ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Postopek – Dopustnost procesnih aktov – Presoja ob vložitvi akta

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 114; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 78)

Kadar se ugovor nedopustnosti nanaša na tožbo, ki je bila v sodnem tajništvu Sodišča za uslužbence vložena pred začetkom veljavnosti poslovnika tega sodišča, je treba uporabljati, po eni strani, postopkovna pravila iz člena 78 Poslovnika Sodišča za uslužbence, zlasti pravilo iz odstavka 3 tega člena, s katerim je Sodišče za uslužbence pooblaščeno, da odloči s sklepom brez odločanja o zadevi po temelju, in, po drugi strani, pravila o dopustnosti tožbe, na katera napotuje člen 114 Poslovnika Sodišča prve stopnje, ki se smiselno uporablja za Sodišče za uslužbence do začetka veljavnosti njegovega poslovnika.

Ker rok za vložitev ugovora nedopustnosti – ne glede na to, ali se uporablja člen 114 Poslovnika Sodišča prve stopnje ali člen 78 Poslovnika Sodišča za uslužbence – teče od vročitve tožbe, je treba v primeru, ko se tožba vroči pred začetkom veljavnosti Poslovnika Sodišča za uslužbence, nujno upoštevati rok, ki je veljal takrat in izhaja iz Poslovnika Sodišča prve stopnje. Tako v skladu z načelom pravne varnosti začetek veljavnosti Poslovnika Sodišča za uslužbence ne more zakonito povzročiti skrajšanja roka za vložitev ugovora nedopustnosti z ločenim aktom, ki je že tekel ob začetku veljavnosti tega poslovnika.

Upoštevni datum za preverjanje upoštevanja tega roka je datum, ko je ugovor nedopustnosti vložen pri Sodišču za uslužbence.

(Glej točke 23, 25 in 26.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 14. december 1992, Lenz proti Komisiji, T-47/92, Recueil, str. II-2523, točka 34;

Sodišče za uslužbence: 26. april 2006, Falcione proti Komisiji, F-16/05, ZOdl. JU, str. I-A-1-3 in II-A-1-7, točka 84; 14. december 2007, Duyster proti Komisiji, F-82/06, še neobjavljen v ZOdl. JU, točka 40; 25. januar 2008, Duyster proti Komisiji, F-80/06, še neobjavljen v ZOdl. JU, točke od 38 do 43.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(drugi senat)

z dne 25. aprila 2007

Zadeva F-59/06

Petrus Kerstens

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Uradniki – Ocenjevanje – Karierno ocenjevalno poročilo – Rok za pritožbo – Zamuda – Očitna nedopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero P. Kerstens predlaga razglasitev ničnosti svojega kariernega ocenjevalnega poročila za leto 2004, kakor ga je 11. julija 2005 finaliziral drugostopenjski ocenjevalec, in odločbe organa za imenovanja z dne 6. februarja 2006 o zavrnitvi njegove pritožbe zoper karierno ocenjevalno poročilo za leto 2004.

Odločitev: Tožba se zavrže kot očitno nedopustna. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

1. Uradniki – Tožba – Predhodna upravna pritožba – Roki

(Kadrovski predpisi za uradnike, členi 25, 43 in 90(2))

2. Uradniki – Tožba – Predhodna upravna pritožba – Datum vložitve

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 90(2))

1. Da bi bila oseba pravilno uradno obveščena o odločitvi v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov, mora biti ne samo odločitev sporočena naslovniku, ampak mora naslovnik tudi biti v položaju, da se primerno seznani z njeno vsebino. Iz tega sledi, da v primeru, ko uradnik po elektronski pošti prejme informacijo, da je bila odločba, s katero je njegovo ocenjevalno poročilo postalo dokončno, sprejeta in je dostopna v internem informacijskem sistemu institucije, roki za pritožbo in tožbo tečejo od trenutka, ko zadevna oseba vstopi v ta sistem, odpre računalniško datoteko, ki se nanaša na njeno poročilo, in se tako lahko primerno seznani z njeno vsebino.

