ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 52/15

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 12. decembra 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Consiglio di Stato – Italija) – Ministero dello Sviluppo Economico, Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture proti Soa Nazionale Costruttori – Organismo di Attestazione Spa

(Zadeva C-327/12) (1)

(Členi 101 PDEU, 102 PDEU in 106 PDEU - Javna podjetja in podjetja, ki jim države članice odobrijo posebne ali izključne pravice - Podjetja, pooblaščena za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena - Pojmi - Subjekti, zadolženi za preverjanje, ali podjetja, ki izvajajo javna naročila gradenj, izpolnjujejo zakonsko zahtevane pogoje za izdajanje certifikatov o izpolnjevanju teh pogojev - Člen 49 PDEU - Svoboda ustanavljanja - Omejitev - Upravičenost - Varstvo prejemnikov storitev - Kakovost storitev certificiranja)

2014/C 52/24

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Ministero dello Sviluppo Economico, Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture

Tožena stranka: Soa Nazionale Costruttori - Organismo di Attestazione Spa

Ob udeležbi: Associazione nazionale Società Organismi di Attestazione (Unionsoa), SOA CQOP SpA

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Consiglio di Stato – Razlaga členov 101, 102 in 106 PDEU – Pojma „javna podjetja ali podjetja, katerim so [države članice] odobrile posebne ali izključne pravice“ in „podjetja, pooblaščena za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena“ – Organi, pooblaščeni za preverjanje in potrjevanje, ali podjetja, ki izvršujejo javna naročila, spoštujejo zakonske zahteve – Nacionalna ureditev, ki za te organe določa minimalne tarife

Izrek

Člene 101 PDEU, 102 PDEU in 106 PDEU je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, kakršna je ureditev v postopku v glavni stvari, ki družbam za izdajanje certifikatov (Società Organismi di Attestazione) nalaga uporabo sistema minimalnih tarif za storitve certificiranja, ki jih ponujajo podjetjem, ki želijo sodelovati v postopkih oddaje javnih naročil gradenj.

Taka nacionalna ureditev pomeni omejitev svobode ustanavljanja v smislu člena 49 PDEU, vendar se z njo zagotavlja doseganje cilja varstva uporabnikov navedenih storitev. Za presojo, ali ta nacionalna ureditev ne presega tistega, kar je potrebno za dosego tega cilja, pri kateri je treba upoštevati zlasti način izračuna minimalnih tarif, med drugim glede na število kategorij gradenj, za katere se izdaja certifikat, je pristojno predložitveno sodišče.

(1) UL C 295, 29.9.2012.
SL Uradni list Evropske unije C 39/7

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 21. novembra 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Združeno kraljestvo) – Dixons Retail plc proti Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Zadeva C-494/12) (1)

(Direktiva 2006/112/ES - Davek na dodano vrednost - Dobava blaga - Pojem - Goljufiva uporaba bančne kartice)

2014/C 39/11

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Dixons Retail plc

Tožena stranka: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Razlaga členov 14(1) in 73 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1) – Pojem „dobava blaga“ – Dobava na podlagi nakupa z nepooblaščeno in goljufivo uporabo kreditne kartice

Izrek

Člene 2, točka 1, 5(1) in 11(A)(1)(a) Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS) ter člene 2(1)(a), 14(1) in 73 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da v okoliščinah, kakršne so obravnavane v postopku v glavni stvari, dejanski prenos blaga na kupca, ki kot plačilno sredstvo goljufivo uporablja bančno kartico, pomeni „dobavo blaga“ v smislu navedenih členov 2, točka 1, 5(1), 2(1)(a) in 14(1) in da v okviru takega prenosa plačilo, ki ga opravi tretja oseba na podlagi sporazuma med njo in dobaviteljem tega blaga, s katerim se je ta tretja oseba zavezala temu dobavitelju plačati za blago, ki ga je ta prodal kupcem, ki so tako kartico uporabili kot plačilno sredstvo, pomeni „plačilo“ v smislu navedenih členov 11(A)(1)(a) in 73.

(1) UL C 26, 26.1.2013.
2.

