijane odločbe, s sodelovanjem prvega zadevnega podjetja nadaljevala od septembra 2000 do 30. septembra 2002, za kar bi se lahko družbi FEH pripisala osebna odgovornost, ker je to podjetje vodila v času kršitve.

– Analiza dokazov, na katerih temelji izpodbijana odločba

93 Najprej je treba spomniti na ključna dejstva, na katera je Komisija v izpodbijani odločbi oprla svojo ugotovitev, da se je kršitev, ugotovljena v členu 1 izpodbijane odločbe, s sodelovanjem prvega zadevnega podjetja nadaljevala od septembra 2000 do 30. septembra 2002.

94 Komisija je v točki 290 obrazložitve izpodbijane odločbe navedla, da zavrača izjave družb FEH in FES, družb iz skupine Areva, družbe Melco, družb iz skupine Hitachi oziroma družb JAEPS in Toshiba, da je kartel prvič prenehal bodisi leta 1997, bodisi septembra 1999, bodisi leta 1999 po odhodu družbe Siemens, bodisi celo okoli septembra 2000, saj naj te izjave ne bi bile zanesljive oziroma naj bi bile dvoumne in neprepričljive, ker naj bi si nasprotovale in bile v nasprotju z dokazi iz spisa (glej točko 80 zgoraj). Komisija je v točki 290 obrazložitve izpodbijane odločbe v povezavi s točkami od 191 do 198 obrazložitve navedla, da so prvo zadevno podjetje in druga podjetja v letu 2000 in/ali v letu 2001 še naprej sodelovala na večstranskih sestankih. Dejstva, na podlagi katerih skuša Komisija dokazati, da je kartel deloval – ob sodelovanju prvega zadevnega podjetja – tudi po odhodu družbe Schneider/VA Tech 13. decembra 2000, so navedena v točki 81 zgoraj.

95 Prvič, v zvezi s telefaksi, ki so si jih nekateri udeleženci kartela izmenjali med 18. decembrom 2000 in 22. januarjem 2001 glede sestankov in dodeljevanja projektov GIS, je treba navesti, da so te izmenjave, kot priznava Komisija, potekale izključno med podjetji Alstom (pozneje Areva), Melco in ABB. Kot upravičeno trdi tožeča stranka, ta izmenjava iz časa dejanskega stanja sicer verodostojno in natančno potrjuje dejavnosti kartela okoli decembra 2000 in januarja 2001, vendar nasprotno nikakor ne potrjuje, da je bilo v njem udeleženo prvo zadevno podjetje.

96 Dalje, na seznamu z dne 12. maja 2000 je dejansko navedenih 13 „sestankov odbora“, načrtovanih od 18. maja 2000 do 17. maja 2001. O protikonkurenčnem cilju „sestankov odbora“ je mogoče sklepati iz tega, da je na tem seznamu vsako od zadevnih podjetij označeno z oznako, ki so jo imela v omejevalnem sporazumu, kot je povzet v točkah 142 in 197 obrazložitve izpodbijane odločbe, in iz tega, da so bili, kot je potrdilo več udeležencev kartela, načrtovani nekateri sestanki organov – skupnega odbora Evropa/Japonska in odbora Evropa –, ki so sodelovali pri operativnem delovanju kartela, kakor je razvidno tudi iz točk 150 in 151 obrazložitve izpodbijane odločbe. Poleg tega so dejansko izvedbo šestih od teh sestankov odborov bodisi potrdili nekateri udeleženci kartela bodisi je bilo to potrjeno z drugimi dokumenti iz spisa, kot so dokumenti o potnih stroških ali zaznamki v osebnih koledarjih, zato je treba to, da je kartel med 18. majem 2000 in 18. januarjem 2001 deloval, šteti za dokazano. Kot priznava Komisija, so na teh sestankih sodelovala samo podjetja Reyrolle, Alstom, Schneider, ABB, Melco in Toshiba. To pomeni, kot upravičeno trdi tožeča stranka, da ta seznam sicer verodostojno in natančno potrjuje dejavnosti kartela med 18. majem 2000 in 17. majem 2001, vendar nikakor ne potrjuje, da je bilo v njem udeleženo prvo zadevno podjetje.

