ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

V izpodbijani sodbi je bilo napačno uporabljeno pravo s tem, da je bilo ugotovljeno, da se (i) točki 1.2.6 in 1.2.7 Priloge k Sklepu 2012/838/EU (2) z dne 18. decembra 2012 o sprejetju pravil za zagotovitev doslednega preverjanja obstoja in pravnega statusa ter poslovnih in finančnih sposobnosti udeležencev pri posrednih ukrepih, ki prejemajo podporo v obliki donacij v okviru sedmega okvirnega programa Evropske skupnosti za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti ter sedmega okvirnega programa Evropske skupnosti za atomsko energijo za dejavnosti na področju jedrskih raziskav in usposabljanj in (ii) člen 22 Uredba Sveta (ES) št. 58/2003 (3) z dne 19. decembra 2002 o statutu izvajalskih agencij, pooblaščenih za izvajanje nekaterih nalog pri upravljanju programov Skupnosti nanašajo na različni pravni sredstvi.
3.

Če je odgovor široka razlaga, v primeru, ko je bil izvoljeni kandidat v priporu v sklopu postopka zaradi resnih kaznivih dejanj že precej pred začetkom volilnega postopka, ali bi moral pravosodni organ, ki je odločil o priporu, dokončno in samodejno odpraviti pripor v skladu z besedilom „medtem, ko potujejo do kraja zasedanja Evropskega parlamenta in nazaj“ iz člena 9 Protokola št. 7, da bi tako omogočil izpolnitev formalnosti in potovanje v Evropski parlament? Ali pa bi bilo treba v vsakem primeru posebej pretehtati pravice in interese, ki na eni strani izhajajo iz interesa pravosodnih organov do izvedbe pravnega postopka, na drugi strani pa iz instituta imunitete, pri tem pa se spoštujeta tako delovanje in neodvisnost Parlamenta, kot tudi pravica izvoljenega kandidata do opravljanja javne funkcije??
4.

Ali je treba člen 14(3) (tudi člena 12(3) in 13(2)) Direktive 2000/31/ES, člen 8(3) Direktive 2001/29/ES (3) in člen 11, tretji stavek, Direktive 2004/48/ES razlagati tako, da ima ponudnik gostovanja (posredni ponudnik storitev) v nevtralni vlogi privilegij oprostitve odgovornosti iz člena 14(1) Direktive 2000/31/ES tudi v primeru opustitvenega zahtevka, ki se uveljavlja zoper njega, in ali je zato sodna odredba o opustitvi kršitev, izdana zoper takšnega posrednega ponudnika storitev, dopustna le, kadar dejansko ve za nezakonito dejavnost ali nezakonit podatek, ali pa je takšna sodna odredba o opustitvi kršitev dopustna že, kadar ponudnik gostovanja po konkretnem opominu vsebin, ki naj bi predstavljale kršitev avtorskih pravic, ne izbriše ali onemogoči nemudoma in se v sodnem postopku kršitev potrdi?
Pritožba, ki so jo Ernests Bernis, Oļegs Fiļs, OF Holding SIA, Cassandra Holding Company SIA vložile 17. julija 2019 zoper sklep Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 6. maja 2019 v zadevi T-283/18, Bernis in drugi/Evropska centralna banka (ECB)

(Zadeva C-552/19 P)

(2019/C 305/35)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnice: Ernests Bernis, Oļegs Fiļs, OF Holding SIA, Cassandra Holding Company SIA (zastopnika: O.H. Behrends, M. Kirchner, Rechtsanwälte)

Druga stranka v postopku: Evropska centralna banka (ECB)

Predlogi

Pritožnice Sodišču predlagajo, naj:

— razveljavi sklep Splošnega sodišča z dne 6. maja 2019 v zadevi T-283/18;

— ničnostno tožbo razglasi za dopustno;

— zadevo vrne Splošnemu sodišču, da odloči o ničnostni tožbi; in

— ECB naloži, naj plača stroške pritožnic in stroške v zvezi s to pritožbo.

Pritožbena razloga in bistvene trditve

Pritožnice utemeljitev pritožbe navajajo dva razloga:

1. Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo in kršilo člen 263 PDEU, ker svojega sklepa ni oprlo na sklep, ki ga je ECB dejansko sprejela.

