Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA (peti senat) 
z dne 26. oktobra 2016 * 
„Predhodno odločanje — Nepoštene poslovne prakse — Direktiva 2005 /29/ES — Člena 6 in 7 — 
Oglaševanje v zvezi z naročnino na satelitsko televizijo — Cena naročnine, ki poleg mesečne cene 
naročnine vključuje polletno ceno za kartico, ki je potrebna za dekodiranje oddaj — Cena polletnega 
pavšala, ki je izpuščena ali prikazana manj izrazito kot cena mesečnega pavšala — Zavajajoče dejanje — 
Zavajajoča opustitev — Prenos določbe direktive le v pripravljalno gradivo za nacionalni zakon za 
prenos in ne v besedilo tega zakona“ 
V zadevi C-611/14, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo 
Retten i Glostrup (sodišče v Glostrupu, Danska) z odločbo z dne 1. decembra 2014 , ki je prispela na 
Sodišče 23. decembra 2014 , v kazenskem postopku proti 
Canal Digital Danmark A/S, 
SODIŠČE (peti senat), 
v sestavi J. L. da Cruz Vilaça, predsednik senata, M. Berger, sodnica, A. Borg Barthet (poročevalec), 
E. Levits in F. Biltgen, sodniki,  
generalni pravobranilec: Y. Bot,  
sodni tajnik: A. Calot Escobar,  
na podlagi pisnega postopka,  
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:  
— za družbo Canal Digital Danmark A/S M. Hopp, odvetnik,  
— za dansko vlado C. Thorning in M. Søndahl Wolff, agenta,  
— za nemško vlado T. Henze in J. Kempe r, agenta,  
— za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj s F. Urbanijem Nerijem, avvocato dello Stato,  
— za avstrijsko vlado G. Eberhard, agent,  
— za finsko vlado H. Leppo, agentka,  
— za norveško vlado T. Skjeie in I. Jansen, agentki,  
* Jezik postopka: danščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2016 :800 1 
SODBA Z DNE 26. 10. 2016 – ZADEVA C-611/14  
CANAL DIGITAL DANMARK  
— za Evropsko komisijo M. Clausen in D. Roussanov, agenta, 
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez 
sklepnih predlogov, 
izreka naslednjo 
Sodbo 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 6 in 7 Direktive Evropskega 
parlamenta in Sveta 2005 /29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij 
v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremem bi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv 
Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002 /65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006 /2004 
Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (UL 2005 , L 149, str. 22). 
2 Ta predlog je bil vložen v okviru kazenskega postopka, začetega proti družbi Canal Digital Danmark 
A/S (v nadaljevanju: Canal Digital), ki se nanaša na prakse trženja paketov televizijskih programov 
z naročnino, ki jih je izvajala ta družba. 
Pravni okvir 
Direktiva 2005 /29 
3 V uvodnih izjavah 5, 6, 11, 12, 14 in 18 Direktive 2005 /29 je navedeno: 
„(5) Ob pomanjkanju enotnih pravil na ravni Skupnosti je ovire za čezmejni prosti pretok storitev in 
blaga ali za pravico do ustanavljanja mogoče upravičiti na podlagi sodne prakse Sodišča Evropskih 
skupnosti, kolikor skušajo te ovire zaščititi priznane cilje javnega interesa in so sorazmerne s temi 
cilji. Ob upoštevanju ciljev Skupnosti, kakor so podani v določbah Pogodbe in sekundarni 
zakono daji Skupnosti glede prostega pretoka, ter v skladu s politiko Komisije o tržnih 
komunikacijah, kakor je opredeljena v Sporočilu Komisije ‚Spremljanje izvajanja Zelene knjige 
otržnih komunikacijah na notranjem trgu‘, je take ovire treba odpraviti. Te ovire je mogoče 
odpraviti samo z določitvijo enotnih pravil na ravni Skupnosti, ki bodo zagotavljala visoko raven 
varstva potrošnikov, in s pojasnitvijo nekaterih pravnih pojmov na ravni Skupnosti, kolikor je to 
potrebno za pravilno delovanje notranjega trga in za izpolnjevanje zahteve po pravni varnosti. 
(6) Ta direktiva torej približuje zakono daje držav članic o nepoštenih poslovnih praksah, vključno 
z nepoštenim oglaševanjem, ki neposredno škodujejo ekono mskim interesom potrošnikov in na ta 
način posredno ekono mskim interesom zakonitih konkurentov. […] 
[…] 
(11) Z visoko stopnjo približanja, doseženo s približevanjem nacionalnih določb na podlagi te 
direktive, je vzpostavljena visoka skupna raven varstva potrošnikov. Ta direktiva določa enotno 
splošno prepoved tistih nepoštenih poslovnih praks, ki izkrivljajo ekono msko obnašanje 
potrošnikov. […] 
[…] 
ECLI:EU:C:2016 :800 2 
SODBA Z DNE 26. 10. 2016 – ZADEVA C-611/14  
CANAL DIGITAL DANMARK  
(12) Z uskladitvijo se bo znatno povečala pravna varnost za potrošnike in podjetja. Potrošniki in 
podjetja se bodo lahko zanesli na enotni ureditveni okvir, temelječ na jasno opredeljenih pravnih 
pojmih, ki bodo urejali vse vidike nepoštenih poslovnih praks po celotni EU. Posledica bo 
odstranitev ovir, ki izvirajo iz razdrobljenosti pravil o nepoštenih poslovnih praksah, škodljivih za 
ekono mske interese potrošnikov, in omogočanje vzpostavitve notranjega trga na tem področju. 
