ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Pri presoji vprašanja, ali je predložitveni organ „sodišče“ v smislu člena 267 PDEU, ki je izključno vprašanje prava Unije, Sodišče upošteva vse elemente, kot so zakonska podlaga organa, njegova stalnost, obveznost njegove sodne pristojnosti, kontradiktornost postopka, njegova uporaba pravnih pravil in njegova neodvisnost. Poleg tega lahko nacionalna sodišča sprožijo postopek pred Sodiščem le, če pred njimi poteka spor in če odločajo v postopku, ki bo pripeljal do izdaje sodne odločbe. To velja za senat, pristojen za vodenje stečajnih postopkov pri Tribunale di Cosenza, ker je pozvan, da izda sodno odločbo za rešitev spora v okviru kontradiktornega postopka.

Senat, pristojen za vodenje stečajnih postopkov, mora namreč na podlagi popisa obveznosti, ki ga pripravi stečajni upravitelj družbe v stečaju, na predlog upnikov ugotoviti terjatve do stečajne mase. Poleg tega lahko stečajni upravitelj in druge zainteresirane osebe pred tem senatom izpodbijajo terjatev, ki jo pri njem prijavi upnik. Nazadnje, če ni vložen ugovor, ima odločitev navedenega senata o zavrnitvi vpisa terjatve do stečajne mase zavezujoče pravne učinke. Poleg tega imajo stečajni upravitelj in upniki možnost, da pri senatu, pristojnem za vodenje stečajnih postopkov, predložijo pisna stališča in podajo ustne navedbe.

(Glej točke 20, 21 in od 23 do 25.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Opravljanje storitev – Določitev kraja, ki je davčno upoštevna navezna okoliščina – Oblikovanje, dajanje v začasno uporabo ter morebitni prevoz in postavitev sejemskih in razstavnih stojnic

(Direktiva Sveta 2006/112, člena 52(a) in 56(1)(b) in (g))

Summary

Direktivo 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da storitev, ki jo sestavljajo oblikovanje, začasna oddaja, in če je potrebno, prevoz in postavitev sejemskih ali razstavnih stojnic za stranke, ki svoje izdelke ali storitve predstavljajo na sejmih in razstavah, lahko spada pod:

– člen 56(1)(b) te direktive, kadar je ta stojnica oblikovana ali se uporablja za oglaševanje;

– člen 52(a) te direktive, kadar je navedena stojnica oblikovana in oddana za sejem ali razstavo s področja kulture, umetnosti, športa, znanosti, izobraževanja, zabavnih prireditev ali s podobnega področja ali kadar ustreza modelu, katerega obliko, velikost, materialno sestavo in videz je določil organizator določenega sejma ali razstave;

– člen 56(1)(g) te direktive, kadar začasna oddaja materialnih delov, iz katerih je sestavljena ta stojnica, za plačilo pomeni odločilni element navedene storitve.

Za opredelitev, da gre za storitev oglaševanja v smislu navedenega člena 56(1)(b), zadostuje, da se ta stojnica uporablja za posredovanje sporočil, katerih namen je obveščati javnost o obstoju in značilnostih izdelka ali storitve, ki jo zagotavlja prejemnik, da bi se povečala prodaja tega izdelka ali storitve, ali da je stojnica neločljivo povezana z oglaševalsko kampanjo in prispeva k posredovanju oglaševalskih sporočil. To drži, zlasti kadar je navedena stojnica oglasno sredstvo za prenos sporočila, s katerim je javnost obveščena o obstoju ali kakovosti izdelkov ali ki služi za organizacijo promocijskih prireditev.

Nasprotno pa je takrat, ko v zvezi z zadevno stojnico niso izpolnjeni ti pogoji, pomembno, da se ta stojnica – zato da bi bilo mogoče navedeno storitev opredeliti kot pomožno v smislu člena 52(a) Direktive 2006/112 – oddaja za sejem ali razstavo, ki poteka enkrat ali večkrat na določenem kraju. Ker namreč ta določba določa, da se davek na dodano vrednost pobira v kraju, kjer se storitev dejansko opravlja, bi bila uporaba te določbe za oddajo stojnice, ki se uporablja na velikem številu sejmov ali razstav, ki se odvijajo v več državah članicah, prezapletena in bi ogrožala zanesljivo in pravilno pobiranje tega davka.

