ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 49 loi no 86-1067 du 30 septembre 1986 relative à la liberté de communication (zakon št. 86-1067 z dne 30. septembra 1986 o svobodi komuniciranja, JORF z dne 1. oktobra 1986, str. 11749), kakor je bil spremenjen s členom 44 zakona št. 2006-961 z dne 1. avgusta 2006 (JORF z dne 3. avgusta 2006, str. 11529) (v nadaljevanju: spremenjeni člen 49), določa:

„[Inštitut INA], ki je državna javna ustanova z industrijskim in komercialnim značajem, je zadolžen za ohranjanje in povečevanje prepoznavnosti nacionalne avdiovizualne dediščine.

I. – Inštitut skrbi za ohranjanje avdiovizualnega arhivskega gradiva nacionalnih radijskih in televizijskih družb ter prispeva k njegovemu izkoriščanju. Narava, dajatve, finančni pogoji za opravljanje dokumentarnih storitev in način izkoriščanja tega arhivskega gradiva se določijo s pogodbo med inštitutom in vsako od zadevnih družb. Pogodbe se odobrijo z odlokom ministrov, pristojnih za proračun in komuniciranje.

II. – Inštitut izkorišča odlomke avdiovizualnega arhivskega gradiva nacionalnih radijskih in televizijskih družb pod pogoji, določenimi v specifikacijah. Na tej podlagi ima pravico do izkoriščanja teh odlomkov po enem letu od njihovega prvega oddajanja.

Inštitut ostane lastnik nosilcev in tehnične opreme ter imetnik pravic do izkoriščanja avdiovizualnega arhivskega gradiva nacionalnih radijskih in televizijskih družb in družbe iz člena 58, ki so bile prenesene nanj pred objavo zakona št. 2000-719 z dne 1. avgusta 2000 [o spremembi zakona št. 86-1067 z dne 30. septembra 1986 o svobodi komuniciranja (JORF z dne 2. avgusta 2000, str. 11903)]. Nacionalne radijske in televizijske družbe in družba iz člena 58, vsaka glede svojega gradiva, ohranijo pravico do prednostne uporabe tega arhivskega gradiva.

Inštitut izvršuje pravice do izkoriščanja iz tega odstavka ob upoštevanju moralnih in materialnih pravic imetnikov avtorskih ali sorodnih pravic ter njihovih pravnih naslednikov. Vendar pa so, z odstopanjem od členov L. 212-3 in L. 212-4 zakonika o intelektualni lastnini, pogoji za izkoriščanje izvedb izvajalcev, ki so v arhivskem gradivu iz tega člena, in nadomestila za to izkoriščanje urejeni s pogodbami, sklenjenimi med izvajalci in inštitutom ali med organizacijami, ki zastopajo izvajalce, in inštitutom. V teh pogodbah morajo biti med drugim določeni lestvica nadomestil in podrobna pravila za njihovo izplačilo.“
22

S členom 13, točka 1, zakona o spremembi z dne 12. julija 2017 je bil spremenjen odstavek 1 člena 100 zakona o splošnih sodiščih in v ta člen sta bila vstavljena nova odstavka 4a in 4b. Po teh spremembah je navedeni člen 100 določal: „1. Sodniki, ki se upokojijo zaradi sprememb organizacije sodišč ali sprememb meja sodnih okrožij, so do dopolnjenega 60. leta starosti za sodnice in 65. leta starosti za sodnike upravičeni do nadomestila v višini plačila, prejetega na delovnem mestu, kjer so bili nazadnje zaposleni. 2. Sodniki, ki se upokojijo ali so bili upokojeni zaradi starosti ali iz zdravstvenih razlogov, so upravičeni do nadomestila v višini 75 % osnovne plače in dodatka za delovno dobo, ki so ju prejemali na delovnem mestu, kjer so bili nazadnje zaposleni. 3. Nadomestila iz odstavkov 1 in 2 se povečajo glede na spremembe višine osnovne plače sodnikov, ki opravljajo sodniško funkcijo. […] 4a. V primeru iz točke 1 upokojena sodnica, ko dopolni 60 let, oziroma upokojeni sodnik, ko dopolni 65 let, prejmeta pavšalno nadomestilo. 4b. Sodnik, ki se vrne na delovno mesto, ki ga je nazadnje zasedal, ali na delovno mesto, ki je temu enakovredno v skladu s členom 71c(4) ali členom 74(1a), če se je upokojil ali je bil upokojen, je upravičen do pavšalnega nadomestila v znesku, ki je enak razliki med zneskom nadomestila, izračunanim na dan, ko se je upokojil ali je bil upokojen, in že izplačanim zneskom nadomestila. V primeru iz točke 1 sta sodnica, ko dopolni 60 let, in sodnik, ko dopolni 65 let, upravičena do nadomestila.“
4

