SODBA SODIŠČA (tretji senat)
z dne 9. septembra 2021 *
„Predhodno odločanje  –  Skupna politika na področju azila in subsidiarne zaščite  –  Direktiva  
2011/95/EU  –  Člen 2(j), tretja alinea  –  Pojem ‚družinski član‘  –  Polnoletna oseba, ki zaprosi za 
mednarodno zaščito zaradi družinskih vezi z mladoletnikom, ki je že pridobil subsidiarno 
zaščito  –  Datum, upošteven za presojo lastnosti ‚mladoletnika‘ “
V zadevi C-768/19,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je 
vložilo Bundesverwaltungsgericht (zvezno upravno sodišče, Nemčija) z odločbo z dne 
15. avgusta 2019 , ki je na Sodišče prispela 18. oktobra 2019 , v postopku
Bundesrepublik Deutschland
proti
SE,
ob udeležbi
Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht,
SODIŠČE (tretji senat),
v sestavi A. Prechal, predsednica senata, N. Wahl, F. Biltgen, sodnika, L. S. Rossi (poročevalka), 
sodnica, in J. Passer, sodnik,
generalni pravobranilec: G. Hogan,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za Bundesrepublik Deutschland A. Schumacher, agentka,
– za nemško vlado J. Möller in R. Kanitz, agenta,
SLZbirka odločb sodne prakse
* Jezik postopka: nemščina.
ECLI:EU:C:2021:709                                                                                                          1
– za madžarsko vlado K. Szíjjártó in M. Z. Fehér, agenta,
– za Evropsko komisijo A. Azéma, M. Condou-Durande, K. Kaiser in C. Ladenburger, agenti,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 25. marca 2021
izreka naslednjo
Sodbo
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 2(j) Direktive 2011/95/EU 
Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih 
morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do 
mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne 
zaščite, in glede vsebine te zaščite (UL 2011, L 337, str. 9).
2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med SE, afganistanskim državljanom, in Bundesrepublik 
Deutschland, ker je Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (zvezni urad za migracije in 
begunce, Nemčija) temu državljanu zavrnil odobritev statusa begunca ali subsidiarne zaščite iz 
naslova združitve družine z njegovim sinom.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2011/95
3 V uvodnih izjavah 12, 16, 18, 19 in 38 Direktive 2011/95 je navedeno:
„(12) Glavni cilj te direktive je po eni strani zagotoviti, da države članice uporabljajo skupna 
merila za ugotavljanje, katere osebe resnično potrebujejo mednarodno zaščito, po drugi 
strani pa zagotoviti, da je v vseh državah članicah navedenim osebam na voljo minimalna 
raven ugodnosti.
[…]
(16) Ta direktiva upošteva temeljne pravice in spoštuje načela, priznana zlasti z Listino Evropske 
unije o temeljnih pravicah. Ta direktiva si prizadeva zlasti zagotoviti polno spoštovanje 
človekovega dostojanstva in pravice do azila prosilcev za azil in družinskih članov, ki jih 
spremljajo, ter spodbujati uporabo členov 1, 7, 11, 14, 15, 16, 18, 21, 24, 34 in 35 navedene 
listine in bi jo bilo zato treba temu ustrezno izvajati.
[…]
2                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:709SODBA Z DNE 9. 9. 2021 – ZADEVA C-768/19 
BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND (DRUŽINSKI ČLAN )
(18) V skladu s Konvencijo Združenih narodov o otrokovih pravicah[, ki je bila sklenjena 
20. novembra 1989 v New Yorku (Zbirka pogodb Združenih narodov, zv. 1577, str. 3)] bi 
morale biti ,koristi otroka‘ najpomembnejše vodilo držav članic pri izvajanju te direktive. 
Pri ocenjevanju koristi otroka bi morale države članice zlasti upoštevati načelo enotnosti 
družine, dobrobit mladoletnika in njegov socialni razvoj, varstvene in varnostne vidike ter 
stališča mladoletnika v skladu z njegovo starostjo in zrelostjo.
(19) Treba je razširiti pojem ,družinskih članov‘, pri čemer je treba upoštevati različne posebne 
okoliščine nepreskrbljenosti in nameniti posebno pozornost koristim otroka.
[…]
(38) Pri odločanju o upravičenosti do ugodnosti iz te direktive bi morale države članice ustrezno 
upoštevati koristi otroka kot tudi posebne okoliščine, zaradi katerih so bližnji sorodniki, ki 
so že prisotni v državi članici in ki niso družinski člani upravičencev do mednarodne zaščite, 
odvisni od tega upravičenca. […]“
4 Člen 2 te direktive, naslovljen „Opredelitve pojmov“, določa:
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[…]
(j),družinski člani‘ v primeru, da je družina že obstajala v izvorni državi, pomenijo v zvezi 
s prošnjo za mednarodno zaščito naslednje člane družine upravičenca do mednarodne 
zaščite, prisotne v isti državi članici:
[…]
– očeta, mater ali drugo odraslo osebo, ki je za upravičenca do mednarodne zaščite 
odgovorna v skladu z zakonom ali s prakso zadevne države članice, če je navedeni 
upravičenec mladoleten ali neporočen;
(k),mladoletnik‘ pomeni državljana tretje države ali osebo brez državljanstva, mlajšo od 18 let;
[…]“
5 Člen 3 navedene direktive, naslovljen „Ugodnejši standardi“, določa:
„Države članice lahko uvedejo ali ohranijo ugodnejše standarde za opredelitev osebe kot begunca ali 
osebe, upravičene do subsidiarne zaščite, in za opredelitev vsebine mednarodne zaščite, v kolikor so ti 
standardi združljivi s to direktivo.“
6 Člen 20(2) in (5) te direktive določa:
„2. To poglavje se uporablja tako za begunce kot za osebe, upravičene do subsidiarne zaščite, 
razen če je določeno drugače.
[…]
ECLI:EU:C:2021:709                                                                                                                  3SODBA Z DNE 9. 9. 2021 – ZADEVA C-768/19 
BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND (DRUŽINSKI ČLAN )
5.Pri izvajanju določb tega poglavja, ki se nanašajo na mladoletnike, države članice v prvi vrsti 
upoštevajo koristi otroka.“
7 Člen 23 Direktive 2011/95, naslovljen „Ohranjanje enotnosti družine“, določa:
„1. Države članice zagotovijo, da se lahko ohrani enotnost družine.
2.Države članice zagotovijo, da so družinski člani upravičenca do mednarodne zaščite, ki sami ne 
izpolnjujejo pogojev za tako zaščito, upravičeni do ugodnosti iz členov 24 do 35, skladno 
z nacionalnimi postopki in v obsegu, združljivem z osebnim pravnim statusom družinskega člana.
3.Odstavka 1 in 2 se ne uporabljata, kadar družinski član ni ali ne bi bil upravičen do 
mednarodne zaščite skladno s poglavjema III in V.
