SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

JEANA RICHARDA DE LA TOURA,

predstavljeni 27. aprila 2021 ( 1 )

Združeni zadevi C‑584/20 P in C‑621/20 P

Evropska komisija

proti

Landesbank Baden-Württemberg in

Enotnemu odboru za reševanje (EOR) (C‑584/20 P)

ter

Enotni odbor za reševanje (EOR)

proti

Landesbank Baden-Württemberg (C‑621/20 P)

„Pritožba – Ekonomska in monetarna unija – Bančna unija – Enotni mehanizem za reševanje kreditnih institucij in nekaterih investicijskih podjetij (EMR) – Enotni sklad za reševanje (ESR) – Pošteno sojenje – Načelo kontradiktornosti – Razlog, ki se preizkusi po uradni dolžnosti – Avtentifikacija spornega sklepa – Izračun predhodnih prispevkov za leto 2017 – Obveznost obrazložitve – Poslovna skrivnost – Zakonitost Delegirane uredbe (EU) 2015/63“

I. Uvod

1. Glavni cilj enotnega mehanizma za reševanje (EMR), ( 2 ) ki je drugi steber bančne unije, je zagotoviti, da se v tej uniji propad bank vodi učinkovito in s čim manj stroški za davkoplačevalce in realni sektor. Enotni odbor za reševanje (EOR), ki je agencija Evropske unije, odgovorna za učinkovito in dosledno delovanje EMR, sprejme odločitev o začetku postopka reševanja banke, medtem ko se bo na operativni ravni ta odločitev izvedla v sodelovanju z nacionalnimi organi za reševanje.

2. EOR ima v lasti Enotni sklad za reševanje (ESR), iz katerega se financirajo ukrepi za reševanje. Ta sklad se polni s prispevki kreditnih institucij in nekaterih investicijskih podjetij euroobmočja. ( 3 ) Prenos prispevkov na ravni Unije je urejen z medvladnim sporazumom. ( 4 )

3. Vzajemnost financiranja bo konec leta 2023 postala popolna, saj bodo po tem datumu prispevki namenjeni samo ESR in ne več – v delu, ki je iz leta v leto manjši – nacionalnim organom za reševanje. Pravila za izračun prispevkov so bila predmet številnih razprav in dolgih pogajanj med državami članicami. ( 5 )

4. Navedeni prispevki se izračunavajo letno, da se ESR na koncu prvotnega obdobja osmih let omogoči razpolaganje s sredstvi, ki pomenijo vsaj 1 % zneska kritih vlog vseh kreditnih institucij z dovoljenjem v vseh sodelujočih državah članicah. Vendar letni znesek teh istih prispevkov ne sme preseči 12,5 % ciljne ravni.

5. Prispevki institucij se izračunajo pavšalno glede na velikost institucije in/ali prilagodijo glede na profil tveganja te institucije. ( 6 )

6. Reševanje bank tako omogoča ne le znižanje ekonomskih in proračunskih stroškov morebitnih prihodnjih propadov bank, ampak je njegov namen tudi omejiti nekatera tvegana ravnanja institucij, med katerimi so bile največje prepričane, da jih bodo državni organi in navsezadnje davkoplačevalci rešili, in posledično z omejitvijo tega moralnega hazarda zmanjšati verjetnost, da bi se zgodili.

7. EOR je s Sklepom z dne 11. aprila 2017 o izračunu predhodnih prispevkov v ESR za leto 2017 (SRB/ES/SRF/2017/05) ( 7 ) določil znesek predhodnih prispevkov, ki jih mora vsaka institucija, med drugim Landesbank Baden-Wurtemberg (v nadaljevanju: banka LBBW), plačati v ESR za leto 2017.

8. Splošno sodišče Evropske unije, pri katerem je banka LBBW vložila tožbo, je s sodbo z dne 23. septembra 2020, Landesbank Baden-Württemberg/EOR, ( 8 ) sporni sklep v delu, v katerem se nanaša na to banko, razglasilo za ničen.

9. Evropska komisija, intervenientka na prvi stopnji, in EOR sta vsak posebej vložila pritožbo zoper to sodbo.

10. Sodišče ima z odločanjem o teh pritožbah priložnost, da se po eni strani izreče o pravilih za avtentifikacijo priloge k sklepu EOR in po drugi strani o pravilih za izračun predhodnih prispevkov, ki jih mora ta izvajati v okviru EMR.

11. Natančneje, pritožnika Sodišču predlagata, naj se vsekakor izreče o zakonitosti določb Delegirane uredbe 2015/63 v zvezi z izračunom predhodnih prispevkov. Splošno sodišče je namreč ugotovilo nezakonitost teh določb, ker so ta pravila za izračun sama po sebi nepregledna zaradi spoštovanja poslovne skrivnosti, ki izhaja iz upoštevanja številčnih podatkov v zvezi z drugimi institucijami, pri čemer se s to nepreglednostjo krši obveznost obrazložitve iz člena 296 PDEU.

12. Sodišču bom predlagal, prvič, naj razveljavi izpodbijano sodbo, po eni strani, ker je Splošno sodišče pri presoji avtentifikacije priloge k spornemu sklepu kršilo načelo kontradiktornosti in, po drugi strani, ker je napačno uporabilo pravo v zvezi z obsegom obveznosti obrazložitve in zakonitostjo Delegirane uredbe 2015/63. Drugič, Sodišču bom predlagal, naj obravnava ti vprašanji zadeve in po ponovnem odločanju sporni sklep v delu, v katerem se nanaša na banko LBBW, razglasi za ničen zaradi nezadostne avtentifikacije priloge k temu sklepu in nezadostne obrazložitve navedenega sklepa. Sodišču bom tudi predlagal, naj zavrne ugovor nezakonitosti izpodbijanih določb Delegirane uredbe 2015/63, če bo EOR za nekatere vsote zaupnih podatkov o tretjih osebah zagotovil večjo preglednost.

II. Pravni okvir

A. Direktiva 2014/59

13. Člen 102(1) in (2) Direktive 2014/59 določa: „1. Države članice zagotovijo, da do 31. decembra 2024 razpoložljiva finančna sredstva njihovih shem financiranja dosežejo vsaj 1 % zneska kritih vlog vseh institucij z dovoljenjem na njihovem ozemlju. Države članice lahko določijo ciljne ravni, ki presegajo ta znesek. 2. V začetnem obdobju iz odstavka 1, se prispevki za sheme financiranja, zbrani v skladu s členom 103, časovno razporedijo kar se da enakomerno, dokler ni dosežena ciljna raven […].“

14. Člen 103 te direktive določa: „1. Da bi se dosegla ciljna raven, določena v členu 102, države članice zagotovijo, da se prispevki od institucij, vključno s podružnicami v Uniji, z dovoljenjem na njihovem ozemlju pobirajo vsaj enkrat letno. 2. Prispevek vsake institucije je sorazmeren deležu njenih obveznosti (brez kapitala), od katerega se odštejejo krite vloge, glede na skupne obveznosti (brez kapitala), od katerih se odštejejo krite vloge vseh institucij z dovoljenjem na ozemlju države članice. Prispevki se prilagodijo sorazmerno glede na profil tveganja institucij v skladu z merili, sprejetimi na podlagi odstavka 7. […] 7. Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 115, da opredeli pojem prilagajanja prispevkov sorazmerno s profilom tveganja institucij iz odstavka 2 tega člena ob upoštevanju vsega naslednjega: (a) izpostavljenosti tveganju institucije, vključno s pomembnostjo njenih trgovalnih dejavnosti, zunajbilančnih izpostavljenosti in stopnje zadolženosti; (b) stabilnosti in raznolikosti virov financiranja družbe ter neobremenjenih visoko likvidnih sredstev; (c) finančnega stanja institucije; (d) verjetnosti, da bo institucija vstopila v postopek reševanja; (e) obsega izredne javnofinančne pomoči, ki jo je institucija predhodno prejela; (f) kompleksnosti strukture institucije in njene rešljivosti; (g) pomembnosti institucije za stabilnost finančnega sistema ali gospodarstva oziroma ene ali več držav članic oziroma Unije (h) dejstva, da je institucija vključena v IJS. […]“.

B. Uredba (EU) št. 806/2014

15. Člen 67 Uredbe (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 ( 9 ) določa: „1. Ustanovi se [ESR]. Napolni se v skladu s pravili o prenosu sredstev, zbranih na nacionalni ravni, v [ESR], kot so določen[a] v sporazumu [o prenosu in vzajemnosti prispevkov v ESR]. 2. [EOR] [ESR] uporablja le za namene zagotavljanja učinkovite uporabe instrumentov za reševanje in izvajanja pooblastil za reševanje iz naslova I dela II ter v skladu s cilji reševanja in načeli, ki urejajo reševanje, iz členov 14 in 15. Proračun Unije in nacionalni proračuni v nobenem primeru niso odgovorni za odhodke ali izgube [ESR]. 3. [ESR] je v lasti [EOR]. 4. Prispevke iz členov 69, 70 in 71 nacionalni organi za reševanje zbirajo od subjektov iz člena 2 in jih prenesejo v [ESR] skladno s sporazumom [o prenosu in vzajemnosti prispevkov v ESR].“

16. Člen 69(1) in (2) te uredbe določa: „1. Do konca prvotnega obdobja osmih let od 1. januarja 2016 […] razpoložljiva finančna sredstva [ESR] dosežejo vsaj 1 % zneska kritih vlog vseh kreditnih institucij z dovoljenjem v vseh sodelujočih državah članicah. 2. V prvotnem obdobju iz odstavka 1 se prispevki v [ESR], izračunani v skladu s členom 70 in zbrani v skladu s členom 67(4), časovno razporedijo kar se da enakomerno, dokler ni dosežena ciljna raven, pri čemer pa se ustrezno upoštevata faza poslovnega cikla in morebitni vpliv procikličnih prispevkov na finančni položaj institucij, ki plačujejo prispevke.“

17. Člen 70(1) in (2) navedene uredbe določa: „1. Posamezni prispevek vsake institucije se zbere vsaj na letni osnovi in se izračuna sorazmerno z zneskom njenih obveznosti (kapital ni vključen) brez kritih vlog, glede na celotno obveznost (kapital ni vključen) brez kritih vlog vseh institucij z dovoljenjem na ozemljih vseh sodelujočih držav članic. 2. [EOR] vsako leto po posvetovanju z [Evropsko centralno banko (ECB)] ali pristojnim nacionalnim organom ter v tesnem sodelovanju z nacionalnimi organi za reševanje izračuna posamezne prispevke, da zagotovi, da prispevki, ki jih morajo plačati vse institucije z dovoljenjem na ozemlju vseh sodelujočih držav članic, ne presegajo 12,5 % ciljne ravni. Izračun prispevkov posameznih institucij vsako leto temelji na: (a) pavšalnem prispevku, ki se izračuna sorazmerno z zneskom obveznosti institucije, brez kapitala in kritih vlog, glede na skupne obveznosti, brez kapitala in kritih vlog, vseh institucij z dovoljenjem na ozemlju sodelujočih držav članic, ter (b) prispevku, ki je prilagojen tveganju in se izračuna na podlagi meril iz člena 103(7) Direktive [2014/59], pri čemer se upošteva načelo sorazmernosti, ne da bi pri tem prišlo do izkrivljanja med strukturami bančnega sektorja držav članic. […]“.

C. Delegirana uredba 2015/63

18. Člen 4 Delegirane uredbe 2015/63 določa: „1. Organi za reševanje določijo letne prispevke, ki jih morajo plačati posamezne institucije, sorazmerno glede na njihov profil tveganja na podlagi informacij, ki jih zagotovi institucija v skladu s členom 14, ter z uporabo metodologije, določene v tem oddelku. 2. Organ za reševanje določi letni prispevek iz odstavka 1 na podlagi letne ciljne ravni sheme za financiranje reševanja, pri čemer upošteva ciljno raven, ki mora biti dosežena do 31. decembra 2024 v skladu z odstavkom 1 člena 102 Direktive [2014/59] ter na podlagi povprečnega zneska kritih vlog v preteklem letu, izračunanega četrtletno, vseh institucij z dovoljenjem na njegovem ozemlju.“

19. Člen 5 te delegirane uredbe določa načela prilagoditve osnovnega letnega prispevka tveganjem.

20. Člen 6 navedene delegirane uredbe določa stebre in kazalnike tveganja, katerih relativna utež je določena v členu 7 iste delegirane uredbe.

