ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État (Francija) 22. julija 2019 – Société ECO TLC/Ministre de la transition écologique et solidaire

(Zadeva C-556/19)

(2019/C 328/32)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Conseil d'État

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Société ECO TLC

Tožena stranka: Ministre de la transition écologique et solidaire

Druga stranka: Fédération des entreprises du recyclage

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 107 Pogodbe o delovanju Evropske unije razlagati tako, da je treba mehanizem, kot je opisan v točkah od 9 do 11, s katerim zasebna neprofitna ekološka organizacija z odobritvijo, ki so jo izdali javni organi, od tistih, ki dajejo na trg posebno kategorijo proizvodov in z njo podpišejo pogodbo v ta namen, pobira finančne prispevke v zameno za storitev, s katero za njihov račun poskrbi za obdelavo odpadkov iz teh proizvodov, ter na izvajalce, pooblaščene za sortiranje in predelavo teh odpadkov, prenese subvencije, katerih znesek je v odobritvi določen glede na okoljske in socialne cilje, šteti za državno pomoč v smislu teh določb?
5.

Ali je treba pojem „razmnoževališče“ v smislu člena 12(2)(b) Direktive o habitatih razlagati tako, da se pod njim, prvič, razume le točno določljiv kraj, kjer redno poteka parjenje v ožjem smislu ali dejanja, ki so neposredno povezana z razmnoževanjem in potekajo na ozkem območju (na primer drstenje), ter da, drugič, pod pojem „razmnoževališče“ dodatno spadajo vsi točno določljivi kraji, ki so nujno potrebni za razvoj mlade živali, na primer gnezdišča ali deli rastlin, potrebni za razvojno fazo ličinke ali gosenice? Če je odgovor na to vprašanje nikalen: Kaj je treba razumeti pod pojmom „razmnoževališče“ v smislu člena 12(2)(b) Direktive o habitatih in kako je treba „razmnoževališče“ prostorsko razmejiti od drugih krajev?
7.

Ali navedeni direktivi nasprotujeta rešitvi, kot je ta v obravnavani zadevi, ki določa, da je za preverjanje študije posledic za okolje, priložene končnemu projektu za izgradnjo objekta, tudi zaradi opredelitve morebitnih dodatnih blažilnih in kompenzacijskih ukrepov, potrebnih za varstvo in zaščito okoljskih in krajinskih elementov zadevnega območja, zadolžen tretji subjekt (Regione Lazio (dežela Lacij, Italija)), ki se razlikuje od subjekta, običajno pristojnega za to področje (Commissione VIA-VAS del MATTM (komisija ministrstva za okolje ter varstvo krajine in morja za presojo vplivov na okolje – strateško okoljsko presojo, Italija)), zaradi česar je navedeni komisiji za presojo vplivov na okolje – strateško okoljsko presojo v smislu in za namene člena 185(4) in (5) zakonske uredbe št. 163/06 preostala le ta naloga, da naknadno, to je po pridobitvi rezultatov navedenega preverjanja, poda svoje mnenje glede skladnosti obravnavanega končnega projekta za izgradnjo ceste z zahtevami v zvezi z varstvom krajine in okolja?
Pritožba, ki jo je ABLV Bank AS vložila 17. julija 2019 zoper sklep Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 6. maja 2019 v zadevi T-281/18, ABLV Bank/Evropska centralna banka (ECB)

(Zadeva C-551/19 P)

(2019/C 305/34)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnica: ABLV Bank AS (zastopnika: O.H. Behrends, M. Kirchner, Rechtsanwälte)

Druga stranka v postopku: Evropska centralna banka (ECB)

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlagajo, naj:

— razveljavi sklep Splošnega sodišča z dne 6. maja 2019 v zadevi T-281/18;

— ničnostno tožbo razglasi za dopustno;

— zadevo vrne Splošnemu sodišču, da odloči o ničnostni tožbi; in

— ECB naloži, naj plača stroške pritožnice in stroške v zvezi s to pritožbo.

Pritožbena razloga in bistvene trditve

Pritožnica utemeljitev pritožbe navaja dva razloga:

1. Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo in kršilo člen 263 PDEU, ker svojega sklepa ni oprlo na sklep, ki ga je ECB dejansko sprejela.