[…]“
8 Člen 24(2) te direktive določa:
„Čim prej po priznanju mednarodne zaščite države članice upravičencem do statusa subsidiarne 
zaščite in njihovim družinskim članom izdajo dovoljenje za prebivanje, ki se ga lahko podaljša in ki 
mora veljati vsaj eno leto oziroma, v primeru podaljšanja, vsaj dve leti, razen če nujni razlogi 
nacionalne varnosti ali javnega reda zahtevajo drugače.“
Direktiva 2013/32/EU
Člen 6 Direktive 2013/32/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih 
postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite (UL 2013, L 180, str. 60), naslovljen 
„Dostopnost postopka“, določa:
„1. Ko prosilec poda prošnjo za mednarodno zaščito pri organu, ki je po nacionalnem pravu 
pristojno za evidentiranje takšnih prošenj, se prošnja evidentira najpozneje tri delovne dni 
potem, ko je prošnja podana.
Če se prošnja za mednarodno zaščito poda pri drugih organih, za katere je verjetno, da bodo 
prejeli takšne prošnje, vendar po nacionalnem pravu niso pristojni za evidentiranje, države članice 
zagotovijo, da se prošnja evidentira najpozneje šest dni potem, ko je prošnja podana.
Države članice zagotovijo, da imajo ti drugi organi, za katere je verjetno, da bodo prejeli prošnje za 
mednarodno zaščito, kot so policija, mejna policija, organi, pristojni za priseljevanje, in osebje 
ustanov za pridržanje, ustrezne informacije in da je njihovo osebje deležno potrebne ravni 
usposabljanja, za primerno izpolnjevanje svojih nalog in odgovornosti ter ima navodila za 
obveščanje prosilcev o tem, kje in kako se lahko vložijo prošnje za mednarodno zaščito.
2. Države članice zagotovijo, da ima oseba, ki poda prošnjo za mednarodno zaščito, dejansko 
možnost, da jo vloži v najkrajšem možnem času. Kadar prosilec ne vloži svoje prošnje, lahko 
država članica uporabi člen 28.
3. Brez poseganja v odstavek 2 lahko države članice zahtevajo, da se prošnje za mednarodno 
zaščito vložijo osebno in/ali na določenem mestu.
4                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:709SODBA Z DNE 9. 9. 2021 – ZADEVA C-768/19 
BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND (DRUŽINSKI ČLAN )
4. Ne glede na odstavek 3 se za prošnjo za mednarodno zaščito šteje, da je bila vložena, ko obrazec, 
ki ga predloži prosilec ali, kadar tako določa nacionalno pravo, uradno poročilo prejmejo pristojni 
organi zadevne države članice.
[…]“
Nemško pravo
9 Direktiva 2011/95 je bila v nemško pravo prenesena z Asylgesetz (zakon o azilu, BGBl. 2008 I, 
str. 1798, v nadaljevanju: AsylG).
10 V AsylG se razlikuje med izraženo namero o podaji prošnje za azil (člen 13(1) AsylG) in 
formalnimi prošnjami za azil (člen 14(1) AsylG).
11 Člen 13(1) AsylG določa:
„Šteje se, da prošnja za azil obstaja, če iz volje tujca, podane pisno, ustno ali na drug način, izhaja, da ta 
tujec na zveznem ozemlju išče zaščito pred političnim preganjanjem ali zaščito pred odstranitvijo ali 
drugo vrnitvijo v državo, v kateri mu grozi preganjanje v smislu člena 3(1) ali resna škoda v smislu 
člena 4(1).“
12 Člen 14(1) AsylG določa:
„Prošnjo za azil je treba vložiti pri izpostavi zveznega urada za migracije in tujce, ki vodi sprejemni 
center, pristojen za sprejem tujca.“
13 Člen 26 AsylG določa:
„[…]
(2) Otroku osebe, ki ji je priznana pravica do azila, ki je v trenutku vložitve prošnje za azil 
mladoleten in neporočen, se na podlagi prošnje prizna pravica do azila, če priznanja tujca kot 
osebe, ki ji je priznana pravica do azila, ni mogoče izpodbijati in tega priznanja ni treba odpraviti 
ali razglasiti za ničnega.
(3) Staršem mladoletne neporočene osebe, ki ji je priznana pravica do azila, ali drugemu 
odraslemu v smislu člena 2(j) Direktive [2011/95] se na podlagi prošnje prizna pravica do azila, če:
1. priznanja statusa osebe, ki ji je priznana pravica do azila, ni mogoče izpodbijati;
2. je družina v smislu člena 2(j) Direktive [2011/95] obstajala že v državi, v kateri je oseba, ki ji je 
priznana pravica do azila, politično preganjana;
3. so v državo vstopili pred priznanjem statusa osebe, ki ji je priznana pravica do azila, oziroma so 
prošnjo za azil vložili nemudoma po vstopu;
4. priznanja statusa osebe, ki ji je priznana pravica do azila, ni treba odpraviti ali razglasiti za 
ničnega, in
5. imajo pravico do varstva in vzgoje za osebo, ki ji je priznana pravica do azila.
ECLI:EU:C:2021:709                                                                                                                  5SODBA Z DNE 9. 9. 2021 – ZADEVA C-768/19 
BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND (DRUŽINSKI ČLAN )
Za sorojence mladoletne osebe, ki ji je priznana pravica do azila, ki so v trenutku vložitve svoje 
prošnje mladoletni in neporočeni, se smiselno uporabljajo točke od 1 do 4 prvega pododstavka.
[…]
(5) Za družinske člane – v smislu odstavkov od 1 do 3 – upravičencev do mednarodne zaščite se 
smiselno uporabljajo odstavki od 1 do 4. Pravica do azila se nadomesti s statusom begunca ali 
subsidiarno zaščito. Subsidiarna zaščita kot družinskemu članu upravičencev do mednarodne 
zaščite se ne prizna, če obstaja izključitveni razlog iz člena 4(2).“
14 Člen 77(1) AsylG določa:
„V sporih na podlagi tega zakona sodišče izhaja iz stvarnega in pravnega položaja v času zadnje 
obravnave; če se odločba izda brez obravnave, je odločilen trenutek, v katerem se sprejme odločba. 
[…]“
Dejansko stanje v postopku v glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
15 Iz spisa, ki je na voljo Sodišču, je razvidno, da je sin tožeče stranke v postopku v glavni stvari, rojen 
20. aprila 1998 , v Nemčijo prišel leta 2012 in tam 21. avgusta istega leta vložil prošnjo za azil. 
Zvezni urad za migracije in begunce je 13. maja 2016 , torej ko je ta otrok že dopolnil 18 let, 
zavrnil njegovo prošnjo za azil, vendar mu je priznal status subsidiarne zaščite.
16 Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je v Nemčijo prispela januarja 2016. Naslednji mesec je 
izrazila namero o podaji prošnje za azil, 21. aprila istega leta pa je vložila formalno prošnjo za 
mednarodno zaščito. Zvezni urad za migracije in begunce je prošnjo za azil tožeče stranke 
v postopku v glavni stvari zavrnil, zavrnil ji je priznanje statusa begunca in statusa subsidiarne 
zaščite ter ugotovil, da ni razlogov, ki bi nasprotovali njeni odstranitvi.
