ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen: Ali se lahko člen 3(3) v povezavi s Prilogo A, točki (b) in (c), k Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2003/55/ES z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 98/30/ES od 1. julija 2004 neposredno uporablja zoper dobavitelja, ki ima pravno organizacijsko obliko zasebnega prava (nemška d.o.o.), ker so navedene določbe te direktive z vidika vsebine nepogojne, tako da jih je mogoče uporabiti brez nadaljnjega akta o prenosu, državljanu pa podeljujejo pravice v razmerju do subjekta, ki je kljub zasebnopravni organizacijski obliki pod nadzorom države, saj je ta edina lastnica njegovih deležev?
2.

Ali je treba pravo Evropske unije in še posebej člen 9(2) Aarhuške konvencije razlagati tako, da iz njega izhaja, da mora javnost (public) (vsakdo) ob zatrjevani kršitvi procesnih zahtev in pravice do udeležbe v postopku, ki veljajo za to javnost in ki so določene v členu 6 te konvencije, imeti dostop do sodnega varstva? Ali je pri tem pomembno, da ima zainteresirana javnost (public concerned) (osebe, ki imajo interes) na tej točki dostop do sodnega varstva in da lahko poleg tega pri sodišču predloži tudi vsebinske tožbene razloge?
1.

Splošno sodišče je napačno razlagalo in uporabilo Uredbo CLP, (2) zlasti ta načela: (i) snov, ki je predmet ocenjevanja in klasifikacije, mora biti dana na trg Unije; (ii) vzročno zvezo med snovjo in njenim karcinogenim učinkom pri poskusu na živalih je treba dokazati z zadostnimi dokazi; (iii) zadostne dokaze je treba pridobiti iz zanesljivih in dopustnih raziskav; in (iv) pri klasifikaciji snovi je treba upoštevati nova znanstvena in tehnična dognanja ter znanstveni in tehnični napredek.
C 112/10

Pritožba, ki so jo Adrian Iordăchescu, Florina Iordăchescu, Mihaela Iordăchescu, Cristinel Iordăchescu vložili 26. junija 2018 zoper sklep Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 18. aprila 2018 v zadevi T-298/17, Iordăchescu in drugi/Parlament in drugi

(Zadeva C-426/18 P)

(2019/C 112/14)

Jezik postopka: romunščina

Stranke

Pritožniki: Adrian Iordăchescu, Florina Iordăchescu, Mihaela Iordăchescu, Cristinel Iordăchescu (zastopnik: A. Cuculis, avocat)

Druge stranke v postopku: Evropski parlament, Svet Evropske unije, Evropska komisija

Sodišče (deveti senat) je s sklepom z dne 31. januarja 2019 pritožbo zavrnilo.
A.

V zvezi z delom izpodbijane sodbe, namenjenem prvemu, drugem in tretjemu tožbenemu razlogu, ki se nanašajo na popravek, naložen na področju nevezanih neposrednih pomoči, so navedeni trije pritožbeni razlogi. Prvi pritožbeni razlog se nanaša na napačno razlago in uporabo člena 2 Uredbe Komisije (ES) št. 796/2004 (2) z dne 21. aprila 2004 v zvezi z opredelitvijo pašnika in na pomanjkljivo in neustrezno obrazložitev izpodbijane sodbe. Drugi pritožbeni razlog se nanaša na napačno razlago smernic VI/5330/97 glede obstoja predpostavk za naložitev popravka v višini 25 %, napačno razlago in uporabo členov 43, 44 in 137 Uredbe št. 73/2009 (3), na neustrezno in kontradiktorno razlago ter na izkrivljanje zbirnega poročila organa za reševanje sporov. Poleg tega se s tretjim pritožbenim razlogom navajajo napačna razlaga in uporaba člena 31(2) Uredbe št. 1290/2005 (4) in ustreznih smernic, načela ne bis in idem ter načela sorazmernosti in pomanjkljiva in kontradiktorna razlaga.
1.

