ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 106/26

Pritožba, ki so jo Al-Bashir Mohammed Al-Faqih, Ghunia Abdrabbah, Taher Nasuf, Sanabel Relief Agency Ltd vložili 13. januarja 2016 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 28. oktobra 2015 v zadevi T-134/11, Al-Bashir Mohammed Al-Faqih, Ghunia Abdrabbah, Taher Nasuf, Sanabel Relief Agency Ltd/Evropska komisija

(Zadeva C-19/16 P)

(2016/C 106/28)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožniki: Al-Bashir Mohammed Al-Faqih, Ghunia Abdrabbah, Taher Nasuf, Sanabel Relief Agency Ltd (zastopnika: N. Garcia-Lora, Solicitor, E. Grieves, Barrister)

Druge stranke v postopku: Evropska komisija, Svet Evropske unije, Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska

Predlogi

Pritožniki Sodišču predlagajo, naj:

— razveljavi izpodbijano sodbo z dne 28. oktobra 2015

— izpodbijano sodbo nadomesti s svojo in razglasi ničnost izpodbijanih ukrepov

— Komisiji, Svetu in Združenemu kraljestvu naloži plačilo stroškov pred Splošnim sodiščem in Sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Ta pritožba temelji na štirih pritožbenih razlogih.

V okviru prvega pritožbenega razloga se odločba Splošnega sodišča izpodbija v delu, v katerem je ugotovilo, da očitki v zvezi z meritorno odločitvijo o uvrstitvi prvih treh pritožnic pred Splošnim sodiščem niso bili podani pravilno. Splošno sodišče ni pravilno opredelilo tožbenega razloga IV kot očitek Komisiji v zvezi s presojo dejstev, ki jo je opravila. Splošno sodišče ni upoštevalo stališč pritožnic, bi pa jih moralo, saj a) jih je zahtevalo Splošno sodišče samo, b) so bila podana preden je tožena stranka vložila odgovor na tožbo in c) so pritožnice ves čas navajale, da želijo izpodbijati presojo dejstev. Pristop Splošnega sodišča ni bil v skladu s sodbo z dne 14. aprila 2015 v zadevi T-527/09 (Ayadi/Komisija).

V okviru drugega pritožbenega razloga se odločba Splošnega sodišča izpodbija, ker to ni uporabilo zavezujoče sodne prakse, ki izhaja iz sodbe Kadi II. Splošno sodišče ni samo odločilo o tem, ali so navedbe v obrazložitvi tožbe utemeljene.

V okviru tretjega pritožbenega razloga se izpodbija ugotovitev Splošnega sodišča, da je Komisija opravila podrobno in neodvisno analizo o utemeljenosti uvrstitve. Ugotovitev Splošnega sodišča, da je Komisija opravila tako analizo, ni sprejemljiva glede na dejstva zadeve in ob upoštevanju prejšnjih odločitev v podobnih zadevah.

V okviru četrtega pritožbenega razloga se izpodbija ugotovitev Splošnega sodišča, da družba Sanabel nima procesnega upravičenja, ker je to sodišče napačno razlagalo pravo. Procesno upravičenje družbe Sanabel ni odvisno od paralelne opredelitve v skladu z nacionalnim pravom, temveč od tega, ali ji je mogoče dodeliti to upravičenje.
3.

Če se v skladu z merili odgovorov Sodišča na vprašanji 1 in 2 individualno pogodbeno dogovorjena napotitev, na podlagi katere postanejo v okviru zasebne avtonomije nekatere določbe kolektivne pogodbe na dinamičen način vsebina pogodbe o zaposlitvi, v nespremenjeni obliki ne prenese na pridobitelja: a) Ali to velja tudi v primeru, če niti odsvojitelj niti pridobitelj nista stranki kolektivne pogodbe oziroma člana takšne stranke, to je, če se določbe kolektivne pogodbe že pred prenosom podjetja ali obrata, brez obstoja v okviru zasebne avtonomije v pogodbi o zaposlitvi dogovorjene napotitvene klavzule za delovno razmerje z odsvojiteljem, ne bi uporabljale? b) Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen: Ali to velja tudi v primeru, ko sta odsvojitelj in pridobitelj podjetje iste skupine?
—

