Keywords

Summary



Keywords

1. Uskladitev davčnih zakonodaj – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Oseba, ki je dolžna plačati davek – Davčni zavezanec, ki opravlja storitve prek stalne poslovne enote, ki se nahaja v državi članici, v kateri se obračuna davek – Vključitev

(Direktiva Sveta 2006/112, kakor je bila spremenjena z direktivo 2010/88, člena 193 in 194)

2. Uskladitev davčnih zakonodaj – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Oseba, ki je dolžna plačati davek – Prejemnik storitve, ki se opravlja prek stalne poslovne enote ponudnika, ki se nahaja v isti državi članici – Prejemnik, ki je plačal davek na podlagi domnevnega neobstoja stalne poslovne enote ponudnika v tej državi – Napačna domneva – Možnost, da davčna uprava tega prejemnika šteje za osebo, ki je dolžna plačati davek – Neobstoj

(Direktiva Sveta 2006/112, kakor je bila spremenjena z direktivo 2010/88, člen 194)

3. Uskladitev davčnih zakonodaj – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Načelo davčne nevtralnosti – Obseg

(Direktiva Sveta 2006/112, kakor je bila spremenjena z direktivo 2010/88)

4. Uskladitev davčnih zakonodaj – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Načelo davčne nevtralnosti – Nacionalna zakonodaja, na podlagi katere lahko davčna uprava ponudniku zavrne povračilo plačanega davka – Nemožnost plačila računov s strani ponudnika – Nedopustnost

(Direktiva Sveta 2006/112, kakor je bila spremenjena z direktivo 2010/88)

Summary

1. Člen 193 Direktive Sveta 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2010/88, je treba razlagati tako, da je davek na dodano vrednost dolžan plačati le davčni zavezanec, ki opravlja storitev, kadar je bila ta storitev opravljena prek stalne poslovne enote s sedežem v državi članici, v kateri je ta davek dolgovan.

V skladu s členoma 193 in 194 te direktive je namreč davek na dodano vrednost načeloma dolžan plačati le ponudnik storitev, razen kadar nima sedeža v državi članici, v kateri je davek dolgovan in kadar je ta država predvidela, da je oseba, ki je dolžna plačati davek, prejemnik storitve.

(Glej točki 22 in 25 ter točko 1 izreka.)

2. Člen 194 Direktive 2006/112, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2010/88, je treba razlagati tako, da davčni upravi države članice ne dopušča, da za osebo, ki je dolžna plačati davek na dodano vrednost šteje prejemnika storitve, ki jo izvajalec opravi prek stalne poslovne enote, kadar imata tako izvajalec kot prejemnik teh storitev sedež na ozemlju iste države članice, tudi če je ta prejemnik ta davek že plačal na podlagi zmotne domneve, da navedeni izvajalec v tej državi ni imel stalne poslovne enote.

možnost držav članic, da določijo uporabo mehanizma obrnjene davčne obveznosti, je namreč na podlagi člena 194 direktive omejena na edini primer, ko izvajalec storitev nima sedeža v državi članici, v kateri je davek na dodano vrednost dolgovan.

(Glej točki 27 in 30 ter točko 2 izreka.)

3. Glej besedilo odločbe.

(Glej točke od 32 do 34 in od 37 do 40.)

4. Načelo nevtralnosti davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni določbi, ki davčni upravi dovoljuje, da izvajalcu storitev zavrne vračilo tega davka, ki ga je plačal, če se prejemniku teh storitev, ki je prav tako plačal navedeni davek za iste storitve, zavrne pravica do njegovega odbitka iz razloga, da ni razpolagal z ustreznim finančnim dokumentom, ker nacionalna zakonodaja ne dopušča poprave davčnih dokumentov, kadar že obstaja dokončna odmerna odločba.

Na podlagi take prakse se namreč davčno breme tega davka prevali tako na izvajalca storitev kot na prejemnika teh storitev in privede do tega, da davčna uprava pobere višji znesek davka na dodano vrednost, kot bi ga izvajalec moral običajno prejeti od prejemnika, če bi lahko popravil izdane račune.

(Glej točki 41 in 42 ter točko 3 izreka.)