ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Pritožba, ki jo je 6. aprila 2021 vložila Evropska komisija zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi razširjeni senat) z dne 27. januarja 2021 v zadevi T-9/19, ClientEarth/EIB

(Zadeva C-223/21 P)

(2021/C 217/40)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: Evropska komisija (zastopnika: F. Blanc in G. Gattinara, agenta)

Drugi stranki v postopku: ClientEarth, Evropska investicijska banka (EIB)

Predloga

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— izpodbijano sodbo razveljavi;

— organizaciji ClientEarth naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja tri razloge.

Napačna uporaba prava pri uporabi načela skladne razlage kar zadeva Aarhuško konvencijo ter pri razlagi členov 2 in 9 Aarhuške konvencije (ta prvi pritožbeni razlog se nanaša na točke 107 in od 125 do 126 izpodbijane sodbe).

Napačna uporaba prava pri razlagi člena 2(1)(g) Aarhuške uredbe (1) glede pojma „upravni akt“; ta pritožbeni razlog je razdeljen na tri dele:

— napačna uporaba prava pri razlagi pojma „zakonodaja“ iz člena 2(1)(f) Aarhuške uredbe (ta del drugega pritožbenega razloga se nanaša na točke od 121 do 124 izpodbijane sodbe);

— napačna uporaba prava pri razlagi pojma „posamičen ukrep“ iz člena 2(1)(g) Aarhuške uredbe (ta del drugega pritožbenega razloga se nanaša na točke od 126 do 142 izpodbijane sodbe);

— napačna uporaba prava pri razlagi dikcije „pravno zavezujoč in zunanji učinek“ iz iste določbe (ta del drugega pritožbenega razloga se nanaša na točke od 149 do 173 izpodbijane sodbe).

Kršitev člena 271, točka (c), PDEU (ta pritožbeni razlog se nanaša na točke od 89 do 92, od 150 do 152 in od 169 do 171 izpodbijane sodbe).

(1) Uredba (ES) št. 1367/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. septembra 2006 o uporabi določb Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah v institucijah in organih Skupnosti (UL 2006, L 264, str. 13).
1.

Ali je treba člen 58(4) Direktive 2014/24/EU (1) razlagati tako, da so lahko zahteve glede strokovne sposobnosti osebja gospodarskih subjektov za izvedbo specifičnega naročila gradenj, določene s pogoji za sodelovanje, strožje od minimalnih zahtev glede izobrazbe in strokovne usposobljenosti, ki jih določa poseben nacionalni zakon (člen 163a(4) ZUT), ne da bi že od vsega začetka omejevale konkurenco, in konkretneje: ali mora nacionalno sodišče v skladu z določenim pogojem „sorazmernosti“ postavljenih zahtev za sodelovanje s predmetom naročila (a) preizkusiti sorazmernost na podlagi izvedenih dokazov in konkretnih parametrov naročila tudi v primerih, v katerih nacionalni zakon določa številne strokovnjake, ki so načeloma usposobljeni za dela v okviru zadevnega naročila, ali (b) je lahko sodni nadzor v skladu s tem pogojem omejen le na preizkus, ali so pogoji za sodelovanje v primerjavi s tistimi, ki so načeloma določeni v posebnem nacionalnem zakonu, prestrogi?
3.

Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen: Ali je treba pravo EU, zlasti načelo primarnosti prava EU in zahtevo po njegovi učinkovitosti, razlagati tako, da nasprotuje uporabi določbe nacionalnega prava, ki določa zastaranje, kot je člen 34, drugi odstavek, SFL, če je posledica take uporabe to, da stranka v pritožbenem postopku ne more ugovarjati, da ni veljavnega arbitražnega sporazuma, ker je arbitražna klavzula iz člena 26 PEL ali predlog, podan v skladu s tem členom, neveljaven ali se ne uporablja, ker je v nasprotju s pravom EU?
1.

