KOMISIJA PROTI BELGIJI 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA 
PHILIPPA LÉGERJA, 
predstavljeni 10. marca 2005 1 
1. V belgijskem pravu je vezana ponudba 
proizvodov ali storitev načeloma prepove­
dana. Vendar pri tem pravilu o prepovedi 
obstaja izjema, po kateri se z nakupom 
glavnega proizvoda ali storitve poveže brez­
plačna ponudba kuponov, ki po več nakupih 
dajejo pravico do brezplačnega nakupa ali 
znižanja cene, če se ta ugodnost nanaša na 
podoben proizvod ali storitev in če jo 
zagotavlja isti prodajalec. 
2. V okviru te tožbe Komisija Evropskih 
skupnosti v bistvu predlaga Sodišču, naj 
ugotovi, da Kraljevina Belgija ni izpolnila 
obveznosti iz člena 49 ES, ko je na diskrimi­
nacij ski in nesorazmeren način uporabila 
pogoja „podobnost" in „enega prodajalca" 
kot predpogoj za izvajanje programa zvesto­
be kupcev v tej državi članici. 3. Ta zadeva obravnava področje pospeševa­
nja prodaje, ki je že bilo predmet razprav na 
ravni Skupnosti, čeprav do danes zakonoda­
jalec Skupnosti še ni sprejel nobenih 
predpisov. 2 
4. Ta tožba nam bo omogočila natančnejšo 
opredelitev, kakšne zahteve po našem mne­
nju zajema pravilo, v skladu s katerim je v 
okviru postopka iz člena 226 ES Komisija 
dolžna dokazati, da neka država članica ni 
izpolnila obveznosti po pravu Skupnosti. 
1 — Jezik izvirnika: francoščina. 2 — Glej Sporočilo Komisije z dne 2. oktobra 2001 o pospeševanju 
prodaje na notranjem trgu (COM(2001)546 konč.) in tudi 
spremenjeni predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta z 
dne 25. oktobra 2002 o pospeševanju prodaje na notranjem 
trgu (COM(2002)585 konč.). Sedma uvodna izjava tega 
predloga uredbe navaja, da se ta „nanaša na kartice zvestobe 
in na programe zvestobe v letalskem prevozništvu". 
I - 3763 
SKLEPNI PREDLOGI P. LÉGERJA - ZADEVA C-287/03 
I - Pravni okvir 
A - Pravo Skupnosti 
5. Člen 49(1) ES določa: 
„V okviru določb, navedenih v nadaljevanju, 
se omejitve svobode opravljanja storitev v 
Skupnosti prepovejo za državljane držav 
članic, ki imajo sedež v eni od držav 
Skupnosti, vendar ne v državi osebe, ki so ji 
storitve namenjene." 
B - Nacionalna zakonodaja 
6. Člen 54 belgijskega zakona z dne 14. julija 
1991 o poslovni praksi ter o obveščanju in 
varstvu potrošnikov 3 (v nadaljevanju: belgij­
ski zakon) prepoveduje, da bi „prodajalec 
potrošniku dal vezano ponudbo". Za vezano 
ponudbo se šteje „pridobitev, brezplačna ali 
ne, proizvodov, storitev, vseh drugih ugod­nosti ali kuponov, ki se uporabljajo za 
njihovo pridobitev [...], ki je povezana s 
pridobitvijo drugih, čeprav enakih, proizvo­
dov ali storitev". Vezana ponudba potrošniku 
je prepovedana tudi, če jo zagotavlja 
„več prodajalcev, ki delujejo s skupnim 
namenom". 
7. V zvezi s to prepovedjo vezane ponudbe 
so določene tudi izjeme. Tako je po členu 57 
belgijskega zakona mogoče brezplačno v 
povezavi z nekim glavnim proizvodom ali 
storitvijo ponuditi kupone, ki dajejo kupcu 
pravico do nekaterih ugodnosti. 
8. Kupone, naštete v odstavkih od 1 do 3 
omenjenega člena, lahko izdajo le gospodar­
ski subjekti, ki so registrirani pri pristojnem 
ministrstvu v skladu s členom 59, prvi 
pododstavek, belgijskega zakona. 
9. Nasprotno pa člen 57(4) navedenega 
zakona pri prepovedi vezane ponudbe določa 
izjemo, ki jo lahko izkoristijo gospodarski 
subjekti, ne da bi imeli tako registracijo. 
