ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Figurativni znamki Fl in fly.de (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (glej točke od 55 do 57, 64 in 65)
7.

Uradniki–Socialna varnost–Zavarovanje za primer nesreče in poklicne bolezni–Zdravniško izvedensko mnenje–Obveznost obrazložitve zdravniške komisije–Nezadostna in nedosledna obrazložitev–Pravne posledice–Razglasitev ničnosti odločbe, ki temelji na poročilu zdravniške komisije (Kadrovski predpisi, člen 73; Pravila o zavarovanju za primer nesreče in poklicne bolezni; člen 22) (Glej točke od 103 do 105, 109 in 114.)
3.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Figurativna znamka VERSACE 19.69 ABBIGLIAMENTO SPORTIVO in besedna znamka VERSACE (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 72 do 74, od 77 do 79, 91 in 94.)
V skladu s pravilom 19(2)(d) Uredbe št. 2868/95 za izvedbo Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti (postal člen 7(2)(d) Delegirane uredbe o dopolnitvi Uredbe št. 207/2009 in o razveljavitvi uredb št. 2868/95 in št. 216/96) mora stranka, ki ugovarja, Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino predložiti ne samo dokazila, da po nacionalni zakonodaji, katere uporabo predlaga, izpolnjuje zahtevane pogoje za nasprotovanje registraciji znamke Evropske unije na podlagi prejšnje pravice, ampak tudi elemente, iz katerih je razvidna vsebina te zakonodaje

Poleg tega pravilo 50(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 2868/95 določa, da odbor za pritožbe, kadar je pritožba usmerjena proti odločitvi oddelka za ugovore, omeji preizkus pritožbe na dejstva in dokaze, predložene v rokih, ki jih določi ali navede oddelek za ugovore, razen če meni, da je treba „dodatna“ in „dopolnilna“ dejstva ter dokaze upoštevati v skladu s členom 76(2) Uredbe št. 207/2009 o blagovni znamki Evropske unije (postal člen 95(2) Uredbe št. 2017/1001 o blagovni znamki Evropske unije). Vendar pravila 50 Uredbe št. 2868/95 ni mogoče razlagati tako, da razširja diskrecijsko pravico odborov za pritožbe na nove dokaze.

V zvezi s tem v primeru, v katerem v okviru postopka z ugovorom tožeča stranka ni predložila niti najmanjšega dokaza o vsebini nacionalnega prava v predpisanem roku, ne da bi za to navedla legitimni razlog, ki bi upravičil njeno ravnanje, in edini element, ki ga je predložila za dokazovanje obstoja, veljavnosti in obsega varstva prejšnje neregistrirane znamke, ni razkril nobenega podatka o uporabi prejšnje znamke, na katero se sklicuje, in ni vseboval podatkov pogojih, ki jih zahteva nacionalna zakonodaja, sklicevanja na določbe nacionalne zakonodaje, ki jih je predložila tožeča stranka prvič pred odborom za pritožbe ne pomenijo „dodatnih“ ali „dopolnilnih“ dokazov glede na tiste, ki so bili predloženi pred oddelkom za ugovore. Zato odbor za pritožbe nima diskrecijske pravice za sprejetje dokazov, ki so bili prvič predloženi pred njim, ker so ti predloženi prepozno.

(Glej točke 42, 49, od 51 do 55, 60 in 61.)
4.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Figurativna znamka BERG OUTDOOR in besedne znamke BERGHAUS (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 57, 60, 61, od 65 do 69 in od 71 do 73.)
4.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Absolutni razlogi za zavrnitev–Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve–Marque verbale LOVE TO LOUNGE (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točke 49, 56, 76 in od 92 do 95.)
1.

