SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

JULIANE KOKOTT,

predstavljeni 17. novembra 2011 ( 1 )

Zadeva C-393/10

Dermod Patrick O'Brien

proti

Ministry of Justice (nekdanje Department for Constitutional Affairs)

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supreme Court of the United Kingdom (Združeno kraljestvo))

„Direktiva 97/81/ES — Okvirni sporazum o delu s krajšim delovnim časom — Pojem delavcev, ki delajo s krajšim delovnim časom in so sklenili pogodbo o delu ali delovno razmerje — Sodniki, zaposleni s krajšim delovnim časom“

I – Uvod

1. Ali se vprašanje, ali sodniki spadajo na področje osebne uporabe Direktive 97/81/ES z dne 15. decembra 1997 o okvirnem sporazumu o delu s krajšim delovnim časom, sklenjenim med UNICE, CEEP in ETUC, ( 2 ) ravna zgolj po nacionalnem pravu? To je bistvo vprašanja, ki ga mora Sodišče razjasniti v obravnavanem primeru. Vprašanje se postavlja v zvezi z nacionalno določbo, po kateri honorarno plačani sodniki, zaposleni s krajšim delovnim časom, niso upravičeni do pokojnine.

II – Pravni okvir

A – Pravo Unije

2. Okvir prava Unije je v tem primeru določen z Direktivo 97/81/ES. ( 3 ) S to direktivo se izvaja Okvirni sporazum o delu s krajšim delovnim časom (v nadaljevanju tudi: Okvirni sporazum), ki je bil sklenjen 6. junija 1997 med splošnimi industrijskimi organizacijami (UNICE, CEEP in ETUC) in ki je priložen tej direktivi.

3. Direktiva 97/81 sprva ni veljala za Združeno kraljestvo. Z Direktivo Sveta 98/23/ES z dne 7. aprila 1998 ( 4 ) je bila njena uporaba razširjena na Združeno kraljestvo.

4. Določba 2, točka 1, Okvirnega sporazuma določa njegovo področje uporabe: „1. Ta sporazum velja za delavce, ki delajo s krajšim delovnim časom in so sklenili pogodbo o delu ali delovno razmerje, kot ju opredeljujejo veljavni zakoni, kolektivne pogodbe ali praksa v vsaki državi članici.“

B – Nacionalno pravo

5. Združeno kraljestvo je Direktivo 97/81 preneslo s Part-time Workers (Prevention of Less Favourable Treatment) Regulations 2000 (predpisi o delavcih, zaposlenih s krajšim delovnim časom (preprečevanje manj ugodnega obravnavanja) iz leta 2000) (SI 2000, št. 1551), ki so bili sprejeti 8. junija 2000 in so začeli veljati 1. julija 2000 (v nadaljevanju: Predpisi).

6. Točka 17 Predpisov z naslovom „Nosilci sodniške funkcije“ določa: „Ti predpisi se ne uporabljajo za posameznike kot nosilce sodniške funkcije, če so plačani na podlagi dnevnega honorarja.“

III – Dejansko stanje in postopek v glavni stvari

7. Po podatkih iz predloga za sprejetje predhodne odločbe do sedemdesetih let prejšnjega stoletja v Združenem kraljestvu ni bilo veliko sodnikov, zaposlenih s krajšim delovnim časom. Sodniki, zaposleni s krajšim delovnim časom, so bili plačani na podlagi dnevno izračunanih honorarjev. Število sodnikov, zaposlenih s krajšim delovnim časom, se je občutno povečalo po uveljavitvi Courts Act 1971 (zakon o sodiščih iz leta 1971). Danes je sodnikov, zaposlenih s krajšim delovnim časom („recorders“ in „deputy judges“), skoraj dvakrat več od sodnikov, zaposlenih s polnim delovnim časom. Število sodnikov, zaposlenih s krajšim delovnim časom, tudi v primeru sodnikov za priseljevanje („immigration judges“) krepko presega število sodnikov, zaposlenih s polnim delovnim časom. Potem ko so bili sprva vsi sodniki, zaposleni s krajšim delovnim časom, plačani na podlagi honorarjev na dan zasedanja oziroma na delovni dan (v nadaljevanju: honorarno plačani sodniki, zaposleni s krajšim delovnim časom), je okrog leta 2000 začelo naraščati število sodnikov, zaposlenih s krajšim delovnim časom, ki prejemajo redno plačo, predvsem med sodniki za priseljevanje.

8. D. P. O’Brien je barrister in Queen’s Counsel. Leta 1978 je bil poleg tega imenovan za recorderja. V Združenem kraljestvu so recorderji sodniki, zaposleni s krajšim delovnim časom, ki delajo pri Crown Court. Kot recorder je delal do 31. marca 2005, pri čemer se mu je mandat redno podaljševal. Kot recorder je bil plačan honorarno za vsak dan zasedanja oziroma delovni dan. Višina plačila recorderja je sorazmerna z višino plačila sodnika, zaposlenega s polnim delovnim časom.

9. D. P. O’Brien je bil glede na veljavne določbe kot recorder nazadnje upravičen do vsaj 15 dni zasedanj v letu in je bil lahko zavezan za največ 30 dni zasedanj.

10. Vsi sodniki, zaposleni s krajšim delovnim časom, so med zaposlitvijo (ob izpolnjevanju pogojev) upravičeni do nadomestila za odsotnost zaradi bolezni, materinstva ali očetovstva in podobnih dajatev. Sodniki, zaposleni s polnim delovnim časom, in sodniki, zaposleni s krajšim delovnim časom, ki prejemajo redno plačo, so po prenehanju zaposlitve upravičeni do pokojnine. Nasprotno pa honorarno plačani sodniki, zaposleni s krajšim delovnim časom, po prenehanju zaposlitve niso upravičeni do take pokojnine.