2. Izpodbijani sklep temelji na napačni razlagi člena 18(1) Uredbe o EMR (1).

(1) Uredba (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL 2014, L 225, str. 1).
C 295/11

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État (Francija) 8. julija 2019 – Eutelsat SA/Autorité de régulation des communications électroniques et des postes, Inmarsat Ventures Ltd

(Zadeva C-515/19)

(2019/C 295/15)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Conseil d'État

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Eutelsat SA

Toženi stranki: Autorité de régulation des communications électroniques et des postes, Inmarsat Ventures Ltd

Drugi stranki: Viasat Inc et Viasat UK Ltd

Vprašanja za predhodno odločanje

1. S katerimi pravnimi merili je mogoče opredeliti mobilno zemeljsko postajo v smislu Odločbe št. 626/2008/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. junija 2008 (1)? Ali je to odločbo treba razlagati tako, da se z njo zahteva, da mobilna zemeljska postaja, ki komunicira z dopolnilno talno komponento, lahko brez ločene opreme komunicira tudi s satelitom? Če je odgovor pritrdilen, kako je treba presojati enotnost opreme?

2. Ali je treba določbe člena 2(2) te odločbe razlagati tako, da mora mobilni satelitski sistem primarno temeljiti na satelitskih elementih, ali pa je na podlagi teh določb mogoče sklepati, da vloga satelitskih oziroma talnih komponent ni pomembna, niti v konfiguraciji, ko je satelitska komponenta koristna samo, če ni mogoče zagotoviti komunikacije s talnimi komponentami? Ali je dopolnilne talne komponente mogoče namestiti tako, da pokrivajo celotno ozemlje Evropske unije, ker vesoljske postaje v nobeni točki ne omogočajo zagotavljanja komunikacij z zahtevano kakovostjo v smislu točke (b) tega člena 2(2)?

3. Ali morajo pristojni organi držav članic – v primeru, da se izkaže, da obratovalec, izbran v skladu z naslovom II te odločbe, na končni datum iz člena 4(1)(c)(ii) ni izpolnjeval zavez glede pokritosti ozemlja, opredeljenih v členu 7(2) – zavrniti izdajo odobritve za delovanje dopolnilnih talnih komponent? Če je odgovor nikalen, ali lahko zavrnejo izdajo teh odobritev?

(1) Odločba št. 626/2008/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. junija 2008 o izbiri in odobritvi sistemov, ki zagotavljajo mobilne satelitske storitve (MSS) (UL 2008, L 173, str. 15).
2.

Ali je treba člen 49, 56, 45, 34, 35, 101 ali 102 PDEU, po potrebi v povezavi s členom 106(1) PDEU, razlagati tako, da nasprotuje ureditvi, uvedeni s členom 4(1), točke 2, 3, 6 in 8, kraljevega odloka z dne 5. julija 2004, kot izhaja iz člena 4, točke 2, 3, 4 in 6, izpodbijanega kraljevega odloka z dne 10. julija 2016, to je ureditvi, s katero se kot pogoj za to, da se oseba potrdi kot pristaniški delavec, zahteva, da a) zdravstveno sposobnost delavca za delo ugotovi zunanja služba za preventivo in varstvo pri delu, s katero je povezana organizacija delodajalcev, ki je bila določena kot pooblaščenec v skladu s členom 3a zakona z dne 8. junija 1972„o pristaniškem delu“, b) je delavec uspešno prestal psihotehnične preizkuse, ki jih je vodil organ, ki ga je v ta namen imenovala priznana organizacija delodajalcev, ki je bila določena kot pooblaščenec v skladu z istim členom 3a zakona z dne 8. junija 1972, c) je delavec tri tedne obiskoval uvajalne tečaje s področja varstva pri delu in za pridobitev strokovnih spretnosti ter je opravil končni izpit in d) že ima pogodbo o delu, če gre za pristaniškega delavca, ki ni sprejet v pool, pri čemer morajo biti tuji pristaniški delavci v povezavi s členom 4(3) kraljevega odloka z dne 5. julija 2004 sposobni dokazati, da v drugi državi članici izpolnjujejo podobne zahteve, da se za njih ne bi več uporabljale te zahteve za namen uporabe izpodbijane ureditve?
2.

Če je z Direktivo 2014/23/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 državam članicam omogočeno, da za presojo mehanizma za zagotavljanje ustreznosti gospodarskih subjektov poleg zadevnega naročnika pooblastijo še druge organe, ali taka možnost pomeni, da se za navedeni mehanizem lahko pooblastijo pravosodni organi? Če je odgovor pritrdilen, ali je mogoče mehanizme, kot so tisti iz francoskega prava – torej preklic, sodna rehabilitacija in izključitev zaznamka o obsodbi v izpisku št. 2 iz kazenske evidence – izenačiti z mehanizmi za zagotavljanje ustreznosti v smislu Direktive?
1.

