SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

NILSA WAHLA,

predstavljeni 4. maja 2017 ( 1 )

Zadeva C‑183/16 P

Tilly‑Sabco

proti

Evropski komisiji

„Pritožba – Kmetijstvo – Izvozno nadomestilo – Uredba (ES) št. 1234/2007 – Člena 162 in 164 – Postopek komitologije – Uredba (EU) št. 182/2011 – Člen 3 – Perutninsko meso – Zamrznjeni piščanci – Uredba (EU) št. 689/2013 – Praksa Komisije pri določanju nadomestil – Nadomestilo v znesku 0 EUR – Upoštevni roki – Obveznost obrazložitve“

1. Družba Tilly‑Sabco s pritožbo predlaga Sodišču, naj razveljavi sodbo Splošnega sodišča v zadevi T‑397/13. ( 2 ) Splošno sodišče je v tej sodbi zavrnilo tožbo družbe Tilly‑Sabco za razglasitev ničnosti Uredbe (EU) št. 689/2013, ( 3 ) s katero je znesek nadomestil za izvoz zamrznjenih piščancev v nekatere države določen na 0 EUR. S to pritožbo se poraja več pravnih vprašanj.

2. Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi med drugim razsodilo, da je trenutna praksa Komisije glede določanja izvoznih nadomestil v skladu s pravili komitologije, zlasti s členom 3 Uredbe (EU) št. 182/2011. ( 4 ) Ta praksa v bistvu pomeni predložitev in sprejetje osnutkov izvedbenih aktov v zelo kratkem času, da bi se zmanjšalo tveganje za uhajanje informacij in, kot trdi Komisija, špekulacij. Dalje, Splošno sodišče je razsodilo, da Komisija ni kršila svoje dolžnosti obrazložitve iz člena 296 PDEU s tem, da je med sprejemanjem sporne uredbe enostavno nadomestila znesek, ki se je vračal pred tem, z zneskom nič, ne da bi spremenila obrazložitev, navedeno v uredbi, ki je bila predhodnica sporne uredbe. Splošno sodišče je prav tako zavrnilo več drugih razlogov za razglasitev ničnosti, ki jih je navedla pritožnica.

3. Iz razlogov, navedenih spodaj, menim, da noben od pritožbenih razlogov družbe Tilly‑Sabco ni utemeljen. V skladu s tem predlagam Sodišču, naj to pritožbo zavrne.

I. Pravni okvir

A. Uredba (ES) št. 1234/2007 ( 5 )

4. Člen 162 Uredbe št. 1234/2007 („Področje uporabe izvoznih nadomestil“) določa: „1. V obsegu, potrebnem, da se omogoči izvoz na podlagi kotacij ali cen proizvode na svetovnem trgu in v okviru omejitev, ki temeljijo na sporazumih, sklenjenih v skladu s [členom 218 PDEU], se lahko razlika med temi kotacijami ali cenami in cenami v [Uniji] krije z izvoznimi nadomestili za: (a) proizvode, ki se izvozijo brez nadaljnje predelave, iz naslednjih sektorjev: […] (viii) perutnine.“

5. Člen 164 Uredbe št. 1234/2007 („Določitev izvoznega nadomestila“) določa: „1. Izvozna nadomestila so enaka v vsej [Uniji]. Spreminjajo se lahko glede na namembni kraj, kadar to zahtevajo razmere na svetovnem trgu, posebne zahteve nekaterih trgov ali obveznosti, ki temeljijo na sporazumih, sklenjenih v skladu s [členom 218 PDEU]. 2. Nadomestila določi Komisija. Nadomestila se lahko določijo: (a) v rednih časovnih presledkih; (b) z javnim razpisom za proizvode, za katere je bil predviden ta postopek pred datumom začetka uporabe te uredbe v skladu s členom 204(2). Seznam proizvodov, za katere se dodeli izvozno nadomestilo, in znesek izvoznih nadomestil se določita najmanj enkrat na tri mesece, razen kadar nista določena z razpisom. Vendar pa znesek nadomestila lahko ostane na isti ravni več kakor tri mesece in ga po potrebi v intervencijskem obdobju lahko popravi Komisija brez pomoči odbora iz člena 195(1) bodisi na zahtevo države članice bodisi na svojo pobudo. 3. Kadar se določajo nadomestila za posamezni proizvod, je treba upoštevati eno ali več izmed naslednji točk: (a) trenutne razmere in gibanja v prihodnosti glede: – cen in ponudbe proizvodov na trgu [Unije], – cen teh proizvodov na svetovnem trgu; (b) cilje SUT [skupne ureditve trgov], ki morajo zagotoviti uravnoteženost in naravno gibanje cen in trgovine na tem trgu; (c) potrebo po izogibanju motnjam, ki bi lahko povzročile dolgotrajnejše nesorazmerje med ponudbo in povpraševanjem na trgu [Unije]; (d) gospodarski vidik predlaganega izvoza; (e) omejitve, ki temeljijo na sporazumih, sklenjenih v skladu s [členom 218 PDEU]; (f) potrebo po vzpostavitvi sorazmerja med uporabo osnovnih proizvodov [Unije] pri proizvodnji predelanega blaga za izvoz v tretje države in uporabo proizvodov iz tretjih držav, uvoženih v okviru postopkov predelave; (g) najugodnejše tržne in prevozne stroške od trgov [Unije] do pristanišč [Unije] ali drugih krajev izvoza, skupaj s stroški pošiljanja v namembne države; (h) povpraševanje na trgu [Unije]; (i) za sektorje svinjskega mesa, jajc in perutnine, razliko med cenami v [Uniji] in cenami na svetovnem trgu za količino krmnega žita, ki je v [Uniji] potrebna za pridelavo enega kilograma proizvodov iz navedenih sektorjev. […]“

6. Člen 195(1) in (2) Uredbe št. 1234/2007 („Odbor“) določa: „1. Komisiji pomaga Upravljalni odbor za skupno ureditev kmetijskih trgov (v nadaljnjem besedilu „odbor“). 2. Pri sklicevanju na ta odstavek se uporabljata člena 4 in 7 Sklepa 1999/468/ES.[ ( 6 )] Rok iz člena 4(3) Sklepa 1999/468/ES je en mesec.“

B. Uredba (EU) št. 182/2011

7. Z Uredbo št. 182/2011 je bil razveljavljen in nadomeščen Sklep 1999/468. Njen člen 3 („Skupne določbe“) določa: „1. Skupne določbe iz tega člena se uporabljajo za vse postopke iz členov 4 do 8. 2. Komisiji pomaga odbor, ki ga sestavljajo predstavniki držav članic. Odboru predseduje predstavnik Komisije. Predsednik pri glasovanju v odboru ne sodeluje. 3. Predsednik odboru predloži osnutek izvedbenega akta, ki naj ga sprejme Komisija. Razen v ustrezno utemeljenih primerih predsednik skliče sejo najhitreje 14 dni po predložitvi osnutka izvedbenega akta in osnutka dnevnega reda odboru. Odbor svoje mnenje o osnutku izvedbenega akta poda v roku, ki ga predsednik lahko določi glede na nujnost zadeve. Roki so sorazmerni in članom odbora omogočajo, da čim prej in učinkovito preučijo osnutek izvedbenega akta in izrazijo svoja stališča. […]“

8. Člen 5 Uredbe št. 182/2011 („Postopek pregleda“) določa: „[…] 2. Kadar je mnenje odbora pozitivno, Komisija sprejme osnutek izvedbenega akta. 3. Brez poseganja v člen 7 Komisija osnutka izvedbenega akta ne sprejme, če je mnenje odbora negativno. Kadar se oceni, da je izvedbeni akt potreben, lahko predsednik v roku dveh mesecev od izdaje negativnega mnenja predloži spremenjeno različico osnutka izvedbenega akta istemu odboru ali v roku enega meseca od izdaje mnenja odboru za pritožbe predloži osnutek izvedbenega akta v ponovno obravnavo. 4. Kadar mnenje ni podano, lahko Komisija sprejme osnutek izvedbenega akta, razen v primerih iz drugega pododstavka. Kadar Komisija ne sprejme osnutka izvedbenega akta, lahko predsednik odboru predloži spremenjeno različico osnutka izvedbenega akta. Brez poseganja v člen 7 Komisija ne sprejme osnutka izvedbenega akta, kadar: […] (c) aktu nasprotuje navadna večina članov odbora. […]“

9. V členu 7 Uredbe št. 182/2011 („Sprejetje izvedbenih aktov v izjemnih primerih“) je določeno: „Z odstopanjem od člena 5(3) in drugega pododstavka člena 5(4) lahko Komisija sprejme osnutek izvedbenega akta, če ga je treba sprejeti nemudoma, da bi se preprečila znatna motnja na področju kmetijskih trgov ali nevarnost za finančne interese Unije v smislu člena 325 PDEU.“

II. Ozadje postopkov

10. Družba Tilly‑Sabco je francoska družba, dejavna na področju izvoza celih zamrznjenih piščancev v države Bližnjega vzhoda.

11. V skladu z načeli v zvezi z izvoznimi nadomestili iz Uredbe št. 1234/2007 ter zlasti njenima členoma 162 in 164 je Komisija z izvedbenimi uredbami redno določala znesek izvoznih nadomestil v sektorju perutninskega mesa.

12. Od sprejetja Uredbe (EU) št. 525/2010 ( 7 ) je znesek teh nadomestil za tri kategorije zamrznjenih piščancev postopoma padal. Znesek izvoznih nadomestil je bil najprej znižan s 40 EUR za 100 kg na 32,50 EUR za 100 kg. Potem ko se v osmih zaporednih izvedbenih uredbah ni spremenil, je ta zadnji znesek na podlagi Uredbe (EU) št. 962/2012 ( 8 ) nato padel na 21,70 EUR za 100 kg.

13. Novo znižanje, s katerim se je znesek nadomestil za tri zadevne kategorije zamrznjenih piščancev znižal na 10,85 EUR za 100 kg, je bilo določeno z Uredbo (EU) št. 33/2013. ( 9 ) Ta znesek je bil nato ohranjen v Uredbi (EU) št. 360/2013. ( 10 )

14. Komisija je s sporno uredbo zlasti določila znesek izvoznih nadomestil za tri kategorije zamrznjenih piščancev na 0 EUR.

15. Znesek nadomestil za šest drugih proizvodov – predvsem piščančkov – naveden v Prilogi k sporni uredbi, ki je bil že v Uredbi (EU) št. 1056/2011 ( 11 ) določen na 0 EUR, se ni spremenil.

16. V skladu s Prilogo k sporni uredbi so namembne države, na katere se nanašajo izvozna nadomestila, predvsem države Bližnjega vzhoda.

