Zadeva T‑418/14

Sina Bank

proti

Svetu Evropske unije

„Skupna zunanja in varnostna politika — Omejevalni ukrepi proti Iranu zaradi preprečevanja širjenja jedrskega orožja — Zamrznitev sredstev — Ničnostna tožba — Rok za vložitev tožbe — Prilagoditev predlogov — Dopustnost — Obveznost obrazložitve — Pravica do obrambe — Pravica do učinkovitega sodnega varstva — Očitna napaka pri presoji — Sprememba časovnih učinkov razglasitve ničnosti“

Povzetek – Sodba Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 18. oktobra 2016

Skupna zunanja in varnostna politika – Omejevalni ukrepi proti Iranu – Zamrznitev sredstev oseb, subjektov ali organov, za katere je Svet ugotovil, da sodelujejo pri širjenju jedrskega orožja – Obveznost razširitve tega ukrepa na subjekte v lasti ali pod nadzorom takega subjekta – Omejitev zgolj na osebe in subjekte, ki so vpisani na seznam – Kršitev te omejitve – Razglasitev delne ničnosti

Pravo Unije – Načela – Pravica do obrambe – Zamrznitev sredstev oseb, subjektov ali organov ki sodelujejo pri širjenju jedrskega orožja ali to širjenje podpirajo – Obveznosti Sveta – Obvestitev zadevne osebe z obremenilnimi dokazi in pravica do izjave – Obseg – Kršitev pravice do obrambe – Razglasitev delne ničnosti

V skladu s členom 275, drugi odstavek, PDEU in členom 263, četrti in šesti odstavek, PDEU ima pravna oseba procesno upravičenje, da zahteva razglasitev ničnosti odločitve, da se po pregledu ohrani vpis njenega imena na seznamu oseb, za katere veljajo omejevalni ukrepi, sprejetih proti njej v okviru skupne zunanje in varnostne politike, ta seznam pa je podlaga za ohranitev teh ukrepov. (Glej točko 49.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 49 do 52.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 56, 60.)

Pravno zadostno je obrazložen Sklep Sveta, s katerim so naloženi omejevalni ukrepi pravni osebi, ki je vključena v jedrske dejavnosti ali dejavnosti v zvezi z balističnimi raketami v Iranu, če je mogoče opredeliti osebe ali subjekte, ki po mnenju Sveta izvajajo nadzor nad to pravno osebo v smislu člena 20(1)(b) Sklepa 2010/413 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Skupnega stališča 2007/140 in člena 23(2)(a) Uredbe o omejevalnih ukrepih proti Iranu in ki so opredeljene kot „fundacija“ in „voditelj“, ter če je mogoče razumeti kako po mnenju Sveta voditelj in fundacija neposredno ali posredno izvaja nadzor nad to pravno osebo v smislu istih določb. Tak sklep pa ni pravno zadostno obrazložen, če je z njim glede merila podpore širjenju jedrskega orožja, ki se uporabi za to pravno osebo, le ugotovljeno, da zadevna pravna oseba pomaga pri financiranju strateških interesov režima. Kljub priznanju, da je mogoče šteti, da je širjenje jedrskega orožja zajeto s strateškimi interesi režima, pa na podlagi take obrazložitve ni mogoče izvedeti za specifične in konkretne razloge, iz katerih Svet šteje, da zadevna pravna oseba pomaga pri financiranju širjenja jedrskega orožja. Tak sklep je torej treba razglasiti za ničen, saj je kršena obveznost obrazložitve. (Glej točke 78, 79 od 82 do 84, 86, 87.)

Glede na to, da obrazložitev sklepa Sveta, s katerim so naloženi omejevalni ukrepi pravni osebi, ki je vključena v jedrske dejavnosti ali dejavnosti v zvezi z balističnimi raketami v Iranu, v delu, v katerem se v tem sklepu za to pravno osebo uporabi merilo podpore širjenju jedrskega orožja, ni bila zadostna, zadevna oseba pred vložitvijo tožbe za razglasitev ničnosti tega sklepa ali v njenem okviru ni mogla koristno ali učinkovito izpodbijati utemeljenosti tega, da se za njen položaj uporabi to merilo. Ta sklep zato v delu, v katerem se uporabi to merilo, krši pravico tožeče stranke do obrambe in njeno pravico do učinkovitega sodnega varstva. Ta sklep pa ne krši istih pravic v delu Sklepa o uporabi merila nadzora, glede katere je obrazložitev zadostna. (Glej točke od 95 do 97, od 99 do 104.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke 113, od 117 do 119, 139.)

