SODBA SODIŠČA (veliki senat)
z dne 12. julija 2022 *
„Pritožba  –  Energija  –  Notranji trg z zemeljskim plinom  –  Direktiva 2009/73/ES  –  Direktiva  
(EU) 2019/692  –  Razširitev področja uporabe Direktive 2009/73 na plinovode med državami 
članicami in tretjimi državami  –  Člen 263, četrti odstavek, PDEU  –  Ničnostna tožba  –  Pogoj,  
v skladu s katerim se mora ukrep, ki je predmet tožbe tožeče stranke, neposredno nanašati 
nanjo  –  Neobstoj proste presoje glede obveznosti, naloženih pritožnici  –  Pogoj, v skladu  
s katerim se mora ukrep, ki je predmet tožbe tožeče stranke, posamično nanašati nanjo  –  
Prilagoditev odstopanj, ki pritožnico kot edinega operaterja izključujejo iz upravičenosti do teh 
odstopanj  –  Predlog za izločitev dokumentov iz spisa  –  Pravila na področju predložitve dokazov 
pred sodiščem Evropske unije  –  Interni dokumenti institucij Unije “
V zadevi C-348/20 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 28. julija 2020 ,
Nord Stream 2 AG s sedežem v Zugu (Švica), ki jo v pisnem in ustnem postopku zastopajo L. Van 
den Hende, advocaat, L. Malý, solicitor-advocate, J. Penz-Evren, Rechtsanwältin, in M. Schonberg, 
solicitor-advocate,
pritožnica,
drugi stranki v postopku sta
Evropski parlament, ki ga zastopajo I. McDowell, L. Visaggio, J. Etienne in O. Denkov, agenti,
Svet Evropske unije, ki so ga sprva zastopale A. Lo Monako, K. Pavlaki in S. Boelaert, nato A. Lo 
Monako in K. Pavlaki, agentke,
toženi stranki v postopku na prvi stopnji,
ob intervenciji
Republike Estonije, ki jo zastopa N. Grünberg, agentka,
Republike Latvije, ki sta jo sprva zastopali K. Pommere in V. Soņeca, nato K. Pommere, agentki,
Republike Poljske, ki jo zastopa B. Majczyna, agent,
intervenientke v pritožbenem postopku,
SLZbirka odločb sodne prakse
* Jezik postopka: angleščina.
ECLI:EU:C:2022:548                                                                                                          1
SODIŠČE (veliki senat),
v sestavi K. Lenaerts, predsednik, A. Arabadjiev, predsednik senata, A. Prechal (poročevalka), 
K. Jürimäe, predsednici senatov, C. Lycourgos, S. Rodin, I. Jarukaitis in N. Jääskinen, predsedniki 
senatov, J.-C. Bonichot, M. Safjan, F. Biltgen, P. G. Xuereb, N. Piçarra, sodniki, L. S. Rossi, sodnica, 
in A. Kumin, sodnik,
generalni pravobranilec: M. Bobek,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 6. oktobra 2021
izreka naslednjo
Sodbo
1 Družba Nord Stream 2 AG s pritožbo predlaga razveljavitev sklepa Splošnega sodišča Evropske 
unije z dne 20. maja 2020 , Nord Stream 2/Parlament in Svet (T-526/19 , v nadaljevanju: izpodbijani 
sklep, EU:T:2020:210 ), v delu, v katerem je bila z njim, prvič, kot nedopustna zavržena njena tožba 
za razglasitev ničnosti Direktive (EU) 2019/692 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 
17. aprila 2019 o spremembi Direktive 2009/73/ES o skupnih pravilih notranjega trga 
z zemeljskim plinom (UL 2019, L 117, str. 1, v nadaljevanju: sporna direktiva) in, drugič, med 
drugim odrejeno, naj se iz spisa izločijo nekateri dokumenti, ki jih je predložila pritožnica.
Pravni okvir
Sporna direktiva in Direktiva 2009/73
2 S sporno direktivo je bila spremenjena Direktiva 2009/73/ES Evropskega parlamenta in Sveta 
z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi 
Direktive 2003/55/ES (UL 2009, L 211, str. 94). V uvodnih izjavah od 1 do 4 in 9 sporne direktive je 
navedeno:
„1. Cilj notranjega trga z zemeljskim plinom, ki se postopoma vzpostavlja v [Evropski] [u]niji od 
leta 1999, je zagotoviti resnično izbiro vsem končnim uporabnikom v Uniji, tj. državljanom in 
podjetjem, nove poslovne priložnosti, poštene konkurenčne pogoje, konkurenčne cene, 
učinkovite naložbene signale in višje standarde storitev ter prispevati k zanesljivosti oskrbe in 
trajnosti.
2. Direktiv[a] 2003/55/ES [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 o skupnih 
pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 98/30/ES (UL, 
posebna izdaja v slovenščini, poglavje 12, zvezek 2, str. 230)] in [Direktiva 2009/73] sta bili 
pomemben korak k vzpostavitvi notranjega trga z zemeljskim plinom.
2                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:548SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
3. S to direktivo naj bi odpravili ovire za dokončno oblikovanje notranjega trga z zemeljskim 
plinom zaradi neuporabe tržnih pravil Unije za prenosne plinovode v tretje države in iz njih. 
Spremembe, uvedene s to direktivo, naj bi zagotovile, da se bodo pravila, ki se uporabljajo za 
prenosne plinovode, ki povezujejo dve ali več držav članic, uporabljala tudi znotraj Unije za 
prenosne plinovode v tretje države in iz njih. […]
4. Da bi upoštevali pomanjkanje posebnih pravil Unije, ki se uporabljajo za prenosne plinovode, 
v tretje države in iz njih, pred dnevom začetka veljavnosti te direktive, bi morale države 
članice imeti možnost, da odobrijo odstopanja od nekaterih določb Direktive [2009/73] za 
take prenosne plinovode, ki so dokončani pred začetkom veljavnosti te direktive. […]
[…]
9. Uporaba Direktive [2009/73] za prenosne plinovode v tretje države in iz njih ostaja omejena 
na ozemlje držav članic. V zvezi z obalnimi prenosnimi plinovodi bi bilo treba Direktivo 
2009/73/ES uporabljati v teritorialnem morju države članice, v kateri je prva povezovalna 
točka z omrežjem držav članic.
[…]“
3 Direktiva 2009/73, kakor je bila spremenjena s sporno direktivo (v nadaljevanju: Direktiva 
2009/73), v skladu s svojim členom 1(1) določa skupna pravila za prenos, distribucijo, dobavo in 
skladiščenje zemeljskega plina, pravila glede organizacije in delovanja sektorja zemeljskega plina, 
dostop do trga ter merila in postopke, ki se uporabljajo pri izdaji dovoljenj za prenos, distribucijo, 
dobavo in skladiščenje zemeljskega plina in obratovanje omrežja.
4 V uvodni izjavi 13 Direktive 2009/73 je navedeno, da bi moralo „[u]stanavljanje operaterja sistema 
ali operaterja prenosnega sistema, ki je neodvisen od interesov v zvezi z dobavo in proizvodnjo, 
[…] vertikalno integriranemu podjetju omogočiti, da ohrani lastništvo nad sredstvi omrežja, ter 
hkrati zagotovi[ti] dejansko ločevanje interesov, pod pogojem, da takšen samostojni operater 
sistema ali neodvisni operater prenosnega sistema opravlja vse naloge operaterja sistema in so 
vzpostavljeni podrobna ureditev in obsežni regulativni kontrolni mehanizmi“.
5 Od začetka veljavnosti sporne direktive člen 2, točka 17, Direktive 2009/73 določa, da pojem 
„povezovalni plinovod“ zajema ne le „prenosni plinovod, ki prečka ali povezuje meje med 
državami članicami zaradi povezave nacionalnih prenosnih sistemov teh držav članic“, ampak 
odslej tudi „prenosni plinovod med državo članico in tretjo državo do ozemlja držav članic ali 
teritorialnega morja te države članice“.
6 Člen 9 Direktive 2009/73, naslovljen „Ločevanje prenosnih sistemov in operaterjev prenosnih 
sistemov“, določa:
„1. Države članice zagotovijo, da od 3. marca 2012 :
a)vsako podjetje, ki ima v lasti prenosni sistem, deluje kot operater prenosnega sistema;
b)ista oseba oziroma iste osebe ne smejo:
ECLI:EU:C:2022:548                                                                                                                  3SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
i)izvajati neposrednega ali posrednega nadzora nad podjetjem, ki opravlja dejavnost 
proizvodnje ali dobave, in hkrati ne smejo izvajati neposrednega ali posrednega nadzora 
nad operaterjem prenosnega sistema ali prenosnim sistemom ali uveljavljati kakršne koli 
pravice nad njima, ali
ii)izvajati neposrednega ali posrednega nadzora nad operaterjem prenosnega sistema ali 
prenosnim sistemom, in hkrati ne smejo izvajati neposrednega ali posrednega nadzora nad 
podjetjem, ki opravlja dejavnost proizvodnje ali dobave, ali uveljavljati kakršne koli pravice 
nad njim;
c)ista oseba oziroma osebe ne morejo imenovati članov nadzornega sveta, uprave ali organov, ki 
pravno zastopajo podjetje, pri operaterju prenosnega sistema ali prenosnem sistemu in hkrati 
ne smejo izvajati neposrednega ali posrednega nadzora ali uveljavljati pravic nad podjetjem, ki 
opravlja dejavnost proizvodnje ali dobave, ter
d)ista oseba ne more biti član nadzornega sveta, uprave ali organov, ki pravno zastopajo podjetje, 
pri podjetju, ki opravlja dejavnost proizvodnje ali dobave, in hkrati pri operaterju prenosnega 
sistema ali prenosnem sistemu.
[…]
8.Če je bil prenosni sistem 3. septembra 2009 v lasti vertikalno integriranega podjetja, se država 
članica lahko odloči, da ne uporabi odstavka 1. Če je bil v zvezi z delom prenosnega sistema, ki 
povezuje državo članico s tretjo državo, med mejo te države članice in prvo povezovalno točko 
z omrežjem te države članice, prenosni sistem 23. maja 2019 v lasti vertikalno integriranega 
podjetja, se država članica lahko odloči, da ne uporabi odstavka 1.
V tem primeru zadevna država članica:
a)imenuje neodvisnega operaterja prenosnega sistema v skladu s členom 14, ali
b)ravna skladno z določbami poglavja IV.
9.Če je bil prenosni sistem 3. septembra 2009 v lasti vertikalno integriranega podjetja in obstaja 
ureditev, ki zagotavlja večjo dejansko neodvisnost operaterja prenosnega sistema kot določbe 
poglavja IV, se država članica lahko odloči, da ne uporabi odstavka 1 tega člena.
Če je bil v zvezi z delom prenosnega sistema, ki povezuje državo članico s tretjo državo, med mejo 
te države članice in prvo povezovalno točko z omrežjem te države članice, prenosni sistem 
23. maja 2019 v lasti vertikalno integriranega podjetja in obstaja ureditev, ki zagotavlja večjo 
dejansko neodvisnost operaterja prenosnega sistema kot določbe poglavja IV, se ta država članica 
lahko odloči, da ne uporabi odstavka 1 tega člena.“
7 Člen 32 navedene direktive, naslovljen „Dostop tretjih strani do sistema“, v odstavku 1 določa:
„Države članice poskrbijo, da se za vse upravičene odjemalce, skupaj z dobavnimi podjetji, uvede 
sistem dostopa tretjih strank do prenosnega in distribucijskega sistema ter sistema za [utekočinjeni 
zemeljski plin (UZP)] na podlagi objavljenih tarif, ki se izvaja objektivno in nediskriminatorno med 
uporabniki sistema. Države članice zagotovijo, da te tarife ali metodologije za njihov izračun pred 
začetkom njihove veljavnosti v skladu s členom 41 potrdi regulativni organ iz člena 39(1) in da se te 
4                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:548SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
tarife – in metodologije za njihov izračun, če se potrditev nanaša samo nanje – objavijo pred začetkom 
njihove veljavnosti.“
8 Člen 36 iste direktive, naslovljen „Nova infrastruktura“, v odstavku 1 določa, da se lahko nova 
plinska infrastruktura večjega obsega, tj. povezovalni plinovodi, obrati za UZP in skladišča, za 
določeno obdobje na zahtevo izvzamejo med drugim iz določb členov 9 in 32, pod pogoji, ki so 
tam navedeni, med katerimi je med drugim pogoj iz točke b), da mora raven tveganja, povezana 
z investicijo, dopuščati izvedbo investicije samo v primeru odobritve odstopanja. Poleg tega 
člen 36(1)(e) Direktive 2009/73 od začetka veljavnosti sporne direktive določa, da odstopanje, 
odobreno na podlagi te določbe za novo infrastrukturo, med drugim ne sme ovirati „zanesljivosti 
oskrbe z zemeljskim plinom v Uniji“.