17. V upoštevnih uvodnih izjavah sporne uredbe je navedeno: „(1) Člen 162(1) Uredbe (ES) št. 1234/2007 določa, da se razlika med cenami na svetovnem trgu za proizvode, navedene v delu XX Priloge I k navedeni uredbi, in cenami za te proizvode v Uniji lahko krije z izvoznimi nadomestili. (2) Ob upoštevanju trenutnih razmer na trgu perutninskega mesa je treba določiti izvozna nadomestila v skladu s pravili in merili iz členov 162, 163, 164, 167 in 169 Uredbe (ES) št. 1234/2007. (3) Člen 164(1) Uredbe (ES) št. 1234/2007 določa, da se nadomestila lahko spreminjajo glede na namembni kraj, zlasti kadar to zahtevajo razmere na svetovnem trgu, posebne zahteve nekaterih trgov ali obveznosti, ki temeljijo na sporazumih, sklenjenih v skladu s [členom 218 PDEU]. […] (6) Da se prepreči neskladnost s trenutnimi razmerami na trgu in špekulacija na trgu ter da se zagotovi učinkovito upravljanje, bi morala ta uredba začeti veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije. (7) Upravljalni odbor za skupno ureditev kmetijskih trgov ni dal svojega mnenja v roku, ki ga je določil njegov predsednik.“

18. Glede na točke od 76 do 82 izpodbijane sodbe je bila sporna uredba sprejeta v teh okoliščinah.

19. Komisija je 16. julija 2013 članom odbora iz člena 195(1) Uredbe št. 1234/2007 (v nadaljevanju: upravljalni odbor) poslala elektronsko pošto z dokumentom, naslovljenim „EU Market situation for poultry“ (Razmere na trgu perutnine v Uniji).

20. Na seji upravljalnega odbora 18. julija 2013 dopoldne je Komisija predstavila razmere na trgu perutnine. Istega dne popoldne, ko se je ta seja nadaljevala po 13. uri, je Komisija predložila osnutek sporne uredbe (v nadaljevanju: osnutek uredbe). Osnutek uredbe je bila fotokopija prejšnje uredbe o določitvi izvoznih nadomestil, v kateri so bili vnosi glede zneska nadomestil prečrtani s svinčnikom.

21. O osnutku uredbe je nato potekalo glasovanje. Generalni direktor Generalnega direktorata za kmetijstvo in razvoj podeželja je istega dne ob 15.46 opravil postopek samocertificiranja, da bi se omogočila objava sporne uredbe v Uradnem listu Evropske unije naslednjega dne, tako da bi takoj začela veljati in se uporabljati.

22. Nihče od predstavnikov držav članic, zbranih v upravljalnem odboru, ni nasprotoval metodi ali rokom, ki jih je uporabila Komisija.

III. Postopek pred Splošnim sodiščem

23. Družba Tilly‑Sabco je 6. avgusta 2013 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za razglasitev ničnosti sporne uredbe. V podporo tožbi je družba Tilly‑Sabco navedla pet razlogov za razglasitev ničnosti, in sicer (i) bistveno kršitev postopka in zlorabo postopka, (ii) kršitev postopka in nepristojnost, (iii) neobstoj obrazložitve, (iv) napačno uporabo prava ali očitno napako pri presoji ter (v) kršitev načela varstva legitimnih pričakovanj.

24. Družba Tilly‑Sabco je istega dne Splošnemu sodišču predlagala, naj odloži uporabo sporne uredbe do odločitve o ničnostni tožbi. S sklepom z dne 29. avgusta 2013 je bila dovoljena intervencija Francoske republike v podporo temu predlogu. Predsednik Splošnega sodišča je s sklepom z dne 26. septembra 2013 zavrnil ta predlog. ( 12 )

25. S sklepom z dne 7. aprila 2014 je bila dovoljena intervencija družbe Doux SA v podporo predlogom družbe Tilly‑Sabco iz njene ničnostne tožbe.

26. Po obravnavi z dne 22. aprila 2015 je Splošno sodišče zavrnilo ničnostno tožbo družbe Tilly‑Sabco in ji naložilo plačilo svojih stroškov, vključno s stroški postopka za izdajo začasne odredbe. Splošno sodišče je prav tako naložilo Komisiji, Francoski republiki in družbi Doux, naj nosijo svoje stroške.

IV. Postopek pred Sodiščem in predlogi strank

27. Družba Tilly‑Sabco s pritožbo, vloženo pri Sodišču 31. marca 2016, predlaga Sodišču, naj: – razveljavi izpodbijano sodbo, razen kar zadeva dopustnost tožbe; – v skladu s členom 61 Statuta Sodišča Evropske unije dokončno razsodi o zadevi in razglasi ničnost sporne uredbe; – Komisiji naloži plačilo stroškov na prvi in pritožbeni stopnji;

28. Komisija v odgovoru na pritožbo, vloženem pri Sodišču 17. junija 2016, trdi, da bi Sodišče moralo: – zavrniti pritožbo; – pritožnici naložiti plačilo stroškov.

29. Obe stranki sta na obravnavi 1. marca 2017 predstavili ustne navedbe.

V. Analiza

A. Uvodna pojasnila

30. Družba Tilly‑Sabco v podporo pritožbi navaja štiri razloge, ki so večinoma razdeljeni na več delov. Pritožnica v bistvu trdi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo (i) člen 3(3) Uredbe št. 182/2011, (ii) člen 164(2) Uredbe št. 1234/2007, (iii) člen 296 PDEU in (iv) člen 164(3) Uredbe št. 1234/2007 ali storilo očitno napako pri presoji pri obravnavanju te določbe. Vsakega od pritožbenih razlogov bom obravnaval po vrsti po predstavitvi stališč strank.

31. Prvi pritožbeni razlog se zdi najobčutljivejši. Nanaša se na zakonitost prakse Komisije pri njenem odnosu do upravljalnega odbora pri določanju stopnje izvoznih nadomestil. Komisija je Splošnemu sodišču navedla (glej točko 79 izpodbijane sodbe), da ta praksa sega v leto 1962.

32. S tem vprašanjem je povezano dejstvo, da je predmet te zadeve uredba, ki se je zgledovala po skoraj identično ubesedeni uredbi, ki jo je razveljavila in nadomestila ter v zvezi s katero je spremenila zgolj nekatere zneske. S takimi „vzorčnimi uredbami“ se nato sprožijo vprašanja o dolžnosti obrazložitve in o možnosti Komisije, da z določitvijo zneska nadomestila na 0 EUR dejansko preneha sprejemati, v skladu z Uredbo št. 1234/2007, tako imenovane periodične pravne instrumente na področju kmetijstva.

33. Prav tako bi bilo treba omeniti dejstvo, da je Splošno sodišče s sodbama, izdanima istega dne kot izpodbijana sodba, zavrnilo ničnostni tožbi družbe Doux ( 13 ) in Francoske republike ( 14 ) zoper sporno uredbo. Ti sodbi sta pravnomočni, saj zoper njiju ni bila vložena pritožba pri Sodišču.

34. Nazadnje, Splošno sodišče je v točkah od 28 do 68 izpodbijane sodbe štelo, da so izpolnjene vse zahteve iz člena 263 PDEU, četrti odstavek, zlasti da sporna uredba ne potrebuje izvedbenih ukrepov. ( 15 ) Komisija, ki je izpodbijala procesno upravičenje pritožnice pred Splošnim sodiščem, ( 16 ) zoper ta del izpodbijane sodbe ni vložila pritožbe. V teh okoliščinah Sodišču ni treba po uradni dolžnosti preučiti, ali je izpodbijana sodba glede tega pravilna. ( 17 )

B. Prvi pritožbeni razlog: napačna razlaga člena 3(3) Uredbe št. 182/2011 s strani Splošnega sodišča

1. Trditve strank

35. Pritožnica v prvem delu prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče v točkah od 70 do 146 izpodbijane sodbe napačno razlagalo pojem „sorazmerni rok“ iz člena 3(3) Uredbe št. 182/2011. Izročitev osnutka uredbe na seji, ki se je začela po 13.00 uri in končala ob 15.46, po njenem mnenju ne pomeni, da je bil spoštovan sorazmerni rok. Poleg tega v repliki trdi, da se nikoli ni oporekalo možnosti posameznikov, da se sklicujejo na kršitev Uredbe št. 182/2011, in da bi nepriznanje tega pomenilo kršitev člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).

36. V drugem delu prvega pritožnega razloga družba Tilly‑Sabco navaja, da je Splošno sodišče v točkah 86, od 110 do 115 in 128 izpodbijane sodbe napačno razlagalo merilo nujnosti in/ali samo sebi nasprotovalo. Trdi, da Splošno sodišče ni moglo hkrati po eni strani potrditi neobstoja nujnosti in po drugi poudariti tveganja za uhajanje informacij, kar bi lahko upravičilo predložitev osnutka uredbe med sejo, to pa je tveganje, za katero tako ali tako meni, da ne pomeni nujnosti. Družba Tilly‑Sabco se v repliki v zvezi s Sklepom 1999/468 sklicuje na Standardni poslovnik, ( 18 ) v katerem je navedeno, da izjemna nujnost obstaja, „zlasti če obstaja nevarnost za zdravje ljudi ali živali“.

37. Pritožnica v tretjem delu prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče v točkah od 92 do 108 izpodbijane sodbe napačno štelo rok za posredovanje dokumentov o razmerah na trgu za rok, ki se uporablja za predložitev osnutka uredbe. Nekaj minut, kolikor jih je ostalo, potem ko so člani upravljalnega odbora prejeli osnutek uredbe, je pomenilo izjemno kratek ali celo nikakršen rok, kar je odboru onemogočilo preučitev vseh potrebnih okoliščin.

38. Pritožnica v četrtem delu prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je v točkah od 111 do 118 izpodbijane sodbe potrdilo prakso Komisije, ki sega že v leto 1962, kršilo člen 3(3) Uredbe št. 182/2011. Po njenem mnenju ni Komisiji nič preprečevalo tega, da pripravi nov osnutek uredbe zaradi prilagoditve te prakse.

39. Nazadnje, družba Tilly‑Sabco v petem delu prvega pritožbenega razloga trdi, da si je Splošno sodišče nasprotovalo s tem, da je po eni strani v točki 149 izpodbijane sodbe navedlo, da je Komisija pojasnila, da določitev nadomestil na 0 EUR temelji na trenutnih razmerah na trgu, medtem ko je pozneje v točki 255 te sodbe navedlo, da je Komisija pojasnila, da je bilo postopno znižanje uporabljenih stopenj posledica razvijajočega se in torej ne obstoječega položaja.

40. Komisija te trditve izpodbija.

2. Presoja

41. Ta pritožbeni razlog bom obravnaval skupaj, saj se v bistvu vsi njegovi deli (razen petega) nanašajo na to, da je Splošno sodišče domnevno napačno – na različne načine – razlagalo člen 3(3) Uredbe št. 182/2011.

42. Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi v točki 91 štelo, da člen 3(3) Uredbe št. 182/2011 načeloma ne izključuje predložitve osnutka izvedbenega akta med sejo odbora. Po analizi okoliščin postopka, ki je pripeljal do sprejetja sporne uredbe, je nato v točki 108 te sodbe pojasnilo, da je bil čas med predložitvijo osnutka uredbe in glasovanjem o njem zadosten, da je članom upravljalnega odbora omogočil dejansko priložnost, da preučijo osnutek uredbe in izrazijo svoje stališče. Dalje, v točki 114 navedene sodbe je štelo, da mora o vprašanju nujnosti zadeve, kot je navedeno v členu 3(3), drugi stavek, te uredbe, odločiti Komisija, in da je obseg sodnega nadzora omejen na obstoj očitne napake pri presoji ali zlorabe pooblastil. V točkah 119 in 120 te sodbe je sklenilo, da je bil rok za mnenje upravljalnega odbora sorazmeren in da pri presoji Komisije glede nujnosti ni bilo očitne napake pri presoji ali zlorabe pooblastil ter da zato Komisija ni kršila te določbe. Splošno sodišče je v nadaljevanju v točkah 123 in 124 izpodbijane sodbe razsodilo, da če je pritožnica nameravala predložiti ničnostni razlog, ki temelji na kršitvi notranjega poslovnika upravljalnega odbora, ( 19 ) posamezniki ne morejo zatrjevati kršitve takih pravil. Nazadnje, zaradi celovitosti je v točkah od 125 do 129 navedene sodbe štelo, da tudi če bi Komisija kršila člen 3(3) te uredbe, se je izkazalo, da je rok zadosten in da zato morebitna kršitev ne bi vodila do razglasitve ničnosti sporne uredbe.