Ali je treba člen 9(2) Uredbe 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o blagovni znamki Evropske (1) unije razlagati tako, da je treba uporabo znaka, ki je enak znamki, v oglasu, objavljenem na spletnem mestu, načeloma pripisati njegovemu upravljavcu, če ima v dojemanju običajno obveščenega in razumno pozornega internetnega uporabnika ta upravljavec aktivno vlogo pri oblikovanju tega oglasa ali če lahko tak internetni uporabnik ta oglas dojema kot del lastnega komercialnega sporočila tega upravljavca? Ali na tako dojemanje vpliva: — okoliščina, da je ta upravljavec ugleden distributer zelo raznolikih proizvodov, med katerimi so proizvodi iz kategorije proizvodov, izpostavljenih v oglasu; — ali okoliščina, da je v tako objavljenem oglasu glava, v kateri je prikazana znamka storitve tega upravljavca, ki je znana kot znamka distributerja; — ali okoliščina, da ta upravljavec hkrati s tem prikazom ponuja storitve, ki jih običajno ponujajo distributerji proizvodov iz iste kategorije, kot je proizvod, izpostavljen v oglasu?
Pritožba, ki jo je 23. februarja 2021 vložila Universität Bremen zoper sklep Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 16. decembra 2020 v zadevi T-660/19, Universität Bremen/Izvajalska agencija za raziskave

(Zadeva C-110/21 P)

(2021/C 182/49)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnica: Universität Bremen (zastopnik: C. Schmid, univerzitetni profesor)

Druga stranka: Izvajalska agencija za raziskave

Predlog

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

1. razveljavi sklep Splošnega sodišča Evropske unije (osmi senat) z dne 16. decembra 2020 v zadevi T-660/19, Universität Bremen/Exekutivagentur für Forschung;

2. zadevo vrne v odločanje Splošnemu sodišču, po možnosti kakemu drugemu senatu;

3. ugotovi, da je zastopanje Universität Bremen po univerzitetnem profesorju Christophu Schmidu v zadevi T-660/19 na podlagi člena 19(7) Statuta Sodišča Evropske unije pravilno;

4. podredno, za primer, da bi se štelo, da zastopanje po omenjenem univerzitetnem profesorju ni pravilno, ugotovi, da je Universität Bremen upravičena, da postopek v zadevi T-660/19 v prejšnjem stanju nadaljuje pred Splošnim sodiščem po odvetniku, ki izpolnjuje pogoje iz člena 19(3) in (4) Statuta;

5. odločitev o stroških pridrži Splošnemu sodišču in odredi, naj tožena stranka neodvisno od odločitve Splošnega sodišča nosi stroške dosedanjih postopkov s tožbo in pritožbo ali, podredno, naj vsaka stranka nosi svoje stroške, ki so nastali v dosedanjem postopku; odredi naj se, da se nadomestilo za odvetniške stroške, ki ga je tožeča stranka plačala toženi stranki v zvezi s postopkom pred Splošnim sodiščem, v obeh primerih takoj vrne tožeči stranki.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica trdi, da je v izpodbijanem sklepu napačno ugotovljeno, da je njena tožba za razglasitev ničnosti sklepa Izvajalske agencije za raziskovanje Ares (2019) 4590599 z dne 16. julija 2019 zaradi nepravilnega zastopanja po univerzitetnem profesorju Christophu Schmidu na podlagi člena 126 Poslovnika Splošnega sodišča očitno nedopustna. Pri tem sklepu Splošnega sodišča naj bi bilo napačno uporabljeno pravo. Prvič, Splošno sodišče naj bi spregledalo, da imajo univerzitetni profesorji, ki imajo po pravu svoje države pravico do zastopanja pred sodišči, v skladu s členom 19(7) Statuta Sodišča Evropske unije kot zastopniki privilegiran položaj in jim ni treba izpolnjevati pogojev, ki izhajajo iz avtonomnega pojma „odvetnik“ iz člena 19(3) in (4) Statuta. Drugič in podredno, Splošno sodišče naj bi moralo na podlagi temeljne pravice do izjave iz člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člena 6(1) EKČP ter na podlagi načela sorazmernosti v vsakem primeru opozoriti na težave v zvezi z dopustnostjo; če nič drugega naj bi moralo biti tako opozorilo navedeno vsaj na spletni strani Splošnega sodišča, na primer v dokumentu z naslovom „Pregledni seznam za tožbo“.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal administratif (Luksemburg) 5. marca 2021 – A, B in C, čigar zakonita zastopnika sta njegova starša/Ministre de l’Immigration et de l’Asile

