ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
24

V zvezi s tem je glede pretoka kapitala med državami članicami in tretjimi državami Sodišče že razsodilo, da člen 63(1) PDEU vsebuje jasno in nepogojno prepoved, ki ne potrebuje nobenega izvedbenega ukrepa in ki posameznikom podeljuje pravice, ki jih lahko uveljavljajo pred sodiščem (sodbi z dne 14. decembra 1995, Sanz de Lera in drugi, C‑163/94, C‑165/94 in C‑250/94, EU:C:1995:451, točki 41 in 47, in z dne 18. decembra 2007, A,C‑101/05, EU:C:2007:804, točka 21). Na to določbo v povezavi s členoma 64 in 65 PDEU se je torej mogoče sklicevati pred nacionalnim sodiščem in ta določba lahko pripelje do neuporabe nacionalnih pravil, ki so z njimi v nasprotju, ne glede na kategorijo spornega pretoka kapitala (sodba z dne 18. decembra 2007, A,C‑101/05, EU:C:2007:804, točka 27, in sklep z dne 4. junija 2009, KBC Bank in Beleggen, Risicokapitaal, Beheer, C‑439/07 in C‑499/07, EU:C:2009:339, točka 66 in navedena sodna praksa).
22

Sodišče je v sodbi z dne 10. septembra 2009, Komisija/Grčija (C‑286/08, neobjavljena, EU:C:2009:543), ugodilo tožbi zaradi neizpolnitve obveznosti, ki jo je vložila Komisija na podlagi člena 226 ES, ki je postal člen 258 PDEU, in razsodilo, da Helenska republika s tem: — „da v razumnem roku ni izdelala in sprejela načrta za ravnanje z nevarnimi odpadki v skladu z veljavno zakonodajo Skupnosti in da ni vzpostavila celovitega in primernega omrežja obratov za odstranjevanje nevarnih odpadkov, ki omogoča, da se taki odpadki odstranijo na najprimernejši način za zagotovitev visoke stopnje varstva okolja in javnega zdravja, — da glede ravnanja z nevarnimi odpadki ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za zagotovitev spoštovanja členov 4 in 8 direktive 2006/12 ter členov 3(1), od 6 do 9, 13 in 14 direktive 1999/31, ni izpolnila obveznosti iz, prvič, členov 1(2) in 6 direktive 91/689 v povezavi s členoma 5(1) in (2) ter 7(1) Direktive 2006/12, drugič, člena 1(2) direktive 91/689 v povezavi z določbami členov 4 in 8 direktive 2006/12 ter, tretjič, členov 3(1), od 6 do 9, 13 in 14 direktive 1999/31.“
39

Tretjič, Sodišče je v točki 38 sodbe z dne 29. aprila 2004, Terra Baubedarf-Handel (C‑152/02, EU:C:2004:268), sicer presodilo, da je treba pravico do odbitka uveljaviti v davčnem obdobju, v katerem je bila opravljena dobava blaga oziroma storitev in v katerem ima davčni zavezanec račun, vendar je treba navesti, da se je zadeva, v kateri je bila izdana ta sodba, nanašala na podjetje, ki ni imelo računa v času, ko je uresničilo pravico do odbitka, in Sodišče torej ni presodilo glede časovnih učinkov popravka prvotno izdanega računa. Kot je navedel generalni pravobranilec v točki 39 sklepnih predlogov, se ta zadeva razlikuje od zadeve v glavni stvari, ker je družba Senatex v času uveljavljanja svoje pravice do odbitka DDV imela račune in je plačala vstopni DDV.
44