10. Natančneje povedano člen 57(4), prva 
alinea, belgijskega zakona dovoljuje gospo­
darskim subjektom, da skupaj z glavnim 
proizvodom ali s storitvijo ponudijo „kupone, 
ki po nakupu določenega števila proizvodov 3 — Moniteur belge z dne 29. avgusta 1991. 
I - 3764 
KOMISIJA PROTI BELGIJI 
ali storitev dajejo pravico do brezplačnega 
nakupa ali znižanja cene pri nakupu pod­
obnega proizvoda ali storitve, če to ugodnost 
zagotavlja isti prodajalec in ne presega 
tretjine cene predhodno pridobljenih proiz­
vodov ali storitev". 
11. Poleg tega navedeni člen določa, da 
„mora biti na kuponih navedena morebitna 
omejitev trajanja veljavnost in pogoji po­
nudbe" ter da mora, „če prodajalec umakne 
svojo ponudbo, kupec prejeti ponujeno 
ugodnost sorazmerno s predhodno opravlje­
nimi nakupi". 
12. Za brezplačno ponudbo kuponov, ki ni v 
skladu s to zakonodajo, lahko na zahtevo 
ministrstva za gospodarske zadeve, zaintere­
siranega gospodarskega subjekta ali združenj 
za varstvo potrošnikov, gospodarska sodišča 
izdajo sklep o prekinitvi. 
II - Predhodni postopek 
13. Z dopisom z dne 31. marca 1999 je 
Komisija opozorila Kraljevino Belgijo na 
vprašanje skladnosti členov 54 in 57 belgij­skega zakona s členom 49 ES. V njem je 
navedla, da jo je na to opozorila pritožba, ki 
jo je vložilo podjetje s sedežem na Nizozem­
skem, ki v okviru svoje dejavnosti v imenu 
drugih podjetij pripravlja program zvestobe 
kupcev, imenovan „Air Miles", in ga je želelo 
razširiti na Belgijo. 4 
14. Ta dejavnost se izvaja tako: družba, ki 
pripravlja program, s podjetji, tako imenova­
nimi „sponzorji", sklene pogodbo, po kateri 
oblikuje in izvaja program, namenjen krepit­
vi zvestobe strank teh podjetij. Te stranke 
tako dobijo pametno kartico, ki jim omogoča 
beleženje točk „Air Miles", zbranih z nakupi 
proizvodov ali storitev pri podjetjih „sponzo­
rjih". Ko dosežejo določeno število teh točk, 
dobijo pravico, na primer, do brezplačnih 
potovanj. 
15. Kraljevina Belgija je na ta pisni opomin 
odgovorila z dopisom z dne 2. junija 1999. V 
njem je navedla, da je po nacionalni za­
konodaji in pravni doktrini pojem „podob­
nost" razložen kot pogoj, da glavne proizvode 
4 — Obravnavano podjetje je na belgijsko ministrstvo za gospodar­
ske zadeve naslovilo vprašanje o skladnosti tega programa 
zvestobe z belgijsko zakonodajo. V dopisu z dne 7. aprila 1998 
so z ministrstva odgovorili, da daril, priznanih v okviru tega 
programa, ni mogoče šteti „kot proizvod, podoben proiz­
vodom, ki jih prodajajo sponzorji, za katere nastopa obravna­
vana družba". 
I - 3765 
SKLEPNI PREDLOGI P. LÉGERJA - ZADEVA C-287/03 
ali storitve in proizvode ali storitve, ki so v 
ponudbi brezplačno ali po znižani ceni, 
običajno da v prodajo isti distribucijski krog 
in/ali pa pripadajo istemu področju proiz­
vodne ali gospodarske dejavnosti. 
16. Ker Komisija ni bila zadovoljna z razlago 
v tem odgovoru, je 1. avgusta 2000 na 
Kraljevino Belgijo naslovila obrazloženo 
mnenje, v katerem jo je obtožila, da na 
diskriminacijski in nesorazmeren način upo­
rablja pogoja „podobnost" in „edini prodaja­
lec", ki obstajata v belgijskem zakonu. 
Pozvala je Kraljevino Belgijo, naj v dvome­
sečnem roku izpolni svoje obveznosti v 
skladu z obrazloženim mnenjem. 