Nazadnje, če zadevne storitve ne bi spadale niti pod člen 56(1)(b) niti pod člen 52(a), bi bilo to storitev v navedenih okoliščinah in zlasti takrat, kadar se zadevna stojnica uporablja za več sejmov ali razstav, ki potekajo v različnih državah članicah, mogoče opredeliti kot dajanje premičnin v najem v smislu člena 56(1)(g).

Nacionalna sodišča, ki so edina pristojna za presojo dejanskega stanja, morajo glede na okoliščine vsakega posameznega primera določiti bistvene značilnosti zadevne storitve, da bi se lahko opravila opredelitev glede na Direktivo 2006/112.

(Glej točke 18, 20, 21, 26, 27, 32 in 33 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Socialna varnost delavcev migrantov – Pristojnost držav članic glede organiziranja svojih sistemov socialne varnosti – Meje – Spoštovanje prava Unije – Pravila Pogodbe o prostem gibanju delavcev – Posledice glede ugodnosti, dodeljenih na podlagi same zakonodaje države članice

(Člen 45 PDEU in 48 PDEU; Uredba Sveta št. 1408/71)

2. Socialna varnost delavcev migrantov – Zdravstveno zavarovanje – Oseba, ki prejema eno pokojnino v svoji matični državi članici in drugo v drugi državi članici – Vrnitev v matično državo članico ob upokojitvi

(Uredba Sveta št. 1408/71, člena 15 in 27)

Summary

1. Cilj členov 45 PDEU in 48 PDEU ne bi bil dosežen, če bi delavci migranti zaradi izvrševanja pravice do prostega gibanja izgubili ugodnosti socialne varnosti, ki jim jih zagotavlja sama zakonodaja države članice, predvsem kadar gre pri teh ugodnostih za nasprotno dajatev za prispevke, ki so jih plačali. Ureditve Unije na področju približevanja nacionalnih zakonodaj o socialni varnosti ob upoštevanju zlasti njenih ciljev namreč ni mogoče uporabiti tako – razen izrecnih izjem, skladnih s temi cilji – da bi se delavcu migrantu ali po njem upravičenim osebam odrekla pravica do dajatev, ki temu delavcu pripadajo na podlagi same zakonodaje države članice. Namen teh členov in Uredbe št. 1408/71, sprejete za izvajanje teh členov, je zlasti preprečiti, da bi bil delavec, ki je uveljavil pravico do prostega gibanja in je bil zaposlen v več kot eni državi članici, brez objektivne utemeljitve obravnavan manj ugodno kot delavec, ki je bil med vso kariero zaposlen v eni sami državi članici.

(Glej točke od 74 do 76.)

2. Člena 15 in 27 Uredbe št. 1408/71, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo št. 118/97 in kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1386/2001, je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da bi bila lahko oseba, ki prejema starostno pokojnino od zavoda za pokojninsko zavarovanje iz svoje matične države članice in iz države članice, kjer je prebivala večino poklicnega življenja, in se je iz zadnje države članice preselila v matično državo članico, na podlagi prostovoljnega nadaljevanja zavarovanja za primer potrebe po pomoči in postrežbi v državi članici, kjer je prebivala večino poklicnega življenja, še naprej upravičena do denarne dajatve na podlagi tega zavarovanja, zlasti v primeru – katerega obstoj mora preveriti nacionalno sodišče – če v državi članici stalnega prebivališča ne bi obstajale denarne dajatve v zvezi s posebnim tveganjem potrebe po pomoči in postrežbi.

Če so, nasprotno, v ureditvi države članice stalnega prebivališča določene denarne dajatve v zvezi s posebnim tveganjem potrebe po pomoči in postrežbi, vendar le v znesku, ki je nižji od zneska dajatev druge države članice v zvezi s tem tveganjem, je treba člen 27 Uredbe št. 1408/71, kakor je bila spremenjena, razlagati tako, da je taka oseba, na stroške pristojnega nosilca, upravičena do dodatka, ki je enak razliki med obema zneskoma.

