ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti – Označitev predmeta spora – Kratek povzetek tožbenih razlogov (Poslovnik Sodišča, člen 38(1)(c)) (Glej točki 25 in 26.)

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Pravica Komisije, da vloži tožbo –Izvajanje, ki ni odvisno od obstoja posebnega pravnega interesa (člen 226 ES) (Glej točko 30.)

3. Približevanje zakonodaj – Telekomunikacijski sektor – Elektronska komunikacijska omrežja in storitve – Regulativni okvir – Direktiva 2002/21 – Univerzalna storitev in pravice uporabnikov – Direktiva 2002/22 – Prehodna ureditev (direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2002/21, člena 16 in 27, prvi odstavek, in 2002/22, člena 16 in 17) (Glej točke od 46 do 50 in od 57 do 72 ter izrek.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 16 in 17 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2002/22/ES z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL L 108, str. 51) in členov 16 in 27 Direktive 2002/21/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva) (UL L 108, str. 33) – Naložitev obveznosti operaterju, da v potrditev predloži določitev maloprodajnih tarif za storitve širokopasovnega dostopa brez predhodne analize trga.

Izrek

Izrek

1. Republika Poljska s tem, da je uredila maloprodajne tarife za storitve širokopasovnega dostopa brez predhodne analize trga, ni izpolnila obveznosti iz členov 16 in 17 Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) v povezavi s členoma 16 in 27 Direktive 2002/21/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva).

2. Republiki Poljski se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Summary



Keywords

Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Davčna zakonodaja – Davki na dohodek

(člen 49 PDEU)

Summary

Člen 49 PDEU nasprotuje nacionalni ureditvi, ki ima glede priznanja davčne ugodnosti, kot je odbitek za samozaposlene osebe, ki so opravile določeno število delovnih ur kot podjetniki, diskriminatorne učinke za davčne zavezance nerezidente, katerih ure, opravljene za poslovno enoto, ki je v drugi državi članici, se za ta namen ne upoštevajo, čeprav bi lahko ti davčni zavezanci glede te ugodnosti izbrali davčno ureditev, kot se uporablja za davčne zavezance rezidente.

Nacionalna ureditev, ki za pridobitev take davčne ugodnosti uporablja „merilo števila ur“ na način, ki davčnim zavezancem nerezidentom preprečuje vštetje ur dela, ki so jih opravili v drugi državi članici, namreč lahko zapostavlja zlasti te davčne zavezance. Zato taka ureditev pomeni posredno diskriminacijo na podlagi državljanstva v smislu člena 49 PDEU. Te ugotovitve ne more omajati dejstvo, da imajo davčni zavezanci nerezidenti možnost izbire obdavčenja kot za rezidenta, ki jim omogoča izbiro med diskriminatorno davčno ureditvijo in davčno ureditvijo, ki se uporablja za rezidente, saj taka izbira ne more izključiti diskriminatornih učinkov prve od obeh davčnih ureditev. Če bi namreč priznali, da ima ta izbira omenjeni učinek, bi to pomenilo potrditev davčne ureditve, s katero se – ker je diskriminatorna – še dalje krši člen 49 PDEU. Poleg tega je nacionalna ureditev, ki omejuje svobodo ustanavljanja, nezdružljiva s pravom Unije, tudi če je njena uporaba izbirna. Iz tega je razvidno, da možnost davčnega zavezanca nerezidenta, da izbere obdavčenje kot za rezidenta, ne more izničiti diskriminacije.

(Glej točke od 48 do 55 in izrek.)
(Glej točke od 31 do 33, 38, 40, 42, 43 in točko 1 izreka.)

Pri opredelitvi obveznosti, značilne za pogodbe za dobavo blaga, katerih predmet je izdelava ali proizvodnja, kljub določenim zahtevam naročnika v zvezi s pridobivanjem, predelavo in dobavo blaga, dejstvo, da mora biti blago, ki ga je treba dostaviti, predhodno izdelano ali proizvedeno, v ničemer ne spremeni opredelitve zadevnih pogodb kot prodajnih pogodb. Poleg tega drugi elementi, kot je, prvič, to, da kupec ni dal na razpolago materiala, in drugič, to, da je prodajalec odgovoren za kakovost in skladnost blaga, predstavljajo indice za opredelitev pogodbe kot „pogodbe o prodaji blaga“.

Člen 5, točka 1(b), Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da je treba pogodbe za dobavo blaga, katerih predmet je izdelava ali proizvodnja, kljub določenim zahtevam naročnika v zvezi s pridobivanjem, predelavo in dobavo blaga, če ta ni dal na razpolago materialov in če je dobavitelj odgovoren za kakovost in skladnost s pogodbo, opredeliti kot „prodajo blaga“ v skladu s členom 5, točka 1(b), prva alinea, te uredbe.

