ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (prvi senat)

z dne 23. maja 2016

Luigi Marcuccio

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Postopek — Odmera stroškov“

Predmet:

Predlog za odmero stroškov, ki ga je Evropska komisija vložila na podlagi sodbe Sodišča za uslužbence z dne 23. novembra 2010, Marcuccio/Komisija (F‑65/09, EU:F:2010:149), izdane v zadevi, vpisani pod opravilno številko F‑65/09.

Odločitev:

Skupni znesek stroškov, ki jih mora L. Marcuccio povrniti Evropski komisiji iz naslova stroškov, ki se lahko povrnejo, v zadevi F‑65/09, se določi na 5000 EUR. Navedenemu znesku bodo pripisane zamudne obresti od datuma vročitve tega sklepa do datuma plačila, in sicer po obrestni meri, ki jo je Evropska centralna banka določila za operacije glavnega refinanciranja in velja prvi dan meseca, v katerem zapade plačilo, povečani za tri in pol odstotne točke.

Povzetek

Sodni postopek – Stroški – Odmera – Odmera na podlagi natančnih navedb tistega, ki zahteva povrnitev stroškov, ali, če teh navedb ni, pravične presoje sodišča Unije – Pavšalnst plačila odvetniku – Neobstoj vpliva na diskrecijsko pravico sodišča (Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 105(c)) Sodni postopek – Stroški – Odmera – Stroški, ki se lahko povrnejo – Nujni izdatki, ki jih imajo stranke – Pojem – Nagrada, ki jo institucija plača svojemu odvetniku – Vključitev (Statut Sodišča, člen 19, prvi odstavek, in Priloga I, člen 7(1))
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 22. junija 2010

Zadeva F-78/09

Luigi Marcuccio

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci ? Uradniki ? Odškodninska tožba ? Nadomestilo stroškov ? Izjema vzporedne tožbe ? Očitna nedopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero L. Marcuccio predlaga zlasti, naj se Komisiji naloži povračilo škode, ki naj bi jo utrpel zaradi zavrnitve Komisije, da mu povrne stroške, ki se lahko povrnejo, domnevno priglašene v zadevi T-18/04.

Odločitev: Tožba, ki jo je vložila tožeča stranka, se zavrže kot očitno nedopustna. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

1. Uradniki – Tožba – Odškodninska tožba – Predlog za razglasitev ničnosti predhodne odločbe o zavrnitvi odškodninskega zahtevka – Predlog, ki ni samostojen glede na odškodninske predloge

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

2. Postopek – Stroški – Določitev – Predmet

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 92(1); Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91)

1. Odločba institucije o zavrnitvi odškodninskega zahtevka je sestavni del predhodnega upravnega postopka, preden je pri Sodišču za uslužbence vložena tožba za ugotovitev odgovornosti. Predlogov za razglasitev ničnosti zato ni mogoče presojati neodvisno od odškodninskih zahtevkov.

Dejansko je posledica akta, ki vsebuje stališče institucije v predhodni fazi, le ta, da stranki, ki je domnevno utrpela škodo, omogoča vložitev odškodninskega zahtevka pri Sodišču za uslužbence.

(Glej točko 17.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 18. december 1997, Gill proti Komisiji, T-90/95, RecFP, str. I-A-471 in II-1231, točka 45; 6. marec 2001, Ojha proti Komisiji, T-77/99, RecFP, str. I-A-61 in II-293, točka 68; 5. december 2002, Hoyer proti Komisiji, T-209/99, RecFP, str. I-A-243 in II-1211, točka 32.

2. Posebni postopek odmere stroškov, določen v členu 92(1) Poslovnika Sodišča za uslužbence, izključuje zahtevek za enake zneske ali zneske, priglašene za iste namene, v okviru tožbe za uveljavljanje nepogodbene odgovornosti Unije.

Člen 92(1) Poslovnika Sodišča za uslužbence tako nasprotuje temu, da bi tožeča stranka na podlagi člena 91 Poslovnika vložila tožbo, katere predmet bi bil dejansko enak predmetu zahtevka za odmero stroškov.

