ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, ki je registrirana za enako ali podobno blago ali storitve

(Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b))

Summary

Ko je ugotovljeno, da objektivne lastnosti proizvoda pomenijo, da bi povprečen potrošnik opravil nakup zgolj na podlagi zelo pazljivega preizkusa, je s pravnega vidika treba upoštevati, lahko ta okoliščina zmanjšuje verjetnost zmede v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 med znamkami, povezanimi s takimi proizvodi v odločilnem trenutku, ko se opravi izbira med temi proizvodi in temi znamkami.

Dejstvo, da lahko upoštevna javnost ravno tako zazna take proizvode in znamke, ki se nanje nanašajo v okoliščinah, ki niso povezane z nobenim nakupom, in izkazuje v tem primeru manjšo stopnjo pozornosti glede takih priložnosti, ne nasprotuje upoštevanju posebno visoke ravni pozornosti, ki jo izkaže povprečen potrošnik, ko se pripravlja na izbor in ko izbira med različnimi proizvodi iz zadevnega razreda.

Po eni strani je očitno, da – ne glede na proizvode in zadevne znamke – vedno obstajajo položaji, v katerih jim javnost, ko se z njimi srečuje, posveča zgolj majhno pozornost. Zahtevati upoštevanje najmanjše stopnje pozornosti, ki jo lahko javnost izkaže ob prisotnosti nekega proizvoda in neke znamke, pa bi za presojo verjetnosti zmede popolnoma odvzelo pomen merilu o stopnji pozornosti, ki se spreminja glede na kategorijo proizvoda.

Po drugi strani od oblasti, ki je bila pozvana, naj presodi obstoj verjetnosti zmede, ni mogoče upravičeno zahtevati, naj za vsak razred proizvodov določa povprečno raven pozornosti potrošnika na podlagi stopnje pozornosti, ki jo ta lahko izkaže v različnih položajih.

(Glej točke od 40 do 43.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Približevanje zakonodaj – Odgovornost za proizvode z napako – Direktiva 85/374

(Direktiva Sveta 85/374, člen 11)

2. Približevanje zakonodaj – Odgovornost za proizvode z napako – Direktiva 85/374

(Direktiva Sveta 85/374, člena 1 in 3)

Summary

1. Člen 11 Direktive 85/374 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi z odgovornostjo za proizvode z napako, ki določa, da pravice oškodovanca prenehajo po izteku 10 let od dne, ko je dal proizvajalec proizvod v promet je treba razlagati tako, da je proizvod dan v promet takrat, ko je prišel iz postopka izdelave proizvajalca in je vstopil v postopek trženja, v katerem je ponujen javnosti, da ga uporabi ali potroši.

Ni pomembno, da proizvajalec proizvod proda neposredno uporabniku ali potrošniku ali da je ta prodaja opravljena v okviru postopka distribucije, ki vključuje enega ali več členov. Zato je v primeru, da je eden od členov distribucijske verige tesno povezan s proizvajalcem, posledica te povezave to, da se ta enota lahko šteje za vključeno v postopek izdelave zadevnega proizvoda.

(Glej točke od 27 do 29 in 32 ter točko 1 izreka.)

2. Če je v okviru Direktive 85/374 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi z odgovornostjo za proizvode z napako tožba vložena proti družbi, za katero se zmotno šteje, da je proizvajalec proizvoda, medtem ko ga je v resnici proizvedla druga družba, načeloma nacionalno postopkovno pravo določi pogoje, pod katerimi se lahko v okviru take tožbe ena stranka nadomesti z drugo.

Nacionalno sodišče mora ob presojanju pogojev, ki veljajo za to nadomestitev, poskrbeti, da se spoštuje področje uporabe ratione personae Direktive, kot je določeno v njenem členu 3, ker je krog odgovornih oseb iz omenjenih določb treba šteti za izčrpnega.

(Glej točki 35 in 39 ter točko 2 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Privilegiji in imunitete Evropskih skupnosti – Uradniki in uslužbenci Skupnosti – Odločba institucije Skupnosti, ki določa status uslužbenca in njegove pogoje za zaposlitev – Zavezujoč značaj za nacionalne organe

(Protokol o privilegijih in imunitetah Evropskih skupnosti, člena 13 in 16)

Summary

Za namene uporabe členov 13 in 16 Protokola o privilegijih in imunitetah Evropskih skupnosti je odločba institucije Skupnosti, ki določa status enega izmed njenih uslužbencev in njegove pogoje za zaposlitev, zavezujoča za nacionalne sodne in upravne organe, tako da ti ne morejo neodvisno opredeliti zadevnega delovnega razmerja.