Člen 5, točka 1(b), prva alinea, Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da je pri prodaji na daljavo kraj, kamor je bilo blago dostavljeno ali bi moralo biti dostavljeno, treba določiti na podlagi določb pogodbe.

Če kraja dobave ni mogoče določiti na tej podlagi brez sklicevanja na materialno pravo, ki velja na podlagi te pogodbe, je ta kraj tisti kraj, v katerem je bilo blago dejansko izročeno, na podlagi česar je kupec pridobil ali bi moral pridobiti dejansko pravico razpolaganja s tem blagom v končnem kraju postopka prodaje. To merilo je namreč najbolj v skladu z razvojem, ciljem in sistemom te uredbe kot „kraj dobave“ v skladu s členom 5, točka 1(b), prva alinea, Uredbe št. 44/2001. To merilo je zelo predvidljivo in ustreza cilju bližine, saj zagotavlja obstoj tesne navezne okoliščine med pogodbo in sodiščem, ki naj o njej odloča. Poleg tega je temeljni cilj prodajne pogodbe blaga izročitev blaga prodajalca kupcu, ki je postopek, ki je popolnoma končan takrat, ko to blago prispe v končni kraj.

(Glej točke 46, od 55 do 57, od 60 do 62 in točko 2 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Vizumi, azil in priseljevanje – Politika priseljevanja – Pravica do združitve družine –Direktiva 2003/86

(Direktiva Sveta 2003/86, člen 7(1), začetek in točka (c))

2. Vizumi, azil in priseljevanje – Politika priseljevanja – Pravica do združitve družine –Direktiva 2003/86

(Direktiva Sveta 2003/86, člena 2, začetek in točka (d), ter 7(1), začetek in točka (c))

Summary

1. Besedno zvezo ‚potreboval pomoč socialnega sistema‘ iz člena 7(1), začetek in točka (c), Direktive 2003/86 o pravici do združitve družine je treba razlagati tako, da ta direktiva državi članici ne ponuja možnosti, da sprejme pravila o združitvi družine, ki vodijo k temu, da združitev družine ni dovoljena sponzorju, ki je sicer predložil dokaz, da prejema stalna in redna sredstva, ki krijejo splošne stroške za preživetje, vendar pa bo zaradi višine takih sredstev kljub temu zahteval posebno pomoč, da bi kril izredne, individualno pogojene nujne stroške za preživetje, oprostitve plačila dajatev, ki jih odobrijo občinske oblasti in so povezane z dohodkom, ali sprejetje ukrepov za podporo dohodku v okviru občinske politike minimalnega dohodka.

Ker je namreč dovolitev združitve družine splošno pravilo, je treba možnost, določeno v členu 7(1), začetek in točka (c), navedene direktive, razlagati ozko. Poleg tega države članice diskrecijske pravice, ki jim je priznana, ne smejo uporabiti tako, da bi posegale v cilj te direktive, ki je spodbuditi združitev družine, in v njen polni učinek.

(Glej točki 43, 52 in točko 1 izreka.)

2. Direktivo 2003/86 o pravici do združitvi družine, zlasti člen 2, začetek in točka (d), je treba razlagati tako, da ta določba nasprotuje nacionalni zakonodaji, v kateri se glede uporabe pogoja o sredstvih v smislu člena 7(1), začetek in točka (c), navedene direktive razlikuje glede na to, ali je družinsko razmerje nastalo pred vstopom rezidenta v državo članico gostiteljico ali po njem.

Ob upoštevanju tega neobstoja razlikovanja po volji zakonodajalca Unije glede na trenutek, v katerem nastane družina, in ob upoštevanju zahteve, da se določbe Direktive 2003/86 ne razlagajo restriktivno in da se jim ne odvzame polni učinek, države članice namreč nimajo na voljo diskrecijske pravice, ki bi jim omogočala, da uvedejo to razlikovanje v nacionalni zakonodaji, s katero prenesejo to direktivo. Poleg tega sponzorjeva sposobnost imeti stalna sredstva, ki zadoščajo za vzdrževanje njega in njegovih družinskih članov v smislu člena 7(1), začetek in točka (c), v ničemer ne more biti odvisna od trenutka, v katerem je ustvaril družino.

(Glej točki 64, 66 in točko 2 izreka.)
Država članica, ki za pomožna tehnološka sredstva in živila pri pripravi katerih so bila uporabljena pomožna tehnološka sredstva s poreklom iz drugih držav članic, ki se v teh državah zakonito proizvajajo in/ali tržijo, določi sistem predhodnih dovoljenj, ki ni v skladu z načelom sorazmernosti, ne izpolni obveznosti iz člena 28 ES.