(Glej točki 20 in 22.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 11. julij 2007, Schneider Electric proti Komisiji, T-351/03, ZOdl., str. II-2237, točka 297;

Sodišče za uslužbence: 10. november 2009, Marcuccio proti Komisiji, F-70/07, ZOdl. JU, str. I-A-1-423 in II-A-1293, točki 17 in 18.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 10. septembra 2014

Ingo Hanschmann

proti

Evropskemu policijskemu uradu (Europol)

„Javni uslužbenci — Postopek — Odmera stroškov“

Predmet:

Vloga za odmero stroškov, ki se lahko povrnejo, ki jo je na podlagi člena 92 Poslovnika vložil I. Hanschmann na podlagi sodbe, izrečene v zadevi Hanschmann/Europol (F‑27/09, EU:F:2010:58).

Odločitev:

Skupni znesek stroškov, ki jih mora Evropski policijski urad povrniti I. Hanschmannu, znaša 1343,18 EUR, na ta znesek pa se zaračunajo zamudne obresti od datuma vročitve tega sklepa do datuma plačila, po obrestni meri, izračunani na podlagi obrestne mere Evropske centralne banke za glavne operacije refinanciranja, ki se je uporabljala v zgoraj navedenem obdobju, povečani za dve točki.

Povzetek

Sodni postopek – Stroški – Odmera – Stroški, ki se lahko povrnejo – Dejavniki, ki jih je treba upoštevati – Sporazum med stranko in njenim odvetnikom glede njegove nagrade – Izključitev

(člen 91(b) Poslovnika Sodišča za uslužbence)

Sodišče Unije ni pristojno za določitev nagrade, ki jo morajo stranke plačati svojim odvetnikom, temveč mora določiti znesek, do katerega se lahko za ta plačila zahteva povrnitev stroškov od stranke, ki ji je bilo naloženo plačilo stroškov. Iz tega sledi, da dokazilo o plačilu stroškov, katerih povračilo se zahteva, ni nujno, da bi Sodišče za uslužbence določilo stroške, ki se lahko povrnejo.

Sodišču Unije namreč pri odločanju o odmeri stroškov ni treba upoštevati morebitnega sporazuma, ki so ga v zvezi s tem sklenili zadevna stranka in njeni zastopniki ali svetovalci.

Zato dejstvo, da so se tožeča stranka in njeni odvetniki v sporazumu dogovorili, da tožeča stranka svojim odvetnikom ne bo izplačala nagrade, ne vpliva na pravico tožeče stranke, da se ji povrnejo stroški, ki so nastali v okviru postopka v glavni stvari.

(Glej točke 14, 19 in 20.)

Napotitev na:

Sodišče: sklepi Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisija, 318/82, EU:C:1985:468, točka 2; C.A.S./Komisija, C‑204/07 P‑DEP, EU:C:2009:526, točka 13, in Kronofrance/Nemčija in drugi, C‑75/05 P‑DEP in C‑80/05 P‑DEP, EU:C:2013:458, točka 30.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Postopek – Odločba, sprejeta z obrazloženim sklepom – Pogoji

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 76)

2. Uradniki – Zastopanje – Varstvo predstavnikov delavcev

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga II, člen 1, šesti odstavek)

1. Sodišče Skupnosti ima pravico glede na okoliščine posameznega primera presoditi, ali je zaradi učinkovitega izvajanja sodne oblasti upravičeno po temelju zavrniti očitno neutemeljeno tožbo na podlagi člena 76 Poslovnika Sodišča za uslužbence, ne da bi predhodno odločalo o očitku nedopustnosti, ki ga uveljavlja tožena stranka. To velja v primeru, v katerem je mogoče rešitev, ki jo je Sodišče za uslužbence sprejelo v predhodni sodbi v zvezi s tožečo stranko, prenesti mutatis mutandis, servatis servandis na obravnavani primer.

(Glej točki 45 in 46.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 20. januar 2009, Klein proti Komisiji, F‑32/08, še neobjavljena v ZOdl. JU, točka 20 in navedena sodna praksa; 7. julij 2009, Lebedef proti Komisiji, F‑39/08, še neobjavljena v ZOdl. JU.

2. Člen 10 okvirnega sporazuma z dne 27. januarja 2006 o odnosih med Komisijo ter sindikalnimi in strokovnimi organizacijami in člen 1, šesti odstavek, Priloge II h Kadrovskim predpisom imata v bistvu enako vsebino in enak cilj, in sicer varstvo predstavnikov delavcev, razlikujeta pa se samo v tem, kar zadeva njuni zadevni osebni področji uporabe. Člen 1, šesti odstavek, Priloge II h Kadrovskim predpisom se namreč nanaša na predstavnike iz Kadrovskih predpisov, to je člane odbora uslužbencev in uradnike, ki jih odbor imenuje v telo, ustanovljeno na podlagi Kadrovskih predpisov, medtem ko se člen 10 okvirnega sporazuma nanaša na sindikalne zastopnike in pooblaščence.