Poleg tega je treba v zvezi z minimalnimi postopkovnimi standardi, navedenimi v poglavju III te uredbe in na katere se nanaša prejšnja točka te sodbe, ugotoviti, da je cilj teh standardov, ki jih je treba v skladu s členom 6(1)(c) navedene uredbe spoštovati, da se odločba o nespornem zahtevku, izdana v državi članici, lahko potrdi kot evropski izvršilni nalog, v skladu z uvodno izjavo 12 te uredbe zagotoviti, da je dolžnik pravočasno in na tak način, ki mu omogoča pripraviti obrambo, obveščen, prvič, o sodnem postopku, uvedenem proti njemu, in o pogojih za njegovo sodelovanje v postopku, da lahko ugovarja zadevnemu zahtevku, in drugič, o posledicah njegove nenavzočnosti v postopku. V posebnem primeru zamudne sodbe v smislu člena 3(1), drugi pododstavek, (b), Uredbe št. 805/2004 se želi s temi minimalnimi postopkovnimi standardi zagotoviti obstoj zadostnih varovalk za spoštovanje pravice do obrambe.
12

Družba Sanofi-Aventis Deutschland je 27. oktobra 2008 pri United States District Court for the Eastern District of Texas (zvezno sodišče za vzhodno okrožje Teksasa, ZDA) zoper družbi Genentech in Biogen Idec Inc. vložila tožbo zaradi kršitve patentov, ki so predmet licence. Zadnjenavedeni družbi sta istega dne pri United States District Court for the Northern District of California (zvezno sodišče za severno okrožje Kalifornije, ZDA) vložili tožbo za razveljavitev teh patentov. Navedena postopka sta bila združena pred drugonavedenim sodiščem, ki je tožbi zavrnilo z odločbo z dne 11. marca 2011.
22

V teh okoliščinah je Østre Landsret (pritožbeno sodišče vzhodne regije) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali so palice iz naključne, grobe zlitine različnih odpadnih kovinskih predmetov, ki vsebujejo zlato, zajete z izrazom ‚zlato v obliki surove kovine [zlati material] ali polizdelk[i]‘ v smislu člena 198(2) Direktive o DDV? Šteti je treba, da so zadevne palice iz naključne, grobe zlitine različnih odpadnih kovinskih predmetov, ki vsebujejo zlato, in ki poleg zlata lahko vsebujejo tudi organske materiale, kot so zobje, guma, PVC in kovine/materiali, kot so baker, kositer, nikelj, amalgam, ostanki baterij, ki vsebujejo živo srebro in svinec, razne strupene snovi itd. Tako torej očitno ne gre za izdelek, ki vsebuje zlato, ki se ga predeluje neposredno v končni izdelek. Po drugi strani pa je palica predelani proizvod (zlitina), ki je – kot vmesna faza – izdelana z namenom ekstrakcije zlata, ki ga vsebuje. Palice imajo visoko čistino, v povprečju med 500 ali 600 tisočink, kar je bistveno več kot 325 tisočink zlata. Po ekstrakciji bo vsebovano zlato uporabljeno za izdelavo izdelkov (in sicer zlatih ali takih, ki vsebujejo zlato). Pri odgovoru na vprašanje lahko Sodišče tudi upošteva, da palice ne morejo neposredno biti del drugih izdelkov, saj jih je treba najprej obdelati, tako da se kovine ločijo od nekovin, nevarne snovi za zdravje in druge snovi pa se odtalijo/izločijo.“
8

