ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(občna seja)

z dne 11. decembra 2013

Marco Verile in Anduela Gjergji

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Uradniki — Pokojnine — Prenos pokojninskih pravic, pridobljenih v nacionalnem pokojninskem sistemu — Uredba o prilagoditvi stopnje prispevka za pokojninsko zavarovanje Unije — Prilagoditev aktuarskih vrednosti — Nujnost sprejetja splošnih določb za izvajanje — Uporaba novih splošnih določb za izvajanje ratione temporis — Preklic predloga za priznanje pokojninske dobe — Zakonitost — Pogoji“

Predmet:

Tožba, ki je bila vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE na podlagi njenega člena 106a, s katero M. Verile in A. Gjergjijeva predlagata predvsem razglasitev ničnosti odločb Evropske komisije z dne 20. in 19. maja 2011, s katerima je ta preklicala prva predloga, v katerih je bilo na njuno zahtevo določeno število let pokojninske dobe, ki se priznajo v pokojninskem sistemu Unije, in ju obvestila o novem številu let pokojninske dobe, ki se priznajo in izhajajo iz prenosa pokojninskih pravic, ki sta jih pridobila v nacionalnih pokojninskih sistemih pred nastopom dela v Komisiji.

Odločitev:

Odločbi Evropske komisije z dne 20. maja 2011 in 19. maja 2011, naslovljeni na M. Verileja in A. Gjergji, se razglasita za nični. Evropska komisija nosi svoje stroške in naloži se ji plačilo stroškov M. Verileja in A. Gjergji.

Povzetek

Pritožbe uradnikov – Akt, ki posega v položaj – Pojem – Predlog za prenos pokojninskih pravic, pridobljenih pred nastopom službe pri Uniji, v sistem Unije – Vključitev (Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91; Priloga VIII, člen 11(2)) Uradniki – Pokojnine – Pokojninske pravice, pridobljene pred nastopom službe pri Uniji – Prenos v sistem Unije – Podrobna pravila – Določitev kapitalizirane vrednosti, ki ustreza pokojninskim pravicam, pridobljenim v nacionalnem sistemu – Pristojnost nacionalnih organov – Izračun števila let pokojninske dobe, ki se priznajo v pokojninskem sistemu Unije – Pristojnost institucij (Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VIII, člen 11(2)) Akti institucij – Časovna veljavnost – Pretvorbeni koeficienti za izračun števila let pokojninske dobe, ki se priznajo – Uporaba novih pretvorbenih koeficientov na datum sprejema predloga za priznanje pokojninske dobe
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 28. junija 2011

Zadeva F-128/10

Aurora Mora Carrasco in drugi

proti

Evropskemu parlamentu

„Javni uslužbenci – Uradniki – Medinstitucionalna premestitev med napredovalnim obdobjem, v katerem bi uradnik napredoval v svoji matični instituciji – Institucija, ki je pristojna za odločitev o napredovanju premeščenega uradnika“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero A. Mora Carrasco, C. Serrano Jimenez in N. Görlitz predlagajo razglasitev ničnosti odločbe Evropskega parlamenta o njihovem nenapredovanju – prve tožeče stranke v naziv AST 8, druge v AST 5 in tretje v AD 7 – v napredovalnem obdobju 2009.

Odločitev: Tožba se zavrne. Parlament nosi svoje stroške in stroške tožečih strank.

Povzetek

Uradniki – Napredovanje – Primerjalna ocena uspešnosti – Medinstitucionalna premestitev med napredovalnim obdobjem – Pristojnost matične institucije za odločitev o napredovanju

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

Organ, pristojen za imenovanja in za odločanje o napredovanju uradnika, ki lahko napreduje v letu, v katerem je premeščen, je v skladu z zahtevami iz člena 45 Kadrovskih predpisov matična institucija.

V členu 45 Kadrovskih predpisov je pojasnjeno, da se napredovanje izvede po primerjalni oceni uspešnosti uradnikov, upravičenih do napredovanja, in da organ, pristojen za imenovanja, pri primerjalni oceni uspešnosti upošteva predvsem poročila o uradnikih.

Vendar organ, pristojen za imenovanja, pri odločanju, ali je treba uradniku retroaktivno omogočiti napredovanje 1. januarja leta N (in splošneje tudi v letu N), v praksi lahko le primerjalno oceni pretekle uspešnosti uradnikov, zlasti v letu N–1 (in glede na ocenjevalna poročila uspešnosti navedenih uradnikov v letu N–1 in letih pred njim). Za to je namreč treba primerjati uspešnost premeščenih uradnikov s tistimi, ki so bili njihovi sodelavci še v letu pred njihovo premestitvijo, kar pa lahko veljavno presodi le matična institucija.