(Glej točko 49.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: zgoraj navedena sodba Lebedef proti Komisiji.
SKLEP PREDSEDNIKA PRVEGA SENATA

SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

z dne 16. septembra 2010

Zadeva F-90/09

Frédéric Ernotte

proti

Evropski komisiji

„Sporazumna rešitev spora na predlog Sodišča za uslužbence – Izbris“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero F. Ernotte primarno predlaga, naj se Komisiji naloži povrnitev premoženjske in nepremoženjske škode, ki jo je utrpel zaradi nerazumnega roka, v katerem je Komisija obravnavala postopke priznanja naključnega izvora in poklicne narave srčnega napada, ki ga je doživel 28. avgusta 2002.

Odločitev: Zadeva F-90/09, Ernotte proti Komisiji, se izbriše iz vpisnika Sodišča za uslužbence. Komisija tožeči stranki plača pavšalni znesek 10.000 EUR, v katerega so všteti tudi odvetniški stroški, ki jih je ta priglasila.

Povzetek

Uradniki – Pravno sredstvo – Sporazumna rešitev spora pred Sodiščem za uslužbence – Izbris iz vpisnika

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 69)
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (drugi senat)

z dne 18. decembra 2008

Zadeva F-64/08

Bart Nijs

proti

Računskemu sodišču Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Člen 35(1)(e) Poslovnika – Povzetek tožbenih razlogov v tožbi – Ocenjevalni postopek – Imenovanje ocenjevalca in nadzornega ocenjevalca – Neobstoj akta, ki posega v položaj – Očitna nedopustnost“

Zadeva: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero B. Nijs predlaga razglasitev ničnosti odločbe generalnega sekretarja Računskega sodišča z dne 27. septembra 2007, ki deluje kot organ za imenovanja, s katero je bil direktor prevajalskega oddelka Računskega sodišča imenovan za ocenjevalca tožeče stranke, sam generalni sekretar pa za nadzornega ocenjevalca za namene ocenjevalnega postopka, ter povrnitev domnevno utrpele nepremoženjske škode.

Odločitev: Tožba se zavrže kot očitno nedopustna. Tožeči stranki se naloži plačilo vseh stroškov.

Povzetek

Uradniki – Pravno sredstvo – Akt, ki posega v položaj – Pojem – Pripravljalni akt – Imenovanje ocenjevalca in nadzornega ocenjevalca za namene ocenjevalnega postopka

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90(2) in 91(1))

Akti ali odločbe, zoper katere se lahko vloži ničnostna tožba, so le ukrepi z zavezujočimi pravnimi učinki, ki bi lahko neposredno in takoj vplivali na interese tožeče stranke, s tem ko bi resno spremenili njen pravni položaj. Pri aktih ali odločbah, ki nastajajo v več fazah, zlasti po opravljenem notranjem postopku, so izpodbojni akti načeloma le ukrepi, ki dokončno določajo stališče institucije ob koncu tega postopka, ne pa vmesni ukrepi, katerih cilj je pripraviti končno odločbo, zakonitost vmesnih ukrepov pa je vseeno mogoče izpodbijati posredno v okviru tožbe, vložene zoper izpodbojne akte. Čeprav je dopis o imenovanju ocenjevalca in nadzornega ocenjevalca za namene postopka ocenjevanja uradnika mogoče obravnavati kot odločbo, je tako imenovanje vmesni ukrep, katerega cilj je pripraviti končno odločbo o oceni sposobnosti, učinkovitosti in obnašanja zadevne osebe v službi na podlagi člena 43 Kadrovskih predpisov. Zakonitost takega ukrepa se torej lahko izpodbija le v okviru tožbe, vložene zoper končno ocenjevalno poročilo.

(Glej točki 16 in 17.)

