ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva C‑261/15

Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen NV

proti

Gregoryju Demeyu

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo vredegerecht te Ieper)

„Železniški prevoz — Uredba (ES) št. 1371/2007 — Pravice in obveznosti potnikov — Neobstoj vozovnice — Neodprava pomanjkljivosti v roku — Kaznivo ravnanje“

Povzetek – Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 21. septembra 2016

Promet – Železniški promet – Uredba št. 1371/2007 – Pravice in obveznosti potnikov v železniškem prometu – Potovanje, ki se opravi brez vozovnice in brez pravočasne odprave pomanjkljivosti – Neobstoj pogodbenega razmerja med potnikom in prevoznikom v železniškem prometu

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1371/2007, Priloga I, člen 6(2))

Člen 6(2), zadnji stavek, Dodatka A h Konvenciji o mednarodnem prometu (COTIF), ki je vsebovan v Prilogi I k Uredbi št. 1371/2007 o pravicah in obveznostih potnikov v železniškem prometu, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalnim določbam, ki določajo, da oseba, ki potuje z vlakom, ne da bi imela vozovnico za to vožnjo, in te pomanjkljivosti ne odpravi v rokih, določenih v teh določbah, ni v pogodbenem razmerju z železniškim podjetjem.

Navedena določba namreč predpostavlja obstoj predhodno sklenjene prevozne pogodbe in se nanaša zgolj na dokaz o obstoju take pogodbe. Iz tega izhaja, da ne ureja pogojev za nastanek prevozne pogodbe, saj te urejajo upoštevne nacionalne določbe.

(Glej točke 26, 30, 34 in 35 ter izrek.)
Glej besedilo odločbe.

(Glej točke od 41 do 51 in od 47 do 49.)
Zadeva C‑461/15

E.ON Kraftwerke GmbH

proti

Zvezni republiki Nemčiji

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Berlin)

„Predhodno odločanje — Okolje — Sistem za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Evropski uniji — Direktiva 2003/87/ES — Usklajena brezplačna dodelitev pravic do emisije — Sklep 2011/278/EU — Sprememba dodelitve — Člen 24(1) — Obveznost poročanja upravljavca naprave — Obseg“

Povzetek – Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 8. septembra 2016

Okolje – Onesnaževanje zraka – Direktiva 2003/87 – Sistem za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov – Prehodna ureditev brezplačne dodelitve pravic od emisije – Obveznost držav članic, da zagotovijo, da upravljavci poročajo o spremembah pri njihovih napravah – Obseg

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2003/87, člen 10a; Sklep Komisije 2011/278, člen 24(1))

Člen 24(1) Sklepa Komisije 2011/278 o določitvi prehodnih pravil za usklajeno brezplačno dodelitev pravic do emisije na ravni Unije v skladu s členom 10a Direktive 2003/87 je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da država članica od podjetij, za katere v Evropski uniji velja obveznost trgovanja s pravicami do emisij toplogrednih plinov in so upravičena do brezplačne dodelitve teh pravic, zahteva predložitev podatkov v zvezi z vsemi načrtovanimi ali že izvedenimi spremembami zmogljivosti, ravni dejavnosti in obratovanja naprave, ne da bi to zahtevo omejila zgolj na podatke o spremembah, ki bi lahko vplivale na to dodelitev.

Iz določb člena 24 omenjenega sklepa je razvidno, da je njihov cilj upoštevati spremembe v opravljanju dejavnosti naprav, da bi lahko države članice na eni strani najprej določile število brezplačno dodeljenih pravic do emisije za vsako obstoječo napravo na njihovem ozemlju in da bi Komisija na drugi nato določila končno skupno letno količino brezplačno dodeljenih pravic do emisije.

V zvezi s tem morajo države članice zagotoviti, da so podatki, ki so zbrani od upravljavcev in uporabljeni za namene dodelitve, popolni, skladni in kolikor je mogoče natančni. Zato so države članice pristojne, da same določijo, kateri podatki, ki so pomembni za pristojne organe, morajo biti zbrani od upravljavcev.