21. Člen 9 Delegirane uredbe 2015/63 določa: „1. Organ za reševanje določi za vsako institucijo dodatni multiplikator za prilagoditev tveganjem, in sicer tako da kombinira kazalnike tveganja iz člena 6 v skladu s formulo in postopki iz Priloge I. 2. Organ za reševanje brez poseganja v člen 10 določi letni prispevek vsake institucije za vsako prispevno obdobje, in sicer tako da pomnoži osnovni letni prispevek z dodatnim multiplikatorjem za prilagoditev tveganjem v skladu s formulo in postopki iz Priloge I. 3. Multiplikator za prilagoditev tveganjem ima vrednost med 0,8 in 1,5.“

D. Delegirana uredba (EU) 2017/747

22. Delegirana uredba Komisije (EU) 2017/747 z dne 17. decembra 2015 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z določitvijo meril za izračun predhodnih prispevkov ter okoliščinami in pogoji, v katerih se plačilo izrednih naknadnih prispevkov lahko deloma ali v celoti odloži, ( 10 ) v členu 3(1) in (4) določa: „1. Pri ocenjevanju faze poslovnega cikla in morebitnega vpliva procikličnih prispevkov na finančni položaj institucij, ki plačujejo prispevke, v skladu s členom 69(2) Uredbe […] št. 806/2014 [EOR] upošteva vsaj naslednje kazalnike: (a) makroekonomske kazalnike iz Priloge, da se opredeli faza poslovnega cikla; (b) kazalnike iz Priloge, da se opredeli finančni položaj institucij, ki plačujejo prispevke. […] 4. V katerem koli danem obdobju za plačilo prispevkov je lahko raven letnih prispevkov precej nižja od povprečnih letnih prispevkov, izračunanih v skladu s členoma 69(1) in 70(2) Uredbe […] št. 806/2014, samo če [EOR] potrdi, da je na podlagi konservativnih napovedi ciljno raven mogoče doseči ob koncu prvotnega obdobja.“

III. Dejansko stanje

23. Banka LBBW je kreditna institucija s sedežem v Nemčiji, vključena v institucionalno shemo za zaščito vlog Sparkassen-Finanzgruppe (finančna skupina hranilnic, Nemčija).

24. Banka LBBW je 26. januarja 2017 nemškemu organu za reševanje, Bundesanstalt für Finanzmarktstabilisierung (zvezna agencija za stabilizacijo finančnega trga, Nemčija; v nadaljevanju: FMSA), poslala prijavo za izračun predhodnega prispevka za leto 2017.

25. EOR je na izvršni seji s spornim sklepom v skladu s členom 54(1)(b) in členom 70(2) Uredbe št. 806/2014 določil znesek predhodnega prispevka za leto 2017 za vsako institucijo, med drugim za banko LBBW.

26. FMSA je z odločbo o plačilu z dne 21. aprila 2017, prejeto 24. aprila 2017, banko LBBW obvestila, da je EOR določil njen predhodni prispevek v ESR za leto 2017, in ji sporočila znesek, ki ga mora plačati v Restrukturierungsfonds (sklad za prestrukturiranje, Nemčija). FMSA je odločbi o plačilu priložila dva dokumenta, in sicer nemško različico besedila spornega sklepa brez priloge, ki je v njem omenjena, in dokument z naslovom „Podrobnosti izračuna (prilagojenega tveganju): Predhodni prispevki [v ESR] za leto 2017“.

IV. Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba

27. Banka LBBW je 30. junija 2017 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila ničnostno tožbo zoper sporni sklep.

28. Komisija je 29. septembra 2017 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila predlog, naj se ji dovoli intervencija v podporo predlogom EOR, pri čemer je bilo predlogu ugodeno s sklepom z dne 13. novembra 2017.

29. Odrejeni so bili: – ukrep procesnega vodstva z dne 12. februarja 2019, s katerim je bil EOR pozvan, naj predloži, prvič, celoten prepis spornega sklepa in njegove priloge ter vse vmesne sklepe, ki so podlaga za izračun prispevka, drugič, opis postopka sprejetja spornega sklepa skupaj z dokazili, tretjič, pojasnilo v zvezi z datumom prve spletne objave tabele intervalov za multiplikator za prilagoditev tveganjem in, četrtič, vrednosti multiplikatorja za kazalnik institucionalne sheme za zaščito vlog in vrednosti multiplikatorja za prilagoditev tveganjem, uporabljene za druge institucije; – pripravljalni ukrepi z dne 10. aprila oziroma 9. septembra 2019 zaradi predložitve zaupne in nezaupne različice dokumentov in podatkov iz prejšnjega ukrepa procesnega vodstva ter dopolnitve odgovora na prvi pripravljalni ukrep in – pripravljalni ukrep z dne 10. oktobra 2019, s katerim je Splošno sodišče iz spisa izločilo vse dokumente, ki jih je EOR predložil v zaupni različici, in odredilo, naj predloži nove nezaupne različice drugih dokumentov, ker so prvotno predložene različice vsebovale prikrite odlomke, ki so bili v resnici upoštevni za spor in niso bili zaupni.

30. Splošno sodišče je po eni strani banki LBBW priznalo procesno upravičenje, kajti čeprav so nacionalni organi za reševanje naslovniki sklepov EOR o izračunu predhodnih prispevkov v ESR, se ti sklepi neposredno in posamično nanašajo na institucije, ki morajo plačati te prispevke. Po drugi strani je Splošno sodišče priznalo dopustnost ugovora nezakonitosti nekaterih določb Delegirane uredbe 2015/63.

31. Splošno sodišče je po tem, ko je opozorilo, da mora sodišče Unije po uradni dolžnosti preizkusiti razlog javnega reda, ki se nanaša na bistveno kršitev postopka, ki zajema neobstoj avtentifikacije akta in neobstoj obrazložitve ali nezadostno obrazložitev, razsodilo, da ta zahteva glede avtentifikacije spornega sklepa v obravnavanem primeru ni bila izpolnjena. Presodilo je namreč, da je njegova priloga, ki vsebuje zneske predhodnih prispevkov, ki jih mora plačati banka LBBW, bistven element tega sklepa in da nikakor ni neločljivo povezana z navedenim sklepom, ki je edini, ki mora biti podpisan.

32. Splošno sodišče je v prizadevanju za učinkovito izvajanje sodne oblasti skupaj preučilo tudi ostale tri tožbene razloge banke LBBW, to so kršitev obveznosti obrazložitve, kršitev pravice do učinkovitega sodnega varstva in ugovor nezakonitosti nekaterih določb Delegirane uredbe 2015/63.

33. V zvezi s kršitvijo obveznosti obrazložitve, očitano EOR, je Splošno sodišče, čeprav ni zanikalo zaupnosti podatkov v zvezi z drugimi institucijami, ki se upoštevajo pri izračunu prispevkov, navedlo, da sporni sklep razen splošnih pojasnil v svojem besedilu ni vseboval skoraj nobenega elementa za izračun prispevka banke LBBW. Tako je menilo, da je ta izračun prispevka, ker soodvisno temelji na teh podatkih, ki jih ni mogoče posredovati, sam po sebi nepregleden. Splošno sodišče je ugotovilo, da uporabljena metoda izračuna negativno vpliva na možnost banke LBBW, da učinkovito izpodbija sporni sklep.

34. Splošno sodišče je sprejelo ugovor nezakonitosti, ki ga je uveljavljala banka LBBW, v zvezi z nekaterimi določbami Delegirane uredbe 2015/63. Razsodilo je, da je nepreglednost izračuna, ki banki LBBW ne omogoča, da bi preverila njegovo pravilnost, vsaj deloma posledica metode izračuna, ki jo je Komisija opredelila v tej delegirani uredbi, ne da bi ji to nalagala Uredba št. 806/2014 ali Direktiva 2014/59, v zvezi s predhodnimi prispevki v sheme za financiranje reševanja.

35. Glede na navedene preudarke je Splošno sodišče razsodilo, da je treba sporni sklep v delu, v katerem se nanaša na banko LBBW, razglasiti za ničen tudi na podlagi kršitve obveznosti obrazložitve in pravice do učinkovitega sodnega varstva.

V. Postopek pred Sodiščem in predlogi strank

36. Komisija s pritožbo v zadevi C‑584/20 P Sodišču predlaga, naj: – izpodbijano sodbo razveljavi in – banki LBBW naloži plačilo stroškov.

37. EOR s pritožbo v zadevi C‑621/20 P Sodišču predlaga, naj: – izpodbijano sodbo razveljavi; – tožbo banke LBBW zavrne in – banki LBBW naloži plačilo stroškov.

38. Banka LBBW predlaga, naj se pritožbi zavrneta in plačilo stroškov naloži pritožnikoma.

39. Predsednik Sodišča je s sklepoma z dne 4. in 8. decembra 2020 ugodil predlogoma Komisije in EOR, naj se ti zadevi obravnavata po hitrem postopku iz členov od 133 do 136 Poslovnika Sodišča.

40. S sklepom predsednika Sodišča z dne 12. februarja 2021 sta bili zadevi C‑584/20 P in C‑621/20 P združeni za ustni postopek in izdajo sodbe.

41. S sklepi z dne 25. februarja 2021 je bila Fédération bancaire françaises (francosko združenje bank) dovoljena intervencija v podporo predlogom banke LBBW.

42. S sklepom z dne 12. marca 2021 je bila Kraljevini Španiji dovoljena intervencija v podporo predlogom EOR in Komisije.

VI. Analiza

43. Komisija v utemeljitev svoje pritožbe v zadevi C‑584/20 P navaja pet pritožbenih razlogov. S prvim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva ter kršilo načelo kontradiktornosti postopka in pravico EOR do obrambe. Z drugim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je ugovor nezakonitosti zoper Delegirano uredbo 2015/63 razglasilo za dopusten, ne bi to ugotovitev obrazložilo. S tretjim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo člena 69(1) in 70(2) Uredbe št. 806/2014 v zvezi s ciljno ravnjo in osnovnim letnim zneskom. Četrti pritožbeni razlog se nanaša na napačno razlago členov od 4 do 7 in 9 Delegirane uredbe 2015/63 ter Priloge I k tej uredbi, ker je bila prilagoditev prispevkov glede na profil tveganja opredeljena kot „soodvisna“. S petim pritožbenim razlogom se graja napačna razširitev obveznosti obrazložitve iz člena 296 PDEU.

44. EOR v pritožbi v zadevi C‑621/20 P navaja dva pritožbena razloga. Prvi se nanaša na kršitev člena 85(3) Poslovnika Splošnega sodišča, izkrivljanje dokazov in kršitev njegove pravice do poštenega sojenja. Drugi se nanaša na kršitev člena 296 PDEU in člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).

45. Prvi pritožbeni razlog obeh pritožb je mogoče preučiti skupaj. Enako velja za drugi pritožbeni razlog EOR in peti pritožbeni razlog Komisije.

A. Prvi pritožbeni razlog v zadevah C‑584/20 P in C‑621/20 P: Splošno sodišče naj bi izkrivilo dejstva, ker je napačno menilo, da priloga k spornemu sklepu „nikakor ni neločljivo povezana“ z njim, in ker je kršilo načelo kontradiktornosti ter pravico EOR do obrambe

1. Trditve strank

46. Komisija trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva, ker je razsodilo, da bistveni element spornega sklepa, to je priloga, ki vsebuje zneske posameznih predhodnih prispevkov, ni bil avtentificiran, ker ne obstaja neločljiva povezava s tem sklepom, ki je edini, ki ga je predsednica EOR podpisala.

47. Meni, da je Splošno sodišče s to odločitvijo izkrivilo dejstva, ki so mu bila predstavljena, čeprav, prvič, je podpisani sporni sklep izrecno napotoval na svojo prilogo, drugič, sta bila ta podpisani sklep in njegova priloga z enim elektronskim dopisom poslana članom izvršne seje EOR, kar je povzročilo, tretjič, skupno odobritev po elektronski pošti, četrtič, spremni list se je nanašal na dva elektronska dokumenta, označena z isto šifro, petič, lastnoročni podpis tega spremnega lista in lastnoročni podpis navedenega sklepa povzročita avtentifikacijo njegove priloge. Komisija navaja, da ti elementi ustvarjajo „splošni občutek, ki ustreza domnevi povezave“, ki ga Splošno sodišče ni upoštevalo. Poleg tega je Splošno sodišče trditev v tem smislu, ki jo je EOR navedel na obravnavi pred Splošnim sodiščem, zavrglo kot prepozno.

48. Poleg tega Komisija Splošnemu sodišču očita, da je kršilo načelo kontradiktornosti in pravico EOR do obrambe, s tem ko ni omogočilo razprave o ničnostnem razlogu, ki se preizkusi po uradni dolžnosti in se nanaša na neobstoj neločljive povezave med podpisanim spornim sklepom in njegovo prilogo, kar velja še toliko bolj, ker se proces sprejemanja sklepa zaključi z enim celovitim dokumentom, označenim z eno šifro.