Z Uredbo Rim I je bila nadomeščena Rimska konvencija. V uvodni izjavi 38 te uredbe je navedeno: „V kontekstu odstopa terjatve bi moral izraz ‚razmerje‘ pojasniti, da se člen 14(1) uporablja tudi za stvarnopravne vidike odstopa terjatve med odstopnikom in prevzemnikom v pravnih redih, v katerih so stvarnopravni in obligacijski vidiki obravnavani ločeno. Vendar se izraz ‚razmerje‘ ne bi smel razlagati v smislu, da se nanaša na vsako razmerje, ki lahko obstaja med odstopnikom in prevzemnikom. Zlasti ne bi smel zajemati predhodnih vprašanj v zvezi z odstopom terjatev s pogodbo. Izraz bi se moral nanašati samo na vidike, ki so neposredno relevantni za zadevni odstop terjatve s pogodbo.“
57

Ta razlaga je podprta z dejstvom, da so sodišča za znamke Evropske unije v državi članici prebivališča potrošnikov ali sedeža trgovcev, na katere so taki oglasi in take prodajne ponudbe naslovljeni, še posebej primerna za presojo, ali zatrjevana kršitev obstaja. Sodišče je v točkah 28 in 29 sodbe z dne 19. aprila 2012, Wintersteiger (C‑523/10, EU:C:2012:220), ta element bližine že upoštevalo s tem, da je pojem „[kraj], kjer je prišlo [do škodnega dogodka]“ iz člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 razlagalo tako, da lahko imetnik nacionalne znamke tožbo zaradi kršitve vloži pred sodišči države članice, v kateri je nacionalna znamka registrirana, ker lahko ta sodišča z vidika meril za presojo kršitve, uvedenih s sodbama z dne 23. marca 2010, Google France in Google (od C‑236/08 do C‑238/08, EU:C:2010:159), in z dne 12. julija 2011, L’Oréal in drugi (C‑324/09, EU:C:2011:474), najbolje ocenijo, ali je znamka kršena. Sodišče v kraju, kjer je nastal škodni dogodek, je za odločanje posebej primerno zaradi bližine sporu in lažje izvedbe dokazov (sodba z dne 17. oktobra 2017, Bolagsupplysningen in Ilsjan, C‑194/16, EU:C:2017:766, točka 27 in navedena sodna praksa).
62