[…] 
(14) Zaželeno je, da zavajajoče poslovne prakse zajemajo prakse, vključno zavajajoče oglaševanje, ki 
z zavajanjem potrošniku preprečijo, da izbere ob poznavanju vseh pomem bnih dejstev in torej 
učinkovito. Ta direktiva v skladu z zakoni in praksami držav članic o zavajajočem oglaševanju 
deli zavajajoče prakse na zavajajoča dejanja in zavajajoče opustitve. V zvezi z opustitvami 
predvideva ta direktiva omejeno število ključnih informacij, ki jih potrošnik potrebuje, da lahko 
sprejme odločitev o poslu ob poznavanju vseh pomem bnih dejstev. Ni treba, da so takšne 
informacije podane v vseh oglasih, temve č samo v primeru, da trgovec vabi k nakupu; ta pojem je 
v tej direktivi jasno opredeljen. Pristop popolne uskladitve, sprejet v tej direktivi, ne preprečuje 
državam članicam, da v nacionalni zakono daji določijo glavne značilnosti posameznih izdelkov, 
na primer zbirateljskih predmetov ali električnih naprav, katerih opustitev bi bila bistvena 
v primeru vabila k nakupu. […] 
[…] 
(18) Pred nepoštenimi poslovnimi praksami je primerno varovati vse potrošnike[.] […] V skladu 
značelom sorazmernosti in z namenom omogočiti dejansko uporabo v njej zajetih varovalnih 
ukrepov ta direktiva kot merilo postavlja povprečnega potrošnika, ki je razumno obveščen, 
pozoren in pazljiv in ob upoštevanju družbenih, kulturnih in jezikovnih dejavnikov, v skladu 
z razlago Sodišča. […] Test povprečnega potrošnika ni statističen test. Nacionalna sodišča in 
organi se bodo morali pri opredelitvi tipične reakcije povprečnega potrošnika v danem primeru 
zanašati na lastno sposobnost za razsojanje, ob upoštevanju sodne prakse Sodišča.“ 
4 Člen 1 Direktive 2005 /29 določa: 
„Namen te direktive je prispevati k pravilnemu delovanju notranjega trga in doseči visoko raven varstva 
potrošnikov s približevanjem zakono v in drugih predpisov držav članic o nepoštenih poslovnih praksah, 
ki škodijo ekono mskim interesom potrošnikov.“ 
5 Člen 2 te direktive določa: 
„V tej direktivi: 
[…] 
(c) ‚izdelek‘ pomeni vsako blago ali storitev […] 
(d) ‚poslovne prakse podjetji v razmerju do potrošnikov‘ (v nadaljevanju: tudi ‚poslovne prakse‘) 
pomenijo vsako dejanje, opustitev, ravnanje, razlaga ali tržne komunikacije, vključno 
z oglaševanjem in trženjem, s strani trgovca, neposredno povezano s promocijo, prodajo ali 
dobavo izdelka potrošnikom; 
(e) ‚bistveno izkrivljati ekono msko obnašanje potrošnikov‘ pomeni uporabiti poslovno prakso 
z namenom znatno zmanjšati potrošnikovo sposobnost sprejeti odločitev ob poznavanju vseh 
pomem bnih dejstev in tako povzročiti, da potrošnik sprejme odločitev o poslu, ki je drugačenebi 
sprejel; 
ECLI:EU:C:2016 :800 3 
SODBA Z DNE 26. 10. 2016 – ZADEVA C-611/14  
CANAL DIGITAL DANMARK  
[…] 
(i) ‚vabilo k nakupu‘ pomeni tržno komunikacijo, ki navaja značilnosti izdelka in ceno na način, ki 
ustreza sredstvu uporabljene tržne komunikacije, in tako omogoči potrošniku nakup; 
[…] 
(k) ‚odločitev o poslu‘ pomeni vsako odločitev, ne glede na to ali se potrošnik odloči za dejanje ali 
opustitev dejanja, ki jo sprejme potrošnik v zvezi s tem, ali izdelek kupiti ali ne, kako in pod 
kakšnimi pogoji, ali zanj plačati v celoti ali deloma, ga obdržati ali z njim nadalje razpolagati, ali 
v zvezi z izdelkom uveljavljati katero izmed pogodbenih pravic.“ 
6 Člen 5 Direktive 2005 /29 določa: 
„1. Nepoštene poslovne prakse so prepovedane. 
2. Poslovna praksa je nepoštena, če: 
(a) nasprotuje zahtevam poklicne skrbnosti  
in  
(b) v zvezi z izdelkom bistveno izkrivlja ali bi lahko izkrivljala ekono msko obnašanje povprečnega 
potrošnika, ki ga izdelek doseže ali je nanj usmerjen, ali obnašanje povprečnega člana skupine, če 
je poslovna praksa usmerjena na določeno skupino potrošnikov. 
[…] 
4. Zlasti so nepoštene tiste poslovne prakse, ki so: 
(a) zavajajoče, kakor je določeno v členih 6 in 7, 
[…]“ 
7 Člen 6 Direktive 2005 /29, naslovljen „Zavajajoča dejanja“, določa: 
„1. Poslovna praksa se šteje za zavajajočo, če vsebuje napačne informacije in je torej neresnična, ali če 
na kakršen koli način, vključno s celotno predstavitvijo, zavaja ali bi utegnila zavajati povprečnega 
potrošnika, četudi je informacija točna glede enega ali več sledečih elementov, ter v vsakem primeru 
povzroči ali bi utegnila povzročiti, da povprečni potrošnik sprejme odločitev o poslu, ki je drugačene 
bi sprejel: 
[…] 
(d) glede cene ali načina izračunavanja cene ali obstoja določene cenovne prednosti;  
[…]“  
ECLI:EU:C:2016 :800 4 
SODBA Z DNE 26. 10. 2016 – ZADEVA C-611/14  
CANAL DIGITAL DANMARK  
8 Člen 7 Direktive 2005 /29, naslovljen „Zavajajoče opustitve“, določa: 
„1. Poslovna praksa se šteje za zavajajočo, če v konkretnem primeru ob upoštevanju vseh značilnosti in 
okoliščin ter omejitev sredstva komunikacije izpusti bistvene informacije, ki jih glede na kontekst 
povprečni potrošnik potrebuje za sprejetje odločitve ob poznavanju vseh pomem bnih dejstev, in s tem 
povzroči ali bi utegnila povzročiti, da povprečni potrošnik sprejme odločitev o poslu, ki je drugačene 
bi sprejel. 
2 Za zavajajočo opustitev se šteje tudi, če trgovec ob upoštevanju okoliščin, opisanih v odstavku 1, 
prikriva ali na nejasen, nerazumljiv, dvoumen način ali ob nepravem času navede bistvene informacije 
iz navedenega odstavka ali ne opredeli komercialnega namena poslovne prakse, če ta ni razviden iz 
konteksta in če v enem ali drugem primeru to povzroči ali bi utegnilo povzročiti, da povprečni 
potrošnik sprejme odločitev o poslu, ki je drugače ne bi sprejel. 
3 Če so za sredstvo, uporabljeno za komunikacijo poslovne prakse, značilne prostorske ali časovne 
omejitve, se te omejitve in kateri koli ukrepi, ki jih trgovec sprejme, da postanejo informacije dostopne 
potrošnikom prek drugih sredstev, upoštevajo pri odločanju o tem, ali so bile informacije opuščene. 
4 V primeru vabila k nakupu se štejejo za bistvene naslednje informacije, v kolikor niso razvidne žeiz 
konteksta: 
(a) glavne značilnosti izdelka v obsegu, ki ustreza sredstvu in izdelku; 
(b) geografski naslov in identiteta trgovca, kot na primer njegovo poslovno ime, in po potrebi 
geografski naslov in identiteta trgovca, v imenu katerega nastopa; 
(c) cena, vključno z davki, ali če je zaradi narave izdelka ceno nemogoče razumno izračunati vnaprej, 
način, na katerega se cena izračuna, ter po potrebi vključno z dodatnimi prevoznimi, dostavnimi 
ali poštnimi stroški, ali, če teh stroškov ni mogoče razumno izračunati vnaprej, dejstvo, da bo 
take dodatne stroške treba plačati; 
(d) plačilni pogoji, pogoji dostave, izpolnitve in obravnavanja pritožb, če ti odstopajo od zahtev 
poklicne skrbnosti; 
(e) za izdelke in posle, ki vključujejo odstopno pravico ali pravico do preklica, obstoj take pravice. 
5 Zahteve po informacijah, določene s pravom Skupnosti glede tržnih komunikacij, vključno 
z oglaševanjem ali trženjem, katerih neizčrpni seznam je podan v Prilogi II, se štejejo za bistvene.“ 
Dansko pravo 
9 Direktiva 2005 /29 je bila v dansko pravo prenesena z lov nr. 1547 om ændring af lov om 
markedsføring (Gennemførelse af direktivet om urimelig handelspraksis, kontrolundersøgelser m.v.) 