(Glej točke 34, 35 in 39.)
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Ocenjevanje – Karierno ocenjevalno poročilo – Znižanje ocene glede na prejšnjo oceno – Obveznost obrazložitve

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 25 in 43)

2. Uradniki – Ocenjevanje – Karierno ocenjevalno poročilo – Obveznost izvedbe ocene za celotno referenčno obdobje

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)

1. Karierna ocenjevalna poročila, ki ne pomenijo odločitev v smislu člena 25 Kadrovskih predpisov, so urejena s posebnimi določbami iz člena 43 Kadrovskih predpisov. Vendar mora uprava zadostno in podrobno obrazložiti vsako karierno ocenjevalno poročilo, tako da lahko zadevna oseba izrazi pripombe na to obrazložitev, pri čemer je upoštevanje teh zahtev še toliko bolj pomembno, kadar se ocena zniža glede na prejšnjo oceno. Kadar je znižanje ocene omejeno, lahko uprava svojo obveznost obrazložitve izpolni tako, da to znižanje utemelji na kratko, na primer z vključitvijo nekaterih podrobnosti v analitične ocene storitev, ki jih je opravila zadevna oseba, glede na ocene iz predhodnega kariernega ocenjevalnega poročila.

(Glej točko 45.)

Napotitev na:

Sodišče: 25. november 1976, Küster proti Parlamentu, 122/75, Recueil, str. 1685, točki 24 in 25;

Sodišče prve stopnje: 12. junij 2002, Mellone proti Komisiji, T‑187/01, RecFP, str. I‑A‑81 in II‑389, točka 27 in navedena sodna praksa; 30. september 2004, Ferrer de Moncada proti Komisiji, T‑16/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑261 in II‑1163, točka 56; 25. oktober 2005, Micha proti Komisiji, T‑50/04, ZOdl. JU, str. I‑A‑339 in II‑1499, točka 36;

Sodišče za uslužbence: 13. december 2007, Sequeira Wandschneider proti Komisiji, F‑65/05, še neobjavljena v ZOdl. JU, točka 96; 10. november 2009, N proti Parlamentu, F‑93/08, še neobjavljena v ZOdl. JU, točka 82.

2. Iz določb člena 1 splošnih določb za izvajanje člena 43 Kadrovskih predpisov, ki jih je sprejela Komisija, izhaja, da se mora karierno ocenjevalno poročilo, katerega namen je oceniti uradnikovo sposobnost, učinkovitost in obnašanje v službi, nanašati na celotno ocenjevalno obdobje, ne samo na del tega obdobja. Vendar ob predpostavki, da je ocenjevalec storil očitno napako s tem, ko je svojo oceno učinkovitosti uradnika omejil na del ocenjevalnega obdobja, bi ta nepravilnost lahko povzročila razglasitev ničnosti kariernega ocenjevalnega poročila samo, če ga ne bi popravil potrjevalec ali ocenjevalec na prvi stopnji, ki sta polnopravna ocenjevalca.

(Glej točki 52 in 56.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 5. november 2003, Lebedef proti Komisiji, T‑326/01, RecFP, str. I‑A‑273 in II‑1317, točka 61; 25. oktober 2005, Fardoom in Reinard proti Komisiji, T‑43/04, ZOdl. JU, str. I‑A‑329 in II‑1465, točka 90;

Sodišče za uslužbence: 25. april 2007, Lebedef-Caponi proti Komisiji, F‑71/06, še neobjavljena v ZOdl. JU, točka 48; 13. december 2007, Sequeira Wandschneider proti Komisiji, F‑28/06, še neobjavljena v ZOdl. JU, točki 43 in 48; 15. december 2008, Skareby proti Komisiji, F‑34/07, še neobjavljena v ZOdl. JU, točka 58, predmet pritožbenega postopka, ki teče pred Sodiščem prve stopnje, zadeva T‑91/09 P.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Uradniki – Natečaj – Pogoji pripustitve

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 27, prvi odstavek)