49. EOR trdi, da vprašanje avtentifikacije priloge k spornemu sklepu ni bilo obravnavano ne v tožbi banke LBBW na prvi stopnji, ne v ukrepih procesnega vodstva in pripravljalnih ukrepih, ki so se nanašali samo na postopek sprejetja tega sklepa in predložitev njegovega celotnega prepisa, in tudi ne v poročilu za obravnavo, čeprav je banka LBBW med postopkom izrazila dvome glede avtentifikacije podatkov iz te priloge in je EOR na obravnavi pojasnil proces avtentifikacije z dokumentacijskim sistemom, imenovanim ARES (Advanced Records System), v katerem sta bila po pisnem postopku shranjena besedilo navedenega sklepa in njegova priloga ter je bil ustvarjen spremni list, ki ga je lastnoročno podpisala predsednica EOR enako kot besedilo spornega sklepa, ki sta mu bila dodana datum in številka sklepa.

50. EOR po eni strani meni, da je Splošno sodišče kršilo člen 85(3) svojega poslovnika, ker je zavrnilo stališča, predstavljena na obravnavi, čeprav, prvič, so podpirala odgovore na ukrepe, ki jih je odredilo Splošno sodišče, drugič, so odgovarjala na trditve banke LBBW z dne 6. novembra 2019, ki so se nanašale na neobstoj avtentifikacije, tretjič, so odgovarjala na vprašanja, ki jih je Splošno sodišče postavilo med obravnavo, in četrtič, jih ni bilo mogoče predstaviti prej, ker je Splošno sodišče vprašanje avtentifikacije po uradni dolžnosti preizkusilo šele na obravnavi.

51. EOR po drugi strani Splošnemu sodišču očita, da je izkrivilo dokaze, ker je razsodilo, da spremni list ni vseboval nobenega elementa, ki bi dokazoval, da je bila priloga k spornemu sklepu dostopna v sistemu ARES, in da ni nobenega elementa, na podlagi katerega bi bilo mogoče ugotoviti neločljivo povezavo med to prilogo in tem sklepom, ki ga je predsednica EOR lastnoročno podpisala.

52. Nazadnje, EOR meni, da je Splošno sodišče kršilo njegovo pravico do poštenega sojenja, s tem ko je po uradni dolžnosti preizkusilo razlog, ne da bi EOR omogočilo, da se z njim seznani pred obravnavo, ne da bi sprejelo dodatne dokazne predloge, podane na obravnavi, in ne da bi najpozneje takrat navedlo, da dokaz glede avtentifikacije ni zadosten.

53. Banka LBBW trdi, da se je vprašanje avtentifikacije priloge k spornemu sklepu obravnavalo od odreditve prvega ukrepa procesnega vodstva, s katerim se je zahtevala predložitev celotnega prepisa tega sklepa vključno s prilogo, kar je bilo potrjeno z drugim sklepom o pripravljalnem ukrepu, s katerim je bila odrejena predložitev sklepa v izvorni obliki. Po njenem mnenju sodna praksa Sodišča o avtentifikaciji sklepov ni nova, ( 11 ) zato bi EOR in Komisija v odgovorih na sklepe o pripravljalnih ukrepih morala navesti povezavo med to prilogo in tem sklepom, referenčno oznako ter sistemom ARES. Iz tega sklepa, da je pritožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 85(3) Poslovnika Splošnega sodišča, neutemeljen in da je EOR v vsakem primeru na obravnavi navedel nova dejstva in trditve, zato v nasprotju z načelom kontradiktornosti ni mogla predstaviti svojega mnenja.

54. Banka LBBW dodaja, da je pritožbeni razlog, ki se nanaša na izkrivljanje dokazov, neutemeljen, saj EOR ni dokazal, da sta podpisani sporni sklep in njegova priloga neločljivo povezana, in samo predlaga drugačno razumevanje predloženih dokumentov, pri čemer nejasno graja analizo dokazov, ki jo je opravilo Splošno sodišče. Trdi, da je Splošno sodišče brez izkrivljanja dokazov ugotovilo, prvič, da je številka na spremnem listu interna referenčna oznaka brez dokazne vrednosti za avtentifikacijo, drugič, da priloge, navedene na tem spremnem listu, niso opredeljene, in tretjič, da povezava med besedo „ARES“ in referenčno oznako, ki sta navedeni na spremnem listu, ni dokazana.

2. Presoja

a) Kršitev načela kontradiktornosti, pravice EOR do poštenega sojenja in njegove pravice do obrambe zaradi razloga, ki se preizkusi po uradni dolžnosti

55. Najprej je treba navesti, da pritožnika ne nasprotujeta sodni praksi, na katero se sklicuje Splošno sodišče in v skladu s katero mora sodišče po uradni dolžnosti preizkusiti razlog javnega reda, ki se nanaša na bistveno kršitev postopka ( 12 ), ki med drugim zajema neobstoj avtentifikacije akta ( 13 ).

56. Tako je cilj te avtentifikacije zagotoviti pravno varnost, tako da se določi sprejeto besedilo, ki mora biti gotovo zlasti glede njegovega avtorja in vsebine. Zaradi bistvene kršitve postopka se sklep lahko razglasi za ničen, ne da bi bilo treba dokazati drugo škodo. ( 14 ) Ta sodna praksa je bila uporabljena pri izpodbijanju predhodnih prispevkov za leto 2016, ( 15 ) ne da bi se razglasitve ničnosti na tej podlagi izpodbijale pred Sodiščem.

57. Vendar mora biti tako kot vsak razlog tudi razlog, ki ga sodišče preizkusi po uradni dolžnosti, predmet kontradiktornega postopka med strankami. Čeprav ta razprava lahko poteka ob ukrepih procesnega vodstva, ( 16 ) sklepih o pripravljalnih ukrepih ali ustnih vprašanjih, ( 17 ) mora vendarle biti mogoče dokazati, da je resnična.

58. V obravnavanem primeru banka LBBW vprašanja avtentifikacije ni navedla kot ničnostni razlog, čeprav je v odgovoru na zadnji sklep o pripravljalnem ukrepu izrazila dvom o „varnosti postopka odločanja in avtentičnosti podatkov v prilogah“ zaradi posredovanja članom EOR v digitalni obliki in o naravi datoteke priloge (v obliki Excel), ki jo je mogoče kadar koli spremeniti, tako da ni mogoče zagotoviti „pravilnosti končnega rezultata izračuna […], niti pri [EOR]“.

59. Iz dokumentov Splošnega sodišča (ukrep procesnega vodstva, sklepi o pripravljalnih ukrepih, poročilo za obravnavo, zapisnik obravnave, izpodbijana sodba) prav tako ne izhaja, da bi bil tožbeni razlog kot tak pred tem sodiščem izrecno predmet kontradiktornega postopka med strankami.

60. Vendar je EOR v pritožbi in na obravnavi pred Sodiščem trdil, da je bilo vprašanje avtentifikacije priloge predmet razprave na obravnavi pred Splošnim sodiščem, saj to navaja kot razlog, s katerim upravičuje zamudo pri predložitvi dokazov v zvezi s sistemom ARES.

61. Spomniti je treba, da je Sodišče že razsodilo, da je Splošno sodišče kršilo načelo kontradiktornosti, s tem ko je odločbo razglasilo za nično na podlagi razloga javnega reda, ki ga je preizkusilo po uradni dolžnosti, ne da bi stranke predhodno, to je med pisnim ali ustnim postopkom, pozvalo, naj predstavijo svoja stališča. ( 18 )

62. Poleg tega ni sporno, da so se zahteve po predložitvi dokumentov nanašale na celoten prepis spornega sklepa vključno s prilogo, in na izvirno obliko datotek. Vendar se, kot je bilo navedeno v točki 56 teh sklepnih predlogov, avtentifikacija nanaša zlasti na vsebino tega sklepa. Zato ni mogoče slediti razlogovanju EOR, ko trdi, da je bil namen zahtev po predložitvi dokumentov samo preveriti postopek sprejetja spornega sklepa, ne pa tudi njegove vsebine. Poleg tega je v pisnem delu postopka sam predložil spremni list, katerega edini namen je bil dokazati povezavo med tem sklepom in njegovo prilogo.

63. Tako se zdi, da so bili dokumenti, predloženi v pisnem delu postopka, predmet kontradiktorne razprave. Zato se postavlja vprašanje, ali izjave strank o poteku obravnave lahko zadoščajo, da se dokaže obstoj poziva k razpravi o razlogu, ki ga Splošno sodišče preizkusi po uradni dolžnosti, na obravnavi.

64. Zdi se mi, da se s tem približujemo skrajni meji dokaza o pozivu h kontradiktorni razpravi o razlogu, ki se preizkusi po uradni dolžnosti. Ker torej v spisu Splošnega sodišča ni nobene omembe obvestila strankam o tem razlogu, ki se preizkusi po uradni dolžnosti, in ker Sodišče nima dostopa do posnetkov obravnav pred Splošnim sodiščem, ( 19 ) se mi zdi, da kljub izjavam strank pred Sodiščem ni mogoče trditi, da je Splošno sodišče spoštovalo načelo kontradiktornosti, pravico EOR do obrambe in pravico do poštenega sojenja. ( 20 )

65. Zato je treba preučiti, ali je napaka Splošnega sodišča imela posledice, tako da se razišče, ali postopek tudi ob neobstoju zadevne nepravilnosti ne bi mogel privesti do drugačnega rezultata, tako da naj neupoštevanje načela kontradiktornosti ne bi moglo vplivati na vsebino izpodbijane sodbe in naj ne bi škodilo interesom EOR. ( 21 )

66. Vprašanje avtentifikacije priloge k spornemu sklepu temelji na analizi predloženih dokumentov in vključuje resnično presojo Splošnega sodišča, ki jo stranke lahko izpodbijajo.

67. Tako ni mogoče izključiti, da bi lahko bila presoja Splošnega sodišča drugačna, če bi EOR imel možnost predložiti svoja stališča o avtentifikaciji te priloge, in da bi lahko zato spoštovanje načela kontradiktornosti vplivalo na vsebino izpodbijane sodbe.

68. Iz tega razloga naj se izpodbijana sodba razveljavi.

b) Izkrivljanje spremnega lista, predloženega v pisnem postopku pred Splošnim sodiščem

69. Pristojnost Sodišča, da izvrši nadzor nad ugotovitvami Splošnega sodišča o dejstvih, se razteza med drugim na vsebinsko netočnost njegovih ugotovitev, ki izhajajo iz spisne dokumentacije, na izkrivljenje dokazov, na njihovo pravno opredelitev in na vprašanje, ali so bila spoštovana pravila glede dokaznega bremena in izvajanja dokazov. ( 22 )

70. Poleg tega iz ustaljene sodne prakse izhaja, da tako izkrivljanje obstaja zlasti, če je Splošno sodišče očitno preseglo meje razumne presoje dokazov, ( 23 ) pri čemer je pojasnjeno, da mora izkrivljanje očitno izhajati iz listin v spisu, ne da bi bilo treba ponovno presojati dejansko stanje in dokaze. ( 24 ) Dokaz, da je dokument mogoče razlagati drugače, kot ga je razlagalo Splošno sodišče, ne zadošča. ( 25 )

71. V obravnavanem primeru stranke ob preučitvi dokumentov, predloženih v pisnem postopku pred Splošnim sodiščem, niso izpodbijale tega, da priloga k spornemu sklepu, v kateri so navedeni zneski, ki jih mora plačati vsaka institucija, ni bila ne fizično ne elektronsko podpisana in da nima nobene referenčne oznake, ampak samo datum 10. april 2017. Poleg tega v spremnem listu njegove priloge niso podrobno navedene, tako da jih ni mogoče opredeliti.

72. Zato je lahko Splošno sodišče brez izkrivljanja dokazov trdilo, da priloga k spornemu sklepu ni neločljivo povezana z njim, ko je ugotovilo, da je ni mogoče z gotovostjo povezati s tem podpisanim sklepom ali podpisanim spremnim listom (v nasprotju z navedenim podpisanim sklepom, katerega številka je navedena na spremnem listu) in da prav tako ni mogoče trditi, da je bila k spornemu sklepu res priložena ta priloga, niti katera različica je bila predložena članom EOR in potrjena z elektronskim glasovanjem.

73. Zato bo očitek, ki se nanaša na izkrivljanje dokazov, mogoče zavrniti.

c) Kršitev člena 85(3) Poslovnika Splošnega sodišča

74. EOR meni, da bi moralo Splošno sodišče na podlagi člena 85(3) Poslovnika tega sodišča sprejeti njegov dokazni predlog, saj do obravnave ni vedel, da je vprašanje avtentifikacije priloge k spornemu sklepu predmet razprave.

75. V sodni praksi Splošnega sodišča, ki je nastala na podlagi te določbe, sta navedena dva primera, v katerih se dokazni predlog lahko sprejme: kadar predlagatelju dokaznega predloga pred zaključkom pisnega postopka niso mogli biti na voljo zadevni dokazi ali če pozna predložitev nasprotne stranke upravičuje to, da je spis dopolnjen tako, da se zagotovi spoštovanje načela kontradiktornosti. ( 26 )

76. Vendar EOR na obravnavi pred Splošnim sodiščem ni podal novega dokaznega predloga, temveč samo navedel trditev. Zato se člen 85(3) Poslovnika Splošnega sodišča ni uporabil. Očitek, ki se nanaša na kršitev člena 85(3) Poslovnika Splošnega sodišča, bo mogoče zavrniti.