(Glej točko 39 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Socialna varnost delavcev migrantov – Upoštevna zakonodaja – Samozaposlene osebe, ki opravljajo dejavnosti v dveh državah članicah in prebivajo v eni od njiju – Zakonodaja države stalnega prebivališča – Pobiranje izrednega prispevka, ki upošteva prihodke iz druge države članice, s strani države stalnega prebivališča – Dopustnost

(Uredba Sveta št. 1408/71, členi 13(1), 14a, točka 2, 14c in 14d(1))

2. Prosto gibanje oseb – Delavci – Pravica do ustanavljanja – Samozaposlene osebe, ki opravljajo dejavnosti v dveh državah članicah in prebivajo v eni od njiju – Pobiranje izrednega prispevka, ki upošteva prihodke iz druge države članice, s strani države stalnega prebivališča – Nacionalni izvedbeni ukrep Uredbe št. 1408/71 – Ukrep, ki ni omejitev pravice do ustanavljanja

(člen 52 Pogodbe ES (po spremembi postal člen 43 ES); Uredba Sveta št. 1408/71, člen 13 in naslednji)

Summary

1. Iz besedila členov 13(1), 14a, točka 2, 14c in 14d(1) Uredbe št. 1408/71 izhaja, da za samozaposleno osebo, za katero se uporablja ta uredba, velja le zakonodaja ene same države članice in da kadar navadno opravlja dejavnost kot samozaposlena oseba na ozemlju dveh ali več držav članic, velja zakonodaja države članice, na ozemlju katere stalno prebiva, če dejavnost delno opravlja na ozemlju te države članice. V takem primeru se delavec obravnava tako, kot da bi svojo poklicno dejavnost oziroma dejavnosti v celoti opravljala na ozemlju države članice stalnega prebivališča.

Iz tega sledi, da se z navedenimi členi 13 in naslednjimi zahteva, da se v primeru samozaposlene osebe, ki opravlja dejavnosti na ozemlju dveh držav članic in prebiva v eni od njiju, prispevek, kot je prispevek za uravnavanje, ki ga določa zakonodaja države stalnega prebivališča, določi tako, da se v dohodke iz poklicne dejavnosti samozaposlene osebe vključijo dohodki, ki jih ta pridobi na ozemlju druge države članice, kot je država, katere socialna zakonodaja se uporablja, čeprav samozaposlena oseba na podlagi plačila tega prispevka ni upravičena do nobene socialne ali druge storitve v breme tiste države.

(Glej točke 19, 21, 24 in točko 1 izreka.)

2. Člen 52 Pogodbe ES (po spremembi postal člen 43 ES) ne nasprotuje temu, da se prispevek, kot je prispevek za uravnavanje, ki se dolguje v državi članici stalnega prebivališča in pri izračunu katerega se upoštevajo dohodki, prejeti v drugi državi članici, naloži samozaposlenim osebam, ki opravljajo poklicne dejavnosti v teh dveh državah članicah.

Tak izračun je namreč izveden na podlagi člena 13 in naslednjih Uredbe št. 1408/71. Uporaba teh členov ne more ovirati ali zmanjšati privlačnosti izvrševanja temeljnih pravic, ki jih zagotavlja Pogodba, temveč, nasprotno, olajšuje njihovo izvrševanje. Zato nacionalni izvedbeni ukrepi za te določbe, kot so te v zvezi z navedenim prispevkom, niso omejitev pravice do ustanavljanja.

(Glej točke od 32 do 34 in točko 2 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Socialna varnost delavcev migrantov – Pokojninsko in življenjsko zavarovanje – Izračun dajatev – Določitev teoretičnega zneska – Upoštevanje dodatka, ki je namenjen doseganju minimalne pokojnine, ki je določena z zakonodajo države članice – Neobstoj – Pogoji

(Uredba Sveta št. 1408/71, člen 46(2)(a))

Summary

Člen 46(2)(a) Uredbe št. 1408/71 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, v različici, ki je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo št. 2001/83, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 3096/95, je treba razlagati tako, da pri določitvi teoretičnega zneska pokojnine, ki je osnova za izračun sorazmerne pokojnine, pristojni nosilec ni zavezan upoštevati dodatka, ki je namenjen doseganju minimalne pokojnine, ki jo določa nacionalna zakonodaja, kadar zaradi prekoračenja meje dohodka, ki jo določa nacionalna zakonodaja za navedeni dodatek, zavarovanec, ki je vso poklicno dejavnost opravil v zadevni državi članici, ne more zahtevati takega dodatka.