Ali je treba člen 20(2)(a) Direktive 2011/16 (1) razlagati tako, da je zaprosilo organa države članice prosilke za izmenjavo informacij, v katerem so davčni zavezanci, na katere se nanaša zaprosilo za izmenjavo, opredeljeni samo na podlagi njihovega statusa delničarja in upravičenega lastnika pravne osebe, ne da bi organ prosilec te davčne zavezance vnaprej poimensko in posamično identificiral, v skladu z zahtevami po identifikaciji iz te določbe?
3.

Ali je treba člen 6(4) Direktive o vračanju razlagati tako, da je treba, če mladoletnik brez spremstva ne upošteva obveznosti vrnitve in če država članica ne opravi in ne bo opravila konkretnih dejanj za odstranitev, odložiti obveznost vrnitve in s tem priznati zakonito prebivanje? Ali je treba člen 8(1) Direktive o vračanju razlagati tako, da je treba šteti, da je izdaja odločbe o vrnitvi mladoletniku brez spremstva, ne da bi se naknadno opravila dejanja za odstranitev, dokler mladoletnik brez spremstva ne doseže starosti osemnajst let, v nasprotju z načelom lojalnega sodelovanja in načelom lojalnosti do Skupnosti?
1.

Ali je lahko ugotovljeno posredno različno obravnavanje zaradi vere v smislu člena 2(2)(b) Direktive 2000/78/ES (1) na podlagi notranjega pravila zasebnega podjetja primerno samo, če to pravilo prepoveduje nošenje vseh vidnih in ne zgolj vpadljivih in velikih znakov verskega, političnega in drugega prepričanja?
C 255/17

Pritožba, ki jo je Boduewijn Schokker vložil 15. aprila 2019 zoper sklep Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 8. februarja 2019 v zadevi T-817/17, Schokker/AESA

(Zadeva C-310/19 P)

(2019/C 255/25)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnik: Boduewijn Schokker (zastopnika: T. Martin, S. Orlandi, avocats)

Druga stranka v postopku: Evropska agencija za varnost v letalstvu (AESA)

Predlog

— Sklep z dne 8. februarja 2019 v zadevi T-817/17, Schokker/AESA, naj se razveljavi;

— Zadeva naj se vrne v razsojanje Splošnemu sodišču;

— Odločitev o stroških naj se pridrži.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka trdi, da je Splošno sodišče, prvič, napačno uporabilo pravo s tem, da je zavrnilo tožbo zaradi razloga, ki ga je navedlo po uradni dolžnosti in napačno opredelilo kot „očiten“. Splošno sodišče naj bi tako kršilo člen 126 svojega poslovnika in pravico do obrambe tožeče stranke.

Tožeča stranka drugič meni, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da preveritev razlogov za umik sporne ponudbe za zaposlitev ni upoštevna, ker bi bilo ponudbo za zaposlitev vsekakor mogoče umakniti kadarkoli in brezpogojno.
1.

Ali naslovi proizvajalcev, izdelovalcev, distributerjev, dobaviteljev in drugih prejšnjih imetnikov blaga ali storitev, kakor tudi trgovcev na debelo in na drobno iz člena 8(2)(a) Direktive 2004/48/ES (1), ki so zajeti, kot je ustrezno, z informacijami iz člena 8(1) Direktive 2004/48/ES, vključujejo tudi a) e-poštne naslove uporabnikov storitev in/ali b) telefonske številke uporabnikov storitev in/ali c) naslove IP, ki so jih uporabniki storitev uporabili za nalaganje datotek, ki so predmet kršitve, z natančnim časom nalaganja?
C 220/17

Pritožba, ki jo je Vans, Inc. vložila 18. februarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 6. decembra 2018 v zadevi T-817/16, Deichmann SE/Urad Evropske unije za intelektualno lastnino

(Zadeva C-125/19 P)

(2019/C 220/22)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnica: Vans, Inc. (zastopnika: M. Hirsch in M. Metzner, Rechtsanwälte)

Drugi stranki v postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO), Deichmann SE

Predlog

Pritožnica predlaga, naj se

— sodba Splošnega sodišča Evropske unije (deveti senat) z dne 6. decembra 2018 v zadevi T-848/16 razveljavi in tožba zavrne;

— družbi Deichmann SE naloži plačilo stroškov postopka.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Splošno sodišče naj bi napačno ugotovilo, da je družba Deichmann zadostno utemeljila prejšnjo znamko; zlasti naj bi Splošno sodišče preširoko razlagalo pojem „enakovreden dokument“ iz pravila 19, odstavek 2(a)(ii) Uredbe o znamki Skupnosti (1) (sedaj: člen 7(2)(a)(ii) Delegirane Uredbe(EU) 2018/625) (2).