(Zadeva C-153/21)

(2021/C 189/15)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Tribunal administratif

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: A, B in C, čigar zakonita zastopnika sta njegova starša

Tožena stranka: Ministre de l’Immigration et de l’Asile

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je mogoče člen 33(2)(a) Direktive 2013/32/EU o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite (1) v povezavi s členom 23 Direktive 2011/95/EU o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite (2) ter s členom 24 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da je mogoče na njegovi podlagi prošnjo za mednarodno zaščito, ki so jo starši v imenu in za račun svojega mladoletnega otroka vložili v drugi državi članici (v obravnavanem primeru v Luksemburgu), kot je ta, ki je mednarodno zaščito predhodno priznala le otrokovim staršem ter bratom in sestram (v obravnavanem primeru Grčija), razglasiti za nedopustno z obrazložitvijo, da organi države, ki so zadnjenavedenim priznali mednarodno zaščito pred njihovim odhodom in rojstvom otroka, zagotavljajo, da bo lahko ta otrok ob prihodu in vrnitvi drugih družinskih članov upravičen do izdaje dovoljenja za prebivanje in priznanja enakih ugodnosti, kot so dodeljene upravičencem do mednarodne zaščite, pri čemer pa ne zatrjujejo, da bo status mednarodne zaščite priznan njemu osebno?

(1) UL 2013, L 180, str. 60.

(2) UL 2011, L 337, str. 9.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesarbeitsgericht (Nemčija) 26. februarja 2021 – LB/TO

(Zadeva C-120/21)

(2021/C 182/53)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesarbeitsgericht

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožena stranka, nasprotna stranka v pritožbenem postopku in revident: LB

Tožeča stranka, pritožnica in nasprotna stranka v revizijskem postopku: TO

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člen 7 Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa (1) in člen 31(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah nasprotujeta uporabi nacionalne ureditve, kot je ta iz člena 194(1) v povezavi s členom 195 BGB (Bürgerliches Gesetzbuch, civilni zakonik; v nadaljevanju: BGB), v skladu s katero je za uveljavljanje pravice do plačanega letnega dopusta določen splošni zastaralni rok treh let, ki prične pod pogoji iz člena 199(1) BGB teči konec leta, v katerem je pravica do letnega dopusta nastala, če delodajalec delavcu ni dejansko omogočil uveljavitve njegove pravice do letnega dopusta s tem, da bi ga k temu ustrezno pozval in ga o tem ustrezno obvestil?

(1) UL 2003, L 299, str. 9.
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali gre za zlorabo prava v smislu sodne prakse Sodišča Evropske unije, če je upravljalski holding v prejemanje blaga ali storitev odvisnih družb „vrinjen“ tako, da sam prejema blago ali storitve, za katere odvisni družbi, če bi blago ali storitve prejemali neposredno, ne bi imeli pravice do odbitka, jih v zameno za udeležbo pri njunem dobičku vlaga v ti odvisni družbi in nato ob sklicevanju na svoj status upravljalskega holdinga za zadevno prejeto blago ali storitve uveljavlja odbitek celotnega vstopnega DDV, oziroma ali je mogoče to posredovanje upravičiti z nedavčnimi razlogi, čeprav je odbitek celotnega vstopnega DDV načeloma v nasprotju s sistemom in bi privedel do konkurenčne prednosti holdinških konstrukcij v primerjavi z enostopenjskimi družbami?
Pritožba, ki jo je 2. februarja 2021 vložila SGL Carbon SE zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi razširjeni senat) z dne 16. decembra 2020 v zadevi T-639/18, SGL Carbon SE/Komisija

(Zadeva C-65/21 P)

(2021/C 128/32)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: SGL Carbon SE (zastopniki: P. Sellar, advocaat, K. Van Maldegem, avocat, M. Grunchard, avocate)

Druge stranke v postopku: Evropska komisija, Kraljevina Španija, Evropska agencija za kemikalije

Predlog

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi izpodbijano sodbo;

— zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču; in

— pridrži odločitev o stroških.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvi pritožbeni razlog: Splošno sodišče naj bi z ugotovitvijo, da trditev pritožnice, da je Komisija storiča očitno napako, ni nujno vsebovala tudi trditve, da je Komisija kršila dolžnosti skrbnega ravnanja, napačno uporabilo pravo.

