ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
20

V teh okoliščinah je Tribunale di Milano (sodišče v Milanu) prekinilo postopek in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali člen 11(1)(d) ali (f) [Direktive 2003/109] nasprotuje nacionalni zakonodaji, kakršna je obravnavana, ki določa, da vlada države članice izda dokument, ki daje pravico do popusta na dobavo blaga ali storitev s strani javnih ali zasebnih subjektov, ki so sklenili pogodbo z vlado te države članice, samo državljanom te države članice in drugih držav članic Evropske unije, pri čemer so izključeni državljani tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas? 2. Ali člen 12(1)(e) [Direktive 2011/98] v povezavi s členom 1(z) in členom 3(1)(j) [Uredbe 2004/883] ali člen 12(1)(g) [Direktive 2011/98] nasprotuje nacionalni zakonodaji, kakršna je obravnavana, ki določa, da vlada države članice izda dokument, ki daje pravico do popusta na dobavo blaga ali storitev s strani javnih ali zasebnih subjektov, ki so sklenili pogodbo z vlado te države članice, samo državljanom te države članice in drugih držav članic Evropske unije, pri čemer so izključeni državljani tretjih držav iz člena 3(1)(b) in (c) [Direktive 2011/98]? 3. Ali člen 14(1)(e) [Direktive 2009/50] v povezavi s členom 1(z) in členom 3(1)(j) [Uredbe 2004/883] ali člen 14(1)(g) [Direktive 2009/50] nasprotujeta nacionalni zakonodaji, kakršna je obravnavana, ki določa, da vlada države članice izda dokument, ki daje pravico do popusta na dobavo blaga ali storitev s strani javnih ali zasebnih subjektov, ki so sklenili pogodbo z vlado te države članice, samo državljanom te države članice in drugih držav članic Evropske unije, pri čemer so izključeni državljani tretjih držav, ki so imetniki ‚modre karte EU‘ iz [Direktive 2009/50/ES]? 4. Ali člen 29 [Direktive 2011/95] nasprotuje nacionalni zakonodaji, kakršna je obravnavana, ki določa, da vlada države članice izda dokument, ki daje pravico do popusta na dobavo blaga ali storitev s strani javnih ali zasebnih subjektov, ki so sklenili pogodbo z vlado te države članice, samo državljanom te države članice in drugih držav članic Evropske unije, pri čemer so izključeni državljani tretjih držav, ki uživajo mednarodno zaščito?“
1.

Člen 65(2) in (5) Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 465/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012, je treba razlagati tako, da se uporablja za položaj, v katerem je zadevna oseba, preden je postala popolnoma brezposelna, imela stalno prebivališče v državi članici, ki ni pristojna država članica, in ni dejansko opravljala dejavnosti zaposlene osebe, temveč je bila odsotna z dela zaradi bolezni in je iz tega naslova prejemala dajatve za bolezen, ki jih je izplačevala pristojna država članica, vendar le če je upravičenost do take dajatve v skladu z nacionalnim pravom pristojne države članice izenačena z opravljanjem dejavnosti zaposlene osebe.
1.

Pravico državljanov Unije do prostega gibanja, določeno v členu 21 PDEU in natančneje urejeno v Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC, je treba ob upoštevanju določb o prehajanju meja iz Uredbe (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 610/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013, razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, s katero država članica pod grožnjo kazenskih sankcij svojim državljanom naloži, da morajo pri potovanju v drugo državo članico ne glede na prevozno sredstvo in itinerar imeti pri sebi veljavno osebno izkaznico ali potni list, če so podrobna pravila o teh sankcijah v skladu s splošnimi načeli prava Unije, med drugim z načeloma sorazmernosti in prepovedi diskriminacije.
90

Komisija na tretjem mestu v zvezi z aglomeracijo Habo, katere čistilna naprava ima zmogljivost čiščenja odpadne vode za PE v višini 17.000, meni, da je bilo v navedeni napravi odstranjenih samo 33 % dušika in da Kraljevina Švedska ni z ničimer utemeljila svojih trditev, da je zmanjšanje dušika med aglomeracijo Habo in Baltskim morjem znašalo od 78 do 87 %. Po mnenju Komisije model Hydrological Predictions for the Environment (hidrološke napovedi za okolje, v nadaljevanju: model HYPE) ne omogoča ugotoviti, ali aglomeracija Habo izpolnjuje zahteve iz Direktive 91/271. Iz modela HYPE naj bi izhajalo, da zmanjšanje dušika v vseh jezerih in vodotokih med aglomeracijo Habo in Baltskim morjem znaša 87 %, preden odpadna voda doseže občutljivo obalno območje. Poleg tega naj bi iz uradne izjave meteorološkega in hidrološkega inštituta Švedske (v nadaljevanju: MHIŠ) izhajalo, da naj bi skupno zmanjšanje dušika, pri katerem se upošteva tudi naravno zadržanje, znašalo 91 %.
3