17 Verwaltungsgericht (upravno sodišče, Nemčija) je z odločbo z dne 23. maja 2018 tožbi, ki jo je 
tožeča stranka v postopku v glavni stvari vložila zoper odločbo zveznega urada za migracije in 
begunce, ugodilo in z njo Zvezni republiki Nemčiji naložilo, naj tožeči stranki prizna status 
subsidiarne zaščite na podlagi člena 26(3), prvi pododstavek, in (5) AsylG kot staršu 
neporočenega mladoletnega otroka, upravičenega do te zaščite. To sodišče je menilo, da je bil sin 
tožeče stranke v postopku v glavni stvari na datum, upošteven v ta namen, in sicer datum vložitve 
prošnje za azil, mladoleten. V teh okoliščinah je navedeno sodišče presodilo, da je treba za 
trenutek vložitve prošnje za azil šteti trenutek, ko prosilec prvič izrazil namero o podaji prošnje 
za azil v Nemčiji in ko je pristojni organ s tem seznanjen.
18 Zvezna republika Nemčija je zoper to odločbo vložila revizijo pri Bundesverwaltungsgericht 
(zvezno upravno sodišče, Nemčija) zaradi kršitve člena 26(3), prvi pododstavek, AsylG. Trdi, da 
bi morala odločba o prošnji za azil tožeče stranke v postopku v glavni stvari v skladu 
s členom 77(1) AsylG temeljiti na dejanskem in pravnem položaju v času zadnje obravnave pred 
sodiščem, na kateri se je ugotavljalo dejansko stanje, ali – če te ni bilo – na datum izdaje sodne 
odločbe. Ker sin tožeče stranke v postopku v glavni stvari na upoštevni datum glede na to 
določbo ni bil več mladoleten, naj se tožeča stranka v postopku v glavni stvari ne bi mogla 
sklicevati na uporabo člena 26(3) AsylG, ki se sklicuje na člen 2(j) Direktive 2011/95. Zgolj prek 
otroka, ki je bil v trenutku, ko mu je pristojni organ odobril status subsidiarne zaščite, še 
mladoleten, naj bi lahko nastale pravice za njegove starše na podlagi tega člena 2(j). Ta ugotovitev 
naj bi bila potrjena s ciljem člena 26(3) AsylG, ki je varstvo interesov mladoletnikov, kar je cilj, ki 
6                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:709SODBA Z DNE 9. 9. 2021 – ZADEVA C-768/19 
BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND (DRUŽINSKI ČLAN )
naj bi bil brezpredmeten, ko ti mladoletniki postanejo polnoletni. V vsakem primeru, tudi če bi 
bilo treba obstoj pogojev za priznanje izvedene pravice do azila staršem mladoletnika presojati 
glede na datum prošnje za azil zadevnega starša, naj bi bilo treba upoštevati datum, ko je ta 
v skladu s členom 14 AsylG formalno vložil prošnjo za azil, ne pa datuma, ko je prvič izrazil 
namero o podaji prošnje za azil v smislu člena 13 AsylG.
19 Predložitveno sodišče navaja, da bi bilo treba prošnji tožeče stranke v postopku v glavni stvari za 
subsidiarno zaščito kot družinski član upravičenca do mednarodne zaščite ugoditi, če bi bil njen 
sin „mladoletnik“ v smislu člena 2(k) Direktive 2011/95 in če bi imela skrbništvo nad njim na 
datum, upošteven za presojo dejanskega stanja. V skladu s členom 2(j) Direktive 2011/95 med 
„družinske člane“ upravičenca do mednarodne zaščite, kadar je ta mladoleten in neporočen, med 
drugim spada oče slednjega, če je zaradi prošnje za mednarodno zaščito prisoten na ozemlju iste 
države članice in je družina zadevne osebe obstajala že v izvorni državi. Po mnenju tega sodišča 
na podlagi besedila navedene določbe ni mogoče z gotovostjo določiti datuma, ki ga je treba 
upoštevati pri presoji, ali je navedeni upravičenec mladoleten, in če je tako, ali je mogoče očeta 
tega mladoletnika šteti za družinskega člana v smislu iste določbe tudi po tem, ko navedeni 
upravičenec postane polnoleten.
20 Predložitveno sodišče v zvezi z določitvijo tega datuma ugotavlja, da je Sodišče v zadevi, v kateri je 
bila izdana sodba z dne 12. aprila 2018 , A in S(C-550/16 , EU:C:2018:248 ), potrdilo, da je 
z nacionalno ureditvijo, na podlagi katere je pravica do združitve družine odvisna od datuma, na 
katerega pristojni nacionalni organ formalno sprejme odločbo, s katero zadevni osebi prizna status 
begunca, lahko znatnemu delu beguncev, ki so vložili prošnjo za mednarodno zaščito kot 
mladoletniki brez spremstva, uživanje te pravice odvzeto. Vendar to sodišče meni, da 
razlogovanja Sodišča v tej zadevi ni mogoče uporabiti v obravnavani zadevi, saj v nasprotju s tem, 
kar je veljalo v navedeni zadevi, otrok tožeče stranke v postopku v glavni stvari nima pravice do 
azila, ampak je upravičen do statusa subsidiarne zaščite, za priznanje katerega bi bila, drugače kot 
pri statusu begunca, potrebna uradna odločba.
21 Poleg tega se v tem okviru glede na okoliščine primera postavlja tudi vprašanje, ali je treba za 
določitev trenutka prošnje za mednarodno zaščito upoštevati čas, ko je bila izražena namera 
o podaji prošnje za azil, ali čas, ko je bila prošnja za azil vložena v pravilni obliki.
22 Poleg tega predložitveno sodišče dvomi o tem, ali je pomembno, da se v državi članici gostiteljici 
dejansko ponovno vzpostavi družinsko življenje zadevnega otroka in starša v smislu člena 7 Listine 
Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), in o tem, ali je pred tem obstajalo 
tako družinsko življenje v izvorni državi, ter o namenu tožeče stranke v postopku v glavni stvari, 
da dejansko izvršuje starševsko skrb v državi članici gostiteljici.
23 Nazadnje, predložitveno sodišče se sprašuje, ali prosilec za azil preneha biti družinski član v smislu 
člena 2(j), tretja alinea, Direktive 2011/95 z nastopom polnoletnosti upravičenca do zaščite, saj je 
ta lastnost očitno povezana s tem, da je trajanje mladoletnosti upravičenca do zaščite omejeno.