Ker izvršilno sodišče ne more odložiti izvršbe z obrazložitvijo, da je v pogodbi o hipotekarnem kreditu nepošten pogoj, je namreč zelo verjetno, da bo izvršba na s hipoteko obremenjeno nepremičnino končana pred razglasitvijo odločbe pravdnega sodišča, s katero je, odvisno od primera, ugotovljena ničnost tega pogoja glede na njegovo nepoštenost in zato izvršilnega postopka. V teh okoliščinah bo zadevnemu potrošniku kljub razglasitvi take vsebinske odločbe v njegovo korist zagotovljeno le a posteriori varstvo v obliki denarne odškodnine, tako da tako varstvo ni popolno in ni zadostno ter to še toliko bolj, kadar se izvršba nanaša na stanovanje tega potrošnika in njegove družine, ki bi bilo tako dokončno izgubljeno. Tako a posteriori varstvo zato ni niti ustrezno niti učinkovito sredstvo za prenehanje uporabe nepoštenega pogoja, kar je v nasprotju s ciljem člena 7(1) Direktive 93/13 (glej v tem smislu sklep z dne 14. novembra 2013, Banco Popular Español in Banco de Valencia, C‑537/12 in C‑116/13, EU:C:2013:759, točki 56 in 57 ter navedena sodna praksa).
34

Kadar Komisija odstopi od Smernic iz leta 2006 in uporabi drugo metodologijo, ki je posebej prilagojena posebnostim položaja podjetij, ki so pomagala pri izvajanju omejevalnega sporazuma, je glede na pravico do obrambe nujno, da se ta metodologija razkrije zadevnim osebam, da te lahko izrazijo svoje stališče o elementih, na katere namerava Komisija opreti svojo odločitev (glej po analogiji sodbo z dne 22. oktobra 2013, Sabou, C‑276/12, EU:C:2013:678, točka 38 in navedena sodna praksa). To razkritje namreč prispeva k pravičnosti, nepristranskosti in kakovosti odločb Komisije, od katerih je navsezadnje odvisno zaupanje javnosti in podjetij v legitimnost delovanja te institucije na področju konkurence (glej v tem smislu sodbo z dne 16. januarja 2019, Komisija/United Parcel Service, C‑265/17 P, EU:C:2019:23, točke 31, 33, 34 in 53).
46

Ureditev, kot je ta iz postopka v glavni stvari, lahko pripelje tudi do tega, kot v pisnem stališču navajata TopFit in D. Biffi, da so atleti, ki so državljani države članice, ki ni Zvezna republika Nemčija, deležni manjše podpore športnih klubov, v katere so včlanjeni, kot državni atleti, saj bodo ti klubi imeli manjši interes za vlaganje v atleta, ki se ne sme udeležiti državnih prvenstev. V tem primeru se lahko atleti, ki so državljani drugih držav članic, kot je D. Biffi, slabše vključijo v svoj športni klub, v katerega so včlanjeni, in posledično v družbo države članice, v kateri prebivajo.
60

V zvezi s tem je treba ugotoviti, prvič, da se besedilo tarifne številke 9021 KN res izrecno nanaša samo na „aparate za izboljšanje sluha“ in ne na njihove dele. Vendar se tarifna podštevilka 90219010 KN, kot je razvidno iz točk 56 in 57 te sodbe, izrecno nanaša na „dele in pribor za slušne aparate“, ki pa so sicer izrecno izvzeti iz tarifne podštevilke 90214000 KN. Besedili teh dveh tarifnih podštevilk tako očitno temeljita na zamisli, da tarifna številka 9021 KN zajema dele in pribor za slušne aparate. V oddelku XVIII in poglavju 90 KN se lahko poleg tega zasledi izrecno sklicevanje na „dele in pribor“ instrumentov in aparatov, na katere se nanašata.
46

V zvezi s tem je treba spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča pojem „objektivni razlogi“ v smislu določbe 4, točka 1, okvirnega sporazuma zahteva, da se ugotovljeno različno obravnavanje upraviči z obstojem jasnih in konkretnih elementov, značilnih za zadevni pogoj zaposlitve v posebnem okviru, v katerem se uporabi, ter na podlagi objektivnih in transparentnih meril, da se ugotovi, ali to razlikovanje ustreza dejanski potrebi, ali se z njim lahko doseže želeni cilj in ali je nujno za dosego tega cilja. Ti elementi so lahko zlasti posledica posebnosti nalog, za katerih izvedbo so bile pogodbe za določen čas sklenjene, in z njimi neločljivo povezanih značilnosti ali pa so, odvisno od primera, posledica uresničevanja legitimnega cilja socialne politike države članice (sodba z dne 21. novembra 2018, de Diego Porras, C‑619/17, EU:C:2018:936, točka 68 in navedena sodna praksa).
50

