(Glej točke 28, 29, od 32 do 34 in od 63 do 65.)

Če namreč države članice lahko na podlagi zgoraj navedenih določb iz direktiv 2011/92 in 2010/75 dopustnost pravnega sredstva, ki ga posameznik vloži proti odločitvam, dejanjem in opustitvam, ki spadajo na področje uporabe teh direktiv, omeji s pogoji, kot je zahteva kršitve pravice, lahko te države članice določijo tudi, da mora tožeča stranka za sodno odpravo upravne odločbe zatrjevati kršitev pravice. V zvezi s tem lahko nacionalni zakonodajalec pravice, na kršitev katerih se lahko sklicuje posameznik v okviru pravnega sredstva zoper odločitve, dejanja ali opustitve iz člena 11 Direktive 2011/92, omeji samo na subjektivne pravice. Vendar taka omejitev ne more veljati za okoljevarstvena združenja.

Ker mora biti v skladu s členom 11 Direktive 2011/92 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje in v skladu s členom 25 Direktive 2010/75 o industrijskih emisijah (celovito preprečevanje in nadzorovanje onesnaževanja) članom zadevne javnosti omogočeno, da lahko vložijo pravno sredstvo za izpodbijanje materialne ali postopkovne zakonitosti odločitev, dejanj ali opustitev s področja teh direktiv, nacionalne določbe, na podlagi katere se za odpravo upravnega akta zahteva, da nezakonitost, ki jo ugotovi sodišče, zajema tudi kršitev pravice tožeče stranke, ni mogoče šteti za neskladno z navedenimi določbami direktiv.

Država članica, ki omeji odpravo odločb zaradi kršitev postopka na primere, v katerih presoja ali predhodna presoja vplivov na okolje ni bila izvedena, in na primere, v katerih vlagatelj dokaže, da je med kršitvijo postopka in vsebino odločbe podana vzročna zveza, ne izpolni obveznosti na podlagi člena 11 Direktive 2011/92 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje. Taka omejitev pretirano omejuje izvrševanje pravice do pravnega sredstva iz člena 11 navedene direktive in ogroža cilj te direktive, ki je omogočiti članom zadevne javnosti širok dostop do sodišč. Z zavrnitvijo možnosti odprave upravne odločbe, pri sprejemanju katere je bilo kršeno postopkovno pravilo, zgolj zato, ker tožeča stranka ne more dokazati, da je ta kršitev vplivala na vsebino navedene odločbe, se namreč tej določbi prava Unije odvzema polni učinek, zlasti ob upoštevanju zapletenosti zadevnih postopkov in tehnične narave presoje vplivov na okolje.

Čeprav lahko – glede učinkovitosti upravnega postopka – to, da se neki razlog prvič navede v okviru sodnega postopka, v nekaterih okoliščinah ovira nemoten potek tega postopka, pa cilj, ki ga uresničujeta tudi člen 11 Direktive 2011/92 in člen 25 Direktive 2010/75, ni le posameznikom zagotoviti čim širši dostop do sodišč, ampak tudi omogočiti, da se s tem preizkusom opravi celovit preizkus materialne ali postopkovne zakonitosti.

Člen 11 Direktive 2011/92 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje in člen 25 Direktive 2010/75 o industrijskih emisijah (celovito preprečevanje in nadzorovanje onesnaževanja) nasprotujeta omejitvi, na podlagi nacionalne določbe, procesnega upravičenja in obsega sodnega preizkusa na ugovore, ki so že bili pravočasno podani v upravnem postopku, v katerem je bila sprejeta odločba, na katero se nanaša pravno sredstvo.

Člen 11 Direktive 2011/92 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje je treba razlagati tako, da se morajo določbe, ki jih je zakonodajalec sprejel za njegov prenos v notranje pravo, uporabljati tudi za tiste upravne postopke za izdajo dovoljenja, ki so se začeli pred 25. junijem 2005, to je datumom za prenos Direktive 2003/35, ki določa sodelovanje javnosti pri pripravi nekaterih načrtov in programov, ki se nanašajo na okolje, če so bila ta dovoljenja izdana šele po tem datumu. Ker imajo v zvezi s tem na podlagi člena 11(3) Direktive 2011/92 in člena 25(3) Direktive 2010/75 o industrijskih emisijah (celovito preprečevanje in nadzorovanje onesnaževanja) okoljevarstvena združenja bodisi zadosten interes bodisi pravice, ki jih je mogoče kršiti, država članica, ki za postopke, ki so se začeli po 25. juniju 2005 in ki so bili zaključeni pred 12. majem 2011, procesno upravičenje okoljskih združenj in obseg sodnega nadzora na podlagi pravnih sredstev teh združenj omeji na pravne določbe, s katerimi se posameznikom podeljujejo pravice, ne izpolni obveznosti, ki izhajajo iz teh določb. Enako velja za določbe o prenosu navedenih določb direktiv, ki iz njunega področja uporabe izključujejo upravne postopke, ki so bili začeti pred 25. junijem 2005.

V zvezi s tem se ne glede na pomen načela pravnomočnosti v pravnem redu Unije in nacionalnih pravnih redih navedena država članica ne more sklicevati na spoštovanje tega načela, če se navedena časovna omejitev glede uporabe nanaša na upravne odločbe, ki so postale izvršljive.

Poleg tega je treba argument te države članice, da je bila navedena časovna omejitev nujna za zagotovitev spoštovanja načela pravnomočnosti v upravnih postopkih, ki so postali izvršljivi, zavrniti, ker bi ji te omejitve omogočile, da bi si sama določila nov rok za prenos.

(Glej točke 90, od 95 do 99, 104 in točko 1 izreka.)