43. Najprej, čeprav družba Tilly‑Sabco v pritožbi navaja, da v obravnavani zadevi ni bilo sklicevanja na nujnost, da bi se upravičila hitra obravnava, njena konkretna trditev v zvezi s pojmom „nujnost“, kot je uporabljen v Standardnem poslovniku (glej točko 36 zgoraj), v pritožbi ni bila izpostavljena in je zato prepozna, saj nič v odgovoru Komisije na pritožbo ne upravičuje predložitve te trditve v repliki pritožnice. ( 20 ) Če pa bi bila ta konkretna trditev vendarle dopustna, ji ni moč pritrditi, saj se posamezniki ne morejo sklicevati na tak poslovnik, kot je pojasnjeno v nadaljevanju.

44. Zdaj se bom posvetil členu 3(3) Uredbe št. 182/2011. Vsebuje tri ločena pravila.

45. Prvič, določa, da mora Komisija sklicati sejo najhitreje 14 dni po predložitvi osnutka izvedbenega akta in osnutka dnevnega reda upravljalnemu odboru, „razen v ustrezno utemeljenih primerih“ (v nadaljevanju: prvo pravilo).

46. Dalje, z njim se od upravljalnega odbora zahteva, da poda svoje mnenje o osnutku izvedbenega akta v roku, ki ga lahko Komisija določi „glede na nujnost zadeve“ (v nadaljevanju: drugo pravilo).

47. Nazadnje, v njem je navedeno, da so roki „sorazmerni“ in da članom upravljalnega odbora omogočajo, da „čim prej in učinkovito“ preučijo osnutek izvedbenega akta in izrazijo svoja stališča (v nadaljevanju: tretje pravilo).

48. Iz besedila člena 3(3) Uredbe št. 182/2011 je takoj očitno, da ne obstaja absolutni rok. Tudi če je omenjen fiksni rok – tako kot pri prvem pravilu – ga je mogoče prilagoditi. Zato se strinjam s Splošnim sodiščem, da člen 3(3) Uredbe št. 182/2011 načeloma ne izključuje predložitve osnutka izvedbenega akta med sejo odbora.

49. Seveda je prvi dve pravili, s katerima so določene posebne dolžnosti ravnanja Komisije oziroma upravljalnega odbora ter roki zanje, mogoče razumeti, kot da omejujeta možnost za določitev kratkih rokov. Isto je mogoče reči za tretje pravilo, ki ima vlogo splošne klavzule.

50. Vendar nobeno od teh pravil ni popolno: nikjer v Uredbi št. 182/2011 ni pojasnjeno, kaj je mišljeno z [izrazi] „ustrezno utemeljeni primeri“, „nujnost“, „sorazmerno“ ali „čim prej in učinkovito“. Zato so ta pravila bolj podobna političnim usmeritvam kot čvrstim pravilom. Zlasti to, ali je „ustrezno utemeljeno“ skrajšati rok za predložitev osnutka izvedbenega akta in osnutka dnevnega reda upravljalnemu odboru na podlagi prvega pravila, in ali je rok, ki je določen za to, da odbor poda svoje mnenje, „sorazmeren“ na podlagi tretjega pravila, se mi zdi popolnoma odvisno od okoliščin.

51. Kar zadeva drugo pravilo, pa se ta določba v bistvu niti ne nanaša na nujne primere, ampak namesto tega uporablja izraz „glede na nujnost zadeve“, kar je nekaj povsem drugega. S temi izrazi niti ne bi bila izključena možnost za določitev dolgega roka v nujnih zadevah in kratkega v trivialnih. Vsekakor z drugim pravilom hitro obravnavanje ni omejeno na nujne primere. To je potrjeno z drugimi določbami Uredbe št. 182/2011.

52. S sistematičnega vidika je možnost, da se v nujnih – ali celo izjemno nujnih – primerih ravna hitro, omenjena v drugi določbi, namreč v členu 8(5) Uredbe št. 182/2011. ( 21 ) Pomenljivo je, da pri rokih, določenih v tej določbi, ni omenjena možnost podaljšanja.

53. Podobno je s členom 7 Uredbe št. 182/2011, ki pomeni odstopanje od člena 5(3) in (4) te uredbe, določen poseben postopek, s katerim lahko Komisija sprejme osnutek izvedbenega akta, če „ga je treba sprejeti nemudoma“, da bi se preprečila znatna motnja na področju kmetijskih trgov ali nevarnost za finančne interese Unije. Uporabnost te določbe bi bila zmanjšana ali celo izničena, če bi bilo na podlagi drugega pravila Komisiji le ob nujnih primerih dovoljeno, da od upravljalnega odbora zahteva izdajo mnenja o osnutku izvedbenega akta v zelo kratkem časovnem okviru.

54. Poleg tega je z ambiciozno ubeseditvijo člena 196 Uredbe št. 1234/2007 („Organizacija Upravljalnega odbora“), ki določa, da se „[p]ri organizaciji sej Upravljalnega odbora […] upoštevajo zlasti obseg njegovih odgovornosti, posebnosti obravnavane zadeve in potreba po vključitvi ustreznega strokovnega znanja“, podprta ideja, da so roki iz člena 3(3) Uredbe št. 182/2011 prilagodljivi in da ima Komisija diskrecijsko pravico za njihovo določitev.

55. Poleg tega je s teleološkega vidika Uredba št. 182/2011 namenjena zagotovitvi, da so postopki za nadzor, ki jih opravljajo države članice nad izvajanjem izvedbenih pooblastil Komisije, jasni, učinkoviti in sorazmerni z naravo izvedbenih aktov ter da odražajo institucionalne zahteve Pogodbe DEU, pa tudi pridobljene izkušnje in splošno prakso, ki se je uporabljala pri izvajanju Sklepa 1999/468. Natančneje, postopek pregleda je namenjen zagotovitvi, da Komisija ne more sprejeti izvedbenih aktov, če niso v skladu z mnenjem upravljalnega odbora. ( 22 ) Nasprotno pa cilj tega postopka ni zagotoviti, da Komisija ne more sprejeti izvedbenih aktov, če jim nasprotujejo zasebni subjekti.

56. Na tem mestu bi si upal potegniti vzporednico. Sodišče je res dovolilo državam članicam, da zatrjujejo kršitev notranjega poslovnika, ( 23 ) in je prav tako razsodilo, da institucije ne morejo odstopati od tega poslovnika, ne da bi ga spremenile. ( 24 ) Vendar je tudi večkrat razsodilo, da je namen poslovnika neke institucije organizacija notranjega delovanja njenih služb v interesu dobrega upravljanja. Zato se posamezniki ne morejo sklicevati na zatrjevano kršitev teh pravil, ki niso namenjena zagotovitvi njihovega varstva. ( 25 ) Le če pravilo iz takega poslovnika pomeni bistveno procesno zahtevo, katere namen je zagotovitev pravne varnosti – kakršna je potrditev aktov – lahko njegova kršitev pomeni podlago za ničnostno tožbo. ( 26 ) V primeru te pritožbe ni tako.

57. Kot je bilo navedeno zgoraj v točki 50, so pojmi, uporabljeni v vseh treh pravilih iz člena 3(3) Uredbe št. 182/2011, niso določni. Zato jih je treba pravilno razdelati v posebnem pravilniku. ( 27 ) To je bilo storjeno v pravilniku upravljalnega odbora. V skladu s tem menim, da obstaja tveganje, da bo sodna praksa, navedena v prejšnji točki, zaobidena, če bi bilo sprejeto stališče, da posamezniki lahko sklepajo o čvrstih pravilih iz višjih določb, kakršna je člen 3(3) Uredbe št. 182/2011, ki jih zakonodajalec Unije – očitno namerno – ni oblikoval določno, ampak prilagodljivo.

58. To ne poraja dvoma o dejstvu, da so določbe iz Uredbe št. 182/2011 zavezujoče in da se neposredno uporabljajo na podlagi člena 288 PDEU in da se lahko zato posamezniki, kakršna je pritožnica, na ta pravila načeloma sklicujejo pred sodišči Unije za izpodbijanje veljavnosti instrumentov, ob katerih sprejetju so bile njene določbe kršene. Tako lahko na primer izpodbijajo dejstvo, da sploh ni bila opravljena seja. Vendar to ne spremeni dejstva, da zaradi pravil komitologije ob odsotnosti posebnih pravil o nasprotnem posamezniki običajno ne postanejo nosilci pravic. ( 28 ) V obravnavani zadevi so roki iz člena 3(3) te uredbe premalo določni, da bi bili z njimi posameznikom dana iztožljiva pravica. ( 29 ) Priznanje tega ne pomeni kršitve pravic pritožnice iz člena 47 Listine.

59. Glede nadzora, ki ga je opravilo Splošno sodišče, se strinjam s tem sodiščem, da je Sodišče v zadevi Nemčija/Komisija razsodilo, da mora o vprašanju nujnosti obravnave posamezne zadeve v postopku komitologije odločiti Komisija in da je obseg sodnega nadzora omejen na obstoj očitne napake ali zlorabe pooblastil. ( 30 ) Vendar je bila tista sodba osredotočena na razlago poslovnika točno določenega odbora, za katerega je šlo v tisti zadevi, v kateri je stališče Komisije o nujnosti primera izpodbijala država članica in ne posameznik. Ta sodba torej ni neposredno upoštevna za to pritožbo, bi pa lahko bila upoštevna pri ničnostni tožbi, ki jo je vložila Francoska republika. Vendar je pomenljivo, da ta država članica ni izpodbijala sporne uredbe ne zaradi kršitve člena 3(3) Uredbe št. 182/2011 ne zaradi kršitve poslovnika upravljalnega odbora. ( 31 )

60. Zato menim, da je Splošno sodišče pravilno štelo, da Komisija ni kršila člena 3(3) Uredbe št. 182/2011. Tega ne omaja nobena od trditev, ki jih je predstavila pritožnica.

61. Trditve v okviru prvih treh delov prvega pritožbenega razloga ne morejo podpreti predloga pritožnice, saj izvozniki na podlagi člena 3(3) Uredbe št. 182/2011 nimajo iztožljive pravice, da bi v okoliščinah te zadeve izpodbijali način, kako Komisija sodeluje z upravljalnim odborom.