Zadeva, v kateri je bila izdana ta sodba, se je namreč nanašala na izključitev pravice do odbitka DDV, ki se nanaša na izdatke za bivanje, prehrano, sprejem in prireditev, ki je bila uvedena z zakonodajo države članice po začetku veljavnosti Šeste direktive in ki je bila dovoljena s sklepom Sveta z odstopanjem od člena 17(6) te direktive. Čeprav je Sodišče v točkah 58 in 61 sodbe z dne 19. septembra 2000, Ampafrance in Sanofi (C‑177/99 in C‑181/99, EU:C:2000:470), odločilo, da je bil sklep Sveta neveljaven, zlasti ker je bil v nasprotju z načeloma nevtralnosti in sorazmernosti, je v točki 39 te sodbe brez naknadne presoje pojasnilo, da je bilo treba za druge izključitve pravice do odbitka, ki so obstajale pred začetkom veljavnosti Šeste direktive in ki so pozneje ostale enake v zadevni nacionalni zakonodaji, šteti, kot da so zajete s klavzulo standstill, ki je določena v členu 17(6), drugi pododstavek, Šeste direktive.
57

Prav tako so akti pobota, ki jih je pozneje sprejela Komisija, ločeni akti, katerih morebitna upravna narava ne vpliva na pogodbeno naravo ugotovitve dolga, ki je bila ugotovljena v obvestilu o dolgovanem znesku, ki je bilo priloženo dopisu te institucije z dne 28. oktobra 2014. Poleg tega, čeprav družba Alfamicro na splošno graja različen pristop sodne prakse Splošnega sodišča do pogodbenih ukrepov in pravnih aktov pobota, pa v tej pritožbi ne izpodbija odločitve Splošnega sodišča v točki 196 izpodbijane sodbe, da se ugotovi, da so tožbeni predlogi za razglasitev ničnosti aktov Komisije za pobot nedopustni, ampak le trdi, da bi moralo Splošno sodišče ugotoviti, da sta dopis z dne 28. oktobra 2014 in obvestilo o dolgovanem znesku, ki je bilo priloženo temu dopisu, akta, ki ju je mogoče izpodbijati v skladu s členom 263 PDEU.
4

V uvodni izjavi 16 te direktive je navedeno: „Domneva nedolžnosti bi bila kršena, če bi javne izjave javnih organov ali sodne odločbe, razen odločbe o ugotovitvi krivde, osumljeno ali obdolženo osebo označile za krivo, dokler taki osebi ni dokazana krivda v skladu z zakonom. Take izjave in sodne odločbe ne bi smele odražati mnenja, da je ta oseba kriva. To ne bi smelo posegati v akte tožilstva, namenjene dokazovanju krivde osumljene ali obdolžene osebe, kot je obtožni akt, in v sodne odločbe, na podlagi katerih se izvrši pogojna kazen, pod pogojem, da se spoštujejo pravice obrambe. To prav tako ne bi smelo posegati v predhodne procesne odločbe, ki jih sprejmejo sodni ali drugi pristojni organi in ki temeljijo na sumu ali na obremenilnih dokazih, kot so odločbe o priporu pred sojenjem, če v teh odločbah osumljena ali obdolžena oseba ni označena za krivo. Pristojni organ bi moral morda pred sprejetjem predhodne procesne odločbe preveriti, ali obstaja dovolj obremenilnih dokazov zoper osumljeno ali obdolženo osebo za utemeljitev take odločbe, ta odločba pa lahko vsebuje sklicevanja na take dokaze.“
23

