ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

Priloga X k Aktu o pristopu iz leta 2003 je naslovljena „Seznam iz člena 24 [Akta o pristopu]: Madžarska“. Poglavje 1 te priloge z naslovom „Prosto gibanje oseb“ v odstavkih 1, 2, 5 in 13 določa: „1. [Člena 45 PDEU in 56, prvi odstavek, PDEU] se v zvezi s prostim gibanjem delavcev in svobodo opravljanja storitev, ki vključuje začasno gibanje delavcev, kot je opredeljeno v členu 1 [Direktive 96/71] med Madžarsko na eni strani ter Belgijo, Češko, Dansko, Nemčijo, Estonijo, Grčijo, Španijo, Francijo, Irsko, Italijo, Latvijo, Litvo, Luksemburgom, Nizozemsko, Avstrijo, Poljsko, Portugalsko, Slovenijo, Slovaško, Finsko, Švedsko in Združenim kraljestvom na drugi strani, v celoti uporabljata le ob upoštevanju prehodnih določb iz odstavkov od 2 do 14. 2. Z odstopanjem od členov od 1 do 6 Uredbe [Sveta] št. 1612/68 (EGS) [z dne 15. oktobra 1968 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 15)] in do konca dveletnega obdobja od dne pristopa bodo sedanje države članice uporabljale nacionalne ukrepe ali ukrepe iz dvostranskih sporazumov, ki urejajo dostop madžarskih državljanov na njihove trge dela. Sedanje države članice lahko uporabljajo take ukrepe do konca petletnega obdobja od dne pristopa. […] 5. Država članica, ki do konca petletnega obdobja iz odstavka 2 ohrani nacionalne ukrepe ali ukrepe iz dvostranskih sporazumov, lahko v primeru resnih motenj na svojem trgu dela ali grožnje le-teh in po tem, ko uradno obvesti Komisijo, nadaljuje z uporabo teh ukrepov do konca sedemletnega obdobja od dne pristopa. Če takega uradnega obvestila ni, se uporabljajo členi od 1 do 6 Uredbe [št. 1612/68]. […] 13. Nemčija in Avstrija lahko v primeru resnih motenj ali groženj le-teh v specifičnih občutljivih storitvenih sektorjih svojih trgov dela, ki bi lahko nastale v določenih regijah zaradi čezmejnega opravljanja storitev, kot je opredeljeno v členu 1 Direktive [96/71], in dokler na podlagi zgornjih prehodnih določb uporabljata nacionalne ukrepe ali ukrepe iz dvostranskih sporazumov o prostem gibanju madžarskih delavcev, po tem, ko uradno obvestita Komisijo, odstopata od prvega odstavka člena [56, prvi odstavek, PDEU], da bi v okviru opravljanja storitev podjetij s sedežem na Madžarskem omejili začasno gibanje delavcev, katerih pravica do začetka opravljanja dela v Nemčiji in Avstriji je podrejena nacionalnim ukrepom. Seznam storitvenih sektorjev, za katere se lahko uporablja odstopanje, je naslednji: […] — v Avstriji: [storitve za rastlinsko pridelavo, urejanje parkov; obdelava naravnega kamna; proizvodnja kovinskih konstrukcij in njihovih delov; gradbeništvo s sorodnimi branžami; poizvedovalne aktivnosti in varovanje; čiščenje objektov in opreme; nega na domu; socialno varstvo brez nastanitve] […]“
5