9 Člen 41(6), (8) in (10) Direktive 2009/73, naslovljen „Naloge in pooblastila regulativnega organa“, 
določa:
„6. Regulativni organi so pristojni za to, da določijo ali potrdijo vsaj metodologije za izračun ali 
določitev naslednjih pogojev dovolj zgodaj pred začetkom njihove veljavnosti:
a)priključitev in dostop do nacionalnih omrežij, vključno s tarifami za prenos in distribucijo, ter 
pogoji in tarifami za dostop do naprav za UZP. Te tarife ali metodologije morajo omogočati 
potrebne naložbe v omrežja in naprave za UZP, tako da se zagotovi pozitivno poslovanje 
omrežja in naprav za UZP;
[…]
c)dostop do čezmejne infrastrukture, vključno s postopki dodeljevanja zmogljivosti in upravljanja 
prezasedenosti.
[…]
8.Pri določanju ali potrjevanju tarif ali metodologij in storitev za izravnavo regulativni organi 
zagotovijo, da se operaterjem prenosnih in distribucijski sistemov namenijo ustrezne spodbude, 
tako kratkoročne kot dolgoročne, za povečevanje učinkovitosti, spodbujanje povezovanja trgov in 
zanesljivosti dobave ter za podpiranje zadevnih raziskovalnih dejavnosti.
[…]
10. Regulativni organi so pristojni za to, da od operaterjev prenosnih, skladiščnih sistemov, 
sistemov za UPZ in distribucijskih sistemov po potrebi zahtevajo, da spremenijo pogoje, vključno 
s tarifami ali metodologijami iz tega člena, da zagotovijo njihovo sorazmernost in 
nediskriminatorno uporabo. […]“
10 Člen 49a te direktive, naslovljen „Odstopanja v zvezi s prenosnimi plinovodi v tretje države in iz 
njih“, je bil vstavljen s sporno direktivo in določa:
„1. V zvezi s prenosnimi plinovodi med državo članico in tretjo državo, ki so bili dokončani pred 
23. majem 2019, se država članica, v kateri je prva povezovalna točka takšnega prenosnega 
plinovoda z omrežjem države članice, lahko odloči za odstopanje od členov 9, 10, 11 in 32 ter 
člena 41(6), (8) in (10) za dele takšnih plinovodov, ki se nahajajo na njenem ozemlju ali 
v teritorialnem morju, iz objektivnih razlogov kot je omogočanje vračila naložbe, ali iz razlogov 
ECLI:EU:C:2022:548                                                                                                                  5SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
v zvezi z zanesljivostjo oskrbe, pod pogojem, da odstopanje ne bi škodilo konkurenci na notranjem 
trgu z zemeljskim plinom ali njegovemu učinkovitemu delovanju ali zanesljivosti oskrbe v Uniji.
Odstopanje je, na podlagi objektivne utemeljitve, časovno omejeno na obdobje do 20 let, ki se 
lahko podaljša, če je to utemeljeno, in zanj lahko veljajo pogoji, ki prispevajo k doseganju zgornjih 
pogojev.
[…]
3.Odločitve na podlagi odstavkov 1 in 2 se sprejmejo do 24. maja 2020 . Države članice o vseh teh 
odločitvah uradno obvestijo [Evropsko] komisijo in jih objavijo.“
11 V skladu s členom 2(1) sporne direktive so morale države članice uveljaviti zakone in druge 
predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, do 24. februarja 2020 , brez poseganja v morebitna 
odstopanja na podlagi člena 49a Direktive 2009/73.
Uredba (EU) št. 1049/2001
12 Člen 4(2) Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001
o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja 
v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331) določa:
„1. Institucije zavrnejo dostop do dokumenta, kadar bi razkritje oslabilo varstvo:
a)javnega interesa, kar zadeva:
[…]
– mednarodne odnose,
[…]
2.Institucije zavrnejo dostop do dokumenta, kadar bi razkritje oslabilo varstvo:
[…]
– sodnih postopkov in pravnih nasvetov,
[…]
razen če ne prevlada javni interes za razkritje.“
Dejansko stanje
13 Dejansko stanje spora, ki je navedeno v točkah od 1 do 11 izpodbijanega sklepa, je za potrebe tega 
postopka mogoče povzeti, kot sledi.
6                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:548SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
14 Pritožnica, Nord Stream 2 AG, je družba švicarskega prava, katere edini delničar je ruska javna 
delniška družba Gazprom. Odgovorna je za načrtovanje, gradnjo in upravljanje morskega 
plinovoda „Nord Stream 2“, katerega 50 % financiranja v višini 9,5 milijarde EUR so zagotovile 
družbe ENGIE SA, OMV AG, Royal Dutch Shell plc, Uniper SE in Wintershall Dea GmbH.
15 Januarja 2017 so se začela dela za betonsko prekritje cevi, namenjenih plinovodu „Nord Stream 2“, 
katerega dokončna predaja naj bi bila septembra 2018.
16 Navedeni morski plinovod, ki je sestavljen iz dveh cevi za prenos plina, bo zagotavljal prenos plina 
med Viborgom (Rusija) in Lubminom (Nemčija). Ko bo plin po tem morskem plinovodu enkrat 
prispel na nemško ozemlje, bo prenesen po kopenskem plinovodu ENEL in po kopenskem 
plinovodu EUGAL.
17 Na predlog Komisije z dne 8. novembra 2017 (predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta 
o spremembi Direktive 2009/73 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom, 
COM(2017) 660 final) sta Evropski parlament in Svet Evropske unije 17. aprila 2019 sprejela 
sporno direktivo, ki je začela veljati dvajseti dan po svoji objavi, to je 23. maja 2019 . Na ta datum 
je bilo po navedbah pritožnice končanih 95 % del za betonsko prekritje cevi plinovoda „Nord 
Stream 2“, medtem ko je bilo 610 km oziroma 432 km dveh cevi tega plinovoda položenih na dno 
teritorialnega morja in/ali izključne ekonomske cone Rusije, Finske, Švedske in Nemčije.
Postopek pred Splošnim sodiščem
18 Pritožnica je 26. julija 2019 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev 
ničnosti sporne direktive v celoti in v zvezi s tem navedla šest tožbenih razlogov.
19 Parlament in Svet sta z ločenima aktoma, vloženima v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 
10. oktobra in 14. oktobra 2019 , vložila ugovor nedopustnosti te tožbe za razglasitev ničnosti 
sporne direktive.
20 Poleg tega je Svet z ločenim aktom, vloženim v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 
11. oktobra 2019 , Splošnemu sodišču predlagal, naj to odredi, da se nekateri dokumenti v spis ne 
vložijo oziroma da se dokumenti, ki jih je predložila tožeča stranka, iz spisa izločijo. Svet je 
v okviru tega postopkovnega predloga navedel, da je prejel več prošenj na podlagi Uredbe 
št. 1049/2001, ki so se nanašale na dokumente v zvezi s pogajanji za sklenitev sporazuma med 
Unijo in Rusko federacijo ter na zakonodajni postopek sprejetja sporne direktive, da na dan 
vložitve navedenega postopkovnega predloga ni odobril dostopa do nobenega od teh 
dokumentov in da na dan vložitve tožbe pritožnice pred Splošnim sodiščem ni bilo nobenega 
izpodbijanja v zvezi z zavrnitvijo teh prošenj za dostop do dokumentov.
21 Pritožnica je z ločeno vlogo, vloženo v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 29. novembra 2019 , 
Splošnemu sodišču predlagala, naj sprejme ukrep procesnega vodstva, s katerim naj se odredi 
predložitev nekaterih dokumentov, ki jih ima Svet.
22 Parlament in Svet sta 17. januarja 2020 predložila stališča glede tega predloga za sprejetje ukrepa 
procesnega vodstva, pri čemer je Svet poleg tega zahteval, naj se nekateri dokumenti, ki jih je 
tožeča stranka priložila predlogu iz prejšnje točke, iz spisa izločijo.
ECLI:EU:C:2022:548                                                                                                                  7SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
Izpodbijani sklep
Predlog za izločitev dokumentov in predlog za sprejetje ukrepa procesnega vodstva
23 Splošno sodišče je z izpodbijanim sklepom glede, prvič, postopkovnega predloga za izločitev 
dokumentov, ki ga je Svet vložil 11. oktobra 2019 , odredilo, naj se dokumenti, ki jih je tožeča 
stranka predložila v prilogi A 14 (priporočilo Komisije Svetu z dne 9. junija 2017 za sprejetje sklepa 
o odobritvi začetka pogajanj v zvezi z mednarodnim sporazumom med Unijo in Rusko federacijo 
o uporabi plinovoda Nord Stream 2, v nadaljevanju: priporočilo Komisije) in prilogi O 20 (mnenje 
pravne službe Sveta z dne 27. septembra 2017 glede tega priporočila, naslovljeno na stalne 
predstavnike držav članic Unije pri tej instituciji, v nadaljevanju: mnenje pravne službe Sveta), 
izločijo iz spisa in naj se ne upoštevajo odlomki tožbe in prilog k njej, v katerih so izvlečki iz teh 
dokumentov. Drugič, v zvezi s predlogom za izločitev dokumentov, ki ga je Svet podal 
17. januarja 2020 v stališčih glede predloga pritožnice za sprejetje ukrepa procesnega vodstva, je 
Splošno sodišče odredilo, naj se dokumenta, ki ju je tožeča stranka predložila v prilogah M 26 in 
M 30 (dokumenta, ki vsebujeta stališča Zvezne republike Nemčije v okviru zakonodajnega 
postopka, v katerem je bila sprejeta sporna direktiva, v nadaljevanju: stališča Zvezne republike 
Nemčije), izločita iz spisa.
24 V zvezi s tem je Splošno sodišče, najprej, v točkah od 38 do 45 izpodbijanega sklepa v bistvu 
menilo – pri čemer se je oprlo zlasti na sklep z dne 14. maja 2019 , Madžarska/Parlament
(C-650/18 , neobjavljen, EU:C:2019:438 ), in na sodbo z dne 31. januarja 2020 , Slovenija/Hrvaška
(C-457/18 , EU:C:2020:65 ) – da imajo določbe Uredbe št. 1049/2001, čeprav se v postopku pred 
njim ne uporabljajo, vseeno neko indikativno vrednost za tehtanje interesov, ki se zahteva za 
odločitev o postopkovnem predlogu za izločitev dokumentov, navedenih v točki 23 te sodbe.
25 Dalje, Splošno sodišče je v točkah od 47 do 56 izpodbijanega sklepa preučilo mnenje pravne službe 
Sveta in razsodilo, da se je ta institucija v zvezi s tem mnenjem upravičeno sklicevala na varstvo 
pravnih nasvetov iz člena 4(2) Uredbe št. 1049/2001.
26 Poleg tega je Splošno sodišče v točkah od 57 do 64 izpodbijanega sklepa preučilo priporočilo 
Komisije in ugotovilo, da je Svet upravičeno menil, da bi razkritje tega priporočila konkretno in 
dejansko oslabilo varstvo javnega interesa, kar zadeva mednarodne odnose v smislu člena 4(1) 
Uredbe št. 1049/2001, kar je samo po sebi upravičilo, da se navedeno priporočilo izloči iz spisa.
27 Nazadnje, Splošno sodišče je v točkah od 125 do 135 izpodbijanega sklepa preučilo stališča Zvezne 
republike Nemčije. Ob ugotovitvi, prvič, da pritožnica ni dokazala, da sta bili neprečiščeni različici 
dveh dokumentov, ki vsebujeta ti stališči, pridobljeni zakonito, in drugič, da bi razkritje teh dveh 
dokumentov lahko konkretno in dejansko oslabilo varstvo javnega interesa, kar zadeva 
mednarodne odnose Unije, v smislu člena 4(1) Uredbe št. 1049/2001, zlasti s tem, da bi oslabilo 
položaj Unije v okviru arbitražnega postopka, ki ga je zoper njo sprožila pritožnica, je Splošno 
sodišče presodilo, da je treba ugoditi predlogu Sveta in ta dokumenta izločiti iz spisa, pri čemer je 
pojasnilo, da z navedenima dokumentoma nikakor ni bilo dokazano, da se sporna direktiva 
neposredno nanaša na tožečo stranko v smislu člena 263, četrti odstavek, drugi del stavek, PDEU, 
tako da ta ni mogla od Sveta zahtevati, naj ju predloži.