62. Poleg tega je pritožnica v tretjem delu tega pritožbenega razloga napačno trdila, da je imelo Splošno sodišče dovolj dokazov za odločitev, da upravljalni odbor sploh ni imel na voljo zadostnih elementov za svoj sklep. S členom 3(3) Uredbe št. 182/2011 se od Komisije zahteva, da temu odboru predloži zgolj osnutek izvedbenega akta in osnutek dnevnega reda, ne pa drugih dokumentov. Zato Komisija, strogo gledano, upravljalnemu odboru ni bila dolžna razkriti svojega teoretičnega izračuna zneska izvoznih nadomestil, ki temelji na razliki med cenami na trgu Unije in cenami na svetovnem trgu (v nadaljevanju: teoretični izračun). ( 32 ) Kot bo razvidno tudi iz točk 107 in 108 spodaj, je trditev pritožnice, da je cilj izvoznih nadomestil nadomestilo za neskladje med trgom Unije in svetovnim trgom, pri čemer se trgovcem dovoli izvoz, kar predpostavlja, da Komisija in odbor upoštevata položaj izvoznikov, napačna.

63. Četrti del prvega pritožbenega razloga je prav tako pomanjkljiv, saj deluje v obe smeri: kot je navedla Komisija na obravnavi, je štela, da je njena praksa zakonita, in ni videla potrebe za spremembo pravil komitologije, ne glede na trajanje te prakse.

64. Peti del prvega pritožbenega razloga se ne nanaša na to, ali je imel upravljalni odbor dovolj časa za razmislek o osnutku uredbe, ampak na zatrjevano nasprotje med izbranim postopkom in uvodnimi izjavami sporne uredbe. To vprašanje se bolj nanaša na tretji pritožbeni razlog, ki ga bom obravnaval v nadaljevanju v točki 78 in naslednjih. Vsekakor pa Splošno sodišče v točki 149 izpodbijane sodbe ni predstavilo svojega stališča, ampak stališče Komisije. Zato si Splošno sodišče ni moglo nasprotovati s tem, da je sprejelo stališče Komisije. Razmere na trgu so lahko hkrati sedanje (obstoječe) in razvijajoče se, zato ne vidim nobenega nasprotja v izrazih.

65. Če sklenem: ker pritožnica ni uspela z nobenih od petih delov prvega pritožbenega razloga, je treba ta razlog zavrniti v celoti.

66. Poleg tega glede na ta sklep menim, da ni treba preučiti, ali bi – če bi upravljalni odbor imel na voljo dalj časa za preučitev osnutka uredbe – to vodilo do drugačnega rezultata glede določitve zneskov izvoznih nadomestil. ( 33 )

C. Drugi pritožbeni razlog: napačna razlaga člena 164(2) Uredbe št. 1234/2007 in protislovje v obrazložitvi Splošnega sodišča

1. Trditve strank

67. Družba Tilly‑Sabco trdi, da Splošno sodišče s tem, da je v točki 200 izpodbijane sodbe zavrnilo njeno stališče, da sporna uredba ni „periodični instrument na področju kmetijstva“, ni analiziralo tega pojma, čeprav se je zadevna subdelegacija, izdana generalnemu direktorju, nanašala na take instrumente. Ker sporna uredba ni bila nadomeščena z novo uredbo, ni mogla biti „periodični instrument na področju kmetijstva“, za katerega velja subdelegacija – ne glede na razlog zanjo – in je zato Splošno sodišče po mnenju pritožnice napačno štelo, da je to bila. V repliki trdi, da je bila neobnovitev posledica vnaprej določene usmeritve in da Splošno sodišče ni kaznovalo tega, da Komisija ni upoštevala „gibanja v prihodnosti“ iz člena 164(3)(a) Uredbe št. 1234/2007 bodisi med sejo odbora 18. julija 2013 bodisi s sklicem nove seje oktobra 2013 za ponovno oceno ravni izvoznih nadomestil.

68. Komisija te trditve izpodbija.

2. Presoja

69. Ta pritožbeni razlog je treba zavrniti.

70. Najprej, strinjam se s Komisijo, da natančen domet tega pritožbenega razloga ni jasen. V splošnem so trditve pritožnice občasno kot celota manj usmerjene na izpodbijano sodbo kot na sporno uredbo.

71. Kakor koli že, v delu, v katerem ta pritožbeni razlog temelji na kršitvi člena 164(2) Uredbe št. 1234/2007, če družba Tilly‑Sabco trdi, da Splošno sodišče ni upoštevalo, ali je sporna uredba „periodični instrument na področju kmetijstva“, za katerega je veljala upoštevna subdelegacija, in posledice te opredelitve, zadostuje pripomba, da člen 164(2) te uredbe ne omenja tega pojma. Tega ne spremeni dejstvo, da člen 164(3)(a) Uredbe št. 1234/2007 omenja „gibanja v prihodnosti“. Zato to, ali Splošno sodišče ni analiziralo tega pojma, ni pomembno.

72. Polege tega Splošno sodišče s tem, da je v točki 200 izpodbijane sodbe zavrnilo trditev pritožnice, da sporna uredba ni „periodični instrument na področju kmetijstva“, tega ukrepa ni a contrario opredelilo kot takega ali priznalo pravnega pomena tega pojma. Splošno sodišče je enostavno zavrnilo trditev, da je sporna uredba „periodični instrument na področju kmetijstva“, ker ni bila obnovljena.

73. Vsekakor pritožnica napačno razlaga člen 164(2) Uredbe št. 1234/2007. Medtem ko je v prvi povedi te določbe navedeno, da „nadomestila določi Komisija“, je v drugi povedi navedeno, da „[se] nadomestila […] lahko določijo“ bodisi „v rednih časovnih presledkih“ bodisi „z javnim razpisom za proizvode“. Če gre za prvo, je v tretji povedi navedeno, da se znesek nadomestila „določ[i] najmanj enkrat na tri mesece“, vendar „lahko ostane na isti ravni več kakor tri mesece“. Zato je bila Komisija upravičena ohraniti določeni znesek dlje kot tri mesece. V tem smislu s členom 164(2) Uredbe št. 1234/2007 ni predpisan način, kako je treba doseči to ohranitev. Iz tega sledi, da čeprav bi lahko bil v sporni uredbi določen datum poteka, s to določbo to ni bilo zahtevano, saj bi se brez takega datuma sporna uredba enostavno še naprej uporabljala in ohranila določeni znesek. ( 34 )

74. V zvezi s trditvijo, da je bila neobnovitev posledica vnaprej določene usmeritve, je pritožnica na obravnavi navedla, da njeno stališče v bistvu temelji na dveh elementih. Prvič, trdi, da upravljalni odbor med sejo oktobra 2013 ni razpravljal, ali naj se ohrani ali obnovi sporna uredba. Drugič, trdi, da je iz zapisnika seje z dne 18. julija 2013 razvidno, da je bila določitev izvoznih nadomestil končana.

75. Najprej, odnosi Komisije z upravljalnim odborom po sprejetju sporne uredbe ne morejo omajati veljavnosti te uredbe, ki jo je treba presojati na podlagi dejstev in prava ob času njenega sprejetja. ( 35 ) Dalje, elementi, na katere se sklicuje pritožnica, zahtevajo preučitev dejanskega stanja v zadevi, kar ni naloga Sodišča v pritožbenem postopku. Nazadnje, pritožnica se vsekakor moti o obojem: Komisija je na obravnavi trdila, in pri tem se ji ni oporekalo, da je dnevni red seje odbora za oktober 2013 vseboval točko o tem, da se bo od upravljalnega odbora morda zahtevalo, naj poda mnenje o osnutku uredbe o določitvi izvoznih nadomestil za sektor perutninskega mesa. To je potrjeno z zapisnikom te seje z dne 18. oktobra 2013. ( 36 ) Poleg tega, ne glede na razlagalno moč zapisnika seje odbora za veljavnost odločb, sprejetih na tej seji, v zapisniku seje odbora z dne 18. julija 2013 ni navedb o „koncu“ ali „opustitvi“, kot trdi pritožnica. Namesto tega je zgolj navedeno, da je „Komisija predlagala določitev preostalih nadomestil na 0 EUR“. To je neuraden prevod tega zapisnika v francoščino, ki ga je pritožnica predložila kot prilogo k tožbi na prvi stopnji in v katerem je napačno navedeno, da „la Commission a proposé de supprimer les restitutions“ („je Komisija predlagala ukinitev nadomestil“).

76. Nazadnje, pritožnica v pritožbi ni trdila, da Splošno sodišče ni razsodilo, da je mogoče dejansko opustitev določitve izvoznih nadomestil sprejeti samo na podlagi člena 162 Uredbe št. 1234/2007 in da se sporna subdelegacija ne bi mogla raztezati na sporno uredbo. ( 37 ) Poleg tega je zastopnik pritožnice na obravnavi priznal, da njena trditev, da sporna uredba ni „periodični instrument na področju kmetijstva“, ni odvisna od vprašanja – in mu je podrejena – ali je Komisija smela sprejeti sporno uredbo na podlagi člena 164(2) in (3) te uredbe. Zato je vprašljivo, ali je trditev, ki temelji na kršitvi člena 162 Uredbe št. 1234/2007, pritožnica izpostavila pravočasno, če se upošteva, da ni naloga Sodišča, da preuči pravno podlago sporne uredbe po uradni dolžnosti. ( 38 )

77. Če bo Sodišče vendarle ugotovilo, da je ta navedba vsebovana v drugem pritožbenem razlogu, bi jo bilo treba po mojem mnenju zavrniti. Člen 162(1) Uredbe št. 1234/2007 namreč nobenemu organu Unije ne daje pristojnosti za uvedbo, urejanje ali ukinitev sistema izvoznih nadomestil. Vsekakor odločitev, da se znesek izvoznih nadomestil določi na 0 EUR, sama po sebi ne pomeni ukinitve. Določitev zneska na 0 EUR je zgolj posebna sprememba ali prilagoditev zneska, ki se nadomesti v danem položaju. Dejstvo, da se je Komisija v nekem obdobju odločila določiti znesek na 0 EUR, ne omaja tega, da je pristojna za (ponovno) določitev zneska izvoznih nadomestil, sploh pa ne pomeni, da je Komisija nezakonito opustila sistem izvoznih nadomestil. Iz sodne prakse je razvidno, da je Sodišče že razsodilo, da Komisiji ni mogoče očitati, ker se je – namesto da bi objavila opustitev premije za denaturacijo sladkorja za živalsko krmo – odločila za njeno določitev na 0 EUR „v skladu z metodo, ki je običajna v davčnem pravu in jo sprejema pravo [Unije]“. ( 39 )

D. Tretji pritožbeni razlog: napaka Splošnega sodišča pri presoji neupravičenosti neobstoja obrazložitve sporne uredbe

1. Trditve strank

78. V prvem delu tretjega pritožbenega razloga pritožnica trdi, da je Splošno sodišče v točki 245 izpodbijane sodbe kršilo člen 296 PDEU in v točkah od 226 do 231 izpodbijane sodbe napačno razlagalo upoštevno sodno prakso. Po njenem mnenju razlogi, navedeni v podporo ureditvi, s katero so določena izvozna nadomestila, ne morejo biti enaki, kadar se spremenijo zneski, in še zlasti ne, kadar je znesek določen na 0 EUR.

79. V drugem delu tega pritožbenega razloga družba Tilly‑Sabco trdi, da je iz točk 241, 291, 293, 300 in od 398 do 401 izpodbijane sodbe razvidno, da je Splošno sodišče kršilo pravo s tem, da je uporabilo metodo Komisije za izračun tako, da jo je izvzelo iz sodnega nadzora, vključno z očitnimi napakami pri presoji. Poleg tega pritožnica trdi, da je Splošno sodišče v točkah 320 in 321 navedene sodbe napačno razlagalo nekatere dokumente, predložene upravljalnemu odboru, kar je pritožnico privedlo do tega, da je štela, da je navedena sodba protislovna, da omejuje pravico do sodnega nadzora in da izkrivlja dejstva.

