Zadeva T‑138/14

Randa Chart

proti

Evropski službi za zunanje delovanje (ESZD)

„Nepogodbena odgovornost — Lokalni uslužbenec, napoten v delegacijo Unije v Egiptu — Prenehanje pogodbe o zaposlitvi — Opustitev delegacije, da bi egiptovskemu zavodu za socialno varnost predložila potrdilo o prenehanju zaposlitve uslužbenca in da bi kasneje uredila njegov položaj glede tega — Zastaranje — Trajajoča škoda — Delna nedopustnost — Načelo dobrega upravljanja — Razumni rok — Člen 41 Listine o temeljnih pravicah — Dovolj resna kršitev pravnega pravila, s katerim so posameznikom podeljene pravice — Gotova škoda — Vzročna zveza“

Povzetek – Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 16. decembra 2015

Glej besedilo sodbe. (Glej točki 49 in 50.)

Na področju nepogodbene odgovornosti Unije pogoj v zvezi z nezakonitim ravnanjem, ki se očita zadevni instituciji ali organu Unije, se zahteva, da se dokaže dovolj resna kršitev pravnega pravila, katerega cilj je podeliti pravice posameznikom. V zvezi s tem kršitev nacionalne ureditve tretje države ne more pomeniti take kršitve prava Unije, ki bi povzročila njeno nepogodbeno odgovornost. Nasprotno pa je nepogodbena odgovornost Unije lahko podana, kadar kršitev nacionalne ureditve tretje države hkrati pomeni kršitev prava Unije, zlasti splošnega načela prava Unije. Kar zadeva kršitev prava tretje države s strani delegacije Unije, ki se nanaša na potrdila o prenehanju zaposlitve njenega osebja, je treba ugotoviti, da je prišlo do kršitve načela dobrega upravljanja v smislu člena 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in zlasti načela razumnega roka. Načelo dobrega upravljanja pa je treba, kadar pomeni izraz specifične pravice, kot je pravica, da se zadeve obravnavajo nepristransko, pravično in v razumnem roku v smislu navedenega člena 41, šteti za pravilo prava Unije, ki podeljuje pravice posameznikom Poleg tega institucije, organi in subjekti Unije nimajo diskrecijske pravice v zvezi s tem, kako v konkretnem primeru spoštujejo načelo dobrega upravljanja. Zato ugotovitev, da sta delegacija in Unija kršili to načelo, zadošča za ugotovitev obstoja dovolj resne kršitve. (Glej točke 51, 108, 109 in od 113 do 115.)

Unija je odgovorna le, če je tožeči stranki dejansko nastala dejanska in gotova škoda. Pogoj gotove škode je izpolnjen, kadar je škoda neizbežna in predvidljiva z zadostno gotovostjo, tudi če je ni mogoče natančno številčno ovrednotiti. Za škodo, ki ima trajajočo naravo, škodo, ki ponovno nastaja v zaporednih časovnih obdobjih in se s tekom časa povečuje, je treba šteti, da je zanjo treba plačati odškodnino. V okvir te opredelitve ne more spadati premoženjska škoda zaradi upravnih stroškov in stroškov odvetnika, ki so nekdanjemu lokalnemu uslužbencu nastali za podaljšanje njegovega dovoljenja za prebivanje in dovoljenja za delo v državi članici ter za pridobitev državljanstva te države članice, ker naj delegacija Unije po njegovi odpovedi pogodbe o zaposlitvi ne bi uredila njegovega položaja, pri čemer naj bi ta opustitev zainteresirani osebi domnevno preprečevala vrnitev v to državo. Ti stroški, čeprav so v obdobju več let večkrat nastali, so bili namreč trenutni, saj so dejansko nastali na dan oprave vsakega od upravnih postopkov in se njihovi zneski s pretekom časa niso povečevali. Prav tako za trajajočo ni mogoče opredeliti škode, ki zadeva potne stroške, ki naj bi zainteresirani osebi domnevno nastali za potovanja v tretjo državo, v kateri je navedena delegacija Unije. Taki stroški namreč po naravi dejansko nastanejo na datum posameznega od zadevnih potovanj in se s potekom časa ne povečujejo. (Glej točke 52, 81, 82 in 86.)

Na področju nepogodbene odgovornosti Unije pogoj obstoja vzročne zveze med očitanim ravnanjem in zatrjevano škodo, zahteva, da mora biti navedena škoda dovolj neposredna posledica očitanega ravnanja, to pomeni, da mora biti to ravnanje odločilni vzrok škode, saj ni treba odpraviti vseh škodljivih ali celo oddaljenih posledic nezakonitega položaja. Poleg tega je v primerih, v katerih naj bi navedeno škodo povzročila opustitev ravnanja, še posebej potrebna gotovost, da je navedeno škodo dejansko povzročilo očitano nedelovanje in da ga ni moglo povzročiti ravnanje, drugačno od tistega, ki se očita tem istim institucijam. Kar torej zadeva tožbo nekdanjega lokalnega uslužbenca, ki se nanaša na premoženjsko škodo, ki jo je domnevno utrpel zato, ker naj delegacija Unije po njegovi odpovedi pogodbe o zaposlitvi ne bi uredila njegovega položaja, če je bila posledica te opustitve to, da se zainteresirana stranka ni mogla vrniti delati in živeti v državo, v kateri je nastanjena zadevna delegacija Unije, je treba ugotoviti, da je odločitev zainteresirane stranke, da kupi stanovanje v državi članici svojega prebivališča ter da za to najame hipotekarni kredit, predvsem posledica njene osebne izbire, ne pa očitanega ravnanja. Poleg tega obstaja med tem ravnanjem in tema odločitvama za nakup in posojilo le posredna zveza med vzrokom in posledico. (Glej točke 53, 132 in 133.)