8                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:548SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
Dopustnost tožbe
28 Splošno sodišče je pri odločanju o ugovorih nedopustnosti, ki sta ju podala Parlament in Svet, 
opozorilo, na eni strani - v točki 78 izpodbijanega sklepa - da zgolj okoliščina, da je bila tožba 
vložena zoper direktivo, ne zadostuje za to, da se ta tožba razglasi za nedopustno, in na drugi 
strani - v točkah od 79 do 85 tega sklepa - da je sporna direktiva zakonodajni akt, ki je naslovljen 
na države članice in ki se uporablja za vse zainteresirane gospodarske subjekte, tako da za 
dopustnost navedene tožbe na podlagi člena 263, četrti odstavek, drugi del stavka, PDEU velja 
pogoj, da se ta direktiva neposredno in posamično nanaša na pritožnico.
29 Na podlagi ugotovitev iz točk od 102 do 124 izpodbijanega sklepa je Splošno sodišče tožbo 
razglasilo za nedopustno, ker se sporna direktiva ne nanaša neposredno na pritožnico.
30 V zvezi s tem je Splošno sodišče, najprej, v točkah 106 in 107 izpodbijanega sklepa v bistvu menilo, 
da direktiva sama po sebi ne more ustvarjati obveznosti za posameznika in da se zato nacionalni 
organi nanjo kot tako ne morejo sklicevati zoper njega, ne da bi bili predhodno sprejeti ukrepi za 
prenos. Določbe sporne direktive tako pred sprejetjem ukrepov za prenos ne morejo biti 
neposreden ali takojšen vir obveznosti za pritožnico in zato ne morejo neposredno vplivati na 
njen pravni položaj.
31 Splošno sodišče je v točkah 108 in 109 izpodbijanega sklepa s sklicevanjem na sodbo z dne 
21. decembra 2011 , Air Transport Association of America in drugi (C-366/10 , EU:C:2011:864 ), 
poudarilo, da je dejstvo, da bodo od začetka veljavnosti sporne direktive dejavnosti pritožnice 
deloma urejene z Direktivo 2009/73, v vsakem primeru le posledica njene odločitve, da razvija in 
ohrani svojo dejavnost na ozemlju Unije. Sprejetje argumentacije tožeče stranke bi pomenilo, da se 
šteje, da bi se vsakič, ko zakonodajalec Unije za gospodarske subjekte na določenem področju 
določi obveznosti, ki zanje prej niso veljale, zakonodaja Unije nujno in neposredno nanašala na te 
gospodarske subjekte v smislu člena 263, četrti odstavek, drugi del stavka, PDEU.
32 Splošno sodišče je v točkah 110 in 111 izpodbijanega sklepa ugotovilo, da v obravnavanem 
primeru za gospodarske subjekte, kot je pritožnica, obveznosti iz Direktive 2009/73 torej veljajo 
šele prek nacionalnih ukrepov za prenos sporne direktive in da ob vložitvi tožbe pritožnice pri 
Splošnem sodišču taki ukrepi za prenos, kar zadeva Zvezno republiko Nemčijo, niso bili sprejeti.
33 Dalje, Splošno sodišče je v tej točki 111 in v točkah od 112 do 115 izpodbijanega sklepa v bistvu 
navedlo, da imajo države članice v vsakem primeru široko polje proste presoje pri izvajanju 
določb Direktive 2009/73. V zvezi s tem je poudarilo, prvič, da imajo države članice od začetka 
veljavnosti sporne direktive na podlagi člena 9(8), prvi pododstavek, in (9) te direktive možnost, 
da se odločijo, da za povezovalne plinovode ne uporabijo obveznosti ločitve prenosnih sistemov 
in operaterjev prenosnih sistemov iz člena 9(1) te direktive. Drugič, nacionalni organi se lahko na 
podlagi sprememb, uvedenih s sporno direktivo, zlasti tistih, ki se nanašajo na člen 36 in člen 49a 
Direktive 2009/73, od začetka veljavnosti sporne direktive odločijo, da bodo za novo plinsko 
infrastrukturo večjega obsega ter povezovalne plinovode med državami članicami in tretjimi 
državami, dokončane pred 23. majem 2019, uporabili odstopanja glede nekaterih členov Direktive 
2009/73.
34 Nazadnje, Splošno sodišče je v točki 117 izpodbijanega sklepa menilo, da se pritožnica 
v utemeljitev svojih trditev, s katerimi želi dokazati, da se sporna direktiva nanjo neposredno 
nanaša, ne more sklicevati na rešitev, ki jo je Sodišče sprejelo v sodbi z dne 13. marca 2008 , 
ECLI:EU:C:2022:548                                                                                                                  9SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
Komisija/Infront WM (C-125/06 P, EU:C:2008:159 ). Pravni in dejanski položaj v zadevi, v kateri je 
bila izdana ta sodba, naj namreč nikakor ne bi bil primerljiv s položajem v tej zadevi, saj je predmet 
te zadeve le direktiva, ki poleg tega ni „atipična“ glede na člen 288, tretji odstavek, PDEU.
Predlogi strank in postopek pred Sodiščem
35 Pritožnica s pritožbo Sodišču predlaga, naj:
– izpodbijani sklep razveljavi;
– ugovor nedopustnosti zavrne, tožbo razglasi za dopustno in zadevo vrne v razsojanje 
Splošnemu sodišču, da to meritorno odloči;
– podredno, ugotovi, da se sporna direktiva nanjo neposredno nanaša, in zadevo vrne v razsojanje 
Splošnemu sodišču, da to odloči o vprašanju, ali se ta direktiva nanjo posamično nanaša, 
oziroma da obravnavo tega vprašanja združi z meritorno presojo;
– Parlamentu in Svetu naloži plačilo stroškov.
36 Parlament in Svet Sodišču predlagata, naj:
– pritožbo zavrne,
– pritožnici naloži plačilo stroškov.
37 S sklepi predsednika Sodišča z dne 22. oktobra ter 12. in 19. novembra 2020 je bila Republiki 
Estoniji, Republiki Latviji in Republiki Poljski dovoljena intervencija v podporo predlogom 
Parlamenta in Sveta.
38 Pritožnica je 16. julija 2021 v skladu z ukrepom procesnega vodstva, ki sta ga na podlagi člena 62(1) 
Poslovnika Sodišča sprejela sodnik poročevalec in generalni pravobranilec, Sodišču predložila 
dokumente, ki jih je predhodno vložila na Splošnem sodišču kot priloge A 14, O 20, M 26 in M 30.
39 Zastopniki pritožnice so z dopisom z dne 17. marca 2022 Sodišče obvestili, da pritožnice od 
1. marca 2022 ne zastopajo več, pri čemer so navedli, da lahko eden od teh zastopnikov ostane 
kontaktna točka med Sodiščem in pritožnico, dokler ta ne imenuje novega zastopnika.
Pritožba
40 Pritožnica v podporo pritožbi navaja dva pritožbena razloga. Prvi pritožbeni razlog, ki je razdeljen 
na dva dela, se nanaša na napačno uporabo prava pri presoji Splošnega sodišča, da se sporna 
direktiva na pritožnico ne nanaša neposredno v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU.
41 Drugi pritožbeni razlog se nanaša na to, da je Splošno sodišče večkrat napačno uporabilo pravo pri 
preučitvi predlogov Sveta za izločitev dokumentov.
10                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:548SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
Prvi pritožbeni razlog
Uvodne ugotovitve
42 Za preučitev pritožbe je treba poudariti, da je treba dopustnost tožbe, ki jo je pritožnica vložila 
zaradi razglasitve ničnosti sporne direktive, preučiti glede na pogoje iz člena 263, četrti odstavek, 
drugi del stavka, PDEU, na podlagi katerih je taka tožba dopustna le, če se izpodbijani akt 
neposredno in posamično nanaša na tožečo stranko. Ker se po mnenju Splošnega sodišča sporna 
direktiva na pritožnico ne nanaša neposredno in ker sta ta pogoja kumulativna, je Splošno sodišče 
to tožbo zavrglo kot nedopustno, ne da bi se izreklo o vprašanju, ali se ta direktiva na pritožnico 
nanaša posamično.
43 V skladu z ustaljeno sodno prakso, na katero je Splošno sodišče opozorilo v točki 102 
izpodbijanega sklepa, pogoj, da se ukrep, ki je predmet tožbe fizične ali pravne osebe, nanjo 
neposredno nanaša, zahteva, da sta kumulativno izpolnjena dva pogoja, in sicer, prvič, da ima ta 
ukrep neposredne učinke na pravni položaj te osebe in, drugič, da naslovnikom, ki so zadolženi 
za njegovo izvedbo, ne pušča nobene proste presoje, saj je ta izvedba povsem samodejna in 
temelji izključno na ureditvi Unije, brez uporabe drugih vmesnih pravil (sodba z dne 
28. februarja 2019 , Svet/Growth Energy in Renewable Fuels Association , C-465/16 P, 
EU:C:2019:155 , točka 69in navedena sodna praksa).
44 Enako velja, kot je Splošno sodišče prav tako navedlo v točki 103 izpodbijanega sklepa, kadar je 
možnost naslovnikov, da ne izpolnijo akta Unije, zgolj teoretična, ker ni dvoma o njihovi volji za 
izpolnitev akta (sodbi z dne 23. novembra 1971 , Bock/Komisija , 62/70 , EU:C:1971:108 , točke od 6 
do 8, in z dne 4. decembra 2019 , PGNiG Supply onu Trading/Komisija , C-117/18 P, neobjavljena, 
EU:C:2019:1042 , točka 30in navedena sodna praksa).
45 Pritožnica z dvema deloma prvega pritožbenega razloga izpodbija to, kako je Splošno sodišče 
uporabilo prvi in drugi pogoj iz točke 43 te sodbe.
Prvi del prvega pritožbenega razloga
–Trditve strank
46 Pritožnica s prvim delom prvega pritožbenega razloga, ki se nanaša na točke od 106 do 111 
izpodbijanega sklepa, trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je ugotovilo, da sporna direktiva nima 
neposrednih učinkov na njen pravni položaj, ker gre za direktivo, napačno uporabilo pravo.
47 V zvezi s tem pritožnica trdi, prvič, da je razlog Splošnega sodišča v izpodbijanem sklepu, da 
direktiva sama po sebi – pred sprejetjem ukrepov za prenos s strani zadevne države članice ali 
iztekom roka, določenega v ta namen – ne more neposredno vplivati na pravni položaj 
gospodarskega subjekta, napačen sam po sebi. To bi namreč pomenilo, da je preprečena vsakršna 
tožba zoper direktivo na podlagi člena 263, četrti odstavek, PDEU, saj bi se rok za vložitev tožbe 
v praksi sistematično iztekel pred sprejetjem potrebnih ukrepov za prenos. Splošno sodišče naj 
z opiranjem na ta razlog ne bi spoštovalo sodne prakse, ki je navedena v točki 78 izpodbijanega 
sklepa in v skladu s katero dejstvo, da je bil akt sprejet v obliki direktive, samo po sebi ne 
zadostuje za izključitev možnosti, da bi se njegove določbe lahko neposredno in posamično 
nanašale na posameznika.
ECLI:EU:C:2022:548                                                                                                                11SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
48 Drugič, pritožnica trdi, da okoliščina, ki jo je Splošno sodišče poudarilo v točki 111 izpodbijanega 
sklepa, in sicer da Zvezna republika Nemčija sporne direktive na dan, ko je pritožnica vložila 
tožbo, še ni prenesla, ni upoštevna. Po mnenju pritožnice je namreč to, da se direktiva 
neposredno nanaša na pravni položaj osebe, odvisno od vsebine te direktive, in ne od 
morebitnega sprejetja ukrepov za njen prenos. V zvezi s tem dodaja, da je pogoj dopustnosti, 
v skladu s katerim se mora izpodbijani akt neposredno nanašati na tožečo stranko v smislu 
člena 263, četrti odstavek, PDEU, enak ne glede na to, ali gre za drugi ali tretji del stavka te 
določbe, kar nujno pomeni, da pogoj, da izpodbijani akt „ne potrebuje izvedbenih ukrepov“ 
v smislu člena 263, četrti odstavek, tretji del stavka, PDEU, pomeni dodaten pogoj, ločen od tega 
pogoja dopustnosti.
49 Tretjič, pritožnica trdi, da je bil učinek sporne direktive na dan vložitve njene ničnostne tožbe to, 
da zanjo veljajo pravila Direktive 2009/73, medtem ko se ta pravila pred njenim sprejetjem zanjo 
niso uporabljala. Taka sprememba pravnega statusa naj bi zanjo imela poglobljene in resne 
negativne pravne učinke. Kadar zadevne države članice pri izvrševanju ukrepa Unije nimajo 
nobenega polja proste presoje, kot naj bi bilo to v obravnavanem primeru, naj bi rok za prenos 
tega ukrepa pomenil zgolj časovni odlog polne uporabe tega ukrepa.
