Zadeva C‑362/12

Test Claimants inthe Franked Investment Income Group Litigation

proti

Commissioners of Inland Revenue inCommissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supreme Court of the United Kingdom)

„Sodno varstvo — Načelo učinkovitosti — Načeli pravne varnosti in zaupanja v pravo — Povračilo neupravičeno plačanih zneskov — Pravna sredstva — Nacionalna zakonodaja — Retroaktivno skrajšanje zastaralnega roka za veljavna pravna sredstva, brez predhodne objave“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 12. decembra 2013

Pravo Evropske unije – Neposredni učinek – Nacionalni davki, ki niso v skladu s pravom Unije – Povračilo – Pravila za izvajanje – Uporaba nacionalnega prava – Zastaralni rok – Znižanje z retroaktivnim učinkom – Nedopustnost ob neobstoju zadostnega prehodnega obdobja – Kršitev načel učinkovitosti, pravne varnosti in varstva zaupanja v pravo

(člen 19(1), PEU)

V položaju, v katerem imajo davčni zavezanci v skladu z nacionalnim pravom izbiro med dvema mogočima pravnima sredstvoma v zvezi s povračilom davka, pobranega v nasprotju s pravom Unije, pri čemer za eno od njiju velja daljši zastaralni rok, načela učinkovitosti, pravne varnosti in varstva zaupanja v pravo nasprotujejo temu, da se z nacionalno zakonodajo retroaktivno in brez predhodne objave ta zastaralni rok skrajša.

Namreč, čeprav načelo učinkovitosti ne nasprotuje temu, da nacionalna zakonodaja skrajša rok, v katerem je mogoče vložiti zahtevek za povračilo zneskov, plačanih v nasprotju s pravom Unije, pa je pogoj, ne le da je na novo določeni rok razumen, ampak tudi, da ta nova zakonodaja vsebuje prehodno ureditev, ki posameznikom omogoča dovolj dolg rok, po njenem sprejetju, za vložitev zahtevkov za povračilo, ki so jih imeli pravico vložiti na podlagi prejšnje zakonodaje. Taka prehodna ureditev je nujna, ker bi bila posledica takojšnje uporabe krajšega zastaralnega roka od tistega, ki je za take zahtevke veljal prej, da bi se nekaterim posameznikom retroaktivno odvzela pravica do povračila ali bi jim ostal le prekratek rok za njeno uveljavljanje. Vendar mora biti zastaralni rok določen vnaprej, da bi izpolnil svoj namen zagotavljanja pravne varnosti. Poleg tega načelo varstva zaupanja v pravo nasprotuje temu, da sprememba nacionalne zakonodaje davčnemu zavezancu retroaktivno odvzame pravico, ki jo je imel pred navedeno spremembo, do pridobitve povračila davkov, pobranih v nasprotju s pravom Unije.

Okoliščina, da je sodišče nižje stopnje v času, ko je davčni zavezanec vložil tožbo, šele nedavno priznalo možnost uporabiti pravno sredstvo, za katero velja daljši zastaralni rok, najvišje sodišče pa jo je pravnomočno potrdilo šele pozneje, nikakor ne vpliva na to ugotovitev.

(Glej točke 33, 37, 44, 45, 49 in 52 ter točki 1 in 2 izreka.)

Zadeva C‑362/12

Test Claimants inthe Franked Investment Income Group Litigation

proti

Commissioners of Inland Revenue inCommissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supreme Court of the United Kingdom)

„Sodno varstvo — Načelo učinkovitosti — Načeli pravne varnosti in zaupanja v pravo — Povračilo neupravičeno plačanih zneskov — Pravna sredstva — Nacionalna zakonodaja — Retroaktivno skrajšanje zastaralnega roka za veljavna pravna sredstva, brez predhodne objave“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 12. decembra 2013

Pravo Evropske unije — Neposredni učinek — Nacionalni davki, ki niso v skladu s pravom Unije — Povračilo — Pravila za izvajanje — Uporaba nacionalnega prava — Zastaralni rok — Znižanje z retroaktivnim učinkom — Nedopustnost ob neobstoju zadostnega prehodnega obdobja — Kršitev načel učinkovitosti, pravne varnosti in varstva zaupanja v pravo

(člen 19(1), PEU)

V položaju, v katerem imajo davčni zavezanci v skladu z nacionalnim pravom izbiro med dvema mogočima pravnima sredstvoma v zvezi s povračilom davka, pobranega v nasprotju s pravom Unije, pri čemer za eno od njiju velja daljši zastaralni rok, načela učinkovitosti, pravne varnosti in varstva zaupanja v pravo nasprotujejo temu, da se z nacionalno zakonodajo retroaktivno in brez predhodne objave ta zastaralni rok skrajša.

Namreč, čeprav načelo učinkovitosti ne nasprotuje temu, da nacionalna zakonodaja skrajša rok, v katerem je mogoče vložiti zahtevek za povračilo zneskov, plačanih v nasprotju s pravom Unije, pa je pogoj, ne le da je na novo določeni rok razumen, ampak tudi, da ta nova zakonodaja vsebuje prehodno ureditev, ki posameznikom omogoča dovolj dolg rok, po njenem sprejetju, za vložitev zahtevkov za povračilo, ki so jih imeli pravico vložiti na podlagi prejšnje zakonodaje. Taka prehodna ureditev je nujna, ker bi bila posledica takojšnje uporabe krajšega zastaralnega roka od tistega, ki je za take zahtevke veljal prej, da bi se nekaterim posameznikom retroaktivno odvzela pravica do povračila ali bi jim ostal le prekratek rok za njeno uveljavljanje. Vendar mora biti zastaralni rok določen vnaprej, da bi izpolnil svoj namen zagotavljanja pravne varnosti. Poleg tega načelo varstva zaupanja v pravo nasprotuje temu, da sprememba nacionalne zakonodaje davčnemu zavezancu retroaktivno odvzame pravico, ki jo je imel pred navedeno spremembo, do pridobitve povračila davkov, pobranih v nasprotju s pravom Unije.

Okoliščina, da je sodišče nižje stopnje v času, ko je davčni zavezanec vložil tožbo, šele nedavno priznalo možnost uporabiti pravno sredstvo, za katero velja daljši zastaralni rok, najvišje sodišče pa jo je pravnomočno potrdilo šele pozneje, nikakor ne vpliva na to ugotovitev.

(Glej točke 33, 37, 44, 45, 49 in 52 ter točki 1 in 2 izreka.)