razveljavi izpodbijano sodbo Splošnega sodišča z dne 2. oktobra 2015 v zadevi T-626/13 v delu, v katerem je Splošno sodišče zavrnilo tožbo glede spodaj navedenih storitev, ki so zajete s prijavljeno znamko za razreda 35 in 38; Poslovne svetovalne storitve pri zasnovi in obratovanju maloprodajnih trgovin in prodajnih središč za maloprodajo in reklamiranje; Storitve pospeševanja prodaje (za tretje osebe), oglasna dejavnost, vodenje komercialnih poslov, poslovna administracija, spletno oglaševanje v računalniškem omrežju, razdeljevanje reklamnega materiala (letakov, prospektov, brezplačnih časopisov, vzorcev blaga), storitve naročanja na časopise za tretje osebe; Poslovne informacije ali poizvedbe; Organizacija prireditev, razstav v komercialne ali reklamne namene, vodenje oglaševanja, oddajanje oglasnih površin v najem, radijsko, televizijsko oglaševanje, reklamno sponzorstvo. (Razred 35) Telekomunikacije, računalniško podprt prenos sporočil in slik, storitve interaktivnega televizijskega oddajanja zaradi predstavitve izdelkov, komuniciranje preko računalniških terminalov, komunikacija (prenos) na svetovnem računalniškem omrežju, odprta ali zaprta. (Razred 38)
—

so v posameznih sobah hotela dani na voljo televizijski sprejemniki in upravitelj hotela prek njih omogoči sprejem signala različnih televizijskih in radiodifuznih programov („televizijski sprejemnik v hotelski sobi“) in
1.

Ali je mogoče posušene, stisnjene, nepravilne, deloma razpecljane tobačne liste in/ali njihove dele, ki so bili predmet postopka primarnega sušenja in nadzorovanega vlaženja in v katerih je bila odkrita prisotnost glicerina, in jih je po osnovni obdelavi (z drobljenjem ali ročnim rezanjem) mogoče kaditi, šteti za tobačne izdelke v smislu člena 2(1)(c)(ii) oziroma glede na okoliščine primera člena 5(1)(a) Direktive Sveta 2011/64/EU (1) o strukturi in stopnjah trošarine, ki velja za tobačne izdelke (kodificirano besedilo)?
SL Uradni list Evropske unije C 48/18

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour de cassation (Francija) 23. novembra 2015 – A-Rosa Flussschiff GmbH/Union de recouvrement des cotisations de sécurité sociale et d’allocations familiales d’Alsace (Urssaf), ki je pravna naslednica Urssaf du Bas-Rhin, Sozialversicherungsanstalt des Kantons Graubünden

(Zadeva C-620/15)

(2016/C 048/24)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour de cassation

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: A-Rosa Flussschiff GmbH

Tožena stranka: Union de recouvrement des cotisations de sécurité sociale et d’allocations familiales d’Alsace (URSSAF), ki je pravna naslednica Urssaf du Bas-Rhin, Sozialversicherungsanstalt des Kantons Graubünden

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali učinek, ki ga ima obrazec E 101, ki ga v skladu s členoma 11(1) in 12a(1a) Uredbe (EGS) št. 574/72 z dne 21. marca 1972 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (1), izda nosilec, ki ga imenuje pristojni organ v državi članici, katere zakonodaja o socialni varnosti ostane v uporabi za položaj zaposlene osebe, velja na eni strani za nosilce in organe države gostiteljice in na drugi strani za sodišča iste države članice, če je ugotovljeno, da pogoji za opravljanje dejavnosti zaposlene osebe očitno ne spadajo na stvarno področje uporabe pravil o odstopanjih iz člena 14(1) in (2) Uredbe št. 1408/71 (2)?

(1) UL L 74, str. 1.

(2) UL L 149, str. 2.
3.