Člen 15(7) Uredbe št. 3821/85, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 561/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 (UL L 102, str. 1, v nadaljevanju: spremenjena uredba št. 3821/85), določa: „(a) Če voznik vozi vozilo, ki je opremljeno s tahografom v skladu s Prilogo I, mora voznik na zahtevo inšpektorja predložiti: (i) tahografske vložke za tekoči teden in tiste, ki jih je voznik uporabljal v predhodnih 15 dneh; (ii) voznikovo kartico, če jo ima; in (iii) vse ročne zapise in izpise, izdelane v tekočem tednu in v predhodnih 15 dneh, kot to zahtevata ta uredba in Uredba [št. 561/2006]. Vendar pa po 1. januarju 2008 časovna obdobja iz (i) in (iii) pokrivajo tekoči dan in predhodnih 28 dni. (b) Če voznik vozi vozilo, ki je opremljeno s tahografom v skladu s Prilogo IB, mora voznik na zahtevo inšpektorja predložiti: (i) voznikovo kartico, katere imetnik je; (ii) vse ročne zapise in izpise, izdelane v tekočem tednu in v predhodnih 15 dneh, kot to zahtevata ta uredba in Uredba [št. 561/2006]; in (iii) tahografske vložke, ki ustrezajo istemu obdobju, kot je obdobje iz prejšnjega pododstavka, v katerem je vozil vozilo z vgrajenim tahografom v skladu s Prilogo I. Vendar pa po 1. januarju 2008 časovna obdobja iz (ii) pokrivajo tekoči dan in predhodnih 28 dni. (c) Pooblaščeni inšpektor lahko skladnost z Uredbo [št. 561/2006] preveri z analizo tahografskih vložkov, z analizo prikazanih ali izpisanih podatkov, ki jih je tahograf zapisal, ali z analizo voznikove kartice ali, če te ni, z analizo katerega koli drugega spremnega dokumenta, ki utemeljuje neskladnost z eno izmed določb, kot so tiste, navedene v členu 16(2) in (3).“
7

Člen 5 navedene direktive, naslovljen „Pooblastila in odgovornosti [NRO] v zvezi z dostopom in medomrežnim povezovanjem“, določa: „1. [NRO] pri izpolnjevanju ciljev iz člena 8 [Okvirne direktive] spodbujajo in, kjer je primerno, zagotovijo primeren dostop in medomrežno povezovanje ter medobratovalnost storitev v skladu z določbami te direktive, svojo dolžnost pa izvajajo na način, ki pospešuje učinkovitost, trajnostno konkurenco in prinaša končnim uporabnikom največje možne koristi. Nacionalni regulativni organi lahko brez poseganja v ukrepe, ki utegnejo biti sprejeti v skladu s členom 8 v zvezi s podjetji s pomembno tržno močjo, naložijo zlasti: (a) obveznosti za podjetja, ki nadzorujejo dostop do končnih uporabnikov, v utemeljenih primerih vključno z obveznostjo medomrežnega povezovanja svojih omrežij, če to še ni bilo storjeno, v obsegu, ki je potreben za zagotovitev povezljivosti med obema koncema; […] 3. Obveznosti in pogoji, naloženi v skladu z odstavkoma 1 in 2, morajo biti objektivni, pregledni, sorazmerni in nediskriminacijski, izvajati pa se morajo v skladu s postopki iz členov 6 in 7 [Okvirne direktive]. 4. Države članice v zvezi z dostopom in medomrežnim povezovanjem zagotovijo, da je [NRO] v utemeljenih primerih pooblaščen za posredovanje na lastno pobudo ali pa na zahtevo katerekoli udeležene stranke, če med podjetji ni soglasja, da bi zavarovale politične cilje člena 8 [Okvirne direktive] v skladu z določbami te direktive in postopki iz členov 6 in 7, 20 in 21 [Okvirne direktive].“
Člen 74(1) Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) št. 1063/2010 z dne 18. novembra 2010, je treba razlagati tako, da je v položaju, kot je ta iz postopka v glavni stvari, v katerem so bila predložena veljavna potrdila o poreklu, preferencialno poreklo – v smislu splošnega sistema preferencialov, uvedenega z Uredbo (ES) št. 732/2008 z dne 22. julija 2008 o uporabi sheme splošnih tarifnih preferencialov v obdobju od 1. januarja 2009 do 31. decembra 2011 in spremembah uredb (ES) št. 552/97, (ES) št. 1933/2006 in uredb Komisije (ES) št. 1100/2006 in (ES) št. 964/2007 – pošiljk surovega olja iz palmovih jedrc mogoče priznati, tudi kadar je bilo to blago v cisterni ladje med prevozom v Evropsko unijo zmešano v okoliščinah, v katerih je mogoče izključiti, da bi bili v to cisterno dodani drugi proizvodi, zlasti proizvodi, za katere ne velja nobena preferencialna obravnava.
15

