ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 26/35

Tožba, vložena 19. novembra 2012 – Evropska komisija proti Zvezni republiki Nemčiji

(Zadeva C-525/12)

2013/C 26/67

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: E. Manhaeve in G. Wilms, agenta)

Tožena stranka: Zvezna republika Nemčija

Predloga tožeče stranke

Tožeča stranka predlaga, naj se

1. ugotovi, da Zvezna republika Nemčija s tem, da je nekatere storitve izvzela iz uporabe razlage pojma „storitve za rabo vode“, ni izpolnila obveznosti iz Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike (Okvirna direktiva o vodah) (1), natančneje iz členov 2, točka 38, in 9;

2. Zvezni republiki Nemčiji naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija meni, da odvzem, zajezitev, shranjevanje, obdelava in distribucija površinske ali podzemne vode za proizvodnjo električne energije iz vodnih virov, plovbo in varstvo pred poplavami spadajo med storitve za rabo vode. Poleg tega je mogoče lastno rabo opredeliti kot storitev za rabo vode.

Uporaba pojma „storitve za rabo vode“ s strani tožene stranke naj bi bila v nasprotju s členom 9 Okvirne direktive o vodah (ODV). Iz področja uporabe storitev za rabo vode v smislu Direktive naj bi izvzemala storitve za rabo vode, kot so zajezitev, ki se uporablja za proizvodnjo električne energije iz vodnih virov, plovbo in varstvo pred poplavami. Taka ozka razlaga naj ne bi bila v skladu z ODV, spodkopavala naj bi učinek člena 9 ODV in s tem ogrožala uresničevanje cilja Direktive.

Dodaja, da imajo države članice določeno stopnjo diskrecije, da na podlagi člena 9 ODV iz povračila stroškov izključijo storitve za rabo vode. Najprej naj bi smele upoštevati družbene, ekološke in gospodarske učinke povračila stroškov in geografske in klimatske danosti. Dalje bi se lahko država članica v skladu s členom 9(4) ODV odločila, da ne bo uporabila določb člena 9(1), drugi pododstavek, ODV glede cenovne politike za vodo in povračila stroškov za storitve za rabo vode. Pogoj za to naj bi bil, da naj bi šlo za obstoječo prakso v državi članici in da naj ne bi bilo ogroženo uresničevanje ciljev te direktive.

Vendar pa popolna izključitev iz storitev za rabo vode v znatnem obsegu, kot je predvidela tožena stranka, zelo presega to diskrecijsko pravico.

(1) UL L 327, str. 1.
SL Uradni list Evropske unije C 26/25

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Združeno kraljestvo) 5. novembra 2012 – Dixons Retail Plc proti Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Zadeva C-494/12)

2013/C 26/48

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Dixons Retail Plc

Tožena stranka: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je treba člen 14(1) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 (1) razlagati tako, da se uporabi, kadar dejanski prenos blaga temelji na prevari, ker prevzemnik plača s kartico, za katero ve, da ni pooblaščen za njeno uporabo?

2. Kadar se dejanski prenos blaga izvede z goljufivo uporabo kartice, ali pride do „prenosa pravice do razpolaganja s premoženjem v stvareh kot lastnik“ v smislu člena 14(1)?

3. Ali je treba člen 73 razlagati tako, da se uporabi, kadar prenosnik blaga prejme plačilo na podlagi sporazuma s tretjo osebo, da bo ta izvedla plačilo v primeru kartičnih transakcij, čeprav prevzemnik blaga ve, da ni pooblaščen za uporabo kartice?

4. Kadar tretja oseba na podlagi sporazuma med njo in prenosnikom blaga izvede plačilo kot posledico tega, da je bila prenosniku predložena kartica, za uporabo katere prevzemnik blaga ni bil pooblaščen, ali je plačilo tretje osebe prejeto „za te dobave“ v smislu člena 73?

(1) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1)
6.