Nazadnje družba TV2 trdi, da je v delu sodbe, ki vsebuje vsebinsko presojo in v katerem je zavrnjen drugi del podrednega zahtevka družbe TV2 (točke od 165 do 174), pravo napačno uporabljeno, ker temelji na očitno napačni uporabi danskega prava in je v nasprotju s pojmovanjem državne pomoči, kot je določeno v členu 107(1) PDEU. V utemeljitev tega družba TV2 navaja ti trditvi: — Splošno sodišče naj bi upoštevalo in veliko težo pripisovalo temu, da naj bi družba TV2 v okviru izpolnjevanja svojih obveznosti distribucije regionalnih programov prejemala regionalne programe od regij, za kar jim je v zameno nakazovala prihodke iz naročnin kot plačilo za te programe. To naj ne bi bilo razvidno iz spisa zadeve pred Splošnim sodiščem in je v nasprotju z Danskim pravom. Pravni preizkus, ki ga je mogoče izpeljati iz točk 166, 167 in 171 izpodbijane sodbe je torej dejansko izpolnjen. — V točkah 166, 167 in v prvem stavku točke 173 izpodbijane sodbe naj bi se Splošno sodišče sklicevalo na hipotetičen primer v okviru svoje presoje državne pomoči. Ta primer naj v praksi ne bi bil verjeten in naj ne bi bil upošteven pri presoji državne pomoči. Odločilni dejavnih v primeru družbe TV2 naj bi bilo namreč dejstvo, da družba TV2 ni pridobila nobene gospodarske koristi od prenesenih prihodkov od naročnin. V skladu z javnim pravom je morala družba TV2 prihodke od naročnin prenesti na regionalne programe in v praksi naj bi to obveznost izpolnila. Odločitev Splošnega sodišča naj bi bila torej v nasprotju s pojmovanjem državne pomoči, kot je določeno v členu 107(1) PDEU.
SL Uradni list Evropske unije C 38/45

Tožba, vložena 3. decembra 2015 – Republika Avstrija/Zvezna republika Nemčija

(Zadeva C-648/15)

(2016/C 038/57)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Tožeča stranka: Republika Avstrija (zastopnik: C. Pesendorfer, pooblaščenec)

Tožena stranka: Zvezna republika Nemčija

Predlogi tožeče stranke

Tožba na podlagi člena 25(5) Konvencije med republiko Avstrijo in Zvezno republiko Nemčijo o izogibanju dvojnega obdavčevanja na področju davkov od dohodkov in premoženja, öBGBl III 182/2002 oz. dBGBl II 2002, 735, dBStBl I 2002, 584 (DBA-D/Ö) v povezavi s členom 273 PDEU zaradi nesoglasij med Republiko Avstrijo in Zvezno republiko Nemčijo, ki se nanaša na razlago in uporabo člena 11 DBA-D/Ö.

Tožeča stranka predlaga, naj Sodišče prizna in odloči tako:

1. Potrdila o udeležbi pri dobičku, ki so predmet tožbe, se ne smejo opredeliti kot „zahteve za udeležbo pri dobičku“ v smislu člena 11(2) DBA-D/Ö. Zato Avstrija v skladu s členom 11(1) DBA-D/Ö – kot država, v kateri ima Bank Austria sedež – izključno pravico do obdavčenja zneskov deleža pri dobičku.

2. Zvezna republika Nemčija je morala obdavčenje spornih zneskov deleža pri dobičku družbe Bank Austria tako opustiti in povrniti že pobrane davke.

3. Zvezna republika Nemčija nosi stroške postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Republika Avstrija nasprotuje temu, da Zvezna republika Nemčija sporna nadomestila opredeli kot obresti „z udeležbo pri dobičku“ v smislu člena 11(2) DBA-D/Ö. Tako se celo samo nadomestilo izračuna po načeloma fiksnem odstotku. Zaradi potrebe po zadostnem bilančnem dobičku pa naj bi bilo to nadomestilo odvisno od dobičkov.

V nasprotju s tem Republika Avstrija meni, da zadevna potrdila o udeležbi pri dobičku upravičujejo le obrestovanje, ki temelji na fiksni obrestni meri od nominalne vrednosti . Ta razlaga že sama po sebi izhaja iz vsakdanje jezikovne rabe; potrjuje se s primerjavo vrst financiranja, primeroma navedenih v členu 11(2) DBA-D/Ö.

V zadevnem primeru gre le odlog plačila s strani upnika, ker potrdilo o udeležbi pri dobičku zlasti med njegovim trajanjem načeloma daje pravico do izplačila kumuliranih neizplačanih zneskov v prihodnjih letih. Potrdila o udeležbi pri dobičku ustrezajo tako vrednostnim papirjem s fiksnim donosom, ki so v odločenim smislu odvisni od izgube.
1.