Napotitev na:

Sodišče: 7. april 1965, Weighardt proti Komisiji, 11/64, Recueil, str. 365, 383; 14. februar 1989, Bossi proti Komisiji, 346/87, Recueil, str. 303, točka 23;

Sodišče prve stopnje: 22. junij 1990, Marcopoulos proti Sodišču, združeni zadevi T-32/89 in T-39/89, Recueil, str. II-281, točki 21 in 22; 7. september 2005, Krahl proti Komisiji, T-358/03, ZOdl. JU, str. I-A-215 in II-993, točka 38;

Sodišče za uslužbence: 28. junij 2006, Grünheid proti Komisiji, F-101/05, ZOdl. JU, str. I-A-1-55 in II-A-1-199, točka 33; 24. maj 2007, Lofaro proti Komisiji, združeni zadevi F-27/06 in F-75/06, še neobjavljen v ZOdl. JU, točka 57, zoper katerega je vložena pritožba pri Sodišču prve stopnje, zadeva T‑293/07 P.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 12. junija 2009

Zadeva F-69/08

Brigitte Knöll

proti

Evropskemu policijskemu uradu (Europol)

„Javni uslužbenci – Osebje Europola – Nepodaljšanje pogodbe – Pogodba za nedoločen čas – Dopustnost – Pravni interes – Tožba zoper odločbo, ki je bila ob vložitvi tožbe umaknjena – Neobstoj predhodne pritožbe“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 40(3) Konvencije na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji o ustanovitvi Evropskega policijskega urada (Konvencija o Europolu) in člena 93(1) Kadrovskih predpisov Europola, s katero B. Knöll predlaga razglasitev ničnosti odločbe direktorja Europola z dne 4. oktobra 2007 o zavrnitvi podaljšanja njene pogodbe in ponudbe pogodbe za nedoločen čas, odločbe direktorja Europola z dne 29. aprila 2008 o zavrnitvi njene pritožbe zoper navedeno odločbo z dne 4. oktobra 2007 in odločbe direktorja Europola z dne 12. junija 2008 o ponovni zavrnitvi podaljšanja njene pogodbe.

Odločitev: Tožba se zavrne. Tožeči stranki se naloži plačilo stroškov.

Povzetek

Uradniki – Pravno sredstvo – Pravni interes – Presoja ob vložitvi tožbe – Umik izpodbijane odločbe

Na stopnji vložitve tožbe mora obstajati pravni interes, ki je nujen pogoj za njeno dopustnost. Zato ničnostna tožba zoper odločbo, ki je bila iz pravnega reda umaknjena pred vpisom tožbe v register, ni dopustna, ker je bila po ponovni preučitvi sprejeta nova odločba iz drugačnih razlogov in na podlagi drugačnih dejstev od tistih, na katera se je opirala uprava ob sprejetju prve odločbe. Nova odločba ni potrditvena, temveč samostojna odločba, ki nadomešča prejšnjo odločbo.

(Glej točke 34, 35, 37 in 38.)

Napotitev na:

Sodišče: 7. junij 2007, Wunenburger proti Komisiji, C-362/05 P, ZOdl., str. I-4333, točka 42;

Sodišče prve stopnje: 18. junij 1992, Turner proti Komisiji, T-49/91, Recueil, str. II-1855, točke od 24 do 26; 13. december 1996, Lebedef proti Komisiji, T-128/96, RecFP, str. I-A-629 in II-1679, točki 19 in 21; 29. september 1999, Neumann in Neumann-Schölles proti Komisiji, T-68/97, RecFP, str. I-A-193 in II-1005, točka 58; 27. januar 2000, TAT European Airlines proti Komisiji, T-49/97, Recueil, str. II-51, točke od 30 do 36; 24. april 2001, Torre in drugi proti Komisiji, T-159/98, RecFP, str. I-A-83 in II-395, točka 28; 5. marec 2004, Liakoura proti Svetu, T-281/03, RecFP, str. I-A-61 in II-249, točke od 36 do 38; 13. september 2005, Fernández-Gómez proti Komisiji, T-272/03, ZOdl. JU, str. I-A-229 in II-1049, točke 36 in od 42 do 44;

Sodišče za uslužbence: 15. julij 2008, Pouzol proti Računskemu sodišču, F-28/08, ZOdl. JU, str. I-A-1-0000 in II-A-1-0000, točke od 45 do 50.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Uradniki – Pravno sredstvo – Roki – Odškodninski zahtevek, naslovljen na institucijo – Upoštevanje razumnega roka

(Statut Sodišča, člen 46; Kadrovski predpisi za uradnike, člen 90)

Uradniki ali uslužbenci morajo v razumnem roku instituciji predložiti vsak zahtevek, s katerim od Skupnosti zahtevajo odškodnino za škodo, ki jo je mogoče pripisati Skupnosti, in to od trenutka, ko so izvedeli za položaj, zaradi katerega se pritožujejo. Razumnost roka je treba presojati glede na posebne okoliščine vsake zadeve in zlasti glede na pomen spora za zainteresirano stranko, zapletenost zadeve in ravnanje vpletenih strank.