Znamka Evropske unije–Tožbeni postopek–Tožba pri sodišču Unije–Pooblastilo Splošnega sodišča za spremembo izpodbijane odločbe–Meje–Odpoved prejšnji znamki po sprejetju odločitve odbora za pritožbe–Nevplivanje (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 50(2) in 65(2) in (3)) (Glej točke od 24 do 28.)
Postopkovne določbe se načeloma uporabijo v vseh postopkih, ki ob uveljavitvi teh določb še niso rešeni. Drugače je lahko le, če so novemu pravilu dodane posebne določbe, ki podrobno določajo pogoje njegove uporabe v določenem obdobju ali glede na stopnjo napredovanja zadevnih postopkov. Vendar v prvem primeru uporaba nove postopkovne določbe v postopku, ki se je začel med veljavnostjo prejšnjega postopkovnega pravila, a fortiori v končanem postopku, lahko vodi, če je treba torej ta postopek začeti znova, do retroaktivnega učinka nove postopkovne določbe, in ne le do njene uporabe za sedanji položaj ali za prihodnje učinke položaja, ki je nastal med veljavnostjo prejšnjega pravila. V takem primeru namreč uporaba nove postopkovne določbe vodi k razveljavitvi a posteriori postopkov ali postopkovnih faz, ki so bile v skladu z veljavno določbo, ko so bile končane.

Kar zadeva Uredbo 2015/1929, na podlagi katere je bila spremenjena Uredba št. 966/2012 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije, z učinkom od 1. januarja 2016, ne vsebuje nobene prehodne določbe, ki bi spremljala določitev tega datuma začetka splošne uporabe. V zvezi s tem, v primeru kontradiktornega postopka pred sprejetjem sklepa o sankciji, ki ga je na podlagi člena 131(5) Uredbe št. 966/2012 v povezavi s členom 109(1) te uredbe, v različici, ki se je uporabljala do 31. decembra 2015, začela Komisija, in ki je bil končan oktobra 2015, je celoten postopek pred sprejetjem izpodbijanega sklepa potekal in se končal pravilno pred 1. januarjem 2016 ob upoštevanju zanj veljavnih določb. Dejstvo, da je bil sklep o sankciji sprejet po začetku uporabe nove različice Uredbe št. 966/2012, ki je določala uvedbo novega organa, ki bi vodil kontradiktorni postopek, te presoje ne more izpodbiti. Čeprav bi bil namreč lahko namen te uvedbe okrepitev pravice do obrambe sopogodbenic Unije, ki jim je mogoče naložiti sankcije na podlagi navedene uredbe, nobene izrecne ali implicitne določbe Uredbe 2015/1929 ali Uredbe 2015/2462 o spremembi Uredbe št. 1268/2012, ni mogoče razlagati tako, da daje členu 105a(2) in členu 106(2) Uredbe št. 966/2012 v različici, ki velja od 1. januarja 2016, ki za nekatere primere določa posredovanje navedenega organa, retroaktivni učinek, ki bi pomenil ponovni začetek predhodnega postopka, ki je bil redno končan pred tem datumom, zlasti z vidika spoštovanja kontradiktornosti.

(Glej točke od 36 do 38, 40, 42 in 43.)
1.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Absolutni razlogi za zavrnitev–Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve–Pojem–Znamka, sestavljena iz besede ali neologizma, ki sta ustvarjena s kombinacijo elementov (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točke 16, od 18 do 21 in 49.)
(Glej točke 32, 38 in 39.)

Na podlagi te določbe imajo pravico do vračila odtegnjenih zneskov le uslužbenci, v zvezi s katerimi ob koncu disciplinskega postopka ni bila izrečena nobena kazen ali so jim bile izrečene kazni pisnega opozorila, opomina ali odloga povišanja v stopnji.

V skladu s členom 10 Priloge IX h Kadrovskim predpisom mora biti teža disciplinskih kazni sorazmerna s težo kršitve. Vendar odtegnitev zneskov od osebnih prejemkov ni disciplinska kazen, ampak zgolj začasni ukrep, sprejet pred dokončanjem disciplinskega postopka in po potrebi izrekom disciplinske kazni. Torej uprava z odtegnitvijo zneskov od osebnih prejemkov ne more ublažiti morebitnega razkoraka med težo kršitev, ki se očitajo zaposlenemu, in kaznijo, ki mu je bila izrečena ob koncu disciplinskega postopka.

(Glej točko 33.)
3.

