ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva C‑227/17

Medtronic GmbH

proti

Finanzamt Neuss

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Düsseldorf)

„Predhodno odločanje – Uredba (EGS) št. 2658/87 – Carinska unija in skupna carinska tarifa – Tarifna uvrstitev – Kombinirana nomenklatura – Tarifne podštevilke 90211010, 90211090 in 90219090 – Sistem za fiksacijo hrbtenice – Izvedbena uredba (ES) št. 1214/2014“

Povzetek – Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 12. aprila 2018

Carinska unija – Skupna carinska tarifa – Tarifne številke – Sistem za fiksacijo hrbtenice, ki je sestavljen posebej za telo pacienta, v katerega se vsadi, in je namenjen obravnavi degenerativnih okvar medvretenčnih ploščic, stenoz in dislokacij hrbtenice ali neuspešnih prejšnjih fuzij, tumorjev, skolioze ali zlomov kosti – Uvrstitev pod tarifne podštevilke 90219090 ali 90211010 ali 90211090 – Preverjanje, ki ga opravi nacionalno sodišče

(Uredba Sveta št. 2658/87, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2015/1754, Priloga I)

Kombinirano nomenklaturo v Prilogi I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 2015/1754 z dne 6. oktobra 2015, je treba razlagati tako, da sistemov za fiksacijo hrbtenice, kakršni so ti iz postopka v glavni stvari, ni mogoče uvrstiti pod tarifno podštevilko 90219090 kombinirane nomenklature, če je te sisteme mogoče uvrstiti pod drugo podštevilko tarifne številke 9021 kombinirane nomenklature. Morebitna uvrstitev teh sistemov pod tarifni podštevilki 90211010 ali 90211090 kombinirane nomenklature te številke je odvisna od njihove glavne funkcije, ki jo mora ugotoviti predložitveno sodišče ob upoštevanju njihovih objektivnih značilnosti in lastnosti kot tudi njihove nameravane in dejanske uporabe.

(Glej točko 65 in izrek.)
2.

Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točke od 67 do 69.)
Zadeva C‑14/17

VAR Srl

in

Azienda Trasporti Milanesi SpA (ATM)

proti

Iveco Orecchia SpA

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato)

„Predhodno odločanje – Javna naročila – Direktiva 2004/17/ES – Člen 34 – Dobava rezervnih delov za avtobus in trolejbus – Tehnične specifikacije – Enakovredni proizvodi – Možnost predložitve dokaza o enakovrednosti po oddaji naročila“

Povzetek – Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 12. julija 2018

Približevanje zakonodaj – Postopki za oddajo javnih naročil v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev – Direktiva 2004/17 – Oddaja javnih naročil – Tehnične specifikacije, ki vsebujejo sklicevanje na znamko, vir ali posebno proizvodnjo – Obveznost naročnika, da zahteva predložitev dokaza o tem, da so predlagani proizvodi enakovredni proizvodom, ki so opredeljeni v navedenih tehničnih specifikacijah, že v ponudbi ponudnika

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/17, člen 34(8))

Člen 34(8) Direktive 2004/17/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev je treba razlagati tako, da mora naročnik v primeru, da tehnične specifikacije iz dokumentacije javnega naročila vsebujejo sklicevanje na posamezno znamko, vir ali posebno proizvodnjo, zahtevati, da ponudnik že v ponudbi predloži dokaz o tem, da so predlagani proizvodi enakovredni proizvodom, ki so opredeljeni v navedenih tehničnih specifikacijah.

(Glej točko 35 in izrek.)
Člen 16(a) Uredbe (ES) št. 110/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o opredelitvi, opisu, predstavitvi, označevanju in zaščiti geografskih označb žganih pijač ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 1576/89 je treba razlagati tako, da se mora sporni znak za ugotovitev obstoja „posredne komercialne uporabe“ registrirane geografske označbe uporabljati v obliki, ki je fonetično in/ali vizualno bodisi istovetna s to označbo bodisi ji je podobna. Zato ne zadošča, da lahko ta sporni del znaka pri upoštevni javnosti vzbudi kakršno koli asociacijo na navedeno označbo ali na z njo povezano geografsko območje.