V nasprotju s stališčem Splošnega sodišča naj pri izvlečku iz podatkovne zbirke TMView ne bi šlo za „enakovreden dokument“ v smislu Pravila 19, odstavek 2(a)(ii) Uredbe o znamki Skupnosti; to naj bi izhajalo na eni strani iz nedvoumnega besedila določbe, ki se v primeru sprejetja enakovrednega dokumenta nanaša na vrsto in ne izvor dokumenta, na drugi strani pa iz smisla in namena določbe.

Poleg tega naj izvleček iz TMView na podlagi značilnosti podatkovne zbirke ne bi mogel veljati kot dokaz utemeljenosti.

Ugovor bi bilo treba zato – kot je pravilno ugotovil odbor za pritožbe – že na podlagi neobstoja utemeljenega dokaza prejšnje pravice zavrniti.

(1) Uredba Komisije z dne 13. decembra 1995 za izvedbo Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 o znamki Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 189, v nadaljevanju: Uredba o znamki Skupnosti).

(2) Uredba (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o blagovni znamki Evropske unije in o razveljavitvi Delegirane uredbe (EU) 2017/1430 (UL 2018, L 104, str. 1)
3.

Ali glede na določbe Direktive 2008/9/ES pogoj, da davčni zavezanec ni identificiran za DDV v državi članici vračila, pomeni dodaten pogoj poleg tistih, ki so določeni v členu 3 Direktive 2008/9/ES, da lahko ima davčni zavezanec s sedežem v drugi državi članici, ki nima sedeža v državi članici vračila, pravico do vračila v okoliščinah, kakršne so v obravnavani zadevi?
1.

Ali se glede na to, da Portugalska Evropske komisije ni obvestila o tehničnih predpisih iz uredbe-zakona 422/89 z dne 2. decembra 1989, navedene določbe, zlasti tiste iz členov 3 [glede na prvotno besedilo] in 9, ne smejo uporabiti in se posamezniki lahko sklicujejo na to njihovo neuporabljivost?
2.

Drugo vprašanje: Če je odgovor pritrdilen, ali je treba člen 2(2) Direktive 89/391/EGS o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu razlagati tako, da se člen 2, točki (1) in (2), [Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta o nekaterih vidikih organizacije delovnega časa] uporablja za policiste, ki so poklicni pripadniki policije za hitro posredovanje?
3.

Ali je na podlagi točk (a) in (b) ter ob upoštevanju izrecnih navedb pritožnice nacionalna zakonodaja, ki omogoča ohranitev priznavanja programov podpore za soproizvodnjo, ki ni soproizvodnja z visokim izkoristkom, do 31. decembra 2015, skladna s skupnostnima načeloma enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije; tako bi bilo namreč mogoče razlagati italijansko nacionalno pravo na podlagi člena 25(11)(c)(1) zakonske uredbe št. 28 z dne 3. marca 2011, s katerim so predpisi iz člena 11 zakonske uredbe št. 79/1999 razveljavljeni od 1. januarja 2016 oziroma zdaj do 19. julija 2014 (na podlagi člena 10(15) zakonske uredbe št. 102 z dne 4. julija 2014)?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 11. februarja 2019 – Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus/Comune di Ostuni, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano –Ostuni – Cisternino

(Zadeva C-110/19)

(2019/C 182/16)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Raggio di Sole Società Cooperativa Onlus

Tožena stranka: Comune di Ostuni, Consorzio per L’Inclusione Sociale dell’Ats Fasano – Ostuni – Cisternino

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali pravo Evropske unije (in zlasti načela upravičenih pričakovanj, pravne varnosti, prostega gibanja, svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev) nasprotujejo nacionalni ureditvi (kakršna je ta iz člena 83(9), člena 95(10) in člena 97(5) italijanskega zakonika o javnem naročanju), na podlagi katere se v primeru, da ponudnik v postopku javnega naročanja ne navede stroškov dela in obveznosti za varnost pri delu, ponudnik izključi iz postopka in ne more biti pozneje ponovno sprejet na podlagi t.i. poziva k dopolnitvi predloženih dokumentov, v primeru, da obveznost navedbe teh podatkov izhaja iz dovolj jasnih določb, s katerimi bi moral biti seznanjen, ter ne glede na dejstvo, da obvestilo o javnem naročilu izrecno ne določa pravne obveznosti navedbe navedenih podatkov?
1.

