ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 362/15

Tožba, vložena 11. oktobra 2011 – Evropska komisija proti Francoski republiki

(Zadeva C-520/11)

2011/C 362/22

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: F. Jimeno Fernández in D. Bianchi, zastopnika)

Tožena stranka: Francoska republika

Predloga tožeče stranke

Evropska komisija Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da Francoska republika s tem, da ni izvršila Odločbe Komisije 2009/726/ES, s katero se od Francije zahteva zadržanje izvajanja ukrepov, s katerimi je prepovedala vnos mleka in mlečnih izdelkov za prehrano ljudi na njeno ozemlje s kmetijskega gospodarstva, na katerem je bil potrjen primer klasičnega praskavca, ni izpolnila obveznosti iz člena 4(3) PEU ter člena 288 PDEU;

— Francoski republiki naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Francija je 25. januarja 2009 sprejela odlok v zvezi s prepovedjo uvoza mleka in mlečnih izdelkov in izdelkov, ki vsebujejo ovčje in kozje mleko, za prehrano ljudi, na francosko ozemlje, zaradi tveganja za transmisivno spongiformno encefalopatijo.

Komisija je zadevo predložila stalnemu odboru za prehranjevalno verigo in zdravje živali (SOPVZŽ), da bi ta odločil o podaljšanju, spremembi ali umiku navedenih nacionalnih zaščitnih ukrepov.

Komisija je na podlagi strokovnih mnenj, ki so bila na voljo, in posvetovanj s SOPVZŽ 24. septembra 2009 štela, da začasni zaščitni ukrepi, ki jih je sprejela Francija, tudi ob upoštevanju previdnostnega načela presegajo tisto, kar je potrebno za izogibanje resnemu tveganju za zdravje ljudi, in je v skladu s členom 54(2) Uredbe št. 178/2002 (1) sprejela Odločbo 2009/726/CE (2) s katero je od Francije zahtevala zadržanje izvajanja teh ukrepov.

Francoska republika je vložila tožbo za razglasitev ničnosti navedene odločbe. Kljub temu ni predlagala odloga izvršitve te odločbe.

Komisija meni, da Francoska republika s tem, da ni izvršila navedene odločbe, ni izpolnila obveznosti iz člena 4(3) PEU ter člena 288 PDEU.

Prvič, države članice v skladu s členom 4(3) PEU sprejmejo vse splošne in posebne ukrepe, potrebne za zagotovitev izpolnjevanja obveznosti, ki izhajajo iz Pogodb ali aktov institucij Unije.

Drugič, člen 288 PDEU določa, da je sklep v celoti zavezujoč za vse tiste, na katere je naslovljen, zato da se zagotovi poln učinek sklepa.

Nazadnje, ker ničnostna tožba, ki jo je Francoska republika vložila zoper Odločbo 2009/726/ES, nima suspenzivnega učinka, Francoska republika pa ni predlagala odloga izvršitve, izvrševanje izpodbijane odločbe ni bilo odloženo.

(1) Uredba (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 6, str. 463).

(2) Odločba Komisije z dne 24. septembra 2009 o začasnih zaščitnih ukrepih, ki jih je Francija sprejela v zvezi z vnosom mleka in mlečnih izdelkov na njeno ozemlje s kmetijskega gospodarstva, na katerem je bil potrjen primer klasičnega praskavca (UL 2009, L 258, str. 27).
5.

Ali je treba člen 3(2) Uredbe št. 343/2003 v zvezi z obveznostjo iz člena 78(1) PDEU, in sicer spoštovanja mednarodnopravnih instrumentov z azilnega področja, razlagati tako, da so države članice v postopku določitve odgovorne države članice v skladu z Uredbo št. 343/2003 dolžne zaprositi UNHCR za mnenje, kadar so v aktih UNHCR navedena dejstva in sklepne ugotovitve, iz katerih je razvidno, da država članica, ki je odgovorna v skladu s členom 3(1) Uredbe št. 343/2003, krši predpise Evropske unije na azilnem področju? Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen, se zastavlja še to vprašanje: Ali je, kadar se ne pridobi tako mnenje UNHCR, bistveno kršen postopek določitve odgovorne države članice v skladu s členom 3 Uredbe št. 343/2003 in ali so s tem kršeni pravica do dobrega upravljanja in pravica do učinkovitega pravnega sredstva iz členov 41 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, zato ker člen 21 Direktive 2005/85 določa pravico tega urada, da v zvezi z obravnavo posamičnih prošenj poda mnenje?
—

sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 13. julija 2011 v združenih zadevah ThyssenKrupp Liften Ascenseurs in drugi proti Komisiji (T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 in T-154/07) v celoti razveljavi, kolikor je z njo zavrnjena tožba in se nanaša na pritožnico;
(a)