B. Drugi pritožbeni razlog v zadevi C‑584/20 P: Splošno sodišče naj bi napačno uporabilo pravo, ker je brez obrazložitve ugotovilo dopustnost ugovora nezakonitosti zoper Delegirano uredbo 2015/63

1. Trditve strank

77. Komisija očita Splošnemu sodišču, da je napačno uporabilo pravo, ker je ugovor nezakonitosti zoper Delegirano uredbo 2015/63 razglasilo za dopusten. Meni, da je treba morebitne pravne napake v tej delegirani uredbi pripisati nadrejenim aktom, to je Uredbi št. 806/2014 in Direktivi 2014/59, zato bi morala banka LBBW izpodbijati tudi zakonitost teh besedil, ki ju Delegirana uredba 2015/63 samo „dopolnjuje“ v smislu člena 290(1) PDEU.

78. Poleg tega Komisija trdi, da je obrazložitev izpodbijane sodbe zaradi uporabe izrazov „deloma“ ali „zlasti“ pomanjkljiva, zaradi česar naj ne bi bilo jasno, kako bi bilo treba spremeniti Delegirano uredbo 2015/63.

79. Komisija v vsakem primeru predlaga vsebinsko presojo ugovora nezakonitosti.

80. EOR podpira trditve Komisije.

81. Banka LBBW meni, da je Splošno sodišče upravičeno presodilo, da je ugovor nezakonitosti zoper člene od 4 do 7 in 9 Delegirane uredbe 2015/63 ter Prilogo I k tej delegirani uredbi dopusten, ker te določbe ne temeljijo na obveznih določbah Direktive 2014/59 in Uredbe št. 806/2014.

82. Po mnenju banke LBBW namreč ne člen 103(2) in (7) Direktive 2014/59, ki se nanaša na načela za izračun prispevkov, ne člena 69(1) in 70(2) Uredbe št. 806/2014, ki se nanašata na ciljno raven in letno zgornjo mejo, ne določajo, da je treba prispevek prilagoditi sorazmerno glede na profil tveganja s sklicevanjem na profil tveganja vseh drugih institucij, ki morajo plačati prispevek. Nasprotno, te določbe naj bi Komisiji puščale manevrski prostor, da bi lahko ob sprejetju Delegirane uredbe 2015/63 določila metodo prilagoditve, s katero se upoštevajo samo podatki o zadevni instituciji, kot to obstaja v okviru mikrobonitetnega nadzora in za izračun prispevkov za financiranje sistemov jamstva za vloge.

83. Po mnenju banke LBBW tudi načeli enakosti in sorazmernosti ne nalagata primerjalnega pristopa, saj bi ju metoda izračuna, ki bi temeljila samo na podatkih o zadevni instituciji, enako spoštovala. Poleg tega bi ta metoda omogočala spoštovanje njene pravice do učinkovitega sodnega varstva.

84. Banka LBBW meni, da je izpodbijana sodba zadostno obrazložena, da lahko Sodišče opravi sodni nadzor, kajti po eni strani uporaba izrazov „zlasti“ in „deloma“ kaže, da je bila presoja Splošnega sodišča omejena na vprašanje zakonitosti Delegirane uredbe 2015/63, in je po drugi strani ocena posledic nezakonitosti v pristojnosti Komisije.

85. Podredno, banka LBBW meni, da je sporni sklep zelo pomanjkljivo obrazložen, kar je treba pripisati izključno slabemu upravljanju EOR, neodvisno od nezakonitosti Delegirane uredbe 2015/63, saj EOR ni upravičil uporabe svoje diskrecijske pravice.

2. Presoja

86. V nasprotju z mnenjem Komisije se vprašanja, ali se z Delegirano uredbo 2015/63 spoštujejo nadrejeni predpisi, ki se v okviru tožbe na prvi stopnji niso izpodbijali, ne nanašajo na dopustnost ugovora nezakonitosti, temveč na njegovo utemeljenost. Splošnemu sodišču, ki je to vprašanje obravnavalo v okviru presoje utemeljenosti tega ugovora, tega torej ni mogoče očitati in bo očitek mogoče zavrniti.

87. Poleg tega je Splošno sodišče v vsakem primeru upravičeno razsodilo, da določbe Direktive 2014/59 in Uredbe št. 806/2014 niso nalagale metode prilagoditve, ki jo je Komisija izbrala v Delegirani uredbi 2015/63. Edina merila, ki izhajajo iz teh besedil in določajo manevrski prostor Komisije v zvezi s prilagoditvijo tveganju, so namreč: – letna ciljna raven najmanj 1 % zneska kritih vlog; ( 27 ) – skupni znesek letnih prispevkov, omejen na 12,5 % tega letnega ciljnega zneska, ( 28 ) in – „prispev[ek], ki je prilagojen tveganju in se izračuna na podlagi meril[ ( 29 )] iz člena 103(7) Direktive [2014/59], pri čemer se upošteva načelo sorazmernosti, ne da bi pri tem prišlo do izkrivljanja med strukturami bančnega sektorja držav članic“. ( 30 )

88. Ta merila kot taka ne nasprotujejo uporabi druge metode prilagoditve, kot je na primer metoda, ki temelji na podatkih o tveganju samo za zadevno institucijo, če se nato posamezni prispevki sorazmerno prilagodijo, da se doseže zahtevani delež letne ciljne ravni. Poleg tega število kazalnikov tveganja s tega vidika ni pomembno, če so med seboj uravnoteženi.

89. Očitek, ki se nanaša na pomanjkljivo obrazložitev izpodbijane sodbe v točkah 129 in 147 v zvezi z ugovorom nezakonitosti, je prav tako mogoče zavrniti, ker je Splošno sodišče podrobno obrazložilo, zakaj je metoda izračuna, ki jo je EOR uporabil na podlagi Delegirane uredbe 2015/63, z uporabo nedostopnih podatkov o tretjih institucijah postala nepregledna, pri čemer ta metoda ni bila naložena ne z določbami Direktive 2014/59 ne z določbami Uredbe št. 806/2014. Poleg tega je Splošno sodišče v točki 140 izpodbijane sodbe navedlo, da ugovor nezakonitosti, ker je omejen zgolj na Delegirano uredbo 2015/63, ne preprečuje ugotovitve, da je metoda za izračun predhodnih prispevkov nezakonita, „vsaj glede tistega dela te metode, ki se nanaša na prilagoditev glede na profil tveganja, določeno v tej delegirani uredbi“. Tako je bila presoja Splošnega sodišča omejena na vprašanje zakonitosti Delegirane uredbe 2015/63.

90. Zato bo drugi pritožbeni razlog v zadevi C‑584/20 P mogoče zavrniti kot neutemeljen.

C. Tretji pritožbeni razlog v zadevi C‑584/20 P: Splošno sodišče naj bi napačno razlagalo člena 69(1) in 70(2) Uredbe št. 806/2014 v zvezi s ciljno ravnjo in osnovnim letnim zneskom

1. Trditve strank

91. Komisija Splošnemu sodišču očita, da je sklepalo, da najvišje (letne) stopnje 12,5 % ciljne ravni, ki jo je treba doseči leta 2023, s skupnim zneskom predhodnih prispevkov za določeno leto morda ne bo mogoče doseči.

92. Komisija trdi, da je treba tako skupno ciljno raven (najmanj 1 % zajamčenih vlog ( 31 )) kot tudi letne ciljne ravni (največ 12,5 % skupne ciljne ravni, kajti ciljno raven je treba doseči v osmih letih ( 32 )) razumeti kot referenco, ki jo je nujno treba izračunati vnaprej in za katero EOR kot agencija nima pristojnosti za spreminjanje. Zato je treba ta letno določeni znesek sorazmerno razdeliti med vsemi zadevnimi institucijami, kar po njenem mnenju upravičuje metodo izračuna, predpisano z vidika načel, na katerih temelji.

93. Banka LBBW meni, da besedilo člena 70(2) Uredbe št. 806/2014 omogoča skupni znesek letnih predhodnih prispevkov, ki je nižji od skupne ciljne ravni 12,5 %. Meni, da je EOR manevrski prostor izrecno omogočen v členu 69(2) te uredbe, ki določa, da „se prispevki v [ESR] […] časovno razporedijo kar se da enakomerno, dokler ni dosežena ciljna raven, pri čemer pa se ustrezno upoštevata faza poslovnega cikla in morebitni vpliv procikličnih prispevkov na finančni položaj institucij, ki plačujejo prispevke“.

94. Banka LBBW dodaja, da člen 3(1) in (4) Delegirane uredbe 2017/747 po eni strani določa merila za ocenjevanje faze poslovnega cikla in vpliva procikličnih prispevkov na finančni položaj teh institucij ter po drugi strani pogoje, pod katerimi lahko EOR določi raven letnih prispevkov, ki je nižja od povprečnih letnih prispevkov. Po njenem mnenju je na podlagi teh dveh elementov mogoče trditi, da ima EOR manevrski prostor in da se stopnja 12,5 % ciljne ravni pod določenimi pogoji lahko zniža.

2. Presoja

95. Iz jasnega besedila člena 70(2) Uredbe št. 806/2014 izhaja, da skupni letni znesek predhodnih prispevkov ne sme preseči 12,5 % ciljne ravni. Če upoštevamo samo ta element, ugotovitvi Splošnega sodišča v točki 139 izpodbijane sodbe, da ta člen ne prepoveduje skupnega zneska predhodnih prispevkov, ki je za zadevno leto lahko nižji od 12,5 % ciljne ravni, ni mogoče nasprotovati.

96. Trditev, da iz člena 69(1) te uredbe, ki določa skupno ciljno raven „vsaj 1 % zneska kritih vlog vseh kreditnih institucij z dovoljenjem v vseh sodelujočih državah članicah“, izhaja, da je letna stopnja 12,5 % te ciljne ravni hkrati „spodnja“ in „zgornja meja“, pa je mogoče zavrniti.

97. Ta trditev bi bila namreč smiselna le, če bi bila skupna ciljna raven na začetku obdobja osmih let določena enkrat za vselej in razdeljena na osem enakih delov po 12,5 %.

98. Vendar ni tako, saj člen 4(2) Delegirane uredbe 2015/63 določa, da „[o]rgan za reševanje določi letni prispevek iz odstavka 1 na podlagi letne ciljne ravni sheme za financiranje reševanja […] ter na podlagi povprečnega zneska kritih vlog v preteklem letu, izračunanega četrtletno, vseh institucij z dovoljenjem na njegovem ozemlju“. Tako je letna ciljna raven odvisna od povprečnega zneska kritih vlog v preteklem letu, ki se lahko spreminja. ( 33 )

99. Poleg tega, kot dokazuje banka LBBW, čeprav EOR ni pristojen za določanje ciljne ravni, nižje od 1 %, ali skupnega zneska letnih prispevkov, višjega od 12,5 %, ima namreč potrebna pooblastila, da upošteva po eni strani fazo poslovnega cikla in morebitni vpliv procikličnih prispevkov na finančni položaj institucij, ki plačujejo prispevke, da se letni prispevki razporedijo kar se da enakomerno, ( 34 ) in po drugi strani konservativne napovedi, ki zagotavljajo, da bo ciljno raven mogoče doseči ob koncu prvotnega obdobja, da določi raven letnih prispevkov, ki je nižja od povprečnih letnih prispevkov ( 35 ).

100. Tako EOR nič ne preprečuje, da določi skupni znesek letnih prispevkov, ki je nižji od 12,5 % ciljne ravni. Zato bi bilo treba tretji pritožbeni razlog v zadevi C‑584/20 P zavrniti kot neutemeljen.

D. Četrti pritožbeni razlog v zadevi C‑584/20 P: Splošno sodišče naj bi napačno razlagalo člene od 4 do 7 in 9 Delegirane uredbe 2015/63 ter Prilogo I k tej uredbi, ker je bila prilagoditev prispevkov glede na profil tveganja opredeljena kot „soodvisna“

1. Trditve strank

101. Komisija Splošnemu sodišču očita, da je v točki 100 izpodbijane sodbe izračun opredelil kot „sam po sebi nepregleden“, „ker nujno temelji na [zaupnih] podatkih“. Po njenem mnenju je Splošno sodišče namreč zamešalo izračun osnovnih prispevkov, ki so „soodvisni“ med seboj, ker so določeni sorazmerno, in njihovo prilagoditev glede na raven tveganja, za katero se uporablja drugačna metoda primerjave med institucijami. Ta primerjava naj bi izhajala iz zakonskih določb v zvezi s prilagoditvijo tveganju (zlasti iz Priloge I, korak 2, točka 3, Delegirane uredbe 2015/63).