17. Belgijski organi so na to obrazloženo 
mnenje odgovorili z dopisom z dne 16. okto­
bra 2000. V tem dopisu so navedli, da se jim 
je zdelo potrebno počakati na smernice 
Komisije glede predloga predpisov Skupnosti 
na področju pospeševanja prodaje, saj bi raje 
nadaljevali s celovito reformo nacionalne 
zakonodaje o vezani ponudbi, kot pa 
izvedli le natančno določeno spremembo 
člena 57(4) belgijskega zakona. 
18. Tudi ta odgovor ni prepričal Komisije, ki 
je na podlagi člena 226 ES 3. julija 2003 v 
sodnem tajništvu Sodišča vložila tožbo. III - Tožba 
19. S tožbo Komisija predlaga Sodišču, „naj 
ugotovi, da Kraljevina Belgija ni izpolnila 
obveznosti po členu 49 ES, ko je pogoja 
,podobnost' in ,edini prodajalec' pri proiz­
vodih in storitvah, ki jih je pridobil kupec, ter 
pri proizvodih ali storitvah, ki so dostopni 
brezplačno ali po znižanih cenah v okviru 
programa zvestobe kupcev, diskriminacijsko 
in nesorazmerno uporabila kot predpogoj za 
izvajanje takega programa pri opravljanju 
čezmejnih storitev med podjetji". Komisija 
prav tako predlaga Sodišču, naj Kraljevini 
Belgiji naloži plačilo stroškov. 
20. Kraljevina Belgija pa trdi, da tožba ni 
dopustna, da ni utemeljena in da je treba 
plačilo stroškov naložiti Komisiji. 
A - Dopustnost 
21. Belgijska vlada navaja, da tožba ni 
dopustna, ker je od odgovora Kraljevine 
I - 3766 
KOMISIJA PROTI BELGIJI 
Belgije na obrazloženo mnenje do vložitve 
tožbe na Sodišču minilo izredno veliko časa, 
in sicer skoraj tri leta. 
22. Tolikšen odlog ni združljiv z načeli 
pravne varnosti in zaupanja v pravo. Belgij­
ska vlada zlasti meni, da je lahko upravičeno 
štela svoj odgovor na obrazloženo mnenje 
kot zadovoljiv, saj ga Komisija v tem času ni 
zavrnila. Vložitev te tožbe pred Sodiščem naj 
bi torej pomenila „kršitev legitimnih priča­
kovanj" Kraljevine Belgije 5. 
23. Ti razlogi se mi ne zdijo upoštevni glede 
na sodno prakso Sodišča v zvezi z diskrecij­
sko pravico Komisije glede poteka in konca 
predhodnega postopka ter glede na potrebno 
varstvo pravic obrambe države članice, zoper 
katero se ukrepa na podlagi člena 226 ES. 
24. Vemo, da ima Komisija prosto presojo 
ne samo, ko gre za njeno pravico do 
predložitve postopka Sodišču, ampak tudi 
glede primernega trenutka, v katerem preda 
zadevo Sodišču. To načelo je Sodišče pred­stavilo tako: „Vložitev tožbe z ugotovitvijo, 
da država ni izpolnila svoje obveznosti [...], 
ni omejena z vnaprej določenim rokom, ker 
ta postopek po svoji naravi in namenu 
vključuje pravico Komisije, da presodi, kateri 
so najprimernejši načini in roki za odpravo 
morebitnega neizpolnjevanja obveznosti." 6. 
25. Vseeno pa se to načelo nekoliko ublaži, 
če bi „predolgo trajanje predhodnega po­
stopka [...] lahko zadevni državi otežilo 
izpodbijanje argumentov Komisije in bi bila 
s tem kršena pravica do obrambe" 7. Torej je 
naloga države članice, proti kateri je vložena 
tožba o neizpolnitvi obveznosti, da dokaže 
škodljivi vpliv trajanja tega predhodnega 
postopka na pripravo svoje obrambe. 