11. D. P. O’Brien je zaprosil za pokojnino, ki pro rata temporis ustreza pokojnini sodnika, zaposlenega s polnim delovnim časom, ki je opravljal vsebinsko enako delo. Pristojno ministrstvo za pravosodje Združenega kraljestva je njegovo prošnjo zavrnilo. D. P. O’Brien v postopku v glavni stvari izpodbija to zavrnitev priznanja pokojnine. Pri tem se sklicuje na Direktivo 97/81. Trenutno je postopek v glavni stvari v fazi pritožbe pred Supreme Court of the United Kingdom.

IV – Predlog za sprejetje predhodne odločbe in postopek pred Sodiščem

12. Supreme Court of the United Kingdom je s sklepom z dne 28. julija 2010 prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: 1. Ali se po nacionalnem pravu določi, ali so sodniki kot celota v smislu določbe 2, točka 1, Okvirnega sporazuma delavci, ki so sklenili pogodbo o delu ali delovno razmerje, ali pa obstaja določba prava Unije, na podlagi katere je treba rešiti to vprašanje? 2. Če so sodniki kot celota v smislu določbe 2, točka 1, Okvirnega sporazuma delavci, ki so sklenili pogodbo o delu ali delovno razmerje, ali lahko potem nacionalno pravo pri priznavanju pokojnine razlikuje (a) med sodniki, zaposlenimi s polnim delovnim časom, in sodniki, zaposlenimi s krajšim delovnim časom, ali (b) med različnimi vrstami sodnikov, zaposlenih s krajšim delovnim časom?

13. V postopku pred Sodiščem so pisna stališča poleg tožeče stranke iz postopka v glavni stvari podale vlade Irske, Latvije, Portugalske in Združenega kraljestva ter Evropska komisija. Ustne obravnave so se udeležili tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, Council of Immigration Judges, vlade Irske, Latvije in Združenega kraljestva ter Komisija.

V – Pravna presoja

A – Časovna uporaba obravnavane direktive

14. Latvijska vlada dvomi o dopustnosti predloga za sprejetje predhodne odločbe, saj je D. P. O’Brien kot recorder večino časa, za katerega zdaj zahteva pokojnino, delal pred uveljavitvijo Direktive 98/23, s katero je bila Direktiva o delu s krajšim delovnim časom razširjena na Združeno kraljestvo. Z navedeno direktivo, ki je začela veljati 7. aprila 1998, je bil Združenemu kraljestvu za prenos določen rok 7. april 2000. D. P. O’Brien je kot recorder delal od 1. marca 1978. Zadnjič je bil imenovan leta 1999, kot recorder pa je delal do 31. marca 2005.

15. Latvijska vlada meni, da je Direktivo 98/23 in zato Direktivo 97/81 mogoče uporabiti le za take položaje, ki so nastali po poteku roka za prenos ali vsaj po njuni uveljavitvi.

16. Sodišče pa je v zvezi s časovno uporabo Direktive 97/81 že opozorilo na načelo, da se novo pravilo, razen izjem, uporabi neposredno za bodoče učinke položaja, ki je nastal med veljavnostjo starega pravila. Iz tega je sklepalo, da določbe Direktive 97/81 urejajo izračun delovne dobe, zahtevane za pridobitev starostne pokojnine, vključno z obdobji dela pred začetkom veljavnosti te direktive. ( 5 )

17. Vprašanji za predhodno odločanje sta torej dopustni.

B – Vprašanji za predhodno odločanje

1. Prvo vprašanje za predhodno odločanje

18. Predložitveno sodišče želi s prvim vprašanjem izvedeti, ali se pojem delavca v smislu Okvirnega sporazuma določa po nacionalnem pravu ali po pravu Unije.

19. To vprašanje predložitvenega sodišča izhaja iz tega, da se D. P. O’Brien, ki je delal kot honorarno plačani sodnik, zaposlen s krajšim delovnim časom (recorder), sklicuje na obravnavano direktivo, da bi za delo, ki ga je opravljal kot recorder, lahko uveljavil pravico do pokojnine. Meni, da zavrnitev priznanja pokojnine pomeni diskriminacijo v razmerju do sodnikov, zaposlenih s polnim delovnim časom. Predložitveno sodišče mora zato, da bi izvedelo, ali se razmerje med sodniki, zaposlenimi s polnim delovnim časom, in honorarno plačanimi sodniki, zaposlenimi s krajšim delovnim časom, ravna po Okvirnem sporazumu, najprej razjasniti, ali kategorija poklicnih sodnikov spada na področje uporabe obravnavane direktive. Predložitveno sodišče še ni dokončno odločilo o vprašanju, ali je treba recorderja v skladu z nacionalnim pravom šteti za delavca. ( 6 )

20. Področje osebne uporabe Okvirnega sporazuma je določeno v njegovi določbi 2, točka 1. V skladu z njo Okvirni sporazum „velja za delavce, ki delajo s krajšim delovnim časom in so sklenili pogodbo o delu ali delovno razmerje, kot ju opredeljujejo veljavni zakoni, kolektivne pogodbe ali praksa v vsaki državi članici“.

21. Glede na dejstvo, da recorderji deloma delajo le zelo malo dni na leto, ( 7 ) je najprej treba opozoriti, da se ministrstvo za pravosodje kot tožena stranka iz postopka v glavni stvari, kakor izhaja iz predloga za sprejetje predhodne odločbe, ni niti podredno sklicevalo na določbo 2, točka 2, Okvirnega sporazuma. Ta državam članicam omogoča, da po posvetovanju s socialnimi partnerji iz stvarnih razlogov s področja uporabe Okvirnega sporazuma v celoti ali delno izključijo delavce, ki občasno delajo s krajšim delovnim časom.