102. Komisija očita tudi pomanjkljivo obrazložitev izpodbijane sodbe, ker je Splošno sodišče nekatere člene Delegirane uredbe 2015/63 razglasilo za nezakonite, ne da bi pojasnilo nezakonitost vsakega od njih.

103. Banka LBBW po eni strani trdi, da je razlikovanje med primerjavo in soodvisnostjo, ki ga Komisija predlaga, da bi grajala izpodbijano sodbo, umetno, kajti prilagoditev glede na profil tveganja vključuje primerjavo ali soodvisnost podatkov. Po drugi strani meni, da člena 69(1) in 70(2) Uredbe št. 806/2014 ne nalagata uporabe nepreglednega mehanizma. Komisija bi na uveljavljeni pravni podlagi lahko uporabila oceno profila tveganja institucije, ki temelji samo na podatkih o tej instituciji, kot to obstaja za plačevanje prispevkov na področju jamstva za vloge.

104. Nazadnje meni, da je izpodbijana sodba v zvezi s tem vprašanjem zadostno obrazložena.

2. Presoja

105. Dejstvo, da se metoda, ki jo je Komisija določila za presojo profila tveganja institucij, opredeli tako, da vključuje bodisi „soodvisnost“ podatkov o drugih institucijah bodisi „primerjavo“ podatkov o institucijah, nakazuje razliko v pristopu med načini presoje profila tveganja.

106. Pojem „primerjava“ bi se namreč lahko nanašal na položaj, v katerem se profili tveganja izračunajo samo na podlagi podatkov o zadevni instituciji in se nato primerjajo med seboj, medtem ko bi se pojem „soodvisnost“ nanašal na položaj, v katerem se profili tveganja izračunajo iz podatkov o zadevni instituciji in tretjih institucijah ter se nato primerjajo med seboj.

107. Od trenutka, ko je Splošno sodišče ugotovilo, da metoda izračuna vključuje zaupne podatke o tretjih institucijah, kar ni sporno, se mi zdi, da za ugotovitev, da je metoda izračuna soodvisna, ni napačno uporabilo prava.

108. Poleg tega opredelitev metode izračuna ne vpliva na ugotovitev Splošnega sodišča v zvezi z nepreglednostjo te metode, ki temelji na zaupnih podatkih o tretjih osebah.

109. Poleg tega Komisija ni dokazala, da je izbiro iz Delegirane uredbe 2015/63 nalagala Direktiva 2014/59 ali Uredba št. 806/2014, saj se zgolj sklicuje na Prilogo I k tej delegirani uredbi, ki jo je Splošno sodišče razglasilo za nezakonito.

110. Nazadnje, očitek, ki se nanaša na obrazložitev izpodbijane sodbe, bi bilo mogoče razglasiti za nedopusten, ker Komisija svoje kritike ni obrazložila.

111. Zato bi bilo četrti pritožbeni razlog v zadevi C‑584/20 P mogoče delno zavreči kot nedopusten in delno zavrniti kot neutemeljen.

E. Peti pritožbeni razlog v zadevi C‑584/20 P in drugi pritožbeni razlog v zadevi C‑621/20 P: Splošno sodišče naj bi napačno razširilo obveznost obrazložitve, ki izhaja iz člena 296 PDEU, in kršilo člen 47 Listine

1. Trditve strank

112. Komisija in EOR grajata nezadostno obrazložitev izpodbijane sodbe, s katero naj bi Splošno sodišče v celoti sprejelo ugovor nezakonitosti v zvezi z določenim številom določb Delegirane uredbe 2015/63, ne da bi pojasnilo, kako vsaka določba prispeva k nezakonitosti, ki je posledica nepreglednosti metode izračuna. Poleg tega naj bi bila obrazložitev protislovna, saj Splošno sodišče dopušča zaupnost podatkov in možnost izpodbijanja nekaterih vidikov metode izračuna, obenem pa trdi, da je ta metoda nepregledna.

113. Pritožnika menita, da Splošno sodišče ni upoštevalo obsega člena 296 PDEU v zvezi z obrazložitvijo.

114. Prvič, menita namreč, da je obrazložitev zadostna, če sta iz sklepa razvidna razlogovanje in metodologija, ki sta bila uporabljena za ta sklep, pri čemer so odločilna izbrana merila in razlogi za njihovo uporabo. ( 36 ) Dodajata, da to ne vključuje možnosti, da lahko naslovnik sklepa preveri pravilnost izvedenih računov. Ugotavljata, da Delegirana uredba 2015/63 te zahteve izpolnjuje, ker omogoča sprejetje zadostno obrazloženih sklepov.

115. EOR dodaja, da za obveznost obrazložitve, določeno s členom 296 PDEU, ki ustreza pravici iz člena 41(2)(c) Listine in s katero je zaščitena pravica do učinkovitega pravnega sredstva, določena v členu 47 listine, lahko obstajajo omejitve enako kot za vsako temeljno svoboščino, ki izhaja iz Pogodbe DEU. Po njegovem mnenju je obveznost spoštovanja poklicne skrivnosti in zlasti poslovne skrivnosti, ki izhaja iz člena 339 PDEU, del teh omejitev. Meni, da izbrana metoda izračuna omogoča ne le zadostno obrazložene sklepe, temveč tudi zadostno varovanje te skrivnosti. Dodaja, da je Sodišče že dopustilo, da razlogi za zavrnitev dostopa do zapisnikov razprav v Svetu ECB ne bi smeli „podati obrazložit[ve], ki omogoča razumevanje in preveritev“, kako bi dostop do teh informacij škodil javnemu interesu. ( 37 )

116. Drugič, obrazložitev spornega sklepa naj bi bila še toliko zadostnejša, ker naj zaupni podatki v resnici ne bi bili odločilni za izračun posameznega prispevka, ker se obdelujejo skupinsko. Tako morebitna napaka v teh podatkih ne bi imela nobenega vpliva na posamezne prispevke in torej ne bi škodila lojalni konkurenci med institucijami.

117. EOR navaja, da bi bilo navedene podatke, če bi jih bilo treba razkriti, da se uskladita zahtevi glede obrazložitve in spoštovanja poslovne skrivnosti, mogoče razkriti Splošnemu sodišču in Sodišču, kot je običajno na področju omejevalnih ukrepov. ( 38 )

118. Komisija meni, da bi se Splošnemu sodišču smele razkriti samo informacije, ki so odločilne za posamezni sklep, kar pa v primeru teh zaupnih podatkov, ki se obdelujejo skupinsko, ni mogoče.

119. Tretjič, ta rešitev, ki zagotavlja ravnovesje med zahtevo po obrazložitvi in spoštovanjem poslovne skrivnosti, naj bi se izvajala na več področjih prava Unije, kadar v postopku odločanja, ki vključuje zaupne podatke (javna naročila, konkurenčno pravo, javna služba, protidampinški ukrepi), obstaja manevrski prostor, in bi se lahko uporabila na področju predhodnih prispevkov, ker omogoča zadosten sodni nadzor, saj Splošnemu sodišču ni treba ponovno izračunati teh prispevkov.

120. Četrtič, EOR meni, da metoda izračuna, opredeljena v Delegirani uredbi 2015/63, ni nepregledna.

121. Pojasnjuje, da se člen 296 PDEU, ki določa postopkovno zahtevo v zvezi z obrazložitvijo sklepa, ne pa v zvezi z vsebino njegovega normativnega dela, ne zdi pravilna pravna podlaga za presojo veljavnosti te delegirane uredbe.

122. Dodaja, da se je zakonodajalec Unije na podlagi svoje diskrecijske pravice odločil za metodologijo „nespremenljiv cilj + relativna porazdelitev“, ki po eni strani omogoča, da se čim bolj natančno in vnaprej določi skupni znesek prispevka, in po drugi strani, da se ta znesek pravično razdeli med plačniki, pri čemer se upoštevata njihova velikost in dejavnik tveganja. Trdi, da „absolutno individualna“ metodologija izračuna, ki se uporablja na davčnem področju, ne izpolnjuje pogoja nespremenljivega in predvidljivega cilja.

123. EOR navaja, da je izbrana metoda sestavljena iz sedmih korakov in samo v treh od teh korakov se uporabljajo zaupni podatki o tretjih osebah, ki so isti za vsak izračun prispevka. Ti trije koraki so: – določitev letne ciljne ravni (korak 2); – oblikovanje košaric tveganja, v katerih so institucije s podobnim profilom tveganja (diskretizacija) (korak 4), in – izračun skupnega imenovalca, ki je vsota vseh prilagojenih letnih prispevkov in se uporablja za izračun deleža letne ciljne ravni, ki jo mora plačati vsaka institucija (korak 6).

124. EOR dodaja, da harmonizirana priloga, ki jo prejme vsak plačnik, vsebuje pregledno pojasnilo o njegovi uvrstitvi v košarico tveganja, tako da lahko določi svoj položaj v primerjavi z drugimi plačniki, čeprav podatki o tretjih osebah, uporabljeni za oblikovanje in kalibriranje teh košaric, ostanejo zaupni. Dodatni zbirni podatki naj bi bili objavljeni na spletnem mestu EOR, ki naj bi v poslovnih letih po letu 2017 še povečal število zagotovljenih informacij.

125. Banka LBBW meni, da je Splošno sodišče zadostno in brez protislovij obrazložilo svojo odločbo v zvezi z nezakonitostjo nekaterih določb Delegirane uredbe 2015/63, saj je pojasnilo, v čem je napaka osnovne strukture prilagoditve glede na profil tveganja, zato ta napaka zadeva vse določbe, ki se uporabljajo za izračun tega dela prispevka, čeprav je mogoče nekatere dele metode izpodbijati ločeno.

126. Banka LBBW meni, da je Splošno sodišče pravilno presodilo obseg obveznosti obrazložitve, ki velja za EOR, da se ji zagotovi pravica do učinkovitega sodnega varstva, in nasprotuje vsem trditvam pritožnikov.

127. Na prvem mestu trdi, da spoštovanja poklicne skrivnosti ni mogoče razlagati tako široko, da bi se obveznosti obrazložitve odvzela njena bistvena vsebina, ( 39 ) kar velja za obravnavani primer zaradi velikega števila zadevnih institucij, podatkov in individualnih okoliščin, upoštevanih pri izračunu.

128. Pojasnjuje, da obveznost, da se uskladita obrazložitev in zaupnost, ne obstaja ( 40 ) in da bi poleg tega Komisija z določitvijo drugačne metode izračuna lahko preprečila navzkrižje teh dveh načel, zaščitenih s primarnim pravom, in omejila sedanje tveganje nepreverljivih napak.

129. Na drugem mestu banka LBBW trdi, da pritožbeni razlog Komisije, ki se nanaša na neobstoj vpliva podatkov o 3500 institucijah, ni dopusten, ker je nov v fazi pritožbe. Dodaja, da ta pritožbeni razlog ni utemeljen, saj je ocena njenega profila tveganja odvisna od zaupnih podatkov o vseh teh institucijah.

130. Na tretjem mestu trdi, da sodna praksa, ki se uporablja za globe na področju konkurence, ni upoštevna, ker morajo globe imeti odvračilni učinek, kar pomeni, da mora Komisija imeti manevrski prostor za usmerjanje ravnanja podjetij. Dodaja, da se tudi navedena sodna praksa s področja javnih naročil, konkurence, javnih natečajev in protidampinga, ker zadeva položaje konkurence med pravnimi ali fizičnimi osebami, ne uporablja za njen položaj, v katerem mora plačati visok finančni prispevek. Meni, da večje ko je polje proste presoje, podrobnejša mora biti obrazložitev, kar velja za izračun predhodnih prispevkov. Nazadnje, sodna praksa o dostopu do nekaterih dokumentov ECB, ki jo navaja EOR, naj bi bila pojasnjena s posebnimi besedili, ki urejajo to institucijo.

131. Na četrtem mestu, izpodbijanje s strani pritožnikov dejanskih ugotovitev Splošnega sodišča, ki se nanašajo na nezadostno obrazložitev, ni dopustno.

132. Poleg tega take nezadostnosti ne bi bilo mogoče odpraviti v postopku pred tem sodiščem, kot predlaga EOR, ne da bi bilo mogoče po analogiji uporabiti sodbo z dne 3. septembra 2008, Kadi in Al Barakaat International Foundation/Svet in Komisija, ( 41 ) v zvezi z omejevalnimi ukrepi. Splošno sodišče je namreč upravičeno navedlo, da te sodne prakse s področja boja proti terorizmu ni mogoče prenesti na področje bančne unije. Poleg tega Splošno sodišče, tudi če bi imelo vse zaupne podatke, ne bi moglo preveriti izračuna, ker nima ustrezne programske opreme.

