SL Uradni list Evropske unije C 102/15

Pritožba, ki jo je Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) vložil 8. novembra 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 21. januarja 2014 v zadevi T-536/10, Kessel Marketing & Vertriebs GmbH proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

(Zadeva C-31/14 P)

2014/C 102/21

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnik: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (zastopnik: D. Walicka, agent)

Drugi stranki v postopku: Kessel Marketing & Vertriebs GmbH, Janssen-Cilag GmbH

Predlogi

Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

— izpodbijano sodbo razveljavi;

— tožbo zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu z dne 21. septembra 2010 v zadevi R 708/2010-4 zavrne, podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču;

— tožeči stranki na prvi stopnji naloži plačilo stroškov postopka na prvi stopnji in tistih iz pritožbenega postopka.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Splošno sodišče naj bi potrdilo odločitev odbora za pritožbe, da je zožitev seznama proizvodov in storitev, ki jo je izvedla tožeča stranka, nedoločna, če temelji na merilu neobstoja obveznosti predpisovanja. Prav tako naj bi navedlo, da zaradi tega pomanjkanja določnosti ni mogoče v celoti ne upoštevati zahteve za zožitev. Urad meni, da pri pomanjkanju določnosti zožitve ni mogoče seznama proizvodov in storitev niti registrirati niti ta zožitev ne more biti podlaga za primerjavo proizvodov in storitev. Ker je bila ta pomanjkljivost v obravnavanem primeru ugotovljena, odbor za pritožbe ustrezne zahteve ni mogel upoštevati.

Dalje, Splošno sodišče naj bi odločilo, da je zahteva tožeče stranke po zožitvi nedopustna v delu, v katerem je temeljila na neobstoju obveznosti predpisovanja za sporne proizvode. Merilo neobstoja obveznosti predpisovanja naj ne bi bilo primerno za oblikovanje podskupine prijavljenih proizvodov. To naj ne bi bilo primerno merilo za oblikovanje podskupine farmacevtskih proizvodov, katerih registracija z znamko se zahteva. To, ali obstaja obveznost predpisovanja, naj bi bilo odvisno od harmonizacije nacionalnih zakonodaj, ki veljajo za farmacevtske proizvode in ki jih nacionalni zakonodajalec lahko kadar koli spremeni, na evropski ravni. Pravica do varstva z znamko Skupnosti pa naj ne bi mogla biti odvisna niti od merila, ki spada pod nacionalno pravo, niti od merila, ki se lahko s potekom časa spremeni. Urad naj temu ne bi oporekal. Vendar naj bi Splošno sodišče kljub temu odločilo, da odbor za pritožbe neupravičeno ni upošteval zožitve v celoti. Odbor za pritožbe naj ne bi smel zožitve v celoti ne upoštevati. Moral bi izvesti primerjavo proizvodov s tem, da bi za podlago vzel proizvode, ki so bili zajeti s prijavljeno znamko na podlagi zožitve s strani tožeče stranke, s proizvodi, ki so bili zajeti s prejšnjo znamko, ne da bi pri tem upošteval merilo obveznosti predpisovanja.

Urad meni, da naj bi sodba v tem delu temeljila na kršitvi člena 43(1) Uredbe št. 207/2009 (1) v povezavi s členom 2(2) Uredbe št. 2868/95 (2), kajti posledica pomanjkanja določnosti naj bi bila nedopustnost seznama proizvodov in storitev v celoti. Nedopustne zožitve naj ne bi bilo mogoče niti registrirati niti upoštevati pri primerjavi proizvodov. S sodbo naj bi bilo kršeno tudi načelo povezanosti z zahtevo, na katerem temelji sistem znamke Skupnosti. Seznam proizvodov in storitev bi bilo treba presojati kot takega, v obliki, kot jo je predlagal prijavitelj. Uradu naj ne bi bila podeljena nobena pooblastila za preoblikovanje seznama.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL L 78, str. 1).

(2) Uredba Komisije (ES) št. 2868/95 z dne 13. decembra 1995 za izvedbo Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 o znamki Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 189).