50 Četrtič in nazadnje, pritožnica meni, da Splošnemu sodišču nič ne omogoča, da bi nakazalo – kot 
se zdi, da je menilo v točki 109 izpodbijanega sklepa – da bi priznanje, da se sporna direktiva nanjo 
neposredno nanaša, pomenilo pooblastilo kateremu koli subjektu, da izpodbija vsak zakonodajni 
ukrep, s katerim so mu naložene nove obveznosti, saj je glavna omejitev, ki nasprotuje „odprtju 
velikih vrat“ za zakonodajne ukrepe, pogoj dopustnosti, v skladu s katerim se mora ukrep, ki je 
predmet tožbe tožeče stranke, nanjo posamično nanašati.
51 Parlament in Svet pa se pridružujeta razlogovanju Splošnega sodišča.
52 Parlament meni, da je Splošno sodišče utemeljeno razsodilo, da direktiva, vključno s sporno 
direktivo, sama po sebi pred sprejetjem ukrepov za prenos ali iztekom za to določenega roka ne 
more neposredno vplivati na pravni položaj gospodarskega subjekta v smislu člena 263, četrti 
odstavek, PDEU.
53 Poleg tega Parlament meni, da je trditev tožeče stranke, da je rok za prenos podoben „zgolj 
časovnemu odlogu polne uporabe“ zadevnega ukrepa, prav tako napačna. Ta utemeljitev naj bi 
temeljila na predpostavki, da bi lahko ta ukrep na splošno neposredno vplival na pravni položaj 
tožeče stranke, kar pa naj ne bi držalo.
54 Poleg tega se Parlament strinja z analizo Splošnega sodišča, da bi sprejetje argumentacije 
pritožnice povzročilo odvzem polnega učinka pogoju, v skladu s katerim se mora ukrep, ki je 
predmet tožbe tožeče stranke, nanjo neposredno nanašati. Vsaka nova zakonodaja naj bi se 
namreč tako neposredno nanašala na vse fizične ali pravne osebe, ki delujejo na področju, ki ga ta 
zakonodaja ureja.
55 Svet trdi, da trditve pritožnice temeljijo na napačnem razumevanju izpodbijanega sklepa, ker naj 
Splošno sodišče ne bi razsodilo, da je oblika direktive, ki jo ima zadevni ukrep, sama po sebi 
zadostovala za izključitev možnosti, da se sporna direktiva neposredno nanaša na pravni položaj 
pritožnice. Nasprotno, Splošno sodišče naj bi pravilno ugotovilo, da sporna direktiva ne vpliva 
neposredno na pravni položaj pritožnice, saj nemški regulativni organ, Bundesnetzagentur 
(zvezna agencija za omrežja, Nemčija), ker Zvezna republika Nemčija ni sprejela ukrepov za 
prenos sporne direktive, od pritožnice ne more zahtevati, naj spoštuje obveznosti iz te direktive.
12                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:548SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
56 Poleg tega naj sporne direktive kot direktive v smislu člena 288, tretji odstavek, PDEU ne bi bilo 
mogoče uveljavljati proti posameznikom, česar pritožnica sicer ne izpodbija.
57 Svet dodaja, po eni strani, da razlaga, ki jo navaja pritožnica – in sicer da je treba pogoj, v skladu 
s katerim mora ukrep, ki je predmet tožbe tožeče stranke, neposredno vplivati na njen pravni 
položaj, preučiti glede na vsebino zadevnega ukrepa – nima nobene podlage v sodni praksi. Pa 
drugi strani, pogoj v zvezi z akti, ki „ne potrebujejo izvedbenih ukrepov“, naj bi se uporabljal le za 
predpise v smislu člena 263, četrti odstavek, tretji del stavka, PDEU. Ta zadnji pogoj torej ne more 
spremeniti pogoja, v skladu s katerim se mora ukrep, ki je predmet tožbe tožeče stranke, 
neposredno nanašati nanjo v smislu člena 263, četrti odstavek, drugi del stavka, PDEU.
58 Estonska, latvijska in poljska vlada v bistvu podpirajo trditve Parlamenta in Sveta.
59 Poljska vlada po eni strani dodaja, da se je Direktiva 2009/73 za plinovod Nord Stream 2 
uporabljala že pred sprejetjem sporne direktive, saj je bil namen sporne direktive le določiti 
praktična pravila za prenos in uporabo Direktive 2009/73 za plinovode, kakršen je plinovod Nord 
Stream 2.
60 Po drugi strani mora biti po mnenju te vlade pogoj, v skladu s katerim se mora ukrep, ki je predmet 
tožbe tožeče stranke, neposredno nanašati nanjo, izpolnjen na dan vložitve tožbe, kar naj 
v obravnavanem primeru zagotovo ne bi bilo podano. Nesporno naj bi bilo namreč, da plinovod 
Nord Stream 2 ni bil dokončan niti na datum začetka veljavnosti sporne direktive niti na datum 
vložitve tožbe, ki jo je vložila pritožnica.
–Presoja Sodišča
61 Prvi del prvega pritožbenega razloga se nanaša na vprašanje, ali je Splošno sodišče napačno 
uporabilo pravo, ko je presodilo, da sporna direktiva nima neposrednega učinka na pravni položaj 
pritožnice in zato ne izpolnjuje prvega od dveh pogojev, navedenih v sodni praksi, povzeti 
v točki 43 te sodbe.
62 Na prvem mestu, treba je spomniti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso ničnostno tožbo iz 
člena 263 PDEU mogoče vložiti zoper vse določbe, ki jih sprejmejo institucije, ne glede na obliko, 
in ki imajo zavezujoče pravne učinke (sodba z dne 3. junija 2021 , Madžarska/Parlament , C-650/18 , 
EU:C:2021:426 , točka 37in navedena sodna praksa).
63 Za ugotovitev, ali ima neki akt take učinke in je zato lahko predmet ničnostne tožbe na podlagi 
člena 263 PDE, se je treba osredotočiti na vsebino tega akta in te učinke presojati glede na 
objektivna merila, kot je vsebina navedenega akta, ob upoštevanju, po potrebi, okoliščin, v katerih 
je bil ta akt sprejet, in pristojnosti institucije, ki ga je sprejela (sodba z dne 3. junija 2021 , 
Madžarska/Parlament , C-650/18 , EU:C:2021:426 , točka 38).
64 Tako zmožnosti akta, da ima neposreden učinek na pravni položaj fizične ali pravne osebe, ni 
mogoče presojati zgolj glede na to, ali ima ta akt obliko direktive.
65 Čeprav je Splošno sodišče v točki 78 izpodbijanega sklepa poudarilo, da zgolj okoliščina, da je bila 
tožba vložena zoper direktivo, ne zadostuje za to, da se ta tožba razglasi za nedopustno, pa je iz 
njegovega razlogovanja, zlasti v točkah 106 in 107 tega sklepa, razvidno, da se je to sodišče pri 
ECLI:EU:C:2022:548                                                                                                                13SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
ugotovitvi, da sporna direktiva ni neposredno učinkovala na pravni položaj pritožnice, oprlo 
predvsem na dejstvo, da direktiva sama po sebi ne more ustvarjati obveznosti za posameznika ali 
biti neposreden in takojšnji vir takih obveznosti, če ni ukrepov za prenos.
66 Ker je v zvezi s tem, kot upravičeno poudarja pritožnica, za vse direktive značilno, da same po sebi 
ne morejo naložiti obveznosti posameznikom oziroma se nanje ni mogoče sklicevati proti njim 
(glej v tem smislu sodbo z dne 7. avgusta 2018 , Smith , C-122/17 , EU:C:2018:631 , točka 42in 
navedena sodna praksa), razlogovanje, ki ga je sprejelo Splošno sodišče, pomeni, da se kategorično 
izključi, da bi direktive lahko imele neposredne učinke na pravni položaj posameznikov in s tem 
bile predmet tožbe na podlagi člena 263, četrti odstavek, PDEU.
67 Tak pristop je navsezadnje v nasprotju s tem, kar je navedeno v točkah 63 in 64 te sodbe in 
pomeni, da ima za preučitev pogoja, da mora imeti ukrep, ki je predmet tožbe tožeče stranke, 
neposredne učinke na njen pravni položaj, oblika zadevnega ukrepa, to je direktiva, prednost 
pred vsebino tega ukrepa.
68 Na drugem mestu, enako velja za razloge Splošnega sodišča iz točk 110 in 111 izpodbijanega 
sklepa, v skladu s katerimi na pravni položaj posameznikov načeloma ne vpliva direktiva, ampak 
samo ukrepi za prenos te direktive, pri čemer ob vložitvi ničnostne tožbe zadevna država članica, 
v tem primeru Zvezna republika Nemčija, ni sprejela nobenega od teh ukrepov.
69 Res je, da mora v skladu z ustaljeno sodno prakso vsaka država članica, na katero je direktiva 
naslovljena, v svojem nacionalnem pravnem redu sprejeti vse potrebne ukrepe za zagotovitev 
njenega polnega učinka v skladu s ciljem, ki mu sledi (sodba z dne 8. maja 2008 , Danske 
Svineproducenter , C-491/06 , EU:C:2008:263 , točka 28).
70 Vendar bi potrditev pristopa Splošnega sodišča, navedenega v točki 68 te sodbe, pripeljala tudi do 
tega, da bi se štelo, da direktive nikoli ne morejo neposredno vplivati na pravni položaj 
posameznikov, ker so ti učinki vedno povezani z ukrepi, sprejetimi za prenos teh direktiv, in ne 
s samimi direktivami.
71 Poleg tega se v istih točkah izpodbijanega sklepa ne upošteva razlikovanje med pogojem, v skladu 
s katerim se mora akt, ki je predmet tožbe, nanašati neposredno na tožečo stranko, in pogojem, da 
tak akt ne potrebuje izvedbenih ukrepov iz tretjega dela stavka člena 263, četrti odstavek, PDEU.
72 Tako ta tretji del stavka, ki se nanaša na pravico do tožbe zoper predpise, določa pogoj, v skladu 
s katerim se mora akt, ki je predmet tožbe tožeče stranke, neposredno nanašati nanjo, in pogoj, ki 
zahteva, da za dopustnost tožbe taki akti ne potrebujejo izvedbenih ukrepov, pri čemer je 
zadnjenavedeni pogoj dodan prvemu in se zato ne prekriva z njim.
73 Pogoj, da se izpodbijani akt neposredno nanaša na tožečo stranko, ki je z enakim besedilom 
naveden tako v drugem delu stavka člena 263, četrti odstavek, PDEU kot v tretjem delu stavka te 
določbe, mora imeti enak pomen v vsakem od teh delov stavka. Presoja tega objektivnega pogoja 
se namreč ne more spreminjati glede na različne dele stavka te določbe.
74 Zato se lahko vsak akt, bodisi predpis bodisi akt druge narave, načeloma neposredno nanaša na 
posameznika in tako neposredno učinkuje na njegov pravni položaj, ne glede na to, ali potrebuje 
izvedbene ukrepe, vključno z ukrepi za prenos, kar zadeva direktivo. Tako v primeru, da ima 
zadevna direktiva take učinke, okoliščina, da so bili sprejeti ali morajo še biti sprejeti ukrepi za 
prenos te direktive, kot taka ni upoštevna, ker ti ne povzročajo dvoma o neposrednosti povezave 
14                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:548SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
med to direktivo in temi učinki, če navedena direktiva državam članicam ne dopušča nobene 
proste presoje glede povzročitve navedenih učinkov temu posamezniku. Zadnjenavedeni pogoj je 
predmet preučitve drugega dela prvega pritožbenega razloga.
75 Na tretjem mestu, v zvezi s preučitvijo zmožnosti sporne direktive, da ima neposredne učinke na 
pravni položaj pritožnice v skladu z merili, navedenimi v točki 63 te sodbe, je treba ugotoviti, da 
sporna direktiva s tem, da razširja področje uporabe Direktive 2009/73 na povezovalne plinovode 
med državami članicami in tretjimi državami, kot je povezovalni plinovod, ki ga namerava 
upravljati pritožnica, povzroči, da se za upravljanje tega povezovalnega plinovoda uporabljajo 
pravila, določena v tej direktivi, zaradi česar se za pritožnico uporabljajo specifične obveznosti, ki 
jih v zvezi s tem določa, med katerimi so zlasti tiste glede ločitve prenosnega sistema in operaterjev 
prenosnega sistema na podlagi člena 9 Direktive 2009/73 in tiste glede sistema dostopa tretjih do 
omrežja, ki temelji na objavljenih tarifah, ki jih potrdi zadevni regulativni organ ali so izračunane 
na podlagi metod, ki jih ta odobril in ki so navedene v členu 32 Direktive 2009/73.
