ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Konvencija o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, podpisana 30. oktobra 2007, ki je bila v imenu Skupnosti odobrena s Sklepom 2009/430/ES Sveta z dne 27. novembra 2008 (UL 2009, L 147, str. 1, v nadaljevanju: Luganska konvencija), v členu 23(1), katerega besedilo je zelo podobno besedilu člena 17 Konvencije o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, sklenjene v Luganu 16. septembra 1988 (UL L 319, str. 9), ki jo je prvonavedena konvencija nasledila, določa: „Če so se stranke, od katerih ima vsaj ena svoje stalno prebivališče v državi, ki jo veže ta konvencija, dogovorile, da mora biti za spore, ki so ali ki bodo mogoče nastali v zvezi z določenim pravnim razmerjem, pristojno določeno sodišče ali sodišča določene države, ki jo veže ta konvencija, je pristojno to sodišče oz. so pristojna sodišča te države. Ta pristojnost je izključna, razen če se stranke niso dogovorile drugače. Dogovor o pristojnosti mora biti sklenjen: a) v pisni obliki ali potrjen v pisni obliki, ali b) v obliki, ki je v skladu s prakso, ki je ustaljena med strankama; ali c) v mednarodni trgovini v skladu z mednarodnimi trgovskimi običaji, ki so znani strankam ali bi jim morali biti znani in ki so splošno priznani v mednarodni trgovini in redno upoštevani s strani strank pogodb istega tipa v okviru zadevne panoge.“
14

Navedene promocijske tiskovine vključujejo posamično naslovljena pisma, srečke s premazom in druga sporočila, vložena v časopise in revije. Čeprav se v podrobnostih razlikujejo, imajo številne skupne značilnosti, ki jih je predložitveno sodišče, to je Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), opisalo tako: — Potrošnik je obveščen, da ima pravico zahtevati enega od različnih dobitkov ali nagrad, ki so lahko precejšnje vrednosti ali pa vredne največ nekaj funtov in se v postopku omenjajo kot „najštevilčnejše nagrade“. Poleg tega obstajajo številni dobitki, katerih vrednosti so bile med tema dvema skrajnostma. Ni bilo sporno, da so bili zadevni nagradni dobitki v resnici na voljo zadevnim potrošnikom; — Da bi ugotovil, kaj ima pravico zahtevati in da bi dobil številko zahtevka, je potrošnik, razen pri promocijski tiskovini 8, lahko: — poklical komercialno telefonsko številko; — uporabil povratno besedilno sporočilo; ali — prejel informacije z navadno pošto. Poštna metoda je bila manj poudarjena kot klic komercialne telefonske številke, posledica česar je bila, da so potrošnike spodbujali, naj uporabijo metodo, ki je bila dražja od poštne. V zvezi s promocijsko tiskovino 5 je bilo ugotovljeno, da se je najmanj 80 % sodelujočih potrošnikov odzvalo po telefonu ali z besedilnim sporočilom. V zvezi s tem za druge promocijske tiskovine ni bilo posebnih ugotovitev. Telefonska številka je bila komercialna telefonska številka. Potrošnik je bil obveščen o ceni na minuto in maksimalnem trajanju klica. — Potrošnik ni bil obveščen: — da je najkrajši čas, v katerem lahko dobi informacije, ki so potrebne, da zahteva najštevilnejšo nagrado, le nekaj sekund krajši od maksimalnega trajanja klica; — da je promotor vzel 1,21 GBP od cene na minuto, ki je znašala 1,50 GBP. — V nekaterih primerih je potrošnik moral plačati dodaten znesek, ki je bil naveden kot strošek pošiljke in zavarovanja, promotor pa je uporabil del tega zneska za financiranje stroška nabave zahtevanega predmeta. — Več kot 99 % ljudi, ki so zahtevali nagrado, je imelo pravico do najštevilčnejše nagrade, ki je bila enaka ali je predstavljala znaten delež vrednosti, ki so jo že plačali s stroški telefonskega pogovora/besedilnega sporočila in/ali stroškov, za katere je bilo navedeno, da vključujejo stroške pošiljke in zavarovanja.
74