Organ, pristojen za imenovanja, ima široko diskrecijsko pravico, da določi merila usposobljenosti, ki se zahtevajo za prosta delovna mesta, in da na podlagi teh meril in v interesu službe opredeli pogoje in način organizacije natečaja. Vendar pa je uresničevanje diskrecijske pravice, ki jo imajo institucije pri organizaciji natečajev, zlasti glede določitve pogojev za pripustitev kandidatur, omejeno z zahtevo po združljivosti z zavezujočimi določbami člena 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov. Določbe člena 27, prvi odstavek, ki opredeljujejo cilj vsakega zaposlovanja, so namreč zavezujoče. Ta določba za organ, pristojen za imenovanja, ne preneha veljati, zahteve, povezane s prostimi delovnimi mesti, in interes službe pa je treba oblikovati ob polnem upoštevanju te določbe. Toda čeprav lahko določbe, ki omejujejo prijavo kandidatov na natečaj, omejijo možnosti institucije, da zaposli najboljše kandidate v smislu člena 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov, iz tega kljub temu ne izhaja, da je vsaka določba, ki vsebuje tako omejitev, v nasprotju z navedenim členom. Institucija ima namreč na podlagi diskrecijske pravice uprave pri organizaciji natečajev in, splošneje, interesa službe pravico določiti pogoje, za katere meni, da so ustrezni, in ki – čeprav omejujejo dostop kandidatov do natečaja in torej nujno število prijavljenih kandidatov – ne vključujejo nevarnosti, da bi bil ogrožen cilj zagotovitve prijave najsposobnejših, najučinkovitejših in neoporečnih kandidatov v smislu člena 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov.

Če pogoji, s katerimi se omejuje dostop kandidatov do natečaja, vključujejo nevarnost, da bi bil ogrožen cilj zagotovitve prijave najboljših kandidatov, je za zadevne pogoje treba šteti, da so v nasprotju s členom 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov. Vsaka določba o pripustitvi k natečaju mora, da bi bila zakonita, izpolnjevati dva pogoja, in sicer mora, prvič, biti utemeljena z zahtevami, povezanimi s prostimi delovnimi mesti in splošneje z interesom službe ter, drugič, upoštevati cilj člena 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov. Čeprav se ta pogoja zelo pogosto obširno prekrivata, pa ustrezata različnima idejama.

(Glej točke od 27 do 30, 32 in 35.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 8. november 1990, Bataille in drugi proti Parlamentu, T‑56/89, Recueil, str. II‑597, točka 48; 6. marec 1997, de Kerros in Kohn-Bergé proti Komisiji, T‑40/96 in T‑55/96, RecFP, str. I‑A‑47 in II‑135, točki 40 in 51; 15. februar 2005, Pyres proti Komisiji, T‑256/01, ZOdl. JU, str. I‑A‑23 in II‑99, točka 36; 27. september 2006, Blackler proti Parlamentu, T‑420/04, ZOdl. JU, str. I‑A‑2‑185 in II‑A‑2‑943, točka 45 in navedena sodna praksa.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Uradniki – Delovne razmere – Dodatek za izmensko delo

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 56a)

Za nične je treba razglasiti individualne odločbe institucije, s katerimi se zavrne dodelitev dodatka za „izmensko delo“ iz člena 56a Kadrovskih predpisov uradnikom, ki opravljajo tako delo zaradi „nujnih […] razlogov“ telefonske centrale, v katero so razporejeni, čeprav je ta služba „običajn[a] in staln[a]“, čeprav je poleg tega navedena institucija z dodelitvijo tega dodatka z individualnimi odločbami, sprejetimi kasneje od zgoraj navedenih odločb, sama implicitno – vendar jasno – priznala, da tožeče stranke izpolnjujejo pogoje iz člena 56a za dodelitev tega dodatka, in čeprav, nazadnje, ni mogoče zanikati, da so bile njihove materialne delovne razmere enake pred datumom začetka veljavnosti individualnih odločb, s katerimi jim je bil dodeljen navedeni dodatek, in po tem datumu.

V zvezi s tem bi bilo pretirano priporočati neuporabo člena 56a Kadrovskih predpisov z obrazložitvijo, da izmensko delo uradnikov ni posledica uradnih odločitev te institucije.

Prav tako s tem, da navedeni uradniki ne opravljajo nadurnega dela in je njihov delovni teden krajši od običajnega delovnega tedna v tej instituciji, ni mogoče zanikati pravice do dodatka iz člena 56a Kadrovskih predpisov. V tej določbi se namreč ne zahteva niti opravljanje nadurnega dela niti obstoj delovnega tedna, ki je enak običajnemu delovnemu tednu v navedeni instituciji. V vsakem primeru in ob upoštevanju težav, ki jih v osebnem in družinskem življenju povzroča delovni teden, organiziran za izmensko delo, razlika 7,5 ure med običajnim delovnim tednom v tej instituciji in delovnim tednom, uvedenim v telefonski centrali, ni nerazumna.