a) Zadeva Wippel

22. V sklepnih predlogih v zadevi Wippel sem iz besedila določbe 2, točka 1, sklepala, da pojem delavca v smislu Okvirnega sporazuma o delu s krajšim delovnim časom ni pojem prava Unije, ampak ga je treba določiti v odvisnosti od zakonov, kolektivnih pogodb in prakse, ki veljajo v vsaki državi članici. Pri tem imajo države članice široko diskrecijsko pravico. Na podlagi prava Unije pa je mogoče kvečjemu določiti skrajne meje. Država članica bi tako lahko kršila obveznost lojalnega sodelovanja (člen 4 PEU), če bi v nacionalnem pravu pojem delavca opredelila tako ozko, da bi Okvirni sporazum o delu s krajšim delovnim časom izgubil vsakršen dejanski učinek in bi bila uresničitev njegovih ciljev čezmerno otežena. ( 8 )

23. Sodišče je v sodbi v zadevi Wippel le poudarilo, da delavec spada na področje uporabe Okvirnega sporazuma, ki je priložen Direktivi 97/81, če je sklenil pogodbo o delu ali delovno razmerje, kot ju opredeljujejo veljavni zakoni, kolektivne pogodbe ali praksa v zadevni državi članici, ne da bi se podrobneje ukvarjalo z opredelitvijo pojma. ( 9 )

24. Za zadevo Wippel je bilo sicer značilno, da je nacionalno pravo zelo široko razumevalo pojem delavca in se je postavljalo vprašanje, ali to še lahko spada pod Okvirni sporazum. ( 10 ) Sodišče se je torej lahko zadovoljilo z ugotovitvijo, da tudi zelo široko razumevanje pojma delavca v nacionalnem pravu še spada pod obravnavano direktivo. V obravnavanem primeru pa se postavlja nasprotno vprašanje, ali je v nasprotju z Okvirnim sporazumom, če nacionalno pravo poklicne sodnike izključuje s področja uporabe Okvirnega sporazuma. Pri tem vprašanju torej ugotovitev Sodišča v zadevi Wippel ni v nadaljnjo pomoč.

25. Vse stranke postopka so opozorile, da pravo Unije ne pozna enotnega pojma delavca. ( 11 ) Tako je na primer na področju enakega obravnavanja delavcev in delavk pojem delavca samostojen pojem prava Unije, ki ga je treba razlagati široko. V zvezi s tem se lahko tudi uradniki štejejo za delavce. ( 12 ) Sodišče je na področju varstva pravic delavcev v zvezi z Direktivo o delovnem času poudarilo potrebo o avtonomni in enotni določitvi pojma delovnega časa v Uniji, čeprav se je tudi tu besedilo zadevne direktive sklicevalo na nacionalno pravo. ( 13 ) Pri Direktivi o prenosu podjetij pa je nasprotno odločilo, da je pri določitvi področja uporabe treba izhajati izključno iz pojma delavca, kakor izhaja iz nacionalnih predpisov. ( 14 )

26. Kolikor se nekatere stranke postopka sklicujejo na člen 51 PDEU, ki v povezavi s pravico do ustanavljanja določa izjemo za dejavnosti, ki so povezane z izvajanjem javne oblasti, je treba odvrniti, da iz tega ni mogoče sklepati na opredelitev pojma delavca v Okvirnem sporazumu o delu s krajšim delovnim časom. Okvirni sporazum o delu s krajšim delovnim časom namreč ne zadeva prostega gibanja delavcev, ampak vsem delavcem v državah članicah priznava pravice v povezavi z delom s krajšim delovnim časom.

b) Zadeva Del Cerro Alonso

27. Za obravnavani primer je predvsem zanimiva zadeva Del Cerro Alonso. ( 15 ) Ta se je nanašala na vprašanje področja osebne uporabe Direktive oziroma Okvirnega sporazuma o delu za določen čas. Okvirni sporazum o delu za določen čas v določbi 2 vsebuje enako opredelitev področja uporabe kot Okvirni sporazum o delu s krajšim delovnim časom. ( 16 )

28. Potem ko je Sodišče že ugotovilo, da Okvirni sporazum o delu za določen čas velja tudi za pogodbe o zaposlitvi, ki so sklenjene z organi in drugimi službami javnega sektorja, ( 17 ) je moralo zdaj odločiti, ali ta sporazum zajema tudi uradnike. Kakor v obravnavanem primeru – in drugače kakor v zadevi Wippel – tu ni šlo za možne omejitve širokega pojmovanja delavca v državah članicah, ampak nasprotno, za vprašanje, ali zadevna direktiva državo članico zavezuje, da pravice iz Okvirnega sporazuma prizna tudi uradniku.

29. Sodišče je v sodbi v zadevi Del Cerro Alonso ugotovilo, da sama okoliščina, da je delo po nacionalnem pravu opredeljeno kot „statutarno“ in da izkazuje nekatere vidike, ki so značilni za javne uslužbence zadevne države članice, ne zadostuje za zanikanje področja uporabe Direktive 1999/70.

30. Polni učinek Direktive 1999/70 in Okvirnega sporazuma ter njuna enotna uporaba v državah članicah bi bila namreč vprašljiva, če bi lahko te nekatere kategorije oseb samovoljno izločile iz varstva, ki naj bi se uveljavilo s tema instrumentoma Unije. Države članice morajo namreč zagotoviti rezultat, ki ga nalaga pravo Unije. ( 18 )

31. Sodišče je to utemeljilo s pomenom načel enakega obravnavanja in nediskriminacije, ki sta del splošnih načel prava Unije. Zato je treba določbam obravnavane direktive ter Okvirnega sporazuma, katerih namen je delavcem, zaposlenim za določen čas, zagotoviti uživanje enakih ugodnosti, kot jih uživajo primerljivi delavci, zaposleni za nedoločen čas, priznati splošen učinek, saj so del pravil socialnega prava Unije posebnega pomena, ki morajo koristiti vsakemu delavcu kot minimalne varstvene zahteve. ( 19 )

32. Za Sodišče je bilo v tej zadevi torej za pritrditev uporabi Direktive 1999/70 in Okvirnega sporazuma odločilno, da je bila prizadeta oseba več kot 12 let zaposlena v različnih bolnišnicah iz sistema javnega zdravstva Baskije kot del osebja, zaposlenega za določen čas, in da se je poleg tega postopek v glavni stvari nanašal na primerjavo med članom statutarnega osebja, zaposlenega za določen čas, in članom statutarnega osebja, zaposlenega za nedoločen čas.