Znamka Evropske unije–Odpoved, razveljavitev ali ničnost–Relativni razlogi za ničnost–Obstoj prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Besedni znamki APAX PARTNERS in APAX (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 8(1)(b) in 53(1)(a)) (Glej točke 25, 27, 39, 43 in 45.)
1.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Merila presoje (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (glej točke od 18 do 20 in 60.)
Če Kraljevina Nizozemska izpodbija presojo Komisije, v skladu s katero je bila preprodaja nekavnih proizvodov ustrezna osnova za določitev čistega dobička družbe SMBV, je treba opozoriti, da je iz Smernic OECD, na katere se je Komisija oprla pri svoji analizi, še zlasti iz odstavkov 1.42, 3.2 in 3.26 v različici iz leta 1995, ki se v bistvu ujemajo z odstavki 2.57, 2.58 in 3.9 v različici iz leta 2010, razvidno, da se v okviru TNMM na podlagi ustrezne osnove določi čisti dobiček, ki ga ustvari davčni zavezanec iz naslova povezane transakcije ali iz naslova več povezanih transakcij, ki so med seboj tesno povezane ali trajne. Iz tega sledi, da je namen TNMM določiti raven transferne cene za vrsto transakcije ali več transakcij, ki so med seboj tesno povezane ali trajne, na podlagi analize glavnih funkcij, povezanih s to transakcijo ali transakcijami. Ni pa njen namen določiti raven dobička za celotno dejavnost podjetja, ki je sestavljena iz različnih vrst transakcij, na podlagi opredelitve ene same glavne funkcije in brez upoštevanja preostalih funkcij, ki jih opravlja to podjetje. Tak postopek se ne bi skladal z odstavkom 3.4 Smernic OECD v različici iz leta 1995, ki se ujema z odstavkom 2.7 Smernic OECD v različici iz leta 2010 in določa:

„V nobenem primeru se ne bi smelo uporabiti metod transakcijskega dobička, da bi na tej podlagi bolj obdavčili podjetja zgolj zato, ker ustvarjajo manjše dobičke od povprečja, ali da bi manj obdavčili podjetja, ki ustvarjajo nadpovprečne dobičke. Po neodvisnem tržnem načelu ni nobenega upravičenega razloga, da se podjetja, ki so manj uspešna od povprečja, dodatno obdavči, ali nasprotno, da se bolj obdavči podjetja, ki so uspešnejša od povprečja, ko so razlogi za njihov uspeh ali neuspeh komercialni dejavniki.“
170

Ta trditev ni utemeljena. Ugotoviti je namreč treba, da so v delovnem dokumentu o letalski strategiji za Evropo obravnavane pomembne težnje v zračnem prometu in v njem ni posebej govora niti o položaju letališč Frankfurt na Majni in Frankfurt Hahn niti o odnosih med tožečo stranko in družbo Ryanair. Tako okoliščina, da so glede na navedeni dokument nizkocenovni prevozniki leta 2015 pomenili 48‑odstotno zmogljivost sedežev, medtem ko naj bi se delež sedežev tradicionalnih prevoznikov v istem letu zmanjšal na 38 %, ne omogoča sklepanja o spremembi konkurenčnega položaja tožeče stranke oziroma družbe Ryanair, in še manj ugotovitve, da so ukrepi v korist družbe Ryanair in letališča Frankfurt Hahn znatno vplivali na to spremembo. Poleg tega je v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, iz diagrama 5 tega delovnega dokumenta razvidno, da ta deleža pojasnjuje dejstvo, da so nizkocenovni letalski prevozniki po odprtju trga zračnega prevoza v 90. letih prejšnjega stoletja lahko pridobili nove stranke, medtem ko je položaj tradicionalnih letalskih prevoznikov, kot je tožeča stranka, na tem trgu ostal stabilen in ni beležil velikih izgub. Vendar nič v tem dokumentu ne dokazuje, da bi lahko tradicionalni letalski prevozniki pridobili večji delež teh novih strank, če ne bi bilo morebitnih državnih pomoči v korist nizkocenovnih letalskih prevoznikov, niti da bi to a fortiori lahko storila tožeča stranka, če ne bi bilo ukrepov v korist družbe Ryanair in letališča Frankfurt Hahn.
175