(Glej točke od 21 do 23.)
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (tretji senat)

z dne 11. decembra 2008

Zadeva F-93/07

Beatriz Acosta Iborra in drugi

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Napredovanje – Napredovalno obdobje 2006 – Sposobnost delati v tretjem jeziku“

Zadeva: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero B. Acosta Iborra in devet drugih uradnikov Komisije Sodišču za uslužbence predlaga predvsem, naj razglasi za nične odločbe o njihovem nenapredovanju v napredovalnem obdobju 2006.

Odločitev: Odločbe o nenapredovanju tožeče stranke in devetih drugih uradnikov Komisije v napredovalnem obdobju 2006 se razglasijo za nične. Komisija nosi svoje stroške in stroške tožečih strank. Svet Evropske unije, intervenient v podporo predlogom Komisije, nosi svoje stroške.

Povzetek

1. Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti – Nepredložitev izpodbijanega akta

(Statut Sodišča, člen 21; Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 44, od (3) do (6))

2. Uradniki – Napredovanje – Pogoji – Dokaz sposobnosti delati v tretjem jeziku

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45(2); Priloga III, člen 7, in Priloga XIII, člen 11)

1. Če sodni tajnik v nasprotju s členom 44(6) Poslovnika Sodišča prve stopnje tožeče stranke, ki k tožbi ni priložila sporne odločbe, ne pozove, naj jo dopolni, sodišče Skupnosti tožeči stranki ne sme odvzeti take možnosti dopolnitve, s tem da tožbo razglasi za nedopustno zaradi neupoštevanja pogojev iz člena 44(4) navedenega poslovnika.

(Glej točko 18.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 5. november 2008, Avanzata in drugi proti Komisiji, F‑48/06, še neobjavljena v ZOdl. JU, točki 49 in 50.

2. Člen 45(2) Kadrovskih predpisov v različici, ki izhaja iz Uredbe št. 723/2004 o spremembi Kadrovskih predpisov za uradnike in pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev in določa, da mora uradnik pred prvim napredovanjem izkazati sposobnost delati v tretjem jeziku, se uporablja šele od začetka veljavnosti skupnih določb za izvajanje, ki so jih soglasno sprejele institucije.

Ker je zakonodajalec v vsakem primeru v skladu s členom 11 Priloge XIII h Kadrovskim predpisom izključil uporabo člena 45(2) za napredovanja, ki so začela veljati pred 1. majem 2006, tega člena ni mogoče uporabljati pred začetkom veljavnosti navedenih skupnih določb za izvajanje pod pogoji, ki jih zahteva zakonodajalec, in sicer, da je zagotovljena enotna uporaba v različnih institucijah in da je ta nova obveznost iz Kadrovskih predpisov povezana z možnostjo uradnikov, da dostopajo do usposabljanja v tretjem jeziku. Tako institucija ne more uporabljati tega člena Kadrovskih predpisov v skladu s pravili, ki jih določi sama.

(Glej točke od 33 do 36.)
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Napotitev iz službenih razlogov

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 37, prvi odstavek, točka (a), druga alinea)

2. Uradniki – Pravno sredstvo – Pravni interes – Tožba zoper zavrnitev prijave na delovno mesto vodje predstavništva Komisije – Prijava, zavrnjena v fazi predizbire – Dopustnost

1. Dejstvo, da so funkcije, ki jih opravlja vodja predstavništva Komisije, „politične in občutljive“, kot tako ne zadostuje, da upraviči uporabo upravnega statusa napotitve za uradnika. Taka razlaga člena 37, prvi odstavek, točka (a), druga alinea, Kadrovskih predpisov naj bi povzročila, da se dovoli napotitev za pomoč komisarjem vseh uradnikov, ki opravljajo „politične in občutljive“ funkcije v instituciji in so običajno srednji vodstveni delavci, in bi tako vplivala na samo strukturo evropskih javnih uslužbencev, kot je vzpostavljena s členom 35 Kadrovskih predpisov, saj povzroča pomisleke predvsem o jasnosti hierarhije.