V teh okoliščinah je Korkein hallinto-oikeus (vrhovno upravno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali se pri razlagi člena 157(1), prvi pododstavek, v povezavi s členom 13, točki 13 in 14, Direktive 2009/138 za državo, ki je upravičena do odmere davka na zavarovalne premije, šteje država članica, v kateri ima sedež družba (pravna oseba), ki je imetnica police, ali država, v kateri je družba, ki je predmet nakupa podjetja, če zavarovalnica, ki ima sedež v Združenem kraljestvu in na Finskem nima sedeža, zavarovanje za kritje nevarnosti v zvezi z nakupom podjetja – ponudi družbi, ki na Finskem nima sedeža in ima pri nakupu podjetja vlogo kupca, in ima ciljna družba nakupa podjetja sedež na Finskem, – ponudi družbi, ki ima na Finskem sedež in pri nakupu podjetja vlogo kupca, in ciljna družba nakupa podjetja na Finskem nima sedeža, – ponudi družbi, ki na Finskem nima sedeža in ima pri nakupu podjetja vlogo prodajalca, in ima ciljna družba nakupa podjetja sedež na Finskem, – ponudi družbi, ki ima na Finskem sedež in ima pri nakupu podjetja vlogo prodajalca, in ciljna družba nakupa podjetja na Finskem nima sedeža? 2. Ali je za to zadevo pomembno, da zavarovanje krije le davčno odgovornost, ki je nastala za ciljno družbo pred izvedbo nakupa podjetja? 3. Ali je za to zadevo pomembno, ali so predmet nakupa podjetja delnice ali veja dejavnosti ciljne družbe? 4. Ali je v primeru, v katerem so predmet nakupa podjetja delnice ciljne družbe, pomembno, da se zagotovila, ki jih je prodajalec dal kupcu, nanašajo zgolj na to, da so delnice, ki se prodajajo, last prodajalca in da niso predmet terjatev tretjih strank?“
3.

Pravo Evropske unije – Načela – Pravica do obrambe – Načelo kontradiktornosti – Spoštovanje v okviru sodnega postopka – Obseg – Odločba, ki temelji na odgovorih in dokumentih, ki jih je stranka posredovala po obravnavni in ki niso bili predmet kontradiktorne razprave z drugo stranko – Kršitev (Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47) (Glej točke od 102 do 104 in od 114 do 116.)
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 15. oktobra 2020 – Deza/Komisija

(Zadeva C‑813/18 P)

„Pritožba – Okolje – Uredba (ES) št. 1272/2008 – Razvrščanje, označevanje in pakiranje nekaterih snovi ter nekaterih zmesi – Uredba (EU) 2017/776 – Razvrstitev antrakinona – Snov, za katero se domneva, da ima zmožnost za rakotvornost za ljudi – Napake pri razlagi in uporabi Uredbe št. 1272/2008 in načela pravne varnosti – Izkrivljanje dejstev in dokazov – Obseg nadzora“

1. Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju (Člen 256 (1), drugi pododstavek, PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točki 37 in 38.)

2. Približevanje zakonodaj – Razvrščanje, pakiranje in označevanje snovi ter zmesi – Uredba št. 1272/2008 – Prilagoditev tehničnemu in znanstvenemu napredku – Razvrstitev antrakinona kor rakotvorne snovi – Diskrecijska pravica organov Unije – Obseg – Sodni nadzor – Meje (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1272/2008) (Glej točki 40 in 41.)

3. Pritožba – Razlogi – Nezadostna ali nasprotujoča si obrazložitev – Dopustnost – Obseg obveznosti obrazložitve – Implicitna obrazložitev Splošnega sodišča – Dopustnost – Pogoji (Člen 256(1), drugi pododstavek, PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točke 57, 58, 84 in 85.)

4. Pritožba – Razlogi – Neopredelitev navedene napačne uporabe prava – Nedopustnost (Člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča člena 168(1)(d) in 169(2)) (Glej točki 96 in 97.)