Na tretjem mestu, v zvezi z zatrjevano škodo zaradi zamrznitve raziskovalnih in razvojnih dejavnosti tožeče stranke, ki jih je od leta 2007 izvajala v sodelovanju z več evropskimi družbami, ki jo je v tožbi ocenila na 2.179.125 EUR, je treba ugotoviti naslednje. Splošno sodišče je v okviru tretjega ukrepa procesnega vodstva tožečo stranko pozvalo, naj pojasni, kako na eni strani v točki 117 replike vztraja pri trditvah, predstavljenih v točkah od 60 do 101 tožbe, čeprav ve, da se točki 99 in 101 te tožbe nanašata na škodo zaradi zamrznitve njenih raziskovalnih in razvojnih dejavnosti, medtem ko v točki 116 replike izrecno trdi, da se je „odločila, da je ne bo vključila v škodo, katere povrnitev zahteva“. Ker je Splošno sodišče menilo, da odgovor tožeče stranke na to vprašanje ni jasen, ji je na obravnavi postavilo isto vprašanje. Tožeča stranka je takrat priznala, da je bila na strani 117 replike storjena napaka pri sklicevanju na točke tožbe. Tako je trdila, da je treba navedeno točko razumeti tako, da „torej vztraja pri trditvah, predstavljenih v točkah od 60 do 98 tožbe“, in ne „v točkah od 60 do 101 tožbe“, kar je bilo zabeleženo v zapisniku obravnave. Zato je treba ugotoviti, da se je tožeča stranka odločila odpovedati se zahtevku za povrnitev škode, nastale zaradi zamrznitve njenih raziskovalnih in razvojnih dejavnosti.
47

Iz sodne prakse Splošnega sodišča izhaja, da kadar se tožbi na eni strani vložita zoper sklep, s katerim se začne formalni postopek preiskave v zvezi z nacionalnim ukrepom, in na drugi strani zoper dokončni sklep, s katerim se navedeni postopek konča in razglasi, da je preučeni nacionalni ukrep državna pomoč, ki ni združljiva z notranjim trgom, zavrnitev tožbe zoper zadnjenavedeni sklep povzroči prenehanje predmeta tožbe, vložene zoper sklep o začetku formalnega postopka preiskave (glej v tem smislu sodbe z dne 13. junija 2000, EPAC/Komisija, T‑204/97 in T‑270/97, EU:T:2000:148, točke od 153 do 159; z dne 6. marca 2002, Diputación Foral de Álava/Komisija, T‑168/99, EU:T:2002:60, točke od 22 do 26, in z dne 9. septembra 2009, Diputación Foral de Álava in drugi/Komisija, od T‑30/01 do T‑32/01 in od T‑86/02 do T‑88/02, EU:T:2009:314, točke od 345 do 363). V skladu s to sodno prakso je treba, ker je presojo Komisije v dokončnem sklepu, vključno z opredelitvijo nacionalnega ukrepa kot nove državne pomoči, potrdilo sodišče Evropske unije, ta ukrep odpraviti in zagotoviti vračilo pomoči ab initio. V takem primeru zato ni treba več odločiti o tem, ali je bilo to, da je bilo treba ukrep po sklepu o začetku formalnega postopa preiskave začasno odložiti, utemeljeno (glej v tem smislu sodbo z dne 9. septembra 2009, Diputación Foral de Álava in drugi/Komisija, od T‑30/01 do T‑32/01 in od T‑86/02 do T‑88/02, EU:T:2009:314, točka 358).
7