V zvezi s tem je treba upoštevati tudi primerjavo, ki jo ponuja petletni zastaralni rok, določen v členu 46 Statuta Sodišča za tožbo zaradi nepogodbene odgovornosti. Vendar petletni rok ne more biti toga in nedotakljiva meja, pod katero bi bil vsak zahtevek dopusten ne glede na čas, ki ga je tožeča stranka potrebovala za vložitev zahtevka pri upravi, in okoliščine zadeve.

(Glej točke od 19 do 22.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 5. oktober 2004, Eagle in drugi proti Komisiji, T-144/02, ZOdl., str. II-3381, točki 65 in 66;

Sodišče za uslužbence: 1. februar 2007, Tsarnavas proti Komisiji, F-125/05, ZOdl. JU, str. I-A-1-0000 in II-A-1-0000, točki 76 in 77.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 30. aprila 2009

Zadeva F-30/07

Lidia Noworyta

proti

Evropskemu parlamentu

„Ustavitev postopka“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero L. Noworyta predlaga razglasitev ničnosti odločbe Parlamenta z dne 28. aprila 2006, s katero sta bila zavrnjena predlog njenega nadrejenega z dne 20. oktobra 2005 in dodelitev fiksnega dodatka za nadurno delo v smislu člena 3 Priloge VI h Kadrovskim predpisom; tožeča stranka namesto tega dodatka predlaga izplačilo katerega koli drugega dodatka na podlagi členov 56a ali 56b Kadrovskih predpisov.

Odločitev: V zadevi F-30/07, Noworyta proti Parlamentu, ni treba odločiti in zadeva se izbriše iz vpisnika Sodišča za uslužbence. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

Postopek – Tožeča stranka, katere zahteva je bila izpolnjena po vložitvi tožbe

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 75)

Sodišče Skupnosti je pristojno, da glede na okoliščine posamezne zadeve presodi, ali dobro delovanje sodnega sistema upravičuje, da se ničnostna tožba zavrne po temelju, ali po analogiji ugotovi, da je tožba postala brezpredmetna, in da zato ni treba odločiti o njeni utemeljenosti, ne da bi se predhodno odločilo o ugovoru nedopustnosti, ki ga je vložila tožena stranka.

Tako je, kadar je Sodišče za uslužbence v prvi zadevi že odločilo po temelju v korist tožeče stranke v zadevi, o kateri je odločalo, in so stranke na obravnavi in v odgovoru na vprašanje Sodišča za uslužbence v drugi zadevi izjavile, da ni treba odločiti v drugi zadevi, če je bila prva zadeva razglašena za dopustno in je Sodišče za uslužbence odločilo po temelju.

(Glej točke od 5 do 8.)

Napotitev na:

Sodišče: 26. februar 2002, Svet proti Boehringer, C‑23/00 P, Recueil, str. I‑1873, točki 51 in 52; 23. marec 2004, Francija proti Komisiji, C‑233/02, Recueil, str. I‑2759, točka 26;

Sodišče prve stopnje: 15. junij 2005, Regione autonoma della Sardegna proti Komisiji, T‑171/02, ZOdl., str. II‑2123, točka 155;

Sodišče za uslužbence: 8. april 2008, Bordini proti Komisiji, F‑134/06, ZOdl. JU, str. I-A-1-0000 in II-A-1-0000, točka 56; 28. april 2009, Balieu-Steinmetz in Noworyta proti Parlamentu, F‑115/07, ZOdl. JU, str. I-A-1-0000 in II-A-1-0000.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (prvi senat)

z dne 25. februarja 2008

Zadeva F-85/07

Ana Anselmo in drugi

proti

Svetu Evropske unije

„Javni uslužbenci – Uradniki – Zaposlovanje – Imenovanje – Razvrstitev v naziv – Uspešni udeleženci na notranjem natečaju – Novo dejstvo – Neobstoj – Očitna nedopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero A. Anselmo in deset drugih uradnikov Sveta v bistvu predlaga razglasitev ničnosti odločb Sveta, s katerimi je bila ob imenovanju zainteresiranih oseb v kategorijo B* ali po tem imenovanju izbrisana delovna doba v nazivu, ki so jo dosegle v kategorijah C ali D.