26. V tem pogledu po mojem mnenju 
zadošča ugotovitev, da Sodišču ni treba 
sprejeti stališča glede dolžine časa, ki je v 
tem primeru pretekel med odgovorom dr­
žave članice na obrazloženo mnenje in 
vložitvijo te tožbe, ker Kraljevina Belgija ne 
podaja nobenega posebnega argumenta, ki bi 
dokazoval, da je ta čas vplival na način, na 
kateri je pripravila svojo obrambo. 8 
5 — Glej odgovor na tožbo, str. 11. 6 — Sodba z dne 14. decembra 1971 v zadevi Komisija proti 
Franciji (7/71, Recueil, str. 1003, točka 5). 
7 — Sodba z dne 16. maja 1991 v zadevi Komisija proti Nizozemski 
(C-96/89, Recueil, str. I-2461, točka 16). 
8 — Glej v tem smislu sodbo z dne 12. septembra 2000 v zadevi 
Komisija proti Združenemu kraljestvu (C-359/97, Recueil, 
str. I-6355). V tej zadevi je med odgovorom Združenega 
kraljestva na obrazloženo mnenje in vložitvijo tožbe preteklo 
skoraj osem let. 
I - 3767 
SKLEPNI PREDLOGI P. LÉGERJA - ZADEVA C-287/03 
27. Namen vseh utemeljitev, ki jih je razvila 
Kraljevina Belgija, je v resnici le graja 
Komisije glede izvajanja njene pravice do 
proste presoje v zvezi s potekom postopka, 
sproženega na podlagi člena 226 ES, in glede 
načina, na kateri je usklajevala uvedbo tega 
postopka z obravnavanjem predloga ureditve 
pospeševanja prodaje na ravni Skupnosti. 
28. Tako se izkaže, da je ugovor Kraljevine 
Belgije glede dopustnosti tožbe v glavnem 
utemeljen z argumentom, da bi Komisija 
morala na dopis, ki ga je 16. oktobra 2000 ta 
država članica naslovila na Komisijo v 
odgovor na obrazloženo mnenje, odgovoriti 
drugače kot z vložitvijo tožbe pri Sodišču. 
29. Vendar je Sodišče že presodilo, da 
„čeprav lahko domnevamo, da je bil začet 
predhodni postopek z vložitvijo tožbe Komi­
sije, v kateri niso bili upoštevani morebitni 
novi dejanski ali pravni elementi, ki jih je 
predložila zadevna država članica v odgovor 
na obrazloženo mnenje, pravica te države do 
obrambe ni bila kratena. Ta namreč lahko v 
okviru sodnega postopka v celoti uveljavlja te 
dokaze vse od prvega dejanja obrambe. Stvar 
Sodišča je, da preveri njihovo ustreznost za 
končni izid tožbe o neizpolnitvi obveznosti". 9 30. Tako torej tudi ni mogoče očitati Komi­
siji, da ni sprejela stališča glede argumenta­
cije iz odgovora Kraljevine Belgije na ob­
razloženo mnenje. 
31. Ob upoštevanju vseh teh dokazov torej 
menimo, da je treba zavrniti ugovor belgijske 
vlade glede dopustnosti tožbe. 
B - Utemeljenost 
1. Predmet tožbe 
32. Presoja očitkov, ki jih je izčrpno pred­
stavila Komisija za utemeljitev te tožbe, 
zahteva najprej natančno opredelitev njenega 
predmeta. 
33. Kot smo že navedli, Komisija očita 
Kraljevini Belgiji, da ni izpolnila obveznosti 
po členu 49 ES, ko je diskriminacijsko in 
nesorazmerno uporabila pogoja „podobnost" 
in „edini prodajalec", ki sta navedena v 
členu 57(4), prva alinea, belgijskega zakona, 9 — Sodba z dne 19. maja 1998 v zadevi Komisija proti Nizozemski 
(C-3/96, Recueil str. I-3031, točka 20). 
I - 3768 
KOMISIJA PROTI BELGIJI 
kot predpogoj za izvajanje programa zvesto­
be kupcev pri opravljanju čezmejnih storitev 
med podjetji. 
34. Tako torej izrecno izhaja iz tožbenega 
zahtevka v vlogi, s katero se je začel 
postopek, da se ta tožba ne nanaša na 
dobesedno vsebino člena 57(4), prva alinea, 
belgijskega zakona, ampak izključno na 
domnevno diskriminacijsko in nesorazmerno 
uporabo pogojev, navedenih v tej določbi. 