(Glej točko 88 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Približevanje zakonodaj – Nova živila in nove živilske sestavine – Dajanje na trg – Uredba št. 258/97 – Odločba Komisije o zavrnitvi dajanja živila ali živilske sestavine na trg Unije – Nezavezujočnost za osebe, ki niso naslovniki navedene odločbe – Trženje proizvoda, ki ima podobne značilnosti kot tisti, na katerega se nanaša odločba o zavrnitvi dajanja na trg, na ozemlju države članice – Obveznosti, ki jih imajo pristojni organi navedene države članice

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 258/97, člen 1(2) in (7))

Summary

Odločba Komisije o zavrnitvi dajanja živila ali živilske sestavine na trg Unije, sprejeta na podlagi člena 7 Uredbe št. 258/97 v zvezi z novimi živili in novimi živilskimi sestavinami, ni zavezujoča za osebe, ki niso oseba ali osebe, na katere je naslovljena. Vendar morajo pristojni organi države članice preveriti, ali je proizvod, ki se trži na ozemlju te države članice – za njegove značilnosti pa se zdi, da ustrezajo značilnostim proizvoda, ki je predmet navedene odločbe Komisije – novo živilo ali nova živilska sestavina v smislu člena 1(2) te uredbe, in če je to potrebno, zadevni osebi naložiti, da mora ravnati v skladu z določbami te uredbe.

(Glej točko 36 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Ribištvo – Ohranjanje morskih virov – Pristojnost za sprejetje nujnih ukrepov na področju ohranjanja, ki jo ima Komisija na podlagi člena 7 Uredbe št. 2371/2002 – Neobstoj obveznosti zbiranja pripomb subjektov, ki bi bili lahko prizadeti

(člen 288 PDEU; Uredba Sveta št. 2371/2002, člen 7(1))

2. Ribištvo – Ohranjanje morskih virov – Ukrepi proti izčrpanju staleža modroplavutega tuna v vzhodnem Atlantiku – Različno obravnavanje Španije in drugih držav članic v zvezi z datumom začetka veljavnosti teh ukrepov

(Uredba Sveta št. 2371/2002, člen 7(1); Uredba Komisije št. 530/2008)

Summary

1. Okoliščina, da člen 7(2) osnovne uredbe št. 2371/2002 o ohranjevanju in trajnostnem izkoriščanju ribolovnih virov v okviru skupne ribiške politike ne določa, da je treba v postopku sprejemanja nujnih ukrepov iz odstavka 1 tega člena zbrati pripombe subjektov, ki bi bili lahko s temi ukrepi prizadeti, ne vpliva na njegovo veljavnost glede na načeli kontradiktornosti in učinkovitega sodnega varstva.

Ta določba pooblašča Komisijo, da sprejme ukrepe proti resni nevarnosti za ohranjanje živih vodnih virov ali za morski ekosistem, če ta nevarnost izhaja iz ribolovnih dejavnosti. Sprejeti ukrepi zato prizadenejo gospodarske subjekte v ribiškem sektorju na določenem območju in za določeno živo vrsto. Nujni ukrep se torej ne sprejme na podlagi interesov gospodarskih subjektov, ampak z izključnim ciljem ohranjanja živih vodnih virov in morskega ekosistema. Uredbe, sprejete na podlagi navedenega člena 7(1), se uporabljajo za objektivno določene položaje in povzročajo pravne učinke za splošno in abstraktno predvidene kategorije oseb. Zato jih je mogoče preučevati kot uredbe v smislu člena 288 PDEU in kot take niso zajete v členu 41 Listine o temeljnih pravicah, ki med drugim vsaki osebi priznava pravico, da se pred sprejetjem kakršnega koli posamičnega ukrepa, ki jo prizadene, opredeli.

(Glej točke od 49 do 56.)

2. Uredba št. 530/2008 o sprejemu nujnih ukrepov glede ribolova na navadnega tuna z zapornimi plavaricami v Atlantskem oceanu vzhodno od zemljepisne dolžine 45° Z in v Sredozemskem morju, sprejeta na podlagi člena 7(1) osnovne uredbe št. 2371/2002 o ohranjevanju in trajnostnem izkoriščanju ribolovnih virov v okviru skupne ribiške politike, ni veljavna, ker za preprečitev izčrpanja staleža modroplavutega tuna v vzhodnem Atlantiku in Sredozemskem morju določa, da ti ukrepi začnejo veljati 16. junija 2008, ta datum pa je za plovila z zaporno plavarico, ki plujejo pod špansko zastavo ali so bila registrirana v Španiji, prestavila na 23. junij 2008, pri čemer jih na podlagi državljanstva različno obravnava od plovil, ki plujejo pod malteško, grško, francosko, italijansko ali ciprsko zastavo ali so bila registrirana v teh državah članicah, ne da bi bilo to različno obravnavanje objektivno utemeljeno.