Člen 11(2) Priloge VIII k Uredbi št. 259/68, kakor je bil spremenjen z Uredbo št. 723/2004, in člen 4(3) PEU je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta uporabi metode izračunavanja kapitalizirane vrednosti do tedaj pridobljenih pokojninskih pravic, kot je opredeljena s češko ureditvijo, tudi kadar ta metoda privede do določitve zneska kapitalizirane vrednosti za prenos v pokojninski sistem Unije v višini, ki ne dosega niti polovice prispevkov, ki sta jih uslužbenec in njegov prejšnji delodajalec vplačala v nacionalni pokojninski sistem.
SL Uradni list Evropske unije C 367/15

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 24. oktobra 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Verwaltungsgericht Hannover – Nemčija) – Andreas Ingemar Thiele Meneses proti Region Hannover

(Zadeva C-220/12) (1)

(Državljanstvo Unije - Člena 20 PDEU in 21 PDEU - Pravica do prostega gibanja in prebivanja - Državljan države članice - Izobraževanje v drugi državi članici - Dodelitev pomoči za izobraževanje - Pogoj stalnega prebivališča - Kraj izobraževanja v državi prebivališča prosilca ali v sosednji državi - Omejena izjema - Posebne okoliščine prosilca)

2013/C 367/24

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Verwaltungsgericht Hannover

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Andreas Ingemar Thiele Meneses

Tožena stranka: Region Hannover

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Verwaltungsgericht Hannover – Razlaga členov 20 PDEU in 21 PDEU – Pomoč za izobraževanje (BAföG) – Ureditev države članice, ki to pomoč za svoje državljane, ki imajo stalno prebivališče v tujini, pogojuje z obstojem „posebnih okoliščin“ in omejuje kraj izobraževanja na državo stalnega prebivališča ali njej sosednjo državo

Izrek

Člena 20 PDEU in 21 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotujeta ureditvi države članice, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki dodelitev pomoči za izobraževanje v drugi državi članici načeloma pogojuje z edinim pogojem, da ima prosilec stalno prebivališče v smislu te ureditve na nacionalnem ozemlju, in ki – če je prosilec državljan te države brez stalnega prebivališča na njenem ozemlju – pomoč za izobraževanje v tujini predvideva le, če gre za državo prebivališča prosilca ali njej sosednjo državo in to upravičujejo posebne okoliščine.

(1) UL C 287, 22.9.2012.
SL Uradni list Evropske unije C 9/14

Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 7. novembra 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Bundesarbeitsgericht – Nemčija) – Tevfik Isbir proti DB Services GmbH

(Zadeva C-522/12) (1)

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe - Svoboda opravljanja storitev - Napotitev delavcev - Direktiva 96/71/ES - Minimalna urna postavka - Pavšalni zneski in prispevek delodajalca v dolgoročno varčevalno shemo v korist njegovih zaposlenih)

2014/C 9/21

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesarbeitsgericht

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Tevfik Isbir

Tožena stranka: DB Services GmbH

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe - Bundesarbeitsgericht – Razlaga člena 3(1), prvi pododstavek, točka (c), Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 96/71/ES z dne 16. decembra 1996 o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 2, str. 431) – Izračun minimalne urne postavke – Morebitno vračunanje prispevka delodajalca za svoje zaposlene v večletno varčevalno shemo – Položaj, ko zaposleni več let s tem premoženjem niso mogli razpolagati

Izrek

Člen 3(1), druga alinea, točka (c), Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 96/71/ES z dne 16. decembra 1996 o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da se za sestavni del minimalne plače štejejo elementi osebnega prejemka, kot so ti v postopku v glavni stvari, ki ne spreminjajo razmerja med storitvijo delavca na eni strani in protidajatvijo, ki jo ta prejme za to storitev, na drugi. Predložitveno sodišče mora preveriti, ali to velja za elemente osebnega prejemka v postopku v glavni stvari.