Ali je treba člen 1a Tretje direktive 90/232/EGS (1), ki je bil vstavljen s členom 4 Pete direktive (2005/14/ES) (2), v zvezi s približevanjem zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji (kot je ta iz členov 505 in 570 portugalskega civilnega zakonika), v skladu s katero obvezno zavarovanje avtomobilske odgovornosti ne krije odgovornosti za telesne poškodbe in premoženjsko škodo, ki so bile povzročene kolesarju v prometni nesreči, v kateri sta bila udeležena avtomobil in kolo, čeprav se je nesreča zgodila izključno zaradi ravnanja kolesarja?
3.

Ali je zakonodaja, v skladu s katero – če ni več mogoče opraviti preverjanj na kraju samem (ker je preteklo eno leto), iz česar se sklepa, da je zaveza prejemnika pomoči prekinjena – mora prejemnik pomoči povrniti celotno pomoč, ki jo je že pridobil v obdobju zaveze, tudi če so bili ti zneski dodeljeni in izplačani že za več let, skladna s pravom Evropske unije, ki ureja povračilo pomoči?
—

Naj se ugotovi, da Kraljevina Španija s tem, da: — je za podjetja, ki zagotavljajo storitev ali omrežje na podlagi splošne odobritve, določila plačilo pristojbine, namenjene financiranju javnega zavoda španske radiotelevizije, v zvezi s čimer je vzpostavila vrsto pogojev in izjem ter nekaterih mehanizmov prenosa presežnih prihodkov, in — ni na ustrezen način napovedala namena o izvedbi sprememb v zvezi s splošnimi odobritvami, niti ni zainteresiranim strankam, vključno z uporabniki in potrošniki, dala na voljo dovolj dolgega roka, da bi lahko izrazili svoja stališča o predlaganih spremembah, ni izpolnila obveznosti iz členov 12 in 14(1) Direktive 2002/20/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev (Direktiva o odobritvi).
—

Ugotovi naj se, da Kraljevina Belgija s tem, da je ohranila različna pravila za obdavčitev dohodkov iz kapitala in premičnega premoženja, ki jih dosežejo belgijske investicijske družbe, in za obdavčitev dohodkov iz kapitala in premičnega premoženja, ki jih dosežejo tuje investicijske družbe, ni izpolnila obveznosti iz členov 49 in 63 Pogodbe o delovanju Evropske unije ter členov 31 in 40 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru;
SL Uradni list Evropske unije C 311/20

Pritožba, ki jo je Atlas Transport GmbH vložila 29. julija 2011 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 16. maja 2011 v zadevi T-145/08, Atlas Transport GmbH proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli); druga tranka v postopku: Atlas Air Inc.

(Zadeva C-406/11 P)

2011/C 311/33

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnica: Atlas Transport GmbH (zastopnik: K. Schmidt-Hern, odvetnik)

Drugi stranki v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) in Atlas Air Inc.

Predlogi

— Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 16. maja 2011 v zadevi T-145/08 naj se razveljavi;

— Odločba prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 24. januarja 2008 (zadeva R 1023/2007-1) naj se razveljavi;

— Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) – UUNT naj se naloži plačilo stroškov postopka na obeh stopnjah.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

UUNT in Splošno sodišče naj bi z izpodbijanima odločbama kršila člen 59, tretji stavek, Uredbe št. 40/94, s katerim je urejena obveznost obrazložitve pritožbe. Poleg tega naj bi UUNT in Splošno sodišče z izpodbijanima odločbama kršila člen 60 Uredbe št. 40/94 v povezavi s pravilom 20(7) Uredbe št. 2868/95 in pravna načela, ki jih priznavajo države članice. Postopek pred UUNT naj bi bilo obvezno treba prekiniti, tako da se naj rok za pritožbo še sploh ne bi iztekel.
2.