Madžarska vlada meni, da člen 78(3) PDEU Svetu ne daje ustrezne pravne podlage za sprejetje izpodbijanega sklepa. Člen 78(3), PDEU Svetu ne omogoča niti, da sprejme zakonodajni akt, niti da sprejme ukrepe, določene v izpodbijanem sklepu, konkretno tiste, ki pomenijo izjemo z zavezujočim učinkom v zvezi z zakonodajnim aktom, v obravnavanem primeru Uredbo (EU) št. 604/2013 (2) Z vsebinskega vidika izpodbijani sklep pomeni zakonodajni akt – upoštevajoč to, da določa izjemo glede Uredbe št. 604/2013 – zaradi česar njegovo sprejetje ne more temeljiti na členu 78(3) PDEU, ki Svetu dovoljuje sprejetje aktov samo po nezakonodajnem postopku, to pomeni nezakonodajnih aktov. V primeru, da bi se kljub navedenemu izkazalo, da člen 78(3) PDEU lahko pomeni podlago za sprejetje pravnega akta, ki pomeni izjemo glede na zakonodajni akt, madžarska vlada meni, da ta izjema ne more biti taka, da vpliva na bistvo zakonodajnega akta in izniči njegove temeljne določbe, kakor se je to zgodilo v primeru izpodbijanega sklepa.
3.

Predmet pritožbe, vložene pri odboru za pritožbe, je bil omejen na ugotovitev ali se uporaba znamke ZARA s strani družbe Inditex za storitve prevoza in distribucije proizvodov, ki jih ta družba opravlja za svoje franšizojemalce, lahko šteje za javno uporabo in ne zasebno uporabo v okviru samega podjetja in, posledično, ali se lahko šteje za dejansko uporabo znamke ali ne. Zato obstoj same uporabe znamke ZARA za prevozne in distribucijske storitve, ki jih opravlja imetnik znamke ni predstavljal spornega dejstva in se ni obravnaval v upravni fazi.
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: Ali sme ponudnik, ki dodeljuje telefonske številke naročnikom in je na podlagi nacionalne določbe dolžan zaprositi naročnike za soglasje za vključitev v standardne imenike in standardne imeniške storitve, na podlagi načela prepovedi diskriminacije pri prošnji za soglasje različno obravnavati podjetja, ki zaprosijo za informacije v smislu člena 25(2) Direktive 2002/22/ES, glede na to, v kateri državi članici ponujajo imenike in imeniške storitve?
a)

Ali je treba, čeprav se z mehanizmom plačilo za zmogljivosti zagotavlja le na podlagi njihove razpoložljivosti, in ne na podlagi njihove dejanske proizvodnje, in glede na to, da se pri določanju obveznosti dobaviteljev upoštevajo učinki medsebojnih povezav, kar lahko ublaži vzročno zvezo med izključitvijo tujih zmogljivosti iz mehanizma, predvideno z uredbo, in omejevalnim učinkom na čezmejno trgovanje z električno energijo, ki bi bil lahko posledica te izključitve, v smislu izbire vlagateljev glede namenjanja sredstev in izbire dobaviteljev glede oskrbe, člen 34 Pogodbe razlagati tako, da nasprotuje takemu ukrepu izključitve?
—

ugotovi, da Republika Poljska s tem, da ni sprejela in določila začetka veljavnosti zakonov in drugih predpisov, ki so potrebni zaradi uskladitve z Direktivo 2012/19/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o odpadni električni in elektronski opremi (1) oziroma jih, v vsakem primeru, ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz člena 24(1) te direktive;
2.

Ali je mogoče osebi, ki je najemnik prostorov na tržnici in ki posameznim prodajalcem za njihovo uporabo daje na voljo stojnice in mesta, na katera je mogoče postaviti stojnice, naložiti ukrepe, ki so določeni s členom 11 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/48/ES z dne 29. aprila 2004 o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine, pod enakimi pogoji, kot jih je glede uvedbe ukrepov proti upravljavcem spletnega trga izoblikovalo Sodišče v sodbi z dne 12. julija 2011 v zadevi C-324/09, L’Oréal in drugi proti eBay in drugim?
SL Uradni list Evropske unije C 7/9

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesverwaltungsgericht (Nemčija) 14. oktobra 2015 – Freie und Hansestadt Hamburg/Jost Pinckernelle

(Zadeva C-535/15)

(2016/C 007/14)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesverwaltungsgericht

Stranke v postopku v glavni stvari

Revident: Freie und Hansestadt Hamburg

Nasprotna stranka v postopku z revizijo: Jost Pinckernelle

Ob udeležbi: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 5 Uredbe REACH (1) razlagati tako, da se smejo snovi ob upoštevanju členov 6, 7, 21 in 23 Uredbe REACH z ozemlja Unije izvažati le, če so bile registrirane v skladu z ustreznimi določbami naslova II Uredbe REACH, če se to zahteva?