Ali je treba, da se zagotovi učinkovitost prava Evropske unije in da se ne onemogoči uveljavljanje pravice do združitve družine, ki je pritožniku po njegovem mnenju podeljena s členom 4 Direktive Sveta 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine (1), navedeno določbo razlagati tako, da lahko otrok združevalca družine uveljavlja pravico do združitve družine, kadar postane polnoleten med sodnim postopkom zoper odločbo, s katero mu je ta pravica zavrnjena in ki je bila sprejeta, ko je bil še mladoleten?
C 172/22

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court of Justice (Chancery Division) (Združeno kraljestvo) 20. marca 2019 – Eli Lilly and Company/Genentech Inc.

(Zadeva C-239/19)

(2019/C 172/26)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

High Court of Justice (Chancery Division)

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Eli Lilly and Company

Nasprotna stranka v postopku s pritožbo: Genentech Inc.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali Uredba o DVC (1) preprečuje, da se imetniku osnovnega patenta podeli DVC za izdelek, ki je predmet dovoljenja za promet, ki ga ima tretja oseba, brez soglasja te tretje osebe?

(1) Uredba (ES) št. 469/2009 Evropskega parlamenta in Sveta o dodatnem varstvenem certifikatu za zdravila (UL 2009, L 152, str. 1).
C 148/30

Tožba, vložena 22. februarja 2019 – Evropska komisija/Republika Avstrija

(Zadeva C-161/19)

(2019/C 148/28)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: C. Hermes in M. Noll-Ehlers, agenta)

Tožena stranka: Republika Avstrija

Predlog tožeče stranke

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da Republika Avstrija s tem, da dovoljuje spomladanski lov na gozdne sloke v zvezni deželi Spodnji Avstriji, ni izpolnila obveznosti iz člena 7(4) Direktive 2009/147/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2009 o ohranjanju prosto živečih ptic (1);

— naloži plačilo stroškov postopka Republiki Avstriji.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Ta tožba se nanaša na dovoljenje za spomladanski lov na gozdne sloke (Scolopax rusticola) v Spodnji Avstriji. Tam je lov na samce gozdne sloke mogoč od 1. marca do 15. aprila med dvorjenjem, in sicer je maksimalno število za odstrel do 1410 gozdnih slok (od februarja 2017: 759).

Po mnenju Komisije sporna ureditev krši prepoved spomladanskega lova iz člena 7(4) Direktive 2009/147.

Republika Avstrija trdi, da ureditev spada pod izjemo iz člena 9(1)(c) Direktive 2009/147. V skladu z njo lahko države članice, kadar ni na voljo druge zadovoljive rešitve, odstopajo med drugim od člena 7(4) Direktive zaradi dopustitve ujetja, posedovanja ali druge sprejemljive oblike uporabe določenih ptic v majhnem številu pod strogo nadzorovanimi pogoji in na selektivni podlagi. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča morajo izpolnitev za to določenih pogojev dokazati države članice.

Po mnenju Komisije Republika Avstrija ni dokazala niti da ni na voljo druge zadovoljive rešitve v smislu uvodnega stavka iz člena 9(1) niti da dovoljeno maksimalno število za odstrel izpolnjuje zahtevo po majhnem številu iz člena 9(1)(c) Direktive. Jesenski lov se zdi zadovoljiva alternativa, ker je gozdna sloka na loviščih v Spodnji Avstriji prisotna tudi jeseni v nezanemarljivem številu. Republika Avstrija za svojo trditev, da je spomladanski lov bolj prizanesljiv do populacije gozdne sloke kot jesenski lov, ni predložila dokazov. Poleg tega je izračun „majhnega števila“ napačen, ker so avstrijski organi izhajali iz napačnih referenčnih populacij.