V uvodnih izjavah 7, 67, 71 in 72 Uredbe št. 650/2012 je navedeno: „(7) Pravilno delovanje notranjega trga bi bilo treba omogočiti z odpravo ovir za prosto gibanje oseb, ki se danes srečujejo s težavami pri uveljavljanju svojih pravic pri dedovanju s čezmejnimi posledicami. V evropskem območju pravice morajo imeti državljani možnost vnaprej urediti svoje dedovanje. Učinkovito je treba zagotavljati pravice dedičev in volilojemnikov, drugih oseb, ki so blizu zapustniku, ter upnikov zapuščine. […] (67) Za hitro, nemoteno in učinkovito urejanje dedovanja s čezmejnimi posledicami v Evropski uniji bi moral[i] imeti dediči, volilojemniki, izvršitelji oporoke ali upravitelji zapuščine možnost, da zlahka dokažejo svoj status in/ali uveljavlja[jo] svoje pravice in pooblastila v drugi državi članici, na primer v državi članici, v kateri je zapuščina. V ta namen bi morala ta uredba določati uvedbo enotnega potrdila, tj. evropskega potrdila o dedovanju (v nadaljnjem besedilu: potrdilo), ki se izda za uporabo v drugi državi članici. […] (71) Potrdilo bi moralo imeti enake učinke v vseh državah članicah. Samo po sebi ne bi smelo biti izvršilni naslov, imeti pa bi moralo dokazno moč, poleg tega bi se moralo zanj predpostavljati, da točno odraža elemente, ki so bili ugotovljeni po pravu, ki se uporablja za dedovanje, ali po katerem koli drugem pravu, ki se uporablja za posamezne elemente, kot je materialna veljavnost razpolaganja za primer smrti. […] Vsakomur, ki izroči plačilo ali preda zapuščino osebi, ki je v potrdilu navedena kot upravičena, da prejme takšno plačilo ali premoženje kot dedič ali volilojemnik, bi bilo treba zagotoviti ustrezno zaščito, če je ravnal v dobri veri in se pri tem zanašal na to, da so informacije, navedene v potrdilu, točne. Enako zaščito bi bilo treba zagotoviti vsakomur, ki se zanaša na to, da so informacije, navedene v potrdilu, točne, in ki kupi ali prejme premoženje od osebe, ki je v potrdilu navedena kot upravičena, da razpolaga s tem premoženjem. Zaščito bi bilo treba zagotoviti, če se predložijo še vedno veljavne overjene kopije. […] (72) Pristojni organ bi moral izdati potrdilo na zahtevo. Organ izdajatelj bi moral izvirnik potrdila obdržati, prosilcu zahtevka in vsem drugim osebam, ki izkažejo upravičeni interes, pa izdati eno ali več overjenih kopij. […]“
38

To poreklo je treba namreč vsekakor določiti glede na odločilno merilo „zadnje bistvene predelave ali obdelave“ zadevnega blaga (glej v tem smislu sodbi z dne 13. decembra 1989, Brother International, C‑26/88, EU:C:1989:637, točka 15, in z dne 11. februarja 2010, Hoesch Metals and Alloys, C‑373/08, EU:C:2010:68, točka 38). Kot je razvidno iz sodne prakse Sodišča, je treba ta izraz razumeti tako, da napotuje na fazo proizvodnega postopka, v kateri to blago pridobi svojo namembnost (glej v tem smislu sodbo z dne 13. decembra 2007, Asda Stores, C‑372/06, EU:C:2007:787, točka 36 in navedena sodna praksa) ter posebne lastnosti in sestavo, ki jih prej ni imelo (glej v tem smislu sodbi z dne 26. januarja 1977, Gesellschaft für Überseehandel, 49/76, EU:C:1977:9, točka 6, in z dne 11. februarja 2010, Hoesch Metals and Alloys, C‑373/08, EU:C:2010:68, točka 46), in ki pozneje ne zahtevajo večjih kakovostnih sprememb (glej v tem smislu sodbo z dne 11. februarja 2010, Hoesch Metals and Alloys, C‑373/08, EU:C:2010:68, točka 47 in navedena sodna praksa).
1.