Kot je razvidno iz ustaljene sodne prakse, so lahko nacionalni ukrepi, ki omejujejo prosti pretok kapitala, med drugim utemeljeni z nujnimi razlogi v splošnem interesu, če, prvič, ni uskladitvenega ukrepa prava Unije, ki določa ukrepe, potrebne za zagotavljanje varstva teh interesov, in, drugič, če so ti nacionalni ukrepi primerni za zagotavljanje uresničevanja cilja, ki mu sledijo, in ne presegajo tega, kar je potrebno za dosego tega cilja (glej zlasti sodbi z dne 23. oktobra 2007 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C-112/05, ZOdl. str. I-8995, točki 72 in 73; in z dne 1. julija 2010 v zadevi Dijkman in Dijkman-Lavaleije, C-233/09, ZOdl., str. I-6649, točka 49; ter zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Nemčiji z dne 20. oktobra 2011, točka 74).
23

V uvodni izjavi 13 Odločbe št. 573/2007/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. maja 2007 o ustanovitvi Evropskega sklada za begunce za obdobje 2008–2013 v okviru splošnega programa „Solidarnost in upravljanje migracijskih tokov“ in razveljavitvi Odločbe Sveta 2004/904/ES (UL L 144, str. 1) je določeno: „Ta odločba je zasnovana kot del usklajenega okvira, ki zajema tudi Odločbo št. 574/2007/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. maja 2007 o ustanovitvi Sklada za zunanje meje za obdobje 2007–2013 v okviru splošnega programa ‚Solidarnost in upravljanje migracijskih tokov‘, Odločbo št. 575/2007/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. maja 2007 o ustanovitvi Evropskega sklada za vračanje za obdobje 2008–2013 v okviru splošnega programa ‚Solidarnost in upravljanje migracijskih tokov‘ in Odločbo Sveta 2007/…/ES z dne … o ustanovitvi Evropskega sklada za vključevanje državljanov tretjih držav za obdobje 2007–2013 v okviru splošnega programa ‚Solidarnost in upravljanje migracijskih tokov‘, in je namenjen obravnavanju vprašanja poštene delitve odgovornosti med državami članicami, kar zadeva finančno breme, ki izhaja iz uvedbe integriranega upravljanja zunanjih meja Evropske unije in iz izvajanja skupnih politik azila in priseljevanja v skladu z naslovom IV tretjega poglavja Pogodbe [ES].“
Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje predpisov, potrebnih za uskladitev s členoma 2, točki 1 in 3, ter 5(1), (2) in (4) Direktive 2000/53/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. septembra 2000 o izrabljenih vozilih (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 5, str. 224), v določenem roku – Pojma „vozilo“ in „proizvajalec“ – Brezplačnost dostave izrabljenih vozil, odvisna od pogojev, ki niso določeni z Direktivo
49

Iz vsega navedenega izhaja, da je na postavljeni vprašanji treba odgovoriti tako, da je treba člen 17(2) in (5) Šeste direktive razlagati tako, da je holdinška družba, kakršna je v postopku v glavni stvari, ki dopolnilno k svoji glavni dejavnosti upravljanja deležev družb, v katerih ima ves kapital ali del tega, pridobiva blago in storitve, ki jih nato zaračunava navedenim družbam, upravičena odbiti znesek vstopnega DDV, če imajo vstopne storitve neposredno in takojšnjo povezavo z izstopnimi gospodarskimi transakcijami, za katere je priznana pravica do odbitka. Kadar holdinška družba uporablja navedeno blago in storitve za opravljanje tako gospodarskih transakcij, za katere je priznana pravica do odbitka, kot za gospodarske transakcije, za katere ni priznana pravica do odbitka, je odbiten samo del DDV, ki je sorazmeren z zneskom, ki se pripiše prvim transakcijam, in nacionalna davčna uprava lahko predpiše eno od metod za določitev pravice do odbitka, ki so naštete v navedenem členu 17(5). Kadar se navedeno blago in storitve uporabljajo tako za gospodarske dejavnosti kot za negospodarske dejavnosti, se člen 17(5) Šeste direktive ne uporablja in metode odbitka in razdelitve določijo države članice, ki morajo pri izvajanju te diskrecijske pravice upoštevati cilj in sistematiko Šeste direktive in na tej podlagi predvideti način izračunavanja, ki objektivno odraža dejanski del vstopnih stroškov, ki se pripišejo vsaki od teh dveh dejavnosti.
32

