Keywords

Summary



Keywords

1. Ničnostna tožba – Akti, zoper katere ni pravnega sredstva – Pojem – Akti, ki ustvarjajo zavezujoče pravne učinke – Odločba, ki določa, da je priglašeni ukrep državna pomoč in da je združljiv s skupnim trgom – Vključitev

(členi 87 ES, 88 ES in 230 ES; Uredba Sveta št. 659/1999)

2. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Selektiven ukrep

(člen 87(1) ES)

3. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Selektiven ukrep

(člen 87(1) ES)

4. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Presoja glede na merilo normalnih tržnih razmer

(člen 87(1) ES)

5. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Pomoči iz državnih sredstev

(člen 87(1) ES)

6. Pomoči, ki jih dodelijo države – Odločba Komisije, s katero je ukrep opredeljen kot državna pomoč – Obveznost obrazložitve – Obseg

(člen 87(1) ES in 296 PDEU)

Summary

1. Če Komisija po predhodni preučitvi ugotovi, da glede priglašenega ukrepa – če spada na področje uporabe člena 87(1) ES – ni dvomov o njegovi združljivosti s skupnim trgom, potem sprejme odločbo o nenasprotovanju na podlagi člena 4(3) Uredbe št. 659/1999 o uporabi člena 88 ES. Taka odločba povzroči med drugim uporabo postopka, določenega za veljavne sheme pomoči s to uredbo, in zlasti uporabo njenih členov od 17 do 19 ter člena 21, ki nalaga državi članici obveznost, da letno predloži poročilo o vseh veljavnih shemah pomoči.

Zato ima torej napačna ugotovitev, da je ukrep državna pomoč, pravne posledice za državo članico, ki ga priglasi, ker je ta ukrep predmet stalnega preverjanja Komisije in rednega nadzora, tako da ima ta država omejeno polje proste presoje pri izvajanju priglašenega ukrepa.

Iz tega neizogibno izhaja, da je tako odločbo, katere temelj je člen 87(1) in (3) ES in ki določa, da je zadevni ukrep državna pomoč, ki pa je združljiv s skupnim trgom, treba obravnavati kot akt, ki ga je mogoče izpodbijati na podlagi člena 230 ES. Prav tako gre pri odločbi o združljivosti v smislu člena 87(1) in (3) ES za dokončno odločbo, in ne za pripravljalni ukrep.

(Glej točke od 40 do 42.)

2. Da bi dokazala, da se ukrep, ki bi utegnil biti opredeljen kot državna pomoč, uporablja selektivno za posamezna podjetja ali proizvodnjo posameznega blaga, mora Komisija dokazati, da ta ukrep uvaja razlikovanja med podjetji, ki so glede na cilj zadevnega ukrepa v primerljivem dejanskem in pravnem položaju.

Če v zvezi s tem Komisija v svoji odločbi ugotovi, da nekatera podjetja, na katera se nanaša ukrep, opredeljen kot državna pomoč, spadajo v posebno skupino velikih industrijskih obratov, ki se ukvarjajo z dejavnostjo, ki spada na področje trgovine med državami članicami, in uživajo prednost, ki je druga podjetja nimajo in ki je v tem, da lahko vnovčijo ekonomsko vrednost doseženih zmanjšanj emisij in jih pretvorijo v pravice do emisij, s katerimi se lahko trguje, ali da se lahko izognejo tveganju, da bodo morala plačati globo zaradi prekoračitve meje emisij dušikovega oksida na energijsko enoto, ki jo določijo nacionalni organi, tako, da kupijo take pravice do emisij pri drugih podjetjih, za katera velja zadevni državni ukrep, medtem ko preostala podjetja nimajo teh možnosti, Komisiji ni treba razčleniti njene odločitve. Pri programu pomoči lahko Komisija zgolj preuči njegove značilnosti, da lahko v obrazložitvi odločitve presodi, ali zaradi podrobnih pravil, ki so predvidena s tem programom, ta daje občutno prednost prejemnikom glede na njihove konkurente in postavlja v ugodnejši položaj predvsem podjetja, ki sodelujejo v trgovini med državami.

(Glej točke 62, 63 in 65.)

3. Člen 87(1) ES državnih ukrepov ne razlikuje glede na razlog ali namen, ampak jih opredeljuje na podlagi njihovih učinkov. Čeprav je varstvo okolja eden izmed bistvenih ciljev Evropske skupnosti, nujnost upoštevanja tega cilja ne utemeljuje izključitve selektivnih ukrepov s področja uporabe člena 87(1) ES, pri čemer pa se lahko okoljevarstveni cilji vsekakor koristno upoštevajo pri presoji združljivosti ukrepa državne pomoči s skupnim trgom v skladu s členom 87(3) ES.

V zvezi z ukrepom, s katerim je vzpostavljen sistem za trgovanje s pravicami do emisij dušikovega oksida in ki razlikuje med podjetji na podlagi količinskega merila, kot je celotna termična moč podjetij, velike emisije dušikovega oksida podjetij, za katera velja zadevni ukrep, in specifični standard, ki velja za ta podjetja, ne zadoščata, da tega ukrepa ne bi bilo mogoče opredeliti kot selektivnega ukrepa v smislu člena 87(1) ES, če razlikovanja med podjetji ni mogoče šteti kot neločljivo povezanega z ureditvijo, ki je namenjena zmanjševanju onesnaževanja industrijskega izvora, in s tem utemeljenega že na podlagi ekoloških razlogov. Če tako merilo razlikovanja ni upravičeno niti z naravo niti s splošno ureditvijo zadevnega ukrepa, zadevnemu ukrepu ne more odvzeti statusa državne pomoči.