Republika Portugalska s tem, da na eni strani ni sestavila strateških kart hrupa v zvezi z glavnimi cestami PT_a_rd00410, PT_a_rd00458, PT_a_rd00460, PT_a_rd00462 in PT_a_rd00633 niti akcijskih načrtov za strnjeni naselji Amadora in Porto ter za glavne ceste in glavne železniške proge iz priloge k tej sodbi, in na drugi strani s tem, da Evropski komisiji ni sporočila informacij, pridobljenih s temi kartami, niti povzetkov teh akcijskih načrtov, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima v skladu s členom 7(2), prvi pododstavek, členom 8(2) in členom 10(2) Direktive 2002/49/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. junija 2002 o ocenjevanju in upravljanju okoljskega hrupa v povezavi s Prilogo VI k tej direktivi.
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 3. februarja 2021 –
Rottendorf Pharma
(Zadeva C-92/20)1
„Predhodno odločanje  –  Carinska unija  –  Carinski zakonik Skupnosti  –  Uredba (EGS)  
št. 2913/92  –  Člen 239(1), druga alineja  –  Povračilo zakonito odmerjenih carinskih dajatev  –  
Posebni položaj  –  Izdaja dovoljenja za sprostitev v prosti promet  –  Razveljavitev dovoljenja in 
izdaja dovoljenja za aktivno oplemenitenje z učinkom za nazaj  –  Ponoven izvoz blaga izven 
ozemlja Evropske unije  –  Nepredložitev blaga na carini “
1. Lastna sredstva Evropske unije  –  Povrnitev ali opustitev uvoznih ali izvoznih dajatev  –  
Pravičnostna klavzula, uvedena s členom 239 Carinskega zakonika  –  Pogoji  –  
Obstoj posebnega primera  –  Neobstoj okoliščin, ki vključujejo goljufivo ravnanje ali očitno 
malomarnost zadevne osebe  –  Kumulativnost
(Uredba Sveta št. 2913/92, člen 239)
(Glej točko 27 in izrek.)
2. Lastna sredstva Evropske unije  –  Povrnitev ali opustitev uvoznih ali izvoznih dajatev  –  
Pravičnostna klavzula, uvedena s členom 239 Carinskega zakonika  –  Pogoji  –  
Obstoj posebnega primera  –  Pojem  –  Ponovni izvoz blaga v tretjo državo, ne da bi bilo 
vnešeno v gospodarski krogotok Evropske unije  –  Izključitev  –  Davek, dolgovan zaradi 
napake v zvezi z informacijami v informacijskem sistemu gospodarskega subjekta, ker slednji 
ni upošteval pogojev iz tega dovoljenja  –  Nevplivanje
(Uredba Sveta št. 2913/92, člen 239)
(Glej točke 30, od 32 do 38 in izrek.)
Izrek
Člen 239(1), druga alinea, Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem 
zakoniku Skupnosti je treba razlagati tako, da lahko gospodarski subjekt, na eni strani, vloži 
zahtevek za povračilo carinskih dajatev, ki jih je plačal, le takrat, ko je v posebnem položaju, in ni 
podana očitna malomarnost ali goljufiv namen z njegove strani, in na drugi strani, da dejstvo, da je 
SLZbirka odločb sodne prakse
1 UL C 201, 15.6.2020.
ECLI:EU:C:2021:90                                                                                                           1OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLOČBAH
bilo zadevno blago ponovno izvoženo v tretjo državo, ne da bi bilo vnešeno v gospodarski 
krogotok Evropske unije, ne zadostuje za ugotovitev, da je bil ta gospodarski subjekt v posebnem 
položaju. Enak sklep velja, kadar je bilo ravnanje, ki je privedlo do naložitve zadevnih carinskih 
dajatev, povzročeno zaradi napake v zvezi z informacijami v informacijskem sistemu tega 
gospodarskega subjekta, ker bi se bilo takšni napaki mogoče izogniti, če bi isti gospodarski 
subjekt upošteval pogoje iz tega dovoljenja, ki mu je bilo odobreno.
2                                                                                                                   ECLI:EU:C:2021:90
2.