(1) UL C 32, 2.2.2013.
SL Uradni list Evropske unije C 367/18

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 17. oktobra 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Bundesgerichtshof – Nemčija) – RLvS Verlagsgesellschaft mbH proti Stuttgarter Wochenblatt GmbH

(Zadeva C-391/12) (1)

(Direktiva 2005/29/ES - Nepoštene poslovne prakse - Osebno področje uporabe - Zavajajoče opustitve v advertorialih - Predpisi države članice, ki prepovedujejo vsakršno odplačno objavo, ki ni označena z besedo „oglas“ („Anzeige“) - Popolna uskladitev - Strožji ukrepi - Svoboda tiska)

2013/C 367/31

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesgerichtshof

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: RLvS Verlagsgesellschaft mbH

Tožena stranka: Stuttgarter Wochenblatt GmbH

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Bundesgerichtshof – Razlaga Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 149, str. 22), zlasti njenih členov 3(5), 4 in 7(2), ter točke 11 Priloge I k tej direktivi – Zavajajoče opustitve v advertorialih – Predpisi države članice, ki prepovedujejo odplačne objave brez označbe „oglas“ („Anzeige“)

Izrek

V okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, se na Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) ni mogoče sklicevati proti časopisnim urednikom, tako da je treba v teh okoliščinah to direktivo razlagati tako, da ne nasprotuje uporabi nacionalne določbe, na podlagi katere morajo ti uredniki zagotoviti, da je vsakršna objava v njihovih časopisih, za katero prejmejo plačilo, posebej označena, v obravnavanem primeru z besedo „oglas“ („Anzeige“), če ni že na splošno iz umestitve ali oblike te objave mogoče razbrati, da gre za oglas.

(1) UL C 343, 10.11.2012.
1.

Člen 3(1) Direktive Sveta z dne 24. aprila 1972 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti (72/166/EGS) in člen 1(1) in (2) Druge Direktive Sveta z dne 30. decembra 1983 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (84/5/EGS) je treba razlagati tako, da mora obvezno zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil zajemati odškodnino za nepremoženjsko škodo, nastalo bližnjim osebam oškodovancev, ki so umrli v prometni nesreči, če je ta odškodnina iz naslova civilne odgovornosti zavarovanca določena z nacionalnim pravom, ki se uporabi v sporu o glavni stvari.
2.

V okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari, v katerih so v nacionalni zakonodaji dobesedno prenesene določbe člena 21(5) Direktive 2009/103/ES, mora predložitveno sodišče upoštevati notranje pravo v celoti in zanj uporabiti načine razlage, ki jih nacionalno pravo priznava, tako da bo združljivo z razlago te direktive, ki jo je podalo Sodišče Evropske unije.
SL Uradni list Evropske unije C 344/22

Sodba Sodišča (peti senat) z dne 10. oktobra 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche – Italija) – Swm Costruzioni 2 SpA, Mannocchi Luigino DI proti Provincia di Fermo

(Zadeva C-94/12) (1)

(Javna naročila - Direktiva 2004/18/ES - Ekonomska in finančna sposobnost - Tehnična in/ali poklicna sposobnost - Člena 47(2) in 48(3) - Možnost gospodarskega subjekta, da se sklicuje na sposobnost drugih subjektov - Člen 52 - Sistem potrjevanja - Javna naročila gradenj - Nacionalna zakonodaja, ki zahteva potrdilo o usposobljenosti, ki ustreza kategoriji in vrednosti gradenj, ki so predmet javnega naročila - Prepoved sklicevanja na potrdila več subjektov za gradnje iz iste kategorije)

2013/C 344/36

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Swm Costruzioni 2 SpA, Mannocchi Luigino DI

Tožena stranka: Provincia di Fermo

Ob udeležbi: Torelli Dottori SpA

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche – Razlaga člena 47(2) Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132) – Ekonomska in finančna sposobnost gospodarskega subjekta – Možnost sklicevanja na sposobnost drugih podjetij – Nacionalna ureditev, ki to možnost omejuje le na eno drugo podjetje za vsako kategorijo usposobljenosti, ki jo določi certifikacijski organ

Izrek

Člena 47(2) in 48(3) Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev v povezavi s členom 44(2) te direktive je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalnemu predpisu, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ki gospodarskim subjektom, ki sodelujejo v postopku oddaje javnega naročila gradenj, na splošno prepoveduje sklicevanje na sposobnost več podjetij za isto kategorijo usposobljenosti.