(zakon št. 1547 o spremem bi zakona o poslovnih praksah (s katerim se prenašajo Direktiva 
o nepoštenih poslovnih praksah, preveritve itd.)) z dne 20. decembra 2006 (v nadaljevanju: zakon 
o spremem bi zakona o poslovnih praksah). 
10 Člen 3 markedsføringslov (zakon o poslovnih praksah) v različici, ki se uporabi v sporu o glavni stvari 
(v nadaljevanju: zakon o poslovnih praksah), določa: 
„Trgovci ne smejo uporabljati zavajajočih ali netočnih trditev ali opuščati bistvenih informacij, čese 
s temi praksami skuša bistveno izkrivljati ekono msko obnašanje potrošnikov ali drugih trgovcev na 
trgu. 
ECLI:EU:C:2016 :800 5 
SODBA Z DNE 26. 10. 2016 – ZADEVA C-611/14  
CANAL DIGITAL DANMARK  
Poslovne prakse, katerih vsebina, oblika ali izvajane metode so zavajajoče, agresivne ali neprimerno 
vplivajo na potrošnike ali trgovce in s katerimi se skuša bistveno izkrivljati njihovo obnašanje na trgu, 
niso dovoljene. 
Resničnost trditev o dejstvih mora biti mogoče ugotoviti. 
Minister za gospodarstvo in rast določi podrobnejše predpise za posamezne poslovne prakse, katerih 
obliko je treba v skladu s pravom Unije v vsakem primeru šteti za nerazumno glede potrošnikov.“ 
11 V obrazložitvenem mem orandumu k predlogu zakona št. L 2 z dne 4. oktobra 2006 , ki je bil podlaga za 
sprejetje zakona o spremem bi zakona o poslovnih praksah, je navedeno: 
„Člene 6, 7, 8 in 9 [Direktive o nepoštenih poslovnih praksah] je treba vključiti v preoblikovanje 
veljavnih določb o zavajajočih in neutemeljenih poslovnih praksah v členu 3 skupaj z novo določbo, ki 
vključuje zahteve Direktive v zvezi z informacijami v okviru vabil k nakupu, namenjenih potrošnikom.“ 
12 V pripravljalnem gradivu k navedenemu zakonu je v zvezi s predlogom člena 3, prvi odstavek, na 
podlagi katerega je bil spremenjen člen 3, prvi odstavek, zakona o poslovnih praksah, navedeno: 
„Opustitve so lahko v tem, da trgovec ne razkrije nekaterih informacij ali da jih predstavi nejasno, 
nerazumno, dvoumno ali, bolj splošno, neprimerno. Pri oceni, ali gre za bistveno opustitev, pa je treba 
upoštevati kontekst, v katerega spada zadevna poslovna praksa, zlasti pogoje in omejitve, povezane 
z uporabljenim sredstvom komunikacije. Upoštevati je treba tudi morebitne ukrepe, ki jih je trgovec 
sprejel za zagotovitev teh informacij prek drugih oblik trženja. Lahko pa gre za bistvene informacije, 
katerih opustitev bi bila v vseh okoliščinah zavajajoča, celo ob upoštevanju časovnih in prostorskih 
omejitev, ki so v medijih določene za oglaševanje. Končna odločitev o tem, ali gre za kršitev, bo tako 
kot doslej temeljila na konkretni oceni zadevne poslovne prakse.“ 
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje 
13 Canal Digital je podjetje s sedežem na Danskem , ki potrošnikom ponuja televizijske programe, med 
drugim v obliki paketov. 
14 Ta družba je pred Retten i Glostrup (sodišče v Glostrupu, Danska) obtožena, da je v okviru oglaševalne 
akcije v zvezi z naročninami, izvajane jeseni 2009 , šestkrat kršila med drugim člen 3, prvi odstavek, 
zakona o poslovnih praksah. 
15 Navedeno sodišče navaja, da je bila ta akcija sestavljena iz dveh oglaševalnih vložkov, oddajanih na 
televiziji in na internetu, in treh oglasnih pasic, oddajanih na internetu, med drugim na domači strani 
spletnega mesta družbe Canal Digital. 
16 Cena navedenih naročnin je bila na eni strani sestavljena iz mesečnega pavšala 99 danskih kron (DKK) 
(približno 13,30 EUR) ali 149 DKK (približno 20 EUR) in na drugi iz polletnega pavšala v znesku 
389 DKK (približno 52,30 EUR) za „kartično storitev“. 
17 V obeh oglaševalnih vložkih, oddajanih na televiziji in na internetu, je bila cena mesečnega pavšala 
objavljena ustno ter prikazana v krogu in v besedilu, prikazanem na dnu zaslona. V zvezi s polletnimi 
„kartičnimi storitvami“ ustno niso bile navedene nobene informacije. Znesek pavšala za to „kartično 
storitev“ je bil naveden v besedilu, prikazanem na dnu zaslona, v katerem je bila navedena tudi skupna 
cena za potrošnika za prvo leto naročnine (v nadaljevanju: obdobje vezave). Skupna cena za naročnika 
za obdobje vezave, vključno s polletno „kartično storitvijo“, je bila tudi navedena v krogu, prikazanem 
na zaslonu, z manjšo pisavo od pisave cene mesečnega pavšala, ni pa bila omenjena v zvočnem zapisu 
ob oglaševalnem vložku. Besedilo, ki je zajemalo polletno „kartično storitev“ in skupno ceno, ki jo je 
ECLI:EU:C:2016 :800 6 
SODBA Z DNE 26. 10. 2016 – ZADEVA C-611/14  
CANAL DIGITAL DANMARK  
treba plačati za obdobje vezave, in ki je bilo navedeno z manjšo pisavo na dnu zaslona, je bilo 
prikazano dlje kot krog, in to približno šest sekund. V oglaševalnem vložku, v katerem je bila 
navedena cena 99 DKK, je bila cena mesečnega pavšala prikazana v krogu v pisavi, ki je bila približno 
štirikrat večja od pisave besedila na dnu zaslona. To slednje besedilo je bilo belo in del besedila, ki se je 
med drugim nanašal na polletno „kartično storitev“, je bil prikazan na svetli podlagi. V oglasnem 
vložku, v katerem je bila navedena cena 149 DKK, je bila cena mesečnega pavšala v krogu prikazana 
v pisavi, ki je bila približno 1,5-krat večja od pisave besedila na dnu zaslona. To slednje besedilo je bilo 
v beli pisavi in prikazano na modri in zeleni podlagi. 
18 V eni od oglasnih pasic je bila cena mesečnega pavšala, to je 99 DKK, prikazana v krogu. V tem krogu 
je bila z manjšo pisavo navedena tudi skupna cena, ki bi jo moral potrošnik plačati v obdobju vezave. 
Polletna „kartična storitev“ ni bila omenjena. S klikom na to oglasno pasico je potrošnik lahko prejel 
nadaljnje informacije o naročnini, med drugim o navedeni „kartični storitvi“. 
19 V drugih dveh oglasnih pasicah je bila navedena le cena mesečnega pavšala, to je 99 DKK. S klikom na 
oglasno pasico je potrošnik dostopal do domače strani spletnega mesta družbe Canal Digital, na kateri 
so bile na voljo dodatne informacije o naročnini, med drugim o polletni „kartični storitvi“. 