V zvezi s tem o zanesljivosti datumov in ur vpogleda, kot so razvidni iz zgodovine dostopa do internega informacijskega sistema, ni mogoče dvomiti samo na podlagi trditev o obstoju tveganja manipuliranja s podatki, ne da bi te resne obtožbe temeljile na dovolj natančnih, skladnih in upoštevnih dokazih, povezanih z okoliščinami zadeve.

(Glej točke od 34 do 36.)

Napotitev na:

Sodišče: 15. junij 1976, Jänsch proti Komisiji, 5/76, Recueil, str. 1027, točka 10;

Sodišče prve stopnje: 23. november 2005, Bravo‑Villasante proti Komisiji, T‑507/04, ZOdl. JU, str. I‑A‑361 in II‑1609, točka 29; 19. oktober 2006, Buendía Sierra proti Komisiji, T‑311/04, ZOdl., str. II‑4137, točka 121.

2. Člen 90(2) Kadrovskih predpisov je treba razlagati tako, da pritožba ni „vložena“, ko je poslana instituciji, ampak takrat, ko jo institucija prejme.

(Glej točko 39.)

Napotitev na:

Sodišče: 26. november 1981, Michel proti Parlamentu, 195/80, Recueil, str. 2861, točki 8 in 13;

Sodišče prve stopnje: 25. september 1991, Lacroix proti Komisiji, T‑54/90, Recueil, str. II‑749, točki 28 in 29;

Sodišče za uslužbence: 15. maj 2006, Schmit proti Komisiji, F‑3/05, ZOdl. JU, str. I‑A‑1‑9 in II‑A‑1‑33, točka 28.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (drugi senat)

z dne 27. septembra 2007

Zadeva F-120/06

Noémi Dálnoky

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Splošni javni natečaj – Obvestilo o natečaju – Dopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero N. Dálnoky predlaga predvsem razglasitev ničnosti obvestila o splošnem natečaju EPSO/AD/47/06, objavljenega v Uradnem listu Evropske unije z dne 21. junija 2006 (UL C 145 A, str. 3), v delu, v katerem se od kandidatov zahteva temeljito znanje romunskega jezika.

Odločitev: Tožba se zavrže kot očitno nedopustna. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

1. Uradniki – Tožba – Predhodna upravna pritožba – Neobstoj – Nedopustnost – Izjeme

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90(2) in 91(2) ter Priloga III, člen 1(1))

2. Uradniki – Tožba – Predmet – Odredba upravi – Nedopustnost

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91)

1. Na podlagi člena 91(2) Kadrovskih predpisov je tožba, vložena pri sodišču Skupnosti, dopustna samo, če je organ za imenovanja pred tem prejel pritožbo v smislu člena 90(2) navedenih predpisov zoper akt, ki posega v položaj.

Razen v primeru, ko je tožba vložena zoper akt, ki ga ni izdal sam organ za imenovanja, kakršna sta odločba natečajne komisije ali ocenjevalno poročilo, neobstoj predhodne vložitve pritožbe v predpisanem roku povzroči očitno nedopustnost tožbe.

V zvezi s tem je v členu 1(1) Priloge III h Kadrovskim predpisom določeno, da je obvestilo o natečaju akt, ki ga izda organ za imenovanja. Pred izpodbijanjem obvestila o natečaju je treba vložiti pritožbo na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov.

(Glej točke od 35 do 37.)

Napotitev na:

Sodišče: 10. junij 1987, Pomar proti Komisiji, 317/85, Recueil, str. 2467, točki 11 in 13;

Sodišče prve stopnje: 20. junij 1990, Burban proti Parlamentu, T‑133/89, Recueil, str. II‑245, točka 17; 16. julij 1992, Della Pietra proti Komisiji, T‑1/91, Recueil, str. II‑2145, točka 23; 2. maj 2001, Barleycorn Mongolue in Boixader Rivas proti Svetu in Parlamentu, T‑208/00, RecFP, str. I‑A‑103 in II‑479, točke od 30 do 32.

2. Sodišču Skupnosti ni treba nasloviti odredbe upravi ali dati pravne izjave v okviru nadzora zakonitosti na podlagi člena 91 Kadrovskih predpisov.

