Tožba, vložena 24. januarja 2019 – WV/ESZD

(Zadeva T-43/19)

(2019/C 103/68)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: WV (zastopnik: É. Boigelot, odvetnik)

Tožena stranka: Evropska služba za zunanje delovanje

Predlogi

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— odločbo o zavrnitvi odškodninskega zahtevka, ki jo je 28. marca 2018 izdal organ, pristojen za imenovanja, in, če je to potrebno, odločbo o zavrnitvi pritožbe z dne 26. junija 2018, ki je bila sprejeta 26. oktobra 2018, zavrne;

— posledično ugodi odškodninskemu zahtevku, ki ga je tožeča stranka v skladu s členom 90(1) Kadrovskih predpisov vložila in pojasnila v dopisu z dne 29. novembra 2017, ter ugotovi in naloži, da mora ESZD tožeči stranki plačati odškodnino za premoženjsko in nepremoženjsko škodo zaradi omajanega ugleda, vključno s poklicnim ugledom, v znesku 690 000 EUR, ki je bil 31. januarja 2019 določen ex aequo et bono, ki se lahko med postopkom poviša in ki ne vključuje izgube možnosti zahtevati odškodnino za izgubo prihodnjih dohodkov zaradi morebitnega odhoda iz institucij;

— toženi stranki naloži plačilo vseh stroškov v skladu s členom 134 Poslovnika Splošnega sodišča Evropske unije.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja en sam tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev med drugim členov 12, 12a, 22b, 24, 25 in 26 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: kadrovski predpisi), členov 1 in 2 Priloge IX h Kadrovskim predpisom ter Uredbe (ES) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2000 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 13, zvezek 26, str. 102).

Tožeča stranka v okviru tožbenega razloga zatrjuje tudi po eni strani kršitev med drugim členov 41, 47 in 52 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, kršitev Evropske konvencije o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah, pravice do obrambe, načela kontradiktornosti ter člena 296 PDEU.

Po drugi strani trdi, da je upravni organ poleg očitne kršitve načela zaupanja v pravo in enakosti orožij zlorabil tudi pravice ter izkrivil postopek. Tožeča stranka meni, da so bila izpodbijano odločbo kršena načelo, ki upravnemu organu nalaga, da lahko določbo sprejme zgolj iz razlogov, ki so pravno dopustni in torej upoštevni ter ki niso bili sprejeti na podlagi očitno napačne presoje dejstev ali prava, načela sorazmernosti, dolžnost pomoči in skrbnega ravnanja, razumnega roka ali dobrega upravljanja.

Izpodbijana odločba naj bi tako temeljila na presoji, ki je pristranska, izkrivljena ter ki temelji na prirejenih dejstvih in pravnih pravilih, ki se uporabijo.

Tožeča stranka v bistvu trdi, da nedvomno obstaja vzročna zveza med napakami, ki jih je storil organ, pristojen za imenovanja, in nastalo škodo, saj naj bi ta kršitvena ravnanja povzročila hude posege v poklicno, moralno in finančno integriteto tožeče stranke. Storjene napake naj bi namreč omajale ali celo izničile ugled, ki ga je tožeča stranka imela pri notranjih in zunanjih sodelavcih, in povzročile izgubo možnosti poklicnega razvoja tožeče stranke, tako da se je ta znašla v položaju nemoči, zaradi česar je razvila motnjo tesnobe in/ali zaskrbljenosti ter trajne negotovosti glede prihodnosti.