(Glej točko 38 in izrek.)
12

Oberlandesgericht Düsseldorf, pri katerem je družba GAT vložila pritožbo, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je treba člen 16, točka 4, Konvencije […] razlagati tako, da so na podlagi te določbe sodišča države pogodbenice, v kateri je bila vložena prijava za deponiranje ali registracijo, v kateri se je deponiranje ali registracija izvedla ali se na podlagi pravnega akta Skupnosti ali mednarodne konvencije šteje za izvedeno, izključno pristojna samo za tožbo (z učinkom erga omnes) za ugotovitev ničnosti patenta, ali pa tudi za tožbo, katere predmet je veljavnost patenta, kadar tožena stranka v tožbi zaradi kršitve pravic ali tožeča stranka v tožbi za razglasitev, da ni kršitve spornega patenta, z ugovorom uveljavlja neveljavnost ali ničnost patenta, ne glede na to, ali sodišče, ki mu je zadeva predložena, ugotovi utemeljenost predloga, in ne glede na to, kdaj med postopkom je bil podan ugovor?“
15

V Angliji je temeljni pravni instrument na področju urejanja prostora zakon o urejanju mest in podeželja (Town and Country Planning Act 1990, v nadaljevanju: Town and Country Planning Act), ki predpisuje splošna pravila glede izdaje soglasij na področju urbanističnega urejanja in glede njihove spremembe ali odvzema. Ta zakon podrobneje določa odlok o urejanju mest in podeželja (Town and Country Planning (General Development Procedure) Order 1995, v nadaljevanju: General Development Procedure Order) in predpis o urejanju mest in podeželja – presoja vplivov na okolje (Town and Country Planning (Assessment of Environmental Effects) Regulations 1988, v nadaljevanju: Assessment of Environmental Effects Regulations).
Zadeva C-4/03

Gesellschaft für Antriebstechnik mbH & Co. KG

proti

Lamellen und Kupplungsbau Beteiligungs KG

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Düsseldorf)

„Bruseljska konvencija — Člen 16, točka 4 — Postopki v zvezi z registracijo ali veljavnostjo patentov — Izključna pristojnost sodišča deponiranja ali registracije — Tožba za razglasitev, da kršitev ni podana — Stransko vprašanje veljavnosti patenta“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca L. A. Geelhoeda, predstavljeni 16. septembra 2004 I - 6511

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 13. julija 2006 I - 6523

Povzetek sodbe

Konvencija o sodni pristojnosti in izvrševanju odločb – Izključne pristojnosti – Spori glede „registracije ali veljavnosti patenta“

(Konvencija z dne 27. septembra 1968, člen 16, točka 4)

Člen 16, točka 4, Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, kakor je bila nazadnje spremenjena s Konvencijo z dne 29. novembra 1996 zaradi pristopa Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske, je treba razlagati tako, da se pravilo o izključni pristojnosti, ki ga določa, nanaša na vse spore zaradi registracije ali veljavnosti patenta, ne glede na to, ali je bilo vprašanje postavljeno s tožbo ali z ugovorom. Prvič, če bi se sodišču, ki mu je bila predložena glavna tožba glede patenta, kot je tožba zaradi kršitve ali tožba za razglasitev, da kršitev ne obstaja, dopustilo, da pri odločanju o stranskem vprašanju ugotovi ničnost spornega patenta, bi to namreč škodovalo zavezujoči naravi pravila o pristojnosti iz te določbe in bi pomenilo obid njene kogentnosti. Drugič, taka možnost bi povečala število dejavnikov, odločilnih za določitev pristojnosti, kar bi zmanjšalo predvidljivost pravil o pristojnosti, določenih s Konvencijo, in zato škodovalo načelu pravne varnosti kot njenemu temelju. Nazadnje, če bi notranja ureditev Konvencije dopuščala sodne odločbe, v katerih bi sodišča, ki niso iz države, v kateri je bil podeljen patent, kot o stranskem vprašanju odločala o veljavnosti tega patenta, bi se povečala nevarnost nasprotujočih si sodnih odločb, ki se s Konvencijo skušajo preprečiti.