Svet za konkurenco je menil, da so potovalne agencije, ki so uporabljale rezervacijski sistem E-TURAS v zadevnem obdobju in ki niso izrazile nasprotovanja, odgovorne za kršitev pravil o konkurenci, saj so lahko razumno sklepale, da tudi preostali uporabniki tega sistema svoje popuste omejujejo na največ 3 %. Iz tega je sklepal, da so te agencije druga drugo obvestile o stopnji popusta, ki so ga nameravale uporabiti v prihodnosti, in so tako posredno – z implicitno ali tiho privolitvijo – izrazile skupno strinjanje z ravnanjem na upoštevnem trgu. Na podlagi tega je sklenil, da je treba ravnanje navedenih agencij na upoštevnem trgu opredeliti kot usklajeno ravnanje, in ugotovil, da je družba Eturas, čeprav na upoštevnem trgu ni bila dejavna, to ravnanje omogočila.
13

Svet navaja, da mora Sodišče v tej zadevi ustaviti postopek, ker je bil izpodbijani sklep nadomeščen in razveljavljen z Izvedbenim sklepom 2015/1875, ki je bil sprejet po posvetovanju s Parlamentom in s katerim so bili uvedeni nadzorni ukrepi za psihoaktivne snovi, ki so enake tistim v izpodbijanem sklepu.
5

V členu 2(l) Okvirne direktive so kot „posebne direktive“, na katere se sklicuje Okvirna direktiva, opredeljene Direktiva 2002/20/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev (Direktiva o odobritvi) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 337); Direktiva 2002/19/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o dostopu do elektronskih komunikacijskih omrežij in pripadajočih naprav ter o njihovem medomrežnem povezovanju (Direktiva o dostopu) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 323); Direktiva 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 367), ter Direktiva 97/66/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. decembra 1997 v zvezi z obdelavo osebnih podatkov in varstvom zasebnosti na področju telekomunikacij (UL 1998, L 24, str. 1).
5

Člen 17 od (1) do (3) Direktive določa: „1. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi trgovskemu zastopniku po prenehanju veljavnosti pogodbe o trgovskem zastopanju zagotovijo nadomestilo v skladu z odstavkom 2 ali odškodnino v skladu z odstavkom 3. 2. (a) Trgovski zastopnik ima pravico do nadomestila, če in kolikor: — je naročitelju priskrbel nove stranke ali razširil poslovne stike [občutno povečal posle] z obstoječimi strankami in naročitelj še uživa velike prednosti v poslih [ima znatne koristi iz poslov] s temi strankami in — je plačilo tega nadomestila ob upoštevanju vseh okoliščin ustrezno, predvsem glede provizije, za katero je trgovski zastopnik prikrajšan in ki izhaja iz poslov s temi strankami. […] (b) znesek nadomestila ne more presegati višine, ki ustreza letnemu nadomestilu, izračunanemu na podlagi letnega povprečja plačil, ki jih je trgovski zastopnik prejemal zadnjih pet let, in če se pogodba sklene za manj kakor pet let, se nadomestilo izračuna glede na povprečje tega obdobja; (c) odobritev tega nadomestila trgovskemu zastopniku ne preprečuje uveljavljanja odškodnine. 3. Trgovski zastopnik ima pravico do odškodnine za nastalo škodo zaradi prenehanja pogodbenega razmerja z naročiteljem. Ta odškodnina se nanaša na prenehanje pogodbenega razmerja in vključuje okoliščine: — ki trgovskemu zastopniku onemogočajo prejemanje provizije, do katere bi bil pri normalnem izvajanju pogodbe upravičen, in naročitelju zagotavljajo pomembne prednosti, povezane z dejavnostjo trgovskega zastopnika, — ki trgovskemu zastopniku niso omogočili amortizacije stroškov in izdatkov, povzročenih z izvajanjem pogodbe na priporočilo naročitelja.“
51