Drugi pritožbeni razlog: Splošno sodišče naj bi napačno uporabilo pravo, ker je kot razlog za zavrnitev pravnega argumenta, ki ga je dejansko podala pritožnica, uporabilo zatrjevano pomanjkanje pravne jasnosti v točki 4.1.3.5.5 Priloge I k Uredbi št. 1272/2008 (1).

Tretji pritožbeni razlog: Splošno sodišče naj se ne bi moglo opreti na ugotovitev, da je pravni okvir zapleten, da bi upravičilo to, da Komisija ni upoštevala neobstoj topnosti CTPHT (smola, premogov katran, visokotemperaturna). Splošno sodišče je v prejšnjih, povezanih zadevah (zadeva T-689/13 DEP, Bilbaina de Alquitranes SA in drugi/Evropska komisija) dejansko ugotovilo nasprotno. Brez kakršnegakoli pojasnila za nasprotno ugotovitev, je obrazložitev Splošnega sodišča nezadostna in protislovna.

Četri pritožbeni razlog: Splošno sodišče naj bi napačno uporabilo običajni test dolžne skrbnosti. S tem, da je ugotovilo, da je Komisija ravnala tako, kot bi ravnal katerikoli drug običajni upravni organ, ki ravna z dolžno skrbnostjo, uporabilo nepravilno in neprimerno primerjavo za oceno dolžne skrbnosti in običajnega ravnanja Komisije.

Peti pritožbeni razlog: obrazložitev Splošnega sodišča naj bi bila nezadostna in protislovna v delu, v katerem je to sodišče, ne da bi navedlo kakršenkoli dokaz in zgolj s tem, da se je oprlo na predlog generalnega pravobranilca, ugotovilo, da je Komisija morebiti imela težave pri odpravljanju svoje očitne napake pri presoji, in s tem nakazalo na to, da je pristop Komisije mogoče upravičiti.

Šesti pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, je napako Komisije mogoče upravičiti s sklicevanjem na previdnostno načelo, saj se v skladu z ustaljeno sodno prakso ni mogoče sklicevati na načelo med razvrščanjem snovi.

(1) Uredba (ES) št. 1272/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o razvrščanju, označevanju in pakiranju snovi ter zmesi, o spremembi in razveljavitvi direktiv 67/548/EGS in 1999/45/ES ter spremembi Uredbe (ES) št. 1907/2006 (UL 2008, L 353, str. 1).
f)

Če je odgovor na vprašanje pod točko d) pozitiven, ali je prvi odstavek 1. točke 53. člena Direktive 2013/36/EU (in prvi odstavek 1. točke 44. člena Direktive 2006/48/ES, odvisno od odgovora na prejšnje vprašanje) treba razlagati tako, da niso več zaupne informacije, ki so zajete z obveznostjo ohranitve poklicne skrivnosti, informacije, ki jih ima nacionalna centralna banka kot nadzorni organ in ki so v določenem trenutku po svojem nastanku postale javne, oziroma informacije, ki bi lahko bile poslovna skrivnost, vendar so stare pet let ali več in se zato zaradi poteka časa načeloma šteje, da so zgodovinske in da so zato izgubile svojo zaupnost? Je v primeru zgodovinskih informacij, starih pet let ali več, ohranitev statusa zaupnosti odvisna od tega, ali bi bila zaupnost lahko utemeljena iz drugih razlogov, kot pa je poslovni položaj nadziranih bank ali drugih podjetij?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Frankfurt am Main (Nemčija) 13. januarja 2021 – JW, HD, XS/LOT Polish Airlines

(Zadeva C-20/21)

(2021/C 98/12)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landgericht Frankfurt am Main

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: JW, HD, XS

Tožena stranka: LOT Polish Airlines

Vprašanje za predhodno odločanje:

Ali je treba člen 7, točka 1(b), Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (1) razlagati tako, da je v primeru leta, za katerega je za celotno pot potrjena enotna rezervacija in je razdeljen na dva ali več posameznih letov, kraj izpolnitve v smislu te določbe lahko tudi kraj prihoda prvega posameznega leta, kadar prevoz na teh posameznih letih opravita dva različna letalska prevoznika in je odškodninska tožba na podlagi Uredbe (ES) št. 261/2004 (2) vložena zaradi zamude prvega posameznega leta in sicer zoper dejanskega letalskega prevoznika, ki je opravil prvi posamezni let?