76 V zvezi s tem, kot je bilo navedeno v točki 74 te sodbe, kot tako ni upoštevno dejstvo, da izvajanje 
teh obveznosti zahteva sprejetje ukrepov za prenos s strani zadevne države članice, v tem primeru 
Zvezne republike Nemčije, če ta država članica nima proste presoje glede teh ukrepov za prenos, 
s katero bi bilo mogoče preprečiti, da bi bile navedene obveznosti naložene pritožnici. Ob 
neobstoju take proste presoje namreč zaradi navedenih ukrepov za prenos ni vprašljiva 
neposrednost povezave med sporno direktivo in naložitvijo teh obveznosti.
77 Glede na navedeno je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče s tem, da je presodilo, da sporna 
direktiva nima neposrednih učinkov na pravni položaj pritožnice, napačno uporabilo pravo.
78 Zavrniti je treba tudi trditve poljske vlade, s katerimi ta želi dokazati, da se sporna direktiva na 
pritožnico ne nanaša neposredno iz razlogov, ki so drugačni od tistih, ki jih je Splošno sodišče 
navedlo v izpodbijanem sklepu.
79 Tako je po eni strani trditev, da se je Direktiva 2009/73 že pred začetkom veljavnosti sporne 
direktive uporabljala za povezovalne plinovode, kot je plinovod tožeče stranke, vsekakor jasno 
izpodbita s ciljem zadnjenavedene direktive, kot je naveden v njenih uvodnih izjavah 3 in 4, in 
s spremembo opredelitve pojma „povezovalni plinovod“ iz člena 2, točka 17, Direktive 2009/73.
80 Po drugi strani v nasprotju s tem, kar trdi poljska vlada, tega, da ima sporna direktiva neposredne 
učinke na pravni položaj pritožnice, tudi ni mogoče izključiti zato, ker povezovalni plinovod 
pritožnice še ni bil končan niti ob začetku veljavnosti te direktive niti ob vložitvi tožbe zoper to 
direktivo. Po eni strani je namreč tožeča stranka ob sprejetju in začetku veljavnosti navedene 
direktive že izvedla velike naložbe za izgradnjo tega povezovalnega plinovoda, ki je že zelo 
napredoval. Po drugi strani Direktiva 2009/73, zlasti njen člen 36, ki pod določenimi pogoji 
omogoča odobritev odstopanja za projekte plinske infrastrukture, upošteva prav primer gradnje 
novih plinovodov ter zato ureja tudi primer načrtovanih in še nedokončanih plinovodov.
81 V teh okoliščinah je treba prvi del prvega pritožbenega razloga sprejeti.
ECLI:EU:C:2022:548                                                                                                                15SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
Drugi del prvega pritožbenega razloga
–Trditve strank
82 Pritožnica z drugim delom prvega pritožbenega razloga, ki se nanaša na točke od 111 do 115 
izpodbijanega sklepa, trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je razsodilo, da sporna direktiva 
državam članicam daje prosto presojo, napačno uporabilo pravo.
83 Tožeča stranka trdi, prvič, da je pristop Splošnega sodišča v zvezi s tem napačen, ker je to izvedlo 
splošno presojo, ne da bi se obseg, v katerem je sporna direktiva neposredno vplivala na njen 
pravni položaj, posebej preučil glede na predmet njene tožbe v skladu s sodno prakso, ki izhaja iz 
sodb z dne 19. decembra 2013 , Telefónica/Komisija (C-274/12 P, EU:C:2013:852 , točki 30in 31), 
in z dne 27. februarja 2014 , Stichting Woonpunt in drugi/Komisija (C-132/12 P, EU:C:2014:100 , 
točki 50in 51).
84 Drugič, tožeča stranka v zvezi z obveznostmi na področju ločitve, ki naj bi jih imela po začetku 
veljavnosti sporne direktive, trdi, da čeprav Direktiva 2009/73 državam članicam sicer omogoča, 
da uvedejo druge rešitve kot celovito ločitev, naj bi imeli dve alternativi, ki bi lahko bili upoštevni 
v obravnavanem primeru, in sicer neodvisen operater sistema in neodvisen operater prenosnega 
sistema, tako kot popolna ločitev zelo negativen vpliv na njen pravni položaj. Enako naj bi veljalo 
za pravila o dostopu tretjih strani do sistema in o reguliranju tarif, ki naj bi se zanjo v vsakem 
primeru uporabljala. Tako naj bi bili v skladu s sodbo z dne 13. marca 2008 , Komisija/Infront WM
(C-125/06 P, EU:C:2008:159 ), posegi v pravni položaj tožeče stranke posledica sporne direktive in 
Direktive 2009/73, ki jo spreminja, zlasti zaradi zahteve po tem, da se doseže cilj, ki ga določata.
85 Tretjič, pritožnica trdi, da bi bilo treba glede obstoja morebitnega polja proste presoje, ki bi ga 
zadevna država članica imela na voljo v okviru izvajanja odstopanj iz členov 36 in 49a Direktive 
2009/73, tako polje proste presoje izkazati glede na njen specifičen položaj in predmet njene 
tožbe, pri čemer je treba pojasniti, da se ta tožba v bistvu nanaša na člen 49a Direktive 2009/73, 
ki je bil vstavljen s sporno direktivo. Kar zadeva odstopanje, določeno v zadnjenavedeni določbi, 
pa naj zakonodajalec Unije s tem, da jo je omejil na plinovode za prenos plina, „dokončane pred 
23. majem 2019“, Zvezni republiki Nemčiji ne bi želel pustiti nobene proste presoje, saj je bil 
datum te omejitve izbran ravno za izključitev pritožnice iz upravičenosti do tega odstopanja. Prav 
tako naj ne bi bilo sporno, da njen plinovod ni upravičen do odstopanja, določenega v členu 36 
Direktive 2009/73, ne da bi imeli nemški organi v zvezi s tem prosto presojo.
86 Parlament in Svet se pridružujeta razlogovanju Splošnega sodišča.
87 Parlament trdi, prvič, da se sodna praksa, ki izhaja iz sodbe z dne 27. februarja 2014 , Stichting 
Woonpunt in drugi/Komisija (C-132/12 P, EU:C:2014:100 ), ki jo navaja tožeča stranka, nanaša na 
predpise, in ne na zakonodajne akte, tako da zaradi te sodne prakse ne more biti vprašljiv 
omejevalni pristop, ki prevladuje v zvezi s tožbami posameznikov zoper zadnjenavedene akte.
88 Drugič, po mnenju Parlamenta besedilo sporne direktive daje državam članicam široko polje 
proste presoje, zlasti v členu 9(8) in (9) Direktive 2009/73 ter členu 49a te direktive. V tem okviru 
naj bi bilo treba preučiti vse določbe sporne direktive, in ne le možnost pridobitve odstopanja na 
podlagi člena 49a Direktive 2009/73.
16                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:548SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
89 Tretjič, sodba z dne 13. marca 2008 , Komisija/Infront WM (C-125/06 P, EU:C:2008:159 ), ki jo 
navaja pritožnica, naj bi se nanašala na zadevo, v kateri naj izpodbijani akt v nasprotju 
z obravnavano zadevo nacionalnim organom ne bi dajal nobene proste presoje.
90 Svet trdi, prvič, da je bila tožba pritožnice usmerjena zoper sporno direktivo v celoti, tako da bi 
bilo treba prosto presojo, ki jo imajo države članice, preučiti ob upoštevanju te direktive v celoti.
91 Drugič, Svet trdi, da je trditev, da ni nobenega dvoma o tem, kako naj bi Zvezna republika Nemčija 
sporno direktivo prenesla, v osnovi napačna. Sodišče naj bi v sodbi z dne 4. decembra 2019 , Polskie 
Górnictwo Naftowe i Gazownictwo/Komisija (C-342/18 P, neobjavljena, EU:C:2019:1043 ), 
razsodilo, da člen 36 Direktive 2009/73 nacionalnim regulativnim organom podeljuje prosto 
presojo za odobritev odstopanj od pravil, določenih s to direktivo. Enaka logika naj bi veljala za 
odstopanje, določeno v členu 49a navedene direktive.
92 Tretjič, Svet meni, da je Splošno sodišče prav tako pravilno ugotovilo, da pravni in dejanski položaj 
pritožnice ni primerljiv s položajem v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 13. marca 2008 , 
Komisija/Infront WM (C-125/06 P, EU:C:2008:159 ). V nasprotju z izpodbijanim aktom naj bi bila 
v tej zadevi namreč sporna direktiva po obliki in vsebini „tipična“ direktiva v smislu člena 288, 
tretji odstavek, PDEU, torej direktiva, ki „zavezuje vsako državo članico, na katero je naslovljena, 
glede cilja, ki ga je treba doseči“, vendar prepušča „nacionalnim organom izbiro oblike in metod“. 
Zato naj ne bi obstajala vzročna zveza med sporno direktivo in učinki na pravni položaj tožeče 
stranke.
93 Estonska, latvijska in poljska vlada v bistvu podpirajo trditve Parlamenta in Sveta.
–Presoja Sodišča
94 Drugi del prvega pritožbenega razloga se nanaša na vprašanje, ali je Splošno sodišče s tem, da je 
presodilo, da se s sporno direktivo državam članicam pušča polje proste presoje pri izvajanju te 
direktive, v skladu z drugim od dveh pogojev, navedenih v sodni praksi, navedeni v točki 43 te 
sodbe, napačno uporabilo pravo.
95 Na prvem mestu, po eni strani iz ugotovitve v točki 63 te sodbe izhaja, da je treba vprašanje, ali akt 
naslovnikom, zadolženim za njegovo izvajanje, pušča prosto presojo, preučiti ob upoštevanju same 
vsebine takega akta.
96 Po drugi strani zgolj okoliščina, da mora biti izpodbijani akt predmet izvedbenih ukrepov – 
vključno z ukrepi za prenos, kar zadeva direktivo – za izvajanje takega akta, ne pomeni nujno, da 
imajo njegovi naslovniki prosto presojo, kot je navedeno v točki 74 te sodbe.
97 Na drugem mestu, kadar ima lahko dani akt, kot v obravnavanem primeru, več pravnih učinkov 
glede na različne položaje, za katere se ta akt uporablja, je treba obstoj polja proste presoje nujno 
presojati glede na konkretne pravne učinke, na katere se nanaša tožba in ki lahko dejansko 
nastanejo v zvezi s pravnim položajem zadevne osebe.
98 Za presojo, ali akt dopušča svojim naslovnikom polje proste presoje pri izvajanju tega akta, je treba 
preučiti pravne učinke, ki jih imajo določbe tega akta, ki so predmet tožbe, na položaj osebe, ki 
uveljavlja pravico do tožbe na podlagi člena 263, četrti odstavek, drugi del stavka, PDEU (glej po 
ECLI:EU:C:2022:548                                                                                                                17SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
analogiji sodbi z dne 27. februarja 2014 , Stichting Woonpunt in drugi/Komisija , C-132/12 P, 
EU:C:2014:100 , točki 50in 51, in z dne 13. marca 2018 , European Union Copper Task 
Force/Komisija , C-384/16 P, EU:C:2018:176 , točki 38in 39).
99 V nasprotju s trditvami Parlamenta in Sveta je tako tudi v primeru, ko se tožba formalno nanaša na 
zadevni akt v celoti, če je na podlagi tožbenih razlogov, navedenih v utemeljitev te tožbe, mogoče 
ugotoviti, da se njen predmet dejansko nanaša na specifične vidike tega akta.
100 Na tretjem mestu, ugotoviti je treba, da je pritožnica v podporo svoji trditvi, s katero želi dokazati 
neobstoj polja proste presoje, ki bi ga države članice imele na podlagi sporne direktive glede 
učinkov, ki jih ima ta direktiva na njen pravni položaj, v okviru svoje tožbe v bistvu zatrjevala, da 
je sporna direktiva po spremembi pojma „povezovalni plinovod“ iz člena 2, točka 17, Direktive 
2009/73 učinkovala tako, da zanjo veljajo posebne obveznosti iz te direktive v zvezi z ločitvijo 
prenosnega sistema in operaterjev prenosnega sistema iz člena 9 navedene direktive ter 
obveznosti glede dostopa tretjih in regulaciji tarif iz člena 32 iste direktive, na da bi bila lahko 
deležna odstopanja od teh pravil na podlagi člena 36 Direktive 2009/73 ali člena 49a te direktive, 
kot je bil vstavljen s sporno direktivo.
101 Zato je treba ob upoštevanju teh določb in konkretnega položaja pritožnice ugotoviti, ali Direktiva 
2009/73 po sprejetju in začetku veljavnosti sporne direktive Zvezni republiki Nemčiji pušča polje 
proste presoje glede izvajanja navedenih določb in zlasti njihove uporabe za tožečo stranko.