Če so odgovori na prvo, drugo in tretje vprašanje pritrdilni, ali iz razlage evropskega primarnega in/ali sekundarnega prava izhaja, da Überleitungsgesetz (prehodni zakon), s katerim so obstoječi uradniki v razred novega sistema razporejeni le na podlagi zneska svoje osnovne plače, ki jo do roka prehoda dobivajo po stari (diskriminatorni) plačni zakonodaji, in po katerem se nadaljnje napredovanje v višje razrede tako ne glede na absolutno obdobje izkušenj uradnika določi le na podlagi obdobij izkušenj, pridobljenih po začetku veljave Überleitungsgesetz, pomeni ohranjanje – ki traja, dokler v posameznem primeru ni dosežen najvišji plačilni razred – obstoječe diskriminacije zaradi starosti?
1.

(a) Ali je treba člena 203 in 204 carinskega zakonika (1) v povezavi s členom 859 (zlasti točko 2, (c)) izvedbenih predpisov k carinskemu zakoniku (2) razlagati tako, da (zgolj) prekoračitev roka za predložitev, določenega v skladu s členom 356(1) izvedbenih predpisov k carinskemu zakoniku, nima za posledico nastanka carinskega dolga zaradi odstranitve izpod carinskega nadzora v smislu člena 203 carinskega zakonika, temveč nastanek carinskega dolga na podlagi člena 204 carinskega zakonika? (b) Ali je za pritrdilni odgovor na prvo vprašanje potrebno, da zadevna stranka carinskim organom posreduje podatke glede razlogov za prekoračitev oziroma jim vsaj pojasni, kje je bilo blago v vmesnem obdobju po izteku roka, določenega v skladu s členom 356 [izvedbenih predpisov] k carinskemu zakoniku, in časom dejanske dostave namembnim carinskim organom?
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje, da je člen 1(2) Uredbe Sveta (ES) št. 2252/2004 z dne 13. decembra 2004 o standardih za varnostne značilnosti in biometrične podatke v potnih listih in potovalnih dokumentih, ki jih izdajo države članice (UL L 385, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 444/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. maja 2009 o spremembi Uredbe (ES) št. 2252/2004 (UL L 142, str. 1), veljaven, ali je treba člen 4(3) Uredbe št. 2252/2004 ob upoštevanju členov 7 in 8 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, člena 8(2) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin in člena 7, uvodno besedilo in točka (f), Direktive o zasebnosti (1) v povezavi s členom 6(1), uvodno besedilo in točka (b), te direktive razlagati tako, da morajo pri izvajanju te uredbe države članice z zakonom zagotoviti, da se biometrični podatki, ki se zbirajo in shranjujejo na podlagi navedene uredbe, ne smejo zbirati, obdelovati in uporabljati za druge namene kot za izdajo dokumenta?
1.

Ali ureditev Evropske unije glede „prenosa dela podjetja“ (zlasti člen 1(1)(a) in (b) v povezavi s členom 3(1) Direktive Sveta 2001/23/ES z dne 12. marca 2001 (1)) nasprotuje nacionalnemu predpisu, kakršen je tisti iz člena 2112, peti odstavek, codice civile, ki dopušča, da pridobitelj prevzame delovna razmerja odsvojitelja, ne da bi se za to zahtevalo soglasje delavcev, na katere se nanaša ukrep prevzema, tudi če zadevni del podjetja ni funkcionalno samostojna gospodarska enota, ki bi v času prenosa že obstajala in ki bi jo kot tako lahko takrat opredelila odsvojitelj in pridobitelj?
3.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali zdaj veljavno pravo Unije, zlasti načelo učinkovitosti, nasprotuje nacionalnim predpisom o zastaranju, v skladu s katerimi naj bi zahtevek delavca in nato upokojenca za izplačilo plače in pozneje pokojnine za nazaj, vložen zoper njegovega delodajalca, ki izhaja iz tega, da se v skladu s pravom Unije v smislu prvega vprašanja upoštevajo delovne izkušnje, pridobljene v tujini in pred doseženim 18. letom, in ki ga delavec ni po nacionalnem pravu ni imel, in ga je objektivno lahko uveljavljal šele z razglasitvijo sodb z dne 30. novembra 2000 v zadevi Österreichischer Gewerkschaftsbund – Gewerkschaft öffentlicher Dienst (C 195/98) in z dne 18. junija 2009 v zadevi Hütter (C 88/08), popolnoma zastaral?
SL Uradni list Evropske unije C 389/3