V pojasnjevalni opombi k tarifni številki 6209 KN je navedeno, da ta tarifna številka zajema vrsto oblačil, ki so namenjena pretežno otrokom, starim manj kot 18 mesecev, in da so nekatera izmed teh oblačil nedvoumno oprema za novorojenčke in se pod to tarifno številko uvrščajo ne glede na njihovo velikost. To glede na navedeno pojasnjevalno opombo velja za škratova oblačila in za spalne vreče z rokavi ali rokavnimi odprtinami, medtem ko se druga oblačila uvrščajo pod tarifno številko 6209 „samo, kadar je njihova velikost primerna za otroke velikosti do vključno 86 cm (trgovska velikost 86)“.
60

Natančneje, Sodišče je namreč to rešitev uporabilo le v natančno določenih okoliščinah, zlasti kadar je obstajala nevarnost resnih gospodarskih posledic zaradi velikega števila pravnih razmerij, vzpostavljenih v dobri veri na podlagi ureditve, za katero se je štelo, da zakonito velja, in kadar so bili posamezniki in nacionalni organi spodbujeni k ravnanju, ki zaradi objektivne in precejšnje negotovosti glede obsega določb prava Unije ni bilo v skladu s predpisi in načeli Unije, pri čemer je k tej negotovosti morda prispevalo tudi ravnanje drugih držav članic ali Evropske komisije (glej zlasti sodbo z dne 27. aprila 2006 v zadevi Richards, C-423/04, ZOdl., str. I-3585, točka 42, ter zgoraj navedeni sodbi Brzeziński, točka 57, in Kalinchev, točka 51).
38

Nasprotno pa v zvezi z lokomotivami, kot so predmet postopka v glavni stvari, iz spisa, predloženega Sodišču, izhaja, da lahko kapaciteta njihovih rezervoarjev znaša do 7000 litrov. Po mnenju litovske vlade je družba LG v letu 2008 opremila z dizelskim motorjem le 136 lokomotiv in le del teh je redno prehajalo mejo med Republiko Litvo in Rusko federacijo. Torej ni razvidno, da bi sistematični pregledi rezervoarjev lokomotiv pomenili enake neprijetnosti, kot so navedene v točki 36 te sodbe glede cestnih vozil in ki se jim je zakonodajalec Unije s sprejetjem zadevnih določb želel izogniti.
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 12. julija 2012 –

Cetarsa proti Komisiji

(Zadeva C-181/11 P)

„Pritožba – Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Španski trg nakupa in prve predelave surovega tobaka – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Določanje cen in razdelitev trga – Globa – Enako obravnavanje – Maksimalna omejitev 10 % prometa – Sodelovanje – Izkrivljanje dokazov – Očitna napaka pri presoji – Neobrazložitev“

1. Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju – Razlog, ki se nanaša na izkrivljanje dokazov – Nujnost natančno navesti izkrivljena dejstva in dokazati nepravilno presojo, ki je pripeljala do tega izkrivljanja (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58(1); Poslovnik Sodišča, člen 112(1)(1)(c)) (Glej točke 56, 57, 96 in 97.)

2. Pritožba – Razlogi – Izkrivljanje nacionalnega prava, upoštevanega kot dokaz – Dopustnost (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58(1)) (Glej točko 59.)

3. Sodni postopek – Navajanje novih razlogov med postopkom – Pogoji – Uporaba pritožbenega postopka (Poslovnik Sodišča, člena 42(2) in 118) (Glej točki 60 in 61.)

4. Pritožba – Razlogi – Razlog, prvič naveden v okviru pritožbe – Nedopustnost (Statut Sodišča, člen 58; Poslovnik Sodišča, člen 113(2)) (Glej točko 62.)