102 V zvezi s tem je Splošno sodišče, prvič, v zvezi z odstopanji iz členov 36 in 49a Direktive 2009/73 
v točkah 114 in 115 izpodbijanega sklepa opozorilo na obstoj teh možnosti odstopanja, pri čemer 
je pojasnilo, da imajo nacionalni regulativni organi – za izvajanje odstopanja iz tega člena 49a – 
široko polje proste presoje glede podelitve takega odstopanja.
103 Vendar Splošno sodišče s tem, da je upoštevalo položaj pritožnice in se navezalo na vsebino teh 
odstopanj, ni preučilo, ali bi se ta lahko uporabila za njen položaj in ali je bilo s sporno direktivo 
zadevni državi članici dano polje proste presoje pri izvajanju te direktive v zvezi s pritožnico.
104 V zvezi z obstojem takega polja proste presoje na podlagi odstopanj, določenih v členih 36 in 49a 
Direktive 2009/73, je treba ugotoviti, kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel 
v točkah 74 in 75 sklepnih predlogov, da se nobeno od teh odstopanj ne more uporabiti za položaj 
pritožnice, ker so bile naložbe v plinovod Nord Stream 2 že odločene na dan sprejetja te direktive, 
kar izključuje, da bi se za ta plinovod lahko uporabilo odstopanje na podlagi člena 36 Direktive 
2009/73, ki se uporablja za novo plinsko infrastrukturo velikih razsežnosti ali za znatno 
povečanje zmogljivosti obstoječih infrastruktur, in ker je bilo na ta datum očitno, da navedeni 
plinovod ne more biti končan pred 23. majem 2019, kar tako preprečuje podelitev odstopanja na 
podlagi člena 49a te direktive.
105 Čeprav imajo v teh okoliščinah države članice sicer res prosto presojo glede odobritve takih 
odstopanj podjetjem plinskega sektorja, ki izpolnjujejo pogoje iz členov 36 in 49a Direktive 
2009/73, pa nimajo nobene proste presoje glede možnosti odobritve teh odstopanj pritožnici, ki 
teh pogojev ne izpolnjuje. Tako obstaja neposredna zveza med začetkom veljavnosti sporne 
direktive in tem, da so bile z njo tožeči stranki naložene obveznosti iz Direktive 2009/73, navedene 
v točki 75 te sodbe.
18                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:548SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
106 Drugič, v teh okoliščinah je treba preučiti, ali ima zadevna država članica v razmerju do pritožnice 
prosto presojo za določitev cilja, ki ga je treba doseči, posledica česar bi bila, da se pritožnica kljub 
temu izogne navedenim obveznostim.
107 V zvezi s tem je Splošno sodišče glede obveznosti ločitve iz člena 9 Direktive 2009/73 v točki 112 
izpodbijanega sklepa ugotovilo, da imajo države članice pod nekaterimi pogoji na podlagi 
člena 9(8), drugi pododstavek, točki (a) in (b), in (9) te direktive možnost, da te obveznosti ne 
uporabijo, med drugim za povezovalne plinovode, kot je plinovod Nord Stream 2. V takem 
primeru morajo te države namesto ločitve struktur lastništva ter struktur dobave in proizvodnje 
bodisi določiti neodvisnega operaterja sistema na podlagi člena 14 navedene direktive bodisi 
neodvisnega operaterja prenosnega sistema. Po mnenju Splošnega sodišča imajo navedene države 
članice zato v zvezi s tem prosto presojo.
108 Vendar taka ugotovitev ne more zadostovati za dokaz obstoja proste presoje nacionalnih organov 
v zvezi z obveznostjo ločitve iz člena 9 Direktive 2009/73.
109 Iz uvodne izjave 13 Direktive 2009/73 je namreč razvidno, da čeprav bi morali dve alternativi, 
ponujeni v zvezi z obveznostjo ločitve iz člena 9(1) te direktive, „vertikalno integriranemu podjetju 
omogočiti, da ohrani lastništvo nad sredstvi omrežja“, pa morata „hkrati zagotoviti dejansko 
ločevanje interesov“, saj mora neodvisni operater sistema ali prenosnega sistema „opravljati vse 
naloge operaterja sistema“ ter biti predmet „podrobne ureditve in obsežnih regulativnih 
kontrolnih mehanizmov.
110 Iz tega sledi, kot je v bistvu navedel tudi generalni pravobranilec v točkah 80 in 81 sklepnih 
predlogov, da bo ne glede na možnost, ki bo na koncu sprejeta med tistimi iz točke 107 te sodbe, 
pravni položaj tožeče stranke neizogibno spremenjen, saj člen 9 Direktive 2009/73 državam 
članicam daje le izbiro sredstev, s katerimi je treba doseči jasno določen cilj, in sicer dejansko 
ločitev prenosnih struktur ter struktur proizvodnje in dobave. Tako, čeprav državam članicam ni 
odvzeta vsakršna prosta presoja pri izvajanju tega člena 9, pa nimajo nobene proste presoje glede 
obveznosti ločitve iz te določbe, tako da se pritožnica tej ne more izogniti, ne glede na izbiro ene 
od treh metod, predpisanih v navedeni določbi.
111 Enako velja za obveznosti, ki izhajajo iz člena 32 Direktive 2009/73 v povezavi z njenim 
členom 41(6), (8) in (10). Te obveznosti med drugim nalagajo operaterjem omrežja prenosnega 
sistema, za katere velja ta direktiva, da tretjim osebam zagotovijo dostop do svojega omrežja na 
podlagi sistema, ki se objektivno in brez diskriminacije uporablja na podlagi objavljenih in 
sorazmernih tarif, ki jih je odobril pristojni regulativni organ. Ta organ mora v okviru odobritve 
teh tarif med drugim določiti ustrezne ukrepe za spodbujanje upravljavcev k izboljšanju 
učinkovitosti.
112 Čeprav namreč te obveznosti zahtevajo, da zlasti nacionalni regulativni organi sprejmejo tehnične 
ukrepe za njihovo konkretizacijo, pa taki ukrepi ne morejo spremeniti cilja, ki ga imajo navedene 
obveznosti, in sicer da upravljavci prenosnih omrežij tretjim osebam zagotavljajo 
nediskriminatoren dostop do tega omrežja pod pogoji, določenimi v Direktivi 2009/73, in sicer 
zato, da se vsem akterjem na trgu zagotovi učinkovit dostop do tega omrežja.
113 V zvezi s tem je Splošno sodišče v točki 117 izpodbijanega sklepa prav tako napačno ugotovilo, da 
se pritožnica ne more sklicevati na sodbo z dne 13. marca 2008 , Komisija/Infront WM
(C-125/06 P, EU:C:2008:159 ). Čeprav se namreč zadeva, v kateri je bila izdana ta sodba, razlikuje 
od obravnavane zadeve v delu, v katerem se je nanašala na pravne učinke odločbe, ki jo je Komisija 
ECLI:EU:C:2022:548                                                                                                                19SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
sprejela na podlagi neke direktive, ostaja dejstvo, da se je zavezujoča narava te odločbe 
navsezadnje navezovala na to direktivo in da navedena odločba po zgledu zgoraj navedenih 
določb sporne direktive, navedenih v točkah 110 in 111 te sodbe, vsekakor določa cilj, ki ga je 
treba doseči in glede katerega države članice niso imele nobene proste presoje.
114 Zato je Splošno sodišče s tem, da je ugotovilo, da je sporna direktiva državam članicam puščala 
polje proste presoje, napačno uporabilo pravo, ne da bi upoštevalo položaj pritožnice in dejstvo, 
da je bila neposredna posledica začetka veljavnosti sporne direktive to, da se pritožnici naložijo 
obveznosti, katerih cilja ni bilo mogoče spremeniti. V teh okoliščinah je treba sprejeti tudi drugi 
del prvega pritožbenega razloga.
115 Glede na navedeno je treba ugotoviti, da je prvi pritožbeni razlog utemeljen, ker je Splošno sodišče 
napačno presodilo, da se sporna direktiva na pritožnico ne nanaša neposredno. Iz tega izhaja, da je 
treba točko 4 izreka izpodbijanega sklepa razveljaviti v delu, v katerem je bila tožba, ki jo je vložila 
pritožnica, iz tega razloga zavržena kot nedopustna.
Drugi pritožbeni razlog
–Trditve strank
116 Pritožnica z drugim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče večkrat napačno uporabilo 
pravo pri preučitvi predloga za izločitev dokumentov, ki ga je podal Svet, zaradi česar naj bi 
neupravičeno odredilo, naj se mnenje pravne službe Sveta, priporočilo Komisije in stališča 
Zvezne republike Nemčije izločijo iz spisa ter naj se ne upoštevajo odlomki tožbe in prilog k njej, 
v katerih so povzeti odlomki teh dokumentov.
117 V zvezi s tem pritožnica trdi, prvič, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je svojo 
presojo v celoti oprlo na okvir, določen z Uredbo št. 1049/2001, ki ureja dostop javnosti do 
dokumentov, ne da bi preverilo, ali so zadevni dokumenti koristni za rešitev spora, kot to zahteva 
sodna praksa, ki izhaja iz sodbe z dne 12. maja 2015 , Dalli/Komisija (T-562/12 , EU:T:2015:270 ).
118 Drugič, pritožnica trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo tudi zato, ker je za zadevne 
dokumente uporabilo omejevalni pravni okvir, ki ga je Sodišče opredelilo v resnih in posebnih 
okoliščinah zadev, v katerih sta bila izdana sklep z dne 14. maja 2019 , Madžarska/Parlament
(C-650/18 , neobjavljen, EU:C:2019:438 ), in sodba z dne 31. januarja 2020 , Slovenija/Hrvaška
(C-457/18 , EU:C:2020:65 ). Zlasti meni, da so vsi ti dokumenti del pripravljalnih dokumentov za 
sporno direktivo, tako da spadajo na področje uporabe načela povečane preglednosti, določenega 
v sodbi z dne 1. julija 2008 , Švedska in Turco/Svet (C-39/05 P in C-52/05 P, EU:C:2008:374 ). 
Splošno sodišče naj poleg tega ne bi odgovorilo na trditev, da sta instituciji Evropske unije 
nekatere odlomke iz mnenja pravne službe Sveta sami zelo obsežno omenili v predlogu direktive 
Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive 2009/73 o skupnih pravilih notranjega 
trga z zemeljskim plinom.
119 Tretjič, pritožnica trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je arbitražnemu 
postopku, ki ga je sprožila na podlagi Pogodbe o energetski listini, podpisane v Lizboni 
17. decembra 1994 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 12, zvezek 1, str. 199), ki je bila 
v imenu Evropskih skupnosti potrjena s Sklepom Sveta in Komisije z dne 23. septembra 1997
(98/181/ES, ESPJ, Euratom) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 12, zvezek 2, str. 24), 
pripisalo velik pomen. Splošno sodišče naj bi pristop, ki mu je sledilo, utemeljilo s potrebo po 
20                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:548SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
varstvu javnega interesa, kar zadeva mednarodne odnose v smislu člena 4(1) Uredbe št. 1049/2001, 
vendar naj ne bi pojasnilo, kako bi lahko predložitev zadevnih dokumentov morebiti oslabila 
varstvo v zvezi s temi odnosi. Arbitražni postopek naj namreč ne bi spadal med „mednarodne 
odnose“ v smislu te določbe.
120 Svet uveljavlja nedopustnost drugega pritožbenega razloga, ker je po njegovem mnenju namen 
tega pritožbenega razloga to, da Sodišče ponovno opravi presojo dejstev, ki jo je opravilo Splošno 
sodišče.
121 Poleg tega Parlament in Svet menita, da je treba drugi pritožbeni razlog vsekakor zavrniti kot 
neutemeljen.
122 Prvič, Parlament poudarja, da vse trditve pritožnice temeljijo na napačni predpostavki, da Splošno 
sodišče ni preučilo, ali so zadevni dokumenti „očitno upoštevni za rešitev spora“, pri čemer Svet 
v tem okviru dodaja, da Splošno sodišče ni uporabilo določb Uredbe št. 1049/2001 niti izključno 
niti neposredno. Svet meni, da je Splošno sodišče dejansko pretehtalo zadevne interese v skladu 
s sodno prakso, ki izhaja iz sodbe Splošnega sodišča z dne 12. maja 2015 , Dalli/Komisija
(T-562/12 , EU:T:2015:270 ).
123 Drugič, Svet v zvezi s tem pojasnjuje, da Splošno sodišče ni razsodilo, da se dokumenti praviloma 
lahko uporabijo v postopku le, če je avtor ali tožena institucija dovolil njihovo predložitev. 
Nasprotno, Splošno sodišče naj bi podrobno analiziralo vse okoliščine zadeve, ki mu je bila 
predložena, in sklenilo, da je izločitev zadevnih dokumentov iz spisa nujna iz razlogov javnega 
interesa.
