Zadeva T-322/01

Roquette Frères SA

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Natrijev glukonat – Člen 81 ES – Globa – Člen 15(2) Uredbe št. 17 – Smernice o načinu določanja glob – Obvestilo o ugodni obravnavi – Načelo sorazmernosti – Enako obravnavanje – Načelo ne bis in idem“

Povzetek sodbe

1. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Konkreten vpliv na trg

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A, prvi pododstavek)

2. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve

(Uredba Sveta št. 17, člen 15)

3. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); obvestilo Komisije 98/C 9/03)

4. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Merila za presojo

(člen 81(1) ES)

5. Postopek – Tožba – Zahteve obličnosti

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 44(1)(c))

6. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); obvestilo Komisije 96/C 207/04)

7. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Nenalaganje ali zmanjševanje globe v zameno za sodelovanje podjetja, ki se mu očita kršitev

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); obvestilo Komisije 96/C 207/04, naslova B(b) in C)

8. Konkurenca – Globe – Sankcije Skupnosti in sankcije, naložene v državi članici ali tretji državi, zaradi kršitve nacionalnega konkurenčnega prava

(Uredba Sveta št. 17, člen 15)

9. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Promet podjetja, ki stori kršitev

(Uredba Sveta št. 17)

10. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev

(člen 81(1) ES; Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A)

11. Postopek – Predlog za ponovni začetek ustnega postopka

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 62)

12. Konkurenca – Globe – Znesek – Pooblastilo za odločanje po prostem preudarku Komisije – Pristojnost Sodišča prve stopnje za odločanje v sporu polne jurisdikcije

(člen 229 ES; Uredba Sveta št. 17, člen 17)

1. V skladu s točko 1 A, prvi pododstavek, smernic je Komisija pri izračunu glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, glede na težo kršitve upoštevala zlasti dejanski vpliv kršitve na trg, kjer se to lahko meri. Ta merljiv vpliv omejevalnega sporazuma na zadevni trg je treba šteti za dovolj dokazanega, če Komisija lahko predloži konkretne in verodostojne indice, ki z razumno verjetnostjo kažejo, da je imel omejevalni sporazum vpliv na ta trg.

Tako presoja vpliva omejevalnega sporazuma na trg nujno pomeni uporabo hipotez. V tem okviru mora Komisija preučiti zlasti, kakšne bi bile cene zadevnega proizvoda, če omejevalnega sporazuma ne bi bilo. Vendar je pri preučevanju vzrokov za dejansko gibanje cen tvegano špekulirati o vlogi vsakega izmed njih. Upoštevati je treba objektivno okoliščino, da so se stranke zaradi omejevalnega sporazuma o cenah jasno odrekle konkuriranju pri cenah. Tako presoja vpliva, ki je posledica drugih dejavnikov, kot je prostovoljno vzdržanje strank omejevalnega sporazuma, nujno temelji na razumnih in ne z natančnostjo količinsko opredeljivih verjetnostih.

Zato Komisiji, razen tega, da je merilu iz točke 1 A, prvi pododstavek, odvzela polni učinek, ni mogoče očitati, da se je oprla na dejanski vpliv omejevalnega sporazuma na trg s protikonkurenčnim ciljem, ne da bi ta vpliv količinsko opredelila oziroma o tem podala številčne ocene.

(Glej točke od 71 do 75.)

2. Na področju prisilnih ukrepov zoper prepovedane omejevalne sporazume za namene presoje vpliva omejevalnega sporazuma na trg ni pomembno nameravano dejansko ravnanje podjetja, ker je treba upoštevati učinke, ki izvirajo iz celotne kršitve, pri kateri je sodelovalo.

Prav tako vpliv omejevalnega sporazuma ni nujno povezan z njegovim trajanjem. Tako ni mogoče izključiti, da če učinek omejevalnega sporazuma ne obstaja v dolgem obdobju, je pa razdejalen v kratkem obdobju, je učinek tega omejevalnega sporazuma enako pomemben kot učinek omejevalnega sporazuma, ki ima neki učinek v celotnem obdobju obstoja. Posledično neobstoj učinka ali obstoj omejenega učinka omejevalnega sporazuma v nekih obdobjih, čeprav bi bil dokazan, ne potrjuje nujno manjšega učinka od učinka omejevalnega sporazuma, ki je trajal ves čas njegovega trajanja.

(Glej točke 89, 90, 121, 128, 141 in 179.)

3. Na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 se znesek globe določi na podlagi teže kršitve in njenega trajanja. Poleg tega Komisija v skladu s smernicami za izračun glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, določi izhodiščni znesek glede na težo kršitve, ob upoštevanju narave same kršitve, njenega dejanskega vpliva na trg in geografskega obsega trga.

Ta pravni okvir kot tak torej Komisiji ne nalaga, naj upošteva majhnost trga teh proizvodov.

Vendar je dolžnost Komisije, da pri presoji teže kršitve upošteva veliko elementov, katerih narava in pomembnost se spreminjata glede na vrsto zadevne kršitve in posebne okoliščine zadevne kršitve. Med temi elementi, ki potrjujejo težo kršitve, je mogoče izključiti samo to, kar bi lahko glede na primer pomenilo vrednost proizvoda, ki je predmet kršitve, velikost trga zadevnega proizvoda in moč kupcev.

Posledično, če velikost trga lahko pomeni element, ki ga je treba upoštevati za dokaz teže kršitve, se njegova pomembnost spreminja glede na posamezne okoliščine zadevne kršitve.

(Glej točke od 147 do 150.)

4. Za namen obravnave uporabe člena 81(1) ES za sporazum ali usklajeno ravnanje je upoštevanje dejanskih učinkov sporazuma odveč, ker je očitno, da je imel za cilj preprečiti, omejiti oziroma izkriviti konkurenco znotraj skupnega trga.

(Glej točko 201.)

5. Na podlagi člena 44(1)(c) in (d) Poslovnika Sodišča prve stopnje mora tožba obsegati zlasti kratek povzetek tožbenih razlogov. Poleg tega mora biti ta kratek povzetek neodvisno od vsakega terminološkega vprašanja dovolj jasen in natančen, da tožena stranka lahko pripravi obrambo in da Sodišče prve stopnje lahko odloči o tožbi, če je tak primer, ne da bi moralo zahtevati druge informacije. Da bi bila tožba dopustna, je namreč potrebno, da bistvena dejansko in pravno stanje, na katerih ta temelji, izhajata vsaj na kratko, vendar povezano in razumljivo iz besedila same tožbe, in to za namene zagotavljanja pravne varnosti in učinkovitega sodnega varstva.

V zvezi s tem ni dolžnost Sodišča prve stopnje, da razišče vse elemente, navedene v podporo prvemu tožbenemu razlogu, če je mogoče te elemente uporabiti tudi v podporo drugemu. Dejstvo, da se je Komisija posebej zavzela, da bi kljub očitni nenatančnosti tožbenega razloga poskusila opredeliti morebitne trditve tožeče stranke, navedene v okviru njene argumentacije v zvezi s prvim tožbenim razlogom, ki bi lahko, če bi bil tak primer, podprle drugi tožbeni razlog, in nanje v tem kontekstu odgovoriti, ne vpliva na ta sklep. Tako stališče Komisije namreč pomeni zgolj primer v zvezi z natančnim pomenom tožbenega razloga, ki ga predloži tožeča stranka. Ne omogoča gotove opredelitve natančnega pomena drugega tožbenega razloga.

(Glej točki 208 in 209.)

6. Obvestilo o nenalaganju ali zmanjševanju glob kartelom izhaja iz izvrševanja pooblastila za odločanje po prostem preudarku Komisije in ima za posledico zgolj samoomejitev pooblastila Komisije pri spoštovanju načela enakosti obravnavanja. To obvestilo je ustvarilo legitimna pričakovanja, na katera se opirajo podjetja, ki želijo Komisijo obvestiti o obstoju omejevalnega sporazuma. Glede na spoštovanje načela enakosti obravnavanja in glede na zaupanje v pravo, ki ju podjetja, ki želijo sodelovati s Komisijo, lahko potegnejo iz tega obvestila, je Komisija torej zavezana, da v okviru določitve zneska globe, naložene podjetju, pri presoji njegovega sodelovanja ravna v skladu z njima.

V zvezi s tem niti osnutek novega obvestila, če je bil objavljen pred sprejetjem odločbe, s katero je bila naložena globa za kršitve pravil o konkurenci, niti novo obvestilo, objavljeno po sprejetju take odločbe, torej ne moreta ustvariti učinka samoomejitve na izvrševanje pooblastila za odločanje po prostem preudarku Komisije v tem primeru.

(Glej točki 223 in 224.)

7. Da bi bilo podjetje lahko upravičeno do velikega znižanja globe na podlagi naslova C obvestila o nenalaganju ali zmanjševanju glob kartelom, navedeno obvestilo pod naslovom B, na katerega napotuje naslov C(b), zahteva, da to podjetje prvo predloži odločilne elemente za dokaz obstoja omejevalnega sporazuma. Obvestilo za izpolnitev tega pogoja predvideva le, da mora podjetje, ki prijavi tajni omejevalni sporazum Komisiji, tej predložiti vse odločilne elemente za pripravo obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah ali celo za sprejetje odločbe, s katero je ugotovljena kršitev.

(Glej točke od 237 do 239.)

8. Načelo ne bis in idem prepoveduje večkratno sankcioniranje iste osebe za isto nezakonito ravnanje, da bi bil zavarovan isti pravni interes. Uporaba tega načela mora izpolnjevati tri kumulativne pogoje, in sicer istovetnost dejstev, istovetnost kršiteljev in istovetnost varovanega pravnega interesa.

Tako je podjetje lahko veljavno predmet dveh vzporednih postopkov za isto nezakonito ravnanje in torej dvojne sankcije, ene, ki jo naloži pristojni organ zadevne države članice, in druge, ki jo naloži Skupnost, če navedena postopka sledita različnim ciljem in kršeni predpisi niso enaki.

Torej se načelo ne bis in idem lahko toliko manj uporabi v primeru, v katerem hitra postopka in sankcije, ki so jih naložili po eni strani Komisija in po drugi strani organi tretje države, jasno ne sledijo istim ciljem. Medtem ko gre namreč v prvem primeru za ohranjanje neizkrivljene konkurence na ozemlju Evropske unije ali v Evropskem gospodarskem prostoru, drugi primer stremi po varstvu trga tretje države. Za uporabo načela ne bis in idem v tem primeru manjka nujen pogoj istovetnosti varovanega pravnega interesa.

(Glej točke od 277 do 281.)

9. Če je bila pri določitvi zneska globe, ki jo je treba naložiti podjetju, ki je kršilo pravila Skupnosti o konkurenci, storjena napaka na ravni prometa, ki ga je treba upoštevati, mora biti posledica dokaza te napake popravek zneska globe, čeprav je napako mogoče pripisati temu podjetju.

(Glej točko 293.)

10. Pri razdelitvi podjetij, ki so kršila člen 81(1) ES, na skupine zaradi določitve zneska glob mora biti določitev pragov za vsako tako opredeljeno skupino dosledna in objektivno upravičena.

(Glej točko 295.)

11. Sodišče prve stopnje je zavezano ugoditi predlogom za ponovni začetek ustnega postopka, da bi se upoštevala na novo zatrjevana dejstva, samo če se zainteresirana stranka opira na dejstva, ki imajo odločilen vpliv na razrešitev spora in jih ni mogla navesti pred koncem ustnega postopka.

Če je bila po odločbi, s katero je naložena globa podjetju, ki je kršilo pravila o konkurenci, sprejeta odločba, ki se nanaša na druga podjetja, ki so pri tem sodelovala, to ne pomeni novega dejstva, ki bi odločilno vplivalo na zakonitost prve odločbe, in zato na tej podlagi ni treba ponovno začeti postopka.

Zakonitost akta Skupnosti se namreč presoja glede na dejanske in pravne elemente na dan, ko je bil akt sprejet. Posledično je pri presoji zakonitosti tega akta izključeno upoštevanje elementov, poznejših od dneva, ko je bil akt Skupnosti sprejet. Sicer je treba preizkus zakonitosti odločbe načeloma opraviti na podlagi dejanskih in pravnih elementov, ki jih navajajo stranke v upravnem postopku in/ali so povzeti v tej odločbi. V nasprotnem primeru bi bila vprašljiva vzporednost predhodnega upravnega postopka in naknadnega postopka sodnega nadzora, ki temeljita na istih dejanskih in pravnih elementih.

(Glej točke od 323 do 326.)

12. Kar zadeva določitev zneska glob, naloženih zaradi kršitve pravil o konkurenci, lahko Sodišče prve stopnje na podlagi svoje pristojnosti za odločanje v sporu polne jurisdikcije upošteva dodatne informacije, ki niso bile navedene v izpodbijani odločbi, pri presoji zneska globe glede na očitke, ki jih navaja tožeča stranka. Vendar se mora glede na načelo pravne varnosti ta možnost omejiti na upoštevanje informacij pred izpodbijano odločbo, ki bi jih Komisija lahko poznala, ko je sprejela odločbo. Drugačen pristop bi Sodišče prve stopnje vodil do tega, da nadomesti upravo za presojo vprašanja, za katero še ni bilo pozvano, naj ga preuči, kar bi posegalo v njene pristojnosti in, splošneje, kršilo sistem razdelitve nalog in institucionalnega ravnovesja med sodno in upravno oblastjo.

(Glej točko 327.)

SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (tretji senat)

z dne 27. septembra 2006( )

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Natrijev glukonat – Člen 81 ES – Globe – Člen 15(2) Uredbe št. 17 – Smernice o načinu določanja glob – Obvestilo o ugodni obravnavi – Načelo sorazmernosti – Enako obravnavanje – Načelo ne bis in idem“

V zadevi T-322/01,

Roquette Frères SA, družba s sedežem v Lestremu (Francija), ki jo zastopajo O. Prost, D. Voillemot in A. Choffel, odvetniki,

tožeča stranka,

proti

Komisiji Evropskih skupnosti, ki so jo najprej zastopali A. Bouquet, W. Wils, A. Whelan in F. Lelièvre, nato pa A. Bouquet, W. Wils in A. Whelan, odvetniki, skupaj z A. Condominesom in J. Liygonie, odvetnika,

tožena stranka,

zaradi, prvič, predloga za razglasitev ničnosti členov 1 in 3 Odločbe Komisije C(2001) 2931 končna z dne 2. oktobra 2001 v postopku na podlagi člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP (COMP/E-1/36.756 – Natrijev glukonat) v delu, v katerem določata tožeči stranki naloženo globo, drugič, predloga za zmanjšanje globe in, tretjič, predloga za povrnitev nezakonito prejetih zneskov tožeči stranki,

SODIŠČE PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI (tretji senat),

v sestavi J. Azizi, predsednik, M. Jaeger in F. Dehousse, sodniki,

sodni tajnik: I. Natsinas, administrator,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 18. februarja 2004

izreka naslednjo

Sodbo

Dejansko stanje

1 Roquette Frères SA (v nadaljevanju: družba Roquette) je družba, ki opravlja dejavnost v kemični industriji. Proizvaja zlasti natrijev glukonat.

2 Natrijev glukonat spada med sredstva za kelatizacijo proizvodov, ki inaktivira kovinske ione v industrijskih procesih. Ti procesi zajemajo zlasti industrijsko čiščenje (čiščenje jeklenk ali aparatov), obdelavo površin (antikorozijske obdelave, razmaščevanje, vrezovanje v aluminij) in čiščenje vod. Sredstva za kelatizacijo se torej uporabljajo v prehrambeni, kozmetični, farmacevtski in papirni industriji, industriji betona ter v drugih industrijah. Natrijev glukonat se prodaja po vsem svetu in konkurenčna podjetja so prisotna na svetovnih trgih.

3 V letu 1995 je celotna prodaja natrijevega glukonata na svetovni ravni znašala približno 58,7 milijona evrov, prodaja v Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) pa približno 19,6 milijona evrov. Ob nastanku dejstev je skoraj vso svetovno proizvodnjo natrijevega glukonata v celoti obvladovalo pet podjetij, in sicer, prvič, družba Fujisawa Pharmaceutical Co. Ltd. (v nadaljevanju: družba Fujisawa), drugič, družba Jungbunzlauer AG, tretjič, družba Roquette, četrtič, družba Glucona vof, podjetje, ki sta ga od decembra 1995 skupaj nadzorovali družbi Akzo Chemie BV, 100-odstotna hčerinska družba Akzo Nobel NV (v nadaljevanju: družba Akzo), in Coöperatieve Verkoop- en Productievereniging van Aardappelmeel en Derivaten Avebe BA (v nadaljevanju: družba Avebe), ter, petič, družba Archer Daniels Midland Co. (v nadaljevanju: družba ADM).

4 Ameriško ministrstvo za pravosodje je marca 1997 obvestilo Komisijo, da se je po preiskavi, opravljeni na trgih lizina in citronske kisline, začela tudi preiskava, ki se je nanašala na trg natrijevega glukonata. Komisija je bila oktobra in decembra 1997 ter februarja 1998 obveščena, da so družbe Akzo, Avebe, Glucona, Roquette in Fujisawa priznale, da so sodelovale pri omejevalnem sporazumu, ki je obsegal določanje cen natrijevega glukonata ter razdelitev količinskega obsega prodaje tega proizvoda v Združenih državah in drugje. Po sporazumih, sklenjenih z ameriškim ministrstvom za pravosodje, so ameriški organi tem podjetjem naložili globe.

5 Komisija je 18. februarja 1998 na podlagi člena 11 Uredbe Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prve uredbe o izvajanju členov [81] in [82] Pogodbe (UL 1962, 13, str. 204), na glavne proizvajalce, uvoznike, izvoznike in kupce natrijevega glukonata v Evropi naslovila zahteve za informacije.

6 Družba Fujisawa je zaradi zahteve za informacije navezala stik s Komisijo, da bi jo obvestila, da je v okviru preiskave, navedene zgoraj, sodelovala z ameriškimi organi in da je na podlagi obvestila Komisije z dne 18. julija 1996 o nenalaganju ali zmanjševanju glob v primeru kartelov (UL C 207, str. 4, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi) prav tako želela sodelovati s Komisijo. Družba Fujisawa je 12. maja 1998 po sestanku, ki ga je imela s Komisijo 1. aprila 1998, predložila pisno izjavo in spis, ki zajema zgodovinski povzetek omejevalnega sporazuma in nekaj dokumentov.

7 Komisija je 16. in 17. septembra 1998 na podlagi člena 14(3) Uredbe št. 17 opravila preglede v prostorih družb Avebe, Glucona, Jungbunzlauer in Roquette.

8 Komisija je 10. novembra 1998 na družbo ADM naslovila zahtevo za informacije. Družba ADM je 26. novembra 1998 napovedala, da namerava sodelovati s Komisijo. Na sestanku, ki je potekal 11. decembra 1998, je družba ADM prenesla „prvo plačilo na podlagi sodelovanja“. Izjava podjetja in dokumenti, ki se nanašajo na zadevo, so bili zatem 21. januarja 1999 predloženi Komisiji.

9 Komisija je 2. marca 1999 na družbe Glucona, Roquette in Jungbunzlauer naslovila zahteve za podrobne informacije. Te družbe so z dopisi z dne 14., 19. in 20. aprila 1999 izrazile željo po sodelovanju s Komisijo in ji posredovale nekatere informacije o omejevalnem sporazumu. Komisija je 25. oktobra 1999 na družbe ADM, Fujisawa, Glucona, Roquette in na Jungbunzlauer naslovila zahteve za dodatne informacije.

10 Komisija je 17. maja 2000 na podlagi informacij, ki so ji bile posredovane, na družbo Roquette in druga zadevna podjetja naslovila obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah glede kršitve člena 81(1) ES in člena 53(1) Sporazuma o EGP (v nadaljevanju: Sporazum EGP). Družba Roquette in vsa druga zadevna podjetja so v odgovor na očitke Komisije posredovala pisne pripombe. Nobena izmed teh strank ni predlagala zaslišanja niti izpodbijala dejanskega stanja, opisanega v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah.

11 Komisija je 11. maja 2001 podjetju Roquette in preostalim zadevnim podjetjem poslala zahteve za dodatne informacije.

12 Komisija je 2. oktobra 2001 sprejela Odločbo C(2001) 2931 končna (COMP/E‑1/36.756 – Natrijev glukonat) v postopku na podlagi člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP (v nadaljevanju: Odločba). Odločba je bila podjetju Roquette vročena z dopisom z dne 11. oktobra 2001.

13 Odločba med drugim vsebuje naslednje določbe:

„Člen 1

Družbe [Akzo], [ADM], [Avebe], [Fujisawa], [Jungbunzlauer] in [Roquette] so z dolgotrajnim sodelovanjem pri sporazumu in/ali usklajenem ravnanju v sektorju natrijevega glukonata kršile člen 81(1) ES in – od 1. januarja 1994 – člen 53(1) Sporazuma EGP.

Kršitev je trajala:

– v primerih družb [Akzo], [Avebe], [Fujisawa] in [Roquette] od februarja 1987 do junija 1995;

– v primeru družbe [Jungbunzlauer] od maja 1988 do junija 1995;

– v primeru družbe [ADM] od junija 1991 do junija 1995.

[…]

Člen 3

Zaradi kršitve, navedene v členu 1, se podjetjem naložijo naslednje globe:

a) [Akzo] 9 milijonov evrov

b) [ADM] 10,13 milijona evrov

c) [Avebe] 3,6 milijona evrov

d) [Fujisawa] 3,6 milijona evrov

e) [Jungbunzlauer] 20,4 milijona evrov

f) [Roquette] 10,8 milijona evrov

[…]“

14 Komisija je za izračun zneska glob v Odločbi uporabila metodologijo, navedeno v smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ (UL 1998, C 9, str. 3, v nadaljevanju: smernice), ter obvestilo o ugodni obravnavi.

15 Prvič, Komisija je določila osnovni znesek globe glede na težo in trajanje kršitve.

16 V tem okviru je Komisija, kar zadeva težo kršitve, najprej menila, da je bila kršitev, ki so jo zadevne družbe storile, glede na naravo, dejanski vpliv na trg natrijevega glukonata v EGP in velikost upoštevnega geografskega trga, zelo resna (uvodna izjava 371 Odločbe).

17 Potem je Komisija presodila, da bi bilo treba upoštevati dejansko gospodarsko zmožnost škodovanja konkurenci in določiti globo v višini, ki bi zagotavljala zadosten odvračilni učinek. Zato je Komisija na podlagi svetovnega prometa, ki so ga zadevna podjetja ustvarila s prodajo natrijevega glukonata leta 1995 – zadnje leto kršitve –, ki so ga zadevna podjetja sporočila po prejemu zahteve Komisije za informacije in na podlagi katerega je Komisija izračunala ustrezne tržne deleže teh podjetij, slednja uvrstila v dve kategoriji. V prvo kategorijo je uvrstila podjetja, katerih tržni delež na svetovnem trgu natrijevega glukonata je bil v skladu s podatki, s katerimi je razpolagala, višji od 20 %, in sicer družba Fujisawa (35,54 %), družba Jungbunzlauer (24,75 %) in družba Roquette (20,96 %). Za ta podjetja je Komisija določila izhodiščni znesek 10 milijonov evrov. V drugo kategorijo je uvrstila družbi, katerih delež na svetovnem trgu natrijevega glukonata je bil v skladu s podatki, s katerimi je razpolagala, nižji od 10 %, in sicer družbo Glucona (približno 9,5 %) in družbo ADM (9,35 %). Tema podjetjema je Komisija določila izhodiščni znesek globe v višini 5 milijonov evrov, to pomeni podjetjema Akzo in Avebe, ki sta imela skupaj v lasti podjetje Glucona, vsakemu 2,5 milijona evrov (uvodna izjava 385 Odločbe).

18 Poleg tega je Komisija prilagodila ta izhodiščni znesek, da bi zagotovila zadostni odvračilni učinek globe in da bi se upoštevalo dejstvo, da imajo velike družbe pravno in gospodarsko znanje, ki jim omogoča, da lažje spoznajo, da njihovo ravnanje pomeni kršitev, in se zavedajo posledic, ki za tako ravnanje izhajajo iz prava konkurence. Posledično je Komisija ob upoštevanju obsega celotnih sredstev zadevnih podjetij izhodiščna zneska, določena družbama ADM in Akzo, pomnožila z multiplikatorjem 2,5 in tako ta izhodiščna zneska povečala na 12,5 milijona evrov za družbo ADM in na 6,25 milijona evrov za družbo Akzo (uvodna izjava 388 Odločbe).

19 Kar zadeva trajanje kršitve, ki jo je storilo posamezno podjetje, je Komisija že povečala izhodiščni znesek za 10 % na leto, to pomeni 80-odstotno povečanje za družbe Fujisawa, Akzo, Avebe in Roquette, 70-odstotno povečanje za družbo Jungbunzlauer in 35-odstotno povečanje za družbo ADM (uvodne izjave od 389 do 392 Odločbe).

20 Tako je Komisija družbi Roquette določila osnovni znesek globe v višini 18 milijonov evrov. Družbam ADM, Akzo, Avebe, Fujisawa in Jungbunzlauer pa je določila osnovni znesek v višini 16,88; 11,25; 4,5; 18 in 17 milijonov evrov (uvodna izjava 396 Odločbe).

21 Drugič, Komisija je ob upoštevanju oteževalnih okoliščin osnovni znesek globe, naložene družbi Jungbunzlauer, povečala za 50 %, ker je imelo to podjetje znotraj omejevalnega sporazuma vlogo vodje (uvodna izjava 403 Odločbe).

22 Tretjič, Komisija je preučila in zavrnila trditve določenih podjetij glede tega, da so bile podane olajševalne okoliščine (uvodne izjave od 404 do 410 Odločbe).

23 Četrtič, Komisija je ob uporabi naslova B obvestila o ugodni obravnavi družbo Fujisawa in ji „znatno zmanjšala“ (in sicer za 80 %) globo, ki bi ji bila naložena, če ne bi sodelovala. Poleg tega je Komisija menila, da družba ADM ni izpolnjevala pogojev, določenih v naslovu C istega obvestila, da bi bila lahko deležna „znatnega zmanjšanja“ zneska globe. Nazadnje je Komisija na podlagi naslova D tega obvestila družbama ADM in Roquette odobrila „znatno zmanjšanje“ (in sicer 40 %) globe, družbam Akzo, Avebe in Jungbunzlauer pa za 20 % (uvodne izjave 418, 423, 426 in 427 Odločbe).

24 Komisija je 19. marca 2002 umaknila Odločbo v delu, v katerem jo je sprejela zoper družbo Jungbunzlauer. Komisija je 29. septembra 2004 sprejela novo Odločbo C(2004) 3598 v postopku na podlagi člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP (COMP/E-1/36.756 – Natrijev glukonat) (v nadaljevanju: Odločba z dne 29. septembra 2004) zoper družbo Jungbunzlauer in trem drugim družbam skupine Jungbunzlauer (Jungbunzlauer Ladenburg GmbH, Jungbunzlauer Holding AG in Jungbunzlauer Austria AG), s katero jim je naložila globo v višini 19,04 milijona evrov zaradi sodelovanja pri omejevalnem sporazumu v sektorju natrijevega glukonata. Štirji naslovnice te odločbe so 23. decembra 2004 vložile tožbo zoper to odločbo pred Sodiščem prve stopnje. Ta tožba je bila 23. decembra 2004 vpisana v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje pod številko T-492/04.

