(Glej točke 44, od 46 do 48, 52 in 53.)

Zato tudi če bi se uredba, kakršna je Uredba št. 1972/2003 o prehodnih ukrepih, ki jih je treba sprejeti v zvezi s trgovino s kmetijskimi proizvodi zaradi pristopa Češke, Estonije, Cipra, Latvije, Litve, Madžarske, Malte, Poljske, Slovenije in Slovaške, glede teh držav razlikovala od preostalega pravnega reda Skupnosti glede na začetek veljavnosti in glede na krog naslovnikov, ker je naslovljena na vse države članice, vključno z državami članicami, ki so k Evropski uniji pristopile leta 2004, to ne bi onemogočalo, da bi rok za vložitev tožbe začel teči z objavo obravnavane uredbe. S tem navedenim državam članicam ni odvzeta pravica do vložitve tožbe zoper akte, ki so bili sprejeti po podpisu Akta o pristopu in pred njihovim pristopom k Evropski uniji. Čeprav namreč tretje države, vključno z novimi državami članicami pred pristopom, ne morejo zahtevati priznanja procesne sposobnosti, kakršno državam članicam podeljuje sistem Skupnosti, imajo procesno sposobnost, ki jo ta sistem priznava pravnim osebam, če izpolnjujejo vnaprej določene objektivne pogoje.

Vendar se predpisi Skupnosti o procesnih rokih uporabljajo dosledno in odstopanje od njih je mogoče samo v povsem izrednih okoliščinah, nepredvidljivih okoliščinah ali primerih višje sile. Tako rok za sprožitev postopka iz člena 230 ES velja splošno in ta člen ne določa, da bi ta rok za pravne akte, ki so bili sprejeti na podlagi navedenega akta o pristopu, tekel od datuma začetka veljavnosti tega akta.

Akt o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike k Evropski uniji in prilagoditvah Pogodb, na katerih temelji Evropska unija izrecno določa, da lahko institucije Skupnosti sprejmejo določene ukrepe po datumu podpisa Akta o pristopu in pred datumom pristopa novih držav članic, ne da bi za to določil začasna odstopanja od sistema nadzora zakonitosti aktov Skupnosti.

Poleg tega tistemu, ki ima aktivno legitimacijo za vložitev tožbe zoper akt Skupnosti, na podlagi katerega za proizvode s seznama veljajo določeni ukrepi, in tega ne stori v zahtevanem roku, zaradi tega ni preprečeno, da bi v okviru tožbe zoper drug akt, na podlagi katerega so bili proizvodi dodani na ta seznam, izpodbijal zakonitost ukrepov, ki odslej veljajo za te dodatne proizvode. Ti ukrepi so namreč glede proizvodov, ki so bili dodani na ta seznam z drugim sprejetim aktom, novi ukrepi. Drugega sprejetega akta torej glede navedenih ukrepov ni mogoče obravnavati kot povsem potrdilen akt.

Čeprav se dokončnost akta, ki se ni izpodbijal pravočasno, ne nanaša le na sam akt, temveč tudi na vse poznejše akte, ki bi bili izključno potrdilni – kar je rešitev, ki je utemeljena z nujno pravno varnostjo in velja tako za posamične akte kot za tiste, ki imajo naravo predpisa, kakršna je uredba – se v primeru, da je bila spremenjena neka določba uredbe, lahko znova vloži tožba ne samo zoper to določbo, ampak tudi zoper vse tiste, ki z njo tvorijo celoto, čeprav niso bile spremenjene. Vendar akt Skupnosti, na podlagi katerega so bili proizvodi dodani na seznam, lahko tvori celoto le skupaj z določbami drugega akta Skupnosti, ki določajo ukrepe, ki veljajo za proizvode s tega seznama, ker sicer akt, na podlagi katerega so bili proizvodi dodani na seznam, ne bi imel nikakršnega pravnega učinka.