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Hamburg (Nemčija) 2. oktobra 2012 – Karin Gawelczyk proti Generali Lebensversicherung AG

(Zadeva C-439/12)

2012/C 389/05

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landgericht Hamburg

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka in pritožnica: Karin Gawelczyk

Tožena stranka in nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Generali Lebensversicherung AG

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 15(1), prvi stavek, Druge direktive Sveta 90/619/EGS z dne 8. novembra 1990 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o neposrednem življenjskem zavarovanju in določbah za olajšanje učinkovitega uresničevanja svobode opravljanja storitev ter o spremembah Direktive 79/267/EGS (druga direktiva o življenjskem zavarovanju) (1) ob upoštevanju člena 31(1) Direktive Sveta 92/96/EGS z dne 10. novembra 1992 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o neposrednem življenjskem zavarovanju, ki spreminja direktivi 79/267/EGS in 90/619/EGS (tretja direktiva o življenjskem zavarovanju) (2) razlagati tako, da nasprotuje določbi – kot je člen 5a(2), četrti stavek, Versicherungsvertragsgesetz (zakon o zavarovalnih pogodbah) v različici Drittes Gesetz zur Durchführung versicherungsrechtlicher Richtlinien des Rates der Europäischen Gemeinschaften (tretji zakon za prenos direktiv Sveta Evropskih skupnosti s področja zavarovanja) z dne 21. julija 1994 – v skladu s katero pravica do odstopa ali ugovora ugasne najpozneje eno leto po plačilu prve zavarovalne premije, tudi če zavarovalec ni bil poučen o pravici do odstopa ali ugovora?

(1) UL L 330, str. 50.

(2) UL L 360, str 1.
1.

Kako je treba razlagati pojem „namerno povzročena kršitev“ iz člena 51(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1698/2005 (1) z dne 20. septembra 2005 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) […], kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 74/2009 (2) z dne 19. januarja 2009 […], iz člena 23 Uredbe Komisije (ES) št. 1975/2006 (3) z dne 7. decembra 2006 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 1698/2005 […] in iz člena 67(1) Uredbe Komisije (ES) št. 796/2004 (4) z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje navzkrižne skladnosti, modulacije in integriranega administrativnega in kontrolnega sistema, predvidenih z Uredbo Sveta (ES) št. 1782/2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike ter o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete […]; ali gre za takšno kršitev že, kadar je kršena dolgoročna ustaljena politika v smislu člena 8(2)(c) nacionalnih smernic o pravnem okviru za navzkrižno skladnost v skupni kmetijski politiki?
SL Uradni list Evropske unije C 287/27

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour de cassation du Grand Duché de Luxembourg 20. julija 2012 – Caisse nationale des prestations familiales proti Ulrike Wiering, Markusu Wieringu

(Zadeva C-347/12)

2012/C 287/52

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour de cassation du Grand Duché de Luxembourg

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Caisse nationale des prestations familiales

Toženi stranki: Ulrike Wiering, Markus Wiering

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je za izračun izravnalnega dodatka, ki ga morebiti mora izplačati pristojni organ države članice, v kateri je oseba zaposlena, v skladu s členi 1(u)(i), 4(1)(h) in 76 Uredbe (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kakor je bila spremenjena (1), in členom 10(1)(b)(i) Uredbe Sveta (EGS) št. 574/72 z dne 21. marca 1972 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe (EGS) št. 1408/71 (2) kot istovrstno družinsko dajatev treba upoštevati vse dajatve, ki jih dobiva družina delavca migranta v državi prebivališča, v tem primeru „,Elterngeld“ in „,Kindergeld“, ki ju določa nemška zakonodaja?

(1) posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 35.