Postopek in predlogi strank

25 Z vlogo, vloženo v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 20. decembra 2001, je družba Roquette vložila to tožbo.

26 Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Sodišče prve stopnje (tretji senat) odločilo, da začne ustni postopek, in v okviru ukrepov procesnega vodstva iz člena 64 Poslovnika Sodišča prve stopnje strankam pisno postavilo vprašanja, na katera so te odgovorile v predpisanem roku.

27 Stranke so na obravnavi z dne 18. februarja 2004 podale ustne navedbe.

28 Po sprejetju Odločbe z dne 29. septembra 2004 zoper zlasti družbo Jungbunzlauer, je družba Roquette z dopisom z dne 2. februarja 2005 zaprosila za sprejetje ukrepov procesnega vodstva na podlagi člena 64(4) Poslovnika Sodišča prve stopnje in, podredno, naj Sodišče prve stopnje sprejme vse potrebne ukrepe, kot je ponovni začetek razprav ali združitev. Ob upoštevanju splošnega načela učinkovitosti sodnega varstva je Sodišče prve stopnje, ne da bi ponovno odprlo postopek, pozvalo Komisijo, naj poda stališče o prošnji družbe Roquette. Komisija je z dopisom z dne 7. marca 2005 sporočila, da meni, da predlogom družbe Roquette ni treba ugoditi.

29 Družba Roquette Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

– člen 1 Odločbe razglasi za ničnega v delu, v katerem določa, da je kršitev v delu, v katerem se nanaša nanjo, trajala od februarja 1987 do junija 1995;

– člen 3 Odločbe razglasi za ničnega v delu, ki ji nalaga globo v znesku 10,8 milijona evrov;

– za zmanjšanje zneska globe, ki ji je bila naložena, uporabi svojo neomejeno pristojnost;

– odredi, naj ji Komisija povrne znesek nezakonito prejete globe (glavnica in obresti po stopnji 3,76 %);

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

30 Komisija Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

– zavrne tožbo;

– družbi Roquette naloži plačilo stroškov.

Pravo

31 Tožbeni razlogi, na katere se sklicuje družba Roquette in ki se vsi nanašajo na določitev zneska naložene globe, zadevajo, prvič, težo kršitve, drugič, trajanje kršitve, tretjič, obstoj olajševalnih okoliščin, četrtič, njeno sodelovanje med upravnim postopkom, in petič, uporabo načela ne bis in idem glede glob, ki so ji jih naložili ameriški organi.

I – Teža kršitve

A – Uvodi

32 Kar zadeva presojo Komisije glede teže kršitve, družba Roquette uveljavlja tri očitke, ki se nanašajo, prvič, na napačno določitev prometa, ki ga je treba upoštevati, drugič, na slabo presojo dejanskega vpliva omejevalnega sporazuma na zadevni trg in, tretjič, na neupoštevanje ravnanja družbe Roquette.

33 Pred odločanjem o utemeljenosti teh različnih očitkov je treba opozoriti na določene elemente presoje, ki jo je Komisija v zvezi s težo kršitve podala v Odločbi.

34 Iz Odločbe izhaja, da je Komisija za presojo teže kršitve najprej menila, da so zadevna podjetja storila zelo resno kršitev – glede na njeno naravo, njen dejanski vpliv na trg natrijevega glukonata v EGP in na obseg zadevnega geografskega trga –, ki je vplivala na celotni EGP (uvodne izjave od 334 do 371 Odločbe).

35 Dalje, Komisija je menila, da je zadevna podjetja morala „različno obravnavati, da bi upoštevala njihovo dejansko gospodarsko zmožnost, [da] znatno škodujejo konkurenci, in [...] določila višino globe, ki zagotavlja zadosten odvračilni učinek“. V tem okviru je Komisija navedla, da naj bi upoštevala specifično moč vsakega podjetja in torej dejanski vpliv njegovega nezakonitega ravnanja na konkurenco (uvodni izjavi 378 in 379 Odločbe).

36 Da bi presodila te dejavnike, se je Komisija odločila, da se opre na promet, ki so ga zadevna podjetja ustvarila s prodajo natrijevega glukonata na svetovni ravni zadnje leto obdobja, v katerem je trajala kršitev, in sicer leta 1995. Komisija je v tem okviru menila, da so „ti številčni podatki najboljši mogoči pokazatelj zmožnosti udeleženih podjetij, da povzročijo znatno škodo drugim gospodarskim subjektom na skupnem trgu in/ali EGP, zato ker je trg [natrijevega glukonata] globalen“ (uvodna izjava 381 Odločbe). Komisija je dodala, da je bila ta metoda po njenem mnenju podkrepljena z dejstvom, da je šlo za omejevalni sporazum svetovnih razsežnosti, katerega namen je bil zlasti razdeliti trge v svetovnem merilu in posledično v določenih območjih trga EGP izključiti konkurenco. Poleg tega meni, da je dal svetovni promet enega udeleženca omejevalnega sporazuma tudi predstavo o njegovem prispevku k učinkovitosti omejevalnega sporazuma v celoti, oziroma nasprotno, k nestabilnosti, ki bi zanj nastala, če navedeni udeleženec v njem ne bi sodeloval (uvodna izjava 381 Odločbe).

37 Na tej podlagi se je Komisija odločila, da opredeli dve kategoriji podjetij, in sicer, prvič, kategorijo, ki jo sestavljajo „trije glavni proizvajalci natrijevega glukonata, katerih svetovni tržni deleži so bili višji od 20 %“ in drugič, kategorijo, ki jo sestavljajo podjetja „katerih tržni deleži na svetovnem trgu natrijevega glukonata so bili občutno nižji (manj od 10 %)“ (uvodna izjava 382 Odločbe). Tako je Komisija določila izhodiščni znesek 10 milijonov evrov za podjetja prve kategorije, ki vključuje družbe Fujisawa, Jungbunzlauer in Roquette, katerih tržni deleži so znašali približno 36, 25 oziroma 21 %, in izhodiščni znesek 5 milijonov evrov za podjetja, ki spadajo v drugo kategorijo, in sicer družbi Glucona in ADM, katerih tržni deleži so znašali približno 9 %. Ker je bila družba Glucona v skupni lasti družb Akzo in Avebe, je Komisija vsaki izmed njiju določila osnovni znesek 2,5 milijona evrov (uvodna izjava 385 Odločbe).

38 Končno je Komisija, da bi po eni strani zagotovila zadosten odvračilni učinek globe in da bi po drugi strani upoštevala dejstvo, da imajo velika podjetja pravno in gospodarsko znanje ter infrastrukturo, ki jim omogoča, da lažje spoznajo, da je njihovo ravnanje kršitev, in se zavedajo posledic, ki izhajajo iz tega iz prava konkurence, prilagodila ta izhodiščni znesek. Posledično, ob upoštevanju velikosti in vseh sredstev zadevnih podjetij, je Komisija izhodiščne zneske, ki jih je določila družbama ADM in Akzo, pomnožila z multiplikatorjem 2,5 in torej znesek globe glede na težo kršitve določila v višini 12,5 milijona evrov družbi ADM in 6,25 milijona evrov družbi Akzo (uvodna izjava 388 Odločbe).

B – Ugotovitev prometa

1. Trditve strank

39 Družba Roquette v bistvu navaja, da Komisija ni pravilno določila prometa, ki ga je treba upoštevati za izračun osnovnega zneska globe. Po mnenju družbe Roquette je to napačno presojo Komisije mogoče pripisati temu, da je Komisija upoštevala promet, ki je vključeval promet njene „matične lužine“, medtem ko naj bi Komisija priznala, da trg natrijevega glukonata, ki je bil upoštevan za omejevalni sporazum, ni vseboval „matične lužine“.

40 Potem, ko je opozorila, da je bila „matična lužina“ izključena iz uporabe Odločbe, družba Roquette poudarja, da iz njenega dopisa z dne 19. novembra 1999 in iz odgovora z dne 3. maja 1999 na zahtevo Komisije z dne 2. marca 1999 za informacije ter iz njenih pripomb z dne 25. julija 2000 na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah izhaja, da natrijev glukonat v tekoči obliki, ki ga proizvaja, ustreza samo „matični lužini“ iz njenega posebnega postopka proizvodnje in da se zato razlikuje od natrijevega glukonata njenih konkurentov. Na podlagi tega izpodbija, da se Komisija ni mogla zavedati tega, da je „tekoči glukonat“, na katerega se sklicuje družba Roquette, ustrezal „matični lužini“ in ne natrijevemu glukonatu v tekoči obliki, kot ga proizvajajo njeni konkurenti. V zvezi s tem se sklicuje tudi na stališče, ki ga je Komisija zavzela v odgovoru na tožbo, v katerem je posredno priznala, da to, kar družba Roquette imenuje „matična lužina“, ni natanko ista stvar kot natrijev glukonat v tekoči obliki.

41 Družba Roquette izpodbija, da bi nesklicevanje na „matično lužino“ v njenih odgovorih z dne 3. maja 1999 in 21. maja 2001 na zahteve za informacije z dne 2. marca 1999 in 11. maja 2001 lahko utemeljilo, da Komisija ne razlikuje med „matično lužino“ in natrijevim glukonatom v tekoči obliki. Poudarja, da je na zahteve za informacije odgovorila tako, da se je uskladila z oblikami, ki jih je vzpostavila Komisija in ki niso razlikovale med „tekočimi glukonati“ in „matično lužino“. Poleg tega družba Roquette meni, da bi bilo treba informacije, ki jih je sporočila v odgovorih, med katerimi je promet, presoditi glede na prejšnja pojasnila, da njeni tekoči glukonati niso bili proizvodi, relevantni za omejevalni sporazum. Glede tega se sklicuje tudi na odgovor družbe Fujisawa z dne 12. maja 1998, v katerem je priznala, da „matična lužina“ ni končan proizvod in ni bila vključena v omejevalni sporazum. Končno, družba Roquette meni, da dejstvo, da stranke niso omenile izključitve tekočega natrijevega glukonata družbe Roquette iz omejevalnega sporazuma, vsem tretjim osebam in Komisiji ne preprečuje, da bi priznale izključitev „matične lužine“ iz omejevalnega sporazuma. Tako je po mnenju družbe Roquette Komisija lahko vedela, da je bilo to, kar je družba Roquette imenovala „tekoči glukonat“, dejansko „matična lužina“.

42 Družba Roquette zato trdi, da ni mogla domnevati nerazumevanja Komisije v zvezi z naravo njenega tekočega natrijevega glukonata in da če je Komisija menila, da so bile informacije, ki jih je imela, nezadostne, je kršila dolžnost skrbnega ravnanja, ker za namene izračuna prometa ni zahtevala potrebnih pojasnil, kar zadeva razlikovanje med „tekočim glukonatom“ družbe Roquette in glukonatom preostalih podjetij (sodba Sodišča prve stopnje z dne 14. maja 1998 v zadevi Gruber + Weber proti Komisiji, T‑310/94, Recueil, str. II-1043, točka 242). Družba Roquette meni, da bi večja skrbnost Komisije pri ravnanju slednji omogočila pridobiti druge dokumente, ki potrjujejo proizvodnjo „matične lužine“ družbe Roquette. Končno, družba Roquette navaja potrditev njenega predsednika in generalnega direktorja, s katero je bilo potrjeno, da tekoči natrijev glukonat družbe Roquette ustreza „matični lužini“ in da družba Roquette ne proizvaja drugih tekočih natrijevih glukonatov, kot je njegova „matična lužina“.

43 Podredno, družba Roquette meni, da v skladu s sodno prakso preizkus odgovornosti za napako pri izračunu globe ni pomemben in da mora biti zaradi napake posledično globa vsekakor zmanjšana (sodba Sodišča prve stopnje z dne 11. marca 1999 v zadevi Aristrain proti Komisiji, T‑156/94, Recueil, str. II-645, točke od 584 do 586).

44 Posledično, družba Roquette meni, da njen promet, ki ga je bilo treba upoštevati za določitev zneska globe, ne bi smel vključevati prodaj „matične lužine“. Torej naj bi promet, ki je bil za izračun osnovnega zneska globe upoštevan v uvodni izjavi 48 Odločbe, vključeval promet „matične lužine“ družbe Roquette.

45 Posledica te napake pri presoji Komisije naj bi bila, da naj bi bil promet družbe Roquette za proizvod, ki je predmet kršitve, nižji od upoštevanega prometa. Komisija naj bi zaradi te napake pri presoji ravnala v nasprotju s svojimi pravili in pravili Sodišča na tem področju ter z načeloma enakosti in sorazmernosti. Posledično, družba Roquette naj se ne bi smela uvrstiti med proizvajalce „prve kategorije“, katerih tržni delež je višji od 20 % in katerih osnovni znesek globe je določen na 10 milijonov evrov, Komisija pa naj bi naložila previsoko globo.

46 Družba Roquette spet odgovarja, da je v skladu s sodno prakso promet bistven element za presojo pomembnosti podjetja, ki sodeluje v omejevalnem sporazumu, in da se lahko samo promet, ki izhaja iz blaga, ki je predmet omejevalnega sporazuma, upošteva kot kazalnik obsega kršitve (sodba Sodišča z dne 7. junija 1983 v zadevi Musique diffusion française in drugi proti Komisiji, od 100/80 do 103/80, Recueil, str. 1825, točka 120, ter sodbi Sodišča prve stopnje Gruber + Weber proti Komisiji, točka 42 zgoraj, točka 237, in z dne 11. marca 1999 v zadevi Ensidesa proti Komisiji, T‑157/94, Recueil, str. II-707). Meni, da bi ohranitev enake globe po zmanjšanju prometa, ki naj bi sledilo izključitvi rezultatov v zvezi z „matično lužino“, kršilo načeli enakega obravnavanja in sorazmernosti. Dodatno, opozarja na neodvisnost Sodišča prve stopnje glede na Komisijo za določitev glob ob upoštevanju neomejene pristojnosti Sodišča prve stopnje.

