SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (tretji senat)

z dne 14. februarja 2007

Zadeva T-435/04

Manuel Simões Dos Santos

proti

Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)

„Javni uslužbenci – Uradniki in uslužbenci UUNT – Ocenjevanje in napredovanje – Izbris in ponoven izračun skupka točk za delovno uspešnost – Prehodna ureditev – Ničnostna tožba – Ugovor nezakonitosti – Prepoved retroaktivnosti – Načeli zakonitosti in pravne varnosti – Pravna podlaga – Legitimno pričakovanje – Enako obravnavanje“

Predmet: Tožba zaradi predloga za razglasitev ničnosti odločbe UUNT z dne 7. julija 2004 o zavrnitvi pritožbe tožeče stranke z dne 11. marca 2004 in odločbe UUNT z dne 15. decembra 2003 o določitvi skupka točk za delovno uspešnost v okviru napredovalnega obdobja 2003 ter obvestila paritetnega odbora za ocenjevanje z dne 12. decembra 2003.

Odločitev: Odločba UUNT z dne 15. decembra 2003 o dokončni dodelitvi točk za delovno uspešnost tožeči stranki v okviru ocenjevalnega obdobja 2003 in odločba UUNT z dne 7. julija 2004 o zavrnitvi pritožbe tožeče stranke z dne 11. marca 2004 se razglasita za nični v delu, iz katerega izhaja, da so bile točke za delovno uspešnost tožeče stranke, ki so bile priznane z odločbo o napredovanju PERS-PROM-39-03rev1 z dne 30. marca 2004, izbrisane. V preostalem se tožba zavrne. UUNT se naloži plačilo stroškov.

Povzetek

1. Uradniki – Napredovanje – Sprejetje novega sistema napredovanja

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

2. Uradniki – Napredovanje – Sprejetje novega sistema napredovanja

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

3. Uradniki – Načela – Načeli zakonitosti in pravne varnosti

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

4. Uradniki – Napredovanje – Sprejetje novega sistema napredovanja

(Kadrovski predpisi za uradnike, členi 45, 90 in 91)

1. Retroaktivnosti ni, kadar se spremembe predpisov uporabljajo za prihodnje učinke položajev, nastalih na podlagi prejšnjih predpisov, saj načela zaupanja v pravo ni mogoče tako razširiti, da bi na splošno preprečilo tako uporabo. Zato se notranji predpisi, ki jih institucija sprejme v zvezi z izvajanjem novega sistema ocenjevanja in napredovanja, ne uporabljajo retroaktivno, če so zaradi novega načina izračuna točk za delovno uspešnost povzročili, da se od napredovalnega obdobja po začetku njihove veljavnosti ne upoštevajo prejšnje točke za delovno uspešnost uradnika, priznane na podlagi prejšnjih predpisov. Uprava mora namreč po začetku veljavnosti novega sistema prejšnjim dejstvom, zaradi katerih so bile točke za delovno uspešnost priznane v prejšnjih napredovalnih obdobjih na podlagi prejšnjih sistemov, ki so bili med tem razveljavljeni, pripisati pravne posledice, predvidene v novih določbah.

Poleg tega niti dejstvo, da se nekatere točke za napredovanje izračunajo glede na delovno dobo uradnika v nazivu, pridobljenem na določen datum ali od določenega datuma pred začetkom veljavnosti teh predpisov, ne pomeni retroaktivne uporabe novih predpisov, ker tak datum ni navezovalna okoliščina za uporabo novih predpisov za prihodnji položaj zadevnega uradnika. Taki predpisi so omejeni na urejanje poznejšega poteka kariere in hkrati zakonito upoštevajo dopolnjena obdobja zaposlitve in prej nastala dejstva.

(Glej točke 95, 100, 101, 103 in 104.)

Napotitev na: Sodišče, 29. junij 1999, Butterfly Music, C‑60/98, Recueil, str. I‑3939, točki 24 in 25 ter navedena sodna praksa.

2. Institucije niso obvezane sprejeti posebnega sistema ocenjevanja in napredovanja, saj imajo široko diskrecijsko pravico pri izvajanju ciljev iz člena 45 Kadrovskih predpisov v skladu s svojimi potrebami organizacije in upravljanja zaposlenih. Hipotetično je cilj vsake spremembe veljavne metode za ocenjevanje in napredovanje uradnikov namreč odpraviti nekatere slabosti, ki izhajajo iz uporabe prejšnjih pravil. Torej je s takim procesom reforme, za katerega lahko uprava na podlagi široke diskrecijske pravice presodi, da je potreben, nujno tesno povezano, da se na dani datum uspešnost uradnikov začne ocenjevati na novi podlagi. Od uprave ni mogoče zahtevati, da v okviru novega sistema na popolnoma enak način upošteva vse točke za delovno uspešnost, dodeljene uradnikom na podlagi starega sistema, ker bi to reformi načina napredovanja skoraj neizogibno odvzelo vsak praktični pomen, zlasti ker uslužbenci nimajo pravice do ohranitve veljavnih predpisov.