20 Zadnji primer, v zvezi s katerim je bila vložena obtožnica, se nanaša na domačo stran spletnega mesta 
družbe Canal Digital. Na njej so bile naročnine predstavljene pod naslovom „Najcenejši paket digitalne 
televizije s HDTV na Danskem “. V zvezi s tem besedilom je bil prikazan krog, v katerem je bila 
navedena cena, to je 99 DKK. Pod to navedbo je bila z manjšo pisavo prikazana skupna cena, ki jo je 
treba plačati v obdobju vezave. Informacije o polletni „kartični storitvi“ so bile z drugačno in manjšo 
pisavo navedene nekoliko nižje na tej domači strani in šenižje pod naslovom „pogoji ponudbe“. Tam 
je bila omenjena tudi skupna cena, ki jo je treba plačati v obdobju vezave in ki je zajemala navedeno 
„kartično storitev“. 
21 V šestih zgoraj navedenih primerih je bila pred predložitvenim sodiščem proti družbi Canal Digital 
vložena obtožnica zaradi kršitve člena 3, prvi odstavek, zakona o poslovnih praksah, ker ta družba ni 
dovolj natančno obvestila potrošnikov o tem, da se k mesečnemu pavšalu 99 DKK ali 149 DKK doda 
naročnina na polletno „kartično storitev“ v znesku 389 DKK. 
22 Navedeno sodišče, ki poudarja, da določbe člena 7(1) in (3) Direktive 2005 /29 niso bile prenesene 
v zakon o poslovnih praksah, temve č so samo omenjene v obrazložitvenem mem orandumu k predlogu 
zakona, ki je bil podlaga za sprejetje navedenega zakona, se sprašuje o skladnosti tega zakona 
z navedeno direktivo. 
23 Ob upoštevanju, da se v sporu o glavni stvari poleg tega postavljajo vprašanja glede razlage 
členov 6 in 7 iste direktive, je Retten i Glostrup (sodišče v Glostrupu) prekinilo odločanje in Sodišču 
v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: 
„1. Ali je treba [Direktivo 2005 /29] razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, kot jo določa 
člen 3 [zakona o poslovnih praksah], ki prepoveduje zavajajoče poslovne prakse, vključno 
v povezavi z vabilom k nakupu, vendar niti v navedenem členu 3 niti drugje v zakonu ne navaja 
omejitev, ki izhajajo iz člena 7(1) Direktive, v skladu s katerim je treba upoštevati, ali tržna praksa 
izpušča bistvene informacije, ki jih glede na kontekst povprečni potrošnik potrebuje za sprejetje 
odločitve ob poznavanju vseh pomem bnih dejstev, in iz člena 7(3), v skladu s katerim je treba 
upoštevati, da so za sredstvo, uporabljeno za komunikacijo, značilne prostorske in časovne 
omejitve? 
ECLI:EU:C:2016 :800 7 
SODBA Z DNE 26. 10. 2016 – ZADEVA C-611/14  
CANAL DIGITAL DANMARK  
2. Ali je treba člen 6 [Direktive 2005 /29] razlagati v smislu, da situacije, v katerih se je trgovec odločil 
določiti ceno za naročnino, sklenjeno za nedoločen čas, tako da mora potrošnik hkrati plačati 
mesečni in polletni pavšal, veljajo za zavajajočo prakso, če je cena mesečnega pavšala pri trženju 
posebej poudarjena, medtem ko je polletni pavšal popolnoma izpuščen ali predstavljen le manj 
izrazito? 
3. Ali je treba člen 7 [Direktive 2005 /29] razlagati v smislu, da če se je trgovec odločil določiti ceno za 
naročnino, sklenjeno za nedoločen čas, tako da mora potrošnik hkrati plačati mesečni in polletni 
pavšal, to velja za zavajajočo opustitev v skladu s členom 7 Direktive, če je cena mesečnega pavšala 
pri trženju posebej poudarjena, medtem ko je polletni pavšal popolnoma izpuščen ali predstavljen le 
manj izrazito? 
4. Ali je treba pri presoji, ali gre za zavajajočo poslovno prakso v situaciji, kot je opisana v drugem in 
tretjem vprašanju, pri navedeni poslovni praksi upoštevati: 
(a) ali navaja skupno ceno za naročnino v obdobju vezave, vključno s polletnim pavšalom, 
in/ali 
(b) se izvaja prek oglasov ali promocije na spletu s sklicevanjem na trgovčevo spletno mesto, na 
katerem je naveden polletni pavšal in/ali skupna cena za naročnino, vključno s polletnim 
pavšalom? 
5. Ali na odgovora na drugo in tretje vprašanje kakor koli vpliva dejstvo, da se trženje izvaja prek 
televizijskega oglasa? 
6. Ali člen 7(4) [Direktive 2005 /29] izčrpno določa informacije, ki so bistvene za vabilo k nakupu? 
7. Če je odgovor na šesto vprašanje za predhodno odločanje pritrdilen, ali člen 7(4) [Direktive 
2005 /29] izključuje možnost, da bi bilo vabilo k nakupu – ki navaja skupno ceno, ki jo bo moral 
naročnik plačati za prvo leto naročnine (obdobje vezave) – lahko obravnavano kot zavajajočatržna 
praksa v skladu s členom 7(1) in (2) ali členom 6 [navedene] direktive, če so na primer navedene 
informacije o nekaterih – ne pa vseh – sestavinah cene?“ 
Vprašanja za predhodno odločanje 
Prvo vprašanje 
24 Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 7(1) in (3) Direktive 
2005 /29 razlagati tako, da je treba za presojo, ali je treba poslovno prakso šteti za zavajajočo opustitev, 
upoštevati kontekst, v katerega spada navedena praksa, zlasti prostorske in časovne omejitve, ki so 
značilne za uporabljeno sredstvo komunikacije, čeprav taka zahteva ne bi izrecno izhajala iz besedila 
zadevne nacionalne ureditve. 
25 Spomniti je treba, da je namen Direktive 2005 /29 v skladu z njenima uvodnima izjavama 5 in 6 ter 
členom 1 določiti enotna pravila v zvezi z nepoštenimi poslovnimi praksami podjetij v razmerju do 
potrošnikov, da bi se prispevalo k pravilnemu delovanju notranjega trga in dosegla visoka raven 
varstva potrošnikov (sodba z dne 23. aprila 2009 , VTB-VAB in Galatea, C-261/07 in C-299/07, 
EU:C:2009 :244, točka 51). 
26 S to direktivo se tako izvaja popolna uskladitev navedenih pravil na ravni Unije. Države članice zato, 
kot to izrecno določa njen člen 4, niti zaradi doseganja višje ravni varstva potrošnikov ne smejo 
sprejeti bolj omejevalnih ukrepov, kot so opredeljeni z navedeno direktivo (sodba z dne 23. aprila 
2009 , VTB-VAB in Galatea, C-261/07 in C-299/07, EU:C:2009 :244, točka 52). 
ECLI:EU:C:2016 :800 8 
SODBA Z DNE 26. 10. 2016 – ZADEVA C-611/14  
CANAL DIGITAL DANMARK  
27 Poudariti je treba tudi, da je s členom 7(1) in (3) Direktive 2005 /29 določen okvir preizkusa poslovne 
prakse, pri čemer je natančneje določeno, da je treba upoštevati kontekst, v katerega spadajo navedene 
prakse, ter prostorske in časovne omejitve, ki so značilne za uporabljeno sredstvo komunikacije, da se 
presodi, ali jih je treba šteti za zavajajoče prakse ali opustitve. 