(1) Uredba (ES) št. 1907/2006 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH) ter o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije in o spremembi Direktive 1999/45/ES ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES (UL L 396, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) 2015/830 z dne 28. maja 2015 o spremembi Uredbe (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH) (UL L 132, str. 8).
1.

Ali se Direktiva 2004/35/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2006/21/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 in Direktivo 2009/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 (v nadaljevanju: direktiva o okoljski odgovornosti), uporablja tudi za škodo, ki nastane sicer po datumu, ki je naveden v členu 19(1) direktive o okoljski odgovornosti, vendar pa izvira iz dejavnosti obrata (hidroelektrarne), ki je bil odobren in je začel delovati pred tem datumom, in je krita z vodnim dovoljenjem?
SL Uradni list Evropske unije C 414/16

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 11. septembra 2015 – Aeroporto Valerio Catullo di Verona Villafranca SpA/Società per l’aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio SpA (SACBO SpA)

(Zadeva C-485/15)

(2015/C 414/19)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Aeroporto Valerio Catullo di Verona Villafranca SpA

Nasprotna stranka: Società per l’aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio SpA (SACBO SpA)

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali načela Pogodbe Evropske unije o prepovedi diskriminacije, enakem obravnavanju, preglednosti, seznanjanju javnosti in konkurenci nasprotujejo nacionalni ureditvi, kot je ta, ki izhaja iz člena 10 zakona št. 537 iz leta 1993, členov 6, 7, 8 in 17 ministrske uredbe št. 521 iz leta 1997, člena 17 uredbe-zakona št. 67 iz leta 1997, člena 3(2) zakonske uredbe št. 96 iz leta 2005 in člena 11 uredbe-zakona št. 216 iz leta 2011 v povezavi s členom 6 uredbe-zakona št. 78 iz leta 2010 v delu, v katerem je na podlagi navedenih nacionalnih določb pri podelitvi štiridesetletne koncesije za popolno upravljanje letališča mogoče opustiti izvedbo javnega razpisa?
3.

Ali je treba v primeru nikalnega odgovora na prejšnje vprašanje odstavka 2 in 3 člena 3 Direktive 2001/42/ES v povezavi z uvodno izjavo 10 iste direktive, v skladu s katero bodo „vsi načrti in programi, pri katerih je bilo ugotovljeno, da je zanje potrebna presoja skladno z Direktivo Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst, […] verjetno znatno vplivali na okolje in […] naj bi se zanje [praviloma] izvedla sistematska okoljska presoja“, razlagati tako, da nasprotujeta zakonodaji, kakršna je nacionalna, ki izključuje samodejno in obvezno izvedbo postopka strateške okoljske presoje za vse razvojne projekte na zadevnih urbanih območjih, ki so novonastala ali v procesu širitve in merijo do 40 hektarov, ter projekte prenove ali razvoja urbanih območij znotraj že obstoječih urbanih območij, ki merijo do 10 hektarov, čeprav je bilo ob upoštevanju morebitnih učinkov na območja že ugotovljeno, da je zanje potrebna presoja vplivov skladno s členoma 6 in 7 Direktive 92/43/EGS?
3.

Če je odgovor na vprašanje za predhodno odločanje 1 a) ali 1 b) nikalen: Ali je treba Pojasnjevalne opombe Komisije k tarifni podštevilki 8525 8030 in k tarifnim podštevilkam 8525 8091 in 8525 8099 KN (3) razlagati tako, da je podana „dolžina enega zaporedja najmanj 30 minut“ tudi v primeru, ko so video posnetki zajeti v ločene datoteke, od katerih je vsaka dolga manj kot 30 minut, če gledalec pri predvajanju posnetka ne more zaznati menjave med datotekami?
3.

Ali je treba Direktivo 2006/123/ES ob upoštevanju njene uvodne izjave 9 razlagati tako, da ne velja za pravila nacionalnega prava, ki zahtevajo, da se namen izvajanja izkopa v povezavi s položitvijo, vzdrževanjem in odstranitvijo kablov za javno elektronsko telekomunikacijsko omrežje priglasi občinskemu svetu, pri čemer občinski svet prijavljenih dejavnosti ne more prepovedati, lahko pa naloži pogoje glede kraja, časa in načina opravljanja dejavnosti ter glede spodbujanja skupne uporabe objektov in uskladitve dejavnosti z upravljavci drugih podzemnih napeljav?
—