Ob pritrdilnem odgovoru na prvo vprašanje, ali je člen 4a(1) Okvirnega sklepa 2002/584/PNZ skladen z zahtevami, ki izhajajo iz pravice do učinkovitega sodnega varstva in poštenega sojenja iz člena 47 ter pravice do obrambe, določene v členu 48(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah?
SL Uradni list Evropske unije C 298/11

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour administrative (Luksemburg) 18. julija 2011 – Caves Krier Frères SARL proti Directeur de l'Administration de l'emploi

(Zadeva C-379/11)

2011/C 298/22

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour administrative

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Caves Krier Frères SARL

Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Administration de l'emploi

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je člen L.541-1, prvi pododstavek, zakonika o delovnih razmerjih v delu, ki pravico do povračila prispevkov za socialno varnost, ki jo imajo delodajalci v zasebnem sektorju, in sicer deleža delodajalca in deleža zavarovanca, za brezposelne osebe, ki so jih zaposlili in so starejše od 45 let, ne glede na to, ali so prejemale nadomestilo, pogojuje s tem, da so bile brezposelne osebe najmanj en mesec prijavljene kot iskalke zaposlitve na zavodu za zaposlovanje Administration de l'emploi v Luksemburgu, medtem ko do tega ukrepa niso upravičeni delodajalci, ki zaposlijo brezposelne osebe, ki so kot iskalke zaposlitve prijavljene pri ustreznih tujih organih, v skladu s pravom Unije ter zlasti s členoma 21 in 45 Pogodbe o delovanju Evropske unije?
2.

Ali ukrep pristojnega pravosodnega organa države, ki izvrši evropski nalog za prijetje v obliki odvzema prostosti in prisilne predaje brez soglasja osebe, zoper katero je bil odrejen evropski nalog za prijetje (oseba, katere prijetje in predaja se zahteva), pomeni poseg države, ki izvrši nalog, v pravico do osebne svobode osebe, katere prijetje in predaja se zahteva, ki je določena v pravu Unije na podlagi člena 6 PEU v povezavi s členom 5(1) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin in na podlagi člena 6 v povezavi s členoma 48 in 52 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in glede na člena 5(3) in (4) ter 6(2) in (3) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin?
SL Uradni list Evropske unije C 282/4

Pritožba, ki jo je 29. junija 2011 vložila Lancôme parfums et beauté & Cie zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 14. aprila 2011 v zadevi T-466/08, Lancôme parfums et beauté & Cie proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), Focus Magazin Verlag GmbH

(Zadeva C-334/11 P)

2011/C 282/08

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnica: Lancôme parfums et beauté & Cie (zastopnika: A. von Mühlendahl, J. Pagenberg, odvetnika)

Drugi stranki v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), Focus Magazin Verlag GmbH

Predloga

Pritožnica predlaga, naj Sodišče:

— sodbo Splošnega sodišča z dne 14. aprila 2011 v zadevi T-466/08 in odločbo prvega odbora za pritožbe Urada z dne 29. julija 2008 v zadevi R 1796/2007-1 razveljavi;

— Uradu in intervenientki naloži plačilo stroškov postopka pred odborom za pritožbe Urada, Splošnim sodiščem in tem sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica trdi, da je treba izpodbijano sodbo razveljaviti, ker je Splošno sodišče kršilo člen 43(2) in (3) Uredbe št. 40/94 in napačno uporabilo pravo, s tem ko je odločilo, da je v spornem primeru petletno obdobje po registraciji, v katerem bi morala biti resno in dejansko uporabljana prejšnja nemška znamka FOCUS, na kateri temelji ugovor zoper prijavo znamke Skupnosti ACNO FOCUS, začelo teči šele 13. januarja 2004.