Če bi se razlagalo, da po zadevni obratni pripojitvi obresti in ostali stroški financiranja, ki izvirajo iz posojil, ki so bila pridobljena od tretjih oseb ali povezanih družb (stroške, ki bi jih prevzeta družba lahko upoštevala kot davčno priznane odhodke, če pripojitve ne bi bilo) in ki so bila namenjena pridobitvi kapitala odvisne družbe – prevzemne družbe, ali je člen 23(1)(c) zakonika o davku od dohodkov pravnih oseb, v različici, ki je veljala leta 2013, v skladu z evropsko zakonodajo, in sicer v smislu, da bi to nepriznanje stroškov financiranja kot davčno priznanih odhodkov lahko pomenilo oviro ali omejitev za združitve, ki jih obravnava Direktiva Sveta 2009/133/ES (1), s čimer bi se kršili načela in cilji te direktive ter določbe njenega člena 4?
1.

Ali je treba člena 8 in 52 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člen 7(f) Direktive 95/46/ES (1) o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni določbi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, in sicer člen 5(2) zakona št. 677/2001 in člen 6 odločbe št. 52/2012 Autoritatea Națională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal –ANSPDCP (nacionalni organ za nadzor nad obdelavo osebnih podatkov, Romunija), ki omogoča uporabo video nadzora za zagotavljanje varnosti in varovanja oseb in premoženja ter za uveljavljanje legitimnih interesov brez privolitve posameznika, na katerega se osebni podatki nanašajo?
1.

Ali je treba določbo prava Unije, in sicer člen 4(2)(a) v povezavi s členom 2(1)(c) Okvirnega sklepa Sveta 2004/757/PNZ z dne 25. oktobra 2004 o opredelitvi minimalnih določb glede elementov kaznivih dejanj in kazni na področju nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami (1) razlagati tako, da ni v nasprotju s tem, da je pojem „precejšnja količina prepovedanih drog“ predmet razlage nacionalnega sodišča v vsakem posameznem primeru v okviru individualne presoje, ki ni pogojena z uporabo objektivnih meril, zlasti z ugotovitvijo, da storilec poseduje prepovedane droge z namenom izvajanja dejavnosti v smislu člena 4(2)(a) tega okvirnega sklepa, to je za pridelavo, ponujanje, ponujanje za prodajo, distribucijo, posredovanje in dostavo pod kakršnimi koli pogoji?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Nemčija) 3. decembra 2018 – Deutsche Umwelthilfe e.V./Freistaat Bayern

(Zadeva C-752/18)

(2019/C 54/14)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

Stranki v postopku v glavni stvari

Predlagatelj: Deutsche Umwelthilfe e.V.

Nasprotna stranka: Freistaat Bayern

Vprašanja za predhodno odločanje

Ali je treba

1. obveznost iz člena 4(3), drugi pododstavek, Pogodbe o Evropski uniji (v nadaljevanju: PEU), v skladu s katero države članice sprejemajo vse ukrepe, potrebne za zagotovitev izpolnjevanja obveznosti, ki izhajajo iz Pogodb ali aktov institucij Unije,

2. načelo učinkovitega izvajanja prava Unije v državah članicah, ki je med drugim določeno v členu 197(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljevanju: PDEU),

3. s členom 47, odstavek 1, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah priznano pravico do učinkovitega pravnega sredstva,

4. obveznost zagotavljanja učinkovitih pravnih sredstev v okoljskih zadevah, ki jih državam pogodbenicam nalaga člen 9(4), prvi stavek, Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah (v nadaljevanju: Aarhuška konvencija),

5. obveznost držav članic, da zagotovijo učinkovito pravno varstvo na področjih, ki jih ureja pravo Unije, določeno v členu 19(1), drugi pododstavek, PEU,

razlagati tako, da ima nemško sodišče pravico – in v določenih primerih celo dolžnost – nosilcem javnih pooblastil v nemški zvezni deželi izreči zaporno kazen z namenom izpolnitve obveznosti te zvezne dežele, da izvede popravek načrta za kakovost zraka v smislu člena 23 Direktive 2008/50/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008 o kakovosti zunanjega zraka in čistejšem zraku za Evropo (UL 2008, L 152, str. 1) z določeno minimalno vsebino, če je bila izvedba popravka s to minimalno vsebino zvezni deželi naložena s pravnomočno sodbo, in

— tega ni bilo mogoče doseči na podlagi zvezni deželi izdanih večih denarnih kazni,