35. Ta element je na obravnavi tudi izrecno 
potrdila Komisija z odgovorom na vprašanje, 
ki ga je postavilo Sodišče. 
36. Predmet te tožbe, kot je razložila Komi­
sija, torej izključuje, da bi Sodišče preučevalo 
in abstracto skladnost navedene določbe s 
členom 49 ES. 
37. Izključni namen sprožitve postopka pred 
Sodiščem je tako ugotovitev, da nacionalni 
organi, torej državna uprava in nacionalna 
sodišča, člen 57(4), prva alinea, belgijskega 
zakona uporabljajo v nasprotju s 
členom 49 ES. 2. Dokaz o neizpolnitvi obveznosti 
38. Komisija, ki je izrecno omejila svojo 
tožbo na to, da se v Belgiji diskriminacijsko 
in nesorazmerno uporabljata pogoja „podob­
nost" in „edini prodajalec", kot sta navedena 
v belgijskem zakonu, je dolžna Sodišču 
predložiti zadostne dokaze, da v tako opre­
deljenem okviru dokaže neizpolnitev obvez­
nosti iz člena 49 ES s strani te države članice. 
39. V zvezi s tem opozarjam, da je v skladu z 
ustaljeno sodno prakso v okviru postopka v 
zvezi z neizpolnitvijo obveznosti Komisija 
dolžna dokazati obstoj domnevne neizpol­
nitve obveznosti in predložiti potrebne 
dokaze, da Sodišče lahko preveri obstoj te 
neizpolnitve obveznosti, pri tem pa se 
Komisija ne sme opirati na nobeno 
domnevo. 10 
40. V tem primeru ocenjujemo, da Komisija 
Sodišču ni preskrbela dovolj dokazov o tem, 
da Kraljevina Belgija ni izpolnila obveznosti 
iz člena 49 ES. 
10 — Glej zlasti sodbe z dne 25. maja 1982 v zadevi Komisija proti 
Nizozemski (96/81, Recueil, str. 1791, točka 6); z dne 
20. marca 1990 v zadevi Komisija proti Franciji (C-62/89, 
Recueil, str. I-925, točka 37); z dne 29. maja 1997 v zadevi 
Komisija proti Združenemu kraljestvu (C-300/95, Recueil, 
str. I-2649, točka 31); z dne 9. septembra 1999 v zadevi 
Komisija proti Nemčiji (C-217/97, Recueil, str. I-5087, 
točka 22) in z dne 29. aprila 2004 v zadevi Komisija proti 
Avstriji (C-194/01, Recueil, str. I-4579, točka 34). 
I - 3769 
SKLEPNI PREDLOGI P. LÉGERJA - ZADEVA C-287/03 
41. Kadar se, tako kot v tem primeru, tožba 
nanaša na konkretno izvrševanje nacionalne 
določbe, je namreč za dokazovanje neizpol­
nitve obveznosti države treba predložiti 
drugačne dokaze od tistih, ki se običajno 
upoštevajo v tožbi zaradi neizpolnitve obvez­
nosti, ki se nanaša izključno na vsebino 
nacionalne določbe. 
42. V tem zadnjem primeru, ki je najpogo­
stejši, lahko zadošča že primerjava izrazov 
sporne nacionalne določbe z izrazi ustrezne 
norme Skupnosti, da se ugotovi obstoj 
neizpolnitve obveznosti države. 
43. Ker pa je, nasprotno, predmet te tožbe 
uporaba nacionalne določbe, neizpolnitve 
obveznosti ni mogoče ugotoviti drugače kot 
z dovolj dokumentiranimi in obrazloženimi 
dokazi domnevne prakse državne uprave 
in/ali nacionalnih sodišč, za katero je odgo­
vorna obravnavana država članica. 
44. Treba pa je ugotoviti, da v tem primeru 
Komisija takih dokazov ni preskrbela. 
45. Prvič, ko gre za domnevno nacionalno 
upravno prakso Kraljevine Belgije se pridru­
žujem belgijski vladi, da dejstvo, da nekatera podjetja s sedežem v Belgiji razvijajo pro­
grame zvestobe kupcev, ki so sporni v smislu 
člena 57(4), prva alinea, belgijskega zakona, 
ne da bi pristojni upravni organi dali pobudo 
za njihovo prepoved pri nacionalnih sodiščih, 
po svoji naravi ne dokazuje, da se navedeni 
člen uporablja diskriminacijsko. 