5. Sodni postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti – Kratek povzetek navedenih razlogov – Neobstoj – Nedopustnost (Poslovnik Splošnega sodišča, člena 44(1)(c) in 48(2)) (Glej točko 64.)

6. Pritožba – Razlogi – Pomanjkljiva obrazložitev – Implicitna obrazložitev Splošnega sodišča – Dopustnost – Pogoji (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člena 36 in 53(1)) (Glej točki 71 in 101.)

7. Konkurenca – Globa – Znesek – Določitev – Najvišji znesek – Izračun – Razlika med končnim in vmesnim zneskom globe – Posledice (Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2)(2)) (Glej točke od 80 do 85.)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 3. februarja 2011 – Cetarsa proti Komisiji (T-33/05), s katero je Splošno sodišče zavrnilo predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2004) 4030 final z dne 20. oktobra 2004 o postopku na podlagi člena 81(1) [ES] (zadeva COMP/C.38.238/B.2 – Surovi tobak – Španija) in zavrglo nasprotno tožbo Komisije za zvišanje globe, naložene tožeči stranki.

Izrek

1. Glavna pritožba in nasprotna pritožba se zavrneta.

2. Compañía española de tabaco en rama SA (Cetarsa) se naloži stroške v zvezi z glavno pritožbo.
1.

Republika Avstrija s tem, da ni predložila dovoljenj v skladu s členoma 6 in 8 Direktive 2008/1/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja, ponovno preučila in po potrebi posodobila obstoječih dovoljenj in poskrbela, da vsi obstoječi obrati delujejo v skladu za zahtevami iz členov 3, 7, 9, 10, 13, 14(a) in (b) ter 15(2) te direktive, ni izpolnila obveznosti iz člena 5(1) navedene direktive.
Kršitev členov 13(1), (2) in (6), 14(1)(c) in 15(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike (UL L 327, str. 1) – Načrti upravljanja povodij – Objava – Obveščanje javnosti in posvetovanje z njo – Neposredovanje kopij načrtov upravljanja Komisiji
19

V zvezi s tem je treba najprej spomniti, da člen 7 Direktive 90/314 določa obveznost organizatorja potovanj, da ta zagotovi zadosten dokaz o jamstvu za povrnitev preplačanih zneskov in za vrnitev potrošnika na mesto odhoda v primeru insolventnosti ali stečaja, namen takega jamstva pa je varstvo potrošnikov pred finančnimi tveganji zaradi insolventnosti ali stečaja organizatorja potovanja (glej sodbo z dne 8. oktobra 1996 v združenih zadevah Dillenkofer in drugi, C-178/94, C-179/94 in od C-188/94 do C-190/94, Recueil, str. I-4845, točki 34 in 35).
1.

Helenska republika s tem, da do 22. decembra 2009 ni pripravila načrtov upravljanja povodij, tako za vodna območja, ki v celoti ležijo na njenem ozemlju, kot za mednarodna vodna območja, in do 22. marca 2010 Evropski komisiji ni poslala kopij teh načrtov, ni izpolnila obveznosti iz členov 13, od (1) do (3) in (6), ter 15(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike in poleg tega s tem, da najpozneje do 22. decembra 2008 ni začela postopka obveščanja in posvetovanja z javnostjo glede načrtov upravljanja povodij, ni izpolnila obveznosti iz člena 14(1)(c) navedene direktive.
Komisija lahko v skladu s členom 23(2) Uredbe št. 1/2003 solidarno naloži globo različnim pravnim subjektom, ki tvorijo eno samo podjetje, odgovorno za kršitev. V tem okviru za določitev zneska globe, ki jo opravi Komisija – ker ta v posameznem primeru izhaja iz uporabe pojma podjetja, ki je pojem prava Unije – veljajo določene omejitve, ki zahtevajo, da se ustrezno upoštevajo značilnosti zadevnega podjetja, kakor je bilo organizirano v obdobju, ko je bila storjena kršitev.