2. Izpodbijani sklep temelji na napačni razlagi člena 18(1) Uredbe o EMR (1).

(1) Uredba (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL 2014, L 225, str. 1).
2.

Ali morajo sodišča drugih držav članic, če zakonodaja države članice, v kateri ima zavarovalnica, ki ji je bilo odvzeto dovoljenje in za katero je bil imenovan začasni likvidacijski upravitelj, sedež, določa, da je treba v primeru imenovanja začasnega likvidacijskega upravitelja prekiniti vse sodne postopke proti tej družbi, v skladu s členom 274 Direktive 2009/138/ES Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti zavarovanja in pozavarovanja (Solventnost II) uporabiti to zakonodajo tudi, če to ni izrecno določeno v njihovi nacionalni zakonodaji?
2.

Ali je glede na določbe Okvirnega sklepa Sveta 2008/909/PNZ (2) z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namen njihovega izvrševanja v Evropski uniji, ki se nanašajo na načela postopka eksekvature, opredeljena v členu 8, od (2) do (4), in členu 19(1) in (2), ki določa da amnestijo ali pomilostitev lahko podeli država izdajateljica in tudi država izvršiteljica (odstavek 1) in da lahko samo država izdajateljica odloča o zahtevah za ponovni pregled sodbe, s katero je bila izrečena kazenska sankcija, ki naj bi se izvršila na podlagi tega okvirnega sklepa (odstavek 2), ter členu 17(1), [prvi] stavek, ki določa, da izvrševanje kazenske sankcije ureja pravo države izvršiteljice, mogoče sprejeti sodbo, s katero se izreče enotna kazen, s katero bi se kazni, izrečene s sodbo, sprejeto v državi članici Evropske unije, ki je bila prevzeta v izvršitev v drugi državi članici Evropske unije, skupaj s sodbo, ki je bila izdana v tej državi, upoštevale v okviru sodbe, s katero se izreče enotna kazen?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Koblenz (Nemčija) 5. junija 2019 – Remondis GmbH/Abfallzweckverband Rhein-Mosel-Eifel

(Zadeva C-429/19)

(2019/C 288/38)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberlandesgericht Koblenz

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka in pritožnica: Remondis GmbH

Tožena stranka in nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Abfallzweckverband Rhein-Mosel-Eifel

Ob udeležbi: Landkreis Neuwied

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 12(4)(a) Direktive 2014/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju in razveljavitvi Direktive 2004/18/ES (1) razlagati tako, da sodelovanje obstaja že, kadar javni naročnik, pristojen za ravnanje z odpadki na svojem območju, naloge ravnanja z odpadki, ki je z nacionalnim pravom naložena izključno njemu in za opravljanje katere je treba izvajati več postopkov, ne opravlja povsem sam, temveč drugega javnega naročnika, ki je neodvisen od njega in je na svojem območju ravno tako pristojen za ravnanje z odpadki, pooblasti za odplačno izvajanje enega od potrebnih postopkov?

(1) UL 2014, L 94, str. 65.
Tožba, vložena 24. maja 2019 – Republika Poljska/Evropski parlament in Svet Evropske unije

(Zadeva C-401/19)

(2019/C 270/24)

Jezik postopka: poljščina

Stranke

Tožeča stranka: Republika Poljska (zastopnika: B. Majczyna, agent, W. Gonatarski, odvetnik)

Toženi stranki: Evropski parlament in Svet Evropske unije

Predlog tožeče stranke

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— člen 17(4)(b) in člen 17(4)(c) in fine (to je v delu, v katerem vsebuje besedilo „ter si po najboljših močeh prizadevali preprečiti prihodnja nalaganja na strežnik v skladu s točko (b)“) Direktive (EU) 2019/790 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. aprila 2019 o avtorski in sorodnih pravicah na enotnem digitalnem trgu in spremembi direktiv 96/9/ES in 2001/29/ES (1) razglasi za nična;

— Evropskemu parlamentu in Svetu Evropske unije naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Republika Poljska predlaga, naj se člen 17(4)(b) in člen 17(4)(c) in fine (to je v delu, v katerem vsebuje besedilo „ter si po najboljših močeh prizadevali preprečiti prihodnja nalaganja na strežnik v skladu s točko (b)“) Direktive (EU) 2019/790 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. aprila 2019 o avtorski in sorodnih pravicah na enotnem digitalnem trgu in spremembi direktiv 96/9/ES in 2001/29/ES (UL 2019, L 130, str. 92) razglasita za nična in naj se Evropskemu parlamentu in Svetu Evropske unije naloži plačilo stroškov.