Člen 16(b) Uredbe št. 110/2008 je treba razlagati tako, da mora predložitveno sodišče za ugotovitev obstoja „navajanja“ registrirane geografske označbe presoditi, ali običajno obveščen ter razumno pozoren in preudaren povprečni evropski potrošnik, ko se sreča s spornim imenom, takoj pomisli na proizvod, ki je označen z zaščiteno geografsko označbo. V okviru te presoje mora to sodišče, če, prvič, si sporno ime in zaščitena geografska označba nista fonetično in/ali vizualno podobna, in drugič, ta označba ni delno vključena v navedeno ime, po potrebi upoštevati konceptualno bližino med navedenim imenom in navedeno označbo.

Člen 16(b) Uredbe št. 110/2008 je treba razlagati tako, da se pri ugotavljanju obstoja „navajanja“ registrirane geografske označbe ne smejo upoštevati okoliščine, v katere je umeščen sporni del znaka, zlasti ne to, da je na njem pojasnilo o resničnem poreklu zadevnega proizvoda.

(Glej točki 56, 60 in točko 2 izreka.)
Člen 6(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001, člen 6(1) Uredbe št. 1782/2003, kakor je bil spremenjen z Uredbo Sveta (ES) št. 146/2008 z dne 14. februarja 2008, in člen 23(1) Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe št. 1782/2003 je treba razlagati tako, da je treba zmanjšanja neposrednih plačil zaradi neupoštevanja pravil o navzkrižni skladnosti izračunati na podlagi plačil, ki so ali bodo odobrena za leto, v katerem je prišlo do tega neupoštevanja.

Člen 66(1) Uredbe Komisije (ES) št. 796/2004 z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje navzkrižne skladnosti, modulacije in integriranega administrativnega in kontrolnega sistema, predvidenih z Uredbo št. 1782/2003 in člen 70(8)(a) Uredbe Komisije (ES) št. 1122/2009 z dne 30. november 2009 o podrobnih pravilih za izvajanje Uredbe št. 73/2009 v zvezi z navzkrižno skladnostjo, modulacijo ter integriranim administrativnim in kontrolnim sistemom v okviru shem neposrednih podpor za kmete, določenih za navedeno uredbo, ter za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 v zvezi z navzkrižno skladnostjo v okviru sheme podpore, določene za sektor vina, je treba razlagati tako, da se tako izračunana zmanjšanja neposrednih plačil odtegnejo od plačil, ki so ali bodo odobrena za koledarsko leto, v katerem je neupoštevanje pravil o navzkrižni skladnosti ugotovljeno.

(Glej točko 59 in točko 1 izreka.)
Zadeva C‑97/17

Evropska komisija

proti

Republiki Bolgariji,

„Neizpolnitev obveznosti države – Varstvo narave – Direktiva 2009/147/ES – Ohranjanje prostoživečih ptic – Posebna območja varstva (POV) – Razvrstitev ozemelj, ki so glede na število in velikost najprimernejša za ohranjanje vrst ptic, navedenih v Prilogi I k Direktivi 2009/147, kot POV – Območje, pomembno za ohranjanje ptic (OPOP) – OPOP Rila – Razvrstitev dela OPOP Rila kot POV“

Povzetek – Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 26. aprila 2018

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2009/147, člen 4(1) in Priloga I)

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 18 in 19.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 23 in 24.)

Diskrecijska pravica držav članic pri izbiri najprimernejših ozemelj za določitev kot posebno območje varstva (POV), se ne nanaša na možnost, da kot POV določijo ozemlja, ki se zdijo najprimernejša po ornitoloških merilih, ampak samo na uporabo teh meril, da se opredelijo najprimernejša ozemlja za ohranjanje vrst, navedenih v Prilogi I k Direktivi o pticah. Tako, prvič, mora odločitev o razvrstitvi in razmejitvi POV temeljiti zgolj na ornitoloških merilih, določenih v Direktivi o pticah. Drugič, država članica ne more z obrazložitvijo, da naj bi imela polje proste presoje pri izbiri POV, razvrstiti kot POV področij, katerih število in skupna površina sta očitno manjša od števila in skupne površine področij, ki so opredeljena kot najprimernejša. (Glej točke od 64 do 66.)