Odločitev: Tožba se zavrže kot očitno nedopustna. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

1. Postopek – Dopustnost tožbe – Presoja z vidika pravil, ki so veljala ob vložitvi tožbe

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 76)

2. Uradniki – Tožba – Predhodna upravna pritožba – Roki

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

1. Čeprav je pravilo iz člena 76 Poslovnika Sodišča za uslužbence, po katerem lahko to sodišče s sklepom zavrne tožbo, ki jo je očitno treba zavreči ali zavrniti, postopkovno pravilo, ki se kot tako od datuma začetka veljavnosti navedenega poslovnika uporablja za vse spore, ki potekajo pred tem sodiščem, pa to ne velja za pravna pravila, po katerih lahko to sodišče na podlagi tega člena šteje tožbo za očitno nedopustno in ki so lahko samo pravila, ki so veljala na datum vložitve tožbe.

(Glej točko 17.)

2. Dejstvo lahko povzroči nov začetek rokov za vložitev tožbe le, če sta izpolnjena dva pogoja, in sicer da „spremeni pravni ali dejanski položaj“ in da je „tako, da lahko pomembno spremeni položaj tistega, ki želi ponovno presojo odločbe, ki je postala dokončna“.

Kot novo dejstvo ne more biti opredeljeno dejstvo, da je institucija objavila sporočilo za zaposlene, v katerem je le opozorila na obseg določb Kadrovskih predpisov in notranjih pravil, ne da bi kaj dodala, in s katerim je bila le potrjena uporaba pravil, ki bi se tudi brez tega sporočila v vsakem primeru uporabljala.

(Glej točki 25 in 28.)

Napotitev na:

Sodišče: 13. november 1986, Becker proti Komisiji, 232/85, Recueil, str. 3401, točka 10;

Sodišče prve stopnje: 7. februar 1991, Williams proti Računskemu sodišču, T‑58/89, Recueil, str. II-77, točke od 46 do 48; 7. februar 2001, Inpesca proti Komisiji, T-186/98, Recueil, str. II-557, točka 51; 3. oktober 2006, Nijs proti Računskemu sodišču, T-171/05, ZOdl. JU, str. I-A-2-195 in II-A-2-999, točka 24;

Sodišče za uslužbence: 16. januar 2007, Genette proti Komisiji, F-92/05, ZOdl. JU, str. I‑A‑1‑1 in II-A-1-1, točka 61.
SKLEP PREDSEDNIKA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

z dne 27. marca 2007

Zadeva F-11/07 AJ

António Henriques Montes Dória

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Pravna pomoč“

Predmet: Vloga, s katero A. H. Montes Dória prosi, da se mu odobri pravna pomoč na podlagi člena 94 Poslovnika Sodišča prve stopnje, ki se smiselno uporablja za Sodišče za uslužbence na podlagi člena 3(4) Sklepa Sveta 2004/752/ES, Euratom z dne 2. novembra 2004 o ustanovitvi Sodišča za uslužbence Evropske unije (UL L 333, str. 7) do začetka veljavnosti poslovnika zadnjenavedenega sodišča.

Odločitev: Vloga za pravno pomoč se zavrne.

Povzetek

Postopek – Vloga za brezplačno pravno pomoč – Pogoji za odobritev

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 94(3); Kadrovski predpisi za uradnike, člen 48; Sklep Sveta 2004/752, člen 3(4))

Na podlagi člena 94(3) Poslovnika Sodišča prve stopnje je treba zavrniti vlogo za brezplačno pravno pomoč, če je tožba očitno nedopustna. Tako je v primeru tožbe uradnika, čigar odstop je bil sprejet in ki želi doseči razglasitev ničnosti zavrnitve njegove ponovne zaposlitve, čeprav njegova izjava o odstopu predhodno ni bila predmet predloga za ugotovitev njene ničnosti po postopku iz členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov. Taka prošnja za ponovno zaposlitev se namreč lahko šteje za preklic njegove izjave o odstopu, ki ne more imeti nobenega pravnega učinka zaradi dokončnega odstopa, ali za spontano prijavo na delovno mesto, katere zavrnitev – ker gre za prijavo, ki nujno ostane neuradna – ni akt, ki posega v položaj.

(Glej točke od 3 do 10 in 12.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 23. februar 2001, De Nicola proti EIB, združene zadeve T‑7/98, T‑208/98 in T‑109/99, RecFP, str. I‑A‑49 in II‑185, točke 119 in od 287 do 307; 17. oktober 2006, Bonnet proti Sodišču, T‑406/04, ZOdl. JU, str. I‑A‑2‑213 in II‑A‑2‑1097, točka 33.