Člen 8 Direktive 2004/48, naslovljen „Pravica do informacij“, določa: „1. Države članice zagotovijo, da lahko v okviru postopkov v zvezi s kršitvijo pravice intelektualne lastnine in na podlagi utemeljene in sorazmerne zahteve vlagatelja pristojni sodni organi odredijo, da informacije o izvoru in distribucijskih omrežjih blaga ali storitev, ki kršijo pravico intelektualne lastnine, priskrbi kršitelj in/ali katera koli druga oseba, za katero se ugotovi, da: (a) poseduje v komercialnem obsegu blago, ki je predmet kršitve; (b) uporablja v komercialnem obsegu storitve, ki so predmet kršitve; (c) zagotavlja v komercialnem obsegu storitve, uporabljene v dejavnostih, ki so predmet kršitve; ali (d) za katero je oseba iz točk (a), (b) ali (c) navedla, da je bila vpletena v proizvodnjo, izdelavo ali distribucijo blaga ali opravljanje storitev. 2. Informacije iz odstavka 1 vključujejo, kot je ustrezno: (a) imena in naslove proizvajalcev, izdelovalcev, distributerjev, dobaviteljev in drugih prejšnjih imetnikov blaga ali storitev, kakor tudi predvidenih trgovcev na debelo in na drobno; (b) informacije o proizvedenih, izdelanih, dobavljenih, prejetih ali naročenih količinah, pa tudi o cenah, doseženih za zadevno blago ali storitve. 3. Odstavka 1 in 2 se uporabljata brez poseganja v druge zakonske določbe, ki: (a) dodeljujejo imetniku pravice pravico do prejemanja celovitejših informacij; (b) urejajo uporabo informacij, ki se sporočajo na podlagi tega člena, v civilnih in kazenskih postopkih; (c) urejajo odgovornost za zlorabo pravice do informacij; ali (d) dajejo možnost za zavrnitev dajanja informacij, ki bi prisilile osebo iz odstavka 1, da bi priznala svoje lastno sodelovanje ali sodelovanje svojih ožjih sorodnikov pri kršitvi pravice intelektualne lastnine; ali (e) urejajo varstvo zaupnosti virov informacij ali obdelavo osebnih podatkov.“
17

V zvezi s tem zadostuje opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča za vprašanja v zvezi z razlago prava Unije, ki jih nacionalno sodišče postavi v pravnem in dejanskem okviru, ki ga je pristojno opredeliti, velja domneva upoštevnosti (glej zlasti sodbo X, C‑651/11, EU:C:2013:346, točka 20 in navedena sodna praksa). Sodišče lahko predlog nacionalnega sodišča zavrne, samo če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo pravnih in dejanskih elementov, ki so potrebni za to, da bi lahko na postavljena vprašanja dalo koristne odgovore (sodba Chartered Institute of Patent Attorneys, C‑307/10, EU:C:2012:361, točka 32 in navedena sodna praksa).
7

Člen 11 navedene direktive, naslovljen „Enaka obravnava“, v odstavku 1 določa: „Rezidenti za daljši čas se obravnavajo enako kot državljani glede: (a) dostopa do zaposlitve in samozaposlitve, pod pogojem da te dejavnosti nimajo za posledico niti občasne vključenosti v izvajanje javnih pooblastil, ter pogojev zaposlovanja in delovnih pogojev, vključno s pogoji za odpuščanje in plačilo; (b) izobraževanja in poklicnega usposabljanja, vključno s štipendijami za študij skladno z nacionalno zakonodajo; (c) priznavanja poklicnih diplom, spričeval in drugih kvalifikacij skladno z ustreznimi nacionalnimi postopki; (d) socialnega zavarovanja, socialne pomoči in socialnega varstva, kot določa nacionalna zakonodaja; (e) davčnih ugodnosti; (f) dostopa do blaga in storitev ter dobav blaga in opravljanja storitev, dostopnih javnosti, ter postopkov za pridobitev nastanitve; (g) svobode združevanja, pripadnosti in članstva v organizaciji, ki zastopa delavce ali delodajalce, ali članstva v kateri koli organizaciji, katere člani opravljajo poseben poklic, vključno s ugodnostmi, ki jih nudijo te organizacije, brez poseganja v nacionalne predpise o javnem redu in javni varnosti; (h) prostega dostopa do celotnega ozemlja zadevne države članice v mejah, ki jih določa nacionalna zakonodaja zaradi varnosti. […]“.
3

