Keywords

Summary



Keywords

1. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Prepoved pobiranja drugih nacionalnih davkov, ki imajo značaj prometnih davkov

(Direktiva Sveta 77/388, člen 33(1))

2. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Prepoved pobiranja drugih nacionalnih davkov, ki imajo značaj prometnih davkov

(Direktiva Sveta 77/388, člena 17(2) in 33(1))

Summary

1. Da bi presodili, ali je mogoče davek, dajatev ali bremenitev označiti kot prometni davek v smislu člena 33 Šeste direktive 77/388/EGS o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kot je bila spremenjena z Direktivo 91/680, je treba zlasti ugotoviti, ali njegov učinek ogroža delovanje skupnega sistema davka na dodano vrednost, s tem da bremeni pretok blaga in storitev ter da obdavčuje gospodarske transakcije na način, primerljiv s tem davkom.

V zvezi s tem je treba davke, dajatve in bremenitve, ki imajo bistvene značilnosti davka na dodano vrednost, čeprav mu niso v vseh točkah enake, v vsakem primeru šteti, kot da bremenijo pretok blaga in storitev, podobno kot navedeni davek.

Nasprotno člen 33 Šeste direktive ne nasprotuje temu, da bi se ohranil ali uvedel davek, ki ne bi imel ene od bistvenih značilnosti davka na dodano vrednost.

Navedene značilnosti so štiri: davek na dodano vrednost se na splošno uporabi za blagovne ali storitvene transakcije; znesek je določen sorazmerno s ceno, ki jo davčni zavezanec zaračuna v zameno za dobavljeno blago in opravljene storitve; pobiranje tega davka v vseh fazah proizvodnega in distribucijskega procesa, vključno v fazi maloprodaje, ne glede na število prej opravljenih transakcij; davčni zavezanec od dolgovanega davka na dodano vrednost odbije zneske, plačane v fazah proizvodnega in distribucijskega procesa, tako da se ta davek v dani fazi nanaša le na v njej dodano vrednost in da je končna obremenitev navedenega davka na koncu prenesena na potrošnika.

(Glej točke od 34 do 37.)

2. Člen 33(1) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kot je bila spremenjena z Direktivo 91/680, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da bi se v veljavi obdržala davčna dajatev, ki ima take značilnosti kot madžarski lokalni davek na pravne osebe. Tak davek se razlikuje od davka na dodano vrednost tako, da ga ni mogoče opredeliti za davek, ki ima značaj prometnega davka, v smislu navedene določbe.

Najprej je treba ugotoviti, da medtem ko se davek na dodano vrednost obračunava za vsako transakcijo posebej v fazi trženja in je njegov znesek sorazmeren s ceno dobavljenega blaga ali opravljenih storitev, je davek, tak kot sporni davek, nasprotno, naložen na razliko, ki se izračuna glede na računovodsko zakonodajo, med prometom v zvezi s prodanim blagom ali opravljenimi storitvami med davčnim letom, na eni strani, in nabavno ceno prodanega blaga, vrednostjo vmesnih storitev in materialnih stroškov, na drugi strani. Ker se tak davek izračuna na podlagi periodičnega prometa, ni mogoče natančno določiti zneska davka, ki se bo morebiti prenesel na stranko ob vsakem nakupu blaga ali ob vsakem opravljanju storitev, tako da takega davka ni mogoče obravnavati kot sorazmernega cenam dobavljenega blaga in storitev.

Nadalje, medtem ko lahko davčni zavezanec na podlagi člena 17(2) Šeste direktive odbije davek na dodano vrednost, za katerega je zavezan in ki ga je dolžan plačati ali ki ga je plačal za blago ali storitve, ki jih uporablja za namene svojih obdavčljivih transakcij, se, kar zadeva splošno ureditev spornega davka, odbitek, ki se pojavi na stopnji določitve davčne osnove, izvede do zneska nabavne cene prodanega blaga, vrednosti vmesnih storitev in materialnih stroškov. Davčna osnova spornega davka torej ni omejena na dodano vrednost v določeni fazi proizvodnega ali distribucijskega procesa, ampak zadeva celotni promet davčnega zavezanca, brez zgolj navedenih elementov.

Končno, ker davek na dodano vrednost z mehanizmom odbitka davka, določenega v členih od 17 do 20 Šeste direktive, bremeni le končnega potrošnika in je popolnoma nevtralen do davčnih zavezancev, vpletenih v proizvodnem in distribucijskem procesu pred fazo dokončne obdavčitve, ne glede na število opravljenih transakcij, to ne velja za sporni davek. Dejansko ne obstaja nobena gotovost, da se breme tega davka v končni fazi prenese na končnega potrošnika tako, kot je to značilno za davek na potrošnjo, kot je davek na dodano vrednost.

(Glej točke 39, 40, 44, 45, 47, 51, 52, 60, 61 in izrek.)