(2) posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 83.
SL Uradni list Evropske unije C 311/5

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supreme Court of the United Kingdom (Združeno kraljestvo) 30. julija 2012 – Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation proti Commissioners of Inland Revenue, Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Zadeva C-362/12)

2012/C 311/05

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Supreme Court of the United Kingdom

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation

Toženi stranki: Commissioners of Inland Revenue, Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali je v skladu z načeli učinkovitosti, pravne varnosti in zaupanja v pravo, če država članica – kadar lahko davčni zavezanec v skladu z zakonodajo države članice za zahtevek za povračilo davkov, obračunanih v nasprotju s členoma 49 in 63 PDEU, izbira med dvema možnima podlagama za tožbo in za eno od njiju velja daljši zastaralni rok – sprejme zakonodajo, s katero daljši zastaralni rok skrajša brez predhodne objave in retroaktivno od dneva javne objave predloga nove zakonodaje?
—

naj ugotovi, da Republika Poljska s tem, da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2009/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o določitvi temeljnih načel za preiskovanje nesreč v sektorju pomorskega prometa in o spremembi Direktive Sveta 1999/35/ES in Direktive 2002/59/ES Evropskega parlamenta in Sveta (1), ali jih vsaj ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz člena 25 te direktive;
SL Uradni list Evropske unije C 295/19

Pritožba, ki sta jo Pi-Design AG, Bodum France in Bodum Logistics A/S vložili 16. julija 2012 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 8. maja 2012 v zadevi T-331/10, Yoshida Metal Industry Co. Ltd proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

(Zadeva C-337/12 P)

2012/C 295/33

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnika: Pi-Design AG, Bodum France, in Bodum Logistics A/S (zastopnik: H. Pernez, odvetnik)

Drugi stranki v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) in Yoshida Metal Industry Co. Ltd

Predlogi

Pritožnika Sodišču predlagata, naj

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča;

— razveljavi znamko Skupnosti 1 371 244;

podredno,

— vrne zadevo Splošnemu sodišču z navodilom, da to v primeru razveljavitve odločbe odbora za pritožbe slednjemu vrne zadevo v ponovno odločanje;

— naloži družbi YOSHIDA METAL INDUSTRY CO. LTD. plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnika navajata, da je treba izpodbijano sodbo razveljaviti, ker je Splošno sodišče kršilo člen 7(1)(e)(ii) Uredbe o znamki Skupnosti, s tem da je uporabilo napačna merila pri ugotavljanju bistvenih značilnosti spornega znaka in izkrivilo dokaze.
—

ugotovi naj se, da Republika Poljska ni izpolnila obveznosti na podlagi člena 40(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2008/98/ES z dne 19. novembra 2008 o odpadkih in razveljavitvi nekaterih direktiv (1) s tem, ko ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev s to direktivo oziroma v vsakem primeru ker o tem ni obvestila Komisije;
3.

Če je treba na prvo ali drugo vprašanje odgovoriti pritrdilno in je zato proti ponudniku dostopa uporabnika treba izdati sodne odredbe na podlagi člena 8(3) Informacijske direktive: Ali je s pravom Unije, zlasti z zahtevanim tehtanjem temeljnih pravic udeležencev, združljivo to, da se ponudniku dostopa na splošno (torej brez odredbe natančnih ukrepov) prepove, da strankam omogoča dostop do nekega spletnega mesta, dokler je na njem izključno ali pretežno vsebina, ki se daje na voljo brez soglasja imetnikov pravic, če se ponudnik dostopa prisilnim kaznim zaradi kršitve te prepovedi lahko izogne z dokazom, da je vsekakor uporabil vse ustrezne ukrepe?
3.