V uvodnih izjavah od 23 do 25 Uredbe št. 1346/2000 je navedeno: „(23) Ta uredba mora za zadeve, ki jih zajema, določiti enotne kolizijske norme, ki v okviru njihovega področja uporabe nadomeščajo nacionalna pravila mednarodnega zasebnega prava. Če ni določeno drugače, se mora uporabiti pravo države članice, v kateri so bili uvedeni postopki v primeru insolventnosti (lex concursus). Ta kolizijska norma mora veljati za glavne postopke, pa tudi za lokalne. Lex concursus določa vse procesne in materialne posledice postopkov v primeru insolventnosti, za zadevne osebe in zadevna pravna razmerja. Ureja vse pogoje za uvedbo, vodenje in končanje postopkov v primeru insolventnosti. (24) Avtomatično priznavanje postopkov v primeru insolventnosti, za katere se praviloma uporablja pravo države, v kateri so bili uvedeni, lahko kolidira pravilom drugih držav članic o izvajanju pravnih dejanj. Za zagotovitev zaščite zakonitih pričakovanj in pravne varnosti v državah članicah, ki niso tiste, v katerih so bili uvedeni postopki v primeru insolventnosti, je treba predvideti številne izjeme od splošnega pravila. (25) Obstaja zlasti potreba po posebni navedbi odstopanja od prava države, v kateri so bili uvedeni postopki v primeru insolventnosti, v primeru stvarnih pravic, ker so te precejšnjega pomena pri odobritvi kreditov. Podlago, veljavnost in učinkovanje takih stvarnih pravic je zato treba praviloma določiti po pravu kraja (lex situs) in nanje ne bi smela vplivati uvedba postopkov v primeru insolventnosti. Imetniku stvarnih pravic mora biti zato še naprej omogočeno dodatno jamstvo pri uveljavljanju izločitvenih in ločitvenih pravic. […]“.
Predložitveno sodišče mora za tarifno uvrstitev bučnih semen iz postopka v glavni stvari najprej ugotoviti, ali se ta običajno uporabljajo za ekstrakcijo jedilnih ali industrijskih olj ali maščob, ne da bi bila zajeta s tarifnimi številkami od 1201 do 1206 kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi v različicah, kot zaporedno izhajata iz Uredbe Komisije (ES) št. 1549/2006 z dne 17. oktobra 2006 in Uredbe Komisije (ES) št. 1214/2007 z dne 20. septembra 2007. Če to drži, je treba navedena semena uvrstiti v tarifno številko 1207 kombinirane nomenklature zaradi njihove lastnosti oljnih semen, in to ne glede to, da se dejansko uporabljajo za ekstrakcijo jedilnih ali industrijskih olj ali maščob, za setev ali za prehrano ljudi. V nasprotnem primeru je treba navedena semena uvrstiti v tarifno številko 1209 kombinirane nomenklature, če lahko ob uvozu še kalijo, in to ne glede na to, da se dejansko uporabljajo za setev ali za človeško prehrano, ali v tarifno številko 1212 kombinirane nomenklature, če ne morejo več kaliti.
3

V uvodnih izjavah 2, 12 in 24 Direktive 2003/6 je navedeno: „(2) Integriran in učinkovit finančni trg zahteva integriteto trga. Nemoteno delovanje trgov vrednostnih papirjev in zaupanje javnosti v trge sta predpogoj za gospodarsko rast in blaginjo. Zloraba trga škoduje integriteti finančnih trgov in zaupanju javnosti v vrednostne papirje in izvedene finančne instrumente. […] (12) Zloraba trga zajema trgovanje na podlagi notranjih informacij in tržno manipulacijo. Cilj zakonodaje zoper trgovanje na podlagi notranjih informacij je isti kot cilj zakonodaje zoper tržno manipulacijo: zagotoviti integriteto finančnih trgov Skupnosti in povečati zaupanje vlagateljev v te trge. […] (24) Takojšnje in pošteno razkrivanje informacij javnosti povečuje integriteto trga, medtem ko lahko selektivno razkrivanje s strani izdajateljev vodi v izgubo zaupanja investitorjev v integriteto finančnih trgov. […]“
48