97 Nazadnje, v dokumentih, ki se nanašajo na dejstva iz časa njihovega nastanka, o osmih projektih GIS z referenčnimi številkami [zaupno], so navedeni sporazumi, sklenjeni med udeleženci kartela, o dodeljevanju navedenih projektov GIS in z različnimi obdobji veljavnosti. Iz teh dokumentov je tako razvidno, da je prvo zadevno podjetje z drugimi udeleženci kartela sodelovalo pri dogovorih o dodelitvi osmih projektov GIS, ki so jih pripravila druga podjetja, udeležena v kartelu, in so bili sklenjeni ali so začeli veljati med [zaupno] in [zaupno], veljali pa so približno [zaupno] od datuma njihove sklenitve, kar za zadnji projekt z referenčno številko [zaupno] pomeni do [zaupno].

98 Glede tega je treba spomniti, da za obstoj sporazuma v smislu člena 81(1) ES zadostuje, da zadevna podjetja izrazijo skupno voljo, da bodo na trgu delovala na določen način (sodbi Splošnega sodišča z dne 24. oktobra 1991 v zadevi Petrofina proti Komisiji, T‑2/89, Recueil, str. II‑1087, točka 211, in z dne 10. marca 1992 v zadevi ICI proti Komisiji, T‑13/89, Recueil, str. II‑1021, točka 253; glej v tem smislu tudi sodbo Sodišča z dne 15. julija 1970 v zadevi ACF Chemiefarma proti Komisiji, 41/69, Recueil, str. 661, točka 112). Poleg tega se člen 81 uporablja, če so se učinki omejevalnega sporazuma nadaljevali, sporazum pa ni bil formalno končan (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo ICI proti Komisiji, točka 254, in sodbo Splošnega sodišča z dne 13. decembra 2001 v zadevi Acerinox proti Komisiji, T‑48/98, Recueil, str. II‑3859, točka 63). Navedena sodna praksa se po analogiji uporablja za člen 53 Sporazuma EGP.

99 Tožeča stranka v obravnavanem primeru ni zanikala, da je družba FEH na podlagi pravil kartela sklenila sporazume o dodelitvi osmih projektov GIS z referenčnimi številkami [zaupno] znotraj kartela. Prav tako ni zanikala, da bi ti sporazumi glede na navedeno imeli učinke od [zaupno], ko je začel veljati sporazum o projektu z referenčno številko [zaupno], do [zaupno], ko je prenehal veljati sporazum o projektu z referenčno številko [zaupno].

100 Poleg tega noben podatek iz spisa ne dopušča sklepanja, da se je prvo zadevno podjetje javno distanciralo od kartela in sporazumov, sklenjenih v okviru tega kartela. Podjetje, ki se javno ne distancira od rezultatov sestanka, ki se ga je udeležilo, ali sporazuma, v katerem je bilo udeleženo, je načeloma še naprej v celoti odgovorno za svojo udeležbo v kartelu. Podjetja bi namreč tako preveč preprosto zmanjšala tveganje plačila visoke globe, če bi lahko imela korist od protipravnega kartela in bi bila nato deležna znižanja globe, ker so imela le manjšo vlogo pri izvajanju kršitve, medtem ko je njihovo ravnanje spodbudilo druga podjetja, da so ravnala za konkurenco škodljivejše (glej v tem smislu v točki 88 zgoraj navedeno sodbo Mannesmannröhren-Werke proti Komisiji, točka 278 in navedena sodna praksa). To pomeni, da tudi če prvo zadevno podjetje ne bi upoštevalo vseh sporazumov, sklenjenih v okviru kartela, samo zaradi te okoliščine, ne da bi bilo dokazano, da se je javno distanciralo od drugih udeležencev kartela, še ne bi bilo razbremenjeno odgovornosti, ki bi se mu pripisala zaradi sodelovanja pri teh sporazumih in prek njih pri kršitvi, ugotovljeni v členu 1 izpodbijane odločbe.