Poleg tega napotitev iz službenih razlogov za pomoč „osebi, ki opravlja funkcijo, predvideno v Pogodbah“, predpostavlja obstoj zaupanja intuitu personae med to osebo in napotenim uradnikom, ta odnos pa pomeni, da se lahko navezujejo neposredni in tesni stiki med zadevnimi osebami glede na delovne metode zadevnega člana in njegovega kabineta v celoti. Okoliščine, da so stiki, ki jih je vzpostavil vodja predstavništva, neposredno namenjeni pristojnemu komisarju, da telefonski pogovori, izmenjava korespondence ali srečanja potekajo med vodjo predstavništva in komisarjem ali člani njegovega kabineta in celo da je vsebina teh izmenjav zaupna, same po sebi ne morejo dokazati, da je delovno razmerje med komisarjem in vodjo predstavništva intuitu personae .

Uporaba člena 37, prvi odstavek, točka (a), druga alinea, Kadrovskih predpisov je odvisna samo od pogojev, navedenih v tej določbi, nikakor pa ne od upravnih posledic, ki bi jih imela njena uporaba. Vsaka druga razlaga bi omogočila uporabo člena 37 Kadrovskih predpisov za drug namen, in ne za namen, za katerega je bil ta člen predviden, in bi torej upravičila zlorabo postopka.

(Glej točke 64, 67, 69 in 71.)

2. Dejstvo, da je bila prijava tožeče stranke na delovno mesto vodje predstavništva Komisije izločena v fazi predizbire, tej stranki ne odvzema vsega interesa za izpodbijanje pravilnosti postopka zaposlovanja, ki je sledil, če ocena predizbirnih komisij ni mogla vplivati na končno oceno organa za imenovanje. Še več, tožeča stranka ohrani pravni interes, da se zadevna nezakonitost ne bi ponovila v podobnem izbirnem postopku.

(Glej točko 75.)

Napotitev na:

Sodišče: 7. junij 2007, Wunenburger proti Komisiji, C‑362/05 P, ZOdl., str. I‑4333, točka 50;

Sodišče prve stopnje: 5. julij 2005, Wunenburger proti Komisiji, T‑370/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑189 in II‑853, točka 20.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (drugi senat)

z dne 11. decembra 2008

Zadeva F-136/06

Enzo Reali

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Pogodbeni uslužbenci – Zaposlovanje – Razvrstitev v naziv – Delovne izkušnje – Diploma – Enakovrednost“

Zadeva: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero E. Reali v bistvu predlaga razglasitev ničnosti odločbe organa, pooblaščenega za sklepanje pogodb o zaposlitvi, s katero je bil razvrščen v naziv 14, plačilni razred 1, funkcionalne skupine IV, kot izhaja iz njegove pogodbe o zaposlitvi pogodbenega uslužbenca.

Odločitev: Tožba se zavrne. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

1. Uradniki – Pogodbeni uslužbenci – Zaposlovanje – Zahteva po univerzitetnih diplomah – Pojem univerzitetne diplome

(Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člen 82(2)(c)(i))

2. Uradniki – Zaposlovanje – Razvrstitev v naziv – Zahteve po univerzitetnih diplomah – Primerjava diplom in potrdil o strokovni usposobljenosti, izdanih v različnih državah članicah

(Direktiva Sveta 89/48)

1. Če ni določeno drugače, je treba sklepati, da se mora zahteva po univerzitetni diplomi, ki izhaja iz določb člena 82(2)(c)(i) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev, razumeti v pomenu, ki ga ima ta izraz v zakonodaji države članice, kjer je kandidat dokončal študij, ki ga navaja.

(Glej točko 34.)

Napotitev na:

Sodišče: 13. julij 1989, Jaenicke Cendoya proti Komisiji, 108/88, Recueil, str. 2711, točka 14;

Sodišče prve stopnje: 7. februar 1991, Ferreira de Freitas proti Komisiji, T-2/90, Recueil, str. II-103, točka 32; 3. marec 1994, Cortes Jimenez in drugi proti Komisiji, T-82/92, RecFP, str. I-A-69 in II-237, točka 34.

2. Uskladitev, izvedena z Direktivo 89/48 o splošnem sistemu priznavanja visokošolskih diplom, pridobljenih s poklicnim izobraževanjem in usposabljanjem, ki traja najmanj tri leta, nima za posledico omejitev diskrecijske pravice, ki jo ima institucija pri primerjavi vrednosti diplom v okviru svoje politike zaposlovanja. V sistemu Direktive 89/48 se primerjava diplom opravi za dostop do nekaterih reguliranih dejavnosti v različnih državah članicah. Taka presoja se ne sme zamenjevati z zapleteno presojo univerzitetne vrednosti nazivov, pridobljenih v različnih državah članicah, za določitev naziva, povezanega z delovnim mestom v instituciji Evropskih skupnosti.