(Glej točko 42.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 9. junij 1994, X proti Komisiji, T‑94/92, RecFP, str. I‑A‑149 in II‑481, točka 33; 5. november 1996, Mazzocchi-Alemanni proti Komisiji, združeni zadevi T‑21/95 in T‑186/95, RecFP, str. I‑A‑501 in II‑1377, točka 44; 12. junij 2002, Mellone proti Komisiji, T‑187/01, RecFP, str. I‑A‑81 in II‑389, točka 16; 2. marec 2004, Di Marzio proti Komisiji, T‑14/03, RecFP, str. I‑A‑43 in II‑167, točka 63.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Tožba – Predhodna upravna pritožba – Neobstoj – Nedopustnost – Izjeme

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90(2) in 91(2) ter Priloga III, člen 1(1))

2. Uradniki – Tožba – Predmet – Odredba upravi – Nedopustnost

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91)

1. Na podlagi člena 91(2) Kadrovskih predpisov je tožba, vložena pri sodišču Skupnosti, dopustna samo, če je organ za imenovanja pred tem prejel pritožbo v smislu člena 90(2) navedenih predpisov zoper akt, ki posega v položaj.

Razen v primeru, ko je tožba vložena zoper akt, ki ga ni izdal sam organ za imenovanja, kakršna sta odločba natečajne komisije ali ocenjevalno poročilo, neobstoj predhodne vložitve pritožbe v predpisanem roku povzroči očitno nedopustnost tožbe.

V zvezi s tem je v členu 1(1) Priloge III h Kadrovskim predpisom določeno, da je obvestilo o natečaju akt, ki ga izda organ za imenovanja. Pred izpodbijanjem obvestila o natečaju je treba vložiti pritožbo na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov.

(Glej točke od 35 do 37.)

Napotitev na:

Sodišče: 10. junij 1987, Pomar proti Komisiji, 317/85, Recueil, str. 2467, točki 11 in 13;

Sodišče prve stopnje: 20. junij 1990, Burban proti Parlamentu, T‑133/89, Recueil, str. II‑245, točka 17; 16. julij 1992, Della Pietra proti Komisiji, T‑1/91, Recueil, str. II‑2145, točka 23; 2. maj 2001, Barleycorn Mongolue in Boixader Rivas proti Svetu in Parlamentu, T‑208/00, RecFP, str. I‑A‑103 in II‑479, točke od 30 do 32.

2. Sodišču Skupnosti ni treba nasloviti odredbe upravi ali dati pravne izjave v okviru nadzora zakonitosti na podlagi člena 91 Kadrovskih predpisov.

(Glej točko 42.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 9. junij 1994, X proti Komisiji, T‑94/92, RecFP, str. I‑A‑149 in II‑481, točka 33; 5. november 1996, Mazzocchi-Alemanni proti Komisiji, združeni zadevi T‑21/95 in T‑186/95, RecFP, str. I‑A‑501 in II‑1377, točka 44; 12. junij 2002, Mellone proti Komisiji, T‑187/01, RecFP, str. I‑A‑81 in II‑389, točka 16; 2. marec 2004, Di Marzio proti Komisiji, T‑14/03, RecFP, str. I‑A‑43 in II‑167, točka 63.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(tretji senat)

z dne 18. novembra 2009

Zadeva F-11/05 RENV

Olivier Chassagne

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Vrnitev zadeve Sodišču za uslužbence po razveljavitvi – Ustavitev postopka“

Predmet: Tožba, ki jo je na podlagi členov 236 ES in 152 AE vložil O. Chassagne in je bila vpisana pod opravilno številko F‑11/05. Sodišče za uslužbence je s sklepom z dne 29. junija 2006 v zadevi Chassagne proti Komisiji (F‑11/05, ZOdl. JU, str. I‑A‑1‑65 in II‑A‑1‑241) tožbo tožeče stranke zavrglo kot očitno nedopustno. Sodišče prve stopnje je s sodbo, izdano na podlagi pritožbe, z dne 19. septembra 2008 v zadevi Chassagne proti Komisiji (T‑253/06 P, še neobjavljena v ZOdl.) razveljavilo zgoraj navedeni sklep z dne 29. junija 2006 v zadevi Chassagne proti Komisiji in zadevo vrnilo v odločanje Sodišču za uslužbence.