Zato daje člen 45 Kadrovskih predpisov institucijam pri njihovi politiki upravljanja zaposlenih široko diskrecijsko pravico na področju izvajanja in spreminjanja sistema ocenjevanja in napredovanja, tako da sprejmejo splošne ukrepe. Posledično se uradnik načeloma ne more sklicevati na upravičena pričakovanja, da bodo v zvezi z njim sprejeti nekateri ukrepi, ki zagotavljajo ohranitev ugodnosti, ki izhajajo iz razveljavljenih prejšnjih predpisov, kar bi povzročilo neustrezno zmanjšanje te diskrecijske pravice. Sklicevanje na načelo zaupanja v pravo v zvezi s takim splošnim ukrepom je lahko torej uspešno samo izjemoma in v zelo posebnih okoliščinah. Namreč, čeprav lahko sodišče Skupnosti preveri, ali pristojna institucija pri izvajanju široke diskrecijske pravice v celoti upošteva meje te pravice, ostane dejstvo, da je obseg tega nadzora omejen, in sicer na vprašanje, ali so sprejeti ukrepi očitno neustrezni in ali je presoja institucije glede tega očitno napačna.

(Glej točki 132 in 133.)

Napotitev na: Sodišče, 5. oktober 1994, Nemčija proti Svetu, C‑280/93, Recueil, str. I‑4973, točka 90; Sodišče prve stopnje, 11. februar 2003, Leonhardt proti Parlamentu, T‑30/02, RecFP, str. I‑A‑41 in II‑265, točka 55 in navedena sodna praksa; Sodišče prve stopnje, 28. junij 2005, Industrias Químicas del Vallés proti Komisiji, T‑158/03, ZOdl., str. II‑2425, točka 95.

3. Vsak posamični ukrep, ki posega v položaj uradnika, v skladu z zahtevami, ki izhajajo iz načel zakonitosti in pravne varnosti, zahteva izrecno, natančno in nedvoumno pravno podlago. Uradniki in uslužbenci so namreč odvisni od široke diskrecijske pravice, ki jo uprava izvaja v kadrovskih zadevah, ta pravica pa je le omejeno uravnotežena z dolžnostjo skrbnega ravnanja, naloženo upravi. Zato se zdi toliko bolj pomembno, da vsak posamični akt, ki je bil sprejet v okviru izvajanja te široke diskrecijske pravice ter posega v položaj uradnika in vpliva na njegov osebni pravni položaj, temelji vsaj na izrecni pravni podlagi, ki je v zvezi s tem dovolj natančna in jasna. Poleg tega je mogoče samo ob brezpogojnem upoštevanju načela zahteve po izrecni pravni podlagi, ki izhaja iz načel zakonitosti in pravne varnosti, ki ju morajo vse institucije Skupnosti upoštevati pri upravljanju svojih zaposlenih, zagotoviti vsaj minimum predvidljivosti in preglednosti obsega posamičnih aktov, ki se lahko sprejmejo v zvezi z uradnikom pri izvajanju te široke diskrecijske pravice.

(Glej točko 143.)

Napotitev na: Sodišče, 29. junij 1994, Klinke proti Sodišču, C‑298/93 P, Recueil, str. I‑3009, točka 38; Sodišče prve stopnje, 27. junij 2001, X proti Komisiji, T‑214/00, RecFP, str. I‑A‑143 in II‑663, točke od 28 do 34.

4. Notranji predpisi, ki jih institucija sprejme v zvezi z izvajanjem novega sistema ocenjevanja in napredovanja ter katerih splošne in prehodne določbe se ne sklicujejo na točke za delovno uspešnost, ki izhajajo iz razveljavljenega prejšnjega sistema, niso zadostna pravna podlaga za izbris točk za delovno uspešnost uradnika, pridobljenih na podlagi prejšnjih predpisov. Izbris teh točk, čeprav le impliciten, je namreč posamični ukrep, ki posega v položaj zainteresirane osebe, ki v skladu z zahtevami, ki izhajajo iz načel zakonitosti in pravne varnosti, zahteva izrecno, natančno in nedvoumno pravno podlago. Določba novih predpisov, ki na splošno odreja razveljavitev in zamenjavo prejšnjega sistema napredovanja in ocenjevanja z novim sistemom, prav tako ni taka izrecna in natančna pravna podlaga za ta namen.

(Glej točko 144.)