33. Na prvi pogled bi se lahko zdelo, da je ta del sodbe Del Cerro Alonso krožen: ker je bila oseba zaposlena za določen čas in je predmet položaja, o katerem je treba odločiti, razmerje med statutarnim osebjem, zaposlenim za določen čas, in statutarnim osebjem, zaposlenim za nedoločen čas, naj bi položaj spadal na področje uporabe obravnavane direktive. Pri tem je bilo treba najprej odgovoriti na predhodno vprašanje, ali statutarno osebje sploh spada na področje uporabe Okvirnega sporazuma in je iz njega tako mogoče izluščiti merila za primerjavo oseb, zaposlenih za določen oziroma nedoločen čas. Področje uporabe zadevne direktive bi bilo sicer vedno samodejno odprto, če gre za potencialno postavitev zaposlitve za določen čas v slabši položaj. Sklicevanje na pravo držav članic v določbi 2 Okvirnega sporazuma bi bilo potem brezpredmetno.

34. Sama sodbo Del Cerro Alonso sicer razumem tako, da Sodišče opredelitev pojma delavca v smislu Okvirnega sporazuma o delu za določen čas načelno pušča v domeni držav članic in v tem ne vidi avtonomnega pojma Unije. Kljub temu pa polni učinek Okvirnega sporazuma ter splošna načela prava Unije določajo meje diskrecijski pravici držav članic. Generalni pravobranilec M. Poiares Maduro je v tem pogledu v sklepnih predlogih v zadevi Del Cerro Alonso ustrezno govoril o „pogojni napotitvi“ na nacionalno pravo. ( 20 )

35. Tak pristop je mogoče prenesti na razlago Okvirnega sporazuma o delu s krajšim delovnim časom. Po eni strani je namreč njuna opredelitev področja osebne uporabe enaka. ( 21 ) Po drugi strani sta umeščena – kakor ustrezno poudarja Komisija – v isti kontekst urejanja, saj oba podrobneje določata splošno načelo enakega obravnavanja za določeno vrsto organizacije dela. Poleg tega sta bila oba okvirna sporazuma s pripadajočima direktivama sprejeta v istem postopku in imata enako zgradbo. ( 22 )

36. Dalje, predvsem tudi uvodna izjava 16 Direktive 97/81 o delu s krajšim delovnim časom napotuje na to, da države članice pojme, ki v Okvirnem sporazumu niso natančno opredeljeni, sicer opredeljujejo glede na nacionalno zakonodajo in prakso, vendar le „pod pogojem, da ti pojmi upoštevajo vsebino Okvirnega sporazuma“.

37. Država članica torej tudi v povezavi z opredelitvijo področja uporabe te direktive in Okvirnega sporazuma o delu s krajšim delovnim časom ne sme niti prekršiti splošnih načel in temeljnih pravic prava Unije niti s kršitvijo polnega učinka te direktive samovoljno izločiti kategorije oseb iz varstva, ki naj bi se s tem uveljavilo. ( 23 )

c) Uporaba načel, razvitih v sodni praksi, v obravnavani zadevi

38. Diskrecijsko pravico držav članic pri opredelitvi področja uporabe Okvirnega sporazuma najprej, kot je bilo pravkar razloženo, omejujejo splošna načela in temeljne pravice prava Unije.

39. Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari se v tem pogledu sklicuje na točko 17 Predpisov nacionalnega prava, ki izrecno izključuje iz ukrepov za prenos zadevne direktive le honorarno plačane sodnike, zaposlene s krajšim delovnim časom, in ne vseh sodnikov. Če bi bili dejansko le honorarno plačani sodniki izvzeti s področja uporabe Okvirnega sporazuma, bi to lahko bilo v nasprotju s splošnim načelom enakosti prava Unije. ( 24 ) Vlada Združenega kraljestva pa je na ustni obravnavi pred Sodiščem poudarila, da ima točka 17 Predpisov le naravo pojasnila in da se sodniki na splošno v nacionalnem pravu ne štejejo za delavce. To bo moralo dokončno razjasniti predložitveno sodišče.

40. Kdaj pa država članica sicer prekorači diskrecijsko pravico pri opredelitvi pojma delavca, ki ji je priznana, in samovoljno izvzame neko poklicno kategorijo iz varstva, ki naj bi se uveljavilo?

41. Za odgovor na to vprašanje je najprej treba preučiti, kakšno varstvo naj bi se uveljavilo z Okvirnim sporazumom. Direktiva 97/81 in priloženi Okvirni sporazum naj bi izboljšala kakovost dela s krajšim delovnim časom in odpravila diskriminacijo delavcev, ki delajo s krajšim delovnim časom. ( 25 ) Tam določena prepoved diskriminacije je le poseben izraz splošnega načela enakosti, ( 26 ) ki spada k splošnim načelom prava Unije in je določeno v členih 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. ( 27 )

42. Okvirni sporazum torej sledi cilju, ki spada k temeljnim ciljem, navedenim v členu 1 Sporazuma o socialni politiki, ki so bili vključeni tudi v člen 151 PDEU in tretji odstavek preambule PDEU. Ti temeljni cilji se nanašajo na izboljšanje življenjskih razmer in delovnih pogojev ter na ustrezno socialno zaščito delavcev.

43. Zato da uresničitev teh ciljev Okvirnega sporazuma ne bi bila ogrožena, je dopustno, kakor je prepričljivo predstavil generalni pravobranilec M. Poiares Maduro v sklepnih predlogih v zadevi Del Cerro Alonso, neko kategorijo oseb izključiti s področja uporabe le, če se izkaže, da se delovno razmerje po naravi razlikuje od tistega med delodajalci in njihovimi zaposlenimi, ki po nacionalni zakonodaji spadajo v skupino delavcev. ( 28 )

44. Za dokončno presojo različnosti narave je nujno pristojno predložitveno sodišče. Sodišče pa lahko nacionalnemu sodišču sporoči merila, ki jih mora upoštevati pri presoji. ( 29 )

45. Iz merila različnosti narave najprej izhaja, da izključitve kategorije oseb ni mogoče utemeljiti z zgolj formalnimi razlogi.