124 Tretjič, Parlament trdi, da je Splošno sodišče v skladu s sodno prakso, ki izhaja iz sklepa z dne 
14. maja 2019 , Madžarska/Parlament (C-650/18 , neobjavljen, EU:C:2019:438 ), in sodbe z dne 
31. januarja 2020 , Slovenija/Hrvaška (C-457/18 , EU:C:2020:65 ), pravilno ugotovilo, da je 
pritožnica s tem, da se je v obravnavani zadevi oprla na mnenje pravne službe Sveta, dejansko 
želela Svet soočiti z mnenjem, ki ga je ta prejel od svoje pravne službe, in ga tako prisiliti, da javno 
oblikuje stališče o tem mnenju, kar naj bi negativno učinkovalo na interes te institucije, da prejme 
pravna mnenja.
125 Parlament in Svet v teh okoliščinah trdita, da se nobeden od zadevnih dokumentov, zlasti pravno 
mnenje Sveta, ne nanaša na zakonodajni postopek, saj so vsi ti dokumenti nastali pred predlogom 
direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive 2009/73 o skupnih pravilih 
notranjega trga z zemeljskim plinom.
126 Četrtič, Svet trdi, da je Splošno sodišče odredilo izločitev stališč Zvezne republike Nemčije iz spisa 
zlasti zato, ker bi razkritje njihove vsebine oslabilo varstvo javnega interesa, kar zadeva 
mednarodne odnose v smislu člena 4(1) Uredbe št. 1049/2001, s čimer je ponovno vzpostavilo 
prejšnji status quo, na podlagi katerega je sodišče Unije edini organ, ki naj bi imel pooblastilo, da 
strankam odredi predložitev dokumentov ali presodi njihovo upoštevnost.
–Presoja Sodišča
127 Razlog nedopustnosti, ki ga Svet navaja v zvezi z drugim pritožbenim razlogom, v skladu s katerim 
naj bi bilo Sodišče s tem pritožbenim razlogom pozvano, naj se izreče o dejanskih ugotovitvah 
Splošnega sodišča, je treba zavrniti. Čeprav je namreč Splošno sodišče načeloma edino pristojno 
za ugotavljanje in presojo dejanskega stanja, z navedenim pritožbenim razlogom Sodišče ni 
ECLI:EU:C:2022:548                                                                                                                21SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
pozvano, naj ponovno opravi presojo dejstev, na katera se je Splošno sodišče oprlo v obravnavani 
zadevi, ampak se ta pritožbeni razlog nanaša na pravno vprašanje v zvezi s pravnim okvirom, ki ga 
je to sodišče uporabilo za presojo teh dejstev.
128 Za preizkus utemeljenosti drugega pritožbenega razloga je treba na prvem mestu spomniti, na eni 
strani, da načelo enakosti orožij, ki je korelat samega pojma poštenega sojenja, ki ga zagotavlja 
zlasti člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, pomeni obveznost, da se vsaki stranki 
ponudi razumna možnost, da predstavi svojo zadevo, vključno z dokazi, pod pogoji, ki je 
v primerjavi z nasprotno stranko ne postavljajo v bistveno slabši položaj (sodba z dne 
16. maja 2017 , Berlioz Investment Fund , C-682/15 , EU:C:2017:373 ).
129 Na drugi strani, v skladu z ustaljeno sodno prakso je načelo, ki se uporablja v pravu Unije, načelo 
proste presoje dokazov, iz katerega izhaja, da je mogoče dopustnost pravočasno predloženega 
dokaza pred sodiščem Unije izpodbijati le na podlagi dejstva, da je bil ta dokaz pridobljen 
nezakonito (sodba z dne 30. septembra 2021 , Računsko sodišče/Pinxten , C-130/19 , 
EU:C:2021:782 , točka 104).
130 Tako je treba ob dokazih, ki jih je stranka nezakonito predložila, kot so interni dokumenti, na 
katere se nanaša Uredba št. 1049/2001, katerih predložitve zadevna institucija ni odobrila niti jih 
ni odredilo sodišče Unije, pretehtati interese strank v postopku, povezane z njihovo pravico do 
poštenega sojenja, ob upoštevanju interesov, ki so varovani s pravili, ki so bila kršena ali obidena 
pri pridobivanju takih dokazov.
131 Iz tega izhaja, kot je v bistvu navedel tudi generalni pravobranilec v točkah 119 in 138 sklepnih 
predlogov, da mora sodišče Unije, ki mu je predložen predlog za izločitev ustreznih dokazov, 
tehtati med interesi tožeče stranke, ki je te dokaze predložila, zlasti ob upoštevanju njihove 
koristnosti za presojo utemeljenosti tožbe, vložene pri njem, ter interesi nasprotne stranke, na 
katere bi lahko ohranitev navedenih dokazov v spisu konkretno in dejansko vplivala.
132 Na drugem mestu, za preizkus predloga za izločitev notranjih dokumentov, na katere se nanaša 
Uredba št. 1049/2001, iz spisa, ima ta uredba, čeprav se ne uporablja za tožbo, kot je ta, ki jo je 
tožeča stranka vložila pri Splošnem sodišču, neko indikativno vrednost za tehtanje interesov, ki 
se zahteva za odločitev o takem predlogu (glej v tem smislu sklep z dne 14. maja 2019 , 
Madžarska/Parlament , C-650/18 , neobjavljen, EU:C:2019:438 , točki 12in 13).
133 Vendar ni mogoče šteti, da Uredba št. 1049/2001 izčrpno ureja tehtanje interesov, ki se zahteva za 
preučitev predloga za izločitev dokumentov iz spisa zadeve.
134 Medtem ko je namen te uredbe izboljšati preglednost postopka odločanja na ravni Unije z uvedbo 
pravice do dostopa do dokumentov iz člena 15(3), prvi pododstavek, PDEU, ki je določana 
v členu 42 Listine o temeljnih pravicah (glej v tem smislu sodbo z dne 22. februarja 2022 , 
Stichting Rookpreventie Jeugd in drugi , C-160/20 , EU:C:2022:101 , točki 35in 36), pa je namreč 
dopustnost dokazov navsezadnje odvisna od tehtanja zadevnih interesov glede na cilj, da se 
strankam zagotovi pravica do poštenega sojenja, kot je tudi generalni pravobranilec v bistvu 
poudaril v točkah 129 in 130 sklepnih predlogov.
135 Na tretjem mestu, v zvezi s preučitvijo zadevnih dokumentov glede na načela, navedena zgoraj, je 
treba ugotoviti, prvič, da je Splošno sodišče, ne da bi napačno uporabilo pravo, odredilo, naj se 
mnenje pravne službe Sveta izloči iz spisa in naj se ne upoštevajo odlomki iz tožbe in prilog 
k njej, v katerih so navedeni izvlečki iz tega mnenja.
22                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:548SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
136 V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da bi bilo v nasprotju z javnim interesom, 
v skladu s katerim morajo institucije imeti možnost pridobiti povsem neodvisno podana mnenja 
svojih pravnih služb, če bi se priznalo, da lahko pride do predložitve takih internih dokumentov 
v okviru spora, o katerem odloča Sodišče, ne da bi zadevna institucija navedeno predložitev 
odobrila ali da bi jo odredilo to sodišče (sodba z dne 16. februarja 2022 , Madžarska/Parlament in 
Svet , C-156/21 , EU:C:2022:97 , točka 53in navedena sodna praksa).
137 Tožeča stranka namreč z nepooblaščeno predložitvijo takega pravnega mnenja zadevno institucijo 
v postopku, ki se nanaša na veljavnost izpodbijanega akta, sooča z mnenjem, ki ga je pri pripravi 
tega akta podala pravna služba te institucije. Z dopustitvijo, da lahko tožeča stranka v spis vloži 
pravno mnenje institucije, katerega razkritja ta institucija ni odobrila, pa se načeloma kršijo 
zahteve poštenega sojenja (sodba z dne 16. februarja 2022 , Madžarska/Parlament in Svet , 
C-156/21 , EU:C:2022:97 , točka 54in navedena sodna praksa).
138 Vendar je Sodišče razsodilo, da lahko načelo preglednosti izjemoma upraviči, da se v okviru 
sodnega postopka razkrije dokument institucije, ki ni bil dostopen javnosti in ki vsebuje pravno 
mnenje, kadar se to pravno mnenje nanaša na zakonodajni postopek, za katerega velja večja 
preglednost (glej v tem smislu sodbo z dne 16. februarja 2022 , Madžarska/Parlament in Svet , 
C 156/21 , EU:C:2022:97 , točke od 56 do 59).
139 Vendar ta preglednost ne preprečuje, da bi se lahko razkritje specifičnega pravnega mnenja, 
izdanega v okviru določenega zakonodajnega postopka, ki je posebej občutljivo ali ima posebej 
širok obseg, ki presega okvir tega zakonodajnega postopka, zavrnilo iz naslova varstva pravnih 
mnenj, pri čemer pa mora v tem primeru zadevna institucija zavrnitev podrobno obrazložiti 
(sodba z dne 16. februarja 2022 , Madžarska/Parlament in Svet , C-156/21 , EU:C:2022:97 , točka 60).
140 V obravnavanem primeru, kot je Splošno sodišče ugotovilo v točkah 50 in 54 izpodbijanega sklepa, 
mnenje pravne službe Sveta, katerega predložitve ta ni odobril, v nasprotju s tem, kar trdi 
pritožnica, ne zadeva zakonodajnega postopka, temveč je njegov predmet priporočilo Komisije 
Svetu o odobritvi začetka pogajanj med Unijo in tretjo državo za sklenitev mednarodnega 
sporazuma. Poleg tega na ta predmet ne more vplivati zgolj okoliščina, da so institucije Unije to 
mnenje same omenile v okviru sprejetja Direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi 
Direktive 2009/73 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom.
141 V takih okoliščinah sta dovolj dokazani, prvič, dejstvo, da bi ohranitev navedenega mnenja v spisu 
posegala v pravico Sveta do poštenega sojenja ter njegov interes, da prejme odkrita, objektivna in 
celovita mnenja, in drugič, neobstoj prevladujočega javnega interesa, ki bi upravičeval, da 
pritožnica predloži zadevno pravno mnenje. Poleg tega, ker zgolj interes pritožnice – ne glede na 
to, koliko je legitimen – da svojo argumentacijo podkrepi s tem mnenjem, ne zadošča za to, da bi 
se upravičil tak poseg v pravice in interese Sveta (glej v tem smislu sklep z dne 14. maja 2019 , 
Madžarska/Parlament , C-650/18 , neobjavljena, EU:C:2019:438 , točke od 15 do 18, in sodbo z dne 
31. januarja 2020 , Slovenija/Hrvaška , C-457/18 , EU:C:2020:65 , točki 70in 71), in to še toliko bolj, 
ker utemeljenost te argumentacije in torej možnost uspeha s tožbo nikakor nista odvisni od 
predložitve takega mnenja, je treba ugotoviti, da se tehtanje interesov, navedeno v točki 131 te 
sodbe, nagiba v korist varstva teh pravic in interesov Sveta.
142 Po drugi strani, glede, drugič, priporočila Komisije in stališč Zvezne republike Nemčije se izkaže, 
da čeprav je Splošno sodišče v točki 39 izpodbijanega sklepa sámo opozorilo na le indikativno 
vrednost Uredbe št. 1049/2001 za preučitev predloga za izločitev dokumentov, se je to sodišče 
ECLI:EU:C:2022:548                                                                                                                23SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
kljub tej predpostavki in temu, kar je bilo navedeno v točkah 131 in 133 te sodbe, za utemeljitev 
izločitve teh dokumentov dejansko oprlo izključno na določbe te uredbe, zlasti na njen 
člen 4(1)(a), tretja alinea, v zvezi z varstvom mednarodnih odnosov.
143 V zvezi s tem je treba na eni strani ob priznavanju, da ima interes v zvezi z varstvom mednarodnih 
odnosov iz te določbe v tem okviru indikativno vrednost, vseeno ugotoviti, da je treba za namene 
tehtanja interesov iz točke 131 te sodbe dokazati, da bi se z ohranitvijo teh dokumentov v spisu 
lahko konkretno in dejansko poseglo v interes, naveden za utemeljitev izločitve navedenih 
dokumentov.
144 Sodišče je tako v zvezi s členom 4 Uredbe št. 1049/2001 razsodilo, da zgolj okoliščina, da se 
dokument nanaša na interes, ki je varovan z eno od izjem od pravice do dostopa, ki je določena 
v tej določbi, ne more upravičiti njene uporabe, saj mora zadevna institucija predložiti pojasnila 
o tem, kako bi dostop do tega dokumenta lahko konkretno in dejansko škodoval takemu interesu, 
in to ne glede na to, da ima taka institucija široko polje proste presoje v okviru uporabe 
člena 4(1)(a) (alinea 3) Uredbe št. 1049/2001 (glej v tem smislu sodbo z dne 3. julija 2014 , Svet/in’t 
Veld , C-350/12 P, EU:C:2014:2039 , točke 51, 52, 63 in 64).