101 Zato je treba ugotoviti, da telefaksi, ki so si jih nekateri udeleženci kartela izmenjali med 18. decembrom 2000 in 22. januarjem 2001, seznam „sestankov odbora“ z dne 12. maja 2000 in dokumenti o osmih projektih GIS, navedenih v točkah od 191 do 198 obrazložitve izpodbijane odločbe, v katerih je sklicevanje na točko 290 obrazložitve verodostojno, natančno in skladno potrjujejo, da se je kršitev, ugotovljena v členu 1 obrazložitve izpodbijane odločbe, nadaljevala tudi v obdobju od septembra 2000 do 30. septembra 2002. Poleg tega je mogoče glede na posebno dolgo trajanje kršitve, ugotovljene v členu 1 izpodbijane odločbe, katere obstoja od 15. aprila 1988 do septembra 2000 tožeča stranka ne zanika, in zapletene previdnostne ukrepe, s katerimi so udeleženci kartela skušali prikriti njegov obstoj in ki so navedeni v točki 170 obrazložitve izpodbijane odločbe, ugotoviti, da se ti dokazi nanašajo na dejstva, ki so si časovno tako blizu v smislu sodne prakse, navedene v točki 87 zgoraj, da se lahko razumno sklepa, da je kršitev v navedenem obdobju trajala nepretrgoma.

102 Poleg tega so dokazi, na katerih v zvezi s tem temelji izpodbijana odločba, dovolj verodostojni, natančni in skladni. Ne morejo jih omajati niti izjave družb FEH in FES v dopisu Komisiji z dne 21. novembra 2006 in odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah (glej točki 19 in 27 zgoraj) niti izjave družbe Melco, družb iz skupine Hitachi oziroma JAEPS in skupine VA Tech v njihovih prošnjah na podlagi obvestila o ugodni obravnavi (glej točke 13, 14 in 16 zgoraj), da je kartel prvič prenehal delovati že pred obdobjem od septembra 2000 do 30. septembra 2002. Izjave, da je kartel prenehal že pred tem, namreč niso podprte z verodostojnimi in natančnimi dokazi. Poleg tega so navedene izjave protislovne, saj njihovi avtorji trdijo, da je kartel prenehal delovati bodisi med letom 1997 (Melco), bodisi med letom 1999 (družbe iz skupine Hitachi oziroma JAEPS in skupina VA Tech), bodisi celo „okoli“ septembra 2000 (družbi FEH in FES). Komisija zato v točkah 284, 285 in 290 obrazložitve izpodbijane odločbe upravičeno navaja, da s temi izjavami ni mogoče izpodbiti pisnih dokazov, ki se nanašajo na dejstva iz časa svojega nastanka in ki so jih predložila podjetja, ki so sodelovala pri kršitvi, ugotovljeni v členu 1 izpodbijane odločbe, iz katerega izhaja, da se je kršitev nadaljevala v obdobju od septembra 2000 do 30. septembra 2002.

103 Res je, da tožeča stranka trdi, da bi bilo treba izjavam iz dopisa družb FEH in FES Komisiji z dne 21. novembra 2006 in iz njunega odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah priznati dokazno vrednost ali posebno verodostojnost, ker so „samoobdolžitvene“ (glej točko 88 zgoraj in točko 107 spodaj). Vendar ni mogoče šteti, da so izjave, v katerih družbi FEH in FES navajata, da prvo zadevno podjetje v kartelu ni bilo več udeleženo po sestanku japonskih članov, ki je potekal „septembra ali okoli septembra“ 2000, v nasprotju z njunimi interesi. Z navedenimi izjavami se namreč skuša prej zmanjšati pomembnost sodelovanja prvega zadevnega podjetja pri kršitvi in tako omejiti osebna odgovornost družbe FEH, ker je v času kršitve vodila to podjetje. Take izjave zato ne morejo omajati dokazov, na katere se je Komisija oprla v izpodbijani odločbi.

104 Tožeča stranka zato Komisiji neupravičeno očita, da ni upoštevala dokazne vrednosti izjav iz dopisa, ki sta ga družbi FEH in FES Komisiji poslali 21. novembra 2006, in njunega odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ko je ugotovila, da je prvo zadevno podjetje sodelovalo pri kršitvi od septembra 2000 do 30. septembra 2002, za kar bi se lahko družbi FEH pripisala osebna odgovornost, ker je v času kršitve to podjetje vodila.

