Glede na besedilo Sklepa 2014/269 o spremembi Sklepa 2009/935 glede seznama tretjih držav in organizacij, s katerimi Evropski policijski urad (Europol) sklene sporazume, v katerem mora biti načeloma, da bi bila izpolnjena obveznost obrazložitve, navedena pravna podlaga, na kateri ta sklep temelji, ni mogoče šteti, da ta sklep temelji na členu 34 EU. Navedeni sklep se namreč ne sklicuje na člen 34 EU in njegove uvodne izjave napotujejo izrecno na člen 26(1)(a) Sklepa 2009/371 o ustanovitvi Europola in na člena 5 in 6 Sklepa 2009/934 o sprejetju izvedbenih pravil, ki urejajo odnose Europola s partnerji, vključno z izmenjavo osebnih podatkov in tajnih informacij.

Ker so pravila o izražanju volje institucij Unije določena v pogodbah in niso na voljo niti državam članicam niti institucijam, lahko le iz pogodb v posameznih primerih izhaja pooblastilo instituciji, da spremeni postopek odločanja, ki je določen s pogodbami. Zato bi se instituciji s priznanjem možnosti, da določa izvedene pravne podlage, ki omogočajo sprejetje zakonodajnih aktov ali izvedbenih ukrepov, v smislu bodisi okrepitve ali omilitve podrobnih pravil za sprejetje akta, dodelila zakonodajna pristojnost, ki presega to, kar je določeno s pogodbami.

Za sprejemanje bistvenih pravil na področju, kakršno je policijsko sodelovanje, je pristojen le zakonodajalec Unije in ta pravila morajo biti določena v osnovni ureditvi. Iz tega sledi, da določbe o bistvenih elementih osnovne ureditve, za sprejetje katerih je treba opraviti politične izbire, za katere je odgovoren zakonodajalec Unije, ne morejo biti predmet delegacije niti ne morejo biti del izvedbenih aktov. Glede tega mora identifikacija elementov področja, ki morajo biti opredeljeni kot bistveni, temeljiti na objektivnih elementih, ki so lahko predmet sodnega nadzora in pri njej je treba upoštevati značilnosti in posebnosti zadevnega področja.

Sprememba seznama tretjih držav in organizacij, s katerimi lahko Evropski policijski urad (Europol) sklene sporazume, kakršen je priložen k Sklepu 2009/935 o določitvi navedenega seznama, ni bistveni element področja, ki ga ureja Sklep 2009/371 o ustanovitvi Europola, in zakonodajalec Unije lahko torej določi, da jo je mogoče opraviti z izvedbenim aktom. Vzpostavitev odnosov Europola s tretjimi državami je namreč dopolnilna glede na dejavnosti Europola, pri čemer sta vzpostavitev in vzdrževanje sodelovanja na podlagi člena 23(1) Sklepa2009/371 mogoča le, če je to potrebno za opravljanje njegovih nalog. Poleg tega je zakonodajalec Unije določil načelo vzpostavitve in vzdrževanja takih odnosov, opredelil cilj, ki ga morajo ti odnosi uresničevati, in določil okvir, v katerem morajo navedeni odnosi potekati. Zato ni mogoče šteti, da sklep o spremembi seznama, tudi če zajema nekaj tehnične in politične diskrecijske pravice, zahteva politično odločitev, ki je v pristojnosti zakonodajalca Unije.

Posredovanje osebnih podatkov, ki se lahko odobri v sporazumih, sklenjenih na podlagi člena 23 Sklepa 2009/371, lahko sicer pomeni poseg v temeljne pravice zadevnih oseb in da nekateri od teh posegov so lahko tako obsežni, da je potrebno posredovanje zakonodajalca Unije. Vendar je načelo posredovanja osebnih podatkov nekaterim tretjim državam in okvir, v katerem je treba tako posredovanje izvesti, določil zakonodajalec Unije, pri čemer člen 26(6)(b) Sklepa 2009/371 in člen 5(4) Sklepa 2009/934 o sprejetju izvedbenih pravil, ki urejajo odnose Europola s partnerji, med drugim določata, da je treba presoditi, ali zadevna tretja država zagotavlja ustrezno raven varstva podatkov. Vpis tretje države na seznam vsekakor ne omogoča nobenega posredovanja osebnih podatkov tej državi, saj je tako posredovanje mogoče zgolj po tem, ko Europol in ta država skleneta sporazum, ki posredovanje takih podatkov izrecno dovoljuje.

(Glej točke 46, 47, od 49 do 51, od 53 do 55 in 57.)