Če namreč področje ni usklajeno, morajo države članice same določiti raven varovanja zdravja in življenja ljudi, ki jo nameravajo zagotavljati, in zahtevo za predhodno dovoljenje za dajanje v promet pomožnih tehnoloških sredstev in živil, pri pripravi katerih so bila uporabljena pomožna tehnološka sredstva, in čeprav zaradi visoke stopnje negotovosti v znanosti in praksi država članica na podlagi previdnostnega načela lahko sprejme zaščitne ukrepe, ne da bi ji bilo treba čakati, da se resničnost in resnost nevarnosti zaradi trženja navedenih proizvodov v celoti dokažeta, mora biti nacionalna ureditev, če lahko nekatere kategorije pomožnih tehnoloških sredstev predstavljajo nevarnost, glede teh kategorij osredotočena in jasno upravičena z dokazi. Sistem dovoljenj je zato nesorazmeren, ker razen s predhodnim dovoljenjem sistematično prepoveduje trženje vseh pomožnih tehnologij ali živil, pri pripravi katerih so bila uporabljena pomožna tehnološka sredstva, ki so zakonito proizvedena in/ali tržena v drugih državah članicah, ne da bi se razlikovalo med različnimi kategorijami ali glede na stopnjo nevarnosti, ki bi jo njihova uporaba lahko predstavljala za zdravje.

(Glej točke 85, 90, 91, 95, 97, 100, 122 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Vprašanja za predhodno odločanje – Predložitev sodišču – Nacionalno sodišče v smislu člena 234 ES – Pojem

(člen 234 ES)

2. Okolje – Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje – Direktiva 85/337 – Področje uporabe

(Direktiva Sveta 85/337, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/35, člena 2(1) in 4(1) ter Priloga I, točka 20)

Summary

1. Umweltsenat, ki izpolnjuje merila glede zakonske podlage, obvezne in trajne narave organa, uporabe pravnih pravil in glede neodvisnosti organa ter glede zagotavljanja kontradiktornosti postopka, je treba obravnavati kot sodišče v smislu člena 234 ES.

(Glej točke 36, 38, 39.)

2. Člena 2(1) in 4(1) Direktive 85/337 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/35, je treba razlagati tako, da morajo pristojni organi države članice za projekt iz točke 20 Priloge I k tej direktivi, kot je gradnja nadzemnih elektrovodov z napetostjo 220 kV ali več in daljših od 15 km, izvesti postopek presoje vplivov na okolje, čeprav je ta projekt čezmejen in je del na ozemlju te države članice krajši od 15 km.

Cilj Direktive 85/337 se namreč ne sme zaobiti z razdrobitvijo projekta in zaradi neupoštevanja kumulativnih vplivov več projektov se projekti ne smejo v celoti izogniti obveznosti presoje, če bi upoštevani skupaj lahko „pomembno vplivali na okolje“ v smislu člena 2(1) Direktive 85/337.

Zato projekti iz Priloge I k Direktivi 85/337, ki so na ozemlju več držav članic, ne smejo biti izvzeti iz uporabe te direktive le zato, ker ta ne vsebuje določbe, ki bi se izrecno nanašala nanje.

(Glej točke 53, 54, 58 in izrek.)
Zadeva C-425/08

Enviro Tech (Europe) Ltd

proti

državi Belgiji

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État (Belgija))

„Okolje in varstvo potrošnikov — Razvrščanje, pakiranje in označevanje n-propilbromida kot nevarne snovi — Direktiva 2004/73/ES — Direktiva 67/548/EGS — Obveznost prenosa“

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 15. oktobra 2009 I ‐ 10037

Povzetek sodbe

Približevanje zakonodaj – Razvrščanje, pakiranje in označevanje nevarnih snovi – Direktiva 67/548 – Prilagoditev tehničnemu napredku

(Direktiva Sveta 67/548; Direktiva Komisije 2004/73)

Kadar imajo organi Skupnosti široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku, tako kot Komisija, ko sprejme ukrepe za prilagoditev prilog k Direktivi 67/548 o približevanju zakonov in drugih predpisov v zvezi z razvrščanjem, pakiranjem in označevanjem nevarnih snovi tehničnemu napredku, zlasti glede presoje zelo zapletenih znanstvenih in tehničnih dejstev za določitev narave in obsega ukrepov, ki jih sprejmejo, se mora nadzor sodišč Skupnosti omejiti na proučitev, ali se pri izvajanju takega pooblastila ni zgodila očitna napaka ali zloraba pooblastila, oziroma tudi na to, ali ti organi niso očitno prekoračili svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku. V tem okviru sodišče Skupnosti ne sme s svojo presojo znanstvenih in tehničnih dejstev nadomestiti presoje institucij, ki jim je Pogodba podelila to nalogo. Poleg tega, kadar mora kak organ Skupnosti pri izvajanju svojih nalog opraviti zahtevne presoje, se njegovo pooblastilo za odločanje po prostem preudarku uporablja do neke mere tudi za ugotovitev dejanske podlage njegovih dejanj.