(Glej točko 85.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 9. december 1999, Alonso Morales proti Komisiji, T‑299/97, RecFP, str. I-A-249 in II-1227, točki 35 in 36; 11. maj 2005, De Stefano proti Komisiji, T-25/03, ZOdl. JU, str. I-A-125 in II-573, točka 53.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (drugi senat)

z dne 22. novembra 2007

Zadeva F-67/05

Christos Michail

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Ocenjevanje – Karierno ocenjevalno poročilo – Ocenjevalno obdobje za leto 2003 – Ničnostna tožba – Odškodninska tožba“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero C. Michail predlaga razglasitev ničnosti svojega kariernega ocenjevalnega poročila, sestavljenega za obdobje od 1. aprila do 31. decembra 2003, razglasitev ničnosti odločbe z dne 15. aprila 2005 o zavrnitvi njegove pritožbe zoper karierno ocenjevalno poročilo za leto 2003 ter naložitev Komisiji, da mu plača znesek 90.000 EUR za povračilo nepremoženjske škode, ki naj bi jo utrpel.

Odločitev: Karierno ocenjevalno poročilo tožeče stranke za obdobje od 1. aprila do 31. decembra 2003 se razglasi za nično. V preostalem se tožba zavrne. Komisiji se naloži plačilo stroškov.

Povzetek

Uradniki – Ocena – Karierno ocenjevalno poročilo

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)

Člen 43 Kadrovskih predpisov in člen 1(2) Splošnih določb za izvajanje člena 43 Kadrovskih predpisov, ki jih je sprejela Komisija, je treba razlagati tako, da upravi preprečujeta, da podeli oceno za delovno uspešnost uradniku, ki mu ni bila dodeljena nobena naloga. Čeprav je podelitev ocene za ocenitev individualnih storitev in dela glede na rezultate, ki jih je treba doseči, obveznost v primeru, ko se uradniku dodelijo določene naloge, pa nasprotno taka podelitev ni potrebna, kadar se zainteresirani osebi ne dodeli nobena naloga, ki se lahko oceni. Posledično, kadar ocenjenemu uradniku, čeprav je aktivno zaposlen, v referenčnem obdobju ni bila dodeljena nobena naloga, ki se lahko oceni, je treba karierno ocenjevalno poročilo razglasiti za nično. Ta razglasitev ničnosti pomeni, da bo uprava morala najti kakršen koli primeren način, da nadomesti neobstoj ocene za delovno uspešnost, tako da dodeli določeno primerno število točk.

(Glej točke 30, 31, 33 in 34.)
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(drugi senat)

z dne 1. marca 2007

Zadeva F-72/05

Mohammad Reza Fardoom in Michael Ashbrook

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Uradniki – Povrnitev stroškov – Stroški službenih potovanj – Zavrnitev podpisa potnih nalogov, zahtevanih v okviru sindikalne dejavnosti – Pravni interes – Nedopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero M. Reza Fardoom in M. Ashbrook predlagata razglasitev ničnosti odločb z dne 4. novembra 2004, s katerima je vodja enote „Socialni dialog, odnosi z nacionalnimi javnimi uslužbenci in horizontalna vprašanja v zvezi s širitvijo“ Generalnega direktorata za kadrovske zadeve in administracijo zavrnil podpis potnih nalogov, vloženih zaradi udeležbe na sestanku 13. septembra 2004, ki ga je organiziral član Komisije, pristojen za administracijo, revizije in boj proti goljufijam.

Odločitev: Tožba se zavrne. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

Uradniki – Tožba – Pravni interes

(Kadrovski predpisi za uradnike, členi 60, prvi odstavek, 90 in 91)

Uradnik nima obstoječega in dejanskega interesa za razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi podpisa potnega naloga „brez stroškov“, to je naloga, ki ne vsebuje niti povračila potnih stroškov niti dnevnic, če ta zavrnitev ni povzročila, da se uradnikova odsotnost všteje v njegov letni dopust. Ker razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe ne vpliva na njegov finančni položaj, uradnik namreč ne more uveljavljati interesa samo – in v tej zadevi predvsem hipotetično – zaradi možnosti, da bi uprava v prihodnje tako odsotnost vštela v letni dopust.

(Glej točke od 35 do 37.)