Pritožnica ne izpodbija ugotovitve o verjetnosti zmede. Čeprav se z ugotovitvijo ne strinja, pa meni, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava.
Na drugi strani naj Splošno sodišče ne bi razjasnilo protislovij med izjavami posamičnih prič, ki so podale izjave v okviru politike ugodnega obravnavanja, zaradi česar naj bi bila obrazložitev sodbe napačna in pomanjkljiva. Prva priča, ki je podala izjavo v okviru politike ugodnega obravnavanja, naj ne bi navedla, da so pritožnice sodelovale pri kršitvi, čeprav je bila njena izjava popolna in je bila zaradi nje v celoti oproščena plačila globe. Očitki zoper ravnanje pritožnic naj bi temeljili na izjavah drugih prič, ki so podale izjave v okviru politike ugodnega obravnavanja. Zlasti če se šteje, da imajo navedbe prvega podjetja, ki je sodelovalo s Komisijo, posebno dokazno vrednost, naj bi bilo treba to protislovje pojasniti.
1.

Ali je treba člen 31(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah z dne 12. decembra 2007 oziroma člen 7(1) Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa (1) razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji ali praksi, v skladu s katerima se v primeru zmanjšanja števila delovnih dni na teden zaradi zakonite določitve skrajšanja delovnega časa (Kurzarbeit) delavcu, ki dela s skrajšanim delovnim časom, pravica do plačanega letnega dopusta pro rata temporis prilagodi v skladu z razmerjem med številom delovnih dni na teden med delom s skrajšanim delovnim časom in številom delovnih dni na teden, ki jih opravi delavec, ki dela s polnim delovnim časom, tako da delavec, ki dela s skrajšanim delovnim časom, za obdobje dela s skrajšanim delovnim časom pridobi samo pravico do ustrezno skrajšanega letnega dopusta?
Izpodbijana sodba nadalje krši prepoved retroaktivne uporabe, pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj. V izpodbijani odločbi je Komisija sporočila o smernicah Skupnosti o financiranju letališč in zagonski državni pomoči letalskim družbam z odhodi z regionalnih letališč z dne 9. decembra 2005 uporabila retroaktivno, na že 4. novembra 2011 sklenjene infrastrukturne ukrepe. Splošno sodišče zanika to retroaktivno uporabo tako imenovane smernice 2005 in s tem ohranja v veljavi, ob kršenju zgoraj navedenih načel, nasprotujočo in dejansko nepravilno pravno situacijo, ki jo je ustvarila Komisija. Dalje spregleda trajno veljavo tako imenovanih smernic zračnega prometa iz leta 1994, v skladu s katerimi je državno financiranje infrastruktur letališč splošen ukrep, ki ni podvržen nadzoru državnih pomoči.
SL Uradni list Evropske unije C 226/12

Tožba, vložena 19. maja 2011 – Francoska republika proti Evropskemu parlamentu

(Zadeva C-237/11)

2011/C 226/24

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Francoska republika (zastopniki: E. Belliard, G. de Bergues in A. Adam)

Tožena stranka: Evropski parlament

Predlog tožeče stranke

— Za ničen naj se razglasi sklep Evropskega parlamenta z dne 9. marca 2011 o koledarju zasedanj Parlamenta za leto 2012;

— Evropskemu parlamentu naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja en tožbeni razlog, ki se nanaša na eni strani na kršitev Protokola št. 6 o določitvi sedežev institucij ter nekaterih organov, uradov, agencij in služb Evropske unije, ki je priložen PEU in PDEU, in Protokola št. 3 o določitvi sedežev institucij ter nekaterih organov, uradov, agencij in služb Evropske unije, ki je priložen Pogodbi ESAE, ter na drugi strani na neupoštevanje sodbe Sodišča z dne 1. oktobra 1997 v zadevi Francija proti Parlamentu (C-345/95, Recueil, str. I-5235).