80. V tretjem delu tega pritožbenega razloga pritožnica navaja, da je Splošno sodišče v točkah od 253 do 255 samo sebi nasprotovalo s tem, da je navedlo, da sprememba, uvedena s sporno uredbo, strukturno ni drugačna od prejšnjih sprememb, hkrati pa da je pomenila del postopnega zmanjševanja zneskov izvoznih nadomestil. Poleg tega družba Tilly‑Sabco trdi, da je Splošno sodišče v točki 259 navedene sodbe napačno navedlo, da Komisija ni zahtevala določitve zneska na 0 EUR zaradi mednarodne obveznosti.

81. V četrtem delu tretjega pritožbenega razloga družba Tilly‑Sabco trdi, da izpodbijana sodba vsebuje protislovje med, po eni strani, točkama 53 in 54, v katerih je priznano, da izvozniki ne bodo zahtevali izvoznih nadomestil, če bo stopnja, ki se uporabi, določena na 0 EUR, in, po drugi strani, točkama 267 in 268, v katerih ni izključena možnost, da nacionalni organi odobrijo izvozna nadomestila za znesek 0 EUR, čeprav zelo verjetno ne bo predložena nobena zahteva.

82. Komisija te trditve izpodbija.

2. Presoja

83. Obseg različnih delov tretjega pritožbenega razloga ni jasen. Kolikor sam razumem, družba Tilly‑Sabco v bistvu trdi, da Splošno sodišče ni kaznovalo Komisije zaradi kršitve njene obveznosti obrazložitve (prvi in tretji del tega pritožbenega razloga), da je samo sebi nasprotovalo in/ali napačno uporabilo pravo v več delih izpodbijane sodbe (drugi, treti in četrti del tega pritožbenega razloga) in da je napačno zožilo obseg sodnega nadzora (drugi del tega pritožbenega razloga). Ta vprašanja bom obravnaval zaporedoma.

a) Obveznost obrazložitve

84. Dobro je znano, da mora biti obrazložitev, ki je zahtevana s členom 296 PDEU, primerna za sporni akt ter jasno in nedvoumno izražati razlogovanje institucije, ki je akt izdala, tako da se lahko zainteresirane osebe seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče Unije opravi nadzor. Obveznost obrazložitve je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera, zlasti glede na vsebino zadevnega akta, lastnosti podanih razlogov in interes za obrazložitev, ki ga lahko imajo naslovniki ali druge osebe, na katere se akt neposredno in posamično nanaša. V obrazložitvi ni treba podrobno navesti vseh upoštevnih dejanskih in pravnih okoliščin, ker je treba to, ali so z obrazložitvijo izpolnjene zahteve iz člena 296 PDEU, presojati ne le glede na njeno besedilo, ampak tudi glede na njen okvir in vsa pravna pravila, ki urejajo zadevno področje. ( 40 )

85. Kadar gre za splošne akte, se lahko obrazložitev na eni strani omeji na navedbo splošnega položaja, ki je privedel do njegovega sprejetja, in splošnih ciljev, ki se z njim skušajo doseči, na drugi. ( 41 ) Zlasti ni potrebno, da so v obrazložitvi, na kateri temeljijo uredbe, navedene pogosto zelo številčne in zapletene dejanske ali pravne okoliščine iz uredbe, če spada v splošno shemo ukrepov, katerih del je. Zato bi bilo, če uredba jasno razkriva bistvo cilja, ki mu sledi institucija, odveč zahtevati posebno obrazložitev za vsako tehnično izbiro institucije. ( 42 )

86. Sodišče se je moralo zlasti ukvarjati z obveznostjo obrazložitve v zvezi z dosledno enakimi odločbami ali drugimi ukrepi (torej z upravno prakso). Priznalo je, da mora biti stopnja natančnosti obrazložitve danega ukrepa sorazmerna z dejanskimi možnostmi in s tehničnimi pogoji ali z rokom, v katerem mora biti sprejet. ( 43 ) Sodišče je zato štelo, da je obrazložitev ukrepa, ki je del upravne prakse, sicer lahko sumarna, na primer s sklicevanjem na prejšnje odločbe ali druge ukrepe, vendar mora organ Unije svoje razlogovanje izrecno navesti, kadar dani ukrep sega znatno dlje od predhodnih ukrepov. ( 44 )

87. Očitki pritožnice se nanašajo prav na to. Družba Tilly‑Sabco trdi, da Komisija pri določitvi zneska izvoznih nadomestil ni mogla enostavno „reciklirati“ obrazložitve iz predhodne uredbe, saj je sporna uredba segala znatno dlje od predhodnih, česar Splošno sodišče ni preučilo. Trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo sodno prakso, navedeno v prejšnji točki.

88. Pa vendar Splošno sodišče ni storilo tega.

89. V točkah od 223 do 231 izpodbijane sodbe se je Splošno sodišče pravilno sklicevalo na sodno prakso iz točke 86 zgoraj. Potem ko je najprej pozvalo Komisijo, naj pojasni svojo prakso v upoštevnem obdobju (točke od 235 do 241 te sodbe), v skladu s katero je Komisija določila znesek nadomestila na podlagi dveh neodvisnih metod, namreč (i) teoretičnega izračuna in (ii) analize razmer na trgu (v nadaljevanju: tržna analiza), je Splošno sodišče zavrnilo trditve pritožnice, da se je Komisija oddaljila od te prakse (točke od 242 do 262 te sodbe).

90. In Splošno sodišče je to storilo upravičeno.

91. Pritožnica na prvi stopnji ni zatrjevala, da Komisija ni sledila svoji običajni praksi v procesnem smislu (glej točko 242 izpodbijane sodbe). ( 45 ) Pritožnica je štela, da je vsebinska sprememba, do katere je prišlo s sporno uredbo, tista, ki odstopa od prakse Komisije v upoštevnem obdobju.

92. Vendar je Splošno sodišče povsem pravilno zavrnilo to stališče, saj v tej zadevi povsem očitno niso prisotni razlogi, iz katerih je Sodišče v sodbi Silos razveljavilo uredbo, sporno v tisti zadevi. V tisti sodbi je Sodišče navedlo tri ločene razloge, ki so ga medsebojno povezani privedli do sklepa, da se je Komisija oddaljila od svoje običajne prakse in da zato podana obrazložitev ni zadostna. ( 46 )

93. Prvič, z uredbo, ki je veljala pred uredbo, ki je bila izpodbijana v tisti zadevi, je bil znesek nadomestila za sporna živila zvišan, medtem ko je bil z uredbo, ki je bila sporna v navedeni zadevi, znesek znižan.

94. Drugič, znesek nadomestil je bil naenkrat znižan z 74,93 ECU za tono na nič.

95. Tretjič, uredba, sporna v tisti zadevi, je bila sprejeta le en teden za tisto, ki se je uporabljala pred njo.

96. Nasprotno pa je bil, kot je bilo ugotovljeno v točkah od 8 do 11 izpodbijane sodbe, znesek nadomestila za zamrznjene proizvode iz perutninskega mesa znižan postopoma – ne da bi se za določen čas zvišal – v triletnem obdobju z začetnega zneska 40 EUR za 100 kg 17. junija 2010 na 32,50 EUR za 100 kg, nato 21,70 EUR za 100 kg, nato 10,85 EUR za 100 kg, dokler ni bil 18. julija 2013 s sporno uredbo določen na 0 EUR. Sporna uredba je bila sprejeta tri mesece po tisti, ki se je uporabljala pred njo; trajanje, ki je izrecno predpisano s členom 164(2) Uredbe št. 1234/2007. Ta dejstva niso sporna.

97. Zato je jasno, da je bila sporna uredba v okviru uredb št. 1234/2007 in št. 182/2011 del enotnega, stalno ponavljajočega se procesa, v katerem so bile izdane uredbe sprejete na podlagi izrecnih meril iz Uredbe št. 1234/2007, s katerimi so bili trgovinski krogi zelo dobro seznanjeni. Poleg tega vsebina sporne uredbe ni znatno drugačna od vsebine njenih predhodnic. To je podobno položaju v zadevi Delacre. ( 47 )

98. Tega ne spremeni dejstvo, da je bil s sporno uredbo znesek nadomestila določen na 0 EUR, ne da bi bila podana drugačna obrazložitev kot v prejšnji uredbi. Poleg tega, kar sem navedel zgoraj v točki 77 glede zakonitosti možnosti, da Komisija določi znesek izvoznih nadomestil na 0 EUR, je znižanje iz sporne uredbe zgolj sledilo istemu trendu zniževanja zneska izvoznih nadomestil. Drugačna odločitev bi vodila do absurdnega sklepa, da bi bila obveznost obrazložitve izpolnjena, če bi Komisija namesto tega predlagala določitev zneska nadomestil na 0,01 EUR za 100 kg. Splošno sodišče zato ni ravnalo napak, ko je v točki 245 izpodbijane sodbe ugotovilo, da zgolj dejstvo, da je bil znesek izvoznih nadomestil določen na 0 EUR, ne pomeni avtomatično, da se je Komisija oddaljila od svoje prejšnje prakse in da je sprememba teh zneskov vgrajena v sistem periodičnega določanja teh zneskov, tako da lahko enaka obrazložitev velja za zneske, ki so zelo različni, in tudi za znesek, določen na 0 EUR. Sklicevanje pritožnice na sodbo National Iranian Oil Company, ( 48 ) s katero je v bistvu ponovljena sodna praksa, navedena zgoraj v točki 86, na področju ukrepov zamrznitve sredstev, ne dokazuje, da je sporna uredba segla znatno dlje od svojih predhodnic.

99. Iz navedenega izhaja, da je treba trditve družbe Tilly‑Sabco, da je Splošno sodišče napačno razlagalo člen 296 PDEU, zavrniti.

b) Protislovne navedbe in druge trditve

100. Prvič, zatrjevano nasprotje in izkrivljanje dokazov, za katero pritožnica trdi, da je razvidno iz točk 320 in 321 izpodbijane sodbe, ni utemeljeno. Dejstvo, da je Splošno sodišče razsodilo, po eni strani, da je uvoz naraščal hitreje kot izvoz in da se je, po drugi strani, vrednost uvoza zmanjšala, ne pomeni nasprotujočih si navedb, prav tako pa tudi nikakor ne pomeni izkrivljanja dokazov. V zvezi s tem pritožnica ni natančno navedla dokazov, ki naj bi jih Splošno sodišče izkrivilo, in ni dokazala napak v presoji, ki naj bi vodile do takega izkrivljanja. ( 49 )

101. Drugič, glede točk od 253 do 255 izpodbijane sodbe, za katere družba Tilly‑Sabco trdi, da so si v nasprotju glede politično motiviranega postopnega znižanja zneska izvoznih nadomestil, med tema navedbama ob kateri koli razlagi ni nobenega neskladja, ne glede na vsebino navedb družba Tilly‑Sabco.