— izdane denarne kazni tudi v primeru zvišanja višine denarnih kazni niso imele pomembnega učinka, ker poplačilo denarne kazni za pravnomočno obsojeno zvezno deželo ne predstavlja finančne izgube, temveč gre zgolj za transfer izrečenega denarnega zneska iz ene proračunske postavke državnega proračuna na drugo,

— je pravnomočno obsojena zvezna dežela pred sodišči kot tudi javno – med drugim preko svojega v razmerju do parlamenta najvišjega političnega nosilca javnih pooblastil – izjavila, da sodno naloženih obveznosti glede načrtovanja kakovosti zraka ne bo izpolnila,

— je zaporna kazen v okviru nacionalnega prava načeloma namenjena prisilni izvršitvi sodnih odločb, vendar nacionalna ustavna sodna praksa nasprotuje uporabi te določbe za primere, kakršen je obravnavani, in
5.

Če Sodišče pri razlagi predpostavlja, da je razlaga, ki so jo predstavile nasprotne stranke, skladna z zakonodajo Evropske unije, se predlaga, naj Sodišče presodi zakonitost člena 10 Delegirane uredbe Komisije (EU) št. 241/2014 v evropski zakonodaji glede na člen 16 in člen 17 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (ki določa: „Vsakdo ima pravico imeti v posesti svojo zakonito pridobljeno lastnino, jo uporabljati, z njo razpolagati in jo komu zapustiti. Lastnina se nikomur ne sme odvzeti, razen v javno korist v primerih in pod pogoji, ki jih določa zakon, vendar le proti pravični in pravočasni odškodnini za njeno izgubo. Uživanje lastnine se lahko uredi z zakonom, kolikor je to potrebno zaradi splošnega interesa“), dopolnjen tudi glede na člen 52(3) Listine (ki določa: „Kolikor ta listina vsebuje pravice, ki ustrezajo pravicam, zagotovljenim z Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, sta vsebina in obseg teh pravic enaka kot vsebina in obseg pravic, ki ju določa navedena konvencija. Ta določba ne preprečuje širšega varstva po pravu Unije“) in sodno prakso EKČP o členu 1 dodatnega protokola k EKČP.
C 25/17

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Kiel (Nemčija) 12. oktobra 2018 – KH/Sparkasse Südholstein

(Zadeva C-639/18)

(2019/C 25/20)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landgericht Kiel

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: KH

Tožena stranka: Sparkasse Südholstein

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali se v smislu člena 2(a) Direktive 2002/65/ES (1) šteje, da je pogodba, s katero se spremeni izključno višina dogovorjenih obresti v obstoječi kreditni pogodbi (dodatni sporazum o obrestovanju), „sklenjena na podlagi organiziranega programa za ponujanje blaga ali storitev na daljavo, ki ga vodi ponudnik“, če podružnična banka kreditne pogodbe za financiranje nepremičnin, zavarovane s stvarnopravnimi zavarovanji na nepremičninah, sklepa samo v svojih poslovnih prostorih, v okviru stalne poslovne prakse pa pogodbe o spremembah sklenjenih kreditnih pogodb delno sklepa tudi z izključno uporabo sredstev za sporazumevanje na daljavo?

2. Ali gre za „pogodbo o finančnih storitvah“ v smislu člena 2(a) Direktive 2002/65/ES, če se obstoječa kreditna pogodba spremeni izključno glede dogovorjenega obrestovanja (dodatni sporazum o obrestovanju), ne da bi se podaljšalo trajanje kreditne pogodbe ali spremenila višina zneska kredita?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/65/ES z dne 23. septembra 2002 o trženju finančnih storitev potrošnikom na daljavo in o spremembi Direktive Sveta 90/619/EGS ter direktiv 97/7/ES in 98/27/ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 4, str. 321).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) 13. avgusta 2018 – Gesamtverband Autoteile-Handel e.V./KIA Motors Corporation

(Zadeva C-527/18)

(2018/C 445/04)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesgerichtshof

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka in vlagatelj revizije: Gesamtverband Autoteile-Handel e.V.

Tožena stranka in nasprotna stranka v revizijskem postopku: KIA Motors Corporation

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali mora proizvajalec dostop do informacij neodvisnim izvajalcem na podlagi člena 6(1), prvi stavek, Uredbe (ES) št. 715/2007 (1) zagotoviti na način, ki omogoča njihovo nadaljnjo elektronsko obdelavo?

