Zadeva C‑532/17

Wolfgang Wirth in drugi

proti

Thomson Airways Ltd.

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Hamburg)

„Predhodno odločanje – Prevoz – Uredba (ES) št. 261/2004 – Člen 2(b) – Področje uporabe – Pojem ‚dejanski letalski prevoznik‘ – Pogodba o zakupu zrakoplova s posadko (‚wet lease‘)“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 4. julija 2018

Promet – Zračni promet – Uredba št. 261/2004 – Odškodnina in pomoč potnikom – Dejanski letalski prevoznik – Pojem – Letalski prevoznik, ki da v zakup letalo in posadko drugemu letalskemu prevozniku v okviru pogodbe „wet lease“ – Izključitev

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 261/2004, člen 2(b))

Pojem „dejanski letalski prevoznik“ v smislu Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 in zlasti v smislu njenega člena 2(b) je treba razlagati tako, da ne zajema letalskega prevoznika, kakršen je tisti v postopku v glavni stvari, ki drugemu letalskemu prevozniku da v zakup letalo s posadko v okviru pogodbe o zakupu zrakoplova s posadko („wet lease“), vendar ne prevzame operativne odgovornosti za lete, vključno kadar je na potrdilu o rezervaciji sedeža na letu, izdanem potnikom, navedeno, da ta let opravi prvonavedeni prevoznik.

V zvezi s tem je treba poudariti, da je treba v skladu s členom 2(b) Uredbe št. 261/2004 pojem „dejanski letalski prevoznik“ razumeti tako, da se nanaša na „letalskega prevoznika, ki opravi ali namerava opraviti let na podlagi pogodbe s potnikom ali v imenu druge, pravne ali fizične osebe, ki ima s tem potnikom sklenjeno pogodbo“. Ta opredelitev torej določa dva kumulativna pogoja za to, da je mogoče letalskega prevoznika opredeliti kot „dejanskega letalskega prevoznika“, ki se nanašata po eni strani na izvedbo zadevnega leta in po drugi strani na obstoj pogodbe, sklenjene s potnikom. Kar zadeva prvi pogoj, je z njim postavljen v ospredje pojem „let“, ki je njegov osrednji element. Sodišče pa je že razsodilo, da je treba ta pojem razumeti kot „en letalski prevoz, ki je tako na neki način ‚enota‘ tega prevoza, ki ga izvede letalski prevoznik, ki določi svojo pot“ (sodbe z dne 10. julija 2008, Emirates Airlines, C‑173/07, EU:C:2008:400, točka 40; z dne 13. oktobra 2011, Sousa Rodríguez in drugi, C‑83/10, EU:C:2011:652, točka 27, in z dne 22. junija 2016, Mennens, C‑255/15, EU:C:2016:472, točka 20).

Iz tega izhaja, da je treba šteti, da je dejanski letalski prevoznik tisti prevoznik, ki v okviru svoje dejavnosti prevoza potnikov sprejme odločitev za izvedbo konkretnega leta, vključno z določitvijo njegove poti, in s tem za ustvarjenje ponudbe zračnega prevoza za zadevne osebe. Sprejetje take odločitve namreč pomeni, da ta letalski prevoznik prevzame odgovornost za izvedbo navedenega leta, kar med drugim vključuje morebitne odpovedi leta ali velike zamude ob prihodu. V obravnavanem primeru ni sporno, da je družba Thomson Airways zgolj dala v zakup letalo in posadko, s katerima se je izvedel let v postopku v glavni stvari, in da je o določitvi poti in izvedbi tega leta odločila družba TUIFly. V teh okoliščinah je treba, ne da bi bilo treba preučiti drugi kumulativni pogoj iz člena 2(b) Uredbe št. 261/2004, ugotoviti, da letalskega prevoznika, kot je družba Thomson Airways v postopku v glavni stvari, ki da v zakup letalo in posadko drugemu letalskemu prevozniku, nikakor ni mogoče šteti za „dejanskega letalskega prevoznika“ v smislu Uredbe št. 261/2004 in zlasti njenega člena 2(b).

(Glej točke od 17 do 22 in 26 ter izrek.)