V zvezi z možnostjo sklicevanja na člen 7 Direktive 2003/88, ki se nanaša ravno na pravico do plačanega letnega dopusta, je iz ustaljene sodne prakse Sodišča razvidno, da če nacionalnega prava ni mogoče razlagati skladno s to direktivo – kar mora preveriti predložitveno sodišče – se v sporu med posamezniki, kot je ta iz postopka v glavni stvari, za zagotovitev polnega učinka navedene pravice do plačanega letnega dopusta in za neuporabo nasprotujoče nacionalne določbe ni mogoče sklicevati na njen člen 7. Vendar pa se lahko v takem položaju stranka, ki je oškodovana zaradi neskladnosti nacionalnega prava s pravom Unije, sklicuje na sodno prakso, ki je izšla iz sodbe Francovich in drugi (C‑6/90 in C‑9/90, EU:C:1991:428), da bi glede na okoliščine primera dosegla povračilo nastale škode (glej sodbo Dominguez, C‑282/10, EU:C:2012:33, točka 43).
15

Navaja, da se je pavšalno merilo bolj obsežno uporabljalo, kot je bilo predvideno ob njegovem sprejetju, in da je bila posledica tega izkrivljanje konkurence v čezmejni regiji v škodo delavcev, ki stalno prebivajo na Nizozemskem. Delodajalci s sedežem v tej državi članici so namreč pogosteje zaposlovali delavce, ki stalno prebivajo zunaj te države in ki so jim lahko zaradi uporabe pavšalnega pravila izplačali nižjo plačo, pri tem pa zagotovili višje neto plačilo za enako delo. Nacionalni zakonodajalec naj bi želel ta položaj popraviti s tem, da je izključil uporabo pavšalnega pravila za delavce, za katere je bilo mogoče domnevati, da imajo nižje stroške zaradi bivanja v tujini ali jih celo nimajo, saj so se lahko vsak dan vozili s svojega stalnega prebivališča v kraj dela in nazaj. Tako je uvedel merilo, ki temelji na oddaljenosti 150 kilometrov zračne razdalje med krajem stalnega prebivališča delavca v državi članici izvora in nizozemsko mejo. Navedeni zakonodajalec je menil, da delavec, če bi bila ta razdalja večja, ne bi mogel dnevno prihajati v kraj dela in nazaj.
Kombinirano nomenklaturo iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, v različicah, kot zaporedno izhajajo iz Uredbe Komisije (ES) št. 1214/2007 z dne 20. septembra 2007, Uredbe Komisije (ES) št. 1031/2008 z dne 19. septembra 2008, Uredbe Komisije (ES) št. 948/2009 z dne 30. septembra 2009, Uredbe Komisije (EU) št. 861/2010 z dne 5. oktobra 2010 in Uredbe Komisije (EU) št. 1006/2011 z dne 27. septembra 2011, je treba razlagati tako, da je treba – z namenom ugotovitve, ali je treba proizvode, kakršni so obravnavani v postopku v glavni stvari, uvrstiti kot medicinske instrumente ali aparate v tarifno številko 9018 oziroma kot aparate za mehanoterapijo pod tarifno številko 9019 KN ali pa jih je treba namesto tega kot električne stroje s posebnimi funkcijami uvrstiti pod tarifno številko 8543 KN – upoštevati vse upoštevne elemente obravnavane zadeve, če gre za tem proizvodom lastne značilnosti in objektivne lastnosti. Med upoštevnimi elementi so uporaba, ki jo je proizvajalec določil za zadevne proizvode, pa tudi način in kraj njihove uporabe. Dejstvo, da so ti proizvodi namenjeni zdravljenju ene ali več bolezni ter da mora to zdravljenje potekati v zdravstveni ustanovi pod nadzorom osebja, je pomemben indic, da so navedeni proizvodi namenjeni medicinski uporabi. Nasprotno, dejstvo, da proizvodi omogočajo predvsem estetske izboljšave, da se jih lahko uporablja zunaj medicinskega okolja – na primer v kozmetičnem salonu – in brez posega osebja, je indic, da navedeni proizvodi niso namenjeni medicinski uporabi. Dimenzije, teža in tehnologija, ki se uporablja, niso odločilni elementi za uvrstitev proizvodov, kakršni so obravnavani v postopku v glavni stvari, v tarifno številko 9018 KN.
4