Komisija mora v postopku zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 258 ES dokazati obstoj zatrjevane neizpolnitve obveznosti. Sodišču mora predložiti dokaze, ki jih to potrebuje, da preveri obstoj te neizpolnitve, pri čemer se ne more opreti le na domneve. Vendar je ta institucija, ki nima lastnih preiskovalnih pooblastil na tem področju, zelo odvisna od dokazov, ki jih predložijo morebitni pritožniki, zasebne ali javne organizacije, ki delujejo na ozemlju zadevne države članice, in ta država članica sama. Prav tako je mogoče vsak uraden dokument, ki ga izdajo organi upoštevne države članice, šteti za veljaven vir informacij za to, da Komisija izvede postopek iz člena 258 PDEU. (Glej točki 69 in 70.)
Člen 1(2)(a) Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev je treba razlagati tako, da sistem kmetijskega svetovanja, kot je ta v postopku v glavni stvari, s katerim javni organ izbere vse gospodarske subjekte, ki izpolnjujejo zahteve glede sposobnosti, določene z javnim razpisom, in ki so opravili preizkus, določen v navedenem javnem razpisu, tudi če v obdobju omejene veljavnosti tega sistema ni mogoče sprejeti nobenega novega gospodarskega subjekta, ni javno naročilo v smislu te direktive.

Ker pa agencija izbere vse kandidate, ki izpolnjujejo te zahteve, je jasno razvidno, kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 39 sklepnih predlogov, da ne opravi nobene izbire med dopustnimi ponudbami in da zgolj zagotavlja, da so izpolnjena merila glede kakovosti. Te presoje ni mogoče izpodbiti s tem, da je dostop do sistema kmetijskega svetovanja iz postopka v glavni stvari, kot je razvidno iz predložitvene odločbe, omejen na predhodno obdobje, ki se izteče ob izvedbi preizkusa ali najpozneje ob objavi odločbe o dokončni oddaji naročila, in da se zato svetovalka, kot je M. Tirkkonen, v navedeni sistem kmetijskega svetovanja ne more vključiti. Kot je namreč generalni pravobranilec poudaril v točkah 51 in 52 sklepnih predlogov, to, da sistem kmetijskega svetovanja, kot je ta v postopku v glavni stvari, za razliko od okoliščin, v zvezi s katerimi je bila izdana sodba z dne 2. junija 2016, Falk Pharma (C‑410/14, EU:C:2016:399), ni stalno odprt za vse zainteresirane gospodarske subjekte, ni upoštevno. V obravnavanem primeru se odločilni element nanaša na to, da naročnik ni navedel nobenega merila za oddajo naročila, katerega namen bi bil omogočiti primerjavo in razvrstitev dopustnih ponudb. Ob neobstoju tega elementa, ki je, kot izhaja iz točke 38 sodbe z dne 2. junija 2016, Falk Pharma (C‑410/14, EU:C:2016:399), neločljivo povezan z okvirom javnih naročil, sistem kmetijskega svetovanja, kot je ta v postopku v glavni stvari, ne more biti javno naročilo v smislu člena 1(2)(a) Direktive 2004/18.

(Glej točke od 33 do 35, 41 in izrek.)
Zadeva C‑475/17

Viking Motors AS in drugi

proti

Tallinna linn

in

Maksu- ja Tolliamet

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Riigikohus)

„Predhodno odločanje – Obdavčenje – Skupni sistem davka na dodano vrednost (DDV) – Direktiva 2006/112/ES – Člen 401 – Nacionalni davki, ki jih je mogoče označiti kot prometne davke – Prepoved – Pojem ‚prometni davek‘ – Lokalni davek na prodajo – Bistvene značilnosti DDV – Neobstoj“

Povzetek – Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 7. avgusta 2018

Usklajevanje davčne zakonodaje – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Prepoved pobiranja drugih nacionalnih davkov, ki imajo značaj prometnih davkov – Obseg – Estonski lokalni davek na prodajo – Dopustnost

(Direktiva Sveta 2006/112, člen 401)

Člen 401 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da ne nasprotuje ohranitvi ali uvedbi davka, kakršen je davek na prodajo iz postopka v glavni stvari.