Agencije Evropske unije – Satelitski center Evropske unije (SatCen) – Nepogodbena odgovornost – Povrnitev škode, nastale uslužbencu – Tesna zveza med ničnostnimi in odškodninskimi tožbami – Nedopustnost ničnostne tožbe, ki povzroči nedopustnost odškodninske tožbe (členi 263, 268 in 340 PDEU) (Glej točki 48 in 49.)
9

Člen 31(8) navedene direktive, naslovljen „Postopek obravnavanja“, določa: „Države članice lahko določijo, da se v skladu s temeljnimi načeli in jamstvi iz poglavja II prošnje obravnavajo pospešeno in/ali v skladu s členom 43 na meji ali v tranzitnem območju, če: (a) je prosilec pri predložitvi svoje prošnje in navajanju dejstev omenil samo vprašanja, ki niso pomembna za preučitev, ali prosilec izpolnjuje pogoje kot upravičenec do mednarodne zaščite, na podlagi Direktive 2011/95/EU [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite (prenovitev) (UL 2011, L 337, str. 9)]; (b) prosilec prihaja iz varne izvorne države v smislu te direktive; (c) je prosilec zavajal organe tako, da je dajal napačne informacije ali dokumente ali zamolčal pomembne informacije ali dokumente o svoji identiteti in/ali državljanstvu, ki bi lahko negativno vplivali na odločitev; (d) je verjetno, da je prosilec zlonamerno uničil ali odsvojil osebni dokument ali potno listino, ki bi pomagala pri ugotavljanju njegove identitete ali državljanstva; (e) so prosilčeve navedbe očitno nedosledne in protislovne, očitno lažne ali očitno malo verjetne in v nasprotju z dovolj preverjenimi informacijami o izvorni državi, zaradi česar je njegova prošnja očitno neprepričljiva glede trditve, da prosilec izpolnjuje pogoje kot upravičenec do mednarodne zaščite, na podlagi Direktive [2011/95]; (f) je prosilec vložil naknadno prošnjo za mednarodno zaščito, ki ni dopustna v skladu s členom 40(5); (g) je prosilec podal prošnjo samo zaradi tega, da bi odložil ali onemogočil izvršitev prejšnje ali skorajšnje odločbe, na podlagi katere bi moral biti odstranjen; (h) je prosilec nezakonito vstopil na ozemlje države članice ali protipravno podaljšal svoje bivanje in se brez pravega razloga ni javil oblastem ali ni podal prošnje za mednarodno zaščito v najkrajšem možnem času glede na okoliščine njegovega vstopa; (i) prosilec noče izpolniti obveznosti v zvezi z oddajo prstnih odtisov v skladu z Uredbo (EU) št. 603/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi sistema Eurodac za primerjavo prstnih odtisov zaradi učinkovite uporabe Uredbe (EU) št. 604/2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva, in o zahtevah za primerjavo s podatki iz sistema Eurodac, ki jih vložijo organi kazenskega pregona držav članic in Europol zaradi kazenskega pregona[, ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1077/2011 o ustanovitvi Evropske agencije za operativno upravljanje obsežnih informacijskih sistemov s področja svobode, varnosti in pravice (UL 2013, L 180, str. 1)]; ali […]“
43

Res je, da ta ureditev določa tudi različne pogoje za dostop do pomoči za zagon dejavnosti glede na to, ali mladi kmet kmetijsko gospodarstvo vzpostavi z drugimi mladimi kmeti ali z drugimi kmeti, ki ne spadajo v to kategorijo. Vendar nobena določba Uredbe št. 1305/2013 niti Delegirane uredbe št. 807/2014 ne določa, da morajo biti pogoji za dostop do pomoči za zagon dejavnosti mladih kmetov, ki so v dveh različnih položajih, enakovredni. Poleg tega je v skladu s ciljem pomoči za zagon dejavnosti mladih kmetov, da so pogoji za dostop do te pomoči ugodnejši za mlade kmete, ki skupaj vzpostavijo kmetijsko gospodarstvo, kot za mladega kmeta, ki to gospodarstvo vzpostavi s kmeti, ki ne spadajo v to kategorijo.
67