(Glej točko 113 in točko 3 izreka.
Keywords

Summary



Keywords

1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Sodba Sodišča, s katero je ugotovljena neizpolnitev obveznosti – Neizpolnitev obveznosti izvršiti sodbo – Denarne sankcije – Cilj – Izbira primerne sankcije

(člen 228(2) ES)

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Sodba Sodišča, s katero je ugotovljena neizpolnitev obveznosti – Neizpolnitev obveznosti izvršiti sodbo – Denarne sankcije – Naložitev plačila pavšalnega zneska

(člen 228(2) ES)

3. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Sodba Sodišča, s katero je ugotovljena neizpolnitev obveznosti – Rok za izvršitev – Datum, po katerem se presoja neizpolnitev obveznosti

(člen 228 ES)

Summary

1. V okviru postopka iz člena 228(2) ES je Sodišče pristojno, da v vsaki zadevi glede na okoliščine primera, o katerem odloča, in glede na stopnjo prepričevanja in odvračanja, ki se mu zdi potrebna, določi primerne denarne sankcije, da se zagotovi kar najhitrejša izvršitev sodbe, s katero je bila predhodno ugotovljena neizpolnitev obveznosti, in da se preprečijo ponovne podobne kršitve prava Unije. Če se zdi naložitev denarne kazni še posebej primerna za spodbuditev države članice, da v kar najkrajšem času izpolni obveznost, ki bi brez takega ukrepa ostala neizpolnjena, temelji naložitev pavšalnega zneska predvsem na presoji posledic neizpolnitve obveznosti zadevne države članice za zasebne in javne interese, zlasti če se je neizpolnitev obveznosti nadaljevala dlje časa po sodbi, s katero je bila prvotno ugotovljena.

(Glej točki 28 in 29.)

2. V okviru postopka iz člena 228(2) ES mora biti morebitna naložitev plačila pavšalnega zneska v vsakem posamičnem primeru določena ob upoštevanju vseh bistvenih elementov, ki se nanašajo tako na značilnosti ugotovljene neizpolnitve obveznosti kot na ravnanje zadevne države članice, na katero se nanaša postopek, začet na podlagi člena 228 ES. Če se Sodišče odloči, da bo naložilo plačilo pavšalnega zneska, ga vsekakor mora ob izvajanju diskrecijske pravice določiti tako, da je po eni strani prilagojen okoliščinam in po drugi strani sorazmeren z ugotovljeno neizpolnitvijo obveznosti ter plačilno sposobnostjo zadevne države članice. Zato mora Sodišče pri odločitvi o predlogu za naložitev plačila pavšalnega zneska upoštevati vse okoliščine neizpolnitve obveznosti, ki se ji očita, in še zlasti njeno ravnanje ter trajanje in težo kršitve.

(Glej točke od 30 do 32.)

3. Čeprav člen 228 ES ne določa natančno roka, v katerem je treba izvršiti sodbo, ni sporno, da je izvrševanje treba začeti takoj in ga končati čim prej.

(Glej točko 34.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Predmet spora – Določitev med predhodnim postopkom – Sprememba očitkov po obrazloženem mnenju zaradi spremembe nacionalne zakonodaje – Dopustnost (člen 258 PDEU) (Glej točki 19 in 20.)

2. Okolje – Ohranjanje prostoživečih ptic – Direktiva 79/409 – Izvajanje s strani držav članic – Izjeme od prepovedi ubijanja ali ujetja varovanih vrst – Pogoji – Navedba v nacionalni zakonodaji, da ni druge zadovoljive rešitve – Neobstoj – Neizpolnitev obveznosti (Direktiva Sveta 79/409, člena 5(a) in 9) (Glej točki 29 in 30.)

3. Okolje – Ohranjanje prostoživečih ptic – Direktiva 79/409 – Izvajanje s strani držav članic – Izjeme od prepovedi ubijanja ali ujetja varovanih vrst – Pogoji – Odločba pristojnega organa, ki vsebuje natančno in ustrezno obrazložitev, ki se sklicuje na razloge, pogoje in zahteve direktive – Regionalna ureditev, pri kateri se ne upoštevajo pogoji, ki jih določa direktiva – Neizpolnitev obveznosti (Direktiva Sveta 79/409, člena 5(a) in 9(1)(2)) (Glej točke od 36 do 38.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev člena 9 Direktive Sveta 79/409/EGS z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 1, str. 98) – Odstopanja – Dežela Sardinija.

Izrek

Izrek

1. Ker je dežela Sardinija sprejela in uporabila ureditev, ki dopušča odstopanja od sistema varstva prostoživečih ptic in s katero se ne upoštevajo pogoji iz člena 9 Direktive Sveta z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic (79/409/EGS), Italijanska republika ni izpolnila obveznosti iz člena 9 te direktive.

2. Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Summary



Keywords

Vprašanja za predhodno odločanje – Predložitev Sodišču – Nacionalno sodišče v smislu člena 267 PDEU – Pojem

(člen 267 PDEU)

Summary

Sodišče pri presoji, ali je predložitveni organ „sodišče“ v smislu člena 267 PDEU – kar je vprašanje, ki se nanaša izključno na pravo Unije – upošteva dejstva, kot so zakonska podlaga organa, njegova stalnost, obveznost njegove sodne pristojnosti, kontradiktornost postopka, uporabljanje pravnih pravil s strani organa in njegova neodvisnost.

Natančneje, kar zadeva neodvisnost predložitvenega organa, ta pojem zajema dva vidika. Prvi, zunanji vidik vključuje, da je instanca zaščitena pred zunanjim posredovanjem ali pritiski, ki lahko ogrozijo neodvisnost sojenja njenih članov glede sporov, ki so jim predloženi. Drugi, notranji vidik je povezan s pojmom nepristranskosti in se nanaša na to, da je zagotovljena enaka distanca do strank spora in njihovih posamičnih interesov glede predmeta spora.

Collège d’autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l’audiovisuel tega merila neodvisnosti ne izpolnjuje, saj je pristojen za nadzor na tem, ali vsi ponudniki medijskih storitev upoštevajo pravila, ki veljajo na avdiovizualnem področju, in za sankcioniranje morebitnih kršitev, zato ni sodišče v smislu člena 267 PDEU. Ne organizacijska struktura Conseil supérieur de l’audiovisuel in organov, ki ga sestavljajo, ne naloge, ki so jim naložene, ne omogočajo sklepa, da Conseil supérieur de l’audiovisuel nastopa kot nepristranska tretja oseba med domnevnim kršiteljem na eni strani in upravnim organom, ki je pristojen za nadzor nad avdiovizualnim sektorjem, na drugi. Collège d’autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l’audiovisuel je organ odločanja, ki je prek predsedstva funkcionalno povezan s Conseil supérieur de l’audiovisuel kot celoto in tudi s preiskovalnim sekretariatom, na katerega predlog odloča. Iz tega izhaja, da se Collège d’autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l’audiovisuel pri sprejemanju odločitev ne razlikuje od upravnega nadzornega organa, ki se lahko postavi na stran ene od strank v postopku z avdiovizualnega področja. To ugotovitev potrjuje tudi dejstvo, da Conseil supérieur de l’audiovisuel v sodnih postopkih in v razmerju do tretjih oseb zastopa predsedstvo.

(Glej točke 36, od 39 do 42 in od 44 do 46.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Prehodna ureditev za obdavčevanje trgovine med državami članicami – Oprostitev dobav blaga, ki se odpošlje ali prevaža znotraj Skupnosti

(Direktiva Sveta 77/388, člen 28c(A)(a), prvi pododstavek)

Summary

Kadar sta bili v zvezi z istim blagom opravljeni dve zaporedni dobavi med različnima davčnima zavezancema, ki delujeta kot taka, pri čemer pa je šlo za en sam prevoz znotraj Skupnosti, je treba transakcijo, ki ji je treba pripisati ta prevoz, torej prvo ali drugo dobavo, zaradi česar je ta transakcija zajeta s pojmom dobave znotraj Skupnosti v smislu člena 28c(A)(a), prvi pododstavek, Šeste direktive 77/388/EGS o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kakor je bila spremenjena z Direktivo 96/95/ES, v povezavi s členi 8(1)(a) in (b), 28a(1)(a), prvi pododstavek, in 28b(A)(1) iste direktive, določiti ob upoštevanju celovite presoje vseh okoliščin primera, da bi bilo mogoče ugotoviti, katera od obeh dobav izpolnjuje celoto pogojev glede dobave znotraj Skupnosti.

V zvezi s tem, kadar prvi pridobitelj, ki je pridobil pravico do razpolaganja z blagom kot lastnik na ozemlju države članice prve dobave, izrazi namen, da bo to blago prepeljal v drugo državo članico, in se izkaže s svojo identifikacijsko številko za davek na dodano vrednost, ki mu jo je dodelila ta druga država članica, je treba prevoz znotraj Skupnosti pripisati prvi dobavi, pod pogojem, da je bila pravica do razpolaganja z blagom kot lastnik prenesena na drugega pridobitelja v državi članici, v katero je bil namenjen prevoz znotraj Skupnosti, kar mora preveriti nacionalno sodišče.