Za presojo, ali je mogoče davek, dajatev ali obremenitev označiti kot prometni davek v smislu člena 401 Direktive o DDV, je treba zlasti ugotoviti, ali njegov učinek ogroža delovanje skupnega sistema DDV s tem, da bremeni pretok blaga in storitev ter da obdavčuje gospodarske transakcije na način, primerljiv z DDV (glej po analogiji sodbo z dne 11. oktobra 2007, KÖGÁZ in drugi, C‑283/06 in C‑312/06, EU:C:2007:598, točka 34 in navedena sodna praksa).

V zvezi s tem je treba poudariti – kot izhaja iz spisa, ki je na voljo Sodišču – da predpisi, ki so urejali davek na prodajo iz postopka v glavni stvari, davčnim zavezancem niso nalagali obveznosti, da znesek tega davka dodajo k prodajni ceni ali da na računu, ki je izstavljen kupcu, ločeno navedejo znesek davka, ki ga je treba plačati. Tako je bila prevalitev navedenega davka na končnega potrošnika možnost, ne pa obveznost trgovca na drobno, ki se je kadar koli lahko odločil, da bo ta davek nosil sam, ne da bi dvignil ceno dobavljenega blaga in opravljenih storitev. Sodišče je že odločilo, da je lahko davek – ki bremeni proizvodne dejavnosti tako, da ni gotovo, ali ga, tako kot davek na potrošnjo, kakršen je DDV, na koncu nosi končni potrošnik – izključen s področja uporabe člena 401 Direktive o DDV (sodba z dne 11. oktobra 2007, KÖGÁZ in drugi, C‑283/06 in C‑312/06, EU:C:2007:598, točka 50). Medtem ko z mehanizmom odbitka DDV ta davek bremeni le končnega potrošnika in je popolnoma nevtralen do davčnih zavezancev, vpletenih v proizvodnem in distribucijskem procesu pred fazo končne obdavčitve, ne glede na število opravljenih transakcij, pa to ne velja za davek, kot je davek na prodajo (glej po analogiji sodbo z dne 11. oktobra 2007, KÖGÁZ in drugi, C‑283/06 in C‑312/06, EU:C:2007:598, točka 51 in navedena sodna praksa).

(Glej točke 36, 45, 47, 48, 53 in izrek.)
Zadeva C‑240/17

E

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Korkein hallinto-oikeus)

„Predhodno odločanje – Državljan tretje države, ki nezakonito prebiva na ozemlju države članice – Grožnja za javni red in nacionalno varnost – Direktiva 2008/115/ES – Člen 6(2) – Odločba o vrnitvi – Prepoved vstopa v ozemlje držav članic – Razpis ukrepa zavrnitve vstopa v schengensko območje – Državljan z veljavnim dovoljenjem za prebivanje, ki ga je izdala druga država članica – Konvencija o izvajanju Schengenskega sporazuma – Člen 25(2) – Postopek posvetovanja med državo članico, ki je ukrep razpisala, in državo članico, ki je izdala dovoljenje za prebivanje – Rok – Nezavzetje stališča države pogodbenice, s katero je bilo opravljeno posvetovanje – Učinki na izvršitev odločb o vrnitvi in prepovedi vstopa“

Povzetek – Sodba Sodišča (peti senat) z dne 16. januarja 2018

Člen 25(2) Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma z dne 14. junija 1985 med vladami držav Gospodarske unije Beneluks, Zvezne republike Nemčije in Francoske republike o postopni odpravi kontrol na skupnih mejah, ki je bila podpisana 19. junija 1990 v Schengnu in ki je začela veljati 26. marca 1995, je treba razlagati tako, da je treba postopek posvetovanja – čeprav lahko država pogodbenica, ki namerava proti državljanu tretje države, ki ima veljavno dovoljenje za prebivanje, ki ga je izdala druga država pogodbenica, sprejeti odločbo o vrnitvi, dopolnjeno s prepovedjo vstopa in bivanja na schengenskem območju, postopek posvetovanja, določen s tem členom, zakonito začne celo pred izdajo navedene odločbe – vsekakor začeti, ko je bila taka odločba izdana. (Glej točko 39 in točko 1 izreka.)