Odločitev: Ni treba odločati o zadevi F‑11/05 RENV, Chassagne proti Komisiji, ki se izbriše iz vpisnika Sodišča za uslužbence. Komisiji se naloži plačilo stroškov, ki jih je priglasila tožeča stranka do izreka sodbe Sodišča prve stopnje z dne 19. septembra 2008. Vsaka stranka nosi svoje stroške, priglašene po izreku te sodbe.

Povzetek

Postopek – Pasivnost tožeče stranke – Tožba, ki je postala brezpredmetna – Ustavitev postopka

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 75)

Zaradi učinkovitega izvajanja sodne oblasti mora Sodišče za uslužbence glede na vztrajno pasivnost tožeče stranke po uradni dolžnosti v skladu s členom 75 svojega poslovnika ugotoviti, da je tožba postala brezpredmetna in da je treba postopek ustaviti.

(Glej točko 28.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 20. junij 2008, Leclercq proti Komisiji, T‑299/06, neobjavljen v ZOdl.
Ob upoštevanju široke diskrecijske pravice, ki jo ima uprava pri ocenjevanju in primerjanju uspešnosti kandidatov v okviru celotnega izbirnega postopka in zlasti postopka certifikacije, določenega v členu 45a Kadrovskih predpisov, mora biti nadzor Sodišča za uslužbence na tem področju omejen na vprašanje, ali je uprava v zvezi z elementi, na katerih je utemeljila svojo presojo, ostala v okviru razumnih meja in svojega pooblastila ni uporabila očitno napačno ali za druge namene kot za tiste, za katere ji je bilo podeljeno. Navedeno sodišče torej s svojo presojo uspešnosti in kvalifikacij kandidatov ne more nadomestiti presoje uprave, kadar z nobenim elementom iz spisa ni mogoče potrditi, da je uprava pri presoji teh uspešnosti in kvalifikacij storila očitno napako.

Poleg tega, čeprav ima organ za imenovanja široko diskrecijsko pravico pri izbiri kandidatov, mora upoštevati besedilo razpisa, kakor je bilo objavljeno.

(Glej točki 22 in 23.)

Napotitev na:

Sodišče: sodba z dne 4. februarja 1987, Bouteiller/Komisija, 324/85, EU:C:1987:59, točka 6;

Sodišče za uslužbence: sodbe z dne 11. julija 2006, Tas/Komisija, F‑12/05, EU:F:2006:68, točka 43; z dne 6. maja 2009, Campos Valls/Svet, F‑39/07, EU:F:2009:45, točka 43; z dne 25. februarja 2010, Pleijte/Komisija, F‑91/08, EU:F:2010:13, točka 61, in z dne 2. decembra 2014, Migliore/Komisija, F‑110/13, EU:F:2014:257, točka 90.
Organ za imenovanja je pristojen, da opravi primerjalno oceno uspešnosti po postopku ali metodi, ki se mu zdi najprimernejša. Zadevna institucija namreč ni obvezana sprejeti poseben sistem ocenjevanja in napredovanja, saj ima široko diskrecijsko pravico pri izvajanju ciljev iz člena 45 Kadrovskih predpisov v skladu s svojimi potrebami glede organizacije in upravljanja zaposlenih.

Pristojnost, ki je tako priznana zadevnemu organu, je kljub temu omejena s tem, da je treba primerjalno oceno uspešnosti opraviti skrbno in nepristransko, v interesu službe in v skladu z načelom enakega obravnavanja. Torej je treba to oceno opraviti na podlagi primerljivih virov podatkov in informacij.

Ni mogoče sicer trditi, da člen 43 Kadrovskih predpisov nalaga uporabo številčne in analitične ocene, vendar se v skladu z obveznostjo, da se opravi enakopravna primerjava uspešnosti na podlagi primerljivih virov podatkov in informacij, ki jo vsebuje člen 45 Kadrovskih predpisov, zahteva postopek ali metoda, ki omogoča nevtralizacijo subjektivnosti, ki izhaja iz presoj različnih ocenjevalcev.