(1) UL C 151, 26.5.2012.
SL Uradni list Evropske unije C 344/33

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 10. oktobra 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Centrale Raad van Beroep – Nizozemska) – F. van der Helder, D. Farrington proti College voor zorgverzekeringen

(Zadeva C-321/12) (1)

(Socialna varnost - Uredba (EGS) št. 1408/71 - Člen 28(2)(b) - Storitve iz zdravstvenega zavarovanja - Upokojenci, ki so do starostne pokojnine upravičeni v več državah članicah - Stalno prebivališče v drugi državi članici - Opravljanje storitev v državi stalnega prebivališča - Stroški storitev - Država članica, katere „zakonodaja“ je za upokojenca veljala najdlje - Pojem)

2013/C 344/57

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Centrale Raad van Beroep

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: F. van der Helder, D. Farrington

Tožena stranka: College voor zorgverzekeringen

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Centrale Raad van Beroep – Razlaga členov 4 in 28(2)(b) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL L 149, str. 2) – Zdravstveno zavarovanje – Dajatev za upravičence do pokojnine, ki živijo v drugi državi članici od tiste, v kateri se nahaja pristojni nosilec – Dajatve v breme nosilca države članice, pri katerem je upravičenec bil najdlje zavarovan – Pojem „zakonodaja, ki je za upokojenca veljala najdlje“

Izrek

Člen 28(2)(b) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, v različici po spremembi in posodobitvi z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1992/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006, je treba razlagati tako, da „zakonodaja“ iz te določbe, ki je za upokojenca veljala najdlje, pomeni pokojninsko zakonodajo.

(1) UL C 287, 22.9.2012.
SL Uradni list Evropske unije C 344/27

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 3. oktobra 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Cour de cassation – Francija) – Peter Pinckney proti KDG médiatech AG

(Zadeva C-170/12) (1)

(Uredba (ES) št. 44/2001 - Sodna pristojnost - Zadeve v zvezi z delikti in kvazidelikti - Materialne avtorske pravice - Materialni nosilec, s katerim se reproducira zaščiteno delo - Objava na spletu - Opredelitev kraja nastanka škode)

2013/C 344/45

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour de cassation

Stranki v postopku v glavni stvari

Vložnik kasacijske pritožbe: Peter Pinckney

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: KDG médiatech AG

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Cour de cassation – Razlaga člena 5, točka 3, Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19 zvezek 4, str. 42) – Pristojnost nacionalnega sodišča v zadevah v zvezi z delikti ali kvazidelikti – Merila za določitev „kraja, kjer je prišlo ali kjer grozi škodni dogodek“ – Kršitev materialnih avtorskih pravic zaradi objave elektronske vsebine po spletu ali spletne ponudbe materialnega nosilca, s katerim se ta vsebina reproducira – Vsebina, namenjena javnosti

Izrek

Člen 5, točka 3, Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da je v primeru domnevne kršitve materialnih avtorskih pravic, ki jih zagotavlja država članica sodišča, ki odloča, to sodišče pristojno za odločanje o tožbi za ugotovitev odgovornosti, ki jo avtor dela vloži proti družbi s sedežem v drugi državi članici, ki je v tej državi reproducirala navedeno delo z materialnim nosilcem, ki ga nato prodajata družbi s sedežema v tretji državi članici prek spletnega mesta, dostopnega tudi z območja sodišča, ki odloča. To sodišče je pristojno samo za odločanje o škodi, ki je nastala na ozemlju države članice, ki ji pripada.