F. De Esteban Alonso opozarja, da je bila nepremoženjska škoda zaradi negotovosti in zaskrbljenosti uslužbenca, ki je bila zaradi odločitve Komisije neupravičeno podaljšana, že priznana v sodni praksi. Splošno sodišče naj bi v sodbi z dne 8. julija 2008, Franchet in Byk/Komisija (T‑48/05, EU:T:2008:257), razsodilo, da sta tožeči stranki zaradi nezakonitega ravnanja urada OLAF in Komisije morali občutiti krivico in nezadovoljstvo ter okrnitev njune časti in poklicni ugled, in naj bi zato Komisiji naložilo povračilo te nepremoženjske škode. V obravnavani zadevi naj bi odločitev o sprožitvi sodnega postopka, medtem ko notranja preiskava, ki jo je vodil urad OLAF, še vedno ni bila končana, ter nato vložitev pritožbe zoper sklep o ustavitvi postopka in vložitev kasacijske pritožbe, čeprav Komisija ni imela dovolj natančnih in upoštevnih informacij, nujno zelo resno okrnila čast in poklicni ugled zadevne osebe.
31

V zvezi s tem iz besedila te določbe izhaja, da ima okvirni sporazum široko področje uporabe, saj se na splošno nanaša na „delavce, zaposlene za določen čas, ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi ali delovno razmerje, kakor ju opredeljujejo zakoni, kolektivne pogodbe ali običaji v vsaki državi članici“. Poleg tega opredelitev pojma „delavec, zaposlen za določen čas“ v smislu določbe 3, točka 1, okvirnega sporazuma, zajema vse delavce, brez razlikovanja glede na to, ali je delodajalec, pri katerem so zaposleni, javni ali zasebni subjekt, in ne glede na opredelitev njihove pogodbe po nacionalnem pravu (sodba z dne 16. julija 2020, Governo della Repubblica italiana (Status italijanskih mirovnih sodnikov), C‑658/18, EU:C:2020:572, točka 115 in navedena sodna praksa).
56

Iz tega prav tako izhaja, da je posredovanje tega organa v skladu z Direktivo 2009/103 in v zvezi z znanim vozilom določeno le v primerih, v katerih je sklenitev zavarovanja iz člena 3, prvi odstavek, Direktive 2009/103 obvezna, zato je razlaga iz točke 47 te sodbe potrebna tudi za zagotovitev uresničitve cilja varstva oškodovancev v prometnih nesrečah, povzročenih z motornimi vozili, saj ta razlaga zagotavlja, da oškodovanci v vsakem primeru prejmejo odškodnino, bodisi od zavarovalnice, na podlagi pogodbe, sklenjene s tem namenom, bodisi od organa iz člena 10 Direktive 2009/103, kadar obveznost zavarovanja vozila, udeleženega v nesreči, ni izpolnjena, ali kadar je to vozilo neznano. V zvezi s tem je treba poudariti, da si je zakonodajalec Evropske unije stalno prizadeval za izpolnitev in krepitev tega cilja, na katerega se nanašajo zaporedne direktive o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi takih vozil, in da je znova potrjen v uvodni izjavi 2 Direktive 2009/103 (glej v tem smislu sodbo z dne 4. septembra 2018, Juliana, C‑80/17, EU:C:2018:661, točka 47 in navedena sodna praksa).
60

Poleg tega je treba ugotoviti, da se spor o glavni stvari nanaša na evropski nalog za prijetje, ki je bil izdan na podlagi aktov o priznavanju in izvrševanju sodbe, ki jo je izdalo sodišče Kraljevine Norveške, tretje države, ki ima privilegirane odnose z Unijo, ki presegajo okvir gospodarskega in trgovinskega sodelovanja, saj je stranka Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, sodeluje v skupnem evropskem azilnem sistemu, izvaja in uporablja schengenski pravni red ter je z Unijo sklenila Sporazum o postopku predaje med državami članicami Evropske unije ter Islandijo in Norveško, ki je začel veljati 1. novembra 2019. Pogodbenice tega sporazuma so v preambuli izrazile medsebojno zaupanje v strukturo in delovanje svojih pravnih sistemov ter v svojo sposobnost zagotavljanja pravičnega sojenja.
12