(Glej točke od 26 do 29, 31 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Prosto gibanje oseb – Delavci – Enako obravnavanje

(Pogodba EGS, člen 48 (postal člen 48 Pogodbe ES, po spremembi postal člen 39 ES))

Summary

Člen 48 Pogodbe (postal člen 48 Pogodbe ES, po spremembi postal člen 39 ES) je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki fizičnim osebam, ki pridobivajo dohodke iz zaposlitve v državi članici in so tam neomejeno davčno zavezane, ne dopušča, da zaradi določitve davčne stopnje navedenih dohodkov v tej državi zahtevajo upoštevanje izpada dohodka od najema, ki se nanaša na hišo, ki so jo uporabljale za svoje stanovanjske potrebe in je v drugi državi članici, medtem ko se pozitivni dohodki, ki se nanašajo na tako hišo, upoštevajo.

(Glej točko 41 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Določbe Pogodbe – Področje uporabe – Čezmejne združitve – Vključitev

(člen 43 ES)

2. Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Nacionalne določbe, ki preprečujejo vpis čezmejnih združitev v nacionalni trgovinski register – Omejitev svobode ustanavljanja – Utemeljitev – Pogoji

(člena 43 ES in 48 ES)

Summary

1. Področje uporabe pravice do ustanavljanja zajema vse predpise, ki dovoljujejo, ali pa celo samo olajšujejo, dostop do države članice, ki ni država, v kateri se ustanovitev izvede, in izvajanje gospodarske dejavnosti v tej državi, tako da omogočijo dejansko sodelovanje zadevnih gospodarskih subjektov pri gospodarstvu te države članice, pod enakimi pogoji, kot so ti, ki veljajo za nacionalne subjekte.

Tako kot druge vrste preoblikovanja družb čezmejne združitve izhajajo iz potrebe po sodelovanju in konsolidaciji med družbami s sedežem v različnih državah članicah. So poseben način izvrševanja pravice do ustanavljanja, ki je pomemben za pravilno delovanje notranjega trga, in so torej del gospodarskih dejavnosti, v zvezi s katerimi so države članice dolžne spoštovati pravico do ustanavljanja iz člena 43 ES.

(Glej točki 18 in 19.)

2. Člena 43 ES in 48 ES nasprotujeta temu, da se v državi članici vpis v nacionalni trgovinski register združitve s prenehanjem ene družbe, ne da bi bila pri tem opravljena njena likvidacija, in s prenosom celotnega premoženja te družbe na drugo družbo, na splošno zavrne, če ima ena izmed dveh družb sedež v drugi državi članici, medtem ko je tak vpis, ob spoštovanju določenih pogojev, mogoč, če imata obe družbi, ki se združujeta, sedež na ozemlju prve države članice.

Tako različno obravnavanje se lahko dovoli samo, če zasleduje zakoniti cilj, ki je združljiv s Pogodbo, in če ga upravičujejo višji razlogi v splošnem interesu, kot so varstvo interesov upnikov, manjšinskih družbenikov in zaposlenih in ohranitev učinkovitosti davčnih nadzorov in poštenosti trgovinskih poslov. Poleg tega mora takšno različno obravnavanje omogočati zagotavljanje uresničevanja zastavljenih ciljev in ne sme prekoračiti okvirov, ki so potrebni za njihovo doseganje.

(Glej točke 23, 28 in 31 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Pomoči, ki jih dodelijo države – Vračilo nezakonite pomoči – Desetletni zastaralni rok iz člena 15 Uredbe št. 659/1999 – Pretrganje zastaralnega roka – Zahteva po obvestitvi prejemnika pomoči o dejanju, ki pretrga zastaranje – Neobstoj

(člen 88(2) ES; Uredba Sveta št. 659/1999, člen 15)

Summary

Člena 15(2) Uredbe št. 659/1999, na podlagi katerega je zastaralni rok za pooblastila Komisije glede vračil nezakonitih pomoči pretrgan z vsakim ukrepom, ki ga glede nezakonite pomoči sprejme Komisija ali država članica, ki ravna na njeno zahtevo, se tako glede na njegovo besedilo kot glede na njegov cilj ne more razlagati, kot da je lahko zahteva za podatke, ki jo ta institucija naslovi na zadevno državo članico, „ukrep, ki ga sprejme Komisija“, če je bila vročena upravičencu do pomoči.