46. Ocenjujem namreč, da primeri, ki jih je 
navedla Komisija, ne dokazujejo, da bi 
belgijska uprava pogoje iz omenjenega člena 
uporabljala različno glede na to, ali ima 
zadevno podjetje sedež v Belgiji ali zunaj nje. 
47. Razen tega drugi primeri, ki jih navaja 
Kraljevina Belgija v odgovoru na tožbo, prej 
dokazujejo, nasprotno, obstoj postopkov, 
sproženih pred belgijskimi sodišči proti 
reklamnim kampanjam, ki so v nasprotju z 
belgijsko zakonodajo. 11 
48. Drugič, treba je poudariti, da je za to, da 
bi ravnanje države, ki ga predstavlja upravna 
praksa, ki je v nasprotju z zahtevami prava 
11 — Glej odgovor na tožbo, str. 21. in 22. 
I - 3770 
KOMISIJA PROTI BELGIJI 
Skupnosti, lahko pomenilo neizpolnitev ob­
veznosti v smislu člene 226 ES 12, po mnenju 
Sodišča še vedno potrebno, da ta upravna 
praksa „predstavlja določeno stopnjo stalno­
sti in posplošenosti". 13 
49. Vendar pa Komisija v okviru predmetne 
tožbe ne dokazuje obstoja upravne prakse, ki 
bi imela lastnosti stalnosti in posplošenosti, 
ki ju zahteva Sodišče. 
50. Tako obravnava dejstev, navedenih kot 
osnova za pritožbo podjetja, ki je pripravilo 
program zvestobe kupcev „Air Miles", ne 
zadošča za dokaz, da država ni izpolnila 
svojih obveznosti zaradi prakse diskrimina­
cije in nesorazmerne uporabe pogojev „pod­
obnost" in „edini prodajalec". 14 51. Poleg tega ugotavljam, da je sicer ne­
gativen odgovor na vprašanje o skladnosti 
tega programa z belgijsko zakonodajo, ki ga 
je belgijsko ministrstvo za gospodarske za­
deve poslalo podjetju, organizatorju pro­
grama zvestobe kupcev „Air Miles", imel le 
naravo mnenja, in ne sklepa o prepovedi 
razširitve programa zvestobe kupcev „Air 
Miles" na Belgijo. 
52. Nazadnje, v zvezi z razlago zakona s 
strani belgijskih sodišč je treba spomniti, da 
je Sodišče zelo jasno določilo pogoje, po 
katerih nacionalna sodna praksa pomeni 
neizpolnitev obveznosti države po 
členu 226 ES. 15 
53. Tako je Sodišče razsodilo, da „posamez­
nih ali številčno manj pomembnih sodnih 
odločb, ki odstopajo od prevladujoče sodne 
prakse, ki zastopa drugačno rešitev, ali 
razlage, ki jo zavrne najvišji nacionalni sodni 
organ, ni mogoče upoštevati. To pa ne velja 
za pomembno sodno razlago, ki je najvišji 
sodni organ v državi ni zavrnil, ampak jo je 
potrdil". 16 12 — Glej zlasti sodbi z dne 14. julija 1988 v zadevi Komisija proti 
Belgiji (298/86, Recueil, str. 4343) in z dne 2. decembra 2004 
v zadevi Komisija proti Nizozemski (C-41/02, ZOdl., 
str. I-11375). 
13 — Sodba z dne 29. aprila 2004 v zadevi Komisija proti Nemčiji 
(C-387/99, Recueil, str. I-3751, točka 42). 
14 — Seveda je Sodišče v posebnem okviru trga, za katerega je 
značilnih le nekaj podjetij, kakršen je trg poštnih frankirnih 
strojev, lahko presodilo, da bi bil odnos nacionalne uprave do 
podjetja lahko razlog za ugotovitev neizpolnitve obveznosti 
države (sodba z dne 9. maja 1985 v zadevi Komisija proti 
Franciji, 21/84, Recueil, str. 1355, točka 13). Vendar pa se 
ukvarjamo z zadevo, ki, nasprotno, obravnava trg pospeševa­
nja prodaje, na katerem nastopajo številni gospodarski 
subjekti. 15 — Sodba z dne 9. decembra 2003 v zadevi Komisija proti Italiji 
(C-129/00, Recueil, str. I-14637). 