(1) UL 2010, L 20, str. 7.
Združeno kraljestvo Velike Britanije in Severne Irske s tem, da ni knjižilo pravilnih zneskov carinskih dajatev in da ni zagotovilo pravilne količine tradicionalnih lastnih sredstev in lastnih sredstev iz naslova DDV v zvezi z določenim uvozom tekstila in obutve iz Ljudske republike Kitajske, ni izpolnilo svojih obveznosti iz členov 2 in 8 Sklepa Sveta 2014/335 (1), členov 2 in 8 Sklepa Sveta 2007/436 (2), členov 2, 6, 9, 10, 12 in 13 Uredbe Sveta 609/2014 (3), členov 2, 6, 9, 10, 11 in 17 Uredbe Sveta 1150/2000 (4), člena 2 Uredbe Sveta 1553/89 (5), ter člena 105(3) Uredbe Sveta 952/2013 (6), in člena 220(1) Uredbe Sveta 2913/92 (7);

zaradi neizpolnitve obveznosti iz člena 4(3) Pogodbe o Evropski uniji, členov 325 in 310(6) Pogodbe o delovanju Evropske unije, členov 3 in 46 Uredbe 952/2013, člena 13 Uredbe Sveta št. 2913/92, člena 248(1) Uredbe Komisije 2454/93 (8), člena 244 Izvedbene uredbe Komisije 2015/2447 (9), ter členov 2(1)(b) in (d), 83, od 85 do 87 in 143(1)(d) in (2) Direktive Sveta 2006/112/EC (10);

Ustrezne izgube tradicionalnih lastnih sredstev, ki jih je treba dati na voljo proračunu Unije (zmanjšane za stroške zbiranja), znašajo:

— 496.025.324,30 EUR v letu 2017 (do vključno 11. oktobra 2017);

— 646.809.443,80 EUR v letu 2016;

— 535.290.329,16 EUR v letu 2015;

— 480.098.912,45 EUR v letu 2014;

— 325.230.822,55 EUR v letu 2013;

— 173.404.943,81 v letu 2012;
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Združeno kraljestvo) 15. marca 2019 – Blackrock Investment Management (UK) Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Zadeva C-231/19)

(2019/C 172/24)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Blackrock Investment Management (UK) Limited

Nasprotna stranka v postopku s pritožbo: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Vprašanje za predhodno odločanje

Pravilna razlaga člena 135(1)(g) Direktive Sveta 2006/112/ES (1), če tretja oseba, ki opravlja storitve za upravljavca sklada, opravi enotno dobavo storitev upravljanja v smislu tega člena, ta upravljavec skladov pa to storitev uporablja pri upravljanju posebnih investicijskih skladov (PIS) in pri upravljanju skladov, ki niso posebni investicijski skladi (skladi, ki niso PIS):

(a) Ali za to enotno dobavo velja ena davčna stopnja? Če je tako, kako se ta davčna stopnja določi? oziroma

(b) Ali je treba plačilo za to enotno dobavo razdeliti glede na uporabo storitev upravljanja (na primer, glede na premoženje, ki se upravlja v PIS oziroma v skladih, ki niso PIS), tako da se en del te enotne dobave obravnava kot oproščen in drugi del pa kot obdavčljiv?

(1) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. 1).
2.

Ali se državno tožilstvo v Hamburgu – ki je v skladu z nemško zakonodajo del izvršilne in ne sodne oblasti ter del hierarhične strukture ministrstva za pravosodje in ima obveznost, da kazensko preganja storilca kaznivega dejanja, če meni, da je tako ustrezno, po tem ko presodi vse – tako olajševalne kot oteževalne – okoliščine primera– lahko šteje za dovolj neodvisen organ, ki sodeluje v kazenskem pravosodju, tako da pomeni „pravosodni organ“ v smislu člena 6(1) Okvirnega sklepa z dne 13. junija 2002 (1) o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami?
1.

Ali je treba Odločbo Komisije z dne 14. julija 2004 (1) razlagati tako, da so z njo kot nezdružljiva s skupnim trgom ugotovljena le zmanjšanja prispevkov delodajalcev, ker podjetja od zmanjšanj prispevkov delojemalcev nimajo koristi in zato ta zmanjšanja ne morejo spadati na področje uporabe člena 107 Pogodbe o delovanju Evropske unije, ali pa tako, da so z njo kot nezdružljiva ugotovljena tudi zmanjšanja prispevkov delojemalcev?