47 Komisija zavrača vse navedbe družbe Roquette. Meni, da ji ni nič omogočalo, da bi vedela, ali natrijev glukonat družbe Roquette ustreza „matični lužini“. Po mnenju Komisije je družba Roquette namenoma ohranjala dvoumnost v zvezi s tem. V podporo tej trditvi se sklicuje na odgovora družbe Roquette z dne 3. maja 1999 in 21. maja 2001 na njene zahteve za informacije ter na trgovinske dokumente, priložene dopisu družbe Roquette z dne 19. novembra 1999. Komisija opozarja, da se družba Roquette v vsakem od teh dokumentov sklicuje na tekoči natrijev glukonat, ne da bi podrobneje navedla, da je ta „matična lužina“. Poleg tega naj sklicevanja na tekoči natrijev glukonat in na „matično lužino“ v dopisu družbe Roquette z dne 19. novembra 1999 ne bi omogočala gotovega sklepa, da družba Roquette trži samo tekoči natrijev glukonat vrste „matična lužina“. Komisija poudarja dejstvo, da je družba Roquette vedela, da so bile zahteve za informacije namenjene presoji trga, na katerega vpliva omejevalni sporazum, da bi se lahko opravil izračun glob. Zato meni, da je malo verjetno, da družba Roquette v odgovorih na zahteve za informacije ni omenila narave svojega tekočega natrijevega glukonata zaradi skrbi pri izpolnjevanja formularja, ki ji je bil izročen, in bojazni, da z odmikom od njega ne bi izpolnila obveznosti sodelovanja. Komisija izpodbija upoštevnost sodbe Gruber + Weber proti Komisiji, točka 42 zgoraj, na katero se sklicuje družba Roquette, saj naj bi jo v obravnavanem primeru družba Roquette zavedla v zmoto. Končno, Komisija opozarja, da ni nobena od strank pri omejevalnem sporazumu med postopkom navedla, da bi bilo mogoče natrijev glukonat v tekoči obliki družbe Roquette izločiti iz kartela.

48 Podredno, Komisija poudarja, da tudi če bi moral biti proizvod družbe Roquette v tekoči obliki izključen za izračun njenega prometa v zvezi z natrijevim glukonatom, naj to ne bi vplivalo na izhodiščni znesek v višini 10 milijonov evrov, ki ga je Komisija določila za globo.

49 V zvezi s tem navaja, da mora biti globa sorazmerna s težo in trajanjem kršitve in ne s prometom posameznega podjetja. Smernice naj bi predvidevale, da je treba to težo presoditi glede na naravo kršitve, vpliv kršitve na trg, kjer se to lahko meri, in geografski obseg zadevnega trga. Poleg tega naj bi naslov 1 A smernic in sodna praksa priznavala, da izvajanje načela enakosti za isto ravnanje lahko vodi k uporabi različnih zneskov za zadevna podjetja, ne da bi aritmetični izračun temeljil na tem razlikovanju (sodba Sodišča prve stopnje z dne 13. decembra 2001 v zadevi Acerinox proti Komisiji, T-48/98, Recueil, str. II-3859, točka 90).

50 V primeru v obravnavani zadevi Komisija meni, da čeprav bi bilo treba tržni delež družbe Roquette zmanjšati z 20,96 na 17,4 %, bi družba Roquette ostala eno izmed treh glavnih podjetij proizvajalcev natrijevega glukonata, za katero bi bilo treba določiti izhodiščni znesek v višini 10 milijonov evrov. Ostala bi daleč pred družbo ADM in matičnima družbama Glucone, ki so imele tržni delež manjši od 10 % in ki jim je bila naložena globa v znesku 5 milijonov evrov.

2. Presoja Sodišča prve stopnje

51 Uvodoma je treba poudariti, da je v skladu z uvodnima izjavama 34 in 38 Odločbe res, da je proizvod, ki je predmet kršitve, natrijev glukonat, ki obsega trdni natrijev glukonat, tekoči natrijev glukonat in glukonsko kislino, razen proizvoda, imenovanega „matična lužina“.

52 Poleg tega iz uvodnih izjav 48 in 381 Odločbe izhaja, da je Komisija upoštevala tiste promete, ki so vzeti iz odgovorov strank, udeleženih pri omejevalnem sporazumu, na zahteve Komisije za informacije, in da ti prometi ustrezajo prometom, ki se nanašajo na prodajo natrijevega glukonata na svetovni ravni vsakega od članov omejevalnega sporazuma v zadnjem letu kršitve, in sicer 1995. Tako je Komisija na tej podlagi menila, da je svetovni promet družbe Roquette za leto 1995 za natrijev glukonat znašal 1.229.362.000 evrov, in njen svetovni delež, ki iz tega izhaja, je bil ocenjen na 20,96 % (uvodna izjava 48 Odločbe).

53 Po pisnem vprašanju Sodišča prve stopnje je Komisija potrdila, da vsota 1.229.362.000 evrov ustreza 80.216.582 francoskim frankom (FRF), kar je znesek, ki ga je družba Roquette Komisiji sporočila v odgovoru na zahtevo za informacije z dne 21. maja 2001. Iz tega odgovora z dne 21. maja 2001 izhaja, da znesek 80.216.582 FRF, ki povzema svetovni promet družbe Roquette za natrijev glukonat leta 1995, ustreza vsoti prometov družbe Roquette za natrijev glukonat v trdni obliki (60.517.501 FRF), za natrijev glukonat v tekoči obliki (16.029.382 FRF) in za glukonsko kislino (3.669.699 FRF) leta 1995.

54 Končno, družba Roquette je v repliki dodala potrdilo svojega predsednika in generalnega direktorja, da je leta 1995 in prej pod imenom „tekoči glukonat“ tržila samo „matično lužino“. Komisija ni izpodbijala pravilnosti te izjave niti v dupliki, niti v odgovorih na pisna vprašanja Sodišča prve stopnje, niti na obravnavi.

55 Posledično je res, da je promet družbe Roquette, ki ga je upoštevala Komisija, obsegal promet, opravljen s prodajo „matične lužine“, medtem ko ta proizvod ni bil del predmeta omejevalnega sporazuma. Zato je promet družbe Roquette, upoštevan za določitev zneska globe, napačen. Družbi Roquette je bila tako napačno naložena globa, katere znesek ne odseva ustrezno njenega položaja na trgu proizvoda, ki je bil predmet kršitve.

56 Posledice te napake bo Sodišče prve stopnje po analizi preostalih tožbenih razlogov, ki jih navaja družba Roquette, presodilo v okviru izvrševanja svoje neomejene pristojnosti.

C – Dejanski vpliv omejevalnega sporazuma

1. Uvodne ugotovitve

57 Družba Roquette v bistvu trdi, da Komisija pri presoji njegovega dejanskega vpliva na zadevni trg ni upoštevala omejenega vpliva omejevalnega sporazuma. Torej naj bi Komisija s kršitvijo člena 15 Uredbe št. 17 in načela sorazmernosti delovala v nasprotju s svojo prakso in dobro ustaljeno sodno prakso.

58 V zvezi s tem je treba opozoriti na ustaljeno sodno prakso, na podlagi katere je treba težo kršitev ugotoviti glede na število elementov, kot so zlasti posebne okoliščine zadeve in njen kontekst, in to ne da bi obstajal zavezujoč ali izčrpen seznam meril, ki jih je treba obvezno upoštevati (sklep Sodišča z dne 25. marca 1996 v zadevi SPO in drugi proti Komisiji, C‑137/95 P, Recueil, str. I-1611, točka 54; sodba Sodišča z dne 17. julija 1997 v zadevi Ferriere Nord proti Komisiji, C‑219/95 P, Recueil, str. I-4411, točka 33; sodba Sodišča prve stopnje z dne 20. marca 2002 v zadevi HFB in drugi proti Komisiji, T‑9/99, Recueil, str. II‑1487, točka 443).

59 Komisija je v svojih smernicah (točka 1 A, prvi pododstavek) navedla, da je pri presoji teže kršitve poleg narave te kršitve in obsega zadevnega geografskega trga upoštevala „dejanski vpliv [kršitve] na trg, kjer se to lahko meri“.

60 Kar zadeva obravnavani primer, iz uvodnih izjav od 334 do 388 Odločbe izhaja, da je Komisija dejansko določila globo, določeno glede na težo kršitve, pri čemer je upoštevala tri merila. V tem kontekstu je posebej menila, da je imel omejevalni sporazum „dejanski vpliv“ na trg natrijevega glukonata (uvodna izjava 371 Odločbe).

61 V uvodi izjavi 340 Odločbe je Komisija najprej podala naslednjo analizo:

„Komisija meni, da je imela kršitev, ki so jo v obdobju, na katero se nanaša ta odločba, storila podjetja, ki so pomenila več kot 90 % svetovnega trga in 95 % evropskega trga natrijevega glukonata, dejanski vpliv na ta trg v EGP, ker je bila skrbno izvedena. Kot dogovori, ki se posebej nanašajo na omejevanje prodajnih količin, na oblikovanje cen, višjih, kot bi bile drugače, in na omejevanje prodaj na določene stranke, so morali vplivati na normalno stanje na trgu in posledično vplivali na trg.“

62 V uvodni izjavi 341 Odločbe Komisija poudarja, da „se [je] kar se le da razlikovalo med vprašanjem izvajanja sporazumov in vprašanjem njegovih učinkov na trg“, vendar je bilo „vseeno neizogibno, da so se določene dejanske okoliščine, na podlagi katerih je prišla do ugotovitev o teh dveh vprašanjih, prekrivale“.

63 Ob tem je Komisija najprej analizirala izvajanje omejevalnega sporazuma (uvodne izjave od 342 do 351 Odločbe). Po njenem mnenju so izvajanje omejevalnega sporazuma dokazali različni elementi, ki se nanašajo na to, kar naj bi bilo po mnenju Komisije temelj omejevalnega sporazuma, in sicer na prodajne kvote. Poleg tega se je Komisija sklicevala na dejstvo, da je „[o]mejevalni sporazum zaznamovala stalna skrb po določanju ciljnih in/ali minimalnih cen“, ter dodala, da so po njenem mnenju „[t]e cene [morale] vplivati na ravnanje udeležencev, čeprav jih slednji niso sistematično dosegli“ (uvodna izjava 348 Odločbe). Komisija je ugotovila, da „ni [bilo] mogoče dvomiti o učinkovitosti izvajanja [omejevalnega sporazuma]“ (uvodna izjava 350 Odločbe).

64 Drugič, Komisija je presodila vpliv kršitve na trg natrijevega glukonata. Glede tega se je v uvodnih izjavah od 34 do 41 Odločbe najprej oprla na presojo upoštevnega trga. Dalje je Komisija, ob sklicevanju na presojo, ki jo je opravila že v uvodnih izjavah 235 in 236 Odločbe, trdila, kar izhaja iz dveh preglednic (v nadaljevanju: grafikonov), ki sta bili zaseženi v prostorih družbe Roquette (uvodna izjava 354 Odločbe):

„Gibanje cen, kot izhaja iz [grafikonov] družbe Roquette, zaseženih pri preiskavi, dokazuje, da je bil cilj udeležencev omejevalnega sporazuma vsaj delno dosežen. Dva [grafikona], ki ponazarjata gibanje cen v [francoskih frankih (FRF)] na evropskem trgu natrijevega glukonata od leta 1977 do 1995, prikazujeta padec leta 1985. To gibanje je verjetno izhajalo iz prenehanja prejšnjega omejevalnega sporazuma in povečanja, ki je sledilo uporabi proizvodnih zmogljivosti. Konec [leta] 1986 je raven cen glede na začetek [leta] 1985 padla skoraj za polovico. Zelo verjetno je, da je uporaba sporazumov, s katerimi je bil od [leta] 1986 vzpostavljen nov omejevalni sporazum, znatno prispevala k velikemu povečanju (podvojitvi) cen, ugotovljenih med letoma 1987 in 1989. Po padcu leta 1989, ki je bil manj izrazit kot leta 1985, je raven cen do leta 1995 ostala za okoli 60 % višja kot leta 1987.“

65 V uvodnih izjavah 235 in 236 Odločbe, na kateri se Komisija sklicuje v uvodni izjavi 354, je slednja navedla:

„(235) Dva dokumenta, ki sta bila zasežena med preiskavo v poslovnih prostorih družbe Roquette, sta dovolj natančna in dokazujeta rezultate omejevalnega sporazuma glede natrijevega glukonata. Vsebujeta zlasti [grafikon], ki prikazuje povprečne ,evropske‘ cene natrijevega glukonata od leta 1977 do leta 1995.