Po mnenju francoske vlade je Evropski parlament z določitvijo, da bosta dve mesečni plenarni zasedanji od dvanajstih, ki morajo vsako leto potekati v Strasbourgu, skrajšani s štirih dni na dva dni ter da bosta leta 2012 potekali isti teden v oktobru, skušal obiti pravilo, da mora dvanajst mesečnih plenarnih zasedanj, vključno s proračunskim, potekati v Strasbourgu. Z izpodbijanim sklepom je dejansko ukinjeno eno od dvanajstih mesečnih plenarnih zasedanj, ki morajo potekati vsako leto v Strasbourgu. Tako naj bi bil njegov edini cilj skrajšati trajanje prisotnosti evropskih poslancev na sedežu Evropskega parlamenta, ne da bi bilo to utemeljeno z zahtevo notranje organizacije dela te institucije.
—

Komisiji naloži plačilo vseh stroškov, vključno s stroški, priglašenimi v okviru postopka v glavni stvari, in to tudi, če bi bila ta pritožba zavrnjena, in s stroški, priglašenimi v okviru te pritožbe, če bi bilo le-tej ugodeno.
SL Uradni list Evropske unije C 204/13

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Administracyjny (Republika Poljska) 1. aprila 2011 – Bawaria Motors Spółka z o.o., Minister Finansów

(Zadeva C-160/11)

2011/C 204/25

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Naczelny Sąd Administracyjny

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Bawaria Motors Spółka z o.o., Minister Finansów

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba ureditev iz členov 313(1) in 314 v povezavi s členoma 136 in 315 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1) razlagati tako, da se v skladu z njimi pri dobavah rabljenega blaga za obdavčljive preprodajalce lahko uporabi posebna „maržna“ ureditev tudi, če kupljene osebne avtomobile in druga motorna vozila – za katera se je na podlagi določb poljskega prava iz člena 13(1), točka 5, uredba ministra za finance z dne 28. novembra 2008 o izvajanju nekaterih določb zakona o davku na dodano vrednost) (UL št. 212, pozicija 1336 s spremembami) uporabila oprostitev davka na dobavo osebnih avtomobilov in drugih motornih vozil, ki jo opravijo davčni zavezanci, ki so imeli ob pridobitvi teh avtomobilov in vozil le pravico do delnega odbitka vstopnega davka, ki je bil določen v členu 86(3) zakona z dne 11. marca 2004 o davku na dodano vrednost (UL št. 54, pozicija 535 s spremembami; v nadaljevanju: zakon o DDV) – ponovno prodajo in so bili ti avtomobili in vozila rabljeno blago v smislu člena 43(2) zakona o DDV in člena 311(1), točka 1, Direktive 112?

(1) UL L 347, str. 1.
2.

Ali je treba člena 3 in 5 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah, če se uporabljata, v povezavi s točkama 1(j) in 2(b), drugi stavek, Priloge k členu 3(3) navedene direktive ter člen 3(3) v povezavi s Prilogo A, točka (b) in/ali (c), k Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2003/55/ES (2) z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 98/30/ES razlagati tako, da pogodbeni pogoji o spremembah cen v pogodbah o dobavi zemeljskega plina, sklenjenih s posebnimi odjemalci, zadoščajo zahtevam glede objave v jasnem in razumljivem jeziku in/ali potrebne preglednosti, če sicer ne navajajo razloga, pogojev in obsega spremembe cene, vendar je gotovo, da dobavitelj plina svoje odjemalce v primernem roku vnaprej obvesti o vsaki spremembi cene in da lahko odjemalci od pogodbe odstopijo, če ne sprejmejo spremenjenih pogojev, o katerih so bili obveščeni?
SL Uradni list Evropske unije C 186/11

Tožba, vložena 28. februarja 2011 – Evropska komisija proti Kraljevini Danski

(Zadeva C-95/11)

2011/C 186/18

Jezik postopka: danščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: R. Lyal, zastopnik, in H. Peytz, odvetnik)

Tožena stranka: Kraljevina Danska

Predloga tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da Kraljevina Danska s tem, da osebam, ki niso davčni zavezanci, dovoljuje, da so del skupine zavezancev za plačilo DDV, ni izpolnila obveznosti iz členov 9 in 11 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1);

— Kraljevini Danski naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Zaradi administrativne poenostavitve in preprečitve nekaterih vrst zlorab Direktiva o DDV državam članicam omogoča, da obravnava dva ali več davčnih zavezancev kot enega. Komisija meni, da ta direktiva ne dopušča, da bi bile osebe, ki niso davčni zavezanci, del take skupine zavezancev za plačilo DDV in da bi tako zanje veljale pravice in obveznosti, ki veljajo za davčne zavezance. Zato danska zakonodaja, ki dovoljuje, da so osebe, ki niso davčni zavezanci, del skupine zavezancev za plačilo DDV, ni v skladu s to direktivo.