2. Ali gre za diskriminacijo neodvisnih izvajalcev, ki je na podlagi člena 6(1), prvi stavek, Uredbe (ES) št. 715/2007 prepovedana, če proizvajalec z vključitvijo podjetja s področja storitev informacijske družbe odpre dodatni informacijski kanal za distribucijo originalnih nadomestnih delov s strani pooblaščenih trgovcev in vzdrževalcev?

(1) Uredba (ES) št. 715/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. junija 2007 o homologaciji motornih vozil glede na emisije iz lahkih potniških in gospodarskih vozil (Euro 5 in Euro 6) in o dostopu do informacij o popravilu in vzdrževanju vozil (UL 2007, L 171, str. 1).
1.

A. Ali je treba člen 14(2)(a) Uredbe (EGS) št. 1408/71 (1) razlagati tako, da se v okoliščinah, kakršne so te v postopkih v glavni stvari, šteje, da spada voznik tovornega vozila v mednarodnem prometu, ki je v delovnem razmerju, med vozno osebje: a) prevoznega podjetja, ki je zadevno osebo najelo, ki mu je je zadevna oseba dejansko za nedoločen čas v celoti na voljo, ki dejansko izvaja pristojnost za dajanje navodil zadevni osebi in ki ga dejansko bremenijo stroški dela, ali b) podjetja, ki je z voznikom tovornega vozila formalno sklenilo pogodbo o zaposlitvi in ki je v skladu z dogovorom s prevoznim podjetjem iz točke (a) zadevni osebi izplačevalo plačo in od nje plačevalo prispevke v državi članici, v kateri je sedež tega podjetja, in ne v državi članici, v kateri je sedež prevoznega podjetja iz točke (a); c) tako podjetja iz točke (a) kot podjetja iz točke (b)? B. Ali je treba člen 13(1)(b) Uredbe (ES) št. 883/2004 (2) razlagati tako, da se v okoliščinah, kakršne so te v postopkih v glavni stvari, šteje za delodajalca voznika tovornega vozila v mednarodnem prometu, ki je v delovnem razmerju: a) prevozno podjetje, ki je zadevno osebo najelo, ki mu je zadevna oseba dejansko za nedoločen čas v celoti na voljo, ki dejansko izvaja pristojnost za dajanje navodil zadevni osebi in ki ga dejansko bremenijo stroški dela, ali b) podjetje, ki je z voznikom tovornega vozila formalno sklenilo pogodbo o zaposlitvi in ki je v skladu z dogovorom s prevoznim podjetjem iz točke (a) zadevni osebi izplačevalo plačo in od nje plačevalo prispevke v državi članici, v kateri je sedež tega podjetja, in ne v državi članici, v kateri je sedež prevoznega podjetja iz točke (a); c) tako podjetje iz točke (a) kot podjetje iz točke (b)?
—

Tretjič, Splošno sodišče je kršilo člen 119 Poslovnika in člen 36 Statuta Sodišča s tem, da ni navedlo razlogov, iz katerih je ugotovilo: (i) da dokaz, ki ga je družba Apple predložila za oceno morebitnega vpliva pomoči na njeno konkurenčnost na trgu zagotavljanja storitev domačih video iger v Nemčiji, ni zadosten; in (ii) da mora biti obstoj posamičnega nanašanja ugotovljen s sklicevanjem na trenutek zasnovanja, sprejetja in implementacije na nacionalni ravni.
—

Ugotovi naj se, da Irska s tem, da pred 26. junijem 2017 ni sprejela predpisov za prenos Direktive (EU) 2015/849 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 2015 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja ali financiranje terorizma, spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta in Direktive Komisije 2006/70/ES (UL 2015, L 141, str. 73), ali, v vsakem primeru, ker takih ukrepov ni sporočila Komisiji, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 67(1) te direktive;
—

naj ugotovi, da Madžarska ni izpolnila obveznosti iz člena 13(1), v povezavi s Prilogo XI k Direktivi 2008/50/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008 o kakovosti zunanjega zraka in čistejšem zraku za Evropo (1) s tem, ko je vsako leto od 1. januarja 2005 sistematično in ves čas presegala dnevne mejne vrednosti za koncentracije PM10 na področjih HU0001 – Budimpešta in v conah področja HU0008 – dolina Sajó,
2.