28 Zatojeočitno, da nacionalna ureditev, v skladu s katero za presojo, ali je treba poslovno prakso šteti za 
zavajajočo opustitev v smislu člena 7 Direktive 2005 /29, naj ne bi bilo treba upoštevati konteksta, 
v katerega spada ta praksa, zlasti prostorskih in časovnih omejitev, ki so značilne za uporabljeno 
sredstvo komunikacije poslovne prakse, in katerih koli ukrepov, ki jih trgovec sprejme, da postanejo 
informacije dostopne potrošnikom prek drugih sredstev, ne bi izpolnjevala zahtev, določenih s to 
direktivo. 
29 Čeprav pa v nacionalni ureditvi, ki se uporabi v sporu o glavni stvari, ni izrecno omenjeno, da je treba 
pri preizkusu zadevne poslovne prakse upoštevati kontekst, v katerega ta spada, in, natančneje, pogoje 
in omejitve, povezane z uporabljenim sredstvom komunikacije, predložitveno sodišče vendarle navaja, 
da se v obrazložitvenem mem orandumu k predlogu zakona, s katerim se prenaša Direktiva 2005 /29, 
sklicuje na tako zahtevo. Danska vlada je v pisnem postopku v zvezi s tem zatrjevala, da ima 
pripravljalno gradivo v pravni tradiciji Kraljevine Danske in držav Severne Evrope poseben položaj, saj 
naj bi sodišča in javna uprava temu gradivu, kadar morajo razlagati normative akt, priznavali velik 
pomen. 
30 V teh okoliščinah je treba spomniti, da obveznost, ki izhaja iz direktive, da se dosežejo rezultati, 
določeni v njej, in dolžnost, da se sprejmejo vsi splošni in posebni ukrepi, potrebni za zagotovitev 
izpolnjevanja te obveznosti v skladu z načelom lojalnega sodelovanja, določenim v členu 4(3), drugi 
pododstavek, PEU, veljata za vse organe držav članic, vključno s sodnimi organi v okviru njihovih 
pristojnosti (glej zlasti sodbe z dne 10. aprila 1984 , von Colson in Kamann, 14/83, EU:C:1984 :153, 
točka 26; z dne 8. septembra 2011 , Rosado Santana, C-177/10, EU:C:2011 :557, točka 51, in z dne 
19. aprila 2016 , DI, C-441/14, EU:C:2016 :278, točka 30). 
31 V bistvu morajo zlasti nacionalna sodišča zagotoviti pravno varstvo, ki za zadevne osebe izhaja iz 
določb prava Unije, in polni učinek teh določb (sodba z dne 8. septembra 2011 , Rosado Santana, 
C-177/10, EU:C:2011 :557, točka 52). 
32 Nacionalno sodišče mora poleg tega ob uporabi nacionalnega prava in zlasti določb ureditve, sprejete 
posebej za izvajanje zahtev iz direktive, nacionalno pravo, kolikor je mogoče, razlagati ob upoštevanju 
besedila in cilja zadevne direktive, da bi doseglo rezultat, ki se z njo določa, in zato ravnati v skladu 
s členom 288, tretji odstavek, PDEU (sodbi z dne 5. oktobra 2004 , Pfeiffer in drugi, od C-397/01 do 
C-403/01, EU:C:2004 :584, točka 113 in navedena sodna praksa, in z dne 19. aprila 2016 , DI, C-441/14, 
EU:C:2016 :278, točka 31). 
33 Obveznost skladne razlage nacionalnega prava je neločljivo povezana s sistemom Pogodbe DEU, ker 
nacionalnemu sodišču omogoča, da v okviru svoje pristojnosti zagotovi polni učinek prava Unije, 
kadar odloča v sporu, ki mu je predložen (sodba z dne 5. oktobra 2004 , Pfeiffer in drugi, od C-397/01 
do C-403/01, EU:C:2004 :584, točka 114). 
34 V obravnavanem primeru mora torej predložitveno sodišče, ki odloča o sporu, kot je ta v postopku 
v glavni stvari, ki spada na področje uporabe Direktive 2005 /29 in temelji na dejstvih, ki so nastala po 
izteku roka za njen prenos, kadar uporabi določbe nacionalnega prava, namenjene posebej za prenos te 
direktive, slednje, kolikor je mogoče, razlagati tako, da se lahko uporabijo v skladu s cilji direktive 
(sodbi z dne 5. oktobra 2004 , Pfeiffer in drugi, od C-397/01 do C-403/01, EU:C:2004 :584, točka 117, in 
z dne 19. aprila 2016 , DI, C-441/14, EU:C:2016 :278, točka 31). 
ECLI:EU:C:2016 :800 9 
SODBA Z DNE 26. 10. 2016 – ZADEVA C-611/14  
CANAL DIGITAL DANMARK  
35 Ob upoštevanju navedenih preudarkov je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 7(1) in (3) 
Direktive 2005 /29 razlagati tako, da se pri presoji, ali je treba poslovno prakso šteti za zavajajočo 
opustitev, upošteva kontekst, v katerega spada ta praksa, zlasti omejitve uporabljenega sredstva 
komunikacije navedene poslovne prakse, prostorske in časovne omejitve, ki so značilne za to sredstvo 
komunikacije, in katere koli ukrepe, ki jih trgovec sprejme, da postanejo informacije dostopne 
potrošnikom prek drugih sredstev, čeprav ta zahteva ne bi izrecno izhajala iz besedila zadevne 
nacionalne ureditve. 
Drugo vprašanje 
36 Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 6(1) Direktive 2005 /29 
razlagati tako, da se, kadar se je trgovec odločil določiti ceno za naročnino tako, da mora potrošnik 
hkrati plačati mesečni in polletni pavšal, taka praksa šteje za zavajajoče dejanje, če je cena mesečnega 
pavšala pri trženju posebej poudarjena, medtem ko je cena polletnega pavšala popolnoma izpuščena 
ali predstavljena manj izrazito. 
37 V skladu s členom 6(1) Direktive 2005 /29 se za zavajajočo šteje poslovna praksa, ki na kakršen koli 
način, vključno s celotno predstavitvijo, na eni strani zavaja ali bi utegnila zavajati povprečnega 
potrošnika glede enega ali več elementov, naštetih v tej določbi, med katerimi sta med drugim cena ali 
način izračunavanja cene, in na drugi povzroči ali bi utegnila povzročiti, da potrošnik sprejme odločitev 
o poslu, ki je drugače ne bi sprejel. 
38 Iz besedila te določbe je razvidno, da so bistveni elementi zavajajoče poslovne prakse, kot izhajajo iz 
navedene določbe, zasnovani predvsem z vidika potrošnika kot naslovnika nepoštenih poslovnih praks 
(sodba z dne 19. septembra 2013 , CHS Tour Services, C-435/11, EU:C:2013 :574, točka 43). 
39 V zvezi s tem je treba opozoriti, da je treba kot merilo presoje vzeti povprečnega potrošnika, ki je ob 
upoštevanju družbenih, kulturnih in jezikovnih dejavnikov normalno obveščen ter razumno pozoren 
in preudaren (sodba z dne 12. maja 2011 , Ving Sverige, C-122/10, EU:C:2011 :299, točka 22). Dodati je 
treba, da pojem „povprečni potrošnik“, kot je razvidno iz uvodne izjave 18 Direktive 2005 /29, ni 
statističen pojem in da se morajo nacionalna sodišča in organi pri opredelitvi tipične reakcije 
povprečnega potrošnika v danem položaju zanašati na lastno sposobnost za razsojanje. 