(1) UL C 174, 16.6.2012.
SL Uradni list Evropske unije C 225/27

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 27. junija 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Qorti Kostituzzjonali – Malta) – Vodafone Malta Limited, Mobisle Communications Limited proti Avukat Ġenerali, Kontrollur tad-Dwana, Ministru tal-Finanzi, Awtorita' ta' Malta dwar il-Komunikazzjoni

(Zadeva C-71/12) (1)

(Elektronska komunikacijska omrežja in storitve - Direktiva 2002/20/ES - Člena 12 in 13 - Upravne pristojbine in dajatve za pravice uporabe - Dajatev, ki velja za operaterje mobilne telefonije - Nacionalna zakonodaja - Metoda izračuna dajatve - Odstotek od plačil uporabnikov)

2013/C 225/43

Jezik postopka: malteščina

Predložitveno sodišče

Qorti Kostituzzjonali

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Vodafone Malta Limited in Mobisle Communications Limited

Tožene stranke: Avukat Ġenerali, Kontrollur tad-Dwana, Ministru tal-Finanzi in Awtorita' ta' Malta dwar il-Komunikazzjoni

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Qorti Kostituzzjonali – Razlaga členov 12 in 13 Direktive 2002/20/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev (UL; posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 337) – Nacionalna zakonodaja, na podlagi katere so operaterji mobilne telefonije zavezani za plačilo dajatve – Dajatev, ki jo morajo plačati le operaterji mobilne telefonije in ne druga podjetja, ki ponujajo storitve elektronskih komunikacij

Izrek

Člen 12 Direktive 2002/20/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev (Direktiva o odobritvi) je treba razlagati tako, da ne nasprotuje zakonodaji države članice, kot je ta v postopku v glavni stvari, na podlagi katere so operaterji, ki ponujajo storitve mobilne telefonije, zavezani za plačilo dajatve, imenovane „trošarina“, v odstotku od plačil, ki jih prejmejo od uporabnikov teh storitev, pod pogojem, da obdavčljivi dogodek za to dajatev ni vezan na postopek splošne odobritve, s katero je dovoljen dostop na trg elektronskih komunikacijskih storitev, temveč je vezan na uporabo storitev mobilne telefonije, ki jih zagotavljajo operaterji, in ki jo dokončno nosi uporabnik teh storitev, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.

(1) UL C 118, 21.4.2012.
1.

Italijanska republika s tem, da ni določila obveznosti glede izdaje energetske izkaznice v primeru prodaje ali oddaje nepremičnine v skladu s členoma 7 in 10 Direktive 2002/91/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2002 o energetski učinkovitosti stavb, in s tem, da Evropske komisije ni obvestila o ukrepih za prenos člena 9 Direktive 2002/91, ni izpolnila obveznosti iz členov 7(1) in (2) in 10 navedene direktive ter člena 15(1) te direktive v povezavi s členom 29 Direktive 2010/31/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. maja 2010 o energetski učinkovitosti stavb.
SL Uradni list Evropske unije C 156/15

Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 11. aprila 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunale di Napoli – Italija) – Oreste Della Rocca proti Poste Italiane SpA

(Zadeva C-290/12) (1)

(Socialna politika - Direktiva 1999/70/ES - Okvirni sporazum o delu za določen čas, sklenjen med ETUC, UNICE in CEEP - Določba 2 - Področje uporabe okvirnega sporazuma - Podjetje za zagotavljanje dela - Posredovanje dela napotenih delavcev podjetju uporabniku - Zaporedne pogodbe o zaposlitvi za določen čas)

2013/C 156/24

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale di Napoli

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Oreste Della Rocca

Tožena stranka: Poste Italiane SpA

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Tribunale di Napoli – Razlaga določb 2 in 5 Direktive Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 368) – Področje uporabe – Uporaba direktive za družbe, ki zagotavljajo začasno delo – Možnost, da te družbe sklenejo zaporedne pogodbe o zaposlitvi za določen čas z začasnimi delavci zaradi okoliščin, ki upravičujejo začasnost delovnega razmerja med začasnim delavcem in podjetjem uporabnikom

Izrek

Direktivo Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP in Okvirni sporazum o delu za določen čas, sklenjen 18. marca 1999, ki je priloga k tej direktivi, je treba razlagati tako, da se ne uporabljata ne za delovno razmerje za določen čas med napotenim delavcem in podjetjem za zagotavljanje dela ne za delovno razmerje za določen čas med takim delavcem in podjetjem uporabnikom.

(1) UL C 243, 11.8.2012.