(Glej točke 36, 37 in 40 ter izrek.)
Svet mora ob določitvi celotnega dovoljenega ulova in pri dodelitvi ribolovnih možnosti državam članicam opraviti oceno zapletenega gospodarskega položaja, za kar ima široko diskrecijsko pravico. V takšnem primeru se diskrecijska pravica, ki jo ima Svet, ne nanaša le na opredelitev narave in obsega predpisov, ki jih je treba sprejeti, temveč do neke mere tudi na ugotavljanje osnovnih podatkov. Sodišče se mora pri nadzoru izvajanja takega pooblastila omejiti na preizkus, ali pri tem izvajanju ni prišlo do očitne napake ali zlorabe pooblastil oziroma ali ni zadevni organ očitno prekoračil mej svoje diskrecijske pravice.

V zvezi s tem se člen 6(2) Uredbe št. 1380/2013 o skupni ribiški politiki sicer omejuje na določitev obveznosti, da se ohranitveni ukrepi sprejmejo ob „upoštevanju“ razpoložljivih znanstvenih, tehničnih in gospodarskih mnenj, vendar zakonodajalcu Unije ne preprečuje, da takšne ohranitvene ukrepe sprejme ob neobstoju jasnih znanstvenih, tehničnih in gospodarskih mnenj. Ni namreč nujno, da so ohranitveni ukrepi v celoti skladni z znanstvenimi mnenji, in neobstoj ali nejasnost takšnih mnenj Sveta ne sme ovirati pri sprejemanju ukrepov, za katere meni, da so nujno potrebni za uresničevanje ciljev skupne ribiške politike. Iz navedenega izhaja, da je Svet v okviru Uredbe št. 1367/2014 o določitvi ribolovnih možnosti za plovila Unije za določene staleže globokomorskih rib za leti 2015 in 2016 imel pooblastilo za sprejetje skupnega celotnega dovoljenega ulova za okroglonosega repaka in čebulastookega repaka, tudi ob pomanjkanju jasnih znanstvenih podatkov glede prisotnosti in ulova teh ribjih vrst na zadevnih območjih upravljanja, ker je štel, da je ta ukrep ustrezen za ohranjanje virov okroglonosega repaka.

(Glej točke 46 in od 49 do 51.)
Pojem „prevoznik“, ki je zavezan predložiti nedotaknjeno blago namembnemu carinskemu uradu v skladu s členom 96(2) Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 648/2005, je treba razlagati tako, da zajema vse osebe, tudi podizvajalca prevoza, ki opravi dejanski prevoz blaga, danega v zunanji skupnostni tranzitni postopek, in ki je ob sprejemu tega prevoza vedel, da je to blago v tem postopku.

Člen 96(2) Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 648/2005, je treba razlagati tako, da podizvajalec prevoza, ki je po eni strani blago, ki ga je spremljal tranzitni dokument, predal glavnemu prevozniku na parkirišču namembnega carinskega urada in ki je po drugi strani to blago ponovno prevzel zaradi nadaljnjega prevoza, ni zavezan prepričati se, da je bilo to blago predloženo namembnemu carinskemu uradu, in je lahko za tako nepredložitev odgovoren le, če je ob novem prevzemu navedenega blaga vedel, da tranzitni postopek ni bil pravilno končan, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

Odgovornost prevoznika, določena v tej določbi, namreč temelji na fizičnem nadzoru blaga. Zato se prevoznik, ki je ta nadzor prenesel na drugega prevoznika s tem, da mu je predal blago, načeloma razreši svoje obveznosti na podlagi navedene določbe, če se je ta drugi prevoznik seznanil s tem, da je blago v zunanjem skupnostnem tranzitnem postopku. Čeprav dejstvo, da je blago v skladu s členom 37 carinskega zakonika predmet carinskega nadzora, nasprotuje temu, da je prevoznik lahko oproščen odgovornosti, ki mu je naložena s členom 96(2) tega zakonika, s tem, da blago preda kateri koli drugi osebi, se slednji lahko vseeno razreši te odgovornosti s tem, da to blago preda drugi osebi, ki je v skladu z navedenim členom 96 zavezana, da pravilno predloži blago namembnemu carinskemu uradu, kot je drugi prevoznik, ki sprejme blago in ve, da je blago v skupnostnem tranzitnem postopku.