40 Iz tega sledi, da mora predložitveno sodišče za presojo, ali se s poslovnimi praksami, kot so v postopku 
v glavni stvari, zavaja ali bi lahko zavajale povprečnega potrošnika glede cene, ob upoštevanju vseh 
upoštevnih okoliščin ugotoviti, ali se z zadevno tržno komunikacijo povprečnemu potrošniku sugerira 
privlačna cena, ki se je na koncu izkazala kot zavajajoča. 
41 V teh okoliščinah, kakršne so v sporu o glavni stvari, bi se lahko po potrebi zlasti upoštevalo, da je za 
ponudbe v zvezi s televizijskimi kanali značilna velika raznolikost ponudb in kombinacij, ki so navadno 
tako glede cenovnih kot tudi glede vsebinskih možnosti zelo strukturirane, kar povzroča znatno 
nesorazmernost podatkov, ki lahko zmede potrošnika. 
42 Pojasniti je treba, da drugače kakor člen 7(1) in (2) Direktive 2005 /29 člen 6(1) te direktive ne vsebuje 
nobenega sklicevanja na prostorske ali časovne omejitve v zvezi z uporabljenim sredstvom 
komunikacije. Zato je treba iz tega sklepati, da pri presoji, ali je poslovna praksa z vidika člena 6(1) te 
direktive zavajajoča, ni mogoče upoštevati časovnih omejitev, ki lahko veljajo za nekatera sredstva 
komunikacije, kot so televizijski oglaševalni vložki. 
43 Kadar je cena izdelka v smislu člena 2(c) Direktive 2005 /29 sestavljena iz več delov, od katerih je eden 
pri trženju posebej izpostavljen, drugi, ki je kljub temu neizogiben in predvidljiv element cene, pa je 
povsem izpuščen ali predstavljen manj izrazito, je treba zlasti ugotoviti, ali lahko ta predstavitev 
privede do napačnega dojemanja skupne ponudbe. 
ECLI:EU:C:2016 :800 10 
SODBA Z DNE 26. 10. 2016 – ZADEVA C-611/14  
CANAL DIGITAL DANMARK  
44 Tako bi bilo med drugim, če lahko ima povprečni potrošnik napačen vtis, da mu je ponujena posebej 
ugodna cena, ker je lahko napačno mislil, da bo moral plačati le izpostavljeni del cene, kar pa mora 
presoditi predložitveno sodišče. 
45 V skladu z besedilom člena 6(1) Direktive 2005 /29 mora zadevna poslovna praksa poleg tega povzročiti 
ali bi lahko povzročila, da povprečni potrošnik „sprejme odločitev o poslu, ki je drugače ne bi sprejel“. 
46 V zvezi s tem je treba poudariti, da je cena za povprečnega potrošnika načeloma odločilen element, 
kadar mora sprejeti odločitev o poslu. 
47 Kadar je cena razdeljena na več delov, je za presojo, ali lahko zadevna poslovna praksa povzroči, da 
povprečni potrošnik sprejme odločitev o poslu, ki je drugače ne bi sprejel, zlasti upoštevno, da je 
izpuščeni ali manj vidno predstavljeni del nezanemarljiv element skupne cene. 
48 V zvezi s tem, da je skupna cena naročnine za obdobje vezave navedena, bo moralo predložitveno 
sodišče preučiti, ali je splošna predstavitev zadevnih poslovnih praks, in zlasti skupne cene naročnine, 
povprečnemu potrošniku dejansko omogočala sprejeti odločitev o poslu ob poznavanju vseh 
pomem bnih dejstev, ali pa je, nasprotno, tržna komunikacija iz postopka v glavni stvari kot celota 
lahko povzročila napačno dojemanje ponudbe. Preveriti bo treba zlasti, ali je bil povprečni potrošnik 
zmožen razumeti, da je sklenitev naročnine zajemala stroške, poleg tistih v zvezi z mesečnim 
pavšalom. 
49 Ob upoštevanju navedenih preudarkov je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 6(1) 
Direktive 2005 /29 razlagati tako, da se za zavajajočo opredeli poslovna praksa, s katero se cena izdelka 
razdeli na več elementov in poudari enega od teh elementov, če se s to prakso lahko na eni strani 
povprečnemu potrošniku daje napačen vtis, da se mu ponuja ugodna cena, in se ga na drugi privede 
do sprejetja odločitve o poslu, ki je drugače ne bi sprejel, kar mora preveriti predložitveno sodiščeob 
upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin iz postopka v glavni stvari. Vendar pri presoji, ali je poslovna 
praksa z vidika člena 6(1) te direktive zavajajoča, ni mogoče upoštevati časovnih omejitev, ki lahko 
veljajo za nekatera sredstva komunikacije, kot so televizijski oglaševalni vložki. 
Tretje vprašanje 
50 Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 7 Direktive 2005 /29 
razlagati tako, da je treba, kadar se je trgovec odločil določiti ceno naročnine tako, da mora potrošnik 
hkrati plačati mesečni in polletni pavšal, tako prakso šteti za zavajajočo opustitev, če je cena mesečnega 
pavšala pri trženju posebej poudarjena, medtem ko je cena polletnega pavšala popolnoma izpuščena ali 
predstavljena manj izrazito. 
51 Najprej je treba poudariti, da se v členu 7 Direktive 2005 /29 vabila k nakupu, opredeljena v členu 2(i) 
te direktive, razlikujejo od preostalih poslovnih praks. Čeprav namreč za vse poslovne prakse, vključno 
z vabili k nakupu, veljajo določbe člena 7, od (1) do (3), in (5) navedene direktive, velja člen 7(4) iste 
direktive samo za poslovne prakse, ki se štejejo za vabila k nakupu (glej v tem smislu sodbo z dne 
12. maja 2011 , Ving Sverige, C-122/10, EU:C:2011 :299, točka 24). 
52 Nacionalno sodišče mora preučiti, ali je mogoče zadevne tržne komunikacije šteti za vabila k nakupu 
v smislu člena 2(i) Direktive 2005 /29, pri čemer je natančneje določeno, da za to, da se tržno 
komunikacijo šteje za vabilo k nakupu, ni nujno, da zajema dejansko možnost za nakup ali da se 
pojavi poleg take možnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 12. maja 2011 , Ving Sverige, C-122/10, 
EU:C:2011 :299, točka 32). 
ECLI:EU:C:2016 :800 11 
SODBA Z DNE 26. 10. 2016 – ZADEVA C-611/14  
CANAL DIGITAL DANMARK  
53 Dalje, spomniti je treba, da se v skladu s členom 7(1) Direktive 2005 /29 „poslovna praksa […] šteje za 
zavajajočo, če v konkretnem primeru ob upoštevanju vseh značilnosti in okoliščin ter omejitev sredstva 
komunikacije izpusti bistvene informacije, ki jih glede na kontekst povprečni potrošnik potrebuje za 
sprejetje odločitve ob poznavanju vseh pomem bnih dejstev, in s tem povzroči ali bi utegnila 
povzročiti, da povprečni potrošnik sprejme odločitev o poslu, ki je drugače ne bi sprejel“. 
