SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (drugi senat)

z dne 3. marca 2016

Carlo De Nicola

proti

Evropski investicijski banki (EIB)

in

Sodišču Evropske unije

„Javni uslužbenci — Osebje EIB — Nepogodbena odgovornost Unije — Psihično nadlegovanje — Implicitno spodbujanje, ki izhaja iz sodne dejavnosti sodišča Unije — Povrnitev škode, nastale zaradi psihičnega nadlegovanja — Kršitev pravice do poštenega sojenja — Predolgo trajanje sodnega postopka — Nepristojnost Sodišča za uslužbence — Delni odstop tožbe Splošnemu sodišču Evropske unije“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero C. De Nicola v bistvu predlaga, prvič, razglasitev ničnosti odločbe odbora za pritožbe (v nadaljevanju: odbor za pritožbe) z dne 8. decembra 2014, s katero je bilo zavrnjeno njegovo notranje pravno sredstvo za razglasitev ničnosti in spremembo njegovega ocenjevalnega poročila za leto 2013, razglasitev ničnosti njegovega ocenjevalnega poročila za leto 2013, razglasitev ničnosti odločbe Evropske investicijske banke (EIB ali v nadaljevanju: Banka) o njegovem nenapredovanju in razglasitev ničnosti smernic za ocenjevanje uspešnosti v letu 2013. C. De Nicola predlaga, drugič, naj se ugotovi psihično nadlegovanje, katerega žrtev je bil. Poleg tega tožeča stranka Sodišču za uslužbence predlaga, naj ugotovi odgovornost Evropske unije, „ker implicitno spodbuja k nadlegovanju s sodbami, ki jih izdajo njena sodišča, in ker krši pravila o ‚poštenem sojenju‘“. Nazadnje, tožeča stranka predlaga, naj se Banki in Uniji naloži solidarno plačilo nepremoženjske in premoženjske škode, ki jo je domnevno utrpela.

Odločitev:

Odškodninski zahtevki zoper Evropsko unijo, ki jo zastopa Sodišče Evropske unije, podani v okviru te tožbe, vpisane pod opravilno številko F‑100/15, De Nicola/EIB in Sodišče Evropske unije, se odstopijo Splošnemu sodišču Evropske unije. Odločitev o stroških v zvezi s temi zahtevki se pridrži.

Povzetek

Sodni postopek — Razdelitev pristojnosti med sodišči Unije — Odškodninski zahtevek zaradi nepoštenosti sodnega postopka in njegovega predolgega trajanja — Nepristojnost Sodišča za uslužbence — Odstop Splošnemu sodišču

(člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 51, prvi odstavek, in Priloga I, člena 1 in 8(2))

Sodni sistem, kakršen je zdaj določen s Pogodbo DEU, Statutom Sodišča in Sklepom 2004/752 o ustanovitvi Sodišča za uslužbence Evropske unije, vsebuje natančno razmejitev pristojnosti treh sodišč Sodišča, to je Sodišča, Splošnega sodišča in Sodišča za uslužbence, tako da pristojnost enega od teh treh sodišč za odločanje o tožbi nujno izključuje pristojnost preostalih dveh.

Sodišče za uslužbence je stvarno pristojno za odločanje o odškodninski tožbi, ki jo je vložil uradnik ali uslužbenec proti instituciji, ki ji pripada, če spor izhaja iz delovnega razmerja, ki povezuje zadevno osebo in institucijo. Nasprotno pa iz člena 256(1) PDEU in člena 51, prvi odstavek, Statuta Sodišča izhaja, da je Splošno sodišče Evropske unije edino pristojno za odločanje na prvi stopnji o odškodninskih tožbah, ki jih vložijo posamezniki, kadar te tožbe ne izvirajo iz delovnega razmerja, ki zadevno stranko povezuje z institucijo.

Taka razdelitev pristojnosti med Splošnim sodiščem Evropske unije in Sodiščem za uslužbence, kakor izhaja iz člena 256 PDEU in člena 1 Priloge I k Statutu Sodišča, namreč pomeni, da je treba preučiti dejanski predmet odškodninskega zahtevka, vključno s pravno podlago, na kateri temelji, da se preveri, ali tako določen spor spada v okvir vzajemnih pravic in obveznosti, ki zavezujejo uradnika, uslužbenca ali člana osebja na eni strani ter institucijo ali organ, ki ga zaposluje, na drugi strani.

Odškodninski zahtevek, ki temelji na domnevni nepoštenosti sodnega postopka pred sodiščem Unije in na njegovem domnevno predolgem trajanju, ne spada v okvir delovnega razmerja, ki povezuje zadevno osebo in institucijo, tudi če se navezuje na domnevno psihično nadlegovanje s strani zadevne institucije.

V zvezi s tem Priloga I k Statutu Sodišča v členu 8(2) določa poseben mehanizem za primer, ko Sodišče za uslužbence meni, da ni pristojno, ker je za tožbo pristojno Sodišče ali Splošno sodišče Unije. Nadaljevanje postopka po izjavi o nepristojnosti namreč ni prepuščeno pobudi strank, ki bi po potrebi vložile pritožbo, ampak je v členu 8(2) navedene priloge predviden odstop zadeve sodišču Unije, ki se šteje za pristojno.

(Glej točke 14, 16 in od 18 do 21.)

Napotitev na:

Sodišče: sodba z dne 10. septembra 2015, Preveritev Missir Mamachi di Lusignano/Komisija, C‑417/14 RX-II, EU:C:2015:588, točke 38, 41 in 56;

Splošno sodišče Evropske unije: sklepa z dne 12. junija 2012, Strack/Komisija, T‑65/12 P, EU:T:2012:285, točka 12, in z dne 9. januarja 2015, Marcuccio/Evropska unija, T‑409/14, EU:T:2015:18, točka 58;

Sodišče za uslužbence: sklep z dne 7. decembra 2011, Strack/Komisija, F‑44/05 RENV, EU:F:2011:191, točka 8.