(236) [Eden izmed grafikonov] osupljivo prikazuje, da so se leta 1981 in 1987, ko sta začela veljati ‚prvi‘ in ‚ drugi‘ omejevalni sporazum, cene dvigovale. Cene so leta 1985, ko je prenehal veljati‚prvi omejevalni sporazum‘ in je družba Roquette izstopila iz njega, nenadoma padle. Med letoma 1987 in 1989 se je cena natrijevega glukonata močno povečala; dejansko se je podvojila. Potem je od leta 1989 do leta 1995 ostala za okoli 60 % višja od cene v obdobju stagnacije leta 1987. Opozoriti je treba , da je bilo mogoče do leta 1995 ceno natrijevega glukonata, v nasprotju z obdobjem od leta 1981 do leta 1986, ohraniti na zelo visoki ravni.“

66 Dalje, Komisija je povzela, analizirala in zavrnila različne argumente zadevnih strank v upravnem postopku zoper ugotovitev, ki je izhajala iz grafikonov, zaseženih v poslovnih prostorih družbe Roquette. Glede argumentov družbe ADM, ki zatrjuje zlasti, da bi do istega gibanja cen prišlo tudi v odsotnosti omejevalnega sporazuma, je Komisija navedla (uvodna izjave 359, 365 in 369 Odločbe):

„(359) […] Argumenti družbe ADM ne dokazujejo prepričljivo, da izvajanje omejevalnega sporazuma ni moglo imeti nobene vloge pri gibanjih cen. Čeprav je res, da je scenarij, ki ga je predlagala družba ADM, mogoče preveriti v odsotnosti omejevalnega sporazuma, se slednji prav tako popolnoma ujema z obstoječim dogovarjanjem. Povečanje zmogljivosti, ki je bilo zabeleženo sredi 80-ih let, je bilo lahko hkrati vzrok in posledica prenehanja prvega omejevalnega sporazuma (od leta 1981 do leta 1985). Kar zadeva gibanje od leta 1987, je povsem združljivo s ponovno vzpostavitvijo omejevalnega sporazuma, ki se je izvajal v tem obdobju. Posledično dejstva, da je začela cena natrijevega glukonata rasti, ni mogoče v celoti pojasniti le s konkurenco, temveč ga je treba razlagati v luči sporazuma o ‚minimalnih cenah‘, sklenjenega med udeleženci, o razdelitvi tržnih deležev ter o sistemu obveščanja in nadzora. Vsi ti dejavniki so prispevali k uspehu zvišanja cene.

[…]

(365) [Eden izmed grafikonov], zaseženih pri družbi Roquette, potrjuje, da so cene med letoma 1991 in 1995, in sicer v obdobju, ko je bila družba ADM udeležena pri omejevalnem sporazumu, ostale stabilne ali so se malo znižale. Nič ne kaže na to, da bi se cene močno znižale, in še manj, da ne bi zagotavljale donosnosti. Izstop družbe ADM s trga najverjetneje pojasnjujejo veliki tehnični problemi, s katerimi se je spopadla takoj po pridružitvi k omejevalnemu sporazumu in ki se jih ni rešila. Zato ni nikoli mogla izkoristiti svojih prodajnih kvot.

[…]

(369) Nazadnje, ni predstavljivo, da so se stranke v tako dolgem obdobju večkrat odločile za sestanke po svetu, da bi si dodelile prodajne kvote, določile cene in si razdelile kupce med prav tako dolgim obdobjem, ob upoštevanju, med drugim, takih tveganj, čeprav po njihovem mnenju omejevalni sporazum ni imel vpliva oziroma je imel omejen vpliv na trg natrijevega glukonata.“

67 Glede na to analizo je mogoče različne očitke, ki jih navaja družba Roquette v zvezi s prikazom, ki ga je Komisija podala o obstoju dejanskega vpliva omejevalnega sporazuma, razlikovati glede na to, ali se nanašajo na sklepanja Komisije iz izvajanja omejevalnega sporazuma, iz elementov, ki jih je Komisija upoštevala za prikaz izvajanja in učinka omejevalnega sporazuma, ali iz neupoštevanja Komisije drugih elementov pri presojanju dejanskega vpliva omejevalnega sporazuma.

2. Glede tega, da naj bi Komisija izbrala napačen pristop za dokazovanje, da je imel omejevalni sporazum dejanski vpliv na trg

a) Trditve strank

68 Družba Roquette zunaj izpodbijanj upoštevnosti elementov, ki jih je Komisija upoštevala za dokazovanje izvajanja in učinka omejevalnega sporazuma, izpodbija možnost Komisije, da iz sklepanj, opravljenih glede izvajanja omejevalnega sporazuma, dokaže obstoj dejanskega vpliva.

69 Družba Roquette se še posebej ne strinja, po eni strani, z analizo Komisije v uvodnih izjavah od 340 do 351 Odločbe, v katerih slednja trdi, da ker se je omejevalni sporazum skrbno izvajal, je moral vplivati na normalno stanje, in da učinkovito izvajanje sporazumov ne predpostavlja nujno natančne uporabe enakih cen in obsegov na trgu, ampak da naj bi zadostovalo približanje dogovorjeni ravni. Družba Roquette po drugi strani izpodbija sklepanje Komisije v uvodni izjavi 369 Odločbe iz nepretrganih sestankov strank v dolgem obdobju kljub tveganjem obstoja vpliva na trg.

70 Komisija izpodbija utemeljenost te argumentacije.

b) Presoja Sodišča prve stopnje

71 Najprej je treba opozoriti, da je Komisija, v skladu s točko 1 A, prvi pododstavek, smernic, pri izračunu globe glede na težo kršitve upoštevala zlasti „dejanski vpliv [kršitve] na trg, kjer se to lahko meri“.

72 Glede na to je treba presoditi natančen pomen besedila, „kjer se ta [dejanski vpliv] lahko meri“. Še zlasti je treba ugotoviti, ali lahko Komisija v skladu s tem besedilom pri izračunu glob upošteva dejanski vpliv kršitve, samo če in v delu, v katerem lahko ta vpliv tudi količinsko opredeli.

73 Tako, kot pravilno zatrjuje Komisija, presoja vpliva omejevalnega sporazuma na zadevni trg nujno pomeni uporabo hipotez. V tem okviru mora Komisija preučiti zlasti, kakšne bi bile cene zadevnega proizvoda, če omejevalnega sporazuma ne bi bilo. Vendar je pri preučevanju vzrokov za dejansko gibanje cen tvegano špekulirati o vlogi vsakega izmed njih. Upoštevati je treba objektivno okoliščino, da so se stranke zaradi omejevalnega sporazuma o cenah jasno odrekle konkuriranju pri cenah. Tako presoja vpliva, ki je posledica drugih dejavnikov, kot je prostovoljno vzdržanje strank omejevalnega sporazuma, nujno temelji na razumnih in ne z natančnostjo količinsko opredeljivih verjetnostih.

74 Zato Komisiji, razen tega, da je izpustila to merilo, ki bi ga bilo mogoče upoštevati pri določitvi polnega učinka globe, ni mogoče očitati, da se je oprla na dejanski vpliv omejevalnega sporazuma na upoštevni trg, kljub dejstvu, da tega vpliva ni mogla količinsko opredeliti oziroma o tem podati številčne ocene.

75 Zato je treba dejanski vpliv omejevalnega sporazuma na zadevni trg šteti za dovolj dokazanega, če Komisija lahko predloži konkretne in verodostojne indice, ki z razumno verjetnostjo kažejo, da je imel omejevalni sporazum vpliv na ta trg.

76 V obravnavanem primeru iz povzetka analize Komisije izhaja (glej točke od 61 do 66 zgoraj), da se je slednja pri ugotovitvi, da je obstajal „dejanski vpliv“ omejevalnega sporazuma na trg, oprla na dva indica. Na eni strani se je sklicevala na dejstvo, da so udeleženci omejevalnega sporazuma skrbno izvajali omejevalne sporazume (glej zlasti uvodno izjavo 340 Odločbe, povzeto v točki 61 zgoraj) in da so slednji trajali dolgo (uvodna izjava 369 Odločbe, povzeta v točki 66 zgoraj). Na drugi strani je presodila, da so grafikoni, zaseženi v prostorih družbe Roquette, pokazali določeno skladnost med cenami, določenimi z omejevalnim sporazumom, in dejanskimi cenami udeležencev omejevalnega sporazuma na trgu (uvodna izjava 354 Odločbe, povzeta v točki 64 zgoraj).

77 Najprej je treba poudariti, da se Komisija ni zadovoljila zgolj s tem, da je na podlagi dejanskega izvajanja omejevalnega sporazuma sklepala na dejanski vpliv na trg natrijevega glukonata. Kot namreč izhaja iz zgoraj navedenih izsekov Odločbe, je Komisija skušala kolikor le mogoče ločeno obravnavati izvajanje omejevalnega sporazuma in njegov dejanski vpliv na trg, s tem da je v bistvu zavzela stališče, da je izvajanje omejevalnega sporazuma predhodni in nujni pogoj za dokaz njegovega dejanskega vpliva, pri čemer pa ni zadosten pogoj za ta dokaz (v tem smislu glej uvodno izjavo 341 Odločbe). Res je, da je Komisija v uvodni izjavi 341 Odločbe priznala, da je bilo „neizogibno, da bi se določena posebna dejstva, na podlagi katerih je prišlo do ugotovitev o teh dveh vprašanjih, prekrivala“ – razlog, zaradi katerega Komisija v okviru vsakega dela svoje analize ni vednouporabila ustreznih izrazov, kot trdi družba Roquette – vendar ostaja dejstvo, da Komisiji ni mogoče očitati, da je izenačila izvajanje in dejanski vpliv omejevalnega sporazuma. Poleg tega, zato ker je predhodni pogoj za dejanski vpliv omejevalnega sporazuma, dejansko izvajanje omejevalnega sporazuma pomeni začetni indic obstoja dejanskega vpliva omejevalnega sporazuma.

78 Poleg tega Komisiji ni mogoče očitati, da je menila, da je bila v primeru, kot je obravnavani, v katerem so udeleženci omejevalnega sporazuma pomenili več kot 90 % svetovnega trga in 95 % trga EGP natrijevega glukonata ter vlagali znatne napore v organizacijo, izvajanje in nadzor nad sporazumi tega omejevalnega sporazuma, izvedba slednjega močan pokazatelj, da je prišlo do vplivov na trg, ker se je Komisija (glej točko 167 zgoraj) v tem primeru ni omejila na to analizo.

79 Poleg tega je Komisija lahko pravilno štela, da teža tega indica raste s trajanjem omejevalnega sporazuma. Pravilno izvajanje kompleksnega omejevalnega sporazuma, ki se, kot v tem primeru, nanaša na določitev cen, razdelitev trgov in izmenjavo informacij, ima za posledico zlasti velike administrativne stroške in stroške upravljanja. Komisija je tako lahko razumno presodila, da dejstvo, da so podjetja nadaljevala kršitev in dolgo zagotavljala učinkovito administrativno upravljanje, in to kljub tveganjem, ki jih vključujejo te nezakonite dejavnosti, kaže, da so imeli udeleženci omejevalnega sporazuma od njega določeno korist in je sporazum posledično imel dejanski vpliv na zadevni trg, kljub temu da ta vpliv ni bil količinsko opredeljiv.

80 Torej Komisija ni uporabila napačnega pristopa za presojo dejanskega vpliva omejevalnega sporazuma na trg natrijevega glukonata.

3. Očitki glede elementov, ki jih je Komisija upoštevala in ki potrjujejo izvajanje in učinke omejevalnega sporazuma

a) V zvezi z različnimi stopnjami omejevalnega sporazuma

Trditve strank

81 Družba Roquette meni, da Komisija v Odločbi razlikuje tri stopnje izvajanja kršitve, in sicer „pripravljalno“ stopnjo (od maja 1986 do aprila 1987), „izvedbeno“ stopnjo (od aprila 1987 do maja 1990, datuma, ko je družba ADM vstopila v omejevalni sporazum) in stopnjo „razpada“ (od maja 1990 do junija 1995). Družba Roquette trdi, da to razlikovanje očitno temelji na ravni učinka omejevalnega sporazuma na trg in da Komisija ni ustrezno presodila učinkov omejevalnega sporazuma na prvi in zadnji stopnji.

82 Družba Roquette meni, da na pripravljalni stopnji ni bilo nobenega protikonkurenčnega učinka na zadevni trg, ker so takrat stranke zgolj vzpostavile stike in naj bi se samo sporazumele o vodilnih načelih omejevalnega sporazuma. Ravno tako, kot je Komisija v uvodni izjavi 106 Odločbe priznala, da sestanek iz maja 1986 ni imel učinka in se torej ne bi smel upoštevati za presojo učinka omejevalnega sporazuma, družba Roquette meni, da sestanek z dne 19. in 20. februarja 1987 ni imel učinka in ga torej Komisija tudi ne bi smela upoštevati. Po mnenju družbe Roquette naj bi med slednjim sestankom prenehala veljati samo načela omejevalnega sporazuma, ne pa načini izvajanja, ki naj bi se prenehali šele na sestanku z dne 11. in 12. aprila 1987. Zato bi Komisija lahko upoštevala učinke kršitve šele od aprila 1987, in ne od februarja 1987, kot je storila.

83 Družba Roquette poleg tega meni, da Komisija pri presoji učinkov omejevalnega sporazuma na trg ni upoštevala slabega delovanja omejevalnega sporazuma v obdobju razpada. Tako naj Komisija ne bi upoštevala vprašljivosti sistema nadomestil zaradi nezmožnosti družbe ADM, da izkoristi kvote, ki so ji bile dodeljene ob vstopu v omejevalni sporazum, medtem ko naj bi Komisija ta dejstva priznala v uvodnih izjavah 100, 200 in 209 Odločbe. Komisija naj tudi ne bi upoštevala neizvajanja načel, ki so bila dogovorjena na sestankih, zlasti kar zadeva sporočanje podatkov v zvezi s prodajo in izpolnjevanje kvot s strani strank. Družba Roquette še posebej zatrjuje, da Komisija ni upoštevala njene zavrnitve udeležbe pri sistemu zunanjega nadzora, kar ji je dodelilo manevrski prostor.

84 Komisija predlaga, naj se ta argumentacija zavrne.

Presoja Sodišča prve stopnje

85 Kar zadeva neupoštevanje različnih obdobij omejevalnega sporazuma, je treba najprej ugotoviti, da Komisija v nasprotju s trditvami družbe Roquette ni dokazala ravni vpliva omejevalnega sporazuma glede na vsako stopnjo omejevalnega sporazuma. Iz uvodne izjave 352 in naslednjih Odločbe namreč izhaja, da je Komisija upoštevala vpliv omejevalnega sporazuma na podlagi edinega obdobja, ki pokriva celotno trajanje kršitve.