Generalni sekretar Komisije je s sklepom z dne 27. aprila 2015 potrdil prvotni sklep v prvem postopku (v nadaljevanju: potrdilni sklep v prvem postopku). Zavrnitev dostopa do dokumentov iz spisa v postopku EIRD, vključno s kazalom, je v bistvu na prvem mestu temeljila na izjemah, določenih v členu 4(2), prva in tretja alinea, in členu 4(3), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001, za zaščito poslovnih interesov vpletenih podjetij, namena preiskave in postopka odločanja institucije. Javno razkritje teh dokumentov bi namreč lahko ogrozilo tekoče preiskave in pomenilo kršitev pravil o zaupnosti, pravice do obrambe in poslovnih interesov strank, na katere se nanaša preiskava. Zavrnitev dostopa do dokumentov je na drugem mestu temeljila na splošni domnevi zaupnosti, ki izhaja iz člena 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001, ter na skladni razlagi in uporabi različnih pravil in ciljev, ki so določeni, prvič, v Uredbi št. 1049/2001 ter, drugič, v Uredbi Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov [101 in 102 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) in v Uredbi Komisije (ES) št. 773/2004 z dne 7. aprila 2004 v zvezi z vodenjem postopkov Komisije v skladu s členoma [101 in 102 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 81). Ta domneva je onemogočala dostop do zahtevanih dokumentov v celoti kot tudi delni dostop, vključno z dostopom do kazala. Zavrnitev dostopa do dokumentov je na tretjem mestu temeljila na tem, da ne prevlada javni interes za razkritje v smislu Uredbe št. 1049/2001, saj ta javni interes ne more ustrezati interesu tožeče stranke za vložitev odškodninske tožbe. Glede kazala je bilo posebej pojasnjeno, da je del spisa v tej zadevi, ki še ni končana, in da zato za ta dokument velja splošna domneva zaupnosti, ki onemogoča tako celotni kot delni dostop do tega dokumenta.
21

Republika Poljska v utemeljitev tožbe navaja štiri tožbene razloge, in sicer se prvi nanaša, prvič, na kršitev povezanih določb člena 41(1), člena 56(3) in člena 60(a) Uredbe št. 1083/2006 in na kršitev načela lojalnega sodelovanja ter, drugič, na kršitev člena 41(2) Uredbe št. 1083/2006, drugi se nanaša na napačno presojo obsega širjenja inovacij in inovativnosti projekta, tretji na napačno presojo narave delovnih mest, ki so bila ustvarjena s projektom, in četrti na napačno presojo projekta glede dodane vrednosti in učinka spodbude.
221

Nazadnje, če se lahko šteje, da je bila udeležba podjetja pri kršitvi prekinjena in da je bilo podjetje pri kršitvi udeleženo pred to prekinitvijo in po njej, je to kršitev mogoče opredeliti kot ponavljajočo se, če tako kot pri trajajoči kršitvi obstaja enoten cilj, ki mu je podjetje sledilo pred prekinitvijo in po njej, kar je mogoče sklepati iz enakosti ciljev zadevnih ravnanj, zadevnih proizvodov, podjetij, ki so sodelovala pri tajnem dogovoru, glavnih načinov njegovega izvajanja, vpletenih fizičnih oseb, ki so delovale v imenu podjetij, in nazadnje geografskega področja uporabe navedenih ravnanj. Kršitev je v takem primeru enotna in ponavljajoča se, in čeprav lahko Komisija naloži globo za celotno obdobje kršitve, tega ne more storiti za obdobje, v katerem je bila kršitev prekinjena (sodbi z dne 17. maja 2013, Trelleborg Industrie in Trelleborg/Komisija, T‑147/09 in T‑148/09, EU:T:2013:259, točka 88, in z dne 16. junija 2015, FSL in drugi/Komisija, T‑655/11, EU:T:2015:383, točka 484).
36

Spomniti je treba, da je pravica do dostopa do dokumentov institucij, organov, uradov in agencij Unije zavarovana z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah ter da pomeni posebno temeljno pravico. Na podlagi člena 42 navedene listine o temeljnih pravicah ima namreč vsak državljan Unije in vsaka fizična ali pravna oseba s prebivališčem ali statutarnim sedežem v eni od držav članic pravico dostopa do teh dokumentov, ne glede na nosilec dokumenta (sodba z dne 29. novembra 2012, Thesing in Bloomberg Finance/BCE, T‑590/10, neobjavljena, EU:T:2012:635, točka 73). Dalje, z Uredbo št. 1049/2001 se v skladu z njeno uvodno izjavo 1 uresničuje namen, izražen v členu 1, drugi odstavek, PEU, ki je bil vključen z Amsterdamsko pogodbo, novega koraka v procesu oblikovanja vse tesnejše zveze med narodi Evrope, v kateri se odločitve sprejemajo čim bolj javno in v kar najtesnejši povezavi z državljani. Kot je opozorjeno v uvodni izjavi 2 navedene uredbe, je pravica do dostopa javnosti do dokumentov institucij povezana z demokratičnostjo teh institucij (sodbe z dne 1. julija 2008, Švedska in Turco/Svet, C‑39/05 P in C‑52/05 P, EU:C:2008:374, točka 34; z dne 21. septembra 2010, Švedska in drugi/API in Komisija, C‑514/07 P, C‑528/07 P in C‑532/07 P, EU:C:2010:541, točka 68, ter z dne 21. julija 2011, Švedska/MyTravel in Komisija, C‑506/08 P, EU:C:2011:496, točka 72).
19