24 V teh okoliščinah je Bundesverwaltungsgericht (zvezno upravno sodišče) prekinilo odločanje in 
Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.Ali je treba v primeru prosilca za azil, ki je pred nastopom polnoletnosti svojega otroka, 
s katerim je v izvorni državi že obstajala družina in ki mu je bil na podlagi prošnje za zaščito, 
vložene pred nastopom polnoletnosti, po nastopu polnoletnosti priznan status subsidiarne 
zaščite (v nadaljevanju: oseba, upravičena do subsidiarne zaščite), vstopil v državo članico 
ECLI:EU:C:2021:709                                                                                                                  7SODBA Z DNE 9. 9. 2021 – ZADEVA C-768/19 
BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND (DRUŽINSKI ČLAN )
gostiteljico osebe, upravičene do subsidiarne zaščite, in je tam prav tako vložil prošnjo za 
mednarodno zaščito (v nadaljevanju: prosilec za azil), kadar gre za nacionalno določbo, ki se 
za priznanje subsidiarne zaščite, izvedene iz statusa osebe, upravičene do subsidiarne zaščite, 
sklicuje na člen 2(j) Direktive [2011/95], pri vprašanju, ali je oseba, upravičena do subsidiarne 
zaščite, ,mladoletna‘ v smislu tretje alinee člena 2(j) Direktive [2011/95], izhajati iz trenutka 
izdaje odločbe o prošnji prosilca za azil ali pa iz zgodnejšega trenutka, na primer trenutka, ko 
je:
(a)bil osebi, upravičeni do subsidiarne zaščite, priznan status subsidiarne zaščite;
(b)prosilec za azil vložil prošnjo za azil;
(c)prosilec za azil vstopil v državo članico gostiteljico, ali
(d)oseba, upravičena do subsidiarne zaščite, vložila prošnjo za azil?
2.V primeru:
(a)da je odločilen trenutek vložitve prošnje:
Ali je treba v tem pogledu izhajati iz pisne, ustne ali na kakšen drug način izražene namere 
o podaji prošnje za azil, s katero je bil seznanjen nacionalni organ, pristojen za prošnjo za 
azil (izražena namera o podaji prošnje za azil), ali iz formalno vložene prošnje za 
mednarodno zaščito?
(b)da je odločilen trenutek vstopa prosilca za azil v državo ali trenutek vložitve njegove 
prošnje za azil:
Ali je pomembno tudi, da v tem trenutku še ni bilo odločeno o prošnji za zaščito osebe, 
upravičene do subsidiarne zaščite, ki ji je bil ta status priznan šele pozneje?
3.(a)Kakšne zahteve morajo biti izpolnjene v položaju, opisanem v točki 1, da gre pri prosilcu za 
azil za ,družinskega člana‘ (člen 2(j), tretja alinea, Direktive [2011/95]), ki je ,v zvezi 
s prošnjo za mednarodno zaščito […] [prisoten] v isti državi članici‘ kot upravičenec 
do mednarodne zaščite in s katerim je ,družina že obstajala v izvorni državi‘? Ali to 
zlasti predpostavlja, da je bilo družinsko življenje med osebo, upravičeno do 
subsidiarne zaščite, in prosilcem za azil v smislu člena 7 Listine […] v državi članici 
gostiteljici ponovno vzpostavljeno, ali pa v tem pogledu zadošča zgolj sočasna 
prisotnost osebe, upravičene do subsidiarne zaščite, in prosilca za azil v državi članici 
gostiteljici? Ali je starš družinski član tudi tedaj, če vstop glede na okoliščine 
posameznega primera ni bil povezan s tem, da bi se dejansko prevzela odgovornost 
v smislu tretje alinee člena 2(j) Direktive [2011/95] za osebo, ki ji je bila priznana 
mednarodna zaščita in ki je še mladoletna in neporočena?
(b)Če je treba na tretje vprašanje, točka (a), odgovoriti tako, da mora biti družinsko življenje 
med osebo, upravičeno do subsidiarne zaščite, in prosilcem za azil v smislu člena 7 Listine 
[…] v državi članici gostiteljici ponovno vzpostavljeno, ali je tedaj pomembno, kdaj je 
prišlo do te ponovne vzpostavitve? Ali je v tem pogledu zlasti treba upoštevati, ali je bilo 
družinsko življenje ponovno vzpostavljeno v določenem roku po vstopu prosilca za azil 
v državo, v trenutku, ko je prosilec za azil vložil prošnjo, ali v trenutku, ko je bila oseba, 
upravičena do subsidiarne zaščite, še mladoletna?
4.Ali prosilec preneha biti družinski član v smislu tretje alinee člena 2(j) Direktive [2011/95] 
z nastopom polnoletnosti osebe, upravičene do subsidiarne zaščite, in s tem povezanim 
prenehanjem odgovornosti za osebo, ki je mladoletna in neporočena? Če je odgovor na to 
nikalen: Ali ta lastnost družinskega člana (in s tem povezane pravice) po tem trenutku obstaja 
časovno neomejeno naprej ali pa preneha po določenem roku (in če da: katerem roku) ali ko 
nastopijo določeni dogodki (in če da: kateri dogodki)?“
8                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:709SODBA Z DNE 9. 9. 2021 – ZADEVA C-768/19 
BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND (DRUŽINSKI ČLAN )
Postopek pred Sodiščem
25 S sklepom predsednika Sodišča z dne 26. maja 2020 je bil postopek v tej zadevi prekinjen na 
podlagi člena 55(1)(b) Poslovnika Sodišča do sprejetja odločbe v zadevah C-133/19, C-136/19 in 
C-137/19, État belge (Združitev družine – mladoletni otrok). Sodba z dne 16. julija 2020 , État 
belge (Združitev družine – mladoletni otrok) (C-133/19, C-136/19 in C-137/19 , EU:C:2020:577 ), 
je bila predložitvenemu sodišču v tem postopku vročena, da bi to preverilo, ali vztraja pri 
predlogu za sprejetje predhodne odločbe. Navedeno sodišče je s sklepom z dne 19. avgusta 2020 , 
ki je v sodno tajništvo Sodišča prispel 26. avgusta istega leta, Sodišče obvestilo, da vztraja pri tem 
predlogu za sprejetje predhodne odločbe. Ta postopek se je zato nadaljeval s sklepom predsednika 
Sodišča z dne 28. avgusta 2020 .
26 Nemška vlada je bila 10. novembra 2020 pozvana, naj v pisnem odgovoru pojasni razliko – zlasti 
glede postopka, rokov in pogojev – ki v nemškem pravu obstaja med izraženo namero o podaji 
prošnje za azil v smislu člena 13(1) AsylG in formalno prošnjo za azil v smislu člena 14(1) tega 
zakona. Nemška vlada je na to vprašanje odgovorila 14. decembra istega leta.
27 Stranki v postopku v glavni stvari in drugi zainteresirani subjekti so bili 10. novembra 2020 na 
podlagi člena 23 Statuta Sodišča Evropske unije pozvani, naj izrazijo stališče o morebitnih 
posledicah, ki jih je treba izpeljati iz sodbe z dne 16. julija 2020 , État belge (Združitev družine – 
mladoletni otrok) (C-133/19, C-136/19 in C-137/19 , EU:C:2020:577 ), za odgovor zlasti na prvo 
postavljeno vprašanje. Madžarska vlada in Evropska komisija sta v zvezi s tem predložili stališči.