46. Komisija zato upravičeno navaja, da zgolj formalno dejstvo, ( 30 ) da so sodniki kvalificirani kot „nosilci funkcij“, samo po sebi ne zadostuje, da se sodnikom onemogoči uživanje pravic iz Okvirnega sporazuma. Predložitveno sodišče tudi sprašuje, ali je število prizadetih oseb lahko pomembno za priznanje lastnosti delavca. Toda tudi to bi bilo preveč formalno merilo, ki ni povezano z naravo zaposlitvenega razmerja.

47. Supreme Court je v predložitvenem sklepu navedlo, da ima zaposlitveno razmerje poklicnega sodnika večino značilnosti delovnega razmerja po nacionalnem pravu. Težavno naj bi bilo le merilo vezanosti na navodila, ki je v skladu z nacionalnim pravom značilno za delovno razmerje. Tudi vlada Združenega kraljestva je poudarila, da je izvzetje sodnikov s področja uporabe Okvirnega sporazuma mogoče razložiti z neodvisnostjo sodstva.

48. Pri presoji narave zaposlitvenega razmerja je treba upoštevati, da se pojem delavca, uporabljen za določitev področja osebne uporabe Okvirnega sporazuma, pri tem rabi predvsem za razmejitev od samozaposlene osebe. Predložitveno sodišče bo pri presoji, ali je zaposlitveno razmerje sodnika glede na naravo drugačno od tistega med delodajalci in njihovimi zaposlenimi, ki po nacionalni zakonodaji spadajo v skupino delavcev, torej moralo upoštevati, da mora biti ta razmejitev, če se želi spoštovati smisel in namen Okvirnega sporazuma, opravljena predvsem ob upoštevanju razlikovanja glede na samozaposlene osebe.

49. Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari poudarja, da se neodvisnost sodnika nanaša predvsem na vsebinski vidik njegovega dela, torej na neodvisnost pri samem sojenju. Predložitveno sodišče, kar zadeva zunanje okvirne pogoje dela sodnika, navaja sodbo House of Lords, ( 31 ) iz katere izhaja, da so sodniki kljub temu podvrženi neki organizaciji svojega dela. Tako se od sodnikov pričakuje, da delajo ob določenih urah in v določenih obdobjih, čeprav so lahko pri tem zelo fleksibilni. Sodniki ne določajo sami, kako in kdaj delajo, kakor je to značilno za samozaposlene osebe.

50. V zvezi s tem želim opozoriti tudi, da si je le težko zamisliti, kako bi lahko pravice iz Okvirnega sporazuma na splošno in posebej pravica do starostne pokojnine ogrožale vsebinsko neodvisnost sodnika; nasprotno, pravica do starostne pokojnine krepi ekonomsko neodvisnost sodnikov in tako navsezadnje tudi njihovo vsebinsko neodvisnost.

51. Izključitve poklicne kategorije s področja uporabe Okvirnega sporazuma torej ni mogoče utemeljiti z merilom vsebinske neodvisnosti.

52. Predložitveno sodišče bo moralo pri vprašanju, ali se zaposlitveno razmerje sodnika glede na naravo razlikuje od zaposlitvenega razmerja delavca po nacionalnem pravu, poleg tega tudi upoštevati, da so glede na navedbe v predlogu za sprejetje predhodne odločbe sodniki – tudi honorarno plačani sodniki – upravičeni do nadomestila za odsotnost zaradi bolezni, materinstva oziroma očetovstva in podobnih dajatev. Očitno torej uživajo socialne pravice, ki jih običajno povezujemo z delavci. Če so sodniki v tem pogledu izenačeni z delavci, čeprav se uradno ne štejejo za delavce, je to mogoče šteti za indic, da njihovo zaposlitveno razmerje po naravi ni drugačno od tistega, ki se v skladu z nacionalnim pravom šteje za delovno razmerje. Sodniki bi morali potem biti tudi glede na Okvirni sporazum o delu s krajšim delovnim časom vsaj izenačeni z delavci.

53. Na prvo vprašanje za predhodno odločanje je torej treba odgovoriti, da se vprašanje, ali je treba sodnike šteti za delavce, ki delajo s krajšim delovnim časom, v smislu določbe 2, točka 1, Okvirnega sporazuma o delu s krajšim delovnim časom, ravna po nacionalnem pravu, da pa diskrecijsko pravico držav članic pri opredelitvi pojma delavca kljub temu omejujejo polni učinek Okvirnega sporazuma ter splošna načela in temeljne pravice prava Unije. Izključitve poklicne kategorije s področja uporabe Okvirnega sporazuma ni mogoče utemeljiti s samim merilom vsebinske neodvisnosti.

2. Drugo vprašanje za predhodno odločanje

54. Drugo vprašanje za predhodno odločanje je postavljeno za primer, da bo predložitveno sodišče sklenilo, da sodniki spadajo na področje uporabe obravnavane direktive. Predložitveno sodišče želi z njim izvedeti, ali se z nacionalnimi ukrepi, ki se nanašajo na priznanje pokojnin, lahko razlikuje med sodniki, zaposlenimi s polnim delovnim časom, in sodniki, zaposlenimi s krajšim delovnim časom, oziroma med različnimi vrstami sodnikov, zaposlenih s krajšim delovnim časom.

55. Določba 4 Okvirnega sporazuma skladno s ciljem, da je treba odpraviti neenako obravnavanje delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom, in delavcev, zaposlenih s polnim delovnim časom, vsebuje načelo nediskriminacije. Točka 1 te določbe prepoveduje, da bi bili pogoji zaposlitve delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom, manj ugodni od pogojev primerljivih delavcev, zaposlenih s polnim delovnim časom, zgolj zato, ker delajo krajši delovni čas, razen če je različno obravnavanje upravičeno iz stvarnih razlogov. V skladu z določbo 4, točka 2, se, kjer je to primerno, uporabi načelo pro rata temporis.