(Glej točki 44 in 45 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Približevanje zakonodaj – Postopki za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev – Direktiva 2004/18 – Področje uporabe

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/18)

Summary

Direktivo 2004/18 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev je treba razlagati tako, da mora javni naročnik, ki z zasebno družbo, ki je v razmerju do njega samostojna, sklene pogodbo o ustanovitvi skupnega podjetja v obliki delniške družbe, ki bo opravljalo storitve v zvezi z zdravjem in dobrim počutjem na delovnem mestu, pri oddaji naročila storitev za svoje uslužbence, katerega vrednost presega prag, določen s to direktivo, in ki ga je mogoče ločiti od pogodbe o ustanovitvi te družbe, upoštevati določbe navedene direktive, ki veljajo za storitve iz Priloge II B k tej direktivi.

Čeprav to, da javni naročnik in zasebni gospodarski subjekt ustanovita skupno podjetje, samo po sebi ne spada na področje uporabe Direktive 2004/18, pa kapitalski posel lahko zakrije dejanske dodelitve pogodb, ki jih je mogoče opredeliti kot javno naročilo ali koncesijo, zasebnemu partnerju. Poleg tega dejstvo, da zasebno podjetje in naročnik sodelujeta v okviru podjetja z mešanim kapitalom, ne upravičuje neupoštevanja določb o javnih naročilih pri oddaji javnih naročil temu zasebnemu podjetju ali podjetju z mešanim kapitalom. Kadar torej to, da je treba tako mešano pogodbo skleniti z enim samim partnerjem, ni objektivno dokazano, in kadar je točko mešane pogodbe glede zaveze naročnika, da bo od skupnega podjetja kupovalo zdravstvene storitve za svoje uslužbence, mogoče ločiti od te pogodbe, se za oddajo te točke uporabljajo ustrezne določbe Direktive 2004/18.

(Glej točke 33, 34 in od 45 do 47 ter izrek.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Postopek – Obrazložitev sodb – Obseg (Statut Sodišča, člen 36) (Glej točke od 76 do 78.)

2. Pritožba – Razlogi – Razlog, prvič naveden v okviru pritožbe – Nedopustnost (Glej točke od 88 do 91.)

3. Pritožba – Razlogi – Obrazložitev sodbe, ki je v nasprotju s pravom Unije (Glej točko 105.)

4. Pritožba – Razlogi – Pritožbeni razlog v zvezi z neobstojem mehanizma obvezne intervencije (Glej točke od 121 do 125.)

5. Pritožba – Razlogi – Tožbeni razlogi in trditve, predstavljeni pred Splošnim sodiščem, ki jih je stranka samo ponovila – Nedopustnost (Glej točke od 130 do 134.)

Subject of the case

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (zdaj Splošno sodišče) (peti senat) z dne 10. junija 2009 v zadevi ArchiMEDES proti Komisiji (združeni zadevi T‑396/05 in T-397/05), s katero je Splošno sodišče zavrnilo tožbo pritožnice, s katero je ta predlagala, prvič, naj se razglasi ničnost odločbe Komisije o vračilu predplačil, izplačanih v okviru pogodbe s pritožnico, in o pobotu vzajemnih terjatev, ter drugič, naj se Komisiji naloži plačilo preostalega zneska subvencije, določene v tej pogodbi – Neuporaba načela litis denuntiatio – Zavrnitev predloga za ugotovitev solidarne odgovornosti sopogodbenic – Kršitev pravice do obrambe in pravice do poštenega sojenja

Izrek

Izrek

1. Pritožba se zavrne.

2. Architecture, microclimat, énergies douces – Europe et Sud SARL (ArchiMEDES) se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti

–

Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče

–

Upoštevni položaj

–

Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točke od 17 do 20.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev Direktive 97/67/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. decembra 1997 o skupnih pravilih za razvoj notranjega trga poštnih storitev v Skupnosti in za izboljšanje kakovosti storitve (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 3, str. 71)

Izrek

Izrek

1. Helenska republika s tem, da je nadaljevala izvajanje ministrske odredbe št. A1/44351/3608 z dne 12. oktobra 2005, ni izpolnila obveznosti iz Direktive 97/67/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. decembra 1997 o skupnih pravilih za razvoj notranjega trga poštnih storitev v Skupnosti in za izboljšanje kakovosti storitve, kakor je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2002/39/ES z dne 10. junija 2002, zlasti iz njenega člena 9(1) in (2).

2. Helenski republiki se naloži plačilo stroškov.