145 Vendar iz izpodbijanega sklepa nikakor ne izhaja, da bi Splošno sodišče pojasnila Sveta preučilo 
glede na te zahteve. Nasprotno, Splošno sodišče se je v zvezi s priporočilom Komisije 
v točkah 57 in od 60 do 63 izpodbijanega sklepa omejilo na sklepanje, da obstaja nevarnost 
konkretnega in dejanskega posega v zadevni interes zgolj zato, ker se je ta dokument nanašal na 
sprejetje sklepa v zvezi z mednarodnimi pogajanji s tretjo državo.
146 Kar zadeva stališča Zvezne republike Nemčije, se je Splošno sodišče za utemeljitev njihove 
izločitve iz spisa zadovoljilo z ugotovitvijo, da bi razkritje teh stališč konkretno in dejansko 
oslabilo varstvo javnega interesa, kar zadeva mednarodne odnose v smislu člena 4(1) Uredbe 
št. 1049/2001, „zlasti z oslabitvijo položaja Unije v okviru arbitražnega postopka, ki ga je proti 
njej sprožila pritožnica“, ne da bi pojasnilo, kako naj bi tak postopek arbitraže, ki je po vsej 
verjetnosti zaseben, zadeval mednarodne odnose Unije, kot je poudaril tudi generalni 
pravobranilec v točki 157 sklepnih predlogov, pri čemer poleg tega niti ni poizkušalo izkazati 
dejanskosti tveganja oslabitve varstva tega javnega interesa, ki naj bi ga povzročila ohranitev teh 
stališč v spisu.
147 Po drugi strani, tudi če bi bilo dokazano, da je navedeni javni interes ogrožen zaradi ohranitve 
priporočila Komisije in stališč Zvezne republike Nemčije v spisu, bi Splošno sodišče torej moralo 
tehtati zadevne interese, kot je bilo navedeno v točki 131 te sodbe, česar pa ni storilo.
148 V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče s tem, da je odredilo, naj se priporočilo 
Komisije in stališča Zvezne republike Nemčije izločijo iz spisa ter naj se ne upoštevajo deli tožbe in 
priloge k tej tožbi, v katerih so odlomki iz teh dokumentov povzeti, napačno uporabilo pravo, ker 
je po eni strani v zvezi s tem, prvič, uporabilo izključno določbe Uredbe št. 1049/2001, da bi 
preučilo predlog za izločitev navedenih dokumentov iz spisa, ne da bi tehtalo zadevne interese, in 
ker po drugi strani ni – ob upoštevanju pojasnil, ki jih je v zvezi s tem podal Svet – presodilo 
vprašanja, ali ohranitev teh dokumentov v spisu lahko konkretno in dejansko oslabi varstvo 
javnega interesa, kar zadeva mednarodne odnose v smislu člena 4(1) Uredbe št. 1049/2001.
24                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:548SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
149 Glede na zgoraj navedeno je treba tudi drugi tožbeni razlog sprejeti v delu, ki se nanaša na 
priporočilo Komisije in stališča Zvezne republike Nemčije. Iz tega izhaja, da je treba razveljaviti 
tudi točko 1 izreka izpodbijanega sklepa v delu, v katerem se ta nanaša na priporočilo Komisije 
(priloga A 14), in točko 3 tega izreka.
150 Pritožba se v preostalem zavrne.
Tožba pred Splošnim sodiščem
151 V skladu s členom 61, prvi odstavek, drugi stavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko to 
v primeru razveljavitve odločitve Splošnega sodišča samo dokončno odloči o zadevi, če stanje 
postopka to dovoljuje.
152 Čeprav v obravnavani zadevi Sodišče v tej fazi postopka ne more odločiti o utemeljenosti tožbe, 
vložene pri Splošnem sodišču, pa razpolaga z elementi, potrebnimi za dokončno odločitev 
o ugovoru nedopustnosti, ki sta ga v postopku na prvi stopnji vložila Parlament in Svet.
153 Na prvem mestu, glede vprašanja, ali se sporna direktiva posamično nanaša na tožečo stranko, ta 
v bistvu trdi, da je plinovod Nord Stream 2 edini nov napreden plinovod, na katerega se nanaša ta 
direktiva, za katerega je bila sprejeta končna odločitev o naložbi, pri čemer je bila zelo velika 
naložba odobrena precej pred sprejetjem te direktive, njegov lastnik pa ne more biti deležen 
odstopanja na podlagi člena 49a Direktive 2009/73.
154 Parlament in Svet v bistvu trdita, da sporna direktiva tožeče stranke ne zadeva posamično. Po 
mnenju teh institucij dejstvo, da je mogoče v danem trenutku ugotoviti število ali celo identiteto 
oseb, ki spadajo na njeno področje uporabe, v ničemer ne spremeni dejstva, da se ta direktiva 
enako nanaša na vse plinovode – kopenske ali morske, tiste, ki so obstajali prej, ali tiste, ki so bili 
dokončani, nove ali prihodnje – ki povezujejo Unijo s tretjimi državami. Šlo naj bi torej za odprt 
krog gospodarskih subjektov. Tožeča stranka naj nikakor ne bi pojasnila, zakaj se plinovod Nord 
Stream 2 razlikuje od katerega koli drugega čezmejnega povezovalnega plinovoda s tretjo državo.
155 Svet po eni strani dodaja, da tožeča stranka izpodbija sporno direktivo v celoti, tako da njena tožba 
ni omejena na veljavnost pogojev za odstopanje iz člena 49a Direktive 2009/73, ki je bil vstavljen 
s sporno direktivo. Po drugi strani Svet meni, da sodbi z dne 13. marca 2008 , Komisija/Infront 
WM (C-125/06 P, EU:C:2008:159 ), in z dne 27. februarja 2014 , Stichting Woonpunt in 
drugi/Komisija (C-132/12 P, EU:C:2014:100 ), ki ju navaja tožeča stranka, v obravnavanem 
primeru nista upoštevni, ker se ti sodbi nanašata na subjekte, ki imajo prej pridobljeno pravico, ki 
jih individualizira glede na vse druge subjekte.
156 V zvezi s tem je treba spomniti, da lahko subjekti, ki niso naslovniki odločbe, trdijo, da se ta nanje 
posamično nanaša v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU, le če se ta sklep nanje nanaša zaradi 
nekaterih njihovih posebnih značilnosti ali zaradi dejanskega položaja, zaradi katerega se 
razlikujejo od vseh drugih oseb, in jih zato individualizira podobno kot naslovnika take odločbe 
(sodbi z dne 15. julija 1963 , Plaumann/Komisija , 25/62 , EU:C:1963:17 , str. 223, in z dne 
13. marca 2018 , European Union Copper Task Force/Komisija , C-384/16 P, EU:C:2018:176 , 
točka 93).
ECLI:EU:C:2022:548                                                                                                                25SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
157 V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da možnost, da se bolj ali manj natančno opredeli 
število ali celo identiteta pravnih subjektov, za katere se ukrep uporablja, nikakor ne pomeni, da 
je treba za te subjekte šteti, da se ukrep nanje posamično nanaša, če je ta uporaba izvedena na 
podlagi pravno ali dejansko objektivnega položaja, ki je določen z zadevnim aktom (sodba z dne 
13. marca 2018 , European Union Copper Task Force/Komisija , C-384/16 P, EU:C:2018:176 , 
točka 94in navedena sodna praksa).
158 Vendar iz ustaljene sodne prakse izhaja, da kadar akt zadeva skupino oseb, ki so bile identificirane 
ali bi lahko bile identificirane na dan, ko je bil ta akt sprejet, in glede na merila, ki so lastna članom 
te skupine, se navedeni akt nanje lahko posamično nanaša, če so del omejenega kroga 
gospodarskih subjektov (glej v tem smislu sodbo z dne 27. februarja 2014 , Stichting Woonpunt in 
drugi/Komisija , C-132/12 P, EU:C:2014:100 , točka 59).
159 V tem primeru je res, da je sporna direktiva formulirana splošno in se brez razlikovanja uporablja 
za vsakega operaterja prenosnega plinovoda med državo članico in tretjo državo, pri čemer tako 
določenim operaterjem nalaga obveznosti iz Direktive 2009/73. Okoliščina, da je število teh 
operaterjev majhno, v tem okviru ne izkazuje, da se sporna direktiva nanje posamično nanaša, saj 
ta okoliščina ni posledica narave pravnih učinkov te zadnjenavedene direktive, ampak gre za 
značilnosti zadevnega trga.
160 Vendar, kot je bilo navedeno v točki 104 te sodbe, tožeča stranka ni mogla biti upravičena do 
odstopanja niti na podlagi člena 36 Direktive 2009/73 niti na podlagi člena 49a te direktive.
161 V tem okviru je treba ugotoviti, da je plinovod Nord Stream 2 tako med obstoječimi 
povezovalnimi plinovodi kot med povezovalnimi plinovodi, ki se bodo zgradili, edini, ki je 
oziroma je lahko v takem položaju, saj so operaterji vseh drugih povezovalnih plinovodov, za 
katere velja Direktiva 2009/73, imeli ali bodo imeli možnost pridobiti odstopanje na podlagi ene 
od določb te direktive, navedenih v prejšnji točki, kot navaja pritožnica, ne da bi ji kdo nasprotoval.
162 Iz tega sledi, da je po začetku veljavnosti sporne direktive razmerje med razširitvijo področja 
uporabe Direktive 2009/73 na povezovalne plinovode med državami članicami in tretjimi 
državami, določeno v členu 2, točka 17, te direktive, na eni strani, ter ureditvijo pogojev za 
odstopanje iz členov 36 in 49a navedene direktive, na drugi strani, vplivalo na pravni položaj 
tožeče stranke, tako da je bila ta individualizirana, kot bi to bil naslovnik odločbe.
163 V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da se na pritožnico posamično nanašajo pogoji za odstopanje, 
ki izhajajo iz členov 36 in 49a Direktive 2009/73, kakor so bili spremenjeni oziroma vstavljeni 
s sporno direktivo.
164 Na drugem mestu, iz preudarkov v točkah od 61 do 81 in od 94 do 115 te sodbe izhaja, da se te 
določbe prav tako neposredno nanašajo na pritožnico.
165 Na tretjem mestu, poudariti je treba, da je navedene določbe mogoče ločiti od drugih določb 
Direktive 2009/73, kakor je bila spremenjena s sporno direktivo.
166 Iz vseh zgornjih ugotovitev izhaja, da je treba ničnostno tožbo, ki jo je pritožnica vložila pri 
Splošnem sodišču, razglasiti za dopustno v mejah, navedenih v točki 163 te sodbe.
167 Zadeva se vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, da to odloči o utemeljenosti te ničnostne tožbe.
26                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:548SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET
Stroški
168 Ker se zadeva vrne Splošnemu sodišču, se odločitev o stroških tega pritožbenega postopka pridrži.
Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
1.Točka 1 izreka sklepa Splošnega sodišča Evropske unije z dne 20. maja 2020 , Nord 
Stream 2/Parlament in Svet (T-526/19 , EU:T:2020:210 ), se razveljavi v delu, v katerem se 
ta točka nanaša na priporočilo Evropske komisije Svetu Evropske unije z dne 
9. junija 2017 za sprejetje sklepa o odobritvi začetka pogajanj v zvezi z mednarodnim 
sporazumom med Evropsko unijo in Rusko federacijo o uporabi plinovoda Nord 
Stream 2 (priloga A 14), razveljavita pa se tudi točki 3 in 4 izreka tega sklepa.
2.Pritožba se v preostalem zavrne.
3.Ničnostna tožba, ki jo je družba Nord Stream 2 AG vložila zoper Direktivo (EU) 2019/692 
Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. aprila 2019 o spremembi Direktive 2009/73/ES 
o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom, je dopustna v delu, v katerem je 
usmerjena zoper določbe členov 36 in 49a Direktive 2009/73/ES Evropskega parlamenta 
in Sveta z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in 
o razveljavitvi Direktive 2003/55/ES, kakor sta bila spremenjen oziroma vstavljen 
z Direktivo 2019/692.
4.Zadeva se vrne v razsojanje Splošnemu sodišču Evropske unije, ki naj razsodi 
o utemeljenosti ničnostne tožbe iz točke 3 tega izreka.
5.Odločitev o stroških se pridrži.
Podpisi
ECLI:EU:C:2022:548                                                                                                                27SODBA Z DNE 12. 7. 2022 – ZADEVA C-348/20 P 
NORD STREAM 2/P ARLAMENT IN SVET