ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

ugotovi, da Slovaška republika s tem, da do 1. januarja 2016 ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, ki so potrebni za uskladitev z Direktivo 2014/61/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o ukrepih za znižanje stroškov za postavitev elektronskih komunikacijskih omrežij visokih hitrosti (1), oziroma v vsakem primeru s tem, da teh predpisov ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz člena 13 navedene direktive;
1.

Ali je treba zahtevo glede opredelitve v jasnem, razumljivem jeziku iz členov 4(2) in 5 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (v nadaljevanju: Direktiva) (1) razlagati tako, da jo izpolnjuje pogodbeni pogoj, o katerem se stranki v potrošniški posojilni pogodbi nista dogovorili posamično in v katerem je natančno določen znesek, način izračuna in čas plačila stroškov, provizije ali takse (v nadaljevanju: skupaj: stroški), vendar ne določa, v zameno za katere konkretne storitve se plačajo navedeni stroški; ali pa jo je treba razlagati tako, da mora biti v pogodbi navedeno tudi, katere so te konkretne storitve? Ali v zadnjenavedenem primeru zadošča, da je mogoče na vsebino opravljene storitve sklepati iz poimenovanja stroškov?
4.

Kaj je v okoliščinah, v katerih: (1) sta družbi A in B del skupine družb; (2) tožena stranka X opravlja vlogo dejanskega izvršnega direktorja navedene skupine družb (kot P. Bosworth za skupino družb Arcadia: povzetek dejanskega stanja, točka 14); je tožena stranka X zaposlena v eni družbi v skupini, in sicer družbi A (in je tako delavec družbe A) (kot je bil v določenem obdobju P. Bosworth v okoliščinah, navedenih v povzetku dejanskega stanja, točka 15), in po nacionalnem pravu ni zaposlena v družbi B; (3) družba A vloži zahtevke zoper toženo stranko X, pri čemer ti spadajo na področje uporabe členov od 18 do 21, in (4) druga družba v skupini, družba B, prav tako vloži zahtevke zoper toženo stranko X v zvezi z ravnanjem, podobnim tistemu, ki je podlaga zahtevkov družbe A zoper toženo stranko X, pravilno merilo za opredelitev, ali zahtevek družbe B spada na področje uporabe oddelka 5? Zlasti: (1) Ali je odgovor odvisen od tega, ali je bila med toženo stranko X in družbo B sklenjena „individualna pogodba o zaposlitvi“ v smislu oddelka 5, in če je odvisen od tega, katero je pravilno merilo za opredelitev, ali je taka pogodba obstajala? (2) Ali je treba družbo B šteti za „delodajalca“ tožene stranke X za namene oddelka 5 naslova II Konvencije in/ali zahtevki družbe B zoper toženo stranko X (v točki 4(4) zgoraj) spadajo na področje uporabe členov od 18 do 21 enako, kot zahtevki družbe A zoper toženo stranko X spadajo na področje uporabe zadevnih členov? Zlasti: (a) Ali zahtevek družbe B spada na področje uporabe člena 18 le, če je obveznost, na kateri zahtevek dejansko temelji, obveznost iz pogodbe o zaposlitvi, sklenjene med družbo B in toženo stranko X? (b) Podredno, ali zahtevek spada na področje uporabe člena 18 le, če bi očitano ravnanje iz zahtevka pomenilo kršitev obveznosti iz pogodbe o zaposlitvi, sklenjene med družbo A in toženo stranko X? (3) Če nobeno od zgornjih meril ni pravilno, katero pa je pravilno merilo?
Zadeva C-390/17 P: Pritožba, ki so jo Irit Azoulay, Andrew Boreham, Mirja Bouchard in Darren Neville vložili 28. junija 2017 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 28. aprila 2017 v zadevi T-580/16, Azoulay in drugi/Evropski parlament

Pritožba, ki so jo Irit Azoulay, Andrew Boreham, Mirja Bouchard in Darren Neville vložili 28. junija 2017 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 28. aprila 2017 v zadevi T-580/16, Azoulay in drugi/Evropski parlament

(Zadeva C-390/17 P)

Stranke

Pritožniki: Irit Azoulay, Andrew Boreham, Mirja Bouchard, Darren Neville (zastopnik: M. Casado García-Hirschfeld, odvetnik)

Druga stranka v postopku: Evropski parlament

Predlogi

— razveljavitev izpodbijane sodbe;

— ugoditev predlogom, ki so jih pritožniki predložili v postopku na prvi stopnji v okviru tožbe v zadevi T-580/16;

— naložitev plačila stroškov toženi stranki.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožniki menijo, da je bilo v izpodbijani sodbi večkrat napačno uporabljeno pravo in izkrivljeno dejansko stanje.