105 Sicer pa dokumenti v zvezi s sporazumi, sklenjenimi v okviru kartela, ki so navedeni v točkah 191 in 198 obrazložitve izpodbijane odločbe, prepričljivo in natančno podpirajo ugotovitev Komisije, da je prvo zadevno podjetje pri kršitvi še naprej sodelovalo od septembra 2000 do 30. septembra 2002, saj je v teh dokumentih navedeno, da je bila skupina Fuji udeležena pri sporazumih, sklenjenih v okviru kartela, ki naj bi imeli učinke od 27. avgusta 1998 do 28. oktobra 2001.

106 Treba je torej preveriti, ali je mogoče z alternativnimi razlagami ali utemeljitvami, ki jih je predložila tožeča stranka, omajati zanesljive in natančne dokaze, na katerih temelji izpodbijana odločba. V nasprotnem primeru bo mogoče ugotoviti, da je Komisija izpolnila svojo dolžnost in dokazala, da je prvo zadevno podjetje še naprej sodelovalo pri kršitvi od septembra 2000 do 30. septembra 2002 (glej v tem smislu v točki 84 zgoraj navedeno sodbo Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točka 79, in v točki 84 zgoraj navedeno sodbo Peróxidos Orgánicos proti Komisiji, točki 63 in 71), za kar bi se lahko družbi FEH pripisala osebna odgovornost, ker je v času kršitve to podjetje vodila.

– Analiza alternativnih dokazov, ki jih je predložila tožeča stranka

107 Tožeča stranka Komisiji najprej očita, da je zanemarila nekatere argumente oziroma dejstva, ki naj bi potrjevali verodostojnost izjav iz odgovora družb FEH in FES na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, da je prvo zadevno podjetje končalo udeležbo v kartelu „septembra ali okoli septembra“ 2000. Prvič, zatrjuje, da se je prvo zadevno podjetje septembra 2000 prenehalo udeleževati sestankov kartela, medtem ko je pred tem sodelovalo na sestankih japonskih udeležencev, ki so potekali pred sestankom članov odbora Evropa in odbora Japonska, v skladu s sporazumom GQ. Drugič, trdi, da so izjave družb FEH in FES potrjene z več izjavami družb ABB in Melco, družb iz skupine Hitachi oziroma JAEPS in skupine VA Tech. Tretjič, sklicuje se na dejstvo, da prvo zadevno podjetje ni bilo omenjeno v dokumentih, ki so nastali po septembru 2000. Četrtič, trdi, da Komisija ni upoštevala „samoobdolžitvenih“ izjav družb FEH in FES, da sta se kršitev in sodelovanje prvega zadevnega podjetja pri kršitvi končala septembra 2000. Petič, opozarja, da dokumenti v zvezi z dvema javnima razpisoma v [zaupno] z dne [zaupno] in z dne [zaupno], ki sta jih družbi FEH in FES priložili tožbi in odgovoru na vprašanja Splošnega sodišča in njegovo zahtevo za predložitev dokumentov (glej točko 37 zgoraj), dokazujejo, da je prvo zadevno podjetje prenehalo upoštevati dogovore, sklenjene v okviru kartela, in navsezadnje tudi sodelovati pri njegovih dejavnostih po septembru 2000, saj je v okviru teh postopkov javnih razpisov precej znižalo svoje cene v primerjavi z „ravnmi cen“ iz dogovorov, sklenjenih v okviru kartela. Iz teh dokumentov naj bi izhajalo, da so bile v zvezi s projektom GIS za naročilo [zaupno] v [zaupno] ocene cen, ki jih je prvo zadevno podjetje predložilo svojim partnerjem, od [zaupno] % do [zaupno] % nižje od „ravni cen“ iz dokumenta o dogovoru in da je bila pri dveh projektih GIS za naročilo [zaupno] v [zaupno] cena, ki se je zaračunala njegovemu partnerju, za [zaupno] % nižja od „ravni cen“ iz dokumenta o dogovoru.

108 Tožeča stranka Komisiji še očita, da je storila očitno napako pri presoji dokazov, ki so ji bili predloženi, in kršila pravico do poštenega sojenja, načelo domneve nedolžnosti in načelo in dubio pro reo s tem, da je ovrgla izjave družb FEH in FES, v skladu s katerimi je prvo zadevno podjetje prenehalo sodelovati pri kršitvi „septembra ali okoli septembra“ 2000, ker naj ne bi bilo jasno navedeno, kdaj naj bi to podjetje zapustilo kartel, in ker se ni javno distanciralo od tega kartela.