Člen 41, prvi odstavek, Akta o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike k Evropski uniji in prilagoditvah Pogodb, na katerih temelji Evropska unija omogoča Komisiji naložitev obveznosti novim državam članicam, da obdavčijo presežne zaloge kmetijskih proizvodov, ki jih določa Uredba št. 1972/2003 o prehodnih ukrepih, ki jih je treba sprejeti v zvezi s trgovino s kmetijskimi proizvodi zaradi pristopa teh držav, na svojem ozemlju. Po eni strani sta namreč tako preprečevanje delanja zalog v špekulativne namene kot tudi nevtralizacija ekonomskih prednosti subjektov, ki so ustvarili presežne zaloge po nizki ceni, lahko razlog, da Komisija sprejme ukrep na podlagi člena 41, prvi odstavek, Akta o pristopu, po drugi strani pa je treba naložitev dajatve na presežne zaloge razumeti tako, da se s tem olajšuje prehod novih držav članic na skupno ureditev trgov, ker zmanjšuje obveznost novih držav članic, ki je določena v točki 4, drugi odstavek, Priloge IV k Aktu o pristopu, da se na njihove stroške take zaloge uničijo.

Komisija se lahko ob izvajanju pristojnosti na področju skupne kmetijske politike, ki ji jih je podelil Svet, in celo sami avtorji Akta o pristopu, za upoštevanje postavljenih pravil, znajde v položaju, v katerem uporabi široko diskrecijsko pravico, tako da lahko le očitna neprimernost ukrepa, sprejetega na tem področju, glede na cilj, ki ga pristojna institucija želi doseči, vpliva na zakonitost takega ukrepa.

Določitev zneska dajatve na presežne zaloge nekaterih kmetijskih proizvodov glede na uvozno dajatev erga omnes, ki je veljala 1. maja 2004, kot je določena v členu 4(3) Uredbe št. 1972/2003 o prehodnih ukrepih, ki jih je treba sprejeti v zvezi s trgovino s kmetijskimi proizvodi zaradi pristopa Češke, Estonije, Cipra, Latvije, Litve, Madžarske, Malte, Poljske, Slovenije in Slovaške, očitno ne presega tistega, kar je potrebno za preprečitev presežnih zalog ne glede na njihov izvor. Cilj, ki ga skuša doseči Komisija z zadevno dajatvijo, namreč ni le preprečevanje delanja zalog zadevnih proizvodov v špekulativne namene, ki izhajajo iz trgovine, temveč preprosto preprečevanje nastanka presežnih zalog, torej zalog, ki niso del običajnih rezerv v novih državah članicah. To je jasno razvidno iz uvodne izjave 3 Uredbe št. 1972/2003. Ta pristop Komisije je v skladu z zamislijo avtorjev Akta o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike k Evropski uniji in prilagoditvah Pogodb, na katerih temelji Evropska unija, ker morajo biti presežne zaloge odpravljene na stroške novih držav članic. Iz točke 4, prvi in drugi odstavek, Priloge IV k temu aktu namreč jasno izhaja, da presežne zaloge, ki so nastale na podlagi nacionalne proizvodnje v novih državah članicah, povzročajo motnje skupne ureditve kmetijskih trgov. Avtorji tega akta niso nikakor omejili zgoraj navedene obveznosti le na zaloge, ki imajo izvor v trgovini.

Nazadnje, člen 4(2) Uredbe št. 1972/2003 prepušča državam članicam široko diskrecijo pri opredelitvi, ali so zaloge zadevnih proizvodov na njihovih ozemljih nastale zaradi dejavnosti, ki je posledica normalnega vedenja na trgu, kar jim omogoča, da jih v tem primeru ne označijo kot „presežne zaloge“. To omogoča, da se obdavčenje imetnikov teh zalog omeji le na primere, v katerih nastanek zalog pomeni nevarnost povzročanja motnje na trgih, in krepi sorazmernost ukrepa, ki ga določa člen 4(3) te uredbe glede na postavljeni cilj.

(Glej točke 106, od 111 do 113 in 120.)