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo in drugo vprašanje
28 Predložitveno sodišče želi s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu 
izvedeti, kateri datum je v položaju, v katerem je prosilec za azil, ki je vstopil na ozemlje države 
članice gostiteljice, na katerem je njegov neporočen mladoletni otrok, in ki iz statusa subsidiarne 
zaščite, ki ga je pridobil ta otrok, želi izpeljati pravico do azila na podlagi zakonodaje te države 
članice, s katero je taka pravica podeljena osebam, za katere se uporablja člen 2(j), tretja alinea, 
Direktive 2011/95, upošteven za presojo, ali je upravičenec do mednarodne zaščite „mladoletnik“ 
v smislu te določbe, da bi odločilo o prošnji za mednarodno zaščito, ki jo je vložil ta prosilec za azil.
29 Predložitveno sodišče želi zlasti izvedeti, ali je treba upoštevati trenutek, ko je odločeno o prošnji 
za azil, ki jo je vložil navedeni prosilec za azil, ali kak predhodni trenutek.
30 Za odgovor na to vprašanje je treba spomniti, da je namen Direktive 2011/95, sprejete zlasti na 
podlagi člena 78(2)(b) PDEU, med drugim vzpostaviti enoten sistem subsidiarne zaščite. V zvezi 
s tem je iz uvodne izjave 12 te direktive razvidno, da je eden od njenih glavnih ciljev zagotoviti, da 
države članice uporabljajo skupna merila za ugotavljanje, katere osebe resnično potrebujejo 
mednarodno zaščito (sodba z dne 23. maja 2019 , Bilali , C-720/17 , EU:C:2019:448 , točka 35in 
navedena sodna praksa).
ECLI:EU:C:2021:709                                                                                                                  9SODBA Z DNE 9. 9. 2021 – ZADEVA C-768/19 
BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND (DRUŽINSKI ČLAN )
31 V tem okviru je s členom 23(1) in (2) te direktive državam članicam naloženo, da zagotovijo 
enotnost družine in da so družinski člani upravičenca do mednarodne zaščite, ki sami ne 
izpolnjujejo pogojev za tako zaščito, upravičeni do ugodnosti iz členov od 24 do 35 navedene 
direktive, skladno z nacionalnimi postopki in v obsegu, združljivem z osebnim pravnim statusom 
družinskega člana.
32 Med družinskimi člani upravičenca do mednarodne zaščite, ki so v isti državi članici prisotni 
zaradi prošnje za mednarodno zaščito, so – če je družina obstajala že v izvorni državi – v skladu 
s členom 2(j), tretja alinea, Direktive 2011/95 oče ali mati tega upravičenca ali druga odrasla 
oseba, ki je zanj odgovorna v skladu z veljavnim zakonom ali prakso zadevne države članice, če je 
navedeni upravičenec mladoleten ali neporočen.
33 V zvezi s tem je treba poudariti, da čeprav člen 2(k) Direktive 2011/95 določa, da mora biti 
mladoletnik mlajši od 18 let, s to določbo ni določen trenutek, ki ga je treba upoštevati pri 
presoji, ali je tak pogoj izpolnjen, niti se z njo v tem pogledu ne napotuje na pravo držav članic.
34 V teh okoliščinah ni mogoče šteti, da je zakonodajalec Unije državam članicam priznal polje 
proste presoje glede določitve trenutka, ki ga je treba upoštevati pri presoji, ali je upravičenec do 
mednarodne zaščite „mladoletnik“ v smislu člena 2(j), tretja alinea, Direktive 2011/95.
35 Spomniti je namreč treba, da tako iz zahteve po enotni uporabi prava Unije kot iz načela enakosti 
izhaja, da je treba posamezno določbo tega prava, ki se za opredelitev svojega smisla in obsega ne 
sklicuje posebej na pravo držav članic, običajno razlagati samostojno in enotno v celotni Evropski 
uniji, in sicer ob upoštevanju, med drugim, okvira, v katerega je določba umeščena, in cilja, ki ga 
zadevna ureditev uresničuje (sodba z dne 16. julija 2020 , État belge (Združitev družine – 
mladoletni otrok) , C-133/19, C-136/19 in C-137/19 , EU:C:2020:577 , točka 30in navedena sodna 
praksa).
36 Poleg tega so glede na uvodno izjavo 16 Direktive 2011/95 s to direktivo spoštovane temeljne 
pravice in načela, določena v Listini, njen namen pa je spodbujati uporabo zlasti členov 7 in 24 te 
listine.
37 Natančneje, člen 7 Listine, ki določa pravice, enake tistim, zagotovljenim s členom 8(1) Evropske 
konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane v Rimu 
4. novembra 1950 , priznava pravico do spoštovanja zasebnega ali družinskega življenja. Ta člen 7 
je v skladu z ustaljeno sodno prakso treba brati v povezavi z obveznostjo, da se upošteva največja 
korist otroka, ki je priznana v členu 24(2) Listine, in ob upoštevanju potrebe, da otrok vzdržuje 
redne osebne stike z očetom in materjo, navedene v členu 24(3) te listine (sodba z dne 
16. julija 2020 , État belge (Združitev družine – mladoletni otrok) , C-133/19, C-136/19 in 
C-137/19 , EU:C:2020:577 , točka 34in navedena sodna praksa).
38 Iz tega izhaja, da je treba določbe Direktive 2011/95 razlagati in uporabljati zlasti ob upoštevanju 
člena 7 ter člena 24(2) in (3) Listine, kot je poleg tega razvidno tudi iz uvodnih izjav 18, 19 in 38 ter 
člena 20(5) te direktive, v skladu s katerimi morajo koristi otroka za države članice, kadar izvajajo 
navedeno direktivo, pomeniti glavno vodilo, ki mu posvetijo posebno pozornost, pri ocenjevanju 
katerega bi morale zlasti ustrezno upoštevati načelo enotnosti družine, dobrobit mladoletnika in 
njegov socialni razvoj.
10                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:709SODBA Z DNE 9. 9. 2021 – ZADEVA C-768/19 
BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND (DRUŽINSKI ČLAN )
39 Poudariti pa je treba, da ne bi bilo v skladu niti s cilji, ki se uresničujejo s to direktivo, niti 
z zahtevami, ki izhajajo iz člena 7 Listine, namenjenega spodbujanju družinskega življenja, in 
člena 24(2) Listine, s katerim je zahtevano, da se pri vseh ukrepih, ki se nanašajo na otroke, med 
drugim pri tistih, ki jih države članice sprejmejo pri uporabi navedene direktive, upoštevajo 
predvsem koristi otroka (sodba z dne 16. julija 2020 , État belge (Združitev družine – mladoletni 
otrok) , C-133/19, C-136/19 in C-137/19 , EU:C:2020:577 , točka 36in navedena sodna praksa), če 
bi se štelo, kot to predlaga zlasti nemška vlada, da je datum, na katerega pristojni organ zadevne 
države članice odloči o prošnji za azil, ki jo je vložil zadevni starš, ki iz statusa subsidiarne zaščite, 
ki ga je pridobil njegov otrok, želi izpeljati pravico do subsidiarne zaščite, tisti datum, ki ga je treba 
upoštevati pri presoji, ali je upravičenec do mednarodne zaščite „mladoletnik“ v smislu člena 2(j), 
tretja alinea, Direktive 2011/95.