Tako Komisija, kadar z Direktivo 2004/73 o devetindvajsetem prilagajanju Direktive 67/548 zaradi uvrstitve snovi, kot je n-propilbromid, med lahko vnetljive snovi sledi mnenju skupine strokovnjakov o vnetljivosti, ki temelji na rezultatih več preskusov, opravljenih z različnimi metodami in potrjenih s podatki iz specializiranih publikacij, oziroma če na podlagi mnenja strokovnjakov, ki temelji na merilih iz točke 4.2.3 in zlasti iz točke 4.2.3.3 Priloge VI k Direktivi 67/548 isto snov uvrsti med snovi, strupene za razmnoževanje, iz skupine 2, s tem ne stori očitne napake oziroma ne zlorabi pooblastila ter ne prekorači očitno svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku.

(Glej točke 47, 62, 64, 70, 71 in izrek.)
Člen 42(4) Uredbe št. 1782/2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb št. 2019/93, št. 1452/2001, št. 1453/2001, št. 1454/2001, 1868/94, št. 1251/1999, št. 1254/1999, št. 1673/2000, št. 2358/71 in št. 2529/2001 je treba razlagati tako, da daje državam članicam diskrecijsko pravico, da določijo referenčni znesek 0 EUR in da kmetu, ki se znajde v posebnih razmerah, navedenih v členu 21 Uredbe št. 795/2004 o podrobnih pravilih za izvajanje sheme enotnega plačila, predvidenega v Uredbi št. 1782/2003, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1974/2004, ne dodelijo nobene pravice do plačila iz nacionalne rezerve, če ta znesek temelji na objektivnih merilih, ne ogroža enake obravnave kmetov in ne povzroča motenj trga in konkurence.

Pravo Skupnosti, natančneje člen 42(4) Uredbe št. 1782/2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb št. 2019/93, št. 1452/2001, št. 1453/2001, št. 1454/2001, 1868/94, št. 1251/1999, št. 1254/1999, št. 1673/2000, št. 2358/71 in št. 2529/2001, ne nasprotuje uporabi nacionalne določbe, v skladu s katero se od vsakega povečanja dodatnih plačil, ki temelji na naložbah v proizvodne zmogljivosti ali nakupu zemljišča, najprej odšteje 500 EUR in šele nato določi referenčni znesek, na podlagi katerega se dodeli pravica do plačila iz nacionalne rezerve.

Ker navedena nacionalna določba velja za vse kmete, ki so zahtevali pravice iz nacionalne rezerve, gre za splošni ukrep, ki v skladu z zahtevami navedena člena 42(4) temelji na objektivnih merilih in ne krši načela enakega obravnavanja niti ne povzroča motenj trga in konkurence.

(Glej točke 38, 40, 46 in točko 2 izreka.)
Zadeva C-347/08

Vorarlberger Gebietskrankenkasse

proti

WGV-Schwäbische Allgemeine Versicherungs AG

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landesgericht Feldkirch)

„Uredba (ES) št. 44/2001 — Člena 9(1)(b) in 11(2) — Pristojnost v zadevah v zvezi z zavarovanjem — Prometna nesreča — Subrogacija po zakonu pravic žrtve na organ socialne varnosti — Regresni zahtevek zoper zavarovalnico domnevno odgovorne osebe — Cilj zaščite šibkejše stranke“

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 17. septembra 2009 I ‐ 8663

Povzetek sodbe

Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba (ES) št. 44/2001 – Pristojnost v zvezi z zavarovanji

(Uredba Sveta št. 44/2001, člena 9(1)(b) in 11(2))