Res sicer je, da ima upravičenec do pomoči dejansko praktičen interes, da je obveščen o ukrepih, ki jih sprejme Komisija in ki pretrgajo zastaranje, vendar pa ta interes ne more povzročiti, da je pogoj za uporabo zgoraj navedene določbe, da so ukrepi sporočeni upravičencu do pomoči. Zato se tudi ob predpostavki, da bi status stranke lahko utemeljil tak pogoj, postopek, ki ga vzpostavlja člen 88, drugi odstavek, ES dejansko v glavnem odvija med Komisijo in zadevno državo članico in je uveden proti njej, ne pa proti upravičencem, ki kljub določenim procesnim pravicam nimajo statusa stranke v postopku.

(Glej točke od 27 do 35.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prosti pretok kapitala – Omejitve – Davčna zakonodaja – Davek na premoženje – Nacionalna ureditev, ki davčnim zavezancem nerezidentom ne prizna koriščenja olajšave, ki jo zagotavlja davčnim zavezancem rezidentom – Dopustnost – Pogoj

(člena 56 ES in 58 ES)

2. Prosti pretok kapitala – Omejitve – Bilateralna konvencija o odpravi dvojnega obdavčevanja – Koriščenje osebnih odbitkov, ki so pridržani rezidentom držav članic, ki sta stranki konvencije – Dopustnost

(člena 56 ES in 58 ES)

Summary

1. Ureditev, po kateri država članica davčnim zavezancem nerezidentom, ki imajo bistveni del svojega premoženja v državi, katere rezidenti so, ne prizna koriščenja olajšave, ki jo zagotavlja davčnim zavezancem rezidentom, ni v nasprotju s členoma 56 ES in 58 ES.

Davčni zavezanci, ki imajo le nebistveni del svojega premoženja v drugi državi članici in ne v državi, katere rezidenti so, namreč na splošno niso v primerljivem položaju, kot je položaj rezidentov, ker se ne samo bistveni del dohodkov, ampak tudi bistveni del premoženja teh davčnih zavezancev navadno nahaja v državi, katere rezidenti so. Posledično je ta država članica najbolj primerna za ugotavljanje celotne davčne sposobnosti rezidenta ob uporabi olajšav, določenih z zakonodajo. Zato zavrnitev zadevnih organov, da jim priznajo olajšavo, ki jo uživajo rezidenti, ni diskriminatorna do njih.

(Glej točke 37, 38, 43 in točko 1 izreka.)

2. Člena 56 ES in 58 ES ne nasprotujeta temu, da se pravilo, določeno v bilateralni konvenciji o odpravi dvojnega obdavčevanja, v skladu s katerim fizične osebe, ki so rezidenti ene izmed teh dveh držav, uživajo v drugi državi osebne odbitke, ki jih slednja zagotavlja svojim rezidentom, ne razširi na rezidente države članice, ki ni stranka te konvencije.

Dejstvo, da se vzajemne pravice in obveznosti, ki izhajajo iz take konvencije, uporabljajo le za osebe, ki so rezidenti ene izmed teh dveh držav članic pogodbenic, je neizogibna posledica bilateralnih konvencij za odpravo dvojnega obdavčevanja.

(Glej točke 60, 61, 63 in točko 2 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Svoboda opravljanja storitev – Določbe Pogodbe – Področje uporabe – Davčni ukrepi – Vključitev – Meje

(Pogodba ES, člen 59 (po spremembi postal člen 49 ES))

2. Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Sektor telekomunikacij – Dajatev za infrastrukture za mobilne in osebne komunikacije – Dopustnost – Pogoji

(Pogodba ES, člen 59 (po spremembi postal člen 49 ES))

3. Konkurenca – Javna podjetja in podjetja, katerim so države članice odobrile posebne ali izključne pravice – Sektor telekomunikacij – Direktiva 90/388 – Prepoved omejitev glede infrastrukture – Pojem omejitve – Dajatev za infrastrukture za komunikacije – Izključitev – Pogoji

(Direktiva Komisije 90/388, člen 3c)

Summary

1. Člen 59 Pogodbe (po spremembi postal člen 49 ES) ne zahteva samo odprave vsakršne diskriminacije ponudnika storitev s sedežem v drugi državi članici zaradi njegovega državljanstva, ampak tudi odpravo vsakršne omejitve, čeprav se ta omejitev brez razlikovanja uporablja za nacionalne ponudnike in ponudnike iz drugih držav članic, če je taka, da prepove ali drugače ovira dejavnosti ponudnika s sedežem v drugi državi članici, kjer ta opravlja podobne storitve. Člen 59 nasprotuje uporabi vsakršnega nacionalnega predpisa, katerega posledica je, da opravljanje storitev med državami članicami postane težavnejše kot opravljanje storitev samo znotraj države članice.