Ali je treba člen 7 Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki dopušča, da se hkrati izrabijo letni dopust in plačane odsotnosti z dela, ki imajo drugačen namen kot počitek, sprostitev in razvedrilo?
Pritožba, ki so jo Eleni Pavlikka Bourdouvali in drugi vložili 24. septembra 2018 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti razširjeni senat) z dne 13. julija 2018 v zadevi Eleni Pavlikka Bourdouvali in drugi/Svet Evropske unije in drugi, T-786/14

(Zadeva C-604/18 P)

(2018/C 427/36)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožniki: Eleni Pavlikka Bourdouvali in drugi (zastopniki: P. Tridimas, Barrister, K. Chrysostomides, Δικηγόρος)

Druge stranke v postopku: Svet Evropske unije, Evropska komisija, Evropska centralna banka, Euroskupina, ki jo zastopa Svet Evropske unije, Evropska unija, ki jo zastopa Evropska komisija

Predlogi

Pritožniki Sodišču predlagajo, naj:

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča;

— ugodi predlogom tožečih strank v postopku pred Splošnim sodiščem;

— drugim strankam naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka in postopka pred Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožniki trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je:

(a) ugotovilo, da Euroskupina od Cipra ni zahtevala, da sprejme ukrepe, ki so jim povzročili izgubo, ali da teh ukrepov ni bilo mogoče zahtevati na podlagi delovanja, ki ga gre pripisati EU;

(b) ugotovilo, da sporočilo za medije ECB z dne 21. marca 2013 ni povzročilo škode pritožnikom;

(c) ugotovilo, da druge stranke z nekaterimi drugimi akti niso zahtevale od Cipra, da izvaja škodljive ukrepe in/ali niso zahtevale sprejetje škodljivih ukrepov, uvedenih s spremembami škodljivih uredb 30. julija 2013;

(d) ugotovilo, da s Sklepom Sveta 2013/236 (1) niso bili zahtevani vsi škodljivi ukrepi;

(e) ugotovilo, da ni bilo resne kršitve lastninske pravice, zagotovljene s členom 17(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in členom 1 Protokola 1 k Evropski konvenciji o varstvu temeljnih pravic in svoboščin, načela varstva legitimnih pričakovanj in načela prepovedi diskriminacije;

Pritožniki trdijo, da škodljivi ukrepi ne izpolnjujejo zahteve, da morajo biti omejitve lastninske pravice določene z zakonom, in zahteve po sorazmernosti. Menijo, da je ravnanje drugih strank vzbudilo legitimno pričakovanje, da ne bodo sprejeti ukrepi za reševanje s sredstvi upnikov, ki bi nalagali „odbitek“ na njihovo premoženje. Menijo, da so bili kot vlagatelji in/ali delničarji Banke Ciper in Laiki diskriminirani, med drugim glede na vlagatelje in delničarje bank v drugih državah članicah Euroskupine, ki so bili upravičeni do finančne pomoči, ki je bila podobna tisti, dodeljeni Cipru.

(1) Sklep Sveta z dne 25. aprila 2013 naslovljen na Ciper o posebnih ukrepih za ponovno vzpostavitev finančne stabilnosti in trajnostne rasti (UL 2013, L 141, str. 32).
C 427/11

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesverwaltungsgerichts (Nemčija) 16. avgusta 2018 – XW/Landesamt für Verbraucherschutz

(Zadeva C-536/18)

(2018/C 427/15)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesverwaltungsgericht

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka, pritožnica in revidentka: XW

Tožena stranka, nasprotna stranka v pritožbenem postopku in nasprotna stranka v postopku z revizijo: Landesamt für Verbraucherschutz

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali se smejo pri pristojbinah, pobranih v skladu s členom 27(2) in (4) Uredbe 882/2004/ES (1) v povezavi s Prilogo VI k tej uredbi, upoštevati deleži stroškov za plače osebja, ki je zadolženo za upravne naloge in pobiranje pristojbin v zvezi z izvedenim uradnim nadzorom?