Vendar vsaka presoja uspešnosti uradnikov v okviru ocenjevanja na splošno in neločljivo vsebuje določeno tveganje raznolikosti, povezano s subjektivnostjo različnih ocenjevalcev. V zvezi s tem za to, da bi bila primerjalna ocena za napredovanje skladna z zahtevami iz člena 45 Kadrovskih predpisov, potrebno in dovolj, da institucije to raznolikost ocenjevanja, kolikor je mogoče, omejijo na tveganje, ki je lastno vsaki presoje.

(Glej točke od 24 do 26 in 34.)

Sodišče: sodba z dne 1. julija 1976, de Wind/Komisija, 62/75, EU:C:1976:103, točka 17;

Sodišče prve stopnje: sodbe z dne 16. decembra 2006, Magone/Komisija, T‑73/05, EU:T:2006:127, točka 28; z dne 19. oktobra 2006, Buendía Sierra/Komisija, T‑311/04, EU:T:2006:329, točki 131 in 172 ter navedena sodna praksa, in z dne 14. februarja 2007, Simões Dos Santos/UUNT, T‑435/04, EU:T:2007:50, točka 132;

Splošno sodišče Evropske unije: sodba z dne 15. januarja 2014, Stols/Svet, T‑95/12 P, EU:T:2014:3, točka 32;

Sodišče za uslužbence: sodbe z dne 14. julija 2011, Praskevicius/Parlament, F‑81/10, EU:F:2011:120, točka 53; z dne 28. septembra 2011, AC/Svet, F‑9/10, EU:F:2011:160, točka 16, in z dne 18. marca 2015, Ribeiro Sinde Monteiro/ESZD, F‑51/14, EU:F:2015:11, točka 41, v zvezi s katero je bila vložena pritožba pred Splošnim sodiščem Evropske unije, zadeva T‑278/15 P.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (sodnik posameznik)

z dne 18. decembra 2015

Carlo De Nicola

proti

Evropski investicijski banki (EIB)

„Javni uslužbenci — Osebje EIB — Ocena — Ocenjevalno poročilo za leto 2012 — Nezakonitost odločbe odbora za pritožbe — Ustavitev postopka“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero C. De Nicola predlaga zlasti, prvič, razglasitev ničnosti odločbe odbora Evropske investicijske banke (EIB ali v nadaljevanju: Banka) za pritožbe (v nadaljevanju: odbor za pritožbe) z dne 23. oktobra 2013, s katero je ta zavrnil njegovo notranjo pritožbo, ki se nanaša na razglasitev ničnosti in spremembo njegovega ocenjevalnega poročila za leto 2012, drugič, razglasitev ničnosti ocenjevalnega poročila za leto 2012, tretjič, razglasitev ničnosti „vseh povezanih aktov, ki so bili sprejeti pred tem poročilom ali po njem“, četrtič, naj se EIB naloži plačilo odškodnine kot povračilo premoženjske in nepremoženjske škode, ki naj bi jo utrpel, in petič, podredno, ugotovitev psihičnega nasilja, katerega žrtev naj bi bil.

Odločitev:

Odločba odbora Evropske investicijske banke za pritožbe z dne 23. oktobra 2013 se razglasi za nično. O predlogu za razglasitev ničnosti ocenjevalnega poročila za leto 2012 in vseh povezanih aktov, ki so bili sprejeti pred tem poročilom ali po njem, ni več treba odločiti. V preostalem se tožba zavrne. Evropska investicijska banka nosi svoje stroške in naloži se ji plačilo stroškov, ki jih je priglasil C. de Nicola.