Svet s tem, da za pravno osebo v sklepu o ohranitvi imena te pravne osebe na seznamu oseb in subjektov, ki so vključeni v jedrske dejavnosti ali dejavnosti v zvezi z balističnimi raketami ter oseb in subjektov, ki podpirajo iransko vlado, uporabi merilo nadzora iz člena 20(1)(b) Sklepa 2010/413 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Skupnega stališča 2007/140 in člena 23(2)(a) Uredbe o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe št. 961/2010 stori napako pri presoji, saj sme Svet na podlagi teh določb sprejeti omejevalne ukrepe le glede tistih oseb in subjektov, ki so vpisani na seznam oseb in subjektov, za katere veljajo omejevalni ukrepi, z obrazložitvijo, da jih nadzirajo osebe ali subjekti, ki so opredeljeni kot osebe ali subjekti, ki so vpleteni v širjenje jedrskega orožja, oziroma za katere je ugotovljeno, da so vpleteni v to širjenje, in saj subjekti, ki so izvajali nadzor, ob sprejetju sklepa o ohranitvi niso bili vpisani na sporni seznam. Tak sklep mora torej biti razglašen za ničen. Uporaba merila nadzora se anmreč opira na to, da obstaja, kadar se zamrznejo sredstva osebe ali subjekta, ki je opredeljen kot oseba ali subjekt, ki sodeluje pri širjenju jedrskega orožja, nezanemarljivo tveganje, da ta oseba oziroma subjekt pritiska na osebe in subjekte, ki jih ima v lasti ali jih nadzoruje, da bi se izognil učinku njemu namenjenih ukrepov, in sicer tako, da jih spodbuja naj nanj neposredno ali posredno prenesejo svoja sredstva ali naj opravijo transakcije, ki jih sam zaradi zamrznitve svojih sredstev ne more opraviti. Ob upoštevanju tega tveganja je zamrznitev sredstev oseb in subjektov, ki jih nadzoruje oseba ali subjekt, čigar sredstva se zamrznejo, nujen in primeren ukrep za zagotavljanje učinkovitosti in preprečevanje izigravanja sprejetih ukrepov. Kakršna koli druga rešitev bi poleg tega zadevno osebo z vidika obrambe svojih pravic in pravice do učinkovitega sodnega varstva postavila v zelo neugoden postopkovni položaj, ker bi lahko izpodbijanje omejevalnih ukrepov, sprejetih glede nje, povzročilo izpodbijanje odgovornosti subjektov, ki jo nadzirajo pri širjenju jedrskega orožja, ne da bi v zvezi s tem lahko pričakovala pomoč teh subjektov, glede katerih ni bil sprejet nikakršen omejevalni ukrep. (Glej točke 121, 123, od 125 do 131.)

Zakonitost aktov, izpodbijanih z ničnostno tožbo, se lahko presoja le na podlagi dejanskih in pravnih okoliščin, na osnovi katerih so bili sprejeti, in Splošno sodišče ne more slediti pozivu Sveta, naj na koncu spremeni obrazložitve, na katerih temeljijo ti akti. (Glej točko 142.)

Na področju skupne zunanje in varnostne politike merilo podpore iranski vladi – iz člena 20(1)(b) Sklepa 2010/413 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Skupnega stališča 2007/140/SZVP in člena 23(2)(a) Uredbe o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe št. 961/2010 – s katerim se širi področje uporabe omejevalnih ukrepov z namenom povečati pritiske na Islamsko republiko Iran, zajema le dejavnost osebe ali subjekta, ki lahko ne glede na kakršno koli dokazano neposredno ali posredno zvezo s širjenjem jedrskega orožja zaradi svojega količinskega ali kakovostnega pomena spodbuja navedeno širjenje s tem, da se iranski vladi zagotavlja podpora z materialnimi, finančnimi ali logističnimi sredstvi oziroma kapacitetami, ki ji omogočajo uresničevanje širjenja jedrskega orožja. To merilo ne zajema torej vsake oblike podpore, zagotovljene iranski vladi, ne glede na to, kako majhna ali simbolična bi bila, temveč le oblike podpore, ki lahko zaradi svojega količinskega ali kakovostnega pomena navedeni vladi omogočijo uresničevanje širjenja jedrskega orožja. Sporno merilo, razlagano pod nadzorom sodišča Unije v povezavi s ciljem izvajanja pritiska na iransko vlado, da bi ta prenehala s širjenjem jedrskega orožja, tako objektivno opredeljuje zaokroženo kategorijo oseb in subjektov, proti katerim je lahko sprejet ukrep zamrznitve sredstev. (Glej točko 147.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 161 do 163.)