102. Tretjič, pritožnica napačno graja Splošno sodišče, da v točki 259 izpodbijane sodbe ni razsodilo, da je bil znesek izvoznih nadomestil določen zaradi zaveze, prevzete na mednarodni ravni. Dejstvo, da je Komisija v odgovoru na tožbo pred Splošnim sodiščem navedla, da so v „razvoju [skupne kmetijske politike] upoštevana pogajanja, ki potekajo v okviru kroga pogajanj o razvoju iz Dohe Svetovne trgovinske organizacije [v nadaljevanju: STO], in stališče, ki ga je v tem okviru zavzela Unija v zvezi z nadomestili“, v ničemer ne nakazuje na kakršno koli konkretno mednarodno obveznost.

103. Nazadnje, sam ne vidim nobenega nasprotja med – po eni strani – točkama 53 in 54 izpodbijane sodbe, v katerih je priznano, da izvozniki ne bodo zahtevali izvoznih nadomestil, če bo stopnja, ki se uporabi, določena na 0 EUR, in – po drugi strani – točkama 267 in 268, v katerih ni izključena možnost, da nacionalni organi odobrijo izvozna nadomestila za znesek 0 EUR, čeprav zelo verjetno ne bo predložena nobena zahteva. To, kako družba Tilly‑Sabco razume te dele, ne upošteva njihovega konteksta: v točkah 53 in 54 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče presojalo, ali sporna uredba „potrebuje“ izvedbene ukrepe zaradi preverjanja procesnega upravičenja pritožnice na podlagi člena 263, četrti odstavek, PDEU. V točkah 267 in 268 pa je bila analiza popolnoma drugačna: namreč, ali je s členom 164(2) Uredbe št. 1234/2007 dovoljeno izvozna nadomestila določiti na 0 EUR. Če bi bilo to tako medsebojno povezano, kot trdi pritožnica, je vprašljivo, ali bi pritožnica imela procesno upravičenje za začetek tega postopka.

104. Iz navedenega izhaja, da je treba trditve družbe Tilly‑Sabco, da je Splošno sodišče samo sebi nasprotovalo, da je izkrivilo dejansko stanje in da je napačno razlagalo pisno stališče Komisije, zavrniti.

c) Napačna zožitev obsega sodnega nadzora

105. Splošno sodišče je v točki 276 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo obseg sodnega nadzora, ki se uporabi: da ima namreč zakonodajalec Unije na področju kmetijstva široko diskrecijsko pravico. Za to gre pri odločitvi, ali naj se ponovno preučijo veljavna pravila o zamrznjenih piščancih. Zato mora biti sodni nadzor omejen na preverjanje, ali zadevni ukrep ni neveljaven zaradi očitne napake ali zlorabe pooblastil in da zadevni organ ni očitno prekoračil meja svoje diskrecijske pravice. ( 50 )

106. Pritožnica sodbe pod pritožbo ne izpodbija zato, ker v njej ni pravilno določen pravi obseg sodnega nadzora. Prav tako te sodbe ne izpodbija, ker bi skrivoma uporabila zanjo manj ugoden obseg ( 51 ) ali ker bi uporabljeni obseg kršil člen 47 Listine. Namesto tega se zdi, da družba Tilly‑Sabco v bistvu izpodbija razlago Splošnega sodišča o obsegu diskrecijske pravice Komisije na podlagi člena 164 Uredbe št. 1234/2007. Kot poudarja Komisija, se zdi, da je ta del tretjega pritožbenega razloga izraz splošnega nestrinjanja med strankama o namenu izvoznih nadomestil.

107. V zvezi z tem moram opozoriti, da je sistem izvoznih nadomestil namenjen vzpostavitvi stabilnosti na skupnem trgu in zagotovitvi, da je mogoče kmetijske proizvode prodajati tretjim državam. ( 52 ) Zlasti izvozna nadomestila niso namenjena zagotovitvi spodobnega prihodka izvoznikov. Prej je njihov namen zagotoviti hitro in učinkovito vnaprejšnje poseganje na hitro spreminjajočem se trgu. Poleg tega je temeljna značilnost sistema prava Unije na področju kmetijstva pogosto spreminjanje, zakonodaja pa se mora stalno prilagajati spreminjajočim se gospodarskim okoliščinam in prednostnim nalogam politike. ( 53 )

108. Menim, da je Splošno sodišče v točki 293 izpodbijane sodbe pravilno razsodilo, da lahko Komisija glede na uporabo izrazov „eno ali več“ v členu 164(3) Uredbe št. 1234/2007 poudari enega od vidikov iz te določbe. Komisija se lahko zakonito omeji celo na samo en vidik. V tem primeru je Splošno sodišče v točki 291 svoje sodbe štelo, da je Komisija poudarila potrebo po zagotovitvi uravnoteženosti in naravnega gibanja cen in trgovine na trgu, ki je navedena v členu 164(3)(b) te uredbe. ( 54 )

109. V nasprotju s trditvami pritožnice ta ugotovitev ne nasprotuje točki 401 ( 55 ) izpodbijane sodbe. Splošno sodišče tam res ni navedlo, da so vidiki iz člena 164(3) Uredbe št. 1234/2007 enakovredni. Je pa odgovorilo na trditev pritožnice, da je Komisija sama sebi nasprotovala, ko je trdila, da to, da se pripiše enak pomen metodama teoretičnega izračuna in analize razmer na trgu, v končni fazi pomeni večji pomen slednje. Vendar ti metodi nista „vidika“ v smislu člena 164(3) Uredbe št. 1234/2007, ampak orodji za določitev primernega zneska izvoznih nadomestil. Pritožnica torej napačno razlaga izpodbijano sodbo.

110. Glede na navedeno preostale trditve v tem delu tretjega pritožbenega razloga temeljijo, če so razumljive in dopustne, na vrsti nesporazumov in/ali napačnih razlag te sodbe.

111. Prvič, Splošno sodišče je v točki 401 izpodbijane sodbe odločilo o trditvi pritožnice, ki je bila omenjena v točki 400 navedene sodbe. Ta ugotovitev je stališče tistega sodišča in zato ne more pomeniti izkrivljanja stališča strank. Nikakor pa ni pritožnica trdila, da je Splošno sodišče razsodilo ultra petita.

112. Drugič, pritožnica povsem očitno nima prav, ko navaja, da je Splošno sodišče v točki 300 izpodbijane sodbe razsodilo, da „teoretični izračun zneska nadomestil ni pojasnjen z dokumentacijo, ki je bila predložena upravljalnemu odboru“. ( 56 )

113. Nazadnje, trditev, da se je Splošno sodišče motilo, ker od Komisije ni zahtevalo, da mu predloži teoretični izračun, in zato ni moglo preučiti, ali je ravnovesje med teoretičnim izračunom Komisije in njeno analizo razmer na trgu pomenilo očitno napako pri presoji, je napačna. Prvič, ne stranke, ampak Splošno sodišče mora odločili o sprejemu ukrepov za organizacijo postopka in/ali o preiskavi, če meni, da je to potrebno. ( 57 ) Drugič, v točki 398 izpodbijanje sodbe je Splošno sodišče razsodilo, da je teoretični izračun – kot je priznala Komisija – sicer dal pozitiven rezultat, vendar je lahko Komisija zaradi faktorjev iz točke 292 te sodbe zakonito določila znesek izvoznih nadomestil na 0 EUR. ( 58 ) Zato je lahko Splošno sodišče tudi brez podrobnosti o teoretičnem izračunu preučilo razliko med metodama. Nazadnje, stališče pritožnice v bistvu pomeni, da od Splošnega sodišča zahteva, naj izvaja diskrecijsko pravico, ki je z Uredbo št. 1234/2007 sicer dana Komisiji.

114. Iz tega je razvidno, da je treba ta del tretjega pritožbenega razloga zavrniti, kar posledično velja tudi za ta pritožbeni razlog v celoti.

E. Četrti pritožbeni razlog: kršitev člena 164(3) Uredbe št. 1234/2007 ali očitna napaka pri presoji

1. Trditve strank

115. Družba Tilly‑Sabco v prvem delu četrtega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče samo sebi nasprotovalo, ko je preučevalo, ali je Komisija upoštevala vidike iz člena 164(3) Uredbe št. 1234/2007, in sicer s tem, da je Splošno sodišče primerjalo znižanje cen v Združenih državah Amerike v letu 2013 (v točki 301 izpodbijane sodbe) z razmerami na trgu v Braziliji v letih od 2009 do 2013 (v točki 302 te sodbe), in da bi moralo Splošno sodišče upoštevati najnovejše dostopne podatke.

116. Pritožnica v drugem delu četrtega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče v točki 289 izpodbijane sodbe kršilo člen 164(3)(b) Uredbe št. 1234/2007 s tem, da je potrdilo presojo Komisije, da razlika v cenah v primerjavi s perutnino iz Brazilije ni zahtevala plačila izvoznih nadomestil. Poleg tega je po njenem mnenju Splošno sodišče kršilo to določbo tudi s tem, da je omejilo svoj nadzor na svetovni trg brez upoštevanja trga Unije.

117. Družba Tilly‑Sabco v tretjem delu tega pritožbenega razloga navaja, da Splošno sodišče v točki 366 izpodbijane sodbe ni grajalo Komisije, ker ni upoštevala točnega stanja povpraševanja po piščancih, in da je v točki 368 te sodbe samo sebi nasprotovalo. Poleg tega družba Tilly‑Sabco trdi, da Splošno sodišče v točki 350 in naslednjih izpodbijane sodbe ni ocenilo posledic zvišanja cen živalske krme za maržo proizvajalcev. Graja to sodišče, da prav tako ni ocenilo posledic napak Komisije, navedenih v točkah od 350 do 356 ter 360 in 361 te sodbe, in zaradi izkrivljanja dokazov v točki 369 te sodbe, za katere trdi, da kažejo padajoči trend povpraševanja po perutninskem mesu v letu 2013.

118. Komisija te trditve izpodbija.

2. Presoja

119. Trije deli tega pritožbenega razloga v bistvu vsebujejo zbir različnih kritik nadzora Splošnega sodišča nad tem, kako je Komisija izvajala svojo diskrecijsko pravico na podlagi člena 164(3) Uredbe št. 1234/2007. Menim, da nobena od njih ni upravičena, in jih bom obravnaval eno za drugo.

120. Najprej, protislovja, ki naj bi po trditvah družbe Tilly‑Sabco obstajalo med točkama 300 in 301 izpodbijane sodbe, ni: dejstvo, da je Splošno sodišče pri preučitvi razvoja cen svežih piščancev upoštevalo samo leto 2013 v Združenih državah Amerike, ne pomeni, da si je nasprotovalo s tem, da je za Brazilijo upoštevalo daljše obdobje. Nič v besedilu člena 164(3) Uredbe št. 1234/2007 ne zahteva od Komisije, da primerjalno analizo razvoja cen omeji na določena obdobja (čeprav bi, če tega ne bi storila, to seveda škodovalo namenu primerjave). Čeprav pritožnica pravilno opozarja, da se člen 164(3)(a) te uredbe nanaša na „obstoječi položaj“ na trgu Unije in svetovnih trgih, kot je navedeno zgoraj v točki 108, se lahko Komisija še posebej osredotoči na druge vidike iz člena 164(3) te uredbe, in Splošno sodišče je ugotovilo, da je v tej zadevi to storila. Vsekakor si točki 300 in 301 izpodbijane sodbe nista v nasprotju, saj je Splošno sodišče v obeh točkah razsodilo, da je do znižanja cen v teh državah prišlo šele konec leta 2013.

