Zato ni mogoče, da bi sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, izključil, da ugotovitev Komisije, da je nacionalni ukrep, ki ga je država članica sprejela na podlagi člena 7(1) te direktive, upravičen, in pošiljanje te informacije drugim državam članicam v skladu s členom 7(2) te direktive z aktom Skupnosti pomembno spreminjata pravni položaj proizvajalca zadevnih strojev, ker preprečujeta dajanje v promet ali začetek uporabe teh strojev na trgu držav članic, ki so naslovnice tega akta. Zato ni mogoče na prvi pogled izključiti, da ima lahko akt Komisije zavezujoče pravne učinke za proizvajalca strojev, ki so predmet tega akta.

Poleg tega države članice na podlagi določb člena 2(1) te direktive sprejmejo vse primerne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da se stroji in varnostne komponente, zajeti v tej direktivi, lahko dajejo v promet in začnejo uporabljati samo, če ne ogrožajo zdravja in varnosti ljudi ter, kadar to pride v poštev, domačih živali ali premoženja.

Ob upoštevanju strukture in cilja Direktive 98/37 o približevanju zakonov držav članic o strojih na prvi pogled kaže, da ima Komisija na podlagi določb člena 7 te direktive obveznost in ne samo možnost, da odloči o nacionalnem ukrepu, ki ji je bil priglašen. Na prvi pogled kaže tudi, da mora Komisija odločiti ne o načrtovanem ukrepu, ampak o nacionalnem ukrepu, katerega učinek je, ker ga je sprejela država članica, omejevanje prostega pretoka zadevnih strojev.

Kadar institucija akt Skupnosti naslovi na državo članico in če je ukrep, ki ga mora država članica sprejeti za izvedbo tega akta, samodejen ali če zaradi tega akta neposredno nastanejo posledice, ta akt neposredno zadeva vse osebe, ki jih tak ukrep prizadene. Če pa, nasprotno, akt državi članici prepusti možnost, da ukrepa ali ne, ali če je ne obvezuje, da bi ukrepala v določenem smislu, zadevno osebo neposredno prizadene ukrepanje ali neukrepanje države članice, ne pa akt sam.

Kadar so države članice naslovnice akta, s katerim jih Komisija v skladu s členom 7(2) Direktive 98/37 o približevanju zakonov držav članic o strojih obvešča, da je nacionalni ukrep prepovedi dajanja v promet ali začetka uporabe nekaterih strojev upravičen ali delno upravičen, se na prvi pogled zdi, da te lahko samo preprečijo dajanje v promet ali začetek uporabe strojev, ki so predmet akta Skupnosti, ki razglaša nacionalni ukrep za upravičen. Na prvi pogled se namreč zdi, da Komisija presoja nujnost sprejetja takih ukrepov, ker imajo, kot se zdi, države članice obveznost sprejetja primernih ukrepov, ki jih zahteva taka ugotovitev, in sicer v skladu s členom 2(1) te direktive umik strojev s trga in prepoved njihovega dajanja v promet ali začetka uporabe, če ogrožajo varnost in zdravje ljudi. Zato ni izključeno, da države članice na prvi pogled nimajo nobenega manevrskega prostora, če so naslovnice takega akta.

Poleg tega, čeprav se subjekti, ki niso naslovniki odločbe, lahko sklicujejo na to, da jih odločba posamično zadeva, samo kadar vpliva nanje zaradi določenih njihovih značilnosti ali zaradi dejanskega položaja, ki jih opredeljuje glede na druge subjekte in jih torej individualizira podobno kot samega naslovnika odločbe, na prvi pogled ni mogoče izključiti, da navedeni akt Komisije tožečo stranko posamično zadeva, kadar izrecno in izključno zadeva stroje, ki jih proizvaja tožeča stranka.

(Glej točke od 50 do 52, 56 in 57.)