56. Sodišče je že odločilo, da je določba 4 Okvirnega sporazuma izraz načela socialnega prava Unije, ki ga ni dopustno razlagati restriktivno. ( 32 ) Ob upoštevanju sodne prakse k členu 157 PDEU torej „pogoji zaposlitve“ v smislu določbe 4, točka 1, Okvirnega sporazuma zajemajo tudi pokojnine, ki izhajajo iz delovnega razmerja med delavcem in delodajalcem, razen pokojnin iz zakonskih sistemov socialne varnosti, ki so manj določene s tem razmerjem kot pa s socialnim redom. ( 33 )

57. Starostna pokojnina torej spada na področje uporabe Okvirnega sporazuma, če so izpolnjeni ti trije pogoji: pokojnina se nanaša le na določeno skupino delavcev, ta pokojnina je neposredno odvisna od opravljenega časa zaposlitve in njen znesek je izračunan na podlagi zadnje plače. ( 34 )

58. V okviru presoje dopustnosti sem že opozorila, da določbe Direktive 97/81 veljajo za izračun delovne dobe, zahtevane za pridobitev starostne pokojnine, vključno z obdobji dela pred začetkom veljavnosti te direktive. ( 35 )

59. Zato je treba preučiti, ali nepriznanje pokojnine recorderjem povzroči, da so ti nasproti delavcem, zaposlenim s polnim delovnim časom, ki so v primerljivem položaju, manj ugodno obravnavani, in sicer zgolj zato, ker delajo krajši delovni čas.

60. Določba 3 določa merila za presojo, ali obstaja „primerljiv delavec, zaposlen s polnim delovnim časom“. Ta se nanaša na vsebino dejavnosti prizadetih oseb. Zato ni prepričljiv argument britanske vlade, da sodniki, zaposleni s polnim delovnim časom, in recorderji niso v primerljivem položaju, saj naj bi šlo za „različne kariere“. Odločilno je namreč, ali opravljajo vsebinsko enako dejavnost. Stranke postopka so v tem pogledu na ustni obravnavi navedle, da imajo recorderji in sodniki, zaposleni s polnim delovnim časom, enake naloge. Vprašanje „različnih karier“ je torej kvečjemu lahko pomembno za stvarno utemeljitev neenakega obravnavanja. Dokončno presojo vprašanja primerljivosti recorderjev s sodniki, zaposlenimi s polnim delovnim časom, pa bo moralo opraviti predložitveno sodišče.

61. Tako neenako obravnavanje pa je mogoče v skladu z določbo 4, točka 1, Okvirnega sporazuma šteti za združljivo z načelom nediskriminacije, če je utemeljeno s stvarnimi razlogi.

62. Zadevno neenako obravnavanje mora biti zato upravičeno z obstojem jasnih in konkretnih dejstev, značilnih za zadevni pogoj zaposlitve v posebnem kontekstu, v katerem se uporabi, ter na podlagi objektivnih in transparentih meril, da se ugotovi, ali to neenako obravnavanje ustreza dejanski potrebi, ali se z njim lahko doseže sledeni cilj in ali je nujno za dosego tega cilja. ( 36 )

63. Pojem „stvarni razlogi“ je treba razumeti tako, da različnega obravnavanja delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom, in delavcev, zaposlenih s polnim delovnim časom, ni mogoče upravičiti s tem, da je določeno v splošni in abstraktni določbi. Nasprotno, navedeni pojem zahteva, da to neenako obravnavanje ustreza dejanski potrebi, da se z njim lahko doseže uresničevani cilj, in da je nujno za dosego tega cilja. ( 37 )

64. Kolikor je Združeno kraljestvo navedlo, da je neenako obravnavanje med recorderji in sodniki, zaposlenimi s polnim delovnim časom, mogoče razložiti s tem, da lahko honorarno plačani sodniki svojo siceršnjo kariero nadaljujejo na področju odvetništva ali znanosti, medtem ko sodniki, zaposleni s krajšim delovnim časom, ki prejemajo redno plačo, do tega niso upravičeni, in ima vsak honorarno plačani sodnik na razpolago, da kandidira za sodnika, zaposlenega s krajšim delovnim časom, ki prejema redno plačo, je treba torej odvrniti, da ta formalni argument sam po sebi ne zadostuje za utemeljitev.

65. Neenako obravnavanje bi lahko bilo upravičeno le, če bi služilo legitimnemu namenu, ki stoji za formalnim argumentom različnih karier. Tak namen pa v postopku pred Sodiščem ni bil naveden. Nihče poleg tega ni uveljavljal drugih utemeljitvenih razlogov. To je mogoče razložiti z dejstvom, da utemeljitev mogočega neenakega obravnavanja tudi še ni bila predmet postopka v glavni stvari. Predložitveno sodišče se je do zdaj ukvarjalo le s predhodnim vprašanjem, ali je Okvirni sporazum sploh mogoče uporabiti. Vprašanje možne utemeljitve neenakega obravnavanja med sodniki, zaposlenimi s krajšim delovnim časom, in sodniki, zaposlenimi s polnim delovnim časom, bo torej moralo dokončno preučiti predložitveno sodišče.

66. Predložitveno sodišče še sprašuje, ali obravnavana direktiva nasprotuje tudi diskriminaciji med različnimi vrstami zaposlitve s krajšim delovnim časom.

67. Predmet Direktive 97/81 in njenega Okvirnega sporazuma je glede na njuno besedilo in celotni kontekst ureditve le odprava diskriminacije delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom, v primerjavi z delavci, zaposlenimi s polnim delovnim časom. Države članice v skladu s to direktivo torej načelno lahko sprejmejo različne določbe za različne vrste dela s krajšim delovnim časom.