Na področju javnih naročil namreč člena 2d in 2f Direktive Sveta 89/665/EGS z dne 21. decembra 1989 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 246), kakor je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2007/66/ES z dne 11. decembre 2007 (UL L 335, str. 31), v smislu uvodnih izjav od 25 do 27 Direktive 2007/66, dopuščata državam članicam, da pod nekaterimi pogoji omejijo možnost vložitve tožbe zoper javna naročila, sklenjena ob kršitvi prava Unije (glej v tem smislu sodbo MedEval, C‑166/14, EU:C:2015:000, točki 34 in 35). Iz tega je razvidno, da lahko v nekaterih okoliščinah interes, da se prepreči pravna negotovost, upraviči dajanje prednosti stabilnosti pogodbenih položajev, ki se že izvajajo, pred upoštevanjem prava Unije.
6

Četrta prehodna določba zakona 1/2013 (v nadaljevanju: sporna prehodna določba) se nanaša na izvršilne postopke, ki so se začeli pred uveljavitvijo zakona 1/2013 in še niso končani. Določa: „1. Spremembe [zakona o civilnih postopkih], ki jih uvaja ta zakon, se za izvršilne postopke, ki so se na dan njegove uveljavitve že začeli, uporabljajo le za tista izvršilna dejanja, ki še niso bila opravljena. 2. Vsekakor lahko dolžniki v izvršilnih postopkih, ki na dan uveljavitve tega zakona še niso bili končani in v katerih se je desetdnevni rok za vložitev ugovora, določen v členu 556(1) [zakona o civilnih postopkih], iztekel, v enomesečnem prekluzivnem roku izjemoma vložijo ugovor iz novih razlogov, ki so določeni v členih 557(1), točka 7, in 695(1), točka 4, [zakona o civilnih postopkih]. Enomesečni prekluzivni rok začne teči od dneva, ki sledi dnevu začetka veljavnosti tega zakona, posledica vložitve ugovora s strani strank pa je, da se postopek ustavi, dokler ni odločeno o ugovoru, kot je določeno v členu 558 in naslednjih ter 695 [zakona o civilnih postopkih]. Ta prehodna določba velja za vse izvršilne postopke, ki se niso končali z izročitvijo nepremičnine kupcu v skladu z določbami člena 675 [zakona o civilnih postopkih]. 3. Tudi v izvršilnih postopkih, ki še niso končani in v katerih je ob uveljavitvi tega zakona že začel teči desetdnevni rok za vložitev ugovora, določen v členu 556(1) [zakona o civilnih postopkih], imajo dolžniki enak enomesečni prekluzivni rok iz prejšnjega odstavka za vložitev ugovora iz katerega koli od razlogov, določenih v členih 557 in 695 [zakona o civilnih postopkih]. 4. Objava te določbe velja za namene vročanja in računanja rokov iz odstavkov 2 in 3 tega člena za popolno in veljavno, za kar v nobenem primeru ni treba izdati izrecne odločbe.“
Načeli prepovedi diskriminacije in enakega obravnavanja iz člena 2 Sporazuma med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani ter Švicarsko konfederacijo na drugi o prostem pretoku oseb in člena 9 Priloge I k temu sporazumu je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta dvostranski davčni konvenciji o preprečevanju dvojnega obdavčevanja, kakršna je Konvencija z dne 11. avgusta 1971 med Švicarsko konfederacijo in Zvezno republiko Nemčijo, na podlagi katere je za obdavčitev dohodkov iz delovnega razmerja nemškega davčnega zavezanca brez švicarskega državljanstva, kljub temu da se je ta preselil iz Nemčije v Švico, vendar pa je pri tem kraj zaposlitve ohranil v prvi od teh držav, pristojna država, v kateri je vir teh dohodkov, to je Zvezna republika Nemčija, medtem ko je za obdavčitev dohodkov iz delovnega razmerja švicarskega državljana v podobnem položaju pristojna nova država prebivališča, v tem primeru Švicarska konfederacija.
55