Za primer, da bi Sodišče ugotovilo, da izpodbijanih določb ni mogoče izločiti iz ostalih določb člena 17 Direktive 2019/790, ne da bi se pri tem spremenilo bistvo ureditve iz tega člena, Republika Poljska podredno predlaga, naj se člen 17 Direktive 2019/790 razglasi za ničen v celoti.

Republika Poljska navaja, da izpodbijane določbe Direktive 2019/790 kršijo pravico do svobodnega izražanja in obveščanja iz člena 11 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.

Republika Poljska navaja zlasti, da to, da se ponudnikom storitev deljenja vsebin na spletu naloži obveznost, da si po najboljših močeh prizadevajo, da zagotovijo nerazpoložljivost specifičnih del in drugih predmetov varstva, za katere so imetniki pravic ponudnikom storitev zagotovili ustrezne in potrebne informacije (člen 17(4)(b) Direktive 2019/790) in da preprečijo prihodnja nalaganja na strežnik del ali drugih predmetov varstva, v zvezi s katerimi so imetniki pravic poslali zadostno utemeljena obvestila (člen 17(4)(c) in fine Direktive 2019/790), učinkuje tako, da morajo ti ponudniki – da bi se izognili odgovornosti – vsebine, ki jih uporabniki delijo na spletu, predhodno avtomatično preveriti (filtrirati), zaradi česar morajo uvesti mehanizme preventivnega nadzora. Ti mehanizmi posegajo v bistvo pravice do svobodnega izražanja in obveščanja in ne izpolnjujejo zahteve po sorazmernosti in nujnosti posega v to pravico.

(1) UL 2019, L 130, str. 92.
Pritožba, ki sta jo Qualcomm, Inc. in Qualcomm Europe, Inc. vložili 18. junija 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 9. aprila 2019 v zadevi T-371/17, Qualcomm in Qualcomm Europe/Komisija

(Zadeva C-466/19 P)

(2019/C 263/41)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnici: Qualcomm, Inc., Qualcomm Europe, Inc. (zastopnika: M. Pinto de Lemos Fermiano Rato, advogado, M. Davilla, dikigoros)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlog

Pritožnici Sodišču predlagata, naj:

— razveljavi izpodbijano sodbo;

— razglasi ničnost Sklepa Komisije C(2017) 2258 final z dne 31. marca 2017 v zvezi s postopkom za uporabo člena 18(3) in člena 24(1)(d) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 (1) v zadevi AT.39711 – Qualcomm (plenilske cene) (v nadaljevanju: izpodbijani sklep);

— podredno, zadevo vrne Splošnemu sodišču, da odloči v skladu s sodbo Sodišča, in

— Komisiji naloži plačilo stroškov, ki so pritožnicama nastali pred Sodiščem in Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvi pritožbeni razlog: Splošno sodišče ni preučilo nekaterih trditev, ki sta jih navedli pritožnici.

Drugi pritožbeni razlog: ugotovitev, da je bil izpodbijani sklep ustrezno obrazložen, temelji na očitno napačni presoji dejstev, očitno nepravilni uporabi prava in neustrezni obrazložitvi.

Tretji pritožbeni razlog: ugotovitev, da so podatki, ki se zahtevajo z izpodbijanim sklepom, potrebni, temelji na očitno nepravilni uporabi prava in očitno napačni presoji dejstev, izkrivljanju dokazov, nezadostni obrazložitvi in neupoštevanju vseh upoštevnih dokazov.

Četrti pritožbeni razlog: ugotovitev, da so bili podatki, ki se zahtevajo z izpodbijanim sklepom, sorazmerni, temelji na očitno napačni presoji dejstev, izkrivljanju dokazov in nezadostni obrazložitvi.