Splošno sodišče je s tem da je zavrnilo avtonomno in enotno razlago pojma šolnine v pravnem redu Unije in s tem da je odločilo, da ta pojem odvisen od tega, kako se ga pojmuje v različnih ureditvah izobraževanja v državah stalnega prebivališča uradnika, ne da bi upoštevalo naravo šolnin in interese otrok, napačno uporabilo pravo in izkrivilo dejansko stanje.

V skladu s sodno prakso Sodišča iz enotne uporabe prava Unije in iz načela enakosti izhaja, da mora besedilo predpisa prava Unije, ki ne vsebuje neposrednega napotila na pravo držav članic za določitev njegovega pomena in obsega, navadno v celotni Uniji imeti avtonomno in enotno razlago, ki jo je treba raziskati ob upoštevanju sobesedila določbe in cilja zadevne ureditve (sodba z dne 15. oktobra 2015, Axa Belgium, C-494/14, EU:C:2015:692).

Poleg tega je sklepanje Splošnega sodišča iz točke 47 izpodbijane sodbe nedosledno in ni v skladu s sodno prakso glede skladnosti med predhodno upravno pritožbo in tožbo.

Pritožniki trdijo tudi, da Splošno sodišče s tem da ni odločilo o kršitvi načela enakega obravnavanja in člena 22 Listine o temeljnih pravicah, čeprav so ju pritožniki pri tem sodišču uveljavljali, ni izpolnilo obveznosti obrazložitve.

Zato pritožniki menijo, da je Splošno sodišče s tem da je preveč površno preučilo tri različne očitke pritožnikov, prišlo do ugotovitev, ki pravno niso utemeljene niti niso podprte z dejstvi.
—

ugotovi naj se, da Kraljevina Belgija s tem, da najkasneje do 25. decembra 2013 ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2011/98/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o enotnem postopku obravnavanja vloge za enotno dovoljenje za državljane tretjih držav za prebivanje in delo na ozemlju države članice ter o skupnem nizu pravic za delavce iz tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici (1) ali s tem da teh določb nikakor ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 16(1) navedene direktive;
SL Uradni list Evropske unije C 402/16

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Østre Landsret (Danska) 22. septembra 2017 – 2M-Locatel A/S/Skatteministeriet

(Zadeva C-555/17)

(2017/C 402/19)

Jezik postopka: danščina

Predložitveno sodišče

Østre Landsret

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: 2M-Locatel A/S

Tožena stranka: Skatteministeriet

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba kombinirano nomenklaturo v skupni carinski tarifi, kot je določena v Prilogi I k Uredbi Komisije (ES) št. 1549/2006 z dne 17. oktobra 2006 (1) o spremembi Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 (2) o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi,

(i) pododdelek „---video tunerji“ iz tarifne številke 8528,

(ii) tarifno podštevilko 8528 71 13 in

(iii) tarifno podštevilko 8528 71 90

razlagati tako, da je treba izdelek, ki ustreza opisu izdelka v tarifni podštevilki 8528 71 13 ter lahko sprejema, dekodira in obdeluje signale televizijskega programa v živo, ki se prenašajo z internetno tehnologijo, ne more pa sprejemati, dekodirati in obdelovati signalov televizijskega programa v živo, ki se prenašajo prek antene, kabelske televizije ali satelita, uvrstiti v tarifno podštevilko 8528 71 13, tarifno podštevilko 8528 71 90 ali v tretjo tarifno podštevilko?

(1) UL 2006, L 301, str. 1.

(2) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 2, str. 382.
—

Ugotovi naj se, da Kraljevina Belgija s tem, da ni do 1. januarja 2016 sprejela vseh zakonskih in drugih predpisov za uskladitev z Direktivo 2014/61/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o ukrepih za znižanje stroškov za postavitev elektronskih komunikacijskih omrežij visokih hitrosti (UL L 155, str. 1), ali s tem, da teh ukrepov ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz člena 13 te direktive;
1.