40 Pristojni nacionalni organi in sodišča se namreč ne spodbujajo, naj prošnje, ki jih vložijo starši 
mladoletnikov, obravnavajo prednostno, z nujnostjo, ki je potrebna za upoštevanje ranljivosti teh 
mladoletnikov, tako da bi ti organi in sodišča lahko ravnali na način, ki bi ogrozil pravico do 
družinskega življenja tako starša z njegovim mladoletnim otrokom kot tudi zadnjenavedenega 
s članom njegove družine (glej po analogiji sodbo z dne 16. julija 2020 , État belge (Združitev 
družine – mladoletni otrok) , C-133/19, C-136/19 in C-137/19 , EU:C:2020:577 , točka 37in 
navedena sodna praksa).
41 Poleg tega taka razlaga prav tako ne bi omogočala, da bi se v skladu z načeloma enakega 
obravnavanja in pravne varnosti zagotovilo enako in predvidljivo obravnavanje vseh prosilcev, ki 
so s časovnega vidika v enakem položaju, ker bi vodila do tega, da bi bil uspeh prošnje za 
mednarodno zaščito v glavnem odvisen od okoliščin, ki jih je mogoče pripisati nacionalni upravi 
ali nacionalnim sodiščem, zlasti od večje ali manjše hitrosti, s katero se obravnava prošnja ali 
s katero se odloči o tožbi, vloženi zoper odločbo o zavrnitvi take prošnje, ne pa od okoliščin, ki jih 
je mogoče pripisati prosilcu za azil (glej po analogiji sodbo z dne 16. julija 2020 , État belge 
(Združitev družine – mladoletni otrok) , C-133/19, C-136/19 in C-137/19 , EU:C:2020:577 , 
točka 42in navedena sodna praksa).
42 V teh okoliščinah je treba ugotoviti, kot je v bistvu navedel generalni pravobranilec 
v točkah 73 in 74 sklepnih predlogov, da je – če prosilec za azil, ki je vstopil na ozemlje države 
članice gostiteljice, na katerem je njegov neporočen mladoletni otrok, in ki iz statusa subsidiarne 
zaščite, ki ga je pridobil ta otrok, želi izpeljati pravico do ugodnosti iz členov od 24 do 35 Direktive 
2011/95 in, odvisno od primera, pravico do azila, če je to v skladu s členom 3 te direktive določeno 
z nacionalnim pravom – datum, upošteven za presojo, ali je upravičenec do mednarodne zaščite 
„mladoletnik“ v smislu člena 2(j), tretja alinea, Direktive 2011/95, zaradi odločitve o prošnji za 
azil, ki jo je vložil njegov oče, datum, na katerega je zadnjenavedeni vložil tako prošnjo.
43 Na pravico družinskega člana do teh ugodnosti – vključno, odvisno od okoliščin primera, s pravico 
do azila, če je ta določena z nacionalnim pravom – se mora torej sklicevati zadevni starš, ko je 
njegov otrok, ki je upravičenec do mednarodne zaščite, še vedno mladoleten. Poleg tega je iz 
besedila člena 2(j), tretja alinea, Direktive 2011/95 razvidno, da je morala družina obstajati že 
v izvorni državi in so morali biti zadevni družinski člani zaradi prošnje za mednarodno zaščito 
prisotni na ozemlju iste države članice, preden je ta upravičenec postal polnoleten, kar pomeni 
tudi, da je navedeni upravičenec zaprosil za to zaščito, preden je postal polnoleten.
ECLI:EU:C:2021:709                                                                                                                11SODBA Z DNE 9. 9. 2021 – ZADEVA C-768/19 
BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND (DRUŽINSKI ČLAN )
44 Taka razlaga je v skladu tako s cilji Direktive 2011/95 kot s temeljnimi pravicami, varovanimi 
v pravnem redu Unije, s katerimi, kot je bilo poudarjeno v točkah od 36 do 38 te sodbe, je 
zahtevano, da se največja pozornost nameni otrokovim koristim kot glavnemu vodilu držav 
članic, in pri presoji katerega je treba ustrezno upoštevati zlasti načelo enotnosti družine, 
dobrobit mladoletnika in njegov socialni razvoj.
45 Če bi se štelo, da je odločilen datum, na katerega zadevni starš vloži prošnjo, želi predložitveno 
sodišče izvedeti, ali je treba šteti, da je ta datum datum, na katerega je ta starš prvič izrazil namero 
o podaji prošnje za azil in je bil pristojni organ s tem seznanjen, ali datum, na katerega je navedeni 
starš formalno vložil prošnjo za azil.
46 V obravnavani zadevi naj bi se, kot je razvidno iz spisa, ki je na voljo Sodišču, v nemškem pravu, ki 
se uporablja, razlikovalo med izraženo namero o podaji prošnje za azil v skladu s členom 13(1) 
AsylG in formalno vložitvijo prošnje za azil v skladu s členom 14(1) AsylG. To razlikovanje 
odraža razliko iz člena 6(2) Direktive 2013/32 med podajo prošnje za mednarodno zaščito na eni 
strani in njeno vložitvijo na drugi.
47 V zvezi s tem je treba pojasniti, da – kot je razvidno iz pojasnil predložitvenega sodišča – medtem 
ko za izraženo namero o podaji prošnje za azil v smislu člena 13(1) AsylG ni zahtevana posebna 
oblika in je ta prošnja odvisna predvsem od okoliščin, ki jih je mogoče pripisati prosilcu za 
mednarodno zaščito, pa mora pristojni nacionalni organ v zvezi z vložitvijo formalne prošnje za 
azil v smislu člena 14(1) AsylG izpolniti nekatere formalnosti.
48 Kot je ugotovil generalni pravobranilec v točki 76 sklepnih predlogov, je Sodišče presodilo, da 
državljan tretje države pridobi status prosilca za mednarodno zaščito v smislu člena 2(c) Direktive 
2013/32, ko „poda“ tako prošnjo. V zvezi s tem, medtem ko je za evidentiranje prošnje za 
mednarodno zaščito na podlagi člena 6(1), prvi in drugi pododstavek, te direktive pristojna 
zadevna država članica in se za vložitev te prošnje od prosilca za mednarodno zaščito načeloma 
zahteva, da izpolni obrazec, ki je v ta namen določen v skladu s členom 6(3) in (4) navedene 
direktive, pa dejanje „podaje“ prošnje za mednarodno zaščito ne zahteva izpolnitve nobene 
upravne formalnosti, saj je treba te formalnosti spoštovati pri „vložitvi“ te prošnje (sodba z dne 
25. junija 2020 , Ministerio Fiscal (Organ, za katerega je verjetno, da bo prejel prošnjo za 
mednarodno zaščito) , C-36/20 PPU , EU:C:2020:495 , točki 92in 93).