Če je odgovor na drugo vprašanje nikalen: a) Ali je treba šteti, da pogoj selektivnosti ni izpolnjen, če javno podjetje, ki upravlja letališče, vsem letalskim družbam, ki se odločijo za uporabo letališča, za to na pregleden način odobri enake pogoje? b) Ali to velja tudi, če upravljavec letališča sledi posebnemu poslovnemu modelu (v obravnavanem primeru: sodelovanje z nizkocenovnimi letalskimi prevozniki – low-cost carrier), v katerem so pogoji uporabe prilagojeni temu krogu strank in zato niso enako privlačni za vse letalske družbe? c) Ali gre za selektivni ukrep vsaj tedaj, kadar pomemben delež števila potnikov letališča v obdobju več let odpade na eno letalsko družbo?
—

Primarno: sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 29. marca 2012 v zadevi Telefónica in Telefónica de España proti Komisiji, T-336/07, naj se v celoti ali delno razveljavi; Odločba Komisije C(2007) 3196 final. z dne 4. julija 2007 v zvezi s postopkom na podlagi člena 82 [ES] (zadeva COMP/38.784 – Wanadoo España proti Telefónici) naj se na podlagi dokazov, ki so na voljo, v celoti ali delno razglasi za nično; globa naj v skladu s členom 261 PDEU odpravi ali zniža; globa naj se zaradi neutemeljenega trajanja postopka pred Splošnim sodišče odpravi ali zniža in Komisiji in intervenientkam naj se naloži plačilo stroškov tega postopka in postopka pred Splošnim sodiščem.
—

Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 27. marca 2012 naj se v celoti razveljavi in naj se posledično potrdi odločba drugega odbora za pritožbe UUNT, ki je bila sprejeta 8. julija 2010 in vročena 19. julija 2010, saj je povsem v skladu z ureditvijo iz uredbe o znamki Skupnosti (1) in zlasti iz njenega člena 8(1)(b), ki je edini člen, na katerega se sklicuje ugovor št. B1309485;
3.

Ali so davčni organi zaprošene države članice pri posredovanju informacij v skladu z Direktivo 77/799/EGS dolžni spoštovati določeno minimalno vsebino svojega odgovora, tako da je jasno, iz katerih virov in kako so zaprošeni organi pridobili informacije, ki so jih posredovali? Ali lahko davčni zavezanec izpodbija pravilnost tako zagotovljenih informacij, na primer zaradi postopkovnih kršitev v postopku v zaprošeni državi, ki je potekal pred posredovanjem informacij? Ali pa velja načelo medsebojnega zaupanja in sodelovanja, po katerem informacij, ki so jih posredovali zaprošeni davčni organi, ni mogoče izpodbijati?
1.

Ali je člen 4(2) Direktive Sveta 93/13/EGS (1) mogoče razlagati tako, da v pojma „glavni predmet pogodbe“ in „cena“, ki sta navedena v tej določbi, spadajo elementi, ki pomenijo nadomestilo, do katerega je upravičena kreditna ustanova na podlagi potrošniške kreditne pogodbe, to je efektivno obrestno mero potrošniške kreditne pogodbe, ki jo sestavljajo zlasti fiksna ali spremenljiva obrestna mera, bančne provizije in drugi stroški, vključeni v pogodbo in opredeljeni v njej?
—

razglasitev ničnosti členov 1(2), 2, 3, 5, 6 in 8(2) ter členov 9, od 11 do 16, 18 in 19 prvotno izpodbijanega sklepa z dne 2. julija 2008 v zvezi s pomočjo C 16/04 (ex NN 29/04, CP 71/02 in CP 133/05), ki jo je Grčija dodelila družbi Ellinika Nafpigeia A.E.;
2.

Če se neposredna in takojšnja povezava ugotavlja glede na vzrok za storitev, ali je davčni zavezanec, ki naroči storitev skupaj z zaposlenim, upravičen do odbitka celotnega ali samo sorazmernega vstopnega davka na podlagi člena 17(2)(a) Direktive 77/388/EGS in katere zahteve veljajo za izdajo računa na podlagi člena 22(3)(b), peta alinea, Direktive 77/388/EGS, kadar eno storitev prejme več prejemnikov?
SL Uradni list Evropske unije C 217/9

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) 14. maja 2012 – Fastweb SpA proti Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni in drugim

(Zadeva C-229/12)

2012/C 217/18

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Fastweb SpA

Tožene stranke: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni in drugi

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba določbe Skupnosti na tem področju, zlasti določbe Direktive št. 2002/20/ES (1), razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, navedeni v tem sklepu, zlasti zakonu št. 266 iz leta 2005, tudi zaradi načina dejanske uporabe?