Tako mora Komisija pri določanju zunanjega razmerja solidarnosti več pravnih subjektov, ki tvorijo eno samo podjetje, zlasti spoštovati načelo individualizacije kazenskih sankcij, ki zahteva, da se v skladu s členom 23(3) Uredbe št. 1/2003 znesek globe določi glede na težo kršitve, ki se individualno očita zadevnemu podjetju, in njeno trajanje.

Vendar se pravila konkurenčnega prava Unije, vključno s tistimi, ki se nanašajo na pristojnost Komisije za sankcioniranje, in načeli prava Unije glede osebne odgovornosti za kršitev in individualizacije kazenskih sankcij, ki ju je treba spoštovati pri izvajanju te pristojnosti za sankcioniranje, nanašajo le na podjetje samo, in ne na fizične ali pravne osebe, ki ga tvorijo. Poleg tega, čeprav iz člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 izhaja, da Komisija lahko solidarno naloži globo več družbam, ker so del enega samega podjetja, niti iz besedila te določbe niti iz cilja mehanizma solidarnosti ni mogoče ugotoviti, da bi se ta pristojnost za sankcioniranje širila onkraj določanja zunanjega razmerja solidarnosti na določanje deležev solidarnih dolžnikov v okviru njihovega internega razmerja. Niti v Uredbi št. 1/2003 niti v pravu Unije na splošno namreč ni pravil, ki bi omogočala, da se v notranjem razmerju med solidarnimi dolžniki določijo deleži globe, ki jih ti dolžniki nosijo.

V teh okoliščinah morajo, če deleži sodolžnikov za globo, ki jim je bila solidarno naložena, niso določeni na podlagi pogodbe, te deleže določiti nacionalna sodišča z uporabo nacionalnega prava, ki se v sporu uporablja, ob upoštevanju prava Unije.

Poleg tega, ker pristojnost za sankcioniranje, ki jo ima Komisija na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003, ne vključuje pristojnosti za razdelitev naložene globe med solidarne dolžnike v njihovem internem razmerju, ko je ta globa v celoti plačana in je tako Komisiji dolg poplačan, Splošno sodišče prav tako ne more biti pristojno za tako razdelitev v okviru svoje neomejene pristojnosti, ki mu je s členom 31 navedene uredbe podeljena za preklic, znižanje ali zvišanje navedene globe.

(Glej točke 51, 52, 56, 58, 61, 62 in 74.)
1.

Pritožba — Razlogi — Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov — Izključitev, razen ob izkrivljanju — Razlog, ki se nanaša na izkrivljanje dokazov — Nujnost natančne navedbe izkrivljenih elementov in dokazovanja napak pri presoji, ki so povzročile to izkrivljanje (člen 256(1), drugi pododstavek, PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člen 169(2)) (Glej točke 28, 43, 44, 47, 48 in od 70 do 73.)
3.

Pomoči, ki jih dodelijo države — Pojem — Prednost, ki izhaja iz opustitve organov, da za izterjavo javnopravnih terjatev vložijo predlog za začetek stečajnega postopka nad podjetjem v finančnih težavah — Uporaba merila zasebnega upnika — Upoštevanje trajanja in stroškov stečajnega postopka (člen 107(1) PDEU) (Glej točke od 31 do 33, od 45 do 47, od 54 do 56 in 59.)
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 19. julija 2012 – Komisija proti Franciji

(Zadeva C-145/11)

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2001/82/ES — Zdravila za uporabo v veterinarski medicini — Decentralizirani postopek z namenom dodelitve dovoljenja za dajanje v promet v več kot eni državi članici — Generična zdravila, ki so podobna že odobrenim referenčnim zdravilom — Zavrnitev validacije vloge s strani države članice — Sestava in oblika zdravila“