133. Banka LBBW pojasnjuje, da čeprav se je po navedbah EOR obrazložitev sklepov o določitvi predhodnih prispevkov od leta 2017 spremenila, te spremembe po eni strani samo dodatno dokazujejo, da je sporni sklep pomanjkljivo obrazložen, in po drugi strani plačnikom še vedno ne omogočajo, da preverijo pravilnost izračunov, ki jih zadevajo.

134. Na petem mestu, banka LBBW navaja, da EOR s trditvijo, da je metoda izračuna „nespremenljiv cilj + relativna porazdelitev“ edina, ki upošteva zahteve iz Direktive 2014/59 in Uredbe št. 806/2014, ne izpolnjuje pogojev iz člena 169(2) Poslovnika Sodišča, ker ne pojasni, katere dele izpodbijane sodbe graja.

135. Dodaja, da zahteve glede končne ciljne ravni in najvišjega letnega zneska ne nalagajo uporabe metode, ki jo je določila Komisija, kajti Evropski bančni organ (EBA) je na področju bančnih prispevkov za financiranje sistema jamstva za vloge sprejel smernice, v katerih je navedenih več možnih metod izračuna. Na primer v Nemčiji je bila v skladu s temi smernicami sprejeta odločitev, da se prilagoditev glede na profil tveganja izvede samo ob upoštevanju profila tveganja vsakega plačnika. Poleg tega naj takega načina izračuna ne bi nalagala ne Direktiva 2014/59 ne Uredba št. 806/2014, pa tudi načeli enakosti in sorazmernosti ne.

2. Presoja

136. Zdi se mi, da je mogoče kritike v zvezi z obrazložitvijo izpodbijane sodbe zlahka zavrniti. Po eni strani namreč je bila ta zadostna v zvezi s spornim sklepom, saj sta pritožnika lahko izpodbijala razlogovanje Splošnega sodišča. Po drugi strani ta obrazložitev izpodbijane sodbe ni protislovna, saj dejstvo, da je nekatere korake izračuna mogoče izpodbijati, ne preprečuje ugotovitve, da je metoda izračuna celovita in jo je mogoče izpodbijati v celoti.

137. V zvezi z obsegom obveznosti obrazložitve spornega sklepa, ki velja za EOR, zadnjenavedeni in Komisija nasprotujeta stališču Splošnega sodišča in banke LBBW, da mora naslovnik sklepa o predhodnem prispevku imeti možnost preveriti izračun, na katerem temelji znesek njegovega prispevka.

138. Opozoriti je treba, da iz sodne prakse Sodišča izhaja, da mora biti obrazložitev – čeprav mora ta obrazložitev, ki se zahteva s členom 296 PDEU, jasno in nedvoumno izražati tisto, na čemer temeljijo ugotovitve institucije, ki je akt izdala, tako da se lahko zainteresirana oseba seznani z utemeljitvijo sprejetih ukrepov in da lahko pristojno sodišče opravi nadzor – prilagojena naravi zadevnega akta in okoliščinam, v katerih je bil sprejet. V zvezi s tem v obrazložitvi ni treba podrobno navesti vseh upoštevnih dejanskih in pravnih okoliščin, ker je treba zadostnost obrazložitve presojati ne le glede na njeno besedilo, ampak tudi glede na kontekst in vsa pravna pravila, ki urejajo zadevno področje, ter zlasti glede na interes za pojasnila, ki bi ga lahko imeli naslovniki akta. Zato je akt, ki posega v položaj, dovolj obrazložen, če je bil sprejet v okviru, ki ga zadevna oseba pozna in ji omogoča, da razume obseg ukrepa, sprejetega v zvezi z njo. ( 42 )

139. Sodišče je pojasnilo, da je namen te obveznosti na področju posamičnih odločb – poleg omogočanja sodnega nadzora – da zagotavlja zadevnim osebam zadosten podatek o tem, ali odločba morda vsebuje napako, ki omogoča njeno izpodbijanje. ( 43 )

140. Stranke ne izpodbijajo ugotovitve Splošnega sodišča iz točk 97, 103 in 109 izpodbijane sodbe, v skladu s katero obrazložitev spornega sklepa banki LBBW ne omogoča, da bi preverila pravilnost svojega prispevka. Če upoštevamo zgoraj navedene zahteve glede obrazložitve, sklep EOR posledično ni zadostno obrazložen, ker trije koraki izračuna vključujejo zaupne podatke o tretjih osebah, s katerimi naslovnik tega sklepa ni seznanjen.

141. Vendar Komisija in EOR po eni strani trdita, da je treba obveznost obrazložitve uravnotežiti s poslovno skrivnostjo, zavarovano s členom 339 PDEU, in po drugi strani, da je bila preglednost pozneje izboljšana z razkritjem zbirnih podatkov v harmoniziranih prilogah, vročenih plačnikom in objavljenih na spletnem mestu EOR.

142. V zvezi z uskladitvijo obveznosti obrazložitve in poslovne skrivnosti je Splošno sodišče v točki 108 izpodbijane sodbe spomnilo, da obveznosti spoštovanja poslovnih skrivnosti ni mogoče razlagati tako široko, da bi se zahtevi po obrazložitvi odvzela njena bistvena vsebina. ( 44 ) Zato pritožnika grajata samo del izpodbijane sodbe, s katerim je Splošno sodišče ugotovilo pomanjkljivo obrazložitev.

143. Po mojem mnenju se izračun predhodnega prispevka razlikuje od preproste davku podobne dajatve, ( 45 ) ker se profil tveganja institucij, ki plačujejo prispevek, izračuna relativno, da se poleg dejstva, da institucije neposredno prispevajo v ESR, usmerja njihovo ravnanje in zmanjša moralni hazard. Zato usmerjanje ravnanja z izbiro te metode izračuna ni povezano s kazensko naravo prispevka, temveč z željo spodbujati določena manj tvegana ravnanja institucij. Poleg tega je rezultat obdavčitve odvisen od uporabljene stopnje in osnove, ne da bi bil ta rezultat določen vnaprej, medtem ko je treba v obravnavanem primeru doseči odstotek letne ciljne ravni, zaradi česar je analogija brezpredmetna. Primerjava z davčnimi pravili, ki jo je izvedlo Splošno sodišče, se mi torej ne zdi upoštevna.

144. Področja prava Unije, ki jih navajajo pritožnika in Splošno sodišče, kažejo, da so sodišča Unije dopustila omejitve obveznosti obrazložitve na podlagi poslovne skrivnosti (konkurenčno pravo ( 46 ), državne pomoči ( 47 ) in javna naročila ( 48 )), zapletenosti področja (protidampinški ukrepi ( 49 )), bremena, ki ga nosi organ odločanja (javni natečaji ( 50 )), nujnosti vplivanja na ravnanje podjetij z odvračilnim učinkom glob na področju konkurence ( 51 ) in nujnih razlogov, ki se nanašajo na varnost Unije ali njenih držav članic (boj proti terorizmu ( 52 )).

145. V obravnavanem primeru so okoliščine zadeve zelo posebne zaradi uporabe zbirnih zaupnih podatkov o številnih tretjih osebah (med približno 1600 ( 53 ) in 3500 ( 54 ) zadevnih institucij glede na korak izračuna) in zapletene metode izračuna, izbrane za določitev prispevka vseh finančno stabilnih institucij, ki je sestavljen iz predhodnih prispevkov, da se v primeru krize preprečijo prociklični učinki naknadnih prispevkov, pri čemer se upošteva stopnja likvidnostnega in tržnega tveganja teh institucij.

146. Zdi se mi, da je sama metoda odlično pojasnjena v veljavnih predpisih in spornem sklepu EOR in da se težava v resnici nanaša na skupinsko uporabo zaupnih podatkov, ki otežuje ali celo onemogoča, da bi vsaka zadevna institucija preverila izračun svojega prispevka.

147. Iskanje ravnotežja med obveznostjo obrazložitve sklepov in obveznostjo varovanja poslovne skrivnosti v primeru uporabe zapletene metode zaradi skupinske uporabe zaupnih podatkov odpira vprašanje obsega tega varovanja pri določanju predhodnih prispevkov. Vprašati se je namreč treba, ali mora biti navedeno varovanje enako, če se razkritje informacij nanaša na konkretne podatke o enem konkurentu ali majhnem številu konkurentov in če se nanaša na skupek podatkov o vseh konkurentih v sektorju, katerih veliko število onemogoča kakršno koli identifikacijo.

148. Če sprejmemo, da mora biti varovanje poslovne skrivnosti različno, je v okviru metode izračuna, ki jo je Komisija izbrala za določitev predhodnih prispevkov v ESR, mogoče ločiti dva primera uporabe teh podatkov.

149. V korakih 2 in 6 izračuna so uporabljeni zaupni podatki namreč vsota zadevnega podatka za vse zadevne institucije. Tako se v koraku 2 ciljna raven letnega prispevka izračuna na podlagi zneska kritih vlog vseh institucij z dovoljenjem v vseh sodelujočih državah članicah (o tem znesku so plačniki obveščeni vsaj od leta 2017 dalje). V koraku 6 se izračuna skupni imenovalec, ki je vsota letnih prispevkov, prilagojenih glede na profil tveganja, in se uporablja za izračun deleža letne ciljne ravni, ki jo mora plačati vsaka institucija. Ta znesek je bil razkrit za poslovno leto 2020.

150. Tako se je EOR za ta koraka postopoma odločil razkriti vsoto zaupnih podatkov. Poleg tega je po letu 2017 razkril tudi znesek celotne obveznosti (kapital ni vključen) vseh institucij z dovoljenjem na ozemljih vseh sodelujočih držav članic, ki je potreben za izračun osnovnega letnega prispevka, ( 55 ) pri čemer je druga vsota zaupnih podatkov, ki se uporablja pri tem izračunu, to je znesek kritih vlog, že predmet razkritja (glej prejšnjo točko teh sklepnih predlogov).

151. Nasprotno pa se za korak 4 izračuna, ki ustreza postopku diskretizacije, to je oblikovanje košaric institucij s podobnim profilom tveganja glede na en kazalnik, pri čemer so te košarice razvrščene od najnižje do najvišje na podlagi podatkov o institucijah za vsak kazalnik, razkritje podatkov ne zdi upoštevno.

152. Po eni strani vsota podatkov za en kazalnik posameznemu plačniku namreč ne bi zagotovila zadostnega podatka, ker je pri tej metodi njegova razvrstitev vezana na pozicije drugih institucij glede na ta kazalnik. Po drugi strani bi posredovanje informacij o pozicijah drugih institucij lahko razkrilo zaupne podatke, ki omogočajo identifikacijo, in neposredno ogrozilo poslovno skrivnost. V resnici z razkritjem teh podatkov, če sledimo razlogovanju banke LBBW, ne bi bilo mogoče popolnoma preveriti pravilnosti izračuna, temveč bi bilo mogoče preveriti le poimenske podatke in način, kako so zajeti v sistemu. ( 56 ) Vendar bi tako ravnanje neposredno ogrozilo poslovno skrivnost.

153. Možnost, ki jo predlaga EOR, da se ti podatki razkrijejo samo Splošnemu sodišču in Sodišču, po mojem mnenju vsebuje dve težavi: po eni strani so spori o predhodnih prispevkih številni, tako tisti pred nacionalnimi sodišči (657 nerešenih upravnih ali sodnih postopkov na dan 31. maja 2020, oziroma 32 več kot junija 2019) ( 57 ) kot tudi pred sodišči Unije (42 nerešenih zadev, od katerih se jih 19 nanaša na predhodne prispevke za leto 2020, in ena pritožba na dan 1. septembra 2020) ( 58 ); po drugi strani sodišča ne bi mogla obdelati ali celo preverjati surovih podatkov o institucijah, ker nimajo potrebnih orodij in zaradi delovne obremenitve, ki bi nastala, če bi bilo treba preverjati pravilnost vseh podatkov.

154. Pri tem pa je banka LBBW z izvedbo tega koraka izračuna za poslovno leto 2017 lahko izvedela samo, koliko košaric je bilo ustvarjenih na kazalnik tveganja in v katero košarico je bila uvrščena, ne da bi lahko preverila, ali je bila uvrščena v košarico, ki ustreza njenim številčnim podatkom. Od takrat EOR zagotavlja podatke o razponu vrednosti za vsako košarico, kar instituciji omogoča najmanj to, da preveri, ali je uvrščena v pravo košarico.

155. Ob upoštevanju navedenega menim, da je Splošno sodišče, s tem ko je razsodilo, da morajo plačniki imeti možnost preveriti pravilnost izračuna svojega prispevka, napačno uporabilo pravo o obsegu obveznosti obrazložitve, ki velja za EOR, kar povzroči razveljavitev sodbe v zvezi s tem.