Ali je – ob upoštevanju sodne prakse iz zadeve Federutility (1) – ukrep o določitvi najvišje cene za jeklenko utekočinjenega plina v jeklenkah kot ukrep varstva socialno ranljivih uporabnikov skladen s to sodno prakso oziroma ali se s takim ukrepom spoštuje načelo sorazmernosti, če je podana – alternativno ali kumulativno – katera od teh okoliščin: — ukrep se sprejme na splošno za vse potrošnike in za nedoločeno obdobje, ki traja, „dokler se pogoji konkurence na tem trgu ne bodo šteli za zadostne“, — ukrep traja že več kot [1]8 let, — ukrep lahko pripomore k zamrznitvi položaja šibke konkurence, ker pomeni oviro za vstop novih operaterjev.
1.

Ali je treba člen 24(1), drugi pododstavek, Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2015/2447 (1) z dne 24. novembra 2015 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje nekaterih določb Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta o carinskem zakoniku Unije razlagati tako, da carinski organi od vložnika lahko zahtevajo, da navede davčno številko, ki mu jo je dodelil nemški Bundeszentralamt für Steuern (zvezni davčni urad) za namene dohodnine, in davčne urade, pristojne za odmero dohodnine glede članov nadzornega sveta vložnika in pri njem zaposlenih izvršnih direktorjev, vodij oddelkov, vodij računovodstva, vodij oddelkov za carinske zadeve ter oseb, odgovornih za carinske zadeve in oseb, ki obravnavajo carinske zadeve?
2.

Če je treba na prvo vprašanje odgovoriti pritrdilno: Ali pogoj za sodelovanje v razpisu, to je opravljen prvi pravniški državni izpit v Nemčiji, pri podeljevanju štipendij iz prvega vprašanja pomeni posredno diskriminacijo prosilca v smislu člena 2(2)(b) Direktive 2000/43/ES, če je prosilec, ki je državljan Unije, sicer dosegel primerljivo stopnjo izobrazbe v državi, ki ni članica Evropske unije, ne da bi izbral ta kraj za pridobitev izobrazbe zaradi svoje narodnosti, vendar je imel zaradi stalnega prebivališča v Nemčiji in tekočega znanja nemščine tako kot državljani možnost, da po zaključenem študiju prava v Nemčiji opravi prvi pravniški državni izpit? Ali je pri tem pomembno, da se s programom štipendiranja, ne da bi se uporabljalo diskriminatorne sestavine dejanskega stanu, uresničuje cilj, diplomantom študija prava v Nemčiji s štipendijo za raziskovanje ali študij v tujini posredovati znanje o tujih pravnih sistemih in jezikovno znanje ter omogočiti izkušnjo življenja v tujini?
SL Uradni list Evropske unije C 347/9

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) 17. julija 2017 – Walbusch Walter Busch GmbH & Co. KG/Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

(Zadeva C-430/17)

(2017/C 347/09)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesgerichtshof

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožena stranka in revidentka: Walbusch Walter Busch GmbH & Co. KG

Tožeča stranka in nasprotna stranka v revizijskem postopku: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je pri uporabi člena 8(4) Direktive 2011/83/EU (1) odgovor na vprašanje, ali je pri sredstvu komuniciranja na daljavo (v obravnavanem primeru: prodajni prospekt s poštno naročilnico) za prikaz informacij na voljo samo omejena prostor ali čas, odvisen od tega, a) ali ima sredstvo komuniciranja na daljavo (v abstraktnem smislu) po svoji naravi na voljo samo omejena prostor ali čas, ali od tega, b) ali ima sredstvo komuniciranja na daljavo (v konkretnem smislu) v obliki, ki jo je izbral trgovec, na voljo samo omejena prostor ali čas?

2. Ali je to, da se v okviru informacij o pravici do odstopa od pogodbe v primeru omejenih možnosti za prikaz informacij v smislu člena 8(4) Direktive 2011/83/EU potrošniku zagotovi samo informacijo, da ima pravico odstopiti od pogodbe, v skladu s členoma 8(4) in 6(1)(h) Direktive 2011/83/EU?

3. Ali mora biti v skladu s členoma 8(4) in 6(1)(h) Direktive 2011/83/EU pred sklenitvijo pogodbe, sklenjene na daljavo, tudi kadar so možnosti za prikaz informacij omejene, sredstvu komuniciranja na daljavo vedno obvezno priložen vzorčni odstopni obrazec iz Priloge I(B) k Direktivi 2011/83/EU?