(1) Direktiva 2002/20/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev (Direktiva o odobritvi) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 337).
SL Uradni list Evropske unije C 235/6

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 8. maja 2012 vložilo Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg – Caisse nationale des prestations familiales proti Pierre-Louisu Bornandu

(Zadeva C-217/12)

2012/C 235/11

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Caisse nationale des prestations familiales

Tožena stranka: Pierre-Louis Bornand

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je dajatev, kot je nadomestilo za starševski dopust, določeno v členih od 306 do 308 zakonika o socialni varnosti, družinska dajatev v smislu členov 1(u)(i) in 4(1)(h) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe[, za samozaposlene osebe] in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (1), v spremenjeni in posodobljeni različici, ki velja v skladu s Prilogo II, oddelek A(1), k Sporazumu med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani ter Švicarsko konfederacijo na drugi strani o prostem pretoku oseb in Sklepno listino, oba podpisana v Luxembourgu 21. junija 1999 (2)?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 35.

(2) UL 2002, L 114, str. 6.
2.

Ali je treba določbe člena 15, tretji odstavek, Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, na podlagi katerih bi morala država Romunija generalnega sekretarja Sveta Evrope seznaniti s svojo namero sprejetja ukrepov v zvezi z znižanjem plač in navesti trajanje uporabe teh ukrepov, razlagati tako, da povzročijo neveljavnost zakonov št. 118/2010 in št. 285/2010?
1.

Ali je nacionalna ureditev, kakršna je tista iz flamskega dekreta z dne 17. julija 2000 o organizaciji trga z električno energijo – ki je bil nadomeščen z odlokom flamske vlade z dne 5. marca 2004, kakor je bil spremenjen z odlokom flamske vlade z dne 25. februarja 2005 o spodbujanju proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov energije – v skladu s katero — morajo dobavitelji, ki električno energijo dobavljajo končnim potrošnikom, ki so priključeni na distribucijski ali prenosni sistem, regulativnemu organu letno predložiti določeno število zelenih certifikatov (člen 23 zgoraj navedenega dekreta), — flamski regulativni organ za trg z električno energijo in plinom (VREG) dobaviteljem, ki električno energijo dobavljajo končnim potrošnikom, ki so priključeni na distribucijski ali prenosni sistem, naloži upravno globo, če ti dobavitelji niso predložili zadostnega števila zelenih certifikatov za izpolnitev kvotne obveznosti, ki jim je bila naložena v zvezi s takimi certifikati (člen 37(2) zgoraj navedenega dekreta), — regulativni organ ne more ali noče upoštevati potrdil o izvoru z Norveške in Nizozemske, ker ni izvedbenih ukrepov flamske vlade, ki je priznala enakost ali enakovrednost teh certifikatov (člen 25 zgoraj navedenega dekreta in člen 15(1) odloka z dne 5. marca 2004), pri čemer regulativni organ v konkretnem primeru ni preveril enakosti ali enakovrednosti, — so bili v celotnem obdobju veljavnosti dekreta z dne 17. julija 2000 pri preverjanju izpolnjevanja kvotne obveznosti dejansko upoštevani le certifikati za zeleno električno energijo, proizvedeno v regiji Flamski, po drugi strani pa dobavitelji, ki električno energijo dobavljajo končnim potrošnikom, ki so priključeni na distribucijski ali prenosni sistem, niso imeli nobene možnosti dokazati, da so predložena potrdila o izvoru izpolnjevala pogoj o obstoju enakih ali enakovrednih dokazil o izdaji takšnih certifikatov, skladna s členom 34 Pogodbe o delovanju Evropske unije in členom 11 Sporazuma EGP in/ali členom 36 navedene pogodbe in členom 13 Sporazuma EGP?