68. Generalna pravobranilka E. Sharpston pa je v sklepnih predlogih v zadevi Bruno in Pettini prepričljivo navedla, da morajo biti ukrepi držav članic za prenos, čeprav Okvirni sporazum prepoveduje le diskriminacijo delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom, nasproti delavcem, zaposlenim s polnim delovnim časom, koherentni in v skladu s splošnimi načeli prava Unije, predvsem z načelom enakega obravnavanja: iz tega izhaja, da države članice ne smejo uvesti razlikovanja med različnimi vrstami dela s krajšim delovnim časom, ki bi kršilo splošno prepoved diskriminacije v pravu Unije. ( 38 )

69. Vlada Združenega kraljestva je tej trditvi v obravnavanem primeru ugovarjala s tem, da medsebojna obravnava delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom, ne spada na področje uporabe Okvirnega sporazuma in tako prava Unije, kar naj bi pomenilo, da splošnega načela enakega obravnavanja, ki ga pozna pravo Unije, ni mogoče uporabiti. ( 39 ) Ta trditev se mi ne zdi prepričljiva. Namreč, kakor države članice na primer pri prenosu Okvirnega sporazuma v nacionalno pravo ne smejo kršiti načela enakega obravnavanja moških in žensk, prav tako ne smejo glede različnih vrst dela s krajšim delovnim časom uvesti samovoljnega razlikovanja, s katerim bi se kršila splošna prepoved diskriminacije, ki jo pozna pravo Unije. Področje uporabe prava Unije je odprto s tem, da ukrepi držav članic služijo prenosu Okvirnega sporazuma.

70. Na drugo vprašanje je torej treba odgovoriti, da Okvirni sporazum o delu s krajšim delovnim časom nasprotuje nacionalni ureditvi, ki pri priznanju pokojnin razlikuje med sodniki, zaposlenimi s polnim delovnim časom, in sodniki, zaposlenimi s krajšim delovnim časom, ter med samimi sodniki, zaposlenimi s krajšim delovnim časom, ne da bi bilo to neenako obravnavanje objektivno utemeljeno.

VI – Predlog

71. Na podlagi zgornjih ugotovitev Sodišču predlagam, naj na vprašanji, ki ju je v predhodno odločanje predložilo Supreme Court of the United Kingdom, odgovori tako: 1. Vprašanje, ali je treba sodnike šteti za delavce, ki delajo s krajšim delovnim časom, v smislu določbe 2, točka 1, Okvirnega sporazuma o delu s krajšim delovnim časom, se načelno ravna po nacionalnem pravu; diskrecijsko pravico držav članic pri opredelitvi pojma delavca pa omejujejo polni učinek Okvirnega sporazuma ter splošna načela in temeljne pravice prava Unije. Izključitve poklicne kategorije s področja uporabe Okvirnega sporazuma ni mogoče utemeljiti s samim merilom vsebinske neodvisnosti. 2. Okvirni sporazum o delu s krajšim delovnim časom nasprotuje nacionalni ureditvi, ki pri priznanju pokojnin razlikuje med sodniki, zaposlenimi s polnim delovnim časom, in sodniki, zaposlenimi s krajšim delovnim časom, ter med samimi sodniki, zaposlenimi s krajšim delovnim časom, ne da bi bilo to neenako obravnavanje objektivno utemeljeno.

( 1 ) Jezik izvirnika: nemščina.

( 2 ) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 267; v nadaljevanju: Direktiva 97/81.

( 3 ) Navedena v opombi 2.

( 4 ) Direktiva Sveta 98/23/ES z dne 7. aprila 1998 o razširitvi Direktive 97/81/ES o okvirnem sporazumu o delu s krajšim delovnim časom, sklenjenem med UNICE, CEEP in ETUC na Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska, UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 278.

( 5 ) Sodba z dne 10. junija 2010 v združenih zadevah Bruno in Pettini (C-395/08 in C-396/08, ZOdl., str. I-5119, točke od 53 do 55).

( 6 ) Za pojasnitev položaja je treba poudariti, da je predmet postopka v glavni stvari le kvalifikacija poklicnih sodnikov, ne pa tudi sodnikov laikov.

( 7 ) To po navedbah Council of Immigration Judges na ustni obravnavi pred Sodiščem ne velja za sodnike za priseljevanje.

( 8 ) Glej moje sklepne predloge, predstavljene 18. maja 2004 v zadevi Wippel (sodba z dne 12. oktobra 2004, C-313/02, ZOdl., str. I-9483, točka 45).

( 9 ) Sodba z dne 12. oktobra 2004 v zadevi Wippel (C-313/02, ZOdl., str. I-9483, točka 40).

( 10 ) Sodba Wippel (navedena v opombi 9) in sodba z dne 16. septembra 2010 v zadevi Chatzi (C-149/10, ZOdl., str. I-8489).

( 11 ) V zvezi s tem glej med drugim sodbe z dne 12. maja 1998 v zadevi Martínez Sala (C-85/96, Recueil, str. I-2691, točka 31), z dne 20. septembra 2007 v zadevi Kiiski (C-116/06, ZOdl., str. I-7643, točke od 62 do 67) in z dne 13. januarja 2004 v zadevi Allonby (C-256/01, Recueil, str. I-873, točki 25 in 26).

( 12 ) Glej sodbe z dne 29. novembra 2001 v zadevi Griesmar (C-366/99, Recueil, str. I-9383, točka 31), z dne 12. septembra 2002 v zadevi Niemi (C-351/00, Recueil, str. I-7007, točka 48), z dne 23. oktobra 2003 v združenih zadevah Schönheit in Becker (C-4/02 in C-5/02, Recueil, str. I-12575, točka 60) in z dne 30. septembra 2004 v zadevi Briheche (C-319/03, ZOdl., str. I-8807, točka 18) ter sodbo Chatzi (navedena v opombi 10, točka 30).