(1) Direktiva 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta, UL L 304, str. 64.
1.

Aluminij iz tretjih držav, ki je bil najprej uvožen v Angvilo, je bil med marcem 1999 in junijem 2000, po tem ko je bil izvožen iz Angvile, uvožen v Italijo. Organi Angvile so za blago, ki je v Angvili v tranzitu, odobrili izvozno nadomestilo v višini 25 USD na metrično tono (pomoč za prevoz). Ta „pomoč za prevoz“, ki jo je Angvila odobrila za blago v tranzitu in ki pomeni vračilo carine, bi povzročila ničnost carinskih izjem v primeru izvoza iz Angvile in uvoza v EU. Organi Angvile so napačno uporabili člen 101(2) Sklepa 91/482/EGS, ker so izdali izvozne certifikate, čeprav pogoji za to niso bili izpolnjeni. Italiji je bilo onemogočeno carinjenje v skladu s členom 24 ES (zdaj člen 29 PDEU), ker je Angvila z napačno izdajo izvoznih certifikatov kršila člen 101(2) Sklepa 91/482/EGS.
1.

Ali so oskrba in nega oseb, ki potrebujejo nujno zdravljenje, v nujnem reševalnem vozilu […] (ni prevedeno), ki ju izvaja strokovni zdravstveni reševalec/certificirani zdravstveni reševalec, ter oskrba in nega bolnikov v nenujnem reševalnem vozilu […] (ni prevedeno), ki ju izvaja certificirani zdravstveni reševalec/zdravstveni reševalec pomočnik, „storitve civilne obrambe, civilne zaščite in preprečevanja nevarnosti“ v smislu člena 10(h) Direktive 2014/24/EU (1), ki jih zajemata kodi CPV 7525[2]000-7 (storitve reševalnih služb) in 85143000-3 (storitve rešilnih avtomobilov)?
6.

(a) Ali je treba člen 1(2) Direktive 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (1) v povezavi s točko 13(a) Priloge II k tej direktivi, po potrebi ob upoštevanju Konvencije iz Espooja in Aarhuške konvencije, razlagati tako, da se uporabita za preložitev datuma ustavitve obratovanja jedrske elektrarne in prenehanja komercialne proizvodnje električne energije v njej, zaradi katere so tako kot v obravnavani zadevi potrebne obsežne investicije in varnostne posodobitve za jedrski elektrarni Doel 1 in 2? (b) Če je treba na vprašanje pod točko (a) odgovoriti pritrdilno, ali je treba člene od 2 do 8 in 11 Direktive 2011/92/EU ter Priloge I, II in III k tej direktivi razlagati tako, da se uporabijo pred sprejetjem zakonodajnega akta, kakršen je zakon z dne 28. junija 2015„o spremembi zakona z dne 31. januarja 2003 o postopnem opuščanju uporabe jedrske energije za komercialno proizvodnjo električne energije, da se zagotovi zanesljivost oskrbe z energijo“, v členu 2 katerega je določena preložitev datuma ustavitve obratovanja jedrskih elektrarn Doel 1 in Doel 2 ter prenehanja komercialne proizvodnje električne energije v njiju? (c) Ali je odgovor na vprašanji pod točkama (a) in (b) različen za elektrarno Doel 1 oziroma elektrarno Doel 2, glede na to da je treba v zvezi s prvonavedeno elektrarno sprejeti upravne akte za izvedbo zgoraj navedenega zakona z dne 28. junija 2015? (d) Če je odgovor na vprašanje pod točko (a) pritrdilen, ali je treba člen 2(4) Direktive 2011/92/EU razlagati tako, da je mogoče preložitev ustavitve obratovanja jedrske elektrarne izvzeti iz uporabe členov od 2 do 8 in 11 Direktive 2011/92/EU zaradi nujnih razlogov v splošnem interesu, povezanih z zanesljivostjo oskrbe države z električno energijo?
Nepravilna in/ali napačna uporaba Guide to Financial Issues relating to Indirect Actions of the Sixth Framework Programmes in določb Sedmega okvirnega programa. Očitna napaka pri razumevanju odločilnega dejanskega elementa v obravnavanem primeru.

V izpodbijani sodbi je bil z zavrnitvijo prvih dveh tožbenih razlogov poleg tega kršen finančni vodnik šestega programa in izkrivljena so bila dejstva obravnavanega primera, ker je bilo napačno in zavajajoče izračunano število ur, posvečenih pogodbi Bridge, in sicer ob predpostavki, da je ponudnik storitev vsak dan v mesecu osem zaporednih ur na dan delal izključno na dejavnostih, povezanih z navedeno pogodbo.
1.