V uvodnih izjavah 11, 12 in 15 te uredbe je navedeno: „(11) Pravila o pristojnosti morajo biti čimbolj predvidljiva in morajo temeljiti na načelu, da se pristojnost praviloma določa po stalnem prebivališču toženca, pri čemer mora taka pristojnost vedno obstajati, razen v nekaterih točno opredeljenih primerih, v katerih je zaradi predmeta pravde ali avtonomije strank upravičena druga navezna okoliščina. Da bi postala skupna pravila preglednejša in da ne pride do kolizije pristojnosti je treba stalno prebivališče pravne osebe opredeliti kot avtonomen koncept. (12) Poleg stalnega prebivališča toženca mora obstajati tudi alternativna podlaga pristojnosti, ki temelji na tesni povezavi med sodiščem in sporom, ali ki je v interesu ustreznosti sodnega varstva. […] (15) V interesu ustreznega sodnega varstva je treba čimbolj zmanjšati možnost sočasnih postopkov in zagotoviti, da v dveh državah članicah niso izdane nezdružljive sodne odločbe. […]“
6

Zakonik o davčnem postopku in postopku pred davčnimi sodišči (Código de Procedimento e de Processo Tributário, v nadaljevanju: CPPT) je bil sprejet z uredbo-zakonom št. 433/99 z dne 26. oktobra 1999 in je začel veljati 1. januarja 2000. Njegov člen 63, naslovljen „Uporaba določb za boj proti zlorabam“, je v različici, ki velja za dejansko stanje iz postopka v glavni stvari, določal: „1. Pobiranje davkov na podlagi katerekoli določbe za boj proti zlorabam iz davčnih zakonikov in drugih davčnih zakonov je pogojeno z uvedbo ločenega postopka v ta namen. 2. Za namene tega zakonika se za določbe za boj proti zlorabam štejejo katere koli pravne določbe, ki določajo, da pravni posli ali akti, sklenjeni ali izvedeni ob očitni zlorabi prava, zaradi česar pride do izognitve davkom, ki bi bili sicer dolgovani, ali do njihovega zmanjšanja, v razmerju do davčne uprave ne učinkujejo. 3. Postopek iz prejšnjega odstavka je mogoče uvesti v treh letih po izvedbi akta ali sklenitvi pravnega posla, ki je predmet uporabe določb za boj proti zlorabam. 4. Uporaba določb za boj proti zlorabam je pogojena s predhodnim zaslišanjem davčnega zavezanca v skladu z zakonom. 5. Pravica do zaslišanja se izvrši v tridesetih dneh od obvestitve davčnega zavezanca v ta namen s priporočeno pošto. 6. Davčni zavezanec lahko v roku iz prejšnjega odstavka predloži dokaze, ki jih šteje za upoštevne. 7. Uporabo določb za boj proti zlorabam mora po izpolnitvi zahtev iz prejšnjih odstavkov nujno predhodno odobriti vodja službe ali uradnik, ki ga je za to pooblastil. 8. Določb za boj proti zlorabam ni mogoče uporabiti, če je davčni zavezanec zaprosil davčno upravo za zavezujoče mnenje o dejstvih, ki utemeljujejo uporabo teh določb, davčna uprava pa ni odgovorila v šestih mesecih. 9. Če ni z zakonom drugače določeno, obrazložitev odločbe, navedene v odstavku 7, vsebuje: (a) opis sklenjenega pravnega posla ali opravljenega pravnega akta in njegove prave ekonomske narave; (b) navedbo elementov, ki dokazujejo, da je bil edini ali glavni namen sklenitve pravnega posla ali izvedbe pravnega akta izognitev davkom, ki bi bili dolgovani v primeru posla ali akta z enakovredno ekonomsko naravo; (c) opis poslov ali aktov z enakovredno ekonomsko naravo kot posli ali akti, ki so bili dejansko sklenjeni ali izvedeni, in določb o obdavčenju, ki za njih veljajo. 10. Odobritev iz odstavka 7 tega člena je mogoče izpodbijati s samostojno pritožbo.“
14