86 Poleg tega, kar zadeva odsotnost učinka omejevalnega sporazuma v pripravljalnem obdobju omejevalnega sporazuma, je res, da iz Odločbe izhaja, da so družbe Benckiser GmbH (ki je leta 1988 prenesla dejavnost v zvezi z natrijevim glukonatom na družbo Jungbunzlauer), Fujisawa, Glucona in Roquette med sestankom z dne 19. in 20. februarja 1987 v Amsterdamu sklenile splošni okvirni sporazum, katerega podrobna pravila je bilo treba preučiti na naslednjem sestanku, ki je bil predviden dva meseca kasneje v Vancouvru (uvodni izjavi 108 in 109 Odločbe), in da so iste stranke, tako kot družba Finnsugar, na sestanku z dne 11. in 12. aprila 1987 v Vancouvru podrobneje določile načela izvajanja omejevalnega sporazuma (uvodne izjave 112, 113, 115 in 116 Odločbe).

87 Na sestanku z dne 19. in 20. februarja 1987 v Amsterdamu pa je bilo, kar zadeva določitev, zamrznitev in spoštovanje tržnih deležev na podlagi dejanske letne prodaje ali prodaje prejšnjih dveh let, dogovorjeno, da bi morala prodaja leta 1986 veljati kot priporočilo (uvodna izjava 108 Odločbe), in da bi se morali tržni deleži razdeliti glede na določen porazdelitveni ključ. Slednji element izhaja iz opombe predstavnika družbe Roquette z dne 3. marca 1997, ki jo je družba Roquette predložila Komisiji med upravnim postopkom. Posledično so bile na sestanku z dne 19. in 20. februarja 1987 v Amsterdamu dogovorjene vsaj določene izvajalne podrobnosti med strankami, ki so omogočale delno izvajanje omejevalnega sporazuma. Torej ni mogoče izpodbijati njegovega izvajanja od tega dne in to kljub različnim poznejšim podrobnostim.

88 Kar zadeva neupoštevanje zmanjšanja učinkov omejevalnega sporazuma v obdobju razpada, je res, da iz Odločbe izhaja, da je neizkoriščanje kvot družbe ADM povzročilo številna trenja med različnimi člani omejevalnega sporazuma in zahteve za opustitev sistema nadomestil (glej zlasti uvodne izjave 100, 200 in 209 Odločbe). Vendar je nezmožnost družbe ADM, da izpolni svoje prodajne kvote, medtem ko so preostale stranke omejevalnega sporazuma omejevale svojo ponudbo proizvoda, še bolj zmanjšala ponudbo natrijevega glukonata na trgu, kar naj ne bi oslabilo učinka omejevalnega sporazuma na trgu, ampak ga prej okrepilo.

89 Poleg tega, kar zadeva trditve družbe Roquette glede tega, da stranke niso spoštovale sporočila o podatkih v zvezi z njihovimi prodajami, in ob upoštevanju kvot v tem obdobju razpada, je treba ugotoviti, da je družba Roquette v podporo tej trditvi navedla samo svojo zavrnitev udeležbe pri sistemu zunanjega nadzora, ki ji je puščala manevrski prostor. Torej, na podlagi ustaljene sodne prakse nameravano dejansko ravnanje podjetja ni pomembno za namene presoje vpliva omejevalnega sporazuma na trg, ker je treba upoštevati učinke, ki izvirajo iz celotne kršitve, pri kateri je sodelovalo (sodba Sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Komisija proti Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, str. I-4125, točki 150 in 152, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 9. julija 2003 v zadevi Archer Daniels Midland in Archer Daniels Midland Ingredients proti Komisiji, T‑224/00, Recueil, str. II-2597, točki 160 in 167). Posledično je tudi trditev neupoštevanja zmanjšanja učinkov omejevalnega sporazuma v obdobju razpada neutemeljena.

90 Nazadnje, čeprav naj bi se izkazalo, da se omejevalni sporazum ni izvajal v pripravljalnem obdobju in obdobju razpada, to samo po sebi nikakor ne more potrditi neobstoja vpliva tega omejevalnega sporazuma na trg. Vpliv omejevalnega sporazuma ni nujno povezan z njegovim trajanjem. Tako ni mogoče izključiti, da če učinek omejevalnega sporazuma ne obstaja v dolgem obdobju, je pa razdejalen v kratkem obdobju, je učinek tega omejevalnega sporazuma enako pomemben kot učinek omejevalnega sporazuma, ki ima neki učinek v celotnem obdobju obstoja. Posledično neobstoj učinka ali obstoj omejenega učinka omejevalnega sporazuma v nekih obdobjih, čeprav bi bil dokazan, ne potrjuje nujno manjšega učinka od učinka omejevalnega sporazuma, ki je trajal ves čas njegovega trajanja.

91 Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba očitke družbe Roquette glede neupoštevanja različnih obdobij omejevalnega sporazuma zavrniti.

b) V zvezi z neuresničitvijo ciljev omejevalnega sporazuma v izvedbenem obdobju

Uvod

92 Družba Roquette tudi meni, da je imel omejevalni sporazum omejen dejanski vpliv na „izvedbeni“ stopnji (od aprila 1987 do maja 1990), ki je Komisija ni primerno upoštevala. Še posebej, družba Roquette navaja neupoštevanje omejenih učinkov omejevalnega sporazuma zaradi slabotnosti nadzornega sistema in neuresničevanje ciljev omejevalnega sporazuma, kot so vzpostavitev kvot, določitev cen in razdelitev strank.

93 V zvezi s tem je treba predvsem poudariti, da Komisija v obravnavanem primeru ne dokaže učinka omejevalnega sporazuma na podlagi polne uresničitve njegovih ciljev. Komisija meni, da izmenjave informacij med strankami, podrobna opredelitev tržnih deležev, določitev ciljnih in/ali minimalnih cen ter dodelitev strank članom omejevalnega sporazuma na sestankih najprej potrjujejo izvajanje omejevalnega sporazuma. Ob upoštevanju tega izvajanja in razvoja cen na trgu natrijevega glukonata, kot po mnenju Komisije izhaja iz grafikonov, zaseženih v prostorih družbe Roquette, Komisija sklepa na vsaj delno uresničitev prvega cilja, ki ga zasledujejo člani omejevalnega sporazuma, in sicer umetno vzdrževanje visokih cen natrijevega glukonata (uvodna izjava 354 Odločbe).

94 Zato je treba ponovno preučiti vsakega od ugovorov družbe Roquette v zvezi z neuresničitvijo ciljev omejevalnega sporazuma, da bi določili, ali bi ti lahko ogrozili obstoj izvajanja, kot ga dokazuje Komisija. Ker namreč izvajanje omejevalnega sporazuma pomeni predhodni pogoj za obstoj dejanskega vpliva navedenega omejevalnega sporazuma, vprašljivost izvajanja omejevalnega sporazuma pa onemogoči dokaz obstoja dejanskega vpliva omejevalnega sporazuma.

Nadzorni sistem

– Trditve strank

95 Družba Roquette zatrjuje, da je bil nadzorni sistem (uvodna izjava 91 Odločbe), ki se šteje za ključni element učinkov omejevalnega sporazuma, popolnoma slaboten. Komisija naj bi to priznala v uvodnih izjavah 93, 172, 195 in 214 Odločbe, družba Roquette pa naj bi to poudarila v svojem memorandumu o sodelovanju z dne 22. julija 1999 (v nadaljevanju: memorandum z dne 22. julija 1999), v katerem naj bi bilo navedeno, da so stranke sporazuma zagotovile neresnične podatke. Vendar naj Komisija ne bi upoštevala te slabosti nadzornega sistema v svoji presoji teže kršitve.

96 Komisija predlaga, naj se ta argumentacija zavrne.

– Presoja Sodišča prve stopnje

97 Kar zadeva nadzorna sistema, in sicer najprej tistega, ki ga zagotavlja posrednik švicarskega skrbnika, ki je zbiral statistične podatke o članih omejevalnega sporazuma, ter tistega, s katerim je eden od članov omejevalnega sporazuma zbiral podatke od različnih članov omejevalnega sporazuma, da bi jih nato razdelil preostalim članom omejevalnega sporazuma (uvodna izjava 92 Odločbe), ni sporno, da sta izvrstno delovala, tako da podatki, povzeti v teh sistemih, ne odsevajo popolnoma dejanskega stanja trga.

98 Vendar pa noben od elementov, ki jih uveljavlja družba Roquette, ne more povzročiti dvoma o tem, da so stranke omejevalnega sporazuma sporočile podatke v okviru nadzornega sistema. Poleg tega so morali imeti sporočeni podatki, četudi priznamo njihovo približnost, vsaj določeno pomembnost in torej uporabnost za stranke omejevalnega sporazuma. Stranke nikoli niso prenehale sporočati podatkov v nadzorni sistem in so nadaljevale srečanja, na katerih so o njih razpravljale in na tej podlagi določile kvote.

99 Posledično je Komisija v uvodni izjavi 344 Odločbe lahko veljavno sklepala, da so stranke izvajale nadzorni sistem, tudi če je bil nepopoln.

Kvote

– Trditve strank

100 Družba Roquette zatrjuje, da je bil cilj vzpostavitve sistema prodajnih kvot v veliki meri oslabljen s slabotnostjo nadzornega sistema. Uvodne izjave 181, 196, 200, 209 in 225 Odločbe poleg tega dokazujejo dejstvo, da je bilo izpolnjevanje kvot ves čas izvor težav. Poleg tega naj bi družba Roquette med sodelovanjem s Komisijo pozornost usmerila v neizpolnjevanje kvot. Tako naj bi v memorandumu z dne 22. julija 1999 navedla, da je vedno proizvajala in prodajala na ravni svojih polnih industrijskih zmogljivosti – izključujoč iz tega vsako misel na omejitve proizvodnje ali prodaje –, pri čemer sledi razvoju povpraševanja. Družba Roquette poudarja, da Komisija ni izpodbijala tega stanja dejstev, ampak da ga ni upoštevala pri analizi. Navedla je tudi, da so določeni člani omejevalnega sporazuma prekoračili prodajne kvote, kar naj bi povzročilo dvom o verodostojnosti trditev Komisije v zvezi s natančnostjo dodeljenih letnih količin (uvodna izjava 347 Odločbe). Nazadnje družba Roquette meni, da njeno analizo potrjujejo njene znatne prekoračitve dodeljenih kvot, kar naj bi se izražalo z izgubo pomembne stranke po uporabi sankcije, ki so ji jo naložili preostali člani omejevalnega sporazuma.

101 Družba Roquette izpodbija utemeljevanje, ki jo je na podlagi majhnih razlik med dogovorjenimi kvotami in dejansko prodanim obsegom privedlo do mnenja, da so stranke sistem kvot „dejansko izvajale“ (uvodna izjava 346 Odločbe). Po mnenju družbe Roquette ni mogoče tako sklepati iz številk, ki so jih sporočile stranke v okviru omejevalnega sporazuma, ker naj bi bilo jasno ugotovljeno, da so bile te številke v večini napačne in ker v njenem primeru sistem kvot ni imel nobenega vpliva na njeno trgovinsko politiko. Neučinkovitost sistema kvot naj bi dokazovala nemoč članov omejevalnega sporazuma, da družbi Roquette ali ADM zavežejo k izpolnjevanju njihovih kvot. Nazadnje družba Roquette izpodbija, da je lahko Komisija v uvodni izjavi 347 Odločbe presodila izvajanje kvot, kot da izvira iz „skrbnega načrtovanja“, saj določitev kvot s sistemom nadomestil zmanjša njihovo strogost.

102 Komisija predlaga, naj se te trditve zavrnejo.

– Presoja Sodišča prve stopnje

103 Kar zadeva upoštevanje kvot s strani Komisije, družba Roquette meni, prvič, da učinkovitost sistema kvot v velikem delu slabi slabost nadzornega sistema. Ker torej, kot je navedeno v točki 98 zgoraj, morebitne slabosti nadzornega sistema niso mogle postaviti pod vprašaj njegovega izvajanja, te zaradi tega nadzornega sistema tudi niso mogle vplivati na izvajanje sistema kvot.

104 Drugič, družba Roquette zatrjuje, da stranke niso izpolnjevale kvot. Če je res, kot navaja Komisija v Odločbi, da določeni elementi potrjujejo, da nekateri izvajalci kvot niso izpolnjevali, je treba poudariti, da so stranke nadaljevale redno razpravljanje o teh kvotah in njihovo izpolnjevanje. To zadosti potrjuje, da je bil sistem kvot načrtovan med strankami in da je bil vsaj delno izvajan. Če bi bile namreč razprave o kvotah samo teoretične, kot zatrjuje družba Roquette, se stranke ne bi potrudile in nadaljevale razprav o teh kvotah.

105 Poleg tega je očitno, ne da bi družba Roquette to izpodbijala, da so se nekatere stranke sprle v zvezi z izpolnjevanjem teh kvot. Tako se je, ko so pooblaščenci družbe Finnsugar sporočili namen, da znatno povečajo svoj tržni delež, govorilo o sporu med strankami (uvodna izjava 125 Odločbe). Dejstvo, da je družba Finnsugar podala to izjavo o nameri, in odziv, ki ga je izzvala, pomenita indic obstoja predhodnega sporazuma o kvotah in razdelitve tržnih deležev. Enako nagovarjanje k temu, naj družba ADM izpolni svoje kvote, in nezadovoljstvo družbe Glucona, ki je sledilo neizpolnjevanju navedenih kvot družbe ADM, kažeta na to, da se je družba Glucona čutila povezano s kvotami, ki so bile dodeljene strankam na podlagi omejevalnega sporazuma, in zato z lastnimi kvotami, kar omogoča predpostavko, da jih je v danem trenutku izpolnjevala (uvodna izjava 193 Odločbe).

106 Tretjič, družba Roquette trdi, da se Komisija ni mogla zanesti na številke, ki so jih stranke sporočile v okviru omejevalnega sporazuma, ker naj bi bilo dokazano, da so bile te številke večino časa nepravilne. Posledično družba Roquette meni, da Komisija ni mogla dokazati izvajanja omejevalnega sporazuma s tem, da se je oprla na majhno razliko med kvotami in dejansko prodanim obsegom.