Ali pravo Evropske unije, in zlasti člen 18(7) Direktive 2009/28/ES (1) v povezavi z Izvedbenim sklepom Evropske komisije 2011/438/EU z dne 19. julija 2011 (2), nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki jo predstavlja ministrska uredba z dne 23. januarja 2012, in zlasti člena 8 in 12 te uredbe, ki nalaga posebna bremena, ki so drugačna in obširnejša od tistih, ki se izpolnijo s pristopom k prostovoljnemu sistemu, ki je predmet odločitve Evropske komisije, ki je bila sprejeta v skladu z odstavkom (4) zgoraj navedenega člena 18?
1.

Ali je Sodišče glede na člen 3(3) Direktive Sveta 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 19, zvezek 6, str. 224–230) in sodbo Nolan (EU:C:2012:638) pristojno za odgovor na vprašanja za predhodno odločanje nizozemskega sodišča o razlagi določb te direktive v sporu o pravici do prebivanja družinskih članov sponzorjev, ki sta nizozemska državljana, če se ta direktiva na podlagi nizozemskega prava neposredno in brezpogojno uporablja za ta družinska člana?
1.

Ali Direktiva Sveta 2010/18/EU (1) nasprotuje razlagi člena 37(4) E.T. [zakon o delovnih razmerjih] (dopust enourne dnevne odsotnosti z dela, dokler otrok ne dopolni 9 mesecev), da ne glede to, katerega spola je kateri od staršev, ta dopust ne pripada tistemu, ki je zaposlen in zanj zaprosi, če je drugi starš brezposeln?
SL Uradni list Evropske unije C 269/8

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tatabányai Törvényszék (Madžarska) 26. maja 2017 – Éva Nothartová/József Boldizsaár Sámson

(Zadeva C-306/17)

(2017/C 269/11)

Jezik postopka: madžarščina

Predložitveno sodišče

Tatabányai Törvényszék

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Éva Nothartová

Tožena stranka: József Boldizsár Sámson

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali se v primeru nasprotne tožbe, ki izhaja iz drugačnih dejstev ali pogodbe od tistih, na katerih je temeljila tožba, za določitev sodne pristojnosti za odločanje o nasprotni tožbi:

(a) uporabi samo člen 8, točka 3, Uredbe (EU) št. 1215/2012 (v nadaljevanju: Uredba Bruselj Ia) (1), saj le ta člen ureja nasprotno tožbo, ali pa se

(b) člen 8, točka 3, Uredbe Bruselj Ia nanaša le na nasprotno tožbo, ki izhaja iz istih dejstev ali pogodbe, na katerih je temeljila tožba, tako da se ne uporabi za nasprotno tožbo, ki ne izhaja iz dejstev ali pogodbe, na katerih je temeljila tožba, in je treba zato v skladu z drugimi pravili o pristojnosti iz Uredbe Bruselj Ia ugotoviti, da je sodišče, ki je pristojno za odločanje o tožbi, pristojno tudi za odločanje o nasprotni tožbi?

(1) Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2012, L 351, str. 1).
(a)

polnoletna oseba, ki ima hkrati državljanstvo tretje države, državljanstvo države članice in s tem državljanstvo Unije izgubi na podlagi zakona, ker je imela neprekinjeno deset let običajno prebivališče v tujini in zunaj Evropske unije, čeprav obstajajo možnosti, da se ta desetletni rok pretrga?
SL Uradni list Evropske unije C 249/16

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Corte suprema di cassazione (Italija) 20. marca 2017 – Manuela Maturi in druge proti Fondazione Teatro dell'Opera di Roma

(Zadeva C-142/17)

(2017/C 249/25)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Corte suprema di cassazione

Stranke v postopku v glavni stvari

Vlagateljice kasacijske pritožbe: Manuela Maturi, Laura Di Segni, Isabella Lo Balbo, Maria Badini, Loredana Barbanera

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Fondazione Teatro dell'Opera di Roma