109 Vendar iz izpodbijane odločbe ne izhaja, da se je Komisija pri dokazovanju sodelovanja prvega zadevnega podjetja pri kršitvi v obdobju od septembra 2000 do 30. septembra 2002 oprla na izjavo družbe ABB v odgovoru z dne 4. oktobra 2004 na zahtevo za informacije (glej točki 15 in 81 zgoraj), da je „[v] obdobju, ko družbi Siemens in Hitachi nista bili udeleženi v kartelu, kartel za [projekte] GIS še naprej obstajal med podjetji […] ABB, Alstom, Areva, VA Tech, Schneider […], [Melco], Toshiba in Fuji“. Zato ni treba preveriti, ali ta izjava – kot predlaga tožeča stranka – potrjuje ugotovitve Komisije glede sodelovanja prvega zadevnega podjetja pri kršitvi v obdobju od septembra 2000 do 30. septembra 2002.

110 Glede drugih trditev tožeče stranke je treba, na prvem mestu, navesti, da – kot ta upravičeno trdi – noben element, na katerem temelji izpodbijana odločba, ne dokazuje, da se je prvo zadevno podjetje od septembra 2000 do 30. septembra 2002 udeleževalo sestankov podjetij, udeleženih v kartelu, med drugim sestanka japonskih članov. Vendar v nasprotju s trditvijo tožeče stranke ta okoliščina ne more ovreči verodostojnih in natančnih dokazov o tem, da je prvo zadevno podjetje v tem obdobju pri kršitvi še naprej sodelovalo.

111 Dejstvo, da s seznama „sestankov odbora“ z dne 12. maja 2000 (glej točko 96 zgoraj) ni razvidno, da je prvo zadevno podjetje na teh sestankih sodelovalo ali da se jih je moralo udeležiti, je v zvezi s tem brezpredmetno. Ta seznam se namreč nanaša samo na sestanke skupnega odbora Evropa/Japonska in s tem povezane pripravljalne sestanke odbora Evropa. Iz točk 150, 151 in 376 obrazložitve izpodbijane odločbe in iz opombe 320 pod točko 255 obrazložitve izhaja, da prvo zadevno podjetje ni bilo niti v odboru Japonska in tako niti v skupnem odboru Evropa/Japonska. Neposredno ni sodelovalo niti na delovnih sestankih niti na tako imenovanih upravljavskih sestankih o upravljanju kartela, na katerih so se zbirala japonska in evropska podjetja.

112 To, da niti iz telefaksov, ki so si jih nekateri udeleženci kartela izmenjali med 18. decembrom 2000 in 22. januarjem 2001, niti s seznama „sestankov odbora“ z dne 12. maja 2000 ni razvidno, da se je prvo zadevno podjetje decembra 2000 in januarja 2001 udeležilo sestankov in razprav kartela, zlasti sestankov in razprav o dodelitvi projektov, na katere se nanaša točka 95 zgoraj, ne dokazuje, da je to podjetje od septembra 2000 do 30. septembra 2002 prenehalo sodelovati pri kršitvi. Iz pisnih dokazov, navedenih v točki 198 obrazložitve izpodbijane odločbe, je namreč razvidno, da je prvo zadevno podjetje v tem obdobju sodelovalo pri izvajanju sporazumov, sklenjenih med udeleženci kartela, v zvezi z osmimi projekti GIS z referenčnimi številkami [zaupno], v skladu s katerimi je moralo pod grožnjo običajnih sankcij zavarovati ponudbe drugih podjetij, udeleženih v kartelu, in navsezadnje samo dodelitev zadevnih projektov GIS tem podjetjem, in sicer v vsem obdobju veljavnosti teh dogovorov. Glede na obdobje veljavnosti teh sporazumov, kot je določeno v njih (glej točki 99 in 105 zgoraj), tožeča stranka neupravičeno trdi, da so vsi navedeni dogovori zastarali že januarja 2000, ko so se v skladu s temi sporazumi iztekli javni razpisi za projekte GIS, povezane s temi sporazumi. Poleg tega je treba poudariti, kot je Komisija navedla v točki 377 obrazložitve izpodbijane odločbe (glej točko 82 zgoraj), da naj bi prvo zadevno podjetje po prejemu dokumenta o dogovoru z datumom 28. septembra 2000 stranki predložilo „prirejeno“ ponudbo, da bi se ustvaril vtis nekakšnega konkuriranja za zadevni projekt GIS.