49 Zato, prvič, pridobitev statusa prosilca za mednarodno zaščito ne more biti pogojena niti 
z vložitvijo navedene prošnje niti z njenim evidentiranjem in, drugič, dejstvo, da državljan tretje 
države izrazi željo, da zaprosi za mednarodno zaščito pred „drugim organom“ v smislu člena 6(1), 
drugi pododstavek, Direktive 2013/32, zadostuje za to, da pridobi status prosilca za mednarodno 
zaščito in da zato začne teči rok šestih delovnih dni, v katerem mora zadevna država članica to 
prošnjo evidentirati (sodba z dne 25. junija 2020 , Ministerio Fiscal (Organ, za katerega je 
verjetno, da bo prejel prošnjo za mednarodno zaščito) , C-36/20 PPU , EU:C:2020:495 , točka 94).
50 V obravnavani zadevi je iz predložitvene odločbe razvidno, da je starš, ki je zaprosil za 
mednarodno zaščito, vstopil na nemško ozemlje januarja 2016. V naslednjem mesecu je izrazil 
namero o podaji prošnje za azil, 21. aprila 2016 pa je vložil formalno prošnjo za azil v smislu 
člena 14(1) AsylG. Zvezni urad za migracije in begunce je prošnjo za azil tožeče stranke 
v postopku v glavni stvari zavrnil z obrazložitvijo, da je njen sin 20. aprila 2016 postal polnoleten.
12                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:709SODBA Z DNE 9. 9. 2021 – ZADEVA C-768/19 
BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND (DRUŽINSKI ČLAN )
51 V teh okoliščinah je treba šteti, da če je prosilec za azil izrazil namero o podaji prošnje, ko je bil 
njegov sin še mladoleten v smislu člena 2(k) Direktive 2011/95, je treba za namene 
zadnjenavedene določbe načeloma šteti, da je tak prosilec na ta datum družinski član osebe, 
upravičene do subsidiarne zaščite.
52 Glede na vse zgornje ugotovitve je treba na prvo in drugo postavljeno vprašanje odgovoriti, da je 
treba člen 2(j), tretja alinea, Direktive 2011/95 razlagati tako, da je – kadar prosilec za azil, ki je 
vstopil na ozemlje države članice gostiteljice, na katerem je njegov neporočen mladoletni otrok, 
in ki iz statusa subsidiarne zaščite, ki ga je ta otrok pridobil, želi izpeljati pravico do azila na 
podlagi zakonodaje te države članice, s katero je taka pravica podeljena osebam, za katere se 
uporablja člen 2(j), tretja alinea, Direktive 2011/95 – datum, upošteven za presojo, ali je oseba, 
upravičena do te zaščite, „mladoletnik“ v smislu te določbe, zaradi odločitve o prošnji za 
mednarodno zaščito, ki jo je vložil ta prosilec za azil, datum, na katerega je zadnjenavedeni vložil 
prošnjo za azil oziroma, odvisno od okoliščin primera, izrazil namero o podaji take prošnje.
Tretje vprašanje
53 Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 2(j), tretja alinea, 
Direktive 2011/95 v povezavi s členom 23(2) te direktive in členom 7 Listine razlagati tako, da 
s pojmom „družinski član“ ni zahtevana dejanska ponovna vzpostavitev družinskega življenja 
med staršem upravičenca do mednarodne zaščite in njegovim otrokom. To sodišče sprašuje tudi, 
ali je treba starša šteti za „družinskega člana“, če namen vstopa na ozemlje zadevne države članice 
ni bil dejanski prevzem starševske odgovornosti do zadevnega otroka v smislu člena 2(j), tretja 
alinea, Direktive 2011/95.
54 Za odgovor na to vprašanje je treba spomniti, da je v skladu s členom 2(j), tretja alinea, Direktive 
2011/95 pojem „družinski član“, kar zadeva očeta otroka, ki je upravičenec do subsidiarne zaščite, 
odvisen zgolj od treh pogojev iz te določbe, in sicer da je družina obstajala že v izvorni državi, da so 
v zvezi s prošnjo za mednarodno zaščito družinski člani upravičenca do mednarodne zaščite 
prisotni v isti državi članici in da je upravičenec do mednarodne zaščite neporočen mladoletnik. 
Dejanska ponovna vzpostavitev družinskega življenja na ozemlju države članice gostiteljice pa 
med temi pogoji ni našteta.
55 Poleg tega se člen 23 te direktive ne nanaša niti na dejansko ponovno vzpostavitev družinskega 
življenja. Člen 23(1) te direktive določa, da države članice zagotovijo, da se ohrani enotnost 
družine, v členu 23(2) navedene direktive pa je pojasnjeno, da morajo države članice zagotoviti, 
da so družinski člani upravičenca do mednarodne zaščite načeloma upravičeni do ugodnosti iz 
členov od 24 do 35 te direktive.
56 Tudi člen 7 Listine določa zgolj pravico vsakogar do spoštovanja družinskega življenja ter z njim – 
tako kot s členom 2(j), tretja alinea, in členom 23 Direktive 2011/95 – ni določena nobena posebna 
zahteva niti glede podrobnih pravil za uveljavljanje te pravice niti glede intenzivnosti zadevnih 
družinskih razmerij.
57 V teh okoliščinah ni mogoče šteti, da je pojem „družinski član“ v smislu člena 2(j), tretja alinea, 
Direktive 2011/95 odvisen od dejanske ponovne vzpostavitve družinskega življenja med 
upravičencem do mednarodne zaščite in staršem, ki iz statusa subsidiarne zaščite, ki ga je 
pridobil njegov otrok, želi izpeljati pravico do subsidiarne zaščite.
ECLI:EU:C:2021:709                                                                                                                13SODBA Z DNE 9. 9. 2021 – ZADEVA C-768/19 
BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND (DRUŽINSKI ČLAN )
58 Povedano drugače, dejanska ponovna vzpostavitev družinskega življenja ni pogoj za pridobitev 
ugodnosti, ki se priznajo družinskim članom osebe, upravičene do subsidiarne zaščite. Čeprav se 
z upoštevnimi določbami Direktive 2011/95 in Listine varuje pravica do družinskega življenja in 
spodbuja njegova ohranitev, je tako z njimi načeloma imetnikom te pravice prepuščena odločitev 
o tem, kako želijo živeti družinsko življenje, in jim zlasti ni naložena nobena zahteva glede 
intenzivnosti njihovega družinskega razmerja.
59 Glede na vse zgornje ugotovitve je treba na tretje postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba 
člen 2(j), tretja alinea, Direktive 2011/95 v povezavi s členom 23(2) te direktive in členom 7 
Listine razlagati tako, da s pojmom „družinski član“ ni zahtevana dejanska ponovna vzpostavitev 
družinskega življenja med staršem upravičenca do mednarodne zaščite in njegovim otrokom.