156. Zato menim, da je ob uveljavljeni zakonodaji ravnovesje med obveznostjo obrazložitve in poslovno skrivnostjo mogoče spoštovati, če EOR v samem spornem sklepu, kajti poznejši dokument ne more odpraviti pomanjkljive obrazložitve, ( 59 ) razkrije naslednje podatke: – znesek kritih vlog vseh institucij z dovoljenjem na ozemlju vseh sodelujočih držav članic; – znesek celotne obveznosti (kapital ni vključen) vseh institucij z dovoljenjem na ozemlju vseh sodelujočih držav članic; – skupni znesek letnih prispevkov, prilagojenih glede na profil tveganja, in – razpon vrednosti za vsako košarico kazalnikov tveganja.

157. Menim tudi, da je Komisija z določitvijo te metode izračuna („nespremenljiva ciljna raven + relativna porazdelitev“) v Delegirani uredbi 2015/63 uporabila manevrski prostor, ki ji ga dajeta Direktiva 2014/59 in Uredba št. 806/2014. V zvezi s tem ji ni mogoče nasprotovati z obstojem druge metode izračuna.

158. Banka LBBW namreč graja nepreglednost, ki jo povzročata zapletenost metode izračuna in njena soodvisnost z zaupnimi podatki, zaradi tveganja napak, ki lahko obstajajo in jih zaradi količine obdelanih podatkov ni mogoče odkriti. Nasprotno ocenjuje, da bi ena od metod, priporočenih v Smernicah EBA o metodah za izračun prispevkov v sisteme jamstva za vloge, ( 60 ) sprejetih na podlagi Direktive 2014/49/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. aprila 2014 o sistemih jamstva za vloge, ( 61 ) omogočala večjo preglednost, ker ne bi bila odvisna od zaupnih podatkov o tretjih osebah, in posledično boljšo obrazložitev.

159. V Prilogi 1, točka 3, teh smernic je v zvezi z metodo „razredov“, ki ustrezajo košaricam, navedeno: „Meje razredov bi bilo treba določiti na relativni ali absolutni podlagi, pri čemer velja naslednje: – če se uporablja relativna podlaga, so rezultati posameznega tveganja včlanjenih institucij odvisni od njihove relativne tveganosti pozicije glede na druge institucije; v tem primeru so institucije razporejene enakomerno med razrede tveganja, kar pomeni, da so lahko institucije s podobnimi profili tveganja vključene v različne razrede; – če se uporablja absolutna podlaga, so meje razredov določene tako, da odražajo tveganost določenega kazalnika; v tem primeru so lahko vse institucije vključene v isti razred, če imajo vse podobno raven tveganosti.“

160. Vendar se bo celo s to metodo, ki uporablja meje razredov na absolutni podlagi, končni prispevek izračunal glede na vsoto zaupnih podatkov o tretjih osebah, ko se bodo prispevki sorazmerno prilagodili (prostovoljno navzgor ali obvezno navzdol), da se doseže največ 12,5 % letne ciljne ravni, ( 62 ) kar bi prav tako preprečilo preverjanje izračuna prispevka, kakršno je zahtevalo Splošno sodišče.

161. Tako obstoj druge metode izračuna, ki navsezadnje prav tako temelji na zaupnih podatkih o tretjih osebah, ne more zadoščati, da se pod vprašaj postavi svoboda izbire Komisije, ki je določila drugačno metodo izračuna, če izbrana metoda izpolnjuje določene zgoraj navedene pogoje glede preglednosti. ( 63 )

162. Ker je EOR te pogoje prostovoljno izpolnil na podlagi uveljavljenega prava, se ne zdi nujno spreminjati pravnega okvira, kot je določen z Delegirano uredbo 2015/63.

163. Posledično je Splošno sodišče, s tem ko je razsodilo, da so nekatere določbe te delegirane uredbe, v katerih je podrobno določena metoda izračuna, nezakonite, napačno uporabilo pravo, zato je treba izpodbijano sodbo razveljaviti tudi v tem delu.

VII. Tožba na prvi stopnji

164. Če bo Sodišče sledilo razlogovanju, ki ga predlagam, in razveljavilo izpodbijano sodbo, se je treba vprašati o možnosti meritornega odločanja o zadevi. V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko Sodišče v primeru razveljavitve odločitve Splošnega sodišča, če stanje postopka to dovoljuje, samo dokončno odloči o zadevi ali pa jo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču.

165. V obravnavanem primeru se mi zdi, da stanje postopka dovoljuje dokončno odločitev tako v zvezi z avtentifikacijo priloge k spornemu sklepu kot tudi v zvezi z obrazložitvijo tega sklepa in ugovorom nezakonitosti.

166. V zvezi z avtentifikacijo te priloge se pred Sodiščem obravnava samo presoja dokazov, predloženih v zvezi s tem. Poleg tega to odločanje o sporu zaradi nespoštovanja načela kontradiktornosti ne more ovreči dejanskih ugotovitev Splošnega sodišča, razen v primeru izkrivljanja, za katero v obravnavanem primeru ni bilo predloženih dokazov. Nanaša se lahko samo na nove elemente, če so dopustni, s katerimi sta bili Splošno sodišče in Sodišče seznanjeni po razlogu, ki se preizkusi po uradni dolžnosti.

167. Ali kršitev tega načela s strani Splošnega sodišča pomeni, da je treba v razpravi v fazi odločanja upoštevati na eni strani trditev, navedeno na obravnavi pred Splošnim sodiščem in ponovljeno v pritožbi, glede vključitve spornega sklepa in njegove priloge v sistem ARES in na drugi strani dokumente, predložene v okviru pritožbe (nove različice treh dokumentov, predloženih v pisnem postopku pred Splošnim sodiščem, in nov dokument)?

168. Člen 85 Poslovnika Splošnega sodišča, kot se razlaga s sodno prakso, ( 64 ) se uporablja za predložitev novih dokumentov v podporo pritožbi, s katero se tako kot v obravnavanem primeru zatrjuje kršitev načela kontradiktornosti.

169. Sodišču so bile predložene nove različice spornega sklepa, njegove priloge in spremnega lista ter nov dokument, ki vsebuje posnetek zaslona v sistemu ARES, ki jih je mogoče preučiti v okviru odločanja o sporu.

170. Iz preučitve posnetka zaslona v sistemu ARES izhaja, da sta bili 11. aprila 2017 v sistem vneseni datoteka s številko spornega sklepa v obliki PDF in datoteka z naslovom „Priloga I […]“ v obliki Excel, nato je 12. maja 2017 naveden podpis predsednice EOR, kar se 13. junija 2017 zaključi s shranjevanjem in številko ARES. Ta številka ARES in datum 13. junij 2017 sta navedena tudi na novih različicah spornega sklepa in njegove priloge, predloženih Sodišču.

171. Čeprav lahko ti elementi prvič dokažejo povezavo med datoteko priloge k spornemu sklepu in datoteko sklepa, je treba vseeno navesti, da je po eni strani podpis predsednice EOR naveden šele 12. maja 2017 in naj bi ustrezal zaključku spisa v sistemu ARES, medtem ko je bil spremni list ročno podpisan 11. aprila 2017, in po drugi strani, da sta se shranjevanje in dodelitev številke ARES zgodila šele 13. junija 2017, to je po datumu uradnega sporočila nacionalnim organom za reševanje in institucijam, ki plačujejo prispevke. Tako je dokaz o neločljivi povezavi med to prilogo in navedenim sklepom zagotovljen šele dva meseca po sprejetju spornega sklepa.

172. To obdobje je po mojem mnenju še toliko bolj problematično, ker je datoteka priloge k spornemu sklepu v obliki, ki jo je mogoče zlahka in neopazno spremeniti, drugače kot besedilo, katerega branje lahko razkrije nepravilnost. Poleg tega ta datoteka nima časovnega žiga, medtem ko iz odgovorov na pripravljalne ukrepe, ki jih je odredilo Splošno sodišče, izhaja, da obstajata dve različici dokumenta, ki sta bili posredovani izvršni seji EOR. Zato sta tako izbrana oblika datoteke kot pozno shranjevanje problematična z vidika pravne varnosti in avtentifikacije vsebine te priloge.

173. Zdi sem mi, da bi morala biti glede na način odločanja (elektronsko glasovanje na daljavo) in neobstoj vročitve priloge k spornemu sklepu institucijam, ki plačujejo prispevke, zahtevana raven pravne varnosti višja in da okoliščine obravnavane zadeve ne zadoščajo, da se dokaže avtentifikacija te priloge.

174. Zato menim, da je treba sporni sklep v delu, v katerem se nanaša na banko LBBW, iz tega razloga razglasiti za ničen.

175. Ker obrazložitev spornega sklepa ne vsebuje navedb o vsotah podatkov in razponih vrednosti za košarice tveganja, potrebnih za zagotavljanje preglednosti, opisane v točki 156 teh sklepnih predlogov, menim, da obveznost obrazložitve ni bila spoštovana.

176. Ta kršitev člena 296 PDEU in člena 41(2)(c) Listine mora povzročiti razglasitev ničnosti spornega sklepa v delu, v katerem se nanaša na banko LBBW.

177. Glede ugovora nezakonitosti zoper nekatere določbe Delegirane uredbe 2015/63 iz ugotovitev, navedenih v točkah od 137 do 163 teh sklepnih predlogov, izhaja, da ga je mogoče zavrniti.

178. Ker predlagam razglasitev ničnosti spornega sklepa, drugih očitkov iz postopka pred Splošnim sodiščem ni treba preučiti.

VIII. Ohranitev pravnih učinkov spornega sklepa

179. Če bi Sodišče sporni sklep v delu, v katerem se nanaša na banko LBBW, razglasilo za ničen, je treba spomniti, da lahko Sodišče v skladu s členom 264, drugi odstavek, PDEU, če meni, da je to potrebno, določi tiste njegove učinke, ki jih je treba šteti za dokončne.

180. Čeprav je v obravnavanem primeru pritožbeni postopek razkril, da je pri sprejetju spornega sklepa prišlo do bistvene kršitve postopka, pa ni razkril nobene napake, ki bi vplivala na skladnost tega akta z Delegirano uredbo 2015/63.

181. Zato bi se z razglasitvijo ničnosti spornega sklepa brez določitve ohranitve njegovih učnikov do njegove nadomestitve z novim aktom onemogočilo to izvajanje, poleg tega pa bi se ogrozila pravna varnost.

182. V teh okoliščinah Sodišču predlagam, naj odloči, da je treba učinke spornega sklepa ohraniti do začetka veljavnosti novega akta, ki ga bo nadomestil, in najpozneje šest mesecev od dneva razglasitve prihodnje sodbe.

IX. Stroški

183. V skladu s členom 138(1) Poslovnika Sodišča, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.

184. Ker EOR ni uspel in je banka LBBW predlagala, naj se mu naloži plačilo stroškov, se mu naloži, da nosi svoje stroške postopka pred Splošnim sodiščem in postopkov pred Sodiščem ter stroške banke LBBW.

185. V skladu s členom 140(1) Poslovnika Sodišča, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, države članice in institucije, ki so intervenirale v postopku, nosijo svoje stroške.

186. Zato Fédération bancaire française, Kraljevina Španija in Komisija kot intervenientke v postopkih nosijo svoje stroške obeh pritožbenih postopkov pred Sodiščem ter Komisija tudi stroške postopka pred Splošnim sodiščem.

X. Predlog

187. Glede na zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, naj: 1. razveljavi sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 23. septembra 2020, Landesbank Baden-Württemberg/EOR (T‑411/17, EU:T:2020:435); 2. sklep Enotnega odbora za reševanje (EOR) z izvršne seje z dne 11. aprila 2017 o izračunu predhodnih prispevkov v Enotni sklad za reševanje za leto 2017 (SRB/ES/SRF/2017/05) v delu, v katerem se nanaša na Landesbank Baden-Württemberg, razglasi za ničen; 3. odloči, da se učinki sklepa SRB/ES/SRF/2017/05 v delu, v katerem se ta sklep nanaša na Landesbank Baden-Württemberg, ohranijo do začetka veljavnosti novega akta, ki ga bo nadomestil, in najpozneje šest mesecev od dneva razglasitve prihodnje sodbe; 4. odloči, da EOR poleg svojih stroškov postopkov pred Splošnim sodiščem in Sodiščem nosi stroške, ki jih je Landesbank Baden-Württemberg priglasila v postopku pred Splošnim sodiščem in Sodiščem; 5. odloči, da Fédération bancaire française, Kraljevina Španija in Evropska komisija kot intervenientke v postopkih nosijo svoje stroške postopkov pred Sodiščem ter Komisija tudi stroške postopka pred Splošnim sodiščem.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) Ustanovitev tega mehanizma ustreza enemu od ciljev skupine dvajsetih (G20) po propadu banke Lehman Brothers leta 2008: države članice G20 so se zavzele za „razvoj reševalnih instrumentov in okvirov za učinkovito reševanje finančnih skupin, kar bo pripomoglo k blažitvi motenj, ki jih povzročajo propadi finančnih institucij, in zmanjšanju moralnega hazarda v prihodnosti“ (zaključna izjava vrha G20 v Pittsburghu, 24. in 25. septembra 2009).