Člen 25(2) Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da se odločba o vrnitvi, dopolnjena s prepovedjo vstopa, ki jo je država pogodbenica sprejela proti državljanu tretje države, ki ima veljavno dovoljenje za prebivanje, ki ga je izdala druga država pogodbenica, izvrši tudi, če poteka postopek posvetovanja, določen s tem členom, če država pogodbenica, ki razpiše ukrep, ugotovi, da navedeni državljan predstavlja grožnjo za javni red in nacionalno varnost, brez poseganja v njegovo možnost, da pravice, ki jih ima na podlagi tega dovoljenja za prebivanje, uveljavi tako, da se pozneje vrne na ozemlje druge države pogodbenice. Vendar mora država pogodbenica, ki je razpisala ukrep, po izteku razumnega roka od začetka postopka posvetovanja in ob neobstoju odgovora države pogodbenice, s katero je bilo izvedeno posvetovanje, preklicati razpis ukrepa zavrnitve vstopa in po potrebi državljana tretje države vpisati na svoj nacionalni seznam razpisov ukrepov. (Glej točko 55 in točko 2 izreka.)
Zadeva C‑81/17

Zabrus Siret SRL

proti

Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Iaşi – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Suceava

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Suceava)

„Predhodno odločanje – Obdavčenje – Direktiva 2006/112/ES – Skupni sistem davka na dodano vrednost (DDV) – Odbitek vstopnega davka – Pravica do vračila DDV – Transakcije, ki se nanašajo na davčno obdobje, za katero je bil končan davčni nadzor že opravljen – Nacionalna zakonodaja – Možnost davčnega zavezanca, da popravi obračune davka, glede katerih je bil davčni nadzor že opravljen – Izključitev – Načelo učinkovitosti – Davčna nevtralnost – Pravna varnost“

Povzetek – Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 26. aprila 2018

Usklajevanje davčne zakonodaje – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Odbitek vstopnega davka – Pravila za uveljavljanje pravice do odbitka – Popravek obračunov davka na dodano vrednost – Petletni zastaralni rok – Izjema – Pogoji – Spoštovanje načel učinkovitosti, davčne nevtralnosti in sorazmernosti – Nacionalna ureditev, ki popravek izključuje za obdobje, ki je že bilo predmet zaključenega davčnega nadzora – Nedopustnost

(Direktiva Sveta 2006/112, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2010/45, členi 167, 168, 179, 180 in 182)

Člene 167, 168, 179, 180 in 182 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2010/45/EU z dne 13. julija 2010, ter načela učinkovitosti, davčne nevtralnosti in sorazmernosti je treba razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki z odstopanjem od petletnega zastaralnega roka, ki ga nacionalno pravo določa za popravek obračunov davka na dodano vrednost (DDV), v okoliščinah, kakršne so te v sporu o glavni stvari, davčnemu zavezancu onemogoča tak popravek, da bi uveljavil pravico do odbitka, samo zato, ker se ta popravek nanaša na obdobje, za katero je bil davčni nadzor že opravljen.

(Glej točko 56 in izrek.)
Če je odreditvena država članica določila kazenski postopek, ki zajema več stopenj sodnega varstva in v katerem se tako lahko izdajo zaporedne sodne odločbe, od katerih je bila vsaj ena izdana v odsotnosti, je treba pojem „sojenje, ki se je zaključilo z odločbo“, v smislu člena 4a(1) Okvirnega sklepa Sveta z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami (2002/584/PNZ), kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009, razlagati tako, da se nanaša samo na stopnjo, ob koncu katere je bila izdana odločba, s katero je bilo po ponovni vsebinski preučitvi dejanskih in pravnih okoliščin zadeve pravnomočno odločeno o krivdi zadevne osebe in o njeni obsodbi na kazen, kot je ukrep odvzema prostosti.