Prvič, osumljene ali obdolžene osebe morajo biti v skladu s členom 3 Direktive 2012/13 obveščene vsaj o nekaterih procesnih pravicah, pri čemer ta določba vsebuje njihov seznam, na katerem so navedene pravica dostopa do odvetnika, upravičenje do brezplačnega pravnega nasveta in pogoji za njegovo pridobitev, pravica do obveščenosti o obdolžitvah, pravica do tolmačenja in prevajanja ter pravica do molka.
34

V skladu s členom 8 navedene uredbe navedeno sodišče, kakor hitro je to mogoče in na podlagi obrazca za vlogo za evropski plačilni nalog (v nadaljevanju: obrazec za vlogo), preuči, ali so izpolnjene zahteve, zlasti iz člena 6 te uredbe, v skladu s katerim se pristojnost določi v skladu s pravili prava Unije, ki se uporabljajo na zadevnem področju, zlasti v skladu z Uredbo št. 44/2001, ter ali se zdi, da je zahtevek utemeljen. Če so izpolnjene zahteve iz člena 8 Uredbe št. 1896/2006, sodišče, kakor hitro je to mogoče, in načeloma v 30 dneh od predložitve vloge, v skladu s členom 12(1) navedene uredbe izda evropski plačilni nalog na standardnem obrazcu E, kot je določen v Prilogi V k navedeni uredbi.
5

Člen 10 zakona o davku od dohodkov pravnih oseb iz leta 1988 glede mednarodnih deležev v odstavkih 2 in 3 določa: „2. Davka od dohodkov pravnih oseb so oproščene vse vrste deležev pri dobičku, ki izhajajo iz mednarodno kvalificiranih deležev. Za mednarodno kvalificirani delež gre, če so bili davčni zavezanci, za katere velja člen 7(3), ali druge neomejeno davčno zavezane družbe nerezidentke, primerljive z davčnim zavezancem rezidentom, za katerega velja člen 7(3), z najmanj 10‑odstotnim kapitalskim deležem nepretrgano najmanj eno leto dokazano udeleženi v: (a) družbah nerezidentkah, ki so primerljive s kapitalsko družbo rezidentko, (b) drugih družbah nerezidentkah, ki izpolnjujejo pogoje iz člena 2 Direktive Sveta št. 90/435/EGS z dne 23. julija 1990 [o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic] (UL L 255, str. 6) v veljavni različici. Navedeno enoletno obdobje ne velja za deleže, ki so bili pridobljeni zaradi dokapitalizacije, če se stopnja udeležbe s tem ni povečala. 3. Pri ugotavljanju dohodkov se dobički, izgube in siceršnje spremembe vrednosti iz čezmejne kvalificirane manjšinske udeležbe v smislu odstavka 2 ne upoštevajo. To ne velja za dejanske in dokončne izgube premoženja, ki so posledica prenehanja (likvidacije ali insolventnosti) družbe nerezidentke. Izgube se zmanjšajo za vse vrste deležev pri dobičku, ki so oproščene davka, doseženih v zadnjih petih poslovnih letih pred letom začetka postopka likvidacije ali nastopom insolventnosti. Davčna nevtralnost udeležbe ne velja pod temi pogoji: 1. Davčni zavezanec pri oddaji napovedi za odmero davka od dohodkov pravnih oseb za leto pridobitve mednarodne kvalificirane manjšinske udeležbe ali nastanka mednarodne kvalificirane manjšinske udeležbe z dodatno pridobitvijo deležev uveljavlja davčno upoštevanje dobičkov, izgub in drugih sprememb vrednosti (odločitev za davčno upoštevno udeležbo). […]“
37

V zvezi s tem je treba po potrebi upoštevati načela zadevnega nacionalnega pravnega sistema, kot so načelo varstva pravice do obrambe, načelo pravne varnosti in načelo učinkovitega poteka postopka (glej zlasti sodbi Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, EU:C:2009:506, točka 27, in Agrokonsulting‑04, C‑93/12, EU:C:2013:432, točka 48 in navedena sodna praksa).
44