( 3 ) V nadaljevanju: institucije.

( 4 ) Medvladni sporazum o prenosu in vzajemnosti prispevkov v [ESR], podpisan 21. maja 2014 v Bruslju.

( 5 ) Na primer, za stališče francoske vlade v zvezi z razlikami med francoskim in nemškim bančnim sistemom glej poročilo z dne 4. marca 2015, pripravljeno v imenu odbora za finance v senatu, o predlogu zakona o odobritvi ratifikacije sporazuma o prenosu in vzajemnosti prispevkov v [ESR], dostopno na spletnem naslovu http://www.senat.fr/rap/l14-307/l14-3071.pdf (prvi del, III, B).

( 6 ) Tveganju prilagojen prispevek temelji na merilih iz člena 103(7) Direktive 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij ter o spremembi Šeste direktive Sveta 82/891/EGS ter direktiv 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU in 2013/36/EU in uredb (EU) št. 1093/2010 ter (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2014, L 173, str. 190) in je pojasnjen v členih od 5 do 9 Delegirane uredbe Komisije (EU) 2015/63 z dne 21. oktobra 2014 o dopolnitvi Direktive 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s predhodnimi prispevki v sheme za financiranje reševanja (UL 2015, L 11, str. 44).

( 7 ) V nadaljevanju: sporni sklep.

( 8 ) T‑411/17, v nadaljevanju: izpodbijana sodba, EU:T:2020:435.

( 9 ) UL 2014, L 225, str. 1.

( 10 ) UL 2017, L 113, st. 2.

( 11 ) Banka LBBW v zvezi s tem navaja sodbi z dne 15. junija 1994, Komisija/BASF in drugi (C‑137/92 P, EU:C:1994:247), in z dne 6. aprila 2000, Komisija/ICI (C‑286/95 P, EU:C:2000:188).

( 12 ) Splošno sodišče se v točki 36 izpodbijane sodbe sklicuje na sodbe z dne 2. aprila 1998, Komisija/Sytraval in Brink’s France (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, točka 67); z dne 30. marca 2000, VBA/Florimex in drugi (C‑265/97 P, EU:C:2000:170, točka 114); z dne 6. marca 2003, Westdeutsche Landesbank Girozentrale in Land Nordrhein-Westfalen/Komisija (T‑228/99 in T‑233/99, EU:T:2003:57, točka 143), in z dne 28. novembra 2019, Banco Cooperativo Español/EOR, T‑323/16, EU:T:2019:822, točka 70 in navedena sodna praksa).

( 13 ) Glej v tem smislu sodbi z dne 15. junija 1994, Komisija/BASF in drugi (C‑137/92 P, EU:C:1994:247, točki 75 in 76), in z dne 6. aprila 2000, Komisija/ICI (C‑286/95 P, EU:C:2000:188, točke 40, 41 in 51).

( 14 ) Glej sodbo z dne 6. aprila 2000, Komisija/ICI (C‑286/95 P, EU:C:2000:188, točke od 40 do 42).

( 15 ) Glej sodbe z dne 28. novembra 2019, Banco Cooperativo Español/EOR (T‑323/16, EU:T:2019:822); z dne 28. novembra 2019, Portigon/EOR (T‑365/16, EU:T:2019:824), in z dne 28. novembra 2019, Hypo Vorarlberg Bank/EOR (T‑377/16, T‑645/16 in T‑809/16, EU:T:2019:823).

( 16 ) Glej na primer sodbo z dne 28. novembra 2019, Banco Cooperativo Español/EOR (T‑323/16, EU:T:2019:822, točka 22).

( 17 ) Glej sodbo z dne 12. julija 2011, Komisija/Q (T‑80/09 P, EU:T:2011:347, točka 141).

( 18 ) Glej sodbo z dne 2. decembra 2009, Komisija/Irska in drugi (C‑89/08 P, EU:C:2009:742, točka 60).

( 19 ) Glej Naômé, C., Le pourvoi devant la Cour de justice de l’Union européenne, Larcier, Bruselj, 2016, točki 427 in 428, str. 171 in 172.

( 20 ) Glej sodbo z dne 23. novembra 2016, Alsteens/Komisija (T‑328/15 P, neobjavljena, EU:T:2016:671, točki 39 in 40).

( 21 ) Glej po analogiji sodbe z dne 17. decembra 2009, Ponovni preizkus sodbe M/EMEA (C‑197/09 RX-II, EU:C:2009:804, točka 52); z dne 14. decembra 2011, Komisija/Vicente Carbajosa in drugi (T‑6/11 P, EU:T:2011:747, točka 32), in z dne 23. novembra 2016, Alsteens/Komisija (T‑328/15 P, neobjavljena, EU:T:2016:671, točka 41).

( 22 ) Glej zlasti sodbi z dne 29. novembra 2018, Bank Tejarat/Svet (C‑248/17 P, EU:C:2018:967, točka 37), in z dne 25. marca 2021, Carvalho in drugi/Parlament in Svet (C‑565/19 P, neobjavljena, EU:C:2021:252, točka 36).

( 23 ) Glej zlasti sodbo z dne 10. februarja 2011, Activision Blizzard Germany/Komisija (C‑260/09 P, EU:C:2011:62, točka 57).

( 24 ) Glej zlasti sodbo z dne 12. januarja 2017, Timab Industries in CFPR/Komisija (C‑411/15 P, EU:C:2017:11, točka 89).

( 25 ) Glej sodbo z dne 10. februarja 2011, Activision Blizzard Germany/Komisija (C‑260/09 P, EU:C:2011:62, točka 54).

( 26 ) Glej sodbo z dne 5. marca 2019, Pethke/EUIPO (T‑169/17, neobjavljena, EU:T:2019:135, točka 43 in navedena sodna praksa).

( 27 ) Glej člen 69(1) Uredbe št. 806/2014.

( 28 ) Glej člen 70(2) Uredbe št. 806/2014.

( 29 ) Teh je osem.

( 30 ) Člen 70(2)(b) Uredbe št. 806/2014.

( 31 ) Člen 69(1) Uredbe št. 806/2014.

( 32 ) Člen 70(2) Uredbe št. 806/2014.

( 33 ) To spremenljivost mora Komisija v skladu s členom 94(1)(a)(vi) Uredbe št. 806/2014 pregledati vsaka tri leta, da oceni, „ali bi bilo treba uvesti minimalni absolutni znesek za [ESR], da bi preprečili nestanovitnost toka finančnih sredstev v [ESR] ter zagotovili stabilnost in ustreznost financiranja [ESR] v prihodnje“.

( 34 ) Glej člen 69(2) Uredbe št. 806/2014 in člen 3(1) Delegirane uredbe 2017/747.

( 35 ) Glej člen 3(4) Delegirane uredbe 2017/747.

( 36 ) Komisija v zvezi s tem navaja sodbo z dne 21. decembra 2016, Club Hotel Loutraki in drugi/Komisija (C‑131/15 P, EU:C:2016:989, točke 51, 52 in 55).

( 37 ) EOR navaja sodbi z dne 19. decembra 2019, ECB/Espírito Santo Financial (Portugalska) (C‑442/18 P, EU:C:2019:1117, točka 47), in z dne 21. oktobra 2020, ECB/Estate of Espírito Santo Financial Group (C‑396/19 P, neobjavljena, EU:C:2020:845, točka 54).

( 38 ) EOR navaja sodbo z dne 3. septembra 2008, Kadi in Al Barakaat International Foundation/Svet in Komisija (C‑402/05 P in C‑415/05 P, EU:C:2008:461).

( 39 ) Banka LBBW navaja sodbo z dne 21. decembra 2016, Club Hotel Loutraki in drugi/Komisija (C‑131/15 P, EU:C:2016:989, točki 48 in 51 ter naslednje).

( 40 ) Banka LBBW navaja sodbo z dne 13. marca 1985, Nizozemska in Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisija (296/82 in 318/82, neobjavljena, EU:C:1985:113, točki 18 in 27).

( 41 ) C‑402/05 P in C‑415/05 P, EU:C:2008:461.

( 42 ) Glej zlasti sodbo z dne 28. marca 2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, točka 122 in navedena sodna praksa).

( 43 ) Glej sodbe z dne 7. aprila 1987, SISMA/Komisija (32/86, EU:C:1987:187, točka 8); z dne 2. oktobra 2003, Corus UK/Komisija (C‑199/99 P, EU:C:2003:531, točka 145); z dne 11. julija 2013, Ziegler/Komisija (C‑439/11 P, EU:C:2013:513, točka 115); z dne 19. marca 2015, Dole Food in Dole Fresh Fruit Europe/Komisija (C‑286/13 P, EU:C:2015:184, točka 93), in z dne 28. marca 2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, točka 121).

( 44 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 21. decembra 2016, Club Hotel Loutraki in drugi/Komisija (C‑131/15 P, EU:C:2016:989, točka 48 in navedena sodna praksa).

( 45 ) Glej zahtevo glede natančnega izračuna dolgovanih zneskov, v tem primeru iz sodbe z dne 13. junija 1958, Meroni/Visoka oblast (9/56, EU:C:1958:7, str. 30 in 31).

( 46 ) Glej sodbo z dne 24. junija 1986, AKZO Chemie in AKZO Chemie UK/Komisija (53/85, EU:C:1986:256, točka 29).

( 47 ) Glej sodbo z dne 8. januarja 2015, Club Hotel Loutraki in drugi/Komisija (T‑58/13, neobjavljena, EU:T:2015:1, točke od 73 do 77).

( 48 ) Glej sodbo z dne 8. julija 2015, European Dynamics Luxembourg in drugi/Komisija (T‑536/11, EU:T:2015:476, točki 47 in 50 in fine).

( 49 ) Glej sodbo z dne 10. septembra 2015, Fliesen-Zentrum Deutschland (C‑687/13, EU:C:2015:573, točki 77 in 78).

( 50 ) Glej sodbo z dne 28. februarja 1980, Bonu/Svet (89/79, EU:C:1980:60, točka 6).

( 51 ) Glej sodbo z dne 5. junija 2012, Imperial Chemical Industries/Komisija (T‑214/06, EU:T:2012:275, točka 100).

( 52 ) Glej sodbo z dne 14. oktobra 2009, Bank Melli Iran/Svet (T‑390/08, EU:T:2009:401, točka 81).

( 53 ) Približno število institucij, za katere se uporablja prilagoditev glede na profil tveganja.

( 54 ) Približno število institucij euroobmočja, ki plačujejo pavšalni prispevek in/ali prispevek, prilagojen glede na profil tveganja.

( 55 ) Glej člen 70(1) Uredbe št. 806/2014.

( 56 ) Glej sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott v združenih zadevah Borealis Polyolefine in drugi (C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 in od C‑391/14 do C‑393/14, EU:C:2015:754, točka 140), v katerih navede možnost, da se tožeči stranki omogoči dostop do surovih podatkov.

( 57 ) Ti postopki so skoncentrirani v treh državah članicah: Zvezni republiki Nemčiji, Italijanski republiki in Republiki Avstriji.

( 58 ) Glej Poročilo Evropskega računskega sodišča z dne 30. novembra 2020 (v skladu s členom 92(4) Uredbe (EU) št. 806/2014) o morebitnih pogojnih obveznostih, nastalih zaradi opravljanja nalog Enotnega odbora za reševanje, Sveta ali Komisije na podlagi te uredbe, za proračunsko leto 2019 z odgovori Enotnega odbora za reševanje, Komisije in Sveta, dostopno na spletnem naslovu: https://www.eca.europa.eu/Lists/ECADocuments/SRB_2019_contingent_liabilities/SRB_2019_contingent_liabilities_sl.pdf (točki 43 in 44).

( 59 ) Glej sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott v združenih zadevah Borealis Polyolefine in drugi (C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 in od C‑391/14 do C‑393/14, EU:C:2015:754, točke od 152 do 154).

( 60 ) Dostopne na spletnem naslovu: https://www.eba.europa.eu/sites/default/documents/files/documents/10180/1199246/0b62951e-216f-4489-a312-a3b9e40d979c/EBA-GL-2015-10_GL%20on%20Calculation%20of%20Contributions%20DGS_SL.pdf. Glej zlasti Prilogo 1, naslovljeno „Metode za izračun skupnih uteži tveganja in določanje kategorij tveganja“, točka 3.

( 61 ) UL 2014, L 173, str. 149.

( 62 ) Glej točki 43 in 44 ter Okvir 2 smernic, navedenih v opombi 60 teh sklepnih predlogov (str. 10 in naslednje).

( 63 ) Glej točko 156 teh sklepnih predlogov.

( 64 ) Glej zlasti sodbo z dne 5. marca 2019, Pethke/EUIPO (T‑169/17, neobjavljena, EU:T:2019:135, točka 43).