(1) UL L 347, str. 1.
SL Uradni list Evropske unije C 204/15

Tožba, vložena 20. aprila 2011 – Evropska komisija proti Republiki Poljski

(Zadeva C-193/11)

2011/C 204/28

Jezik postopka: poljščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: L. Lozano Palacios in K. Herrmann)

Tožena stranka: Republika Poljska

Predloga tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da Republika Poljska s tem, da v skladu s členom 119(3) Ustawa z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (zakon z dne 11. marca 2004 o davku na blago in storitve, v nadaljevanju: poljski zakon o davku na dodano vrednost) posebno ureditev za potovalne agencije uporablja za prodajo turističnih storitev osebam, ki niso potniki, ni izpolnila obveznosti iz členov od 306 do 310 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost;

— Republiki Poljski naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Po mnenju Komisije je to, da Republika Poljska na podlagi člena 119(3) poljskega zakona o davku na dodano vrednost uporablja posebno ureditev za potovalne agencije tudi v primerih, v katerih kupci turističnih storitev niso potniki, v nasprotju z veljavnimi določbami členov od 306 do 310 Direktive 2006/112/ES.

V podporo svojega stališča Komisija navaja, da besedilo členov od 306 do 310 Direktive 2006/112/ES ustreza besedilu prejšnjega člena 26 Šeste direktive. Pet od šestih jezikovnih različic, ki so bile takrat uradne (namreč vse različice razen angleške), naj bi bile popolnoma koherentne in naj bi v celotnem besedilu člena 26 uporabljale izraz „potnik“ („turysta“). Pojem „kupec“ („nabywca“) naj bi se uporabil samo v nekaterih jezikovnih različicah člena 306 Direktive 2006/112/ES, ki so temeljile na angleški različici („customer“). Tudi v teh primerih pa naj bi se v drugih določbah v zvezi s posebno ureditvijo (členi od 307 do 310) uporabljal pojem „potnik“ („turysta“, „traveller“), kar naj bi kazalo na napačno uporabo pojma „nabywca“ („kupec“) v členu 306.

Čeprav bi se sprejelo, da bi bilo mogoče namen posebne ureditve za potovalne agencije, to je poenostavitev obračuna, lažje doseči z razlago, ki upošteva kupca, pa naj bi iz sodne prakse Sodišča izhajalo, da ni dopustno, da bi se uporabo te posebne ureditve oprlo izključno na teleološko razlago, ki bi bila v nasprotju z jasno odločitvijo zakonodajalca Unije, razvidno iz besedila takrat veljavnih določb.
2.

Ali sta načeli davčne nevtralnosti in sorazmernosti, ki ju je Sodišče Evropskih skupnosti v zvezi z uporabo Direktive že večkrat pojasnilo, združljivi s pojmom „potrebna skrbnost“, ki je določen v členu 44(5) Áfa törvény (zakona o splošnem prometnem davku) in za katerega davčni organ in uveljavljena sodna praksa pri njegovi uporabi zahtevata, da se mora prejemnik računa prepričati, ali je izdajatelj računa zavezanec za zadevni davek, ali je svoje izdelke evidentiral in ima račun o njihovi nabavi oziroma ali so bile obveznosti za napoved in plačilo splošnega prometnega davka izpolnjene?
2.

Ali je člen 3(1), četrti pododstavek, kraljevega odloka št. 38 z dne 27. julija 1967 o uporabi sistema socialne varnosti za samozaposlene osebe združljiv s pravom Evropske unije, zlasti s svobodo gibanja in prebivanja, ki jo zagotavlja člen 21 Pogodbe o delovanju Evropske unije, če osebi, ki prebiva v tujini in iz tujine vodi družbo, ki je zavezana plačilu belgijskega davka, ne omogoča, da ovrže pravno domnevo glede zavezanosti sistemu socialne varnosti, medtem ko ima oseba, ki prebiva v Belgiji in ne vodi take družbe iz tujine, možnost ovreči to pravno domnevo in dokazati, da ne opravlja dejavnosti kot samozaposlena oseba v smislu člena 3(1), prvi pododstavek, kraljevega odloka št. 38?