54 V skladu s členom 7(2) te direktive se poslovna praksa šteje za zavajajočo opustitev, tudi če trgovec 
prikriva ali na nejasen, nerazumljiv, dvoumen način ali ob nepravem času navede bistvene informacije, 
ki jih potrošnik potrebuje, in če to povzroči ali bi utegnilo povzročiti, da potrošnik sprejme odločitev 
o poslu, ki je drugače ne bi sprejel. 
55 Če je cena za potrošnika načeloma odločilen element, kadar mora ta sprejeti odločitev o poslu, jo je 
treba šteti za informacijo, ki je potrebna, da se potrošniku omogoči, da sprejme tako odločitev ob 
poznavanju vseh pomem bnih dejstev. 
56 Iz člena 7(4) navedene direktive poleg tega izhaja, da mora poslovna praksa, ki se predhodno opredeli 
kot vabilo k nakupu, zajemati vrsto ključnih informacij, ki so naštete v tem členu in ki jih potrošnik 
potrebuje za sprejetje odločitve o poslu ob poznavanju vseh pomem bnih dejstev. Ob neobstoju teh 
informacij, med katere spada cena, se vabilo k nakupu tako šteje za zavajajoče (glej v tem smislu sodbo 
z dne 12. maja 2011 , Ving Sverige, C-122/10, EU:C:2011 :299, točka 24). 
57 Kot je bilo opozorjeno v točki 39 te sodbe, mora nacionalno sodišče ugotoviti, ali so zadevne poslovne 
prakse zavajajoče, ob upoštevanju dojemanja povprečnega potrošnika, ki je ob upoštevanju družbenih, 
kulturnih in jezikovnih dejavnikov normalno obveščen ter razumno pozoren in preudaren. 
58 Nacionalno sodišče mora tako, kot izhaja iz člena 7, od (1) do (4), točka (c), Direktive 2005 /29, ob 
upoštevanju konkretnega primera zadevne poslovne prakse, uporabljenega sredstva komunikacije in 
zlasti omejitev tega sredstva ter narave in značilnosti zadevnega izdelka za vsak primer posebej 
preučiti, ali je izpustitev bistvene informacije, kot je cena, povzročila ali bi lahko povzročila, da je 
potrošnik sprejel odločitev o poslu, ki je drugače ne bi sprejel (glej v tem smislu sodbo z dne 12. maja 
2011 , Ving Sverige, C-122/10, EU:C:2011 :299, točke 52, 53 in 58). 
59 Predložitveno sodišče bo moralo zlasti preveriti, ali je bila informacija o skupni ceni naročnine za 
obdobje vezave, čeprav je bila omenjena v tržni komunikaciji, prikrita ali navedena na nejasen, 
nerazumljiv ali dvoumen način ali ob nepravem času, tako da je povprečnemu potrošniku onemogočila 
razumeti, da je sklenitev naročnine zajemala še stroške poleg tistih v zvezi z mesečnim pavšalom, in 
zato sprejeti odločitev o poslu ob poznavanju vseh pomem bnih dejstev. 
60 V zvezi z uporabo televizijskega oglaševalnega vložka bo moralo predložitveno sodišče upoštevati 
časovne omejitve, ki veljajo za to sredstvo komunikacije. V zvezi s tem je treba spomniti tudi, da 
morajo biti v skladu s členom 2(i) te direktive, ki se nanaša na vabila k nakupu, značilnosti izdelka 
navedene na način, ki ustreza uporabljenemu sredstvu. Iz tega tako izhaja, da ni mogoče zahtevati 
enake stopnje podrobnosti opisa izdelka ne glede na obliko – radijska, televizijska, elektronska ali na 
papirju – tržne komunikacije (glej sodbo z dne 12. maja 2011 , Ving Sverige, C-122/10, EU:C:2011 :299, 
točka 45). Poleg tega je treba ugotoviti, da je tudi čas, ki ga ima potrošnik na voljo za oceno informacij, 
ki so mu sporočene prek televizijskega oglaševalnega vložka, omejen. 
61 Prav tako je treba v zvezi z napotitvijo na spletno mesto trgovca, kjer je navedena cena polletnega 
pavšala, opozoriti, da je treba v skladu s členom 7(3) navedene direktive pri odločanju o tem, ali so 
bile informacije izpuščene, upoštevati prostorske in časovne omejitve uporabljenega sredstva 
komunikacije in ukrepe, ki jih trgovec sprejme, da postanejo te informacije dostopne potrošnikom 
prek drugih sredstev. 
ECLI:EU:C:2016 :800 12 
SODBA Z DNE 26. 10. 2016 – ZADEVA C-611/14  
CANAL DIGITAL DANMARK  
62 Kot pa izhaja iz besedila člena 7(1) in (2) Direktive 2005 /29 v povezavi s ciljem, ki se dosega 
z navedeno direktivo, namreč zagotoviti visoko raven varstva potrošnikov, je treba prostorske ali 
časovne omejitve, ki so značilne za uporabljeno sredstvo komunikacije, pretehtati glede na naravo in 
značilnosti zadevnega izdelka, da bi se odločilo, ali zadevni trgovec v prvotno komunikacijo dejansko 
ni mogel vključiti zadevnih informacij, oziroma jih v njej zagotoviti na jasen, razumljiv in nedvoumen 
način. 
63 Iz tega izhaja, da se lahko s poslovno prakso – kadar ob upoštevanju značilnosti, ki so neločljivo 
povezane z zadevnim izdelkom, in omejitev uporabljenega sredstva komunikacije, ni bilo mogoče 
zagotoviti vseh bistvenih informacij glede tega izdelka – omenijo le nekatere od teh informacij, če 
trgovec poleg tega napoti na svoje internetno mesto in če so na tem mestu zajete bistvene informacije 
v zvezi s temeljnimi značilnostmi navedenega izdelka, ceno in preostalimi pogoji v skladu z zahtevami, 
določenimi v členu 7 Direktive 2005 /29. 
64 Ob upoštevanju navedenih preudarkov je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 7 
Direktive 2005 /29 razlagati tako, da je treba, kadar se je trgovec odločil določiti ceno naročnine tako, 
da mora potrošnik hkrati plačati mesečni in polletni pavšal, tako prakso šteti za zavajajočo opustitev, 
kadar je cena mesečnega pavšala pri trženju posebej poudarjena, medtem ko je cena polletnega 
pavšala popolnoma izpuščena ali predstavljena manj izrazito, če taka opustitev povzroči, da potrošnik 
sprejme odločitev o poslu, ki je drugače ne bi sprejel, kar mora preučiti predložitveno sodiščeob 
upoštevanju omejitev uporabljenega sredstva komunikacije, narave in značilnosti izdelka ter drugih 
ukrepov, ki jih je trgovec dejansko sprejel, da postanejo bistvene informacije o izdelku dostopne 
potrošnikom. 
Četrto in peto vprašanje 
65 Ob upoštevanju odgovorov na drugo in tretje vprašanje na četrto in peto vprašanje ni treba odgovoriti. 
Šesto in sedmo vprašanje 
66 Predložitveno sodiščes šestim in sedmim vprašanjem, ki ju je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, 
ali člen 7(4) Direktive 2005 /29 zajema izčrpen seznam bistvenih informacij, ki morajo biti navedene 
v vabilu k nakupu, in če je tako, ali ta določba izključuje, da bi se tako vabilo, v katerem je navedena 
skupna cena naročnine za obdobje vezave, opredelila kot zavajajoča poslovna praksa. 