Peti pritožbeni razlog: Splošno sodišče je nepravilno uporabilo pravila o dokaznem bremenu glede zatrjevanih kršitev člena 102 PDEU.

Šesti pritožbeni razlog: Splošno sodišče je s svojimi ugotovitvami kršilo privilegij zoper samoobtožbo.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe (posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205).
2.

v skladu s katerim so licenčnine odvisne tudi od zunanjih dejavnikov, kot so med drugim vstopnina, cena za hrano in pijačo, proračun za nastopajoče izvajalce in proračun za druge elemente, kot je dekoracija?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supreme Court of the United Kingdom (Združeno kraljestvo) 27. maja 2019 – The Software Incubator Ltd/Computer Associates (UK) Ltd

(Zadeva C-410/19)

(2019/C 255/36)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Supreme Court of the United Kingdom

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: The Software Incubator Ltd

Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Computer Associates (UK) Ltd

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali kopija računalniške programske opreme, če se naročiteljevim strankam dostavi elektronsko in ne na snovnem nosilcu, pomeni „izdelke“ v smislu tega izraza, kot je razviden iz opredelitve trgovskega zastopnika v členu 1(2) Direktive Sveta z dne [18.] decembra 1986 o usklajevanju zakonodaje držav članic o samozaposlenih trgovskih zastopnikih (1) (86/653/EGS, v nadaljevanju: Direktiva)?

2. Če se računalniška programska oprema naročiteljevim strankam dobavi tako, da se stranki podeli licenca za uporabo kopije programske opreme za nedoločen čas, ali to pomeni „prodajo izdelkov“ v smislu tega izraza, kot je razviden iz opredelitve trgovskega zastopnika v členu 1(2) Direktive?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 177.
Tožba, vložena 23. maja 2019 – Evropska komisija/Madžarska

(Zadeva C-400/19)

(2019/C 255/34)

Jezik postopka: madžarščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: A. Sipos, A. Lewis in E. Manhaeve, agentes)

Tožena stranka: Madžarska

Predloga tožeče stranke

Komisija Sodišču predlaga, naj:

— Ugotovi, da Madžarska s tem, da je omejila določanje prodajnih cen kmetijskih in živilskih proizvodov, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 34 Pogodbe o delovanje Evropske unije in Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov (1), zlasti ob upoštevanju člena 3(2)(u) mezőgazdasági és élelmiszeripari termékek vonatkozásában a beszállítókkal szemben alkalmazott tisztességtelen forgalmazói magatartás tilalmáról szóló, 2009. évi XCV. törvény (zakon XCV iz leta 2009, s katerim so dobaviteljem prepovedane nepoštene trgovinske prakse v zvezi s kmetijskimi in živilskimi proizvodi).

— Madžarski naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Z zakonom XCV iz leta 2009, s katerim so dobaviteljem prepovedane nepoštene trgovinske prakse v zvezi s kmetijskimi in živilskimi proizvodi (v nadaljevanju: Tfmtv), so bile uvedene posebne določbe tega sektorja, ki se nanašajo na določitev maloprodajnih cen zadevnih proizvodov.

Komisija meni, da se člen 3(2)(u) Tfmtv ne nanaša na značilnosti kmetijskih in živilskih proizvodov, temveč zgolj na njihov način prodaje, zato je treba šteti, da gre za določbo, ki se nanaša na načine prodaje v smislu sodbe Keck in Mithouard (glej sodbo z dne 24. novembra 1993, Keck in Mithouard, združeni zadevi C-267/91 in C-268/91, EU:C:1993:905). Na podlagi analize njegovih učinkov je mogoče trditi, da je ta ukrep primerljiv s količinsko omejitvijo trgovanja med državami članicami v smislu člena 34 PDEU.

Po mnenju Komisije člen 3(2)(u) Tfmtv dejansko ne vpliva enako na prodajo nacionalnih in uvoženih proizvodov ter ne gre za ustrezen in sorazmeren ukrep glede na noben zakonit cilj, povezan z njim.