Člen 2 osnutka sklepa Pridružitvenega sveta, naslovljenega, „osebe, za katere se ta sklep uporablja“, določa, da se ta sklep uporablja, na eni strani, za turške delavce, ki so ali so bili zakonito zaposleni na ozemlju države članice in za katere velja ali je veljala zakonodaja ene ali več držav članic, ter za preživele osebe in družinske člane teh delavcev, ki zakonito stalno prebivajo ali so zakonito stalno prebivali s temi delavci v času njihove zaposlitve v državi članici in, na drugi strani, delavce, ki so državljani države članice in so ali so bili zakonito zaposleni na ozemlju Turčije ter za katere velja ali je veljala zakonodaja Turčije, in za preživele osebe ter družinske člane teh delavcev, ki zakonito stalno prebivajo ali so zakonito stalno prebivali s temi delavci v času njihove zaposlitve v Turčiji.
50

V nasprotju s trditvami A. Forsgrena podobnost s sodbo Bayer CropScience (EU:C:2014:2010) prav tako ne omogoča dokončnega odgovora na to vprašanje. V zadevi, v kateri je bila izdana ta sodba, se je v bistvu postavljalo vprašanje, ali je mogoče varovalo, ki je sestavina fitosanitarnega sredstva v povezavi s herbicidno aktivno snovjo, šteti za „izdelek“ v smislu Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1610/96 z dne 23. julija 1996 o uvedbi dodatnega varstvenega certifikata za fitofarmacevtska sredstva (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 19, str. 335) in na podlagi tega podeliti DVC. Sodišče je odgovorilo pritrdilno, če gre za snov z lastnim toksičnim, fitotoksičnim ali fitofarmacevtskim delovanjem, to pa lahko zlasti velja za delovanje na presnovo rastline.
52

Drugič, preučiti je treba zlasti, ali daje pravica do izjave, kot se uporablja v okviru Direktive 2008/115 in zlasti njenega člena 6, nezakonito prebivajočemu državljanu tretje države pred sprejetjem odločbe o njegovi vrnitvi tudi pravico do seznanitve z vsemi dejstvi, ki se mu očitajo in na podlagi katerih namerava pristojni nacionalni organ sprejeti to odločbo, kar pomeni, da mu mora nacionalni organ ta dejstva predhodno posredovati in mu določiti dovolj dolg rok za razmislek za pripravo na zaslišanje, in pravico do pomoči svetovalca po lastni izbiri pri zaslišanju.
18

V teh okoliščinah je Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali države članice lahko določijo, da se gospodarski subjekt izključi iz postopka oddaje javnega naročila iz drugih razlogov, kot so tisti, navedeni v členu 45 [Direktive 2004/18/] – natančneje iz razlogov, utemeljenih z vidika varstva javnega interesa, legitimnih interesov naročnika ali poštene konkurence in ohranitve neizkrivljene konkurence – in ali je v primeru pritrdilnega odgovora v skladu z [uvodno izjavo 2] navedene direktive in členi 18 PDEU, 34 PDEU, 49 PDEU in 56 PDEU, da se izključi gospodarski subjekt, ki je storil kršitev, povezano s svojo gospodarsko ali poklicno dejavnostjo in ugotovljeno s pravnomočno sodbo, ki ni starejša od pet let? 2. Ali je treba v primeru nikalnega odgovora na prvo vprašanje člen 45(2), prvi pododstavek, Direktive 2004/18, natančneje točki (c) in (d) navedene določbe, razlagati tako, da je iz postopka oddaje javnega naročila mogoče izključiti gospodarski subjekt, ki je storil kršitev, ki jo je upravni ali sodni organ ugotovil v postopku nadzora na področju konkurence, ki se je začel zaradi njegove gospodarske ali poklicne dejavnosti, pri čemer so se za gospodarski subjekt zaradi navedene kršitve uporabile pravne posledice s področja konkurence?“
34