(Glej točke 31, 32, 39 in točko 2 izreka.)
Člen 49 ES nasprotuje nacionalni zakonodaji, v skladu s katero se dohodke iz obresti, ki jih finančne institucije nerezidentke prejmejo v zadevni državni članici, praviloma obdavči, ne da bi se tem finančnim institucijam omogočilo, da odbijejo poslovne stroške, ki so neposredno povezani z zadevno dejavnostjo, medtem ko finančne institucije rezidentke to lahko storijo.

Glede upoštevanja poslovnih stroškov, ki so neposredno povezani z njihovo dejavnostjo, so namreč ponudniki storitev, ki so rezidenti, in tisti, ki so nerezidenti, v primerljivem položaju. Člen 49 ES nasprotuje nacionalni davčni zakonodaji, ki pri obdavčitvi nerezidentov na splošno upošteva bruto dohodke brez odtegnitve poslovnih stroškov, medtem ko so rezidenti obdavčeni glede na neto dohodke po odtegnitvi teh stroškov. V tem okviru ni nobenega razlikovanja med različnimi kategorijami storitev, glede na to da se člen 49 ES v povezavi s členom 50 ES nanaša na vse kategorije storitev, ki so naštete v zadnjenavedeni določbi, ne glede na morebitno nemožnost določitve kakršne koli značilne povezave med nastalimi stroški in dohodki iz prejetih obresti pri bančnih storitvah. Zato se storitev, ki jih opravljajo finančne institucije, z vidika načela svobode opravljanja storitev iz člena 49 ES načeloma ne bi smelo obravnavati drugače od storitev, ki se opravljajo na drugih področjih dejavnosti. V tem kontekstu morebitna okoliščina, da se za finančne institucije nerezidentke uporablja davčna stopnja, ki je ugodnejša od davčne stopnje za finančne institucije rezidentke, nima nobenega vpliva. Neugodno davčno obravnavanje, ki je v nasprotju s temeljno svoboščino, se namreč na podlagi morebitnih drugih ugodnosti ne more šteti za skladno s pravom Unije.

Poleg tega taka omejitev ne more biti utemeljena z zahtevo po ohranitvi uravnotežene razdelitve davčne pristojnosti med državami članicami, s preprečevanjem dvojnega odbitka poslovnih stroškov ali z nujnostjo zagotovitve učinkovitega pobiranja davkov.

V tem okviru mora nacionalno sodišče na podlagi nacionalnega prava presoditi, kateri poslovni stroški se lahko štejejo za neposredno povezane z zadevno dejavnostjo. To sodišče mora ugotoviti tudi, kolikšen je delež splošnih stroškov, ki ga je mogoče šteti za neposredno povezanega s to dejavnostjo. V zvezi s tem je treba dodati, da razen če je v skladu z nacionalno zakonodajo dopustno, da finančne institucije rezidentke za izračun nastalih finančnih stroškov ohranijo povprečne obrestne mere, ki se uporabljajo v okviru medbančnega financiranja in ne ustrezajo dejansko nastalim stroškom financiranja, to sodišče teh obrestnih mer ne sme upoštevati.

(Glej točke 23, 24, 26, 27, 31, 32, 37, 38, 40 in od 52 do 55 ter izrek.)
1.

Institucije Evropske unije — Pravica javnosti do dostopa do dokumentov — Uredba št. 1049/2001 — Izjeme od pravice dostopa do dokumentov — Varstvo namena inšpekcij, preiskav in revizij — Obseg — Uporaba za upravne spise, ki se nanašajo na postopke nadzora državnih pomoči — Splošna domneva, da se izjema od pravice do dostopa uporabi za vse dokumente v upravnem spisu — Prošnja, ki se nanaša zgolj na nekatere dokumente v navedenem spisu — Nevplivanje (Uredba št. 1049/2001 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 4(2), tretja alinea) (Glej točke 36, 37, 41 in 54.)
Carinska unija – Skupna carinska tarifa – Uvrstitev blaga – Predpasnik-plašč za zaščito pred sevanjem, izdelan iz sintetičnih ali umetnih vlaken in sestavljen iz polnila, ki je v glavnem iz antimona, ki mu daje bistven značaj zaščite pred sevanjem – Uvrstitev pod tarifno podštevilko 6211 33 10 00 0 kombinirane nomenklature kot „delovna in poklicna oblačila“ in ne kot antimonov izdelek v smislu tarifne številke 8110 navedene nomenklature