(1) Uredba (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 (UL 2013, L 347, str. 671).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Patent- and marknadsdomstolen (Švedska) 7. maja 2019 – Konsumentombudsmannen/Mezina AB

(Zadeva C-363/19)

(2019/C 246/11)

Jezik postopka: švedščina

Predložitveno sodišče

Patent- and marknadsdomstolen

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Konsumentombudsmannen

Nasprotna stranka: Mezina AB

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali člena 5 in 6 v povezavi s členoma 10(1) in 28(5) Uredbe št. 1924/2006 (1) urejata dokazno breme, ko nacionalno sodišče ugotavlja, ali so bile navedene nedovoljene zdravstvene trditve, če gre pri zadevnih zdravstvenih trditvah za trditev, ki je zajeta z vlogo iz člena 13(2) Uredbe št. 1924/2006, vendar pa v zvezi z vlogo še ni bila izdana odločitev o odobritvi ali neodobritvi, ali pa se dokazno breme določa v skladu z nacionalnim pravom?

2. Če je odgovor na prvo vprašanje, da določbe Uredbe št. 1924/2006 urejajo dokazno breme, ali je dokazno breme na trgovcu, ki navaja zadevno zdravstveno trditev, ali pa je na organu, ki nacionalnemu sodišču predlaga, naj trgovcu prepove nadaljnje navajanje trditve?

3. Ali v primeru, kakršen je opisani v prvem vprašanju, člena 5 in 6 v povezavi s členoma 10(1) in 28(5) Uredbe št. 1924/2006 urejata dokazne zahteve, ko nacionalno sodišče ugotavlja, ali so bile navedene nedovoljene zdravstvene trditve, ali pa se dokazne zahteve določajo v skladu z nacionalnim pravom?

4. Če je odgovor na tretje vprašanje, da določbe Uredbe št. 1924/2006 urejajo dokazne zahteve, kakšne so te dokazne zahteve?

5. Ali na vprašanja od 1 do 4 vpliva dejstvo, da je v postopku pred nacionalnim sodiščem mogoče Uredbo št. 1924/2006 (vključno s členom 3(a) Uredbe) in Direktivo 2005/29 (2) uporabiti skupaj?

(1) Uredba (ES) št. 1924/2006 Evropskega Parlementa in Sveta z dne 20. decembra 2006 o prehranskih in zdravstvenih trditvah na živilih (UL 2006, L 404, str. 9).

(2) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (UL 2005, L 149, str. 22).
Pritožba, ki jo je Hamas vložil 16. maja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (prvi razširjeni senat) z dne 6. marca 2019 v zadevi T-289/15, Hamas/Svet

(Zadeva C-386/19 P)

(2019/C 220/33)

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Pritožnik: Hamas (zastopnik: L. Glock, avocate)

Drugi stranki v postopku: Svet Evropske unije, Evropska komisija

Predlog

— Razveljavi naj se sodba z dne 6. marca 2019, Hamas/Svet, T-289/15;

— dokončno naj se odloči o vprašanjih, ki so predmet pritožbe;

— plačilo vseh stroškov postopkov pred Splošnim sodiščem in Sodiščem naj se naloži Svetu;

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnik v utemeljitev pritožbe navaja štiri razloge.

Prvič, Splošno sodišče je s tem, da je presodilo, da se je Svet neodvisno skliceval na dejstva, navedena v točki 15 Priloge A in v točki 17 Priloge B obrazložitve aktov iz marca 2015, izkrivilo elemente iz spisa, s svojo obrazložitvijo nadomestilo obrazložitev avtorja izpodbijanih aktov, kršilo obveznost obrazložitve svoje odločbe in pritožniku odvzelo možnost da pripravi svojo obrambo.

Drugič, Splošno sodišče je kršilo člen 1(4) Skupnega stališča 2001/931, ker je ugotovilo, da je odločitev upravnega organa sprejel pristojni organ v smislu te določbe, čeprav ni bila nikoli predmet sodnega nadzora.

Tretjič, Splošno sodišče je kršilo člen 1(4) Skupnega stališča 2001/93, člen 296 PDEU ter pravico do obrambe in pravico do učinkovitega sodnega varstva s tem, da je presodilo, da je bila britanska odločba obsodilna odločba in da se je zato Svet moral kolikor je mogoče držati presoje organa, ki jo je sprejel.