(1) UL 2012, L 351, str. 1.

(2) Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL 2004, L 46, str. 1).
C 278/24

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Apelacyjny w Warszawie (Poljska) 11. septembra 2020 – A.K./Skarb Państwa

(Zadeva C-428/20)

(2021/C 278/34)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Sąd Apelacyjny w Warszawie

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: A.K.

Tožena stranka: Skarb Państwa

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali se v skladu s členom 2 Direktive 2005/14/ES z dne 11. maja 2005 o spremembi direktiv Sveta 72/166/EGS, 84/5/EGS, 88/357/EGS in 90/232/EGS ter Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/26/ES o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (1) obveznost države članice, ki je uvedla prehodno obdobje za prilagoditev minimalnih vsot kritja, da v 30 mesecih od datuma začetka izvajanja te direktive zagotovi zvišanje odškodnin vsaj do polovice ravni zneskov, določenih v spremenjenem členu 1(2) Direktive 84/5/EGS, nanaša na:

— pogodbe o avtomobilskem zavarovanju, veljavne po poteku navedenih 30 mesecev, vključno s pogodbami, sklenjenimi pred 11. decembrom 2009, ki pa po tem datumu še veljajo – za škodne dogodke, nastale po 11. decembru 2009,

— ali samo na nove pogodbe o avtomobilskem zavarovanju, sklenjene po 11. decembru 2009?

(1) UL 2005, L 149, str. 14.
1.

Ali načela pravice do ustanavljanja, prepovedi diskriminacije in varstva konkurence iz členov 49, 56 in 106 PDEU, ter načelo razumnosti, zajeto v njih, nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki na podlagi določbe ali akta nacionalne zakonodaje določa podaljšanje predhodnih koncesij in drugih pravic zbiranja, oddanih na podlagi postopkov javnega naročanja ali s postopkom ureditve pravnega položaja (brez razpisa), katerih naravni iztek je bil določen za junij 2016?
1.

Ali člen 7 Direktive 2003/88 (1) in člen 31(2) Listine nasprotujeta razlagi nacionalne določbe, kot je člen 7(3) BUrlG (zvezni zakon o letnem dopustu), v skladu s katero neizkoriščena pravica do plačanega letnega dopusta delavca, ki je med letom, v katerem je pridobil pravico do letnega dopusta, zaradi bolezni postal nezmožen za delo, ki pa bi dopust v tem letu, vsaj deloma, lahko izrabil še pred začetkom svoje bolezni, ugasne v primeru nezmožnosti za delo, ki še vedno traja neprekinjeno 15 mesecev po izteku leta, v katerem je pridobil pravico do letnega dopusta, tudi če delodajalec delavcu z ustreznim pozivom in opozorili dejansko ni omogočil izrabe te pravice?
C 110/21

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo County Court at Birkenhead (Združeno kraljestvo) 30. decembra 2020 – BT/Seguros Catalana Occidente, EB

(Zadeva C-708/20)

(2021/C 110/22)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

County Court at Birkenhead

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: BT

Toženi stranki: Seguros Catalana Occidente, EB

Vprašanja za predhodno odločanje

a) Ali se s členom 13(3) Uredbe št. 1215/2012 (1) zahteva, da se pravna podlaga tožbe, na katero se oškodovanec opira pri uveljavljanju zahtevka proti imetniku police/zavarovancu, nanaša na zadevo v zvezi z zavarovanjem?

b) Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali dejstvo, da tožba, ki jo oškodovanec vloži proti imetniku police/zavarovancu, izhaja iz istega dejanskega stanja in se uveljavlja v isti tožbi kot neposredna tožba proti zavarovalnici, zadostuje za utemeljitev ugotovitve, da je tožba oškodovanca zadeva v zvezi z zavarovanjem, tudi če podlaga za tožbo med oškodovancem in imetnikom police/zavarovancem ni povezana z zavarovanjem?

c) Dalje in podredno, če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali dejstvo, da obstaja spor med zavarovalnico in oškodovancem v zvezi z veljavnostjo ali učinkom zavarovalne police, zadostuje za utemeljitev ugotovitve, da je tožba oškodovanca zadeva v zvezi z zavarovanjem?

d) Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali zadostuje, da je pritegnitev imetnika police/zavarovanca k neposredni tožbi proti zavarovalnici dovoljena s pravom, ki ureja neposredno tožbo proti zavarovalnici?