Pritožbeni postopek, kot je ta v postopku v glavni stvari, je praviloma zajet s tem pojmom. Predložitveno sodišče pa mora preveriti, ali ima zgoraj navedene lastnosti.

(Glej točki 98 in 99 ter izrek.)
41

Glede tega velja, da če so bili v obravnavanem primeru pogoji iz Direktive 2014/24, zlasti njenih členov 18 in 67, pravilno uporabljeni, potem je treba priznati, da je javni naročnik zagotovil učinkovito konkurenco. Poleg tega je treba v uvodu pojasniti, da tudi če po tehničnem ocenjevanju ostane zgolj ena ponudba, ki jo naročnik lahko upošteva, je ta nikakor ni dolžan sprejeti (glej po analogiji sodbo z dne 16. septembra 1999, Fracasso in Leitschutz, C‑27/98, EU:C:1999:420, točke od 32 do 34). V teh okoliščinah lahko javni naročnik, če meni, da v postopku oddaje javnega naročila glede na posebnosti in predmet zadevnega naročila ni učinkovite konkurence, ta postopek konča in po potrebi začne nov postopek z drugačnimi merili za oddajo.
39

V skladu s členom 167 Direktive o DDV pravica do odbitka nastane v trenutku, ko nastane obveznost za obračun odbitnega davka. Vsebinski pogoji, ki se zahtevajo za nastanek te pravice, so našteti v členu 168(a) te direktive. Tako mora zadevni subjekt za to, da bi bil lahko upravičen do navedene pravice, prvič, biti davčni zavezanec v smislu navedene direktive in, drugič, blago ali storitve, na katere opira to pravico, uporabiti za potrebe svojih izstopnih obdavčljivih transakcij, to vstopno blago ali storitve pa mora dobaviti drug davčni zavezanec (sodba z dne 15. septembra 2016, Senatex, C‑518/14, EU:C:2016:691, točka 28 in navedena sodna praksa).
70

Vendar pa je Sodišče prišlo do sklepa, da pogoji navzočnosti prosilca za dajatev za nezmožnost za delo ne morejo biti upravičeni s ciljema, ki sta navedena v prejšnji točki te sodbe. Sodišče je namreč zlasti menilo, da je prosilec za to dajatev sicer prebival v drugi državi članici, ki ni zadevna država članica, vendar je bilo mogoče obstoj dejanske in zadostne povezave z ozemljem te države dokazati z drugimi dejavniki, ki niso navzočnost prosilca na ozemlju te države članice pred vložitvijo prošnje ter kot so razmerja med tem prosilcem in sistemom socialne varnosti zadnjenavedene države članice in družinske okoliščine (sodba z dne 21. julija 2011, Stewart, C‑503/09, EU:C:2011:500, točke od 97 do 102, 104 in 109).
94

Poleg tega pomena, ki ga ima za državljane možnost dostopa do dokumentov, ki so pripravljeni v okviru ocene učinka, tudi kadar postopek odločanja Komisije še poteka, ne omaje okoliščina, na katero opozarja ta institucija, da je imela v obravnavani zadevi organizacija ClientEarth možnost sodelovati v javnih posvetovanjih, ki jih je navedena institucija organizirala v okviru zadevnega postopka ocene učinka, in da je bilo določeno število dokumentov v zvezi s temi ocenami ob sprejetju spornih odločb že javno dostopnih. Čeprav so ta posvetovanja prav tako namenjena zagotovitvi preglednosti postopka odločanja Komisije in sodelovanja državljanov v tem postopku, ne nadomeščajo možnosti teh državljanov, da na lastno prošnjo pridobijo dostop do poročil o oceni učinka in mnenj odbora za oceno učinka. Iz Smernic iz leta 2009 namreč izhaja, da posvetovanja, ki jih organizira Komisija, niso nujno odprta za celotno javnost. Poleg tega v obravnavani zadevi ni dokazano, da so informacije, ki so bile posredovane v okviru teh posvetovanj, in informacije, ki so vsebovane v dokumentih, ki so že bili javno dostopni, v bistvu ustrezale informacijam, ki so vsebovane v spornih dokumentih.