Najprej je treba spomniti, da se v skladu s členom 2(7) Uredbe št. 2201/2003 pojem starševska odgovornost nanaša na vse pravice in dolžnosti v zvezi z osebnostjo ali s premoženjem otroka, ki so zlasti fizični osebi podeljene s sodno odločbo ali po zakonu, pravice, ki zajemajo pravice do varstva in vzgoje in pravice do stikov. Ker se L in M ne strinjata zlasti glede pravice do varstva in vzgoje njunih otrok, spor v postopku v glavni stvari v skladu s členom 1(1) in (2)(a) navedene uredbe spada na njeno področje uporabe.
Člen 4 zakona št. 124/1999 določa:

„1. Če ni mogoče zapolniti delovnih mest profesorjev in učiteljev, ki so dejansko prosta in razpoložljiva do 31. decembra in ki bodo takšna ostala predvidoma celo šolsko leto, z redno zaposlitvijo učiteljev, zaposlenih v pokrajini, ali z uporabo nadštevilnega osebja, če na ta delovna mesta niso bili že kakorkoli razporejeni redno zaposleni učitelji, se zapolnijo z letnimi nadomeščanji do dokončanja izbirnih postopkov za redno zaposlitev učiteljev.

2. Delovna mesta profesorjev in učiteljev, ki niso prosta in ki se dejansko sprostijo pred 31. decembrom in do konca šolskega leta, se zapolnijo z začasnimi nadomeščanji do konca pedagoških dejavnosti. Delovna mesta se prav tako zapolnijo z začasnimi nadomeščanji do konca pedagoških dejavnosti z urami usposabljanja, na podlagi katerih ni mogoče ustvariti delovnih mest za polni ali krajši delovni čas.

3. V drugih primerih kot tistih iz odstavkov 1 in 2 so določena začasna nadomeščanja.

[…]

6. Za letna in začasna nadomeščanja bi bilo vse do konca pedagoških dejavnosti primerno voditi stalni seznam primernih kandidatov, ki je določen v členu 401 enotnega besedila, kakor je bilo spremenjeno s členom 1(6) veljavnega zakona.

[…]

11. Določbe iz prejšnjih odstavkov se uporabljajo tudi za upravno, tehnično in pomožno osebje (UTP) […]

[…]

14a. Pogodbe o zaposlitvi za določen čas, sklenjene zaradi nadomeščanj, določenih v odstavkih 1, 2 in 3, če so nujne za zagotovitev nepretrganosti šolskih in izobraževalnih storitev, je mogoče preoblikovati v delovna razmerja za nedoločen čas le v primeru redne zaposlitve na podlagi veljavnih določb in na podlagi seznamov primernih kandidatov […].“
14

Cour d’appel de Douai je s sodbo z dne 2. oktobra 2011 potrdilo navedeno sodbo in družbi Haeger & Schmidt naložilo, naj družbama Axa Corporate Solutions SA in Ace Insurance SA NV, zavarovateljicama, na kateri so s subrogacijo prešle pravice družbe Va Tech, kot odškodnino izplača znesek 285659,64 EUR, skupaj z zakonskimi obrestmi. Ta terjatev je bila vpisana v pasivo družbe Safram, v zvezi s katero je bil medtem uveden stečajni postopek. Glede tega je to sodišče razsodilo, da se francosko pravo uporablja v pogodbenih razmerjih med različnimi zadevnimi družbami in je tako glede družb Safram in Haeger & Schmidt ugotovilo, da se nemško pravo ne uporablja za pogodbo o prevozu blaga v smislu člena 4(4) Rimske konvencije, ki jo je sklenila francoska družba s sedežem v Franciji za račun druge francoske družbe, če je kraj raztovarjanja blaga prav tako v Franciji.