UUNT in vsem intervenientkam v tem pritožbenem postopku naloži, naj nosijo svoje stroške ter plačajo stroške pritožnice v tem postopku in stroške v postopku (i) s tožbo pred Splošnim sodiščem v zadevi T-184/13, (ii) pred četrtim odborom za pritožbe v zadevi R 121/2011-4 in (iii) z ugovorom B 1 046 046 pred oddelkom za ugovore.
SL Uradni list Evropske unije C 337/6

Pritožba, ki jo je Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) vložil 24. julija 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 13. maja 2015 v zadevi T-15/13, Group Nivelles/UUNT – Easy Sanitairy Solutions (Odtočni kanalet za tuš)

(Zadeva C-405/15 P)

(2015/C 337/08)

Jezik postopka: nizozemščina

Stranke

Pritožnik: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (zatopnika: S. Bonne in A. Folliard-Monguiral)

Drugi stranki v postopku: Group Nivelles BVBA in Easy Sanitary Solutions BV

Predloga

UUNT Sodišču predlaga, naj

— izpodbijano sodbo razveljavi,

— tožeči stranki in intervenientki v postopku pred Splošnim sodiščem naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Splošno sodišče naj bi kršilo člen 63(1) Uredbe št. 6/2002 (1), s tem ko je štelo, da je predhodni model, ki je naveden v podporo zahtevi za razglasitev ničnosti, „celotni odtočni sistem za tekočine iz ponudbe družbe Blücher“. Group Nivelles naj bi se sklicevala le na pokrivno ploščo, ki je bila javnosti dostopna prek podjetja Blücher in drugih podjetij, neodvisno od oblike posode.

Splošno sodišče naj bi kršilo člen 25(1)(b) v povezavi s členom 5 Uredbe št. 6/2002, s tem ko je odločilo, da bi moral UUNT izpodbijani model primerjati s predhodnim modelom, ki bi izhajal iz dveh različnih sestavnih delov, ki pa bi bila javnosti dostopna v dveh različnih dokumentih. V skladu s sodno prakso, ki se uporablja za člen 5 Uredbe št. 6/2006, naj izpodbijanega modela ne bi bilo mogoče primerjati s „skupkom specifičnih elementov ali delcev prejšnjih modelov“ temveč le „s posamičnimi in določenimi prejšnjimi modeli“. Videz sestavljenega izdelka bi včasih lahko izhajal iz sestavnih delov, vendar naj bi celoten videz ostajal hipotetičen ali pa naj bi vključeval znatno ugibanje. Pojem enakosti med modeli, ki je podlaga člena 5 Uredbe št. 6/2002, naj bi nasprotoval primerjavi, ki temelji na hipotezah ali ugibanjih.

Splošno sodišče naj bi kršilo člen 25(1)(b) v povezavi s členoma 6 in 7(1) Uredbe št. 6/2002, s tem ko je ugotovilo, da bi lahko pri izdelkih, ki imajo različno naravo oziroma namen in v katere so vgrajeni modeli, ki se primerjajo, ta razlika onemogočila, da bi upoštevni seznanjeni uporabnik prepoznal predhodni model. Člen 7 Uredbe št. 6/2002 naj bi vseboval pravno fikcijo, da se za vsak model, ki je dostopen javnosti, šteje, da je znan tako specializiranemu krogu področja, na katerega se nanaša predhodni model, kot tudi seznanjenim uporabnikom vrste izdelka, na katerega se nanaša izpodbijani model. Tako ko je ugotovljeno razkritje predhodnega modela, naj bi bilo treba šteti, da upoštevni seznanjeni uporabnik pozna predhodni model in njegovo uporabo, kot je to razvidno iz dokazov in trditev strank.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 6/2002 z dne 12. decembra 2001 o modelih Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 27, str. 142).
—

učinki izpodbijanega sklepa naj se, kjer je to potrebno, ohranijo do takrat, ko bo v razumnem času po izdaji sodbe v tej zadevi začel veljati nov sklep, ki ga bo Svet Evropske unije sprejel v skladu s členom 218(3), (4) in (8) PDEU;
1.

Ali določbe Direktive 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 (1), kakor se razlaga v sodni praksi Skupnosti, navedeni v obrazložitvenem delu, nasprotujejo obstoju nacionalnih predpisov držav članic – kakršni so navedeni zgoraj in veljavni v Italiji (člen 19 uredbe predsednika republike št. 633 iz leta 1972) – ki tudi s kazenskega vidika izključujejo možnost izvajanja pravice do odbitka, če niso predloženi obračuni DDV, zlasti obračun v zvezi z drugim letom, ki sledi letu, v katerem je nastala pravica do odbitka?