Izrek

1. Pritožba se zavrne.

2. Družba Deza a.s. poleg svojih stroškov nosi stroške Evropske komisije.
1.

Portugalska republika s tem, da 61 območij, pomembnih za Skupnost, ki jih je Evropska komisija priznala z Odločbo Komisije 2004/813/ES z dne 7. decembra 2004 o sprejemu, v skladu z Direktivo Sveta 92/43/EGS, seznama območij, pomembnih za Skupnost, za atlantsko biogeografsko regijo in z Odločbo Komisije 2006/613/ES z dne 19. julija 2006 o sprejetju seznama območij v sredozemski biogeografski regiji, pomembnih za Skupnost, v skladu z Direktivo Sveta 92/43/EGS, ni kar najhitreje in najpozneje v roku šestih let po sprejetju teh odločb označila za posebna ohranitvena območja in s tem, da ni sprejela potrebnih ohranitvenih ukrepov, ki ustrezajo ekološkim zahtevam naravnih habitatnih tipov iz Priloge I k Direktivi Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst in vrst iz Priloge II k tej direktivi, ki so prisotne na teh območjih, pomembnih za Skupnost, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 4(4) in člena 6(1) navedene direktive.
2.

Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Določitev osnovnega zneska – Ugotovitev vrednosti prodaje – Prodaja, opravljena v posredni ali neposredni povezavi s kršitvijo – Upoštevanje prodaje na svetovni ravni, da bi odražala relativno težo vsakega podjetja pri kršitvi – Spoštovanje načela enakega obravnavanja – Upoštevanje razlik in okoliščin, ki so lastne zadevnim podjetjem v drugi fazi izračuna globe – Dopustnost (Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člena 20 in 21; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2) in (3); Sporočilo Komisije 2006/C 210/02, točki 13 in 18) (Glej točke od 51 do 63.)
3.

Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni nosi svoje stroške in naloži se mu plačilo stroškov CJ v zvezi s postopkom na prvi stopnji in pritožbenim postopkom.
(Glej točke od 35 do 37.)

Člen 3 in člen 4(1) Direktive (EU) 2016/343 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o krepitvi nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in krepitvi pravice biti navzoč na sojenju v kazenskem postopku je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta sprejetju predhodnih procesnih odločb, kot je sklep sodnega organa o nadaljnjem trajanju pripora, ki temeljijo na sumih ali obremenilnih dokazih, če v teh odločbah priprta oseba ni označena za krivo. Ta direktiva pa ne ureja pogojev, pod katerimi je mogoče sprejeti sklepe o priporu.

(Glej točko 49 in izrek.)
106

V teh okoliščinah je treba zavrniti tudi trditve družbe ADR v zvezi z vprašanjem, ali je treba prejemniku nepovratnih sredstev dovoliti, da drugače, kot je to določeno s pogodbenimi določili, dokaže, da so stroški nastali. Po eni strani so namreč finančni pogoji, določeni s pogodbenimi določili, za obe pogodbeni stranki zavezujoči, Komisije, ki je k temu zavezana enako kot prejemnik nepovratnih sredstev, namreč ni mogoče prisiliti, da od njih odstopi s tem, da dopusti druga dokazna sredstva. Po drugi strani taki preudarki vsekakor spadajo v okvir presoje dokazov, ki jo opravi Splošno sodišče. Splošno sodišče pa je edino pristojno za ugotavljanje in presojo upoštevnih dejstev ter za presojo dokazov. Presoja teh dejstev in dokazov, razen v primeru njihovega izkrivljanja, torej ni pravno vprašanje, ki je kot tako predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe (sodba z dne 28. junija 2005, Dansk Rørindustri in drugi/Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P, EU:C:2005:408, točka 177 in navedena sodna praksa).
Poglavje II Direktive 2004/48, naslovljeno „Ukrepi, postopki in pravna sredstva“, vsebuje člene od 3 do 15 te direktive. Člen 3, naslovljen „Splošne obveznosti“, določa:

„1. Države članice predvidijo ukrepe, postopke in pravna sredstva, potrebne za zagotovitev uveljavitve pravic intelektualne lastnine, ki jih zajema ta direktiva. Ti ukrepi, postopki in pravna sredstva so pošteni in pravični in niso po nepotrebnem zapleteni ali dragi in ne vsebujejo nerazumnih časovnih rokov ali neupravičenih zamud.