Četrto vprašanje
60 Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 2(j) Direktive 
2011/95 razlagati tako, da starš preneha biti družinski član v smislu te določbe, ko otrok, 
upravičen do subsidiarne zaščite, postane polnoleten in ko se posledično starševska odgovornost 
do tega otroka konča. Če je odgovor na to vprašanje nikalen, predložitveno sodišče poleg tega 
sprašuje, ali se to, da se ta starš šteje za družinskega člana, in s tem povezane pravice ohranijo 
neomejeno po datumu, na katerega zadevni otrok postane polnoleten, ali pa te pravice prenehajo 
obstajati v določenem trenutku ali pod določenimi pogoji.
61 Za odgovor na to vprašanje je treba poudariti, da v skladu s členom 2(j), tretja alinea, Direktive 
2011/95 v povezavi s členom 23(2) te direktive očeta, matere ali katere koli druge odrasle osebe, 
ki je odgovorna za upravičenca do zaščite v skladu z zakonom ali prakso zadevne države članice, 
ni mogoče za nedoločen čas šteti za družinskega člana v smislu tega člena 2(j) in tako ne more 
nedoločen čas uživati ugodnosti iz členov od 24 do 35 te direktive, ki se nanašajo med drugim na 
pravico do dovoljenja za prebivanje ter pravico dostopa do zaposlitve in nastanitve.
62 Poleg tega morajo države članice v skladu s členom 24(2) Direktive 2011/95 upravičencem do 
statusa subsidiarne zaščite in njihovim družinskim članom čim prej po priznanju mednarodne 
zaščite izdati dovoljenje za prebivanje, ki se lahko podaljša in ki mora veljati vsaj eno leto oziroma 
v primeru podaljšanja vsaj dve leti, razen če z nujnimi razlogi nacionalne varnosti ali javnega reda 
ni zahtevano drugače.
63 Ugotoviti pa je treba, da je na podlagi teh določb priznanje mednarodne zaščite staršu kot 
„družinskemu članu“ osebe, upravičene do subsidiarne zaščite, v smislu člena 2(j) Direktive 
2011/95 izvedena pravica, ki izhaja iz statusa subsidiarne zaščite, priznanega njegovemu otroku, 
zaradi ohranitve enotnosti družine zadevnih oseb. V teh okoliščinah zaščita, ki je priznana takemu 
staršu, ne more v vseh okoliščinah prenehati takoj samo zato, ker otrok, upravičen do subsidiarne 
zaščite, postane polnoleten, oziroma nikakor ne more pripeljati do tega, da bi se zadevnemu staršu 
avtomatično odvzelo dovoljenje za prebivanje, ki velja še določen čas.
64 Čeprav so namreč „družinski člani“ osebe, upravičene do subsidiarne zaščite, v nekem trenutku 
izpolnjevali pogoje za to opredelitev, mora subjektivna pravica do ugodnosti iz členov od 24 do 
35 te direktive, ki jim je bila podeljena, obstajati tudi po tem, ko je navedeni upravičenec postal 
polnoleten, in sicer med trajanjem veljavnosti dovoljenja za prebivanje, ki jim je izdano v skladu 
s členom 24 navedene direktive.
14                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:709SODBA Z DNE 9. 9. 2021 – ZADEVA C-768/19 
BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND (DRUŽINSKI ČLAN )
65 V zvezi s tem, kot ugotavlja Komisija, lahko države članice pri določitvi trajanja dovoljenja za 
prebivanje upoštevajo dejstvo, da bo upravičenec do mednarodne zaščite postal polnoleten po 
tem, ko bodo njegovi družinski člani pridobili subjektivno pravico. Z besedilom člena 24(2) 
Direktive 2011/95 namreč med drugim ni izključeno, da bi bilo trajanje veljavnosti dovoljenja za 
prebivanje upravičenca do te zaščite drugačno od trajanja veljavnosti dovoljenja za prebivanje 
članov njegove družine. Vendar mora dovoljenje za prebivanje zadnjenavedenih veljati najmanj 
eno leto.
66 Glede na vse zgornje ugotovitve je treba na četrto postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba 
člen 2(j), tretja alinea, Direktive 2011/95 v povezavi s členom 23(2) te direktive razlagati tako, da se 
pravice, ki jih družinski člani osebe, upravičene do subsidiarne zaščite, izvajajo iz statusa 
subsidiarne zaščite, ki ga je pridobil njihov otrok, zlasti ugodnosti iz členov od 24 do 35 te 
direktive, ohranijo tudi po tem, ko je ta upravičenec postal polnoleten, in sicer za čas trajanja 
veljavnosti dovoljenja za prebivanje, ki jim je izdano v skladu s členom 24(2) te direktive.
Stroški
67 Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred 
predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso 
stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
1.Člen 2(j), tretja alinea, Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 
13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani 
tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede 
enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine 
te zaščite je treba razlagati tako, da je – kadar prosilec za azil, ki je vstopil na ozemlje 
države članice gostiteljice, na katerem je njegov neporočen mladoletni otrok, in ki iz 
statusa subsidiarne zaščite, ki ga je ta otrok pridobil, želi izpeljati pravico do azila na 
podlagi zakonodaje te države članice, s katero je taka pravica podeljena osebam, za 
katere se uporablja člen 2(j), tretja alinea, Direktive 2011/95 – datum, upošteven za 
presojo, ali je oseba, upravičena do te zaščite, „mladoletnik“ v smislu te določbe, zaradi 
odločitve o prošnji za mednarodno zaščito, ki jo je vložil ta prosilec za azil, datum, na 
katerega je zadnjenavedeni vložil prošnjo za azil oziroma, odvisno od okoliščin primera, 
izrazil namero o podaji take prošnje.
2.Člen 2(j), tretja alinea, Direktive 2011/95 v povezavi s členom 23(2) te direktive in 
členom 7 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da 
s pojmom „družinski član“ ni zahtevana dejanska ponovna vzpostavitev družinskega 
življenja med staršem upravičenca do mednarodne zaščite in njegovim otrokom.
3.Člen 2(j), tretja alinea, Direktive 2011/95 v povezavi s členom 23(2) te direktive je treba 
razlagati tako, da se pravice, ki jih družinski člani osebe, upravičene do subsidiarne 
zaščite, izvajajo iz statusa subsidiarne zaščite, ki ga je pridobil njihov otrok, zlasti 
ugodnosti iz členov od 24 do 35 te direktive, ohranijo tudi po tem, ko je ta upravičenec 
postal polnoleten, in sicer za čas trajanja veljavnosti dovoljenja za prebivanje, ki jim je 
izdano v skladu s členom 24(2) te direktive.
ECLI:EU:C:2021:709                                                                                                                15SODBA Z DNE 9. 9. 2021 – ZADEVA C-768/19 
BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND (DRUŽINSKI ČLAN )
Podpisi
16                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:709SODBA Z DNE 9. 9. 2021 – ZADEVA C-768/19 
BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND (DRUŽINSKI ČLAN )