(Uredba Sveta št. 2658/87, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 927/2012, Priloga I)
Člen 119 Pogodbe ES (postal člen 141 ES), člen 1 Direktive 75/117 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z uporabo načela enakega plačila za moške in ženske, člen 11, točki 2(b) in 3, Direktive 92/85 o uvedbi ukrepov za spodbujanje izboljšav na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali dojijo je treba razlagati tako, da te določbe v primeru, ko zadevna država članica ni določila, da se ohranijo vse sestavine plačila, do katerih je bila redna sodnica upravičena pred porodniškim dopustom, ne nasprotujejo nacionalni zakonodaji, v skladu s katero redna sodnica v času obveznega porodniškega dopusta pred 1. januarjem 2005 ne prejema nadomestila za stroške, ki rednim sodnikom nastanejo pri opravljanju njihove poklicne dejavnosti, če je ta delavka v tem obdobju prejemala dohodek, ki je vsaj enak nadomestilu, določenem z nacionalno zakonodajo s področja socialne varnosti, ki bi ga prejela v primeru prekinitve svojih dejavnosti iz zdravstvenih razlogov, kar pa mora preveriti nacionalno sodišče.

Pojem plačilo iz člena 11 Direktive 92/85 namreč po vzoru opredelitve iz člena 119 Pogodbe ES (postal člen 141 ES) obsega prejemke, ki jih delavka v času porodniškega dopusta prejme iz zaposlitve neposredno ali posredno od svojega delodajalca. Pojem nadomestilo, na katerega se prav tako sklicuje navedeni člen 11, pa pomeni dohodek, ki ga delavka prejme v času porodniškega dopusta in ki ga ne prejme od svojega delodajalca iz naslova delovnega razmerja.

Zato je treba razlikovati med plačilom iz člena 11, točki 2 in 3, Direktive 92/85 in celotnim plačilom, ki ga delavka prejme, kadar dejansko dela na delovnem mestu in ki v obravnavanem primeru zajema posebno sodniško nadomestilo za stroške, ki rednim sodnikom nastanejo pri opravljanju njihove poklicne dejavnosti.

V zvezi s tem je zakonodajalec Unije želel zagotoviti, da delavka med porodniškim dopustom prejema dohodek, enak nadomestilu, ki ga na področju socialnega varstva določa nacionalna zakonodaja za položaj, v katerem delavka prekine opravljanje svojih nalog zaradi zdravja.

Kadar je delavka odsotna z dela, ker izkorišča porodniški dopust, minimalna zaščita, ki se zahteva s členom 11, točki 2 in 3, navedene direktive, torej ne pomeni ohranitve plačila zadevne delavke v celoti.

Poleg tega zgolj dejstvo, da redna sodnica v času obveznega porodniškega dopusta drugače od njenih aktivnih moških sodelavcev ni upravičena do posebnega sodniškega nadomestila, ne pomeni diskriminacije na podlagi spola v smislu člena 119 Pogodbe ES (postal člen 141 ES) in člena 1 Direktive 75/117.

(Glej točke 30, od 32 do 34, 41, 44 in izrek.)
Člen 2, točka 35(g)(iii), Uredbe št. 1013/2006 o pošiljkah odpadkov, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 255/2013, je treba razlagati tako, da je treba pošiljko odpadkov, kakršni so ti iz Priloge III k navedeni uredbi, ki so namenjeni predelavi, šteti za nezakonito v smislu te določbe, če dokument iz Priloge VII k tej uredbi, ki se nanaša na to pošiljko, vsebuje napačne ali neskladne informacije o uvozniku/prejemniku, objektu za predelavo in zadevnih državah, kakršne vsebujeta spremna dokumenta iz postopka v glavni stvari, ne glede na to, ali so bile te informacije pravilno navedene v drugih dokumentih, ki so bili dani na voljo pristojnim organom, ali je šlo za namerno zavajanje teh organov in ali so navedeni organi izvedli postopke iz člena 24 te uredbe.