121. Dalje, trditev družbe Tilly‑Sabco, da Splošno sodišče ni ugotovilo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji s tem, da ni določila izvoznih nadomestil glede na pričakovano razliko v ceni, kar je priznano v točki 289 izpodbijane sodbe, med cenami piščancev na notranjem trgu in perutnino s poreklom iz Brazilije v znesku 44,73 EUR na 100 kg, je treba zavrniti. Ta razlika v ceni lahko izvira iz dejstva, da primerjani proizvodi niso bili perutnina iz obeh regij, ampak piščanci in perutnina. Prav tako družba Tilly‑Sabco ne navaja, da je Komisija v isti točki poudarila, da so bile cene piščancev na notranjem trgu visoke. ( 59 ) Zaradi tega je Splošno sodišče v točki 292 razsodilo, da bi lahko Komisija zakonito štela, da ni treba določiti izvoznih nadomestil v pozitivnem znesku za zagotovitev stabilnosti trga – točka, ki je pritožnica ne izpodbija. In to čisto upravičeno: kot je bilo navedeno v točki 107 zgoraj, izvozna nadomestila niso namenjena zagotovitvi spodobnega prihodka izvoznikov. Zato trgovci od Komisije ne morejo zahtevati, da določi raven nadomestil v nekem določenem znesku.

122. V zvezi s trditvijo, da je Splošno sodišče kršilo člen 164(3)(b) Uredbe št. 1234/2007 s tem, da je svojo presojo omejilo na en trg, najsi bo notranji trg ali svetovni trg, ( 60 ) sta ta trga omenjena le v pododstavkih (a) in (i). Vendar je Splošno sodišče razsodilo, da je Komisija posebno težo namenila pododstavku (b), ki se ne nanaša na ta trga. ( 61 )

123. Če se posvetim tretjemu delu četrtega pritožbenega razloga, menim, da pritožnica napačno zatrjuje, da Splošno sodišče v točki 366 izpodbijane sodbe ni razumelo, da se s členom 164(3) Uredbe št. 1234/2007 zahteva od Komisije, da pozna točen položaj razvoja povpraševanja po piščancih na trgu Unije in svetovnem trgu. Nasprotno, Splošno sodišče je pravilno štelo, da je cena stičišče ponudbe in povpraševanja ter da analiza razvoja cen nujno upošteva povpraševanje. Poleg tega lahko – kar zadeva nasprotno trditev pritožnice, da zvišanje cen odraža neravnovesje pri razvoju ponudbe in/ali povpraševanja – cene seveda vključujejo načrtovani razvoj ponudbe in povpraševanja. To trditev je treba zato zavrniti, prav tako kot tudi zatrjevano protislovnost med točkama 366 in 368 izpodbijane sodbe, do katere pride, samo če je sprejeto stališče pritožnice o povezavi med ceno in povpraševanjem.

124. Dalje, trditev pritožnice, da Splošno sodišče v točki 350 in naslednjih izpodbijane sodbe ni ocenilo posledic zvišanja cen živalske krme za marže proizvajalcev, nima podlage: v točki 351 je Splošno sodišče storilo prav to.

125. Tik pred koncem, trditev pritožnice, da je iz točk od 350 do 356 ter 360 in 361 izpodbijane sodbe razvidno, da je Komisija Splošnemu sodišču predložila drugačne informacije kot upravljalnemu odboru, ne more vplivati na zakonitost sporne uredbe, ki je ni treba presoditi na podlagi tega, kar je Komisija predložila Splošnemu sodišču, ampak na podlagi dejanskega stanja in zakonodaje v času sprejetja te uredbe. Ta trditev zato ni sklepčna. Enako velja za dejstvo, da se je Splošnemu sodišču zdelo pomembno, da v točki 360 izpodbijane sodbe niansira stališča Komisije v odgovoru na tožbo glede cen krme. Vsekakor je neupoštevnost teh okoliščin potrjena z dejstvom, da pritožnica – kot je navedla Komisija – ni izpodbijala druge in tretje povedi točke 361 te sodbe, v katerih je bilo med drugim navedeno, da vprašanje o tem, kdaj se je živalska krma podražila, ni upoštevno.

126. Nazadnje, v zvezi s trditvijo, da je Splošno sodišče v točki 369 izpodbijane sodbe izkrivilo dokaze s tem, da je štelo, da je Komisija upoštevala zlasti povečanje povpraševanja po piščancih, ta točka zgolj povzema stališče pritožnice in ne vsebuje nobenega ugotavljanja dejstev. Zato v njej ne more iti za zatrjevano izkrivljanje. V zvezi z grajo pritožnice točke 371 navedene sodbe, ki jo pritožnica navezuje na svojo trditev o izkrivljanju dokazov v točki 369 navedene sodbe, pa pritožnica ni dokazala, da je Splošno sodišče v tej točki izkrivilo te dokaze in napačno uporabilo pravo. Kot je pravilno ugotovila Komisija, pritožnica ne izpodbija točke 370 izpodbijane sodbe, v kateri je Splošno sodišče razsodilo, da trditve pritožnice, ki se nanašajo na upočasnjeno naraščanje proizvodnje in potrošnje perutninskega mesa, pomenijo, da povečanje proizvodnje in potrošnje še vedno obstaja, prav tako kot tudi pričakovanje rasti proizvodnje, čeprav po nižji stopnji kot dotlej.

127. Ta zadnji pritožbeni razlog ni utemeljen in ga je treba zato zavrniti. Zato je treba zavrniti pritožbo v celoti.

VI. Predlog

128. Na podlagi zgoraj navedenih ugotovitev Sodišču predlagam, naj zavrne pritožbo in pritožnici naloži plačilo stroškov.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Sodba z dne 14. januarja 2016, Tilly‑Sabco/Komisija (T‑397/13, EU:T:2016:8, v nadaljevanju: izpodbijana sodba).

( 3 ) Izvedbena uredba Komisije z dne 18. julija 2013 o določitvi izvoznih nadomestil za perutninsko meso (UL 2013, L 196, str. 13, v nadaljevanju: sporna uredba).

( 4 ) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 2011 o določitvi splošnih pravil in načel, na podlagi katerih države članice nadzirajo izvajanje izvedbenih pooblastil Komisije (UL 2011, L 55, str. 13).

( 5 ) Uredba Sveta z dne 22. oktobra 2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode („Uredba o enotni SUT“) (UL 2007, L 299, str. 1), kakor je bila spremenjena.

( 6 ) Sklep Sveta z dne 28. junija 1999 o določitvi postopkov za uresničevanje Komisiji podeljenih izvedbenih pooblastil (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 124).

( 7 ) Uredba Komisije z dne 17. junija 2010 o določitvi izvoznih nadomestil v sektorju perutninskega mesa (UL 2010, L 152, str. 5).

( 8 ) Izvedbena uredba Komisije z dne 18. oktobra 2012 o določitvi izvoznih nadomestil za perutninsko meso (UL 2012, L 288, str. 6).

( 9 ) Izvedbena uredba Komisije z dne 17. januarja 2013 o določitvi izvoznih nadomestil za perutninsko meso (UL 2013, L 14, str. 15).

( 10 ) Izvedbena uredba Komisije z dne 18. aprila 2013 o določitvi izvoznih nadomestil za perutninsko meso (UL 2013, L 109, str. 27).

( 11 ) Izvedbena uredba Komisije z dne 20. oktobra 2011 o določitvi izvoznih nadomestil za perutninsko meso (UL 2011, L 276, str. 31).

( 12 ) Sklep z dne 26. septembra 2013, Tilly‑Sabco/Komisija (T‑397/13 R, neobjavljen, EU:T:2013:502).

( 13 ) Sodba z dne 14. januarja 2016, Doux/Komisija (T‑434/13, neobjavljena, EU:T:2016:7).

( 14 ) Sodba z dne 14. januarja 2016, Francija/Komisija (T‑549/13, EU:T:2016:6).

( 15 ) Glej točke od 39 do 68 izpodbijane sodbe.

( 16 ) Glej točko 27 izpodbijane sodbe. Zlasti Komisija ni izpodbijala ne tega, da je sporna uredba predpis, ne tega, da se na pritožnico neposredno nanaša; glej točki 33 in 38 navedene sodbe.

( 17 ) Na podlagi člena 150 Poslovnika Sodišča, ki se na podlagi člena 190(1) tega pravilnika uporablja za pritožbeni postopek, „[lahko Sodišče] po uradni dolžnosti […] kadar koli z obrazloženim sklepom odloči, ali morda niso izpolnjene absolutne procesne predpostavke“ (moj poudarek); glej tudi sodbo z dne 27. februarja 2014, Stichting Woonlinie in drugi/Komisija (C‑133/12 P, EU:C:2014:105, točka 32). Vprašanje, ali izpodbijani ukrep „potrebuje“ izvedbene ukrepe za namen člena 263, četrti odstavek, PDEU, je trenutno predmet pritožb, ki ju obravnava veliki senat Sodišča; glej zadevi C‑244/16, Industrias Químicas del Vallés/Komisija, in C‑384/16 P, European Union Copper Task Force/Komisija.

( 18 ) Standardni poslovnik – Sklep Sveta 1999/468/ES – Poslovnik za […] odbor (UL 2001, C 38, str. 3, opomba 6).

( 19 ) Komisija je v postopku na prvi stopnji predložila Poslovnik upravljalnega odbora kot prilogo k svojemu odgovoru na tožbo.

( 20 ) Člen 127(1) Poslovnika Sodišča, ki se na podlagi člena 190(1) tega poslovnika uporablja za pritožbeni postopek. Standardni poslovnik vsekakor ni upošteven, če je zadevni odbor sprejel svoj poslovnik, za kar gre v obravnavani zadevi; glej sodbo z dne 25. oktobra 2005, Nemčija in Danska/Komisija (C‑465/02 in C‑466/02, EU:C:2005:636, točka 31).

( 21 ) Člen 8(5) Uredbe št. 182/2011 („Izvedbeni akti, ki se začnejo takoj uporabljati“) določa: „Kadar Komisije sprejme začasne protidampinške ali izravnalne ukrepe, se uporabi postopek iz tega člena. Komisija sprejme te ukrepe po posvetovanju z državami članicami ali, v izjemno nujnih primerih, po obvestitvi držav članic. V primeru obvestitve se začnejo posvetovanja najpozneje deset dni po izdaji uradnega obvestila državam članicam o sprejetih ukrepih Komisije“ (moj poudarek). Glej tudi uvodno izjavo 16 Uredbe.

( 22 ) Glej uvodni izjavi 5 in 11 Uredbe št. 182/2011.

( 23 ) Glej, kot primer, sodbi z dne 14. januarja 1987, Nemčija/Komisija (278/84, EU:C:1987:2, točke od 12 do 16), in z dne 10. februarja 1998, Nemčija/Komisija (C‑263/95, EU:C:1998:47, točke 26 do 32).

( 24 ) Sodba z dne 23. februarja 1988, Združeno kraljestvo/Svet (68/86, EU:C:1988:85, točka 48).

( 25 ) Sodbi z dne 7. maja 1991, Nakajima/Svet (C‑69/89, EU:C:1991:186, točki 49 in 50), in z dne 13. septembra 2007, Common Market Fertilizers/Komisija, (C‑443/05 P, EU:C:2007:511, točka 145).

( 26 ) Sodbi z dne 15. junija 1994, Komisija/BASF in drugi (C‑137/92 P, EU:C:1994:247, točki 76 in 77), in z dne 13. septembra 2007, Common Market Fertilizers/Komisija (C‑443/05 P, EU:C:2007:511, točki 147 in 148).