Člen 5 navodil, ki jih je urad OLAF dal svojim uslužbencem glede preiskovalnih postopkov, je v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja (v nadaljevanju: navodila urada OLAF), določal: „1. Enota ,Preiskave – Izbor in pregled‘ lahko po potrebi stopi v stik z zadevnim virom informacij, institucijo, organom, uradom ali agencijo Unije, da bi pridobila pojasnila in dodatne dokumente v zvezi z izvirnimi informacijami. Ta enota lahko tudi vpogleda v zbirke podatkov in druge vire, ki so na voljo uradu OLAF. Če je za izbirni postopek treba zbrati dodatne informacije, lahko enota ,Preiskave – Izbor in pregled‘ med drugim: (a) zbira dokumentacije in informacije; (b) zbira informacije v okviru operativnih sestankov; (c) pridobi izjave vseh oseb, ki lahko zagotovijo relevantne informacije; (d) izvaja misije za ugotavljanje dejstev v državah članicah. 2. Kadar je vir informacij žvižgač, ga enota ,Preiskave – Izbor in pregled‘ v roku 60 dni obvesti o tem, koliko časa je potrebno za sprejetje ustreznih ukrepov. 3. Mnenje glede začetka preiskave ali usklajevanja je odvisno od tega, ali informacije spadajo v pristojnost urada OLAF za ukrepanje, ali zadostujejo za začetek preiskave ali usklajevanja ter ali spadajo med prednostne naloge preiskovalne politike, ki jih določi generalni direktor. 4. Pri oceni, ali je urad OLAF pristojen za ukrepanje, je treba upoštevati ustrezne uredbe in sklepe EU, mednarodne sporazume in druge pravne akte, ki se nanašajo na zaščito finančnih interesov EU, ter vse ostale interese EU. Pri oceni, ali informacije zadostujejo za začetek preiskave ali usklajevanja, je treba upoštevati zanesljivost vira in verodostojnost obtožb. Pri presoji upravičenosti začetka preiskave ali usklajevanja je treba poleg tega upoštevati vse informacije, pridobljene med izbirnim postopkom. Na podlagi prioritet politike preiskave se določijo merila, ki jih je treba uporabiti pri ugotavljanju, ali informacija spada v okvir priznane prioritete preiskave. 5. Enota ,Preiskave – Izbor in pregled‘ generalnemu direktorju izda mnenje o tem, ali bi bilo treba začeti preiskavo ali zadevo opustiti, v dveh mesecih od registracije prejetja informacije.“
39

V zvezi s tem je treba, kot je generalna pravobranilka navedla v točkah od 22 do 33 sklepnih predlogov, opredeliti značilnosti zadevne transakcije (sodbi z dne 29. marca 2007, Aktiebolaget NN, C‑111/05, EU:C:2007:195, točka 22, in z dne 18. januarja 2018, Stadion Amsterdam, C‑463/16, EU:C:2018:22, točka 30), pri čemer je treba izhajati iz stališča povprečnega potrošnika (sodba z dne 19. julija 2012, Deutsche Bank, C‑44/11, EU:C:2012:484, točka 21 in navedena sodna praksa). Sklop indicev, ki se uporabljajo v ta namen, vključuje različne elemente, od katerih je namen prvih, ki so intelektualne narave in odločilnega pomena, ugotoviti, ali so elementi zadevne transakcije neločljivo povezani ali ne (sodba z dne 28. februarja 2019, Sequeira Mesquita, C‑278/18, EU:C:2019:160, točka 30) in ali je njen gospodarski namen enoten ali ne (sodba z dne 2. julija 2020, Blackrock Investment Management (UK), C‑231/19, EU:C:2020:513, točka 34), drugi elementi, ki so materialne narave in niso odločilnega pomena (glej v tem smislu sodbo z dne 5. februarja 1999, CPP, C‑349/96, EU:C:1999:93, točka 31), pa po potrebi pomagajo pri analizi prvih elementov, in sicer so to elementi, kot je ločen (sodba z dne 17. januarja 2013, BGŻ Leasing, C‑224/11, EU:C:2013:15, točka 43) oziroma skupni dostop (sodba z dne 8. decembra 2016, Stock ’94, C‑208/15, EU:C:2016:936, točka 33) do zadevnih storitev ali obstoj enotnega (sklep z dne 19. januarja 2012, Purple Parking in Airparks Services, C‑117/11, neobjavljen, EU:C:2012:29, točka 34 in navedena sodna praksa) oziroma ločenega zaračunavanja (sodba z dne 18. januarja 2018, Stadion Amsterdam, C‑463/16, EU:C:2018:22, točka 27).