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je nacionalni predpis – kakršen je člen 3(7) uredbe-zakona št. 64 z dne 30. aprila 2010, ki je bila preoblikovana v zakon št. 100 z dne 29. junija 2010 – ki določa, da je „za zaposlene v uprizoritveni umetnosti, ki spadajo v kategorije baletnikov, upokojitvena starost moških in žensk dosežena ob dopolnjenem petinštiridesetem letu starosti, pri čemer se za zaposlene, za katere v celoti velja sistem prispevkov ali mešani sistem, uporablja spremenljivi koeficient o višji starosti od upokojitvene iz člena 1(6) zakona št. 335 z dne 8. avgusta 1995. Dve leti od začetka veljavnosti te določbe se zaposlenim iz tega odstavka, ki imajo sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas in ki so dosegli ali presegli upokojitveno starost, ponudi možnost, da uveljavljajo letno obnovljivo opcijsko pravico, da ostanejo zaposleni. To možnost je mogoče uveljavljati s predložitvijo vloge ENPALS v roku dveh mesecev od začetka veljavnosti te določbe ali vsaj tri mesece pred nastankom pravice do pokojnine, pri čemer je najvišja upokojitvena starost za ženske sedeminštirideset, za moške pa dvainpetdeset let“, v nasprotju z načelom prepovedi diskriminacije na podlagi spola iz Direktive 2006/54 (1) in Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (člen 21)?

(1) Direktiva 2006/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2006 o uresničevanju načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu (prenovitev) (UL L 204, str. 23).
7.

Ali načelo specialnosti iz uvodne izjave 10 in člena 3(4) Direktive 2005/29/ES, člena 20 in 21 Direktive 2002/22/ES ter člena 3 in 4 Direktive 2002/21/ES (4) nasprotujejo razlagi ustreznih predpisov za prenos v nacionalno pravno ureditev, in sicer razlagi, da je treba vsakokrat, ko se v reguliranem sektorju, v katerem velja sektorska, potrošniška‘ ureditev z dodelitvijo regulativnih in sankcijskih pristojnosti sektorskemu organu, ravnanje, ki ga je mogoče opredeliti kot„agresivno prakso“ v smislu členov 8 in 9 Direktive 2005/29/ES, ali„v vseh okoliščinah agresivno prakso“ v smislu Priloge I k Direktivi 2005/29/ES, uporabiti splošno ureditev o nepoštenih poslovnih praksah, in to tudi če obstaja sektorska ureditev, ki je bila sprejeta za varstvo potrošnikov in temelji na predpisih prava Unije, ki celovito ureja navedene„agresivne prakse“ in„v vseh okoliščinah agresivne prakse“ ali pa navedene„nepoštene prakse“?“
1.

(a) Ali sta člen 7(1) in (7) Direktive 2014/40/EU (1) v povezavi s členom 7(14) te direktive zaradi kršitve načela pravne varnosti neveljavna, ker državam članicam nalagata prepoved dajanja na trg določenih tobačnih izdelkov brez jasne in izrecne opredelitve, katere od teh tobačnih izdelkov je treba prepovedati že od 20. maja 2016 in katere šele od 20. maja 2020? (b) Ali sta člen 7(1) in (7) Direktive 2014/40/EU v povezavi s členom 7(14) te direktive zaradi kršitve načela enakega obravnavanja neveljavna, ker prepovedi, ki jih morajo sprejeti države članice, razlikujeta glede na obseg prodaje, ne da bi za to obstajal utemeljen razlog? (c) Ali je člen 7(1) in (7) Direktive 2014/40/EU zaradi kršitve načela sorazmernosti in/ali člena 34 PDEU neveljaven, ker državam članicam nalaga, da morajo že od 20. maja 2016 prepovedati dajanje na trg tobačnih izdelkov, ki imajo značilno aromo in obseg njihove prodaje predstavlja manj kot 3 % v posamezni kategoriji izdelkov v vsej Uniji? (d) Če je odgovor na vprašanja od 1(a) do 1(c) nikalen: kako je treba razumeti pojem „kategorija izdelkov“ iz člena 7(14) Direktive 2014/40/EU? Ali se uvrščanje v „kategorije izdelkov“ izvaja glede na vrsto značilne arome, glede na vrsto tobačnega izdelka (z aromo), ali na podlagi kombinacije obeh meril? (e) Če je odgovor na vprašanja od 1(a) do 1(c) nikalen: na kakšen način se ugotavlja, ali določen tobačni izdelek dosega 3 % prag iz člena 7(14) Direktive 2014/40/EU, dokler o tem ni uradnih in javno dostopnih podatkov in statistik?