Če bi dokument iz Priloge VII k Uredbi št. 1013/2006 vseboval tovrstno informacijo, ki je napačna ali neskladna, namreč ne bi bilo mogoče zagotoviti nalog nadzora in kontrole, ki jih imajo pristojni organi, v skladu z navedeno uredbo, saj ti organi zaradi pomanjkljive obveščenosti o načinu izvedbe zadevne pošiljke ne bi mogli zagotoviti ustreznega sledenja tej pošiljki, da bi se preprečila škoda za okolje in dejavnosti, ki so škodljive za človekovo zdravje. Kar zadeva obstoj informacij, za katere se zahteva navedba v dokumentu iz navedene Priloge VII, v drugih dokumentih, je treba v zvezi s tem navesti, da je ta dokument določen s posebno ureditvijo in je namenjen uresničevanju ciljev, ki so lastni zakonodaji v zvezi s pošiljkami odpadkov, medtem ko drugi dokumenti, kakršen je mednarodni tovorni list ali trgovski račun, nimajo takega namena. Poleg tega, ne glede na to, ali je napaka storjena namerno ali ne, vsekakor – če povzroči neskladnost – kontrolne organe zadevnih držav članic prisili, da opravijo dodatna preverjanja, kar onemogoča takojšnjo kontrolo pošiljke samo na podlagi Priloge VII k Uredbi št. 1013/2006, zato je treba obe vrsti napak, vsaj v fazi ugotavljanja kršitve, obravnavati enako. Nazadnje, kar zadeva neizvajanje postopkov iz člena 24 te uredbe, je treba ugotoviti, da ne ta člen ne katera druga določba te uredbe ne povezuje teh postopkov in opredelitve nezakonite pošiljke, zato neizvajanje navedenih postopkov ne more vplivati na opredelitev zadevne pošiljke kot nezakonite v smislu člena 2, točka 35, te uredbe.

(Glej točke 36, 42, od 45 do 47 in točko 1 izreka.)
Člen 27(1) Uredbe št. 604/2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva v povezavi z njeno uvodno izjavo 19 je treba razlagati tako, da se prosilec za azil v okviru pritožbe zoper odločbo o premestitvi, sprejeto v zvezi z njim, lahko sklicuje na kršitev pravila iz člena 19(2), drugi pododstavek, te uredbe.

S členom 27(1) Uredbe št. 604/2013 v povezavi z njeno uvodno izjavo 19 je prosilcu za azil dano učinkovito pravno sredstvo zoper odločbo o premestitvi, sprejeto v zvezi z njim, ki se med drugim lahko nanaša na presojo uporabe te uredbe in ki torej lahko vodi do tega, da se podvomi o odgovornosti države članice, tudi v primeru neobstoja sistemskih pomanjkljivosti v azilnem postopku in pri pogojih za sprejem prosilcev za azil v to državo članico, ki bi lahko povzročile nevarnost nečloveškega ali poniževalnega ravnanja v smislu člena 4 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Poleg tega pravilo iz člena 19(2), drugi pododstavek, te uredbe opredeljuje okvir, v katerem je treba ta postopek izvesti, če je zadevni državljan tretje države po vložitvi prve prošnje za azil v eni državi članici in pred vložitvijo nove prošnje za azil v drugi državi članici zapustil ozemlje držav članic za najmanj tri mesece. Iz te določbe namreč izhaja, da je v tem položaju država članica, v kateri je bila vložena nova prošnja za azil, dolžna izvesti postopek določanja države članice, odgovorne za obravnavo te nove prošnje. Ta novi postopek določanja se razlikuje od postopka, ki je prvotno potekal v državi članici, v kateri je bila vložena prva prošnja za azil, in lahko na podlagi meril iz poglavja III Uredbe št. 604/2013 vodi do določitve nove odgovorne države članice.

Da se torej zagotovi, da je bila izpodbijana odločba o premestitvi sprejeta na podlagi pravilne uporabe postopka določanja odgovorne države članice, ki ga določa ta uredba, mora sodišče, ki odloča o pritožbi zoper odločbo o premestitvi, imeti možnost, da preuči trditve prosilca za azil, ki se sklicuje na kršitev pravila iz člena 19(2), drugi pododstavek, navedene uredbe.