113 Na drugem mestu v nasprotju s trditvami tožeče stranke ni dokazano, da se je prvo zadevno podjetje od septembra 2000 do 30. septembra 2002 odreklo izvajanju dogovorov o osmih projektih GIS z referenčnimi številkami [zaupno] in ni v ničemer upoštevalo dokumenta, ki ga je prejelo 28. septembra 2000, kot izhaja iz njegovega odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ker naj bi ti dogovori zastarali, potem ko je po sestanku japonskih članov, ki je potekal „septembra ali okoli septembra“ 2000, izstopilo iz kartela.

114 Tožeča stranka trdi, da so izjave družb FEH in FES v zvezi s tem potrjene z izjavami družbe ABB v njenem dodatnem odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah (glej točko 21 zgoraj) in izjavami družbe Melco, ki jih je podala v prošnji na podlagi obvestila o ugodni obravnavi (glej točko 16 zgoraj).

115 Najprej, iz izjav družbe ABB v dodatnem odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah ni mogoče sklepati, da je prvo zadevno podjetje „septembra ali okoli septembra“ 2000 končalo udeležbo v kartelu in prenehalo izpolnjevati dogovore, sklenjene v okviru tega kartela. Te izjave seveda potrjujejo, da so družbe ABB, Alstom, Melco in Toshiba drugim udeležencem kartela na sestanku septembra 2000 javno sporočile, da nameravajo končati dejavnosti kartela. Poleg tega prvo zadevno podjetje ni omenjeno med podjetji, ki so bila ob tej sporočitvi udeležena v kartelu. Vendar je navedeno, da je bila informacija, da je treba končati dejavnosti kartela, neresnična in da je bil edini namen razširjanja te informacije v kartelu doseči prenehanje sodelovanja družbe Schneider/VA Tech pri navedenih dejavnostih. Pojasnjeno je še, da so se udeleženci kartela sestali še enkrat ali dvakrat, preden so decembra 2000 organizirali sestanek, na katerem so se očitno odločili končati dejavnosti kartela. Navedeno je še, da so bile med udeleženci kartela na tem sestanku navzoče družbe „ABB, Alstom, Schneider/VA Tech, Melco in Toshiba“, da pa družbi Hitachi in Siemens nista bili navzoči, ker takrat nista več sodelovali pri dejavnostih kartela. Te izjave torej ne dajejo posebne verodostojnosti izjavam družb FEH in FES, da je prvo zadevno podjetje upravičeno menilo, da je kartel prenehal delovati „septembra ali okoli septembra“ 2000 in da zato v njem ni bilo več udeleženo in zlasti ni izpolnjevalo dogovorov, sprejetih v okviru tega kartela. Prvič, iz teh izjav izhaja, da namen posredovanja neresnične informacije družbam ABB, Alstom, Melco in Toshiba ni bil doseči, da prvo zadevno podjetje zapusti kartel. Kot upravičeno poudarja Komisija, je zato malo verjetno, da bi tako ravnanje storilcem prineslo neželen rezultat, ti pa se na to ne bi odzvali. Drugič, glede na te izjave je sestanek, na katerem je bilo očitno odločeno o prenehanju dejavnosti kartela, potekal šele decembra 2000, tako da ravnanje družb ABB, Alstom, Melco in Toshiba ne pojasnjuje, zakaj je prvo zadevno podjetje končalo udeležbo v kartelu že septembra 2000. Tretjič, dejstvo, da družba Fuji v izjavah ni navedena med podjetji, ki so bila v času zgoraj navedenega ravnanja udeležena v kartelu, nima posebne dokazne vrednosti, prvič, ker se tako ravnanje pripisuje skupnemu odboru Evropa/Japonska, v katerem prvega zadevnega podjetja ni bilo,