Zato se nadzor Splošnega sodišča v zvezi s samim postopkom oddaje naročila, ki se nanaša na nepremičnino, s pogajanji in v zvezi s predhodno izvedeno fazo pregleda lokalnega trga omeji na preverjanje, ali so bila spoštovana pravila postopka, ki jim je sledil naročnik, in izpolnjena obveznost obrazložitve, ali je bilo dejansko stanje pravilno ugotovljeno in ali so nastale očitne napake pri presoji ter zloraba pooblastil (glej v tem smislu sodbo z dne 28. januarja 2016, Zafeiropoulos/Cedefop, T‑537/12, neobjavljena, EU:T:2016:36, točka 36 in navedena sodna praksa). Sodišče je v okviru svojega nadzora tudi dolžno preveriti, ali je zadevni naročnik spoštoval načela preglednosti, sorazmernosti, enakega obravnavanja in nediskriminacije, kot so določena v členu 102 finančne uredbe (glej točko 16 zgoraj). […]
55

Ne glede na točno naravo sporazumov, sklenjenih med tožečo stranko in intervenientom, njihov obstoj vsekakor zadostuje za opredelitev okoliščine, da so pred vložitvijo zahteve za registracijo izpodbijane znamke stranki zavezovali neposredni pogodbeni odnosi. Ti neposredni pogodbeni odnosi so v obravnavanem primeru, kot je bilo že ugotovljeno, eden od pomembnih dejavnikov za presojo obstoja slabe vere tožeče stranke (glej v tem smislu sodbo z dne 1. februarja 2012, Pollo Tropical CHICKEN ON THE GRILL, T‑291/09, EU:T:2012:39, točke od 85 do 87).
108

Tožeča stranka nazadnje trdi, da sta izpodbijana akta negativno vplivala na njeno raziskovalno in izobraževalno dejavnost, med drugim ker so od njene prve uvrstitve na seznam uredniki prenehali objavljati članke iranskih avtorjev in so prekinili pogodbe, sklenjene s tožečo stranko, za objavo petih del v angleščini, ker ne prejema več znanstvenih revij, del in katalogov, objavljenih v Evropi, ker v državah članicah Unije ne more več nabavljati opreme za raziskave in laboratorijske opreme ter nima več dostopa do nekaterih internetnih mest, namenjenih raziskavam, in ker njeni člani ne dobijo več vizumov za vstop na ozemlje držav članic Unije.
1.

Ničnostna tožba – Pristojnost sodišča Unije – Obseg – Sodni nadzor sklepa Komisije, ki je izvršilni naslov, za izterjavo terjatve – Pristojnost za preučitev tako razlogov, s katerimi se izpodbija zakonitost takega sklepa, kot tistih, ki se nanašajo na kršitev pogodbenih obveznosti, zaradi katerih je bil sprejet tak sklep – Spoštovanje pravice do učinkovitega sodnega varstva (člena 263 in 272 PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 966/2012, člen 79(2)) (Glej točki 61 in 106.)
5.

Omejevalni sporazumi – Prepoved – Kršitve – Sporazumi in usklajena ravnanja, ki pomenijo enotno kršitev – Pripis odgovornosti za celotno kršitev enemu podjetju – Pogoji – Kršitvene prakse in ravnanja, ki se umeščajo v celovit načrt – Presoja – Merila – Prispevanje k edinemu cilju kršitve – Poznavanje ali predvidljivost celotnega načrta omejevalnega sporazuma in njegovih bistvenih elementov (člen 101(1) PDEU) (Glej točke od 178 do 181 in od 188 do 200.)