(Glej točke od 22 do 27 ter točko 2 izreka.)
(Glej točke od 26 do 28 in od 34 do 37.)

Člen 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da v položaju, ko je škoda nastala zato, ker je imela napaka, ki je nastala pri pripravi pogodbe o nakupu delnic, za posledico povečanje nakupne cene zadevnih delnic, za „kraj, kjer je prišlo do škodnega dogodka“ – če ni drugih naveznih okoliščin – ni mogoče šteti kraja v državi članici, kjer je nastala škoda, če gre pri tej škodi izključno za finančno izgubo, ki je nastala neposredno na bančnem računu tožeče stranke in je neposredna posledica protipravnega ravnanja, ki je bilo storjeno v drugi državi članici.

Čisto finančna škoda, ki nastane neposredno na bančnem računu tožeče stranke, namreč ne more šteti za upoštevno navezno okoliščino na podlagi člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001. Samo v položaju, v katerem so druge posebne okoliščine zadeve prav tako prispevale k določitvi pristojnega sodišča kraja nastanka čisto finančne škode, bi lahko na taki škodi upravičeno temeljila možnost, da tožeča stranka vloži tožbo pri tem sodišču.

(Glej točke od 38 do 40 in točko 1 izreka.)
Zadeva C‑316/15

Timothy Martin Hemming in drugi

proti

Westminster City Council

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Supreme Court of the United Kingdom)

„Predhodno odločanje – Svoboda opravljanja storitev – Direktiva 2006/123/ES – Člen 13(2) – Postopki za izdajo dovoljenj – Pojem stroškov, ki jih imajo prosilci zaradi prošnje“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 16. novembra 2016

Svoboda ustanavljanja – Svoboda opravljanja storitev – Storitve na notranjem trgu – Direktiva 2006/123 – Sistem dovoljenj – Zahteva, da se plača pristojbina – Del pristojbine, povezan z vodenjem in nadzorom spoštovanja zadevnega sistema dovoljenj – Nedopustnost – Del, ki je vračljiv v primeru zavrnitve vloge – Nevplivanje

Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/123, člen 13(2))

Člen 13(2) Direktive 2006/123 o storitvah na notranjem trgu je treba razlagati tako, da nasprotuje zahtevi, da se ob vložitvi vloge za izdajo ali podaljšanje dovoljenja plača pristojbina, katere del ustreza stroškom, povezanim z vodenjem in nadzorom spoštovanja zadevnega sistema dovoljenj, tudi če je v primeru zavrnitve te vloge ta del vračljiv.

Vprašanje, ali je pristojbina, ki jo mora plačati prosilec, vračljiva v primeru zavrnitve njegove vloge za dovoljenje, ne vpliva na ugotavljanje obstoja stroškov v smislu člena 13(2) navedene direktive. Dejstvo, da je treba plačati pristojbino, je namreč finančna obveznost in torej strošek, ki ga mora prosilec plačati, zato da bi bila njegova prošnja obravnavana, ne glede na to, da lahko ta znesek kasneje v primeru zavrnitve te vloge zahteva nazaj.

Za to, da so združljivi s členom 13(2) te direktive, morajo biti zadevni stroški, v skladu s to določbo, razumni in sorazmerni s stroški postopka za izdajo dovoljenja ter ne smejo presegati stroškov tega postopka. Država članica lahko za izračun zneska dajatev, ki se plačajo kot pristojbine ali takse, upošteva ne le materialne in kadrovske stroške, ki so neposredno povezani z izvajanjem nalog, ki pomenijo protidajatev, temveč tudi del splošnih stroškov pristojne uprave, ki se pripišejo tem nalogam.

Upoštevani stroški ne smejo zajemati stroškov, ki so povezani s splošno dejavnostjo nadzora zadevnega organa, saj se člen 13(2) Direktive o storitvah nanaša le na stroške postopka in ima cilj lajšanja dostopa do storitvenih dejavnosti. Zahteva po predhodnem financiranju stroškov vodenja in nadzora spoštovanja zadevnega sistema dovoljenj, ki zlasti zajemajo stroške za odkrivanje in pregon nedovoljenih dejavnosti, pa ne bi bila v skladu s tem ciljem.

(Glej točke 28, 29 in od 31 do 34 ter izrek.)