67 Člen 7 te direktive, ki se nanaša na zavajajoče opustitve, v odstavku 4 določa, da se v primeru vabila 
k nakupu štejejo za bistvene v tej točki naštete informacije, če niso razvidne že iz konteksta. 
68 V povezavi z uvodno izjavo 14 Direktive 2005 /29, v kateri je navedeno, da „[ta direktiva v] zvezi 
z opustitvami predvideva […] omejeno število ključnih informacij, ki jih potrošnik potrebuje, da lahko 
sprejme odločitev o poslu ob poznavanju vseh pomem bnih dejstev“, je treba ta člen 7(4) razlagati tako, 
da zajema izčrpen seznam informacij, ki jih je treba pri vabilu k nakupu opredeliti kot bistvene. 
69 Vendar je treba upoštevati člen 7(3) te direktive – ki se uporablja za vabila k nakupu – ki omogoča 
upoštevanje prostorskih in časovnih omejitev uporabljenega sredstva komunikacije in drugih ukrepov, 
ki jih trgovec sprejme, da postanejo te informacije dostopne potrošnikom prek drugih sredstev (glej 
v tem smislu sodbo z dne 12. maja 2011 , Ving Sverige, C-122/10, EU:C:2011 :299, točki 66 in 67). 
70 Iz te določbe med drugim izhaja, da se o obsegu informacije o ceni odloča glede na naravo in 
značilnosti izdelka, vendar prav tako glede na sredstvo komunikacije, ki je bilo uporabljeno za vabilo 
k nakupu, in ob upoštevanju dodatnih informacij, ki jih je morda zagotovil trgovec (sodba z dne 
12. maja 2011 , Ving Sverige, C-122/10, EU:C:2011 :299, točka 68). 
ECLI:EU:C:2016 :800 13 
SODBA Z DNE 26. 10. 2016 – ZADEVA C-611/14  
CANAL DIGITAL DANMARK  
71 Nazadnje, pojasniti je treba, da to, da trgovec v vabilu k nakupu zagotovi vse informacije, naštete 
v členu 7(4) Direktive 2005 /29, ne izključuje možnosti, da se ta poslovna praksa opredeli kot zavajajoča 
v smislu členov 6(1) ali 7(2) te direktive. 
72 Ob upoštevanju navedenih preudarkov je treba na šesto in sedmo vprašanje odgovoriti, da je treba 
člen 7(4) Direktive 2005 /29 razlagati tako, da zajema izčrpen seznam bistvenih informacij, ki morajo 
biti navedene v vabilu k nakupu. Nacionalno sodišče mora presoditi, ali je zadevni trgovec izpolnil 
svojo obveznost informiranja, ob upoštevanju narave in značilnosti izdelka ter sredstva komunikacije, 
ki je bilo uporabljeno za vabilo k nakupu, in dodatnih informacij, ki jih je morda zagotovil navedeni 
trgovec. To, da trgovec v vabilu k nakupu zagotovi vse informacije, naštete v členu 7(4) te direktive, 
ne izključuje možnosti, da se to vabilo opredeli kot zavajajoča poslovna praksa v smislu 
členov 6(1) ali 7(2) navedene direktive. 
Stroški 
73 Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, 
se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo: 
1. Člen 7(1) in (3) Direktive E v ropskega parlamenta in Sveta 2 0 0 5 / 2 9 / E S z dne 1 1. maja 2 0 0 5 
o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter 
o spremembi Direktive Sveta 8 4 / 4 5 0 / E GS, direktiv E v ropskega parlamenta in Sveta 9 7 / 7 / E S, 
9 8 / 2 7 / E S in 2 0 0 2 / 6 5 / E S ter Uredbe (ES) št. 2 0 0 6 / 2 0 0 4  E v ropskega parlamenta in Sveta 
(Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) je treba razlagati tako, da se pri presoji, ali je 
treba poslovno prakso šteti za zavajajočo opustitev, upošteva kontekst, v katerega spada ta 
praksa, zlasti omejitve uporabljenega sredstva komunikacije navedene poslovne prakse, 
prostorske in časovne omejitve, ki so značilne za to sredstvo komunikacije, in katere koli 
ukrepe, ki jih trgovec sprejme, da postanejo informacije dostopne potrošnikom prek drugih 
sredstev, čeprav ta zahteva ne bi iz recno iz hajala iz besedila zadevne nacionalne ureditve. 
2. Člen 6(1) Direktive 2 0 0 5 / 2 9 je treba razlagati tako, da se za zavajajočo opredeli poslovna 
praksa, s katero se cena izdelka razdeli na več elementov in poudari enega od teh elementov, 
če se s to prakso lahko na eni strani povprečnemu potrošniku daje napačen vtis, da se mu 
ponuja ugodna cena, in se ga na drugi privede do sprejetja odločitve o poslu, ki je drugače 
ne bi sprejel, kar mora preveriti predložitveno sodišče ob upoštevanju vseh upoštevnih 
okoliščin iz postopka v glavni stvari. Vendar pri presoji, ali je poslovna praksa z vidika 
člena 6(1) te direktive zavajajoča, ni mogoče upoštevati časovnih omejitev, ki lahko veljajo za 
nekatera sredstva komunikacije, kot so televizijski oglaševalni vložki. 
3. Člen 7 Direktive 2 0 0 5 / 2 9 je treba razlagati tako, da je treba, kadar se je trgovec odločil 
določiti ceno naročnine tako, da mora potrošnik hkrati plačati mesečni in polletni pavšal, 
tako prakso šteti za zavajajočo opustitev, kadar je cena mesečnega pavšala pri trženju posebej 
poudarjena, medte m ko je cena polletnega pavšala popolnoma izpuščena ali predstavljena 
manj iz razito, če taka opustitev pov z roči, da potrošnik sprejme odločitev o poslu, ki je 
drugače ne bi sprejel, kar mora preučiti predložitveno sodišče ob upoštevanju omejitev 
uporabljenega sredstva komunikacije, narave in značilnosti izdelka ter drugih ukrepov, ki jih 
je trgovec dejansko sprejel, da postanejo bistvene informacije o izdelku dostopne 
potrošnikom. 
ECLI:EU:C:2016 :800 14 
SODBA Z DNE 26. 10. 2016 – ZADEVA C-611/14  
CANAL DIGITAL DANMARK  
4. Člen 7(4) Direktive 2 0 0 5 / 2 9 je treba razlagati tako, da zajema izčrpen seznam bistvenih 
informacij, ki morajo biti navedene v vabilu k nakupu. Nacionalno sodišče mora presoditi, ali 
je zadevni trgovec izpolnil svojo obveznost informiranja, ob upoštevanju narave in značilnosti 
izdelka ter sredstva komunikacije, ki je bilo uporabljeno za vabilo k nakupu, in dodatnih 
informacij, ki jih je morda zagotovil navedeni trgovec. To, da trgovec v vabilu k nakupu 
zagotovi vse informacije, naštete v členu 7(4) te direktive, ne izključuje možnosti, da se to 
vabilo opredeli kot zavajajoča poslovna praksa v smislu členov 6(1) ali 7(2) navedene 
direktive. 
Podpisi 
ECLI:EU:C:2016 :800 15