Glede tega nacionalni davčni ukrep, ki ovira izvrševanje te pravice, lahko pomeni prepovedani ukrep, ne glede na to, ali ga je sprejela država ali lokalna skupnost. Nasprotno pa člen 59 Pogodbe ne zajema ukrepov, katerih edina posledica so dodatni stroški za zadevno storitev.

(Glej točke od 28 do 31.)

2. Člen 59 Pogodbe (po spremembi postal člen 49 ES) je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da predpis nacionalnega organa ali lokalne skupnosti uvede dajatev za infrastrukture za mobilne in osebne komunikacije, uporabljene pri izvajanju dejavnosti, ki jih zajemajo operaterjem izdana dovoljenja in avtorizacije, ki se brez razlikovanja uporablja za nacionalne ponudnike in ponudnike iz drugih držav članic in enako prizadene opravljanje storitev znotraj države članice in opravljanje storitev med državami članicami, razen če je dokazano, da kumulativni učinek lokalnih dajatev ogroža svobodno opravljanje storitev mobilne telefonije.

(Glej točki 34 in 35 ter točko 1 izreka.)

3. Člen 3c Direktive 90/388 o konkurenci na trgih za telekomunikacijske storitve, kot je bila za uveljavitev popolne konkurence na trgu telekomunikacij spremenjena z Direktivo 96/19, predpisuje odpravo vseh omejitev, naloženih operaterjem mobilnih in osebnih komunikacijskih sistemov glede infrastrukture.

Za davčne ukrepe, ki se uporabljajo za infrastrukture za mobilne komunikacije, ne velja ta določba, razen če ti ukrepi v škodo novih operaterjev neposredno ali posredno favorizirajo operaterje, ki imajo ali so imeli posebne ali izključne pravice in znatno škodijo stanju konkurence.

(Glej točki 38 in 50 ter točko 2 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Kmetijstvo – EKUJS – Potrditev obračuna – Zavrnitev kritja izdatkov, ki so posledica nepravilnosti pri uporabi predpisov Skupnosti – Izpodbijanje s strani zadevne države članice – Dokazno breme – Razporeditev med Komisijo in državo članico

(Uredba Sveta št. 729/70)

2. Kmetijstvo – EKUJS – Potrditev obračuna – Zavrnitev kritja izdatkov, ki so posledica nepravilnosti pri uporabi predpisov Skupnosti – Finančni popravek – Pogoji – Obstoj znatnega nedelovanja, ki izpostavlja EKUJS dejanski nevarnosti izgub

(Uredba Sveta št. 729/70)

Summary

1. Na področju financiranja skupne kmetijske politike s strani EKUJS mora Komisija, če želi izločiti določene stroške iz financiranja Skupnosti, dokazati kršitev pravil Skupnosti, čeprav ni dolžna dokazati dejanske škode ali izčrpno dokazati nezadostnost nadzorov, ki so jih izvedle nacionalne uprave, ali nepravilnost zneskov, ki so jih prenesle, ampak lahko predloži le resne indice v tej smeri ali dokaz resnega in razumnega dvoma, ki ga preizkusi glede na te nadzore in te zneske.

Če je Komisija predložila take dokaze, mora država članica, potem ko je ta kršitev dokazana, dokazati, da je Komisija zagrešila napako glede finančnih posledic kršitve. Država članica lahko ovrže njene ugotovitve samo tako, da podpre svoje trditve z dokazi, ki dokazujejo obstoj zanesljivega in delujočega nadzornega sistema. Predložiti mora najpodrobnejši in popolni dokaz resničnosti svojih nadzorov in podatkov ter netočnosti trditev Komisije.

Ta razbremenitev dokazovanja se lahko pojasni s porazdelitvijo pristojnosti med Skupnostjo in državami članicami na področju skupne kmetijske politike in z dejstvom, da finančno upravljanje EKUJS temelji predvsem na nacionalnih upravah, ki pazijo na strogo spoštovanje pravil Skupnosti.

(Glej točke 36, od 38 do 40, 46, 47, 62, 75 in 79.)

2. Na področju potrditve obračuna EKUJS dejstvo, da naj bi se postopek izpopolnjeval, samo po sebi ne upravičuje finančnega popravka. Potrebno je znatno nedelovanje glede uporabe izrecnih pravil Skupnosti in tako nedelovanje mora pri EKUJS povzročiti dejansko nevarnost izgub ali nepravilnosti.

(Glej točko 51.)