107 Če nedvomno ni mogoče izključiti, da so nekatere stranke omejevalnega sporazuma posredovale neresnične podatke, za katere so preostale stranke domnevale, da so točni, so si stranke gotovo sporočile številke ter natančno določile in dodelile tržne deleže. Ti elementi kažejo na izvajanje omejevalnega sporazuma.

108 Četrtič, družba Roquette trdi, da dejstvo, da niti ona sama niti družba ADM nista mogli biti zavezani k izpolnitvi svojih kvot, potrjuje nedelovanje sistema nadomestil. Poleg tega družba Roquette meni, da je določitev kvot, ki ustreza sistemu nadomestil, taka, da zmanjša njegovo strogost in da posledično Komisija ne more sklepati zgolj iz izvajanja kvot, da so jih stranke skrbno načrtovale.

109 V zvezi s tem je treba opozoriti, da je sistem nadomestil v tem, da na letni podlagi poveča ali zmanjša razliko med letno kvoto, dodeljeno podjetju, in njegovimi dejanskimi prodajami, kvotami, dodeljenimi temu podjetju naslednje leto. Tako se je podjetju, ki eno leto prekorači letno kvoto, ki mu je bila dodeljena, naslednje leto njegova letna kvota zmanjšala za razliko med njegovo kvoto in dejanskimi prodajami prejšnjega leta, in obratno (uvodna izjava 99 Odločbe).

110 Vendar pa dejstvo, da družbi ADM in Roquette nista mogli nikoli biti zavezani k izpolnjevanju svojih kvot, ne potrjuje nujno neizvajanja sistema nadomestil. Namreč to, da je družba ADM kopičila presežek kvot v primerjavi z drugimi člani omejevalnega sporazuma zato, ker ni uspela izpolniti svoje kvote, kar je povzročilo nezadovoljstvo družbe Glucona glede tega (uvodna izjava 193 Odločbe), dokazuje, da je bilo neizpolnjevanje kvot družbe ADM sankcionirano in da je sistem nadomestil deloval. Sicer se iz tega, da sistem nadomestil slabi strogost kvot, ne sme sklepati na to, da je bil načrtovan z manjšo ali večjo skrbnostjo. Skrbnost, ki jo dokazuje Komisija, se vsekakor nanaša samo na vzpostavitev kvot kot takih. Nazadnje, dejansko manjka trditev, ker v obravnavanem primeru sistem nadomestil ne slabi strogosti kvot; sistem nadomestil namreč ne omogoča razlikovanja sankcije od neizpolnjevanja kvot. Poleg tega družba Roquette sama opozarja, da stranka ni mogla zlorabiti tega sistema nadomestil, ker, kot izhaja iz memoranduma z dne 22. julija 1999, jo je njeno neizpolnjevanje kvot stalo izgube družbe Glucona, pomembne stranke za trg natrijevega glukonata, in to z uporabo sankcije, ki so ji jo naložili drugi člani omejevalnega sporazuma.

111 Komisija je torej dokazala obstoj izvajanja sistema kvot.

Cene

– Trditve strank

112 Družba Roquette tudi meni, da ni določitev minimalnih in/ali ciljnih cen v praksi nikoli dejansko delovala. Uvodni izjavi 199 in 209 Odločbe ter memorandum z dne 22. julija 1999 naj bi potrjevali, da stranke niso izpolnjevale minimalnih in/ali ciljnih cen. Trditev v uvodni izjavi 219 Odločbe, da bi morale biti minimalne in/ali ciljne cene izpolnjene, je bila dokazana samo, kar zadeva družbo Glucona.

113 Družba Roquette poleg tega meni, da Komisija ni upoštevala podatkov, ki ji jih je predložila in ki omogočajo dokaz, da so bile razlike med cenami, ki so jih določile stranke, in njenimi cenami zelo velike ter da so bile njene cene načrtno nižje od ciljnih in/ali minimalnih cen. Za prikaz tega družba Roquette v svoji tožbi in v obliki preglednice povzema seznam njenih glavnih kupcev v Evropi in njenih cen med letoma 1989 in 1994.

114 Družba Roquette poleg tega trdi, da je v memorandumu z dne 22. julija 1999 Komisijo opozorila na dejstvo, da je bila ciljna cena, ki so jo določile stranke, samo teoretična.

115 Poleg tega družba Roquette meni, da trditev Komisije, da je izvajanje sporazumov o cenah dokazano, ko se uporabljene cene približajo dogovorjeni ravni (uvodna izjava 348 Odločbe), v obravnavanem primeru velja samo za ciljne cene, in ne za minimalne cene.

116 Komisija predlaga, naj se te trditve zavrnejo.

– Presoja Sodišča prve stopnje

117 Kar zadeva nedelovanje sistema minimalnih in/ali ciljnih cen, ni sporno, da so se stranke sklicevale na določene primere neuporabe dogovorjenih cen (glej zlasti uvodni izjavi 199 in 209 Odločbe).

118 Vendar iz tega ni mogoče sklepati, da ciljne in/ali minimalne cene nikoli niso bile izvajane. Tako, kot priznava družba Roquette, iz uvodne izjave 219 Odločbe izhaja, da je družba Glucona sledila ciljnim cenam.

119 Poleg tega v nasprotju s trditvijo družbe Roquette ta uvodna izjava ni edina potrditev tega, da so nekatere stranke uporabljale dogovorjene cene. Iz uvodne izjave 204 Odločbe tako izhaja, da notranja opomba družbe Jungbunzlauer potrjuje njeno uporabo minimalne cene, dogovorjene na sestanku omejevalnega sporazuma.

120 Komisija je torej utemeljeno dokazala, da cene, ki so jih določile stranke, niso bile samo teoretične in da so stranke izvajale sporazume o cenah, tudi če ne načrtno.

121 Tega sklepa ne omaja dejstvo, pod predpostavko, da je sprejeto, da se družba Roquette ni nikoli ravnala po določitvi cen, kot ji jih je vzpostavil omejevalni sporazum, in da naj bi se njena dejanska cena načrtno in znatno razlikovala od ciljne cene. Kot je navedeno v točki 89 zgoraj, na stopnji preizkusa opredelitve teže kršitve s strani, ki ga opravi Komisija, ni dolžnost Sodišča prve stopnje, da preizkusi ravnanja podjetja, če učinki, ki jih je treba upoštevati za določitev splošne ravni glob, niso tisti, ki izvirajo iz dejanskega ravnanja, na katerega se podjetje sklicuje, ampak tisti, ki izvirajo iz celotne kršitve, pri kateri je bilo udeleženo.

122 Končno, družba Roquette meni, da stališče Komisije, da dejansko izvajanje omejevalnega sporazuma o ciljnih cenah in obsegu prodaje ne predpostavlja nujno, da so na trgu natanko enake cene in obsegi, ampak da določitev cen s strani strank, ki se približujejo dogovorjeni ravni, zadostuje za dokaz uporabe sporazuma (uvodna izjava 348 Odločbe), ne velja v obravnavanem primeru. Meni, da je to stališče Komisije upoštevno samo glede na ciljne cene, ne pa za minimalne cene. V obravnavanem primeru naj bi bile torej samo minimalne cene. V zvezi s tem zadostuje ugotovitev, da družba Roquette še naprej ne dokaže, v čem bi se moralo tako stališče razlikovati za minimalne cene.

123 Komisija je torej pravilno sklepala, da so stranke izvajale omejevalni sporazum o cenah natrijevega glukonata.

Razdelitev strank

– Trditve strank

124 Družba Roquette trdi, da ni nikoli sodelovala pri dogovorih v zvezi s strankami in da je svoja znanja na področju obsega trga obdržala zase, kar naj bi potrjevalo neučinkovitost sistema izmenjave strank in torej povzročalo dvome o učinku omejevalnega sporazuma.

125 Komisija ni navedla posebnih trditev v zvezi s tem.

– Presoja Sodišča prve stopnje

126 Kar zadeva trditve družbe Roquette v zvezi z neučinkovitostjo sistema izmenjave strank, je treba opozoriti, da družba Roquette to trditev opira samo na svojo neudeležbo pri navedeni izmenjavi.

127 Taka okoliščina pa ne omogoča izpodbijanja izvajanja izmenjave strank med preostalimi strankami omejevalnega sporazuma, kot izhaja iz zapisnikov s sestankov z dne 9. avgusta 1989 v Zürichu (uvodna izjava 137 Odločbe) in iz ročno pisanih opomb družbe Roquette na sestankih z dne 28. novembra 1989 v Hakoneju ter z dne 10. in 11. junija 1991 v Ženevi (uvodni izjavi 148 in 177 Odločbe).

128 Kot je navedeno v točki 89 zgoraj, je na tej stopnji analize teže kršitve vsekakor treba upoštevati samo učinke, ki izvirajo iz kršitve v celoti, in ne ravnanja posameznega od udeležencev pri kršitvi. Ker se ugovori družbe Roquette nanašajo samo na njeno ravnanje, tega argumenta na tej stopnji analize ni mogoče sprejeti.

129 Komisija je torej lahko pravilno sklepala na obstoj izvajanja izmenjave strank med strankami omejevalnega sporazuma.

130 Za vse zgoraj navedene razloge je treba presoditi, da Komisija ni storila napake s tem, ko je menila, da so stranke izvajale omejevalni sporazum.

c) Očitki v zvezi z upoštevanjem učinkov omejevalnega sporazuma na podlagi grafikonov, zaseženih v prostorih družbe Roquette

Trditve strank

131 Družba Roquette meni, da se Komisija za dokaz učinka omejevalnega sporazuma opira izključno na grafikone, zasežene pri njej. Po mnenju družbe Roquette pa se ti grafikoni ne nanašajo na vse izvajalce in je Komisija napačno na splošno sklepala na omejevalni sporazum iz njenega posebnega položaja. Poleg tega naj bi bili podatki, povzeti v zaseženih grafikonih, v popolnem nasprotju s cenami strank, ki jih je družba Roquette predložila Komisiji v okviru sodelovanja z njo, kar naj bi dokazovalo neuporabo cen, ki jih je predvideval omejevalni sporazum. Ti grafikoni naj bi poleg tega za obdobje od leta 1989 – ključno obdobje omejevalnega sporazuma – prikazovali močno gibanje in težnjo po znižanju, kar pa je v nasprotju z uspešno izvajanim omejevalnim sporazumom. Po mnenju družbe Roquette je Komisija tudi v odgovoru na tožbo priznala, da ni vedela, ali so ti grafikoni ustrezali cenam družbe Roquette ali cenam vseh članov omejevalnega sporazuma za natrijev glukonat. Te dvome naj bi potrjevalo pomanjkanje prizadevanja Komisije, da bi izvedela več o pomenu teh grafikonov.

132 Komisija predlaga, naj se te trditve zavrnejo.

Presoja Sodišča prve stopnje

133 Poleg tega, da iz izvajanja omejevalnega sporazuma sklepa na obstoj njegovega dejanskega učinka (glej točko 63 zgoraj), Komisija sklepa na obstoj „dejanskega vpliva“ omejevalnega sporazuma iz tega, da se opira na verjetno povezavo med, po eni strani, izvajanjem omejevalnega sporazuma in, po drugi strani, razvojem cen, kot izhaja iz dveh grafikonov, zaseženih v prostorih družbe Roquette.

134 Glede na to se izkaže, da oba grafikona, ki ju je Komisija zasegla pri družbi Roquette, prvi z naslovom „Natrijev glukonat – Razvoj evropske cene“ in drugi z naslovom „Razvoj evropske cene natrijevega glukonata“, prikazujeta razvoj cene. Ta grafikona povzemata na ordinati cene, izražene v FRF/kg, in na abscisi leta, ki pokrivajo obdobje od leta 1977 do leta 1995, kar zadeva prvi grafikon, in od leta 1979 do leta 1992, kar zadeva drugi grafikon.

135 Na prvem grafikonu je prikazano, da od leta 1985 do začetka leta 1987 cena pada, in sicer z več kot 8,5 FRF/kg na malo več kot 4,5 FRF/kg. Od leta 1987 do začetka leta 1989 se ta cena ponovno dvigne, in sicer z malo več kot 4,5 FRF/kg na malo več kot 8 FRF/kg. Od leta 1989 do 1991 ta cena ponovno pada, in sicer z malo več kot 8 FRF/kg na malo manj kot 7 FRF/kg, pri čemer nato od leta 1991 znova zraste na okoli 7,5 FRF/kg in se tam ustali do leta 1994. Drugi grafikon kaže podoben razvoj cen v obdobju od leta 1986 do leta 1992.

136 Iz teh grafikonov je mogoče ugotoviti, da uporaba sporazumov o ustanovitvi novega omejevalnega sporazuma od leta 1986 ustreza močnemu (dvojnemu) zvišanju cen med letoma 1987 in 1989 v primerjavi s cenami v začetku leta 1985.

137 Družba Roquette pa zatrjuje, da cene, povzete v teh grafikonih, ustrezajo njenim cenam, in ne cenam na trgu. Če je res, da ta grafikona nikakor ne prikazujeta, ali gre za cene družbe Roquette ali za cene celotnega trga natrijevega glukonata, pa je treba opozoriti, da so se druge stranke omejevalnega sporazuma med upravnim postopkom (uvodne izjave od 355 do 362 Odločbe) sklicevale na ta grafikona v svojih argumentacijah v zvezi z rastjo cen med letoma 1987 in 1989. Tako se družba ADM sklicuje na avtomatično vrnitev na raven pred letom 1987. Družba Akzo pa se sklicuje na denarna gibanja (uvodna izjava 357 Odločbe).