(1) Uredba EU št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2012, L 351, str. 1).
2.

Ali se v primeru predložitve trošarinskega jamstva v smislu člena 15(3) Direktive Sveta 92/12/EGS, ki je bilo izdano za druge namene kot za premik proizvodov v okviru režima odloga plačila trošarine med davčnim skladiščem in pooblaščenim trošarinskim prejemnikom s sedežem v drugi državi članici, premik v okviru režima odloga plačila trošarine ne more pravilno začeti, če je bila predložitev jamstva navedena v spremnih dokumentih za premik proizvodov v okviru režima odloga plačila trošarine do pooblaščenega trošarinskega prejemnika in jo je potrdil carinski organ države članice?
—

na podlagi celotnega spisa, ki mu je na voljo, ugotovi, da bi bilo treba izpodbijano odločbo razglasiti za nično in odrediti, naj se pravica pritožnika do izselitvenega dodatka in potnih stroškov ponovno vzpostavi z učinkom od 1. decembra 2017 in naj se pritožniku izplačajo dodatki, ki niso bili plačani med 1. decembrom 2017 in datumom ponovne vzpostavitve pravice pritožnika, skupaj z obrestmi; in
1.

Ali je treba člen 292 Direktive 2009/138/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti zavarovanja in pozavarovanja, imenovane Solventnost II (1), razlagati tako, da se pravdni postopek v teku, ki ga je upnik iz naslova zavarovalnine za škodo vložil pri sodišču države članice, da bi se plačilo te zavarovalnine naložilo zavarovalnici v postopku prenehanja, ki se je začel v drugi državi članici, nanaša na sredstvo ali pravico, ki sta bila tej zavarovalnici odvzeta, v smislu tega besedila?
1.

Ali so delavci, zaposleni s krajšim delovnim časom, v skladu z nacionalno zakonsko določbo obravnavani manj ugodno od primerljivih delavcev, zaposlenih s polnim delovnim časom, v smislu določbe 4, točka 1, Okvirnega sporazuma o delu s krajšim delovnim časom v Prilogi k Direktivi 97/81/ES (1), če ta zakonska določba dopušča, da je za dodatek delavcev, zaposlenih s krajšim, in delavcev, zaposlenih s polnim delovnim časom, postavljen enak pogoj, da morajo preseči enako število delovnih ur, in s tem omogoča, da se upošteva celotna plača, ne pa dodatek kot njen sestavni del?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Juzgado Contencioso Administrativo n.o 1 de Pontevedra (Španija) 2. septembra 2020 – UN/Subdelegación del Gobierno en Pontevedra

(Zadeva C-409/20)

(2021/C 53/20)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Juzgado Contencioso Administrativo n.o 1 de Pontevedra

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: UN

Tožena stranka: Subdelegación del Gobierno en Pontevedra

Vprašanje za predhodno odločanje

¿Ali je treba Direktivo 2008/115/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav (člene 4(3), 6(1), 6(5) in 7(1)) razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji (členom 53(1)(a), 55(1)(b), 57 in 28(3)(c) Ley Orgánica 4/2000, de 11 de enero, sobre derechos y libertades de los extranjeros en España y su integración social (organski zakon 4/2000 z dne 11. januarja o pravicah in svoboščinah tujih državljanov v Španiji in njihovem vključevanju v družbo)), ki nezakonito prebivanje tujih državljanov brez obteževalnih okoliščin kaznuje najprej z globo, združeno z zahtevo za prostovoljno vrnitev v izvorno državo, ki ji nato sledi sankcija odstranitve, če tuj državljan ne uredi svojega statusa niti se ne vrne prostovoljno v svojo državo?

(1) UL 2008, L 348, str. 98.