Napotilo iz člena 11(2) Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah na člen 9(1)(b) te uredbe je treba razlagati tako, da organ socialne varnosti, ki je po zakonu prevzemnik pravic osebe, ki je bila neposredno oškodovana v prometni nesreči, pred sodišči države članice, v kateri ima svoj sedež, ne more vložiti neposredne tožbe zoper zavarovalnico osebe, domnevno odgovorne za to nesrečo, ki ima svoj sedež v drugi državi članici. V zvezi s tem je v oddelku 3 poglavja II Uredbe št. 44/2001 vzpostavljen samostojen sistem določanja pristojnosti v zadevah v zvezi z zavarovanjem, katerega cilj je zaščita šibkejše stranke s pravili o pristojnosti, ki so za varstvo njenih pravic ugodnejša od splošnih pravil. Vendar organa socialne varnosti ni mogoče šteti za ekonomsko šibkejšo in pravno manj izkušeno stranko kot zavarovalnico, ki ponuja zavarovanja civilne odgovornosti, zato v razmerjih med temi poklicnimi udeleženci s področja zavarovalništva ni upravičeno nobeno posebno varstvo.

(Glej točke od 40 do 43 in 47 ter izrek.)
1.

Kraljevina Španija ni izpolnila obveznosti iz člena 45 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/60/ES z dne 26. oktobra 2005 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma, saj ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev s to direktivo, in Komisije Evropskih skupnosti ni obvestila o določbah nacionalnega prava, ki naj bi prispevale k zagotavljanju te uskladitve.
Zadeva C-377/08

EGN BV – Filiale Italiana

proti

Agenzia delle Entrate – Ufficio di Roma 2

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Corte suprema di cassazione)

„Šesta direktiva o DDV — Člen 17(3)(a) — Odbitek in vračilo DDV, plačanega kot vstopni davek — Telekomunikacijske storitve — Opravljanje storitev za naročnika s sedežem v drugi državi članici — Člen 9(2)(e) — Določitev kraja opravljanja storitve“

Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 2. julija 2009 I ‐ 5687

Povzetek sodbe

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Odbitek vstopnega davka – Blago in storitve, uporabljene za transakcije davčnega zavezanca, opravljene v tujini

(Direktiva Sveta 77/388, člen 17(3)(a))

Člen 17(3)(a) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kakor je bila spremenjena z Direktivo 95/7, je treba razlagati tako, da je ponudnik telekomunikacijskih storitev s sedežem v državi članici na podlagi te določbe v tej državi članici upravičen do odbitka ali vračila vstopnega DDV, plačanega za telekomunikacijske storitve, ki so bile opravljene za podjetje s sedežem v drugi državi članici, ker bi ponudnik imel to pravico, če bi bile zadevne storitve opravljene v prvi državi članici.

(Glej točko 34 in izrek.)
1.

Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska s tem, da ni sprejelo vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode, ni izpolnilo obveznosti iz člena 19 te direktive.
Zadeva C-150/08

Siebrand BV

proti

Staatssecretaris van Financiën

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden)

„Kombinirana nomenklatura — Tarifni številki 2206 in 2208 — Fermentirana pijača, ki vsebuje destilirani alkohol — Pijača, pridobljena iz sadja ali naravnega proizvoda — Dodatek snovi — Posledice — Izguba okusa, vonja in videza prvotne pijače“

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 7. maja 2009 I ‐ 3943

Povzetek sodbe

Skupna carinska tarifa – Tarifne številke – Fermentirane pijače, ki vsebujejo destilirani alkohol, ki so pridobljene iz sadja ali naravnega proizvoda in ki so jim dodane različne snovi

(Uredba Sveta št.2658/87, Priloga I, tarifni številki 2206 in 2208; Uredba Komisije št. 2587/91)

Pijače na bazi fermentiranega alkohola, ki so v osnovi zajete s tarifno številko 2206 kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2587/91, in ki so jim v določeni količini dodani destilirani alkohol, voda, sladkorni sirup, arome in barvila ter določenim izmed njih smetanova osnova, ki so odvzeli okus, vonj in/ali videz pijače, niso zajete s tarifno številko 2206 kombinirane nomenklature, ampak s tarifno številko 2208 te nomenklature, zaradi njihovih objektivnih značilnosti in lastnosti, zlasti zaradi, prvič, njihove vsebnosti destiliranega alkohola, drugič, njihovih organoleptičnih značilnosti in, nazadnje, njihove namembnosti kot alkoholnih pijač.

(Glej točke od 35 do 40 in izrek.)
1.

Italijanska republika s tem, da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev s členom 1, od (4) do (6), Direktive 2003/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2003 o spremembah Direktive Sveta 68/151/EGS glede zahtev za objavo nekaterih vrst družb, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi te direktive.
1.

Republika Poljska s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za prenos Direktive Komisije 2006/73/ES z dne 10. avgusta 2006 o izvajanju Direktive 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z organizacijskimi zahtevami in pogoji poslovanja investicijskih družb ter opredeljenimi izrazi za namene navedene direktive, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.