(1) Uredba (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o izvajanju uradnega nadzora, da se zagotovi preverjanje skladnosti z zakonodajo o krmi in živilih ter s pravili o zdravstvenem varstvu živali in zaščiti živali (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 45, str. 200).
—

pa so države članice pristojne, da obstoj take organizacije pogojujejo z izpolnjevanjem pogojev, kakršni so tisti v členu 52, v povezavi s členom 55 Abgabenordnung (davčni zakonik) (ali v členu 51 in naslednjih Abgabenordnung kot celoti)?
1.

Ali je treba besedni zvezi „osebje, ki je vključeno v uradne nadzore“ iz točke 1 Priloge VI k Uredbi (ES) št. 882/2004 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o izvajanju uradnega nadzora, da se zagotovi preverjanje skladnosti z zakonodajo o krmi in živilih ter s pravili o zdravstvenem varstvu živali in zaščiti živali (Uredba št. 882/2004) in „osebje, ki je vključeno v uradne nadzore“ iz točke 2 Priloge VI k Uredbi št. 882/2004 razlagati tako, da so lahko stroški (plač), ki se lahko upoštevajo pri izračunu pristojbin za uradne nadzore, izključno stroški (plač) uradnih veterinarjev in uradnih asistentov, ki opravljajo uradne inšpekcijske preglede, ali pa so lahko v to vključeni tudi stroški (plač) drugega osebja, zaposlenega pri Nederlandse Voedsel- en Warenautoriteit (nizozemska uprava za varnost hrane in živil, v nadaljevanju: NVWA) ali družbe z omejeno odgovornostjo Kwaliteitskeuring Dierlijke Sector (nadzor kakovosti v živinorejskem sektorju, v nadaljevanju: KDS)?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Obersten Gerichtshof (Avstrija) 29. junija 2018 – Otis Gesellschaft m.b.H. in drugi/Land Oberösterreich in drugi

(Zadeva C-435/18)

(2018/C 352/24)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberster Gerichtshof

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Otis Gesellschaft m.b.H., Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone Aktiengesellschaft, ThyssenKrupp Aufzüge Gesellschaft m.b.H.

Tožene stranke: Land Oberösterreich, Gemeinnützige Wohnungsgenossenschaft „Lebensräume“ eingetragene Gen.m.b.H., EBS Wohnungsgesellschaft mbH, WAG Wohnungsanlagen Gesellschaft m.b.H., WSG Gemeinnützige Wohn- und Siedlergemeinschaft reg.Gen.m.b.H., Neue Heimat Oberösterreich Gemeinnützige Wohnungs- und SiedlungsgesmbH, BRW Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft „Baureform Wohnstätte“ eingetragene Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft „Familie“ eingetragene Gen.m.b.H., VLW Vereinigte Linzer Wohnungsgenossenschaften Gemeinnützige GmbH, Gemeinnützige Steyrer Wohn- und Siedlungs Genossenschaft „Styria“ reg.Gen.m.b.H., Innviertler Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft reg.Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft der Stadt Steyr GmbH, Gemeinnützige Industrie-Wohnungsaktiengesellschaft, Gemeinnützige Siedlungsgesellschaft m.b.H. für den Bezirk Vöcklabruck, GEWOG Neues Heim Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft m.b.H.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 85 PES, člen 81 ES, oziroma člen 101 PDEU razlagati tako, da se za polni učinek teh določb in praktično učinkovitost prepovedi, ki izhaja iz teh določb, zahteva, da lahko povračilo škode od udeležencev kartela zahtevajo tudi tiste osebe, ki ne delujejo kot ponudniki ali povpraševalci na trgu upoštevnih proizvodov in na prostorsko upoštevnem trgu, ki ju obvladuje kartel, ampak v okviru zakonskih predpisov kot dajalci subvencioniranih posojil pod ugodnejšimi pogoji zagotavljajo posojila odjemalcem proizvodov, ki se ponujajo na trgu, ki ga obvladuje kartel, in so utrpele škodo, ker je bil znesek posojila, ki so ga odobrile v določenem odstotku cene proizvoda, višji, kot bi bil, če kartelnega dogovora ne bi bilo, zaradi česar teh sredstev niso mogle naložiti z namenom doseganja dobička.