Povzetek

Uradniki — Uslužbenci Evropske investicijske banke — Ocenjevanje — Ocenjevalno poročilo — Izpodbijanje pred odborom Banke za pritožbe — Obseg nadzora (Kadrovski predpisi Evropske investicijske banke, člen 22) Tožbe uradnikov — Uslužbenci Evropske investicijske banke — Tožba zoper odločbo odbora za pritožbe glede ocene — Sodni nadzor — Obseg (Kadrovski predpisi Evropske investicijske banke, člen 22) Tožbe uradnikov — Uslužbenci Evropske investicijske banke — Ničnostna sodba — Učinki — Obveznost sprejetja izvedbenih ukrepov — Sodba, s katero se za nično razglasi odločba odbora za pritožbe o ocenjevalnem poročilu — Obveznost Banke, da navedenemu odboru ponovno predloži ugovor, ki ga je vložil avtor notranje pritožbe (Člen 266 PDEU)
Sodišče za uslužbence: sodba Glantenay in drugi/Komisija, F‑23/12 in F‑30/12, EU:F:2013:127 , točka 34.

Obvestilo, s katerim se uslužbencu zgolj sporoči datum, od katerega bo – po prenehanju učinkovanja odločbe o njegovem nadaljevanju dela – prejemal pokojnino, nima zavezujočih pravnih učinkov, ki lahko neposredno in takoj vplivajo na njegove interese, tako da bistveno spremenijo njegov pravni položaj, ter torej ne more biti akt, ki posega v položaj.

Sodišče za uslužbence: sodbi BB/Komisija, F‑17/11, EU:F:2013:14 , točka 60, in DG/ENISA, F‑109/13, EU:F:2014:259 , točka 44 in navedena sodna praksa.

Dolžnost skrbnega ravnanja uprave do njenih zaposlenih izraža ravnovesje medsebojnih pravic in dolžnosti, ki jih Kadrovski predpisi določajo v razmerjih med javnimi organi in uslužbenci javnih služb. Ta dolžnost med drugim pomeni, da organ pri odločanju o položaju uradnika ali uslužbenca upošteva vse dejavnike, ki bi lahko vplivali na njegovo odločitev, in da pri tem ne upošteva samo interesa službe, temveč tudi interes zadevnega uradnika. Vendar mora biti varstvo pravic in interesov uradnikov vedno omejeno s spoštovanjem veljavnih pravil.

Interes službe in interes uradnika sta torej različna pojma. V posebnem primeru člena 52, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov je interes zadevnega uradnika že upoštevan s tem, da mora ta vložiti zahtevo, da bi lahko nadaljeval delo preko starostne meje za samodejno upokojitev, določene v Kadrovskih predpisih. V skladu z besedilom te določbe je odločitev, ki jo mora sprejeti organ za imenovanja, v katerega pristojnosti je odločanje o taki zahtevi, odvisna izključno od interesa službe, ne da bi moral navedeni organ upoštevati interes uradnika, ki je vložil zahtevo. Zato ni potrebno, da uradnik organu dokaže obstoj svojega osebnega interesa za nadaljevanje dela, ker je tak interes v okviru njegove zahteve neupošteven.

(Glej točki 53 in 54.)

Sodišče prve stopnje: sodba Angelidis/Parlament, T‑416/03, EU:T:2006:375, točka 117 in navedena sodna praksa.
Sodišče prve stopnje: sodbe Tzoanos/Komisija, T‑74/96, EU:T:1998:58 , točki 32 in 33; Pessoa e Costa/Komisija, T‑166/02, EU:T:2003:73 , točka 45; François/Komisija, T‑307/01, EU:T:2004:180 , točka 59, ter Franchet in Byk/Komisija, T‑48/05, EU:T:2008:257 , točka 341.

Člen 25 Priloge IX h Kadrovskim predpisom ima dvojno vlogo. Po eni strani naj bi pomagal preprečiti vpliv na položaj zadevnega uradnika v kazenskem postopku, ki je zoper njega uveden na podlagi dejanj, ki so tudi predmet disciplinskega postopka znotraj njegove institucije. Po drugi strani pa prekinitev disciplinskega postopka v pričakovanju konca kazenskega postopka omogoča, da se v okviru tega disciplinskega postopka upoštevajo ugotovitve kazenskega sodišča o dejstvih, ko postane njegov sklep dokončen. Dejansko je člen 25 Priloge IX h Kadrovskim predpisom uzakonil načelo, da „kazenska odločitev zavezuje disciplinsko“, kar je upravičeno zlasti z dejstvom, da imajo nacionalna kazenska sodišča večja pooblastila za preiskavo kot organ za imenovanja. Zato je upravni organ v primerih, ko isto dejanje lahko izpolnjuje dejanski stan kaznivega dejanja in hkrati lahko pomeni kršitev obveznosti, ki so za uradnika določene v Kadrovskih predpisih, vezan na dejanske sprejete ugotovitve kazenskega sodišča v kazenskem postopku. Ko kazensko sodišče ugotovi dejstva, lahko upravni organ po tem določi pravno opredelitev v okviru disciplinske kršitve in pri tem zlasti preizkusi, ali izpolnjujejo dejanski stan kršitve delovnih obveznosti.