16 — Ibidem, točka 32. 
I - 3771 
SKLEPNI PREDLOGI P. LÉGERJA - ZADEVA C-287/03 
54. Nacionalna sodna praksa torej ne more 
domnevati neizpolnitve obveznosti države, 
razen če je ta „strukturne narave". 17. 
55. V okviru tožbe zaradi neizpolnitve ob­
veznosti po členu 226 ES je dokazovanje, da 
je to podano, naloga Komisije. 
56. Ugotavljamo, da Komisija v veliki meri 
utemeljuje svojo analizo na razlagi, ki pre­
vladuje v belgijskem pravu, po katerem 
vezana ponudba ustreza pogoju „podobno­
sti", če glavne proizvode ali storitve in 
proizvode oziroma storitve, ki so v ponudbi 
brezplačno ali po znižani ceni, običajno da v 
prodajo isti distribucijski krog in/ali pripada 
istemu področju proizvodne ali trgovske 
dejavnosti. 
57. Po mnenju Komisije se predpis o pre­
povedi vezane ponudbe nepodobnih proiz­
vodov v praksi zlorablja v korist podjetij s 
sedežem v Belgiji, ki imajo svojo distribucij­
sko mrežo. Komisija navaja tudi, da je „[to] zlorabo načelnega pravila olajšala razlaga, ki 
so jo sodišča dala pojmu podobnosti". 18 
58. Vendar Komisija v tem primeru ne 
navaja nobene sodbe belgijskih sodišč, da bi 
z njo predstavila stališče sodne prakse, na 
katero opira svojo analizo. 
59. Res je, da se je Kraljevina Belgija v 
odgovoru na pisni opomin sklicevala na to, 
da je v nacionalni sodni praksi in pravni 
doktrini pojem „podobnost" razložen kot 
pogoj, da glavne proizvode ali storitve in 
proizvode oziroma storitve, ki so v ponudbi 
brezplačno ali po znižani ceni, običajno da v 
prodajo isti distribucijski krog in/ali pripa­
dajo istemu področju proizvodne ali trgovske 
dejavnosti. Ob tej razlagi opozarja tudi na 
odločitev trgovinskega sodišča v Bruslju z 
dne 26. junija 1978. 19. 
60. Po moji oceni pa je kljub temu dejstvu 
Komisija še vedno dolžna Sodišču predložiti 
natančne dokaze, da bi dokazala in pojasnila 
17 — Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca Geelhoeda v 
zgoraj navedeni zadevi Komisija proti Italiji, točka 114. 18 — Glej tožbo, točka 21. 
19 — Glej odgovor na tožbo, str. 23. 
I - 3772 
KOMISIJA PROTI BELGIJI 
stališče nacionalne sodne prakse, na katero 
se sklicuje. 
61. Predložitev teh podatkov bi bila v tem 
primeru toliko bolj zaželena, ker vse izčrpne 
predstavite, ki jih Kraljevina Belgija v odgo­
voru na tožbo namenja pojmu „podobnosti" 
in tudi izjave njenega predstavnika na 
obravnavi odločno potrjujejo misel, da bel­
gijska sodna praksa in pravna doktrina tega 
pojma ne razlagata enotno. 62. Ob upoštevanju vseh teh preudarkov 
ocenjujem, da Komisija ni predložila dokazov 
za to, da Kraljevina Belgija ni izpolnila 
obveznosti po členu 49 ES, s tem ko je 
pogoja „podobnost" in „edini prodajalec" 
med proizvodi in storitvami, ki jih je pridobil 
kupec, ter proizvodi ali storitvami, ki so 
dostopni brezplačno ali po znižanih cenah 
v okviru programa zvestobe kupcev, diskri¬ 
minacijsko in nesorazmerno uporabila 
kot predpogoj za izvajanje takega programa 
pri opravljanju čezmejnih storitev med 
podjetji. 
IV - Predlog 
63. Zato Sodišču predlagam, naj zaradi pomanjkanja dokazov zavrne tožbo Komisije 
Evropskih skupnosti in tej naloži plačilo stroškov postopka v skladu s členom 69(2), 
prvi pododstavek, Poslovnika. 
I - 3773