( 13 ) Glej sodbi z dne 9. septembra 2003 v zadevi Jaeger (C-151/02, Recueil, str. I-8389, točki 58 in 59) in z dne 1. decembra 2005 v zadevi Dellas in drugi (C-14/04, ZOdl., str. I-10253, točki 44 in 45).

( 14 ) Glej sodbi z dne 11. julija 1985 v zadevi Danmols Inventar (105/84, Recueil, str. 2639, točke od 26 do 28) in z dne 14. septembra 2000 v zadevi Collino in Chiappero (C-343/98, Recueil, str. I-6659, točke od 36 do 39).

( 15 ) Sodba z dne 13. septembra 2007 v zadevi Del Cerro Alonso (C-307/05, ZOdl., str. I-7109).

( 16 ) Določba 2 Okvirnega sporazuma, ki je priloga k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 368), določa: „Ta sporazum se uporablja za delavce, zaposlene za določen čas, ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi ali delovno razmerje, kakor ju opredeljujejo zakoni, kolektivne pogodbe ali običaji v vsaki državi članici.“ V nemški jezikovni različici sicer obstajajo majhne, neznatne razlike med obema direktivama, francoska in angleška različica pa vsebujeta dobesedno enako opredelitev področja uporabe.

( 17 ) Sodbe z dne 4. julija 2006 v zadevi Adeneler in drugi (C-212/04, ZOdl., str. I-6057, točke od 54 do 57), z dne 7. septembra 2006 v zadevi Marrosu in Sardino (C-53/04, ZOdl., str. I-7213, točki 39 in 40) in z dne 7. septembra 2006 v zadevi Vassallo (C-180/04, ZOdl., str. I-7251, točka 32).

( 18 ) Sodbi Adeneler in drugi (navedena v opombi 17, točka 69) in Del Cerro Alonso (navedena v opombi 15, točka 29).

( 19 ) Sodba Del Cerro Alonso (navedena v opombi 15, točka 27).

( 20 ) Sklepni predlogi generalnega pravobranilca M. Poiaresa Madura, predstavljeni 10. januarja 2007 v zadevi Del Cerro Alonso (sodba z dne 13. septembra 2007, C-307/05, ZOdl., str. I-7109, točka 15).

( 21 ) V zvezi s tem glej opombo 16.

( 22 ) Glej tudi sklepne predloge generalne pravobranilke E. Sharpston, predstavljene 21. januarja 2010 v združenih zadevah Bruno in Pettini (sodba z dne 10. junija 2010, C-395/08 in C-396/08, ZOdl., str. I-5119, točke od 70 do 72).

( 23 ) Glej sodbo Del Cerro Alonso (navedena v opombi 15, točka 29).

( 24 ) Glede neenakega obravnavanja različnih vrst sodnikov, zaposlenih s krajšim delovnim časom, glej tudi odgovor na drugo vprašanje za predhodno odločanje v točki 66 in naslednjih teh sklepnih predlogov.

( 25 ) Glej določbo 1(a) Okvirnega sporazuma, drugi odstavek preambule Okvirnega sporazuma ter uvodne izjave 3, 11 in 23 Direktive 97/81.

( 26 ) Sodbi Wippel (navedena v opombi 9, točka 56) ter Bruno in Pettini (navedena v opombi 5, točka 58).

( 27 ) Sodbi z dne 14. septembra 2010 v zadevi Akzo Nobel Chemicals in Akcros Chemicals proti Komisiji in drugim (C-550/07 P, ZOdl., str. I-8301, točka 54) in z dne 16. decembra 2008 v zadevi Arcelor Atlantique et Lorraine in drugi (C-127/07, ZOdl., str. I-9895, točka 23).

( 28 ) Sklepni predlogi generalnega pravobranilca M. Poiaresa Madura v zadevi Del Cerro Alonso (navedeni v opombi 20, točka 15).

( 29 ) Glej v tem smislu nazadnje sodbo z dne 6. septembra 2011 v zadevi Patriciello (C-163/10, ZOdl., str. I-7565, točka 21).

( 30 ) V zvezi s tem glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Poiaresa Madura v zadevi Del Cerro Alonso (navedeni v opombi 20, točka 15).

( 31 ) Lady Hale v zadevi Percy proti Board of National Mission of the Church of Scotland (2005), UKHL 73 (2006) 2 AC 28, točka 145, ob sklicevanju na sira Roberta Carswella LCJ v sodbi Court of Appeal of Northern Ireland v zadevi Perceval-Price proti Department of Economic Development (2000) IRLR 380.

( 32 ) Sodba Bruno in Pettini (navedena v opombi 5, točka 32) s sklicevanjem na sodbo Del Cerro Alonso (navedena v opombi 15, točka 38) in sodbo z dne 15. aprila 2008 v zadevi Impact (C-268/06, ZOdl., str. I-2483, točka 114).

( 33 ) Sodba Bruno in Pettini (navedena v opombi 5, točka 42, s sklicevanjem na sodbo Impact, navedeno v opombi 32, točka 132).

( 34 ) Sodba Bruno in Pettini (navedena v opombi 5, točka 47).

( 35 ) Sodba Bruno in Pettini (navedena v opombi 5, točka 55).

( 36 ) Sodba Del Cerro Alonso (navedena v opombi 15, točka 58) in sodba z dne 4. marca 2010 v zadevi Angé Serrano in drugi proti Parlamentu (C-496/08 P, ZOdl., str. I-1793, točka 44).

( 37 ) Glej v tem smislu sodbo Del Cerro Alonso (navedena v opombi 15, točki 57 in 58) in sodbo z dne 22. aprila 2010 v zadevi Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols (C-486/08, ZOdl., str. I-3527, točka 44).

( 38 ) Sklepni predlogi generalne pravobranilke E. Sharpston v zadevi Bruno in Pettini (navedeni v opombi 22, točki 120 in 121).

( 39 ) Glede razlage pojma področja uporabe prava Unije glej sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota, predstavljene 5. aprila 2011 v zadevi Scattolon (C-108/10, ZOdl., str. I-7491, točke od 110 do 121).