V zvezi s tem mora država članica, ki je uvedla takšno razlikovanje med podjetji, dokazati, da je to razlikovanje dejansko utemeljeno z naravo in ureditvijo zadevnega sistema.

(Glej točke od 75 do 78.)

4. Za državne pomoči se štejejo ukrepi v katerikoli obliki, ki lahko neposredno ali posredno dajejo prednost podjetjem ali ki jih je treba obravnavati kot gospodarsko korist, ki je upravičeno podjetje v normalnih tržnih razmerah ne bi dobilo.

To je podano v sistemu, v katerem imajo le nekatera podjetja možnost, da vnovčijo ekonomsko vrednost doseženih zmanjšanj emisij dušikovega oksida in jih pretvorijo v pravice do emisij, s katerimi se lahko trguje, ali da se lahko izognejo tveganju, da bodo morala plačati globo zaradi prekoračitve meje emisij dušikovega oksida, ki jo določijo nacionalni organi, tako, da kupijo take pravice do emisij pri drugih podjetjih, za katera velja zadevni državni ukrep, ker je možnost trgovanja s pravicami emisij dušikovega oksida odvisna predvsem od dejstva, da država dopušča prodajo teh pravic in omogoča podjetjem, ki so imela presežek emisij dušikovega oksida, da pri drugih podjetjih kupijo manjkajoče pravice do emisij, in tako soglaša z vzpostavitvijo trga za te pravice.

Možnosti trgovanja s temi pravicami ni mogoče šteti za protidajatev po tržni ceni za trud, ki so ga podjetja, za katera velja zadevni ukrep, vložila v zmanjšanje emisij dušikovega oksida, ker so stroški za zmanjšanje teh emisij del stroškov, ki navadno bremenijo proračun podjetja.

Poleg tega možnost, ki jo imajo ta podjetja, da izberejo med stroški za nakup emisijskih pravic in stroški ukrepov za zmanjšanje emisij dušikovega oksida, za ta podjetja pomeni prednost. Poleg tega možnost podjetij, za katera velja zadevni ukrep, da trgujejo z vsemi pravicami do emisij in ne samo s tistimi, s katerimi lahko na koncu leta razpolagajo na podlagi pozitivne razlike med količino njihovih dejanskih emisij in odobreno količino teh emisij, ustvarja dodatno prednost za ta podjetja. Ta lahko namreč pridobijo likvidna sredstva, tako da prodajo emisijske pravice, še preden so izpolnjeni pogoji za njihovo dokončno dodelitev, neodvisno od tega, da se za njih uporablja zgornja meja in da morajo podjetja, ki prekoračijo predpisani standard, presežek kompenzirati naslednje leto.

(Glej točke od 87 do 91.)

5. Da bi bilo mogoče ugodnosti opredeliti kot pomoč v smislu člena 87(1) ES, morajo biti, prvič, dodeljene neposredno ali posredno iz državnih sredstev in, drugič, dodeliti jih mora država.

To je podano v zvezi z državnim ukrepom, na podlagi katerega so nekaterim podjetjem dane na razpolago pravice do emisij dušikovega oksida brezplačno, namesto da bi jim bile prodane ali dane na dražbo, in s katerim je vzpostavljen sistem, ki določa možnost trgovanja s temi pravicami na trgu, čeprav so vezane na največjo zgornjo mejo, ob tem pa je podjetjem, za katera velja zadevni ukrep, dana možnost nakupa pravic do emisij, da bi se izognila plačilu globe. Možnost trgovanja s pravicami do emisije dušikovega oksida je ugodnost, ki jo je odobril nacionalni zakonodajalec nekaterim podjetjem in ki lahko pomeni dodatno breme za javne organe v obliki oprostitve obveznosti plačila globe ali drugih denarnih sankcij. Ker je posledica vzpostavitve tega sistema tudi to, da brez konkretne protidajatve državi nastanejo pravice do emisije, ki imajo zaradi tega, ker je z njimi mogoče trgovati, ekonomsko vrednost, se država s tem, da tem pravicam dodeli lastnost nematerialnih sredstev, s katerimi je mogoče trgovati, in s tem, da jih da brezplačno na razpolago zadevnim podjetjem, namesto da bi jih prodala ali dala na dražbo, odpove državnim sredstvom.

Poleg tega dejstvo, da tak ukrep omogoči podjetjem, da med seboj kompenzirajo presežke in primanjkljaje glede na predpisan standard, in da ta ukrep ustvarja zakoniti okvir za omejitve emisij dušikovega oksida na način, ki je donosen za podjetja z velikimi obrati, kaže na to, da imajo podjetja, za katera velja zadevni ukrep, na voljo alternativo temu, da država naloži globo.

(Glej točke 103 in od 106 do 108.)

6. Obveznost obrazložitve, uporabljena pri opredelitvi ukrepa kot državne pomoči, zahteva, da mora Komisija navesti, zakaj je štela, da zadevni ukrep spada na področje uporabe člena 87(1) ES. Komisija namreč ni dolžna dokazati obstoja dejanskega vpliva pomoči na trgovino med državami članicami niti dejanskega izkrivljanja konkurence, ampak je dolžna le preučiti, ali te pomoči lahko vplivajo na to trgovino in izkrivljajo konkurenco. Zato mora Komisija, ko iz okoliščin, v katerih je bila pomoč dodeljena, izhaja, da ta pomoč lahko vpliva na trgovino med državami članicami in izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco, navesti te okoliščine v obrazložitvi svoje odločbe.

(Glej točko 131.)