V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso razlaga posameznega pravila prava Unije, ki jo Sodišče poda pri izvrševanju pristojnosti na podlagi člena 267 PDEU, pojasnjuje in natančneje določa pomen ter obseg tega pravila, kot se razume in uporablja vse od dneva začetka njegove veljave oziroma bi ga bilo treba razumeti in uporabljati vse od dneva začetka njegove veljave. Iz tega izhaja, da sodišče takó razlagano pravilo lahko uporabi – in ga tudi mora – za pravna razmerja, nastala in oblikovana, preden je bila izrečena sodba v zvezi s predlogom za sprejetje predhodne odločbe, če so pogoji za predložitev spora o uporabi omenjenega pravila pristojnemu sodišču sicer izpolnjeni (sodba Balazs, C‑401/13 in C‑432/13, EU:C:2015:26, točka 49 in navedena sodna praksa).
46

Sodišče vsekakor nima na voljo elementov, na podlagi katerih bi lahko preverilo, ali se družba A2A poskuša sklicevati na nacionalno prakso odločanja, ki bi lahko bila nezakonita. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča mora biti torej načelo enakega obravnavanja usklajeno s spoštovanjem zakonitosti, v skladu s katerim se ne more nihče v svojo korist sklicevati na nezakonitost, storjeno v korist drugega (sodba The Rank Group, C‑259/10 in C‑260/10, EU:C:2011:719, točka 62 in navedena sodna praksa).
24

Za odgovor na to vprašanje je treba spomniti, da je Sodišče odločilo, da se Direktiva 77/187, ki je bila kodificirana z Direktivo 2001/23, uporablja ob vseh zamenjavah – v okviru pogodbenih razmerij – fizične ali pravne osebe, ki je odgovorna za obratovanje podjetja in ki prevzema obveznosti delodajalca do zaposlenih v podjetju (glej sodbe Merckx in Neuhuys, C‑171/94 in C‑172/94, EU:C:1996:87, točka 28; Hernández Vidal in drugi, C‑127/96, C‑229/96 in C‑74/97, EU:C:1998:594, točka 23, in Amatori in drugi, C‑458/12, EU:C:2014:124, točka 29 in navedena sodna praksa).
26

V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča pojem pomoči lahko zajema ne le pozitivne dajatve, kot so subvencije, posojila ali udeležba v kapitalu podjetij, temveč prav tako ukrepe, ki v različnih oblikah zmanjšujejo stroške, ki običajno bremenijo proračun podjetja, in so zato, ne da bi bili subvencije v pravem pomenu besede, enake narave in imajo enake učinke (sodba Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe, C‑239/09, EU:C:2010:778, točka 30 in navedena sodna praksa). Zato je treba za ugotovitev obstoja državne pomoči dokazati dovolj neposredno povezavo med prednostjo, dodeljeno prejemniku, na eni strani in zmanjšanjem državnega proračuna ali dovolj konkretnim gospodarskim tveganjem za bremenitev tega proračuna na drugi strani (glej v tem smislu sodbo Bouygues in Bouygues Télécom/Komisija in drugi ter Komisija/Francija in drugi, C‑399/10 P in C‑401/10 P, EU:C:2013:175, točka 109).
47

Glede na navedene premisleke je treba na drugo in tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 204 carinskega zakonika v povezavi s členom 859 izvedbene uredbe razlagati tako, da zamuda pri predložitvi namembnemu carinskemu uradu, in to v okviru drugega tranzitnega postopka blaga, danega v prvi tranzitni postopek, pomeni neizpolnitev, na podlagi katere nastane carinski dolg, razen če so izpolnjeni pogoji iz člena 356(3) ali 859, druga alinea in točka 2(c), te uredbe, kar mora preveriti predložitveno sodišče.