Približevanje zakonodaj — Zdravila za uporabo v veterinarski medicini — Direktiva 2001/82 — Dovoljenje za dajanje na trg — Decentralizirani postopek — Vloga, ki ustreza obličnostnim zahtevam v zvezi z vlogo za pridobitev dovoljenja — Zavrnitev validacije s strani države članice iz vsebinskih razlogov — Neizpolnitev obveznosti (člen 258 PDEU; Direktiva 2001/82/ES Evropskega parlamenta in Sveta, člena 32 in 33) (Glej točke od 32 do 39, 43, 45, 46, 48 in izrek.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 32 in 33 Direktive 2001/82/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v veterinarski medicini (UL L 311, str. 1) – Decentralizirani postopek z namenom dodelitve dovoljenja za dajanje v promet v več kot eni državi članici – Generična zdravila, ki so podobna že odobrenim referenčnim zdravilom – Zavrnitev validacije s strani države članice, ki temelji na znanstvenih razlogih, povezanih s sestavo zdravila in izbiro farmacevtske oblike – Načelo vzajemnega priznavanja

Izrek

1. Francoska republika s tem, da je zavrnila validacijo dveh vlog za pridobitev dovoljenja za promet z zdravili za uporabo v veterinarski medicini, CT-Line 15 % Premix in CT-Line 15 % Oral Powder, v okviru decentraliziranega postopka iz Direktive 2001/82/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v veterinarski medicini, ni izpolnila obveznosti iz členov 32 in 33 te direktive.
Potniška ladja za križarjenje spada na področje uporabe člena 4a(4) Direktive 1999/32/ES z dne 26. aprila 1999 o zmanjšanju deleža žvepla v nekaterih vrstah tekočega goriva, ki spreminja Direktivo 93/12/EGS, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2005/33/ES, ob upoštevanju merila linijskih prevozov, kakor je določeno v členu 2, točka 3g, te direktive, če opravlja križarjenja z ali brez postankov, ki se končajo v pristanišču izplutja ali v drugem pristanišču, če so ta križarjenja organizirana z določeno pogostnostjo, na določene dneve in načeloma na določen čas prihoda in odhoda, pri čemer imajo zainteresirane osebe možnost proste izbire med več ponujenimi križarjenji, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.

Veljavnosti člena 4a(4) Direktive 1999/32/ES z dne 26. aprila 1999 o zmanjšanju deleža žvepla v nekaterih vrstah tekočega goriva, ki spreminja Direktivo 93/12/EGS, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2005/33/ES ni mogoče preizkusiti glede na načelo splošnega mednarodnega prava pacta sunt servanda in načelo lojalnega sodelovanja, navedeno v členu 4(3), prvi pododstavek, PEU, ker lahko ta določba navedene direktive vodi do kršitve Priloge VI mednarodne konvencije o preprečevanju onesnaževanja morja z ladij (Konvencija Marpol 73/78). Unija namreč ni pogodbena stranka Konvencije Marpol 73/78, vključno s protokolom podpisanim 26. septembra 1997, s katerim je bila v Konvencijo vključena Priloga VI, in je ta ne zavezuje. Prav tako veljavnosti navedenega člena 4a(4) ni mogoče presojati glede na načelo splošnega mednarodnega prava pacta sunt servanda, ker se to obvezujoče načelo uporablja zgolj za subjekte mednarodnega prava, ki so pogodbene stranke določenega mednarodnega sporazuma, in ki jih zato zavezuje. Poleg tega se ne zdi, da Priloga VI odraža pravila mednarodnega običajnega prava, ki zavezujejo institucije Unije in so del pravnega reda Unije.

Sodišču Evropske unije poleg tega ni treba odgovoriti na vprašanje, kakšen je vpliv navedene priloge VI na obseg člena 4a(4) Direktive 1999/32. Razlaga določb sekundarnega prava ob upoštevanju obveznosti, naložene z mednarodnim sporazumom – kakršen je protokol iz leta 1997, s katerim je bila v Konvencijo vključena priloga VI – ki ne zavezuje vseh držav članic, bi namreč pomenila razširitev obsega te obveznosti na tiste države članice, ki niso pogodbene stranke tega sporazuma. Te države članice je treba zato v zvezi z navedenim sporazumom šteti za tretje države. Toda, taka razširitev ne bi bila v skladu s splošnim načelom mednarodnega prava glede relativnega učinka pogodb, na podlagi katerega pogodbe tretji državi niti ne škodijo niti ne koristijo („pacta tertiis nec nocent nec prosunt“).

(Glej točke od 37 do 39, 41, 47, 50, 54 ter točki 2 in 3 izreka.)