( 27 ) Primerjaj v tem smislu sodbo z dne 15. junija 1994, Komisija/BASF in drugi (C‑137/92 P,EU:C:1994:247, točka 72).

( 28 ) Za kritiko (neobstoja) pravic posameznikov v postopku komitologije glej sklepne predloge generalnega pravobranilca L. A. Geelhoeda v združenih zadevah Alliance for Natural Health in drugi (C‑154/04 in C‑155/04, EU:C:2005:199, točke od 80 do 85). Sodišče ni razveljavilo ukrepa, spornega v tisti zadevi; glej sodbo z dne 12. julija 2005, Alliance for Natural Health in drugi (C‑154/04 in C‑155/04, EU:C:2005:449, točki 81 in 82).

( 29 ) Glej po analogiji sodbo z dne 11. januarja 2001, Monte Arcosu (C‑403/98, EU:C:2001:6, točki 26 in 28).

( 30 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 14. januarja 1987, Nemčija/Komisija (278/84, EU:C:1987:2, točka 13). Glede obsega sodnega nadzora v zvezi z obstojem tveganja za motnje pri trgovini s kmetijskimi proizvodi glej tudi sodbo z dne 25. januarja 1979, Racke (98/78, EU:C:1979:14, točki 4 in 5).

( 31 ) Glej sodbo z dne 14. januarja 2016, Francija/Komisija (T‑549/13, EU:T:2016:6, točka 18).

( 32 ) Glej po analogiji sodbo z dne 15. marca 2006, Italija/Komisija (T‑226/04, neobjavljena, EU:T:2006:85, točke od 38 do 41).

( 33 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 25. oktobra 2005, Nemčija in Danska/Komisija (C‑465/02 in C‑466/02, EU:C:2005:636, točke 36, 38 in 40), v kateri je Sodišče razsodilo, da dejstvo, da je bilo povabilo na sestanek odbora poslano manj kot 14 dni pred njim in da ni bilo nemške različice dveh dokumentov, o katerih naj bi tekla razprava na tem sestanku, ni moglo imeti nobenega vpliva na ukrep, ki je bil nazadnje sprejet.

( 34 ) Preklic akta institucij je izjemen ukrep z retroaktivnimi učinki in je lahko zato samo izrecna; glej v tem smislu sodbo z dne 8. novembra 2001, Silos (C‑228/99, EU:C:2001:599, točka 19).

( 35 ) Sodba z dne 22. septembra 2016, Parlament/Svet (C‑14/15 in C‑116/15, EU:C:2016:715, točka 48 in navedena sodna praksa).

( 36 ) Povzetek z dne 22. oktobra 2013 435. seje upravljalnega odbora za skupno ureditev kmetijskih trgov z dne 17. oktobra 2013, dokument št. ARES REG agri.ddg2.c.4(2013) 3316233, točka 9.1.1 (dostopno na https://ec.europa.eu/agriculture/sites/agriculture/files/committees/cmo-management/2013/435.pdf).

( 37 ) Dejansko razen navedbe te določbe v uvodnem delu pritožbe člen 162(1) Uredbe št. 1234/2007 ni omenjen v nobeni točki v delu, posvečenem njenim pravnim trditvam. Čeprav se pritožnica v repliki sklicuje na to določbo, je to samo v odgovor na predhodno navedbo Komisije v njenem odgovoru na pritožbo, ki zadeva cilj sistema izvoznih nadomestil.

( 38 ) Sodba z dne 10. decembra 2013, Komisija/Irska in drugi (C‑272/12 P, EU:C:2013:812, točka 28 in navedena sodna praksa).

( 39 ) Sodba z dne 14. marca 1973, Westzucker (57/72, EU:C:1973:30, točka 8). Izvozna nadomestila in denaturacija sladkorja imajo v nekaterih pogledih identično funkcijo v skupni ureditvi trga: glej sklepne predloge generalnega pravobranilca H. Mayrasa v zadevi Westzucker (57/72, EU:C:1973:20, točka 2).

( 40 ) Sodbi z dne 2. aprila 1998, Komisija/Sytraval in Brink’s France (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, točka 63), in z dne 10. marca 2016, HeidelbergCement/Komisija (C‑247/14 P, EU:C:2016:149, točka 16).

( 41 ) Sodbi z dne 9. septembra 2004, Španija/Komisija (C‑304/01, EU:C:2004:495, točka 51), in z dne 9. junija 2016, Pesce in drugi (C‑78/16 in C‑79/16, EU:C:2016:428, točka 89).

( 42 ) Sodbe z dne 28. oktobra 1982, Lion in drugi (292/81 in 293/81, EU:C:1982:375, točka 19); z 22. januarja 1986, Eridania zuccherifici nazionali in drugi (250/84, EU:C:1986:22, točka 38), in z dne 6. julija 2000, Eridania (C‑289/97, EU:C:2000:363, točka 40).

( 43 ) Sodbi z dne 1. decembra 1965, Schwarze (16/65, EU:C:1965:117, str. 888), in z dne 4. februarja 1990, Delacre in drugi/Komisija (C‑350/88, EU:C:1990:71, točka 16).

( 44 ) Glej v tem smislu sodbe z dne 26. novembra 1975, Groupement des fabricants de papiers peints de Belgique in drugi/Komisija (73/74, EU:C:1975:160, točka 31); z dne 4. februarja 1990, Delacre in drugi/Komisija (C‑350/88, EU:C:1990:71, točka 15), in z dne 8. novembra 2001, Silos (C‑228/99, EU:C:2001:599, točka 28).

( 45 ) Na to navedbo ne vpliva dejstvo, da pritožnica v pritožbi v zvezi s tistim delom drugega dela tretjega pritožbenega razloga, ki se nanaša na zatrjevano napačno zožitev obsega sodnega nadzora, trdi, da je pojasnila, da ne ona ne Splošno sodišče nista imela priložnosti, da bi preverila ali izpodbijala posebne elemente običajne prakse Komisije.

( 46 ) Sodba z dne 8. novembra 2001, Silos (C‑228/99, EU:C:2001:599, točka 29).

( 47 ) Sodba z dne 14. februarja 1990, Delacre in drugi/Komisija (C‑350/88, EU:C:1990:71, točke od 17 do 19).

( 48 ) Sodba z dne 1. marca 2016, National Iranian Oil Company/Svet (C‑440/14 P, EU:C:2016:128, točka 60 in naslednje).

( 49 ) Glej med drugim sodbo z dne 30. novembra 2016, Komisija/Francija in Orange (C‑486/15 P, EU:C:2016:912, točka 99 in navedena sodna praksa).

( 50 ) Sodba z dne 30. junija 2016, Lidl (C‑134/15, EU:C:2016:498, točka 47), in v tem smislu sodba z dne 9. marca 2017, Douxi (C‑141/15, EU:C:2017:188, točka 26).

( 51 ) Za kar je šlo v zadevi, ki je privedla do sklepnih predlogov generalne pravobranilke E. Sharpston v zadevi KME Germany in drugi/Komisija (C‑272/09 P, EU:C:2011:63, glej točke od 71 do 73).

( 52 ) Medtem ko je v uvodni izjavi 65 Uredbe št. 1234/2007 navedeno, da „[e]notni trg [Unije] vključuje trgovinski sistem na zunanjih mejah [Unije]. Navedeni trgovinski sistem bi moral vključevati uvozne dajatve in izvozna nadomestila in bi načeloma moral stabiliziral trg [Unije]. Trgovinski sistem bi moral temeljiti na zavezah, sprejetih v okviru urugvajskega kroga“, je v uvodni izjavi 77 navedeno, da „[d]oločbe o odobritvi nadomestil za izvoz v tretje države, ki temeljijo na razliki med cenami v [Uniji] in na svetovnem trgu ter spadajo v okvir omejitev, določenih z obveznostmi [Unije] v STO, bi morale zajamčiti udeležbo [Unije] v mednarodni trgovini z nekaterimi proizvodi, ki spadajo v to uredbo. Subvencionirani izvozi bi morali biti omejeni glede vrednosti in količine“.

( 53 ) Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca L. A. Geelhoeda v zadevi Silos (C‑228/99, EU:C:2001:196, točka 32), v katerih je navedena sodba z dne 8. aprila 1992, Wagner (C‑94/91, EU:C:1992:181, točka 18). Glej v tem smislu tudi sodbe z dne 14. marca 1973, Westzucker (57/72, EU:C:1973:30, točki 6 in 8); z dne 26. januarja 1978, Union Malt in drugi/Komisija (od 44/77 do 51/77, EU:C:1978:14, točki 23 in 28) – v zvezi s posebnim položajem izvoznih dovoljenj, s katerimi se nadomestilo določi vnaprej; z dne 28. oktobra 1982, Lion in drugi (292/81 in 293/81, EU:C:1982:375, točka 14), in z dne 9. marca 2017, Doux (C‑141/15, EU:C:2017:188, točka 36).

( 54 ) Čeprav je Komisija na obravnavi navedla, da je razmišljala o obeh vidikih iz člena 164(3)(a) in (b) Uredbe št. 1234/2007, ni nasprotovala ugotovitvi iz točke 291 izpodbijane sodbe.

( 55 ) Sklicevanje na točko 400 izpodbijane sodbe v pritožbi je očitno napačno, saj je v tej točki povzeto stališče pritožnice.

( 56 ) V točki 300 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče navedlo, da „dokumentacija, ki je bila predložena upravljalnemu odboru, ni namenjena pojasnjevanju teoretičnega izračuna zneska izvoznih nadomestil, ampak zlasti predstavitvi razmer na svetovnem trgu“.

( 57 ) Glej v tem smislu sklep z dne 31. januarja 2017, Universal Protein Supplements/EUIPO (C‑485/16 P, neobjavljen, EU:C:2017:72, točka 15 in navedena sodna praksa).

( 58 ) V točki 292 izpodbijane sodbe je navedeno, da so zvišanje cene na trgu Unije, obstoj marž za proizvajalce Unije, ki so višje od zgodovinskega povprečja, in povečanje izvoza elementi, ki lahko načeloma Komisiji omogočijo, da šteje – ne da bi storila očitno napako pri presoji – da je položaj na trgu Unije stabilen in da za zagotovitev stabilnosti trga ni treba določiti izvoznih nadomestil v pozitivnem znesku.

( 59 ) Podobno pritožnica – kot je navedla Komisija – ne izpodbija ugotovitve iz točke 306 izpodbijane sodbe, da je iz dokumenta, predloženega upravljalnemu odboru, razviden jasen dolgoročen in kratkoročen trend naraščanja cen na trgu Unije.

( 60 ) Pritožba na tej točki ni dosledna, saj je v njej navedeno, da je „Splošno sodišče upoštevalo le cene na notranjem trgu, visoko stroške krme in devalvacijo brazilskega reala; zato se je oprlo le na svetovni trg“.

( 61 ) To je potrjeno z drugimi jezikovnimi različicami te določbe. To, da je v francoskem besedilu člena 164(3)(b) Uredbe št. 1234/2007 uporabljena množinska oblika („marchés“), ne pomeni sklicevanja na trg Unije in svetovni trg v členu 164(3)(a) in (i), ampak na organizacijo skupnega trga, pri čemer se v tem jeziku uporablja množina („organisation commune des marchés“).