Iz tega izhaja, da se upravni organ z disciplinskega vidika ne sme dokončno opredeliti o položaju zadevnega uradnika, dokler ni sprejet dokončni sklep kazenskega sodišča, ki zadevo obravnava. To velja tudi, kadar je kazenski postopek na prvi stopnji trajal skoraj deset let in se je tožeča stranka pritožila. V interesu navedenega uradnika je namreč, da se v disciplinskem postopku upošteva morebitni dokončni sklep kazenskega sodišča, ki je sprejel njegovo pritožbo.

Poleg tega upravni organ ne more trditi, da je iz vseh dejstev, ki pomenijo morebitno kaznivo dejanje, izločil nekatera posebna dejstva, da bi upravičil dokončni disciplinski sklep, saj je sočasno tekel kazenski postopek o navedenem dejanju.

(Glej točke 38, 61, 66, 70 in 74.)

Sodišče prve stopnje: sodbe Tzoanos/Komisija, EU:T:1998:58, točka 34; A/Komisija, T‑23/00, EU:T:2000:273, točka 37; François/Komisija, EU:T:2004:180, točki 73 in 75, ter Franchet in Byk/Komisija, EU:T:2008:257, točka 342.
72

Tretji tožbeni razlog je torej treba zavreči kot nedopusten, saj je bil prvič naveden v tožbi, in to v nasprotju s pravilom o skladnosti – med pritožbo v smislu člena 91(2) Kadrovskih predpisov in poznejšo tožbo – ki zahteva, da so tožbeni razlogi neposredno zoper akt, ki posega v položaj, ki so navedeni pred sodiščem Unije, dopustni, le če so navedeni že v predhodnem postopku, da se lahko OI ali organ, pristojen za sklepanje pogodb o zaposlitvi, seznani z očitki zadevne osebe zoper izpodbijano odločbo (sodba Komisija/Moschonaki, T‑476/11 P, EU:T:2013:557, točka 71).
22

V zvezi s tem je treba spomniti, da se zakonitost akta presoja glede na dejstva in pravo, ki so obstajali, ko je bil akt sprejet (sodba Sodišča prve stopnje z dne 11. julija 2007 v zadevi Centeno Mediavilla in drugi proti Komisiji, T‑58/05, točka 151; sodba Sodišča za uslužbence z dne 29. septembra 2011 v zadevi Mische proti Komisiji, F‑70/05, točka 70). SDI 2011 so bile sprejete in začele veljati 2. marca 2011, tako da so se uporabljale, ko je bila sprejeta izpodbijana odločba, to je 6. marca 2012. S SDI 2011 so bile s tem datumom razveljavljene SDI 2004. SDI 2004 so se sicer res uporabljale ob objavi RPI in 14. junija 2010, ko so morali biti izpolnjeni pogoji za pripustitev. Vendar OPSP takrat ni sprejel nobene dokončne odločitve o tem, ali se tožeča stranka lahko sklicuje na ustrezne izkušnje, zahtevane za zaposlitev v funkcionalni skupini III. Poleg tega prehodne določbe iz člena 14 SDI 2011 urejajo vprašanje uspešno opravljenih izbirnih preverjanj pred začetkom veljavnosti navedenih SDI, vprašanje veljavnih pogodb, težavo zaradi zaposlitev na podlagi določbe o odstopanju iz SDI 2004, položaj mladih strokovnjakov v delegaciji in sodelovanje štipendistov.