2. Ti ukrepi, postopki in pravna sredstva so tudi dejanski, sorazmerni in odvračilni in se uporabljajo na tak način, da se izogibajo ustvarjanju ovir za zakonito trgovino in zagotavljajo zaščito pred zlorabo.“
71

Najprej je treba glede pogoja, ki se nanaša na omejeno in določeno število odvzemov ali zadrževanj nekaterih osebkov zadevne vrste, poudariti, da bo to število v vsakem primeru odvisno od ravni populacije vrste, njenega stanja ohranjenosti in njenih bioloških značilnosti. To število je treba tako določiti na podlagi nespornih znanstvenih geografskih, podnebnih, okoljskih in bioloških informacij in glede na tiste informacije, ki omogočajo presojo položaja v zvezi z razmnoževanjem in skupno letno smrtnostjo zadevne vrste zaradi naravnih razlogov (glej po analogiji sodbi z dne 8. junija 2006, WWF Italia in drugi, C‑60/05, EU:C:2006:378, točki 25 in 29, in z dne 21. junija 2018, Komisija/Malta, C‑557/15, EU:C:2018:477, točka 62).
20

V teh okoliščinah je Consiglio di Stato (državni svet) prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil to vprašanje: „Ali je treba člen 28(2), prvi stavek, Direktive 2014/24/EU razlagati tako, da zahteva popolno pravno in gospodarsko identiteto med gospodarskimi subjekti, izbranimi v predizboru, in tistimi, ki predložijo ponudbe v okviru omejenega postopka, in zlasti, ali je treba to določbo razlagati tako, da nasprotuje sporazumu, ki so ga holdingi, ki obvladujejo dva gospodarska subjekta, izbrana v predizboru, sklenili v času med predizborom in predložitvijo ponudb, če (a) je predmet in učinek takega sporazuma (med drugim) izvedba združitve s prevzemom enega podjetja, izbranega v predizboru, v drugo tako podjetje (posel, ki ga je med drugim dovolila Evropska komisija); (b) so se posledice združitve pokazale šele potem, ko je prevzemna družba že predložila ponudbo (zato je bila njena sestava ob predložitvi ponudbe nespremenjena glede na sestavo ob predizboru); (c) se je prevzeto podjetje (katerega sestava ni bila spremenjena na zadnji dan roka za predložitev ponudb) vseeno odločilo, da ne sodeluje v omejenem postopku, verjetno zaradi programa, ki je bil določen v sporazumu med holdingi?“
Člen 1(1), tretji pododstavek, in (3) Direktive 89/665, ki ima skoraj povsem enako besedilo kot člen 1(1), tretji pododstavek, in (3) Direktive 92/13, določa:

„1. […]

Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da se v zvezi z javnimi naročili s področja uporabe Direktive 2004/18/ES [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132)] zagotovi učinkovita in zlasti čim hitrejša revizija odločitev, ki so jih sprejeli naročniki, skladno s pogoji, določenimi v členih 2 do 2f te direktive, na podlagi obrazložitve, da so takšne odločitve kršile zakonodajo [Unije] na področju javnih naročil ali nacionalne predpise o izvajanju te zakonodaje.

[…]

3. Države članice zagotovijo, da so revizijski postopki v skladu z natančnimi pravili, ki jih lahko določi država članica, na voljo vsaj osebam, ki imajo ali so imele interes za dodelitev določenega javnega naročila in ki jim je z domnevno kršitvijo nastala škoda ali bi jim lahko nastala škoda.“