Četrtič, Splošno sodišče je s presojo, da sta Hamas in Hamas IDQ en subjekt kršilo pravila o dokaznem bremenu, dopustilo, da je Svet svojo obrazložitev spremenil med postopkom, upoštevalo dokaze, ne da bi preverilo, ali so verodostojni, kršilo kontradiktornost razprav v zvezi z dejanskim stanjem, izkrivilo elemente iz spisa in kršilo načelo neodvisnosti postopkov.
C 213/14

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Krajský súd v Trnave (Slovaška) 9. aprila 2019 – RN/Home Credit Slovakia a.s.

(Zadeva C-290/19)

(2019/C 213/13)

Jezik postopka: slovaščina

Predložitveno sodišče

Krajský súd v Trnave

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: RN

Tožena stranka: Home Credit Slovakia a.s.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 10(1)(g) Direktive 2008/48/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS razlagati tako, da potrošniška kreditna pogodba izpolnjuje zahtevo iz navedene določbe, če efektivna obrestna mera v njej ni določena z navedbo natančnega podatka v odstotkih, temveč z intervalom med dvema podatkoma (od do)?

(1) UL 2008, L 133, str. 66.
2.

Drugi tožbeni razlog – kršitev načela polnega učinka pravice za vračilo davka na dodano vrednost Razlaga člena 20(1) Direktive 2008/9, ki jo zagovarja Zvezna republika Nemčija, ovira učinkovito uveljavljanje zahtevka za vračilo davka na dodano vrednost s strani davčnih zavezancev, ki nimajo sedeža v državi članici vračila. Upravna praksa nemških davčnih organov ovira te davčne zavezance v njihovih pravicah, ki izhajajo iz členov 170 in 171 Direktive 2006/112 ter člena 5 Direktive 2008/9. Da bi se kar najbolj upoštevalo načelo nevtralnosti, polni učinek direktiv 2006/112 in 2008/9 zahteva, da se izvrši pravice za vračilo davka na dodano vrednost, ki obstajajo v vsebinskem smislu. Namen predpisov je, da se pri pridobitvi blaga in pri prejemanju storitev v celoti povrne davek na dodano vrednost, plačan na predhodnih stopnjah, in da se s tem tudi v primeru čezmejnih dobav ustvari v veliki meri enake konkurenčne pogoje za vse davčne zavezance. V ta namen je treba sprejeti vse primerne upravne ukrepe, ki so določeni v Direktivi in so namenjeni uveljavitvi zahtevkov za vračilo davka na dodano vrednost.
1.

Ali določbe členov 7, 11 [in] 15 Direktive Sveta 92/83/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uskladitvi strukture trošarin za alkohol in alkoholne pijače (1) in določbe člena 5 Direktive Sveta 92/84/EGS z dne 19. oktobra 1992 o približevanju trošarinskih stopenj za alkohol in alkoholne pijače (2) nasprotujejo določbam člena I, točka 21, in člena IV(1) Ordonanța de urgență nr. 54 din 23 iunie 2010 privind unele măsuri pentru combaterea evaziunii fiscale (izredna uredba vlade št. 54/2010 z dne 23. junija 2010 o ukrepih za preprečevanje davčne utaje)?
1.

Ali je treba položaj, kakršen je tu obravnavani – v katerem je litovska državljanka, katere običajno prebivališče je bilo na dan njene smrti morda v drugi državi članici, vendar pa nikoli ni pretrgala vezi s svojo domovino, in ki je pred svojo smrtjo med drugim v Litvi napisala oporoko in pustila vse svoje premoženje svojemu dediču, litovskemu državljanu, ob uvedbi dedovanja pa je bilo ugotovljeno, da je celotna zapuščina obsegala nepremičnino, ki je samo v Litvi, državljan te druge države članice, ki je preživeli zakonec, pa je nedvomno izrazil svojo namero, da se odpoveduje vsem zahtevkom do zapuščine umrle osebe, se ni udeležil sodnega postopka, ki se je začel v Litvi, in je privolil v pristojnost litovskih sodišč ter uporabo litovskega prava – obravnavati kot dedovanje s čezmejnimi posledicami v smislu Uredbe št. 650/2012 in je zanj treba uporabiti to uredbo?