138 Dejstvo, poskušajo da drugi člani omejevalnega sporazuma utemeljiti razvoj cen, povzetih v teh grafikonih, kaže na to, da ti člani omejevalnega sporazuma menijo, da te cene natrijevega glukonata ustrezajo tudi njihovim cenam, in ne samo cenam družbe Roquette. Ker ni sporno, da imajo člani omejevalnega sporazuma skupno v lasti več kot 90 % tržnega deleža, se je Komisija za dokaz učinka omejevalnega sporazuma na trg natrijevega glukonata lahko veljavno oprla na ta grafikona.

139 Družba Roquette še meni, da cene, povzete v grafikonih, ne ustrezajo njenim cenam, kot izhajajo iz podatkov, ki jih je predložila Komisiji v okviru sodelovanja z njo.

140 Vendar je treba opozoriti, da podatki, ki jih je družba Roquette predložila v okviru sodelovanja s Komisijo, še ne pokrivajo obdobja od leta 1987 do leta 1989. Primerjava družbe Roquette med minimalnimi cenami in povprečnimi dejanskimi cenami, navedenimi v tožbi na podlagi teh podatkov, ne pokriva obdobja od leta 1989 do oktobra leta 1994, pri čemer tako opusti obdobje, v katerem je bila v skladu z zaseženima grafikonoma rast cen najznatnejša, in sicer od začetka leta 1987 do sredine leta 1989. Poleg tega iz dopisa družbe Roquette z dne 12. oktobra 1999, ki je spremljal določene od teh podatkov, izhaja, da dokument, ki povzema te podatke, prikazuje razvoj prodajnih cen natrijevega glukonata družbe Roquette med letoma 1988 in 1997 za določeno število strank, ki pomenijo približno tretjino njenih svetovnih prodaj.

141 Končno je treba vsekakor opozoriti, da domnevno dejansko ravnanje podjetja ni pomembno za namene presoje vpliva omejevalnega sporazuma na trg, ampak se upoštevajo samo učinki, ki izhajajo iz kršitve (glej točko 89 zgoraj). Komisiji torej za določitev vpliva omejevalnega sporazuma na trg natrijevega glukonata ni treba preizkusiti ravnanja družbe Roquette, če so bili učinki, ki jih je treba upoštevati za določitev splošne ravni glob, tisti, ki izhajajo iz celotne kršitve, pri kateri je sodelovala.

142 Kar zadeva trditev družbe Roquette, da naj gibanja in težnja k upadanju, opažena v zaseženih grafikonih od leta 1989, to je v ključnem obdobju omejevalnega sporazuma, ne bi označevala uspešno izvajanega omejevalnega sporazuma, je treba opomniti, da če oba grafikona prikazujeta upad v obdobju od leta 1989 do leta 1991, temu upadu cen sledi rast cen do leta 1992. Poleg tega, v skladu z enim od grafikonov, tej rasti do leta 1992 sledi precejšnja stabilnost cen do leta 1995. Zato ni mogoče ugotoviti splošne težnje upadanja.

143 Poleg tega dejstvo, da so cene omejevalnega sporazuma poznale gibanja med omejevalnim sporazumom, ne omogoča dokaza, da omejevalni sporazum ni imel učinka.

144 Posledično je treba očitke družbe Roquette v zvezi z odsotnostjo dejanskega učinka omejevalnega sporazuma glede na grafikone, zasežene v njenih prostorih, zavrniti.

4. Očitki v zvezi s tem, da Komisija pri presoji učinka omejevalnega sporazuma ni upoštevala drugih elementov

a) Kar zadeva neupoštevanje posebnosti trga

Trditve strank

145 Družba Roquette še meni, da bi morala Komisija upoštevati značilnosti zadevnega proizvoda, in sicer njen izredno omejen delež v strošku proizvodnje za uporabnike, izredno majhnost trga in izredno pomembno moč kupcev.

146 Komisija predlaga, naj se te trditve zavrnejo.

Presoja Sodišča prve stopnje

147 Kar zadeva upoštevanje omejene velikosti trga, vrednosti proizvoda in moči kupcev, je treba najprej opozoriti, da se na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 znesek globe določi na podlagi teže kršitve in njenega trajanja. Poleg tega se v skladu s smernicami izhodiščni znesek globe določi glede na težo kršitve, ob upoštevanju narave same kršitve, njenega dejanskega vpliva na trg in geografskega obsega trga.

148 Ta pravni okvir Komisiji ne nalaga izrecno, naj upošteva omejeno velikost trga proizvoda, vrednost navedenega proizvoda in moč kupcev.

149 Vendar je v skladu s sodno prakso dolžnost Komisije, da pri presoji teže kršitve upošteva veliko elementov, katerih narava in pomembnost se spreminjata glede na vrsto zadevne kršitve in posebne okoliščine zadevne kršitve (sodba Musique diffusion française in drugi proti Komisiji, točka 46 zgoraj, točka 120). Med temi elementi, ki potrjujejo težo kršitve, je mogoče izključiti samo to, kar bi lahko glede na primer pomenilo vrednost proizvoda, ki je predmet kršitve, velikost trga zadevnega proizvoda in moč kupcev.

150 Posledično, če velikost trga, vrednost proizvoda in moč kupcev lahko pomenijo elemente, ki jih je treba upoštevati za dokaz teže kršitve, se njihova pomembnost spreminja glede na posamezne okoliščine zadevne kršitve.

151 V obravnavanem primeru se kršitev nanaša zlasti na omejevalni sporazum glede cen, ki je po naravi zelo huda. Poleg tega so podjetja, ki so stranke omejevalnega sporazuma, skupaj oskrbovale več kot 90 % svetovnega trga in 95 % evropskega trga (uvodna izjava 9 Odločbe). Končno, zdi se, da je natrijev glukonat surovina, uporabljena v številnih zelo različnih končnih proizvodih, s čimer tako vpliva na številne trge (uvodni izjavi 6 in 8 Odločbe). V teh okoliščinah so majhnost zadevnega trga, omejena vrednost proizvoda in moč kupcev, pod predpostavko, da so dokazani, le malo pomembni v primerjavi z vsemi preostalimi elementi, ki dokazujejo težo kršitve.

152 Vsekakor je treba upoštevati to, da je Komisija menila, da je treba kršitev šteti za zelo resno v smislu smernic, ki za take primere predvidevajo, da lahko Komisija določi izhodiščni znesek, ki presega 20 milijonov evrov. Vendar v obravnavanem primeru iz uvodne izjave 385 Odločbe izhaja, da je Komisija sprejela izhodiščni znesek zgolj v višini 10 milijonov evrov za podjetja, ki spadajo v prvo kategorijo, in v višini 5 milijonov evrov za podjetja, ki spadajo v drugo kategorijo, kar ustreza polovici in eni četrtini zneska, ki bi ga v skladu s smernicami lahko določila za zelo resne kršitve.

153 Ta določitev izhodiščnega zneska globe potrjuje, kot je navedla v uvodni izjavi 377 Odločbe za velikost trga, da je Komisija upoštevala zlasti te elemente.

154 Iz teh razlogov je treba ugovore družbe Roquette v zvezi z neupoštevanjem omejene velikosti trga, majhne vrednosti zadevnega proizvoda in močjo kupcev zavrniti.

b) Neupoštevanje mnenja kupcev

Trditve strank

155 Družba Roquette meni, da Komisija pri določitvi globe ni upoštevala mnenja kupcev, ki pomenijo bistven del povpraševanja v sektorju. Po mnenju družbe Roquette, če je Komisija zaslišala kupce o vplivu omejevalnega sporazuma, to pomeni, da je menila, da so bili elementi, predloženi v preiskavi, „nujni“ za vzpostavitev tega vpliva. Ob upoštevanju sklepov Komisije, ki jih je oblikovala v uvodni izjavi 368 Odločbe, pa mnenje kupcev, ki dokazuje odsotnost učinka omejevalnega sporazuma, ni bilo upoštevano.

156 Družba Roquette meni, da odgovori uporabnikov na vprašalnik Komisije dokazujejo, da v obdobju, ki ga pokriva preiskava, in sicer od leta 1989 do oktobra 1994, ni bilo opaženo nobeno zvišanje cen natrijevega glukonata. Nasprotno, določeni kupci naj bi ugotovili znižanje te cene. Poleg tega naj noben kupec ne bi menil, da bi moral biti pripravljen na zavrnitev prodaje natrijevega glukonata. Končno, samo dva kupca naj bi menila, da na trgu ni bilo močne konkurence, devet kupcev, da je obstajala običajna konkurenca in pet kupcev se je izjavilo za nezmožne, da bi se opredelili.

157 Podredno, družba Roquette zatrjuje, da naj bi bili dokaj nevtralni odgovori kupcev posledica tega, da na zadevnem trgu, kot velja za veliko trgov surovin, ni znatnih razlik v ceni. Poleg tega trdi, da obstajajo konkurenti, katerih teža ni zanemarljiva, na vsakem od trgov natrijevega glukonata.

158 Komisija predlaga, naj se ta argumentacija zavrne.

Presoja Sodišča prve stopnje

159 Kar zadeva trditve družbe Roquette v zvezi z upoštevanjem mnenja kupcev, je treba opozoriti, da je Komisija v uvodni izjavi 368 Odločbe menila, po eni strani, da odgovori kupcev na zahtevo za informacije niso omogočali nobenega zaključka o učinkih omejevalnega sporazuma, in, po drugi strani, da so bili odgovori kupcev na vprašanje o obstoju znatnih zvišanj cen od 1. januarja 1992 v skladu z grafikonoma, zaseženima v prostorih družbe Roquette, iz katerih izhaja, da so se leta 1992 cene rahlo znižale, preden so se stabilizirale.

160 Dalje je treba poudariti, da so se ob upoštevanju vprašanj iz vprašalnika odgovori zadevnih kupcev nanašali samo na obdobje po 1. januarju 1992. Torej, tudi če so bili utemeljeni, naj ugovori družbe Roquette ne bi omogočali dvoma o presoji Komisije glede učinkov omejevalnega sporazuma pred 1. januarjem 1992.

161 Končno je treba tudi opozoriti, kot je navedeno v točki 135 zgoraj, da iz enega od grafikonov, zaseženih v prostorih družbe Roquette, izhaja, da je od leta 1992 cena natrijevega glukonata rahlo padla, nato pa se je do leta 1995 stabilizirala.

162 V obravnavanem primeru iz odgovorov zaslišanih kupcev izhaja, da jih je velika večina menila, da je obstajala običajna ali rahlo močna konkurenca na trgu natrijevega glukonata. Ta mnenja pa niso taka, da bi ovrgla ugotovitve v zvezi z razvojem cen natrijevega glukonata po letu 1992, ki izhaja iz grafikonov, zaseženih v prostorih družbe Roquette. Običajna ali rahlo močna konkurenca namreč lahko pomeni znižanje, ki mu sledi sorazmerna stabilnost cen na trgu, kot za obdobje po letu 1992 izhaja iz grafikonov, zaseženih v prostorih družbe Roquette. Vendar ni dokazano, koliko te cene ustrezajo cenam, ki naj bi prevladovale na konkurenčnem trgu. To znižanje, ki mu je sledila sorazmerna stabilizacija, se je namreč zgodilo pred znatnim zvišanjem cen, ki je bilo zabeleženo ob izvajanju omejevalnega sporazuma.

163 Torej je Komisija upravičeno sklepala, da so bili odgovori kupcev v skladu z grafikonoma, zaseženima v prostorih družbe Roquette, in da iz njih ni mogla posebej sklepati na učinek omejevalnega sporazuma.

164 Tega sklepa ne omajajo druge trditve družbe Roquette v zvezi s tem.

165 Tako dejstvo, da so kupci menili, da ni bilo zavrnitve prodaje, ne omogoča nujno sklepanja na obstoj učinkovite konkurence. Če ne upoštevamo tega, da zavrnitev prodaje v določenih nacionalnih pravnih sistemih pomeni kazensko kršitev, če je taka zavrnitev lahko močan indic trga, katerega konkurenčni položaj je oslabljen, njena odsotnost ne dokazuje nujno, da je trg popolnoma konkurenčen.

166 Trditve družbe Roquette v zvezi s pomembnostjo konkurentov na zadevnem trgu in z dejstvom, da tam kot na veliko trgih surovin ni mogoče ugotoviti pomembnih razlik v cenah, ni več mogoče sprejeti. Družba Roquette namreč še naprej ne dokaže, v čem so ti elementi dejansko omogočili omejitev učinka omejevalnega sporazuma, kot izhaja iz grafikonov, zaseženih v prostorih družbe Roquette.

167 Končno, trditve družbe Roquette, da to, da je Komisija na podlagi člena 11 Uredbe št. 17 zaslišala kupce, ne kaže na to, da so bili njihovi odgovori nujni za ugotovitev vpliva omejevalnega sporazuma, v obravnavanem primeru ni mogoče sprejeti. Ta trditev kaže na to, da Komisija ni upoštevala odgovorov kupcev. Kot je navedeno zgoraj, pa odgovori kupcev niso ovrgli sklepanj Komisije, izdanih na podlagi grafikonov, zaseženih v prostorih družbe Roquette, in jih je torej treba šteti, kot da so bili ustrezno upoštevani.

168 Glede na to je treba poudariti, da če člen 11 Uredbe št. 17 predvideva, da lahko Komisija pri izpolnjevanju nalog, ki so ji naložene, zbere vse informacije od podjetij, dejstvo, da se Komisija odloči zbrati določene informacije od podjetij, v ničemer vnaprej ne določa upoševnosti teh informacij za dokazovanje učinka kršitve.

169 Iz zgoraj navedenih razlogov je treba trditve družbe Roquette, ki temeljijo na neupoštevanju odgovorov kupcev, zavrniti.

c) Neupoštevanje ozračja nezaupanja

Trditve strank

170 Družba Roquette meni, da Komisija pri oceni zneska glob ni upoštevala splošnega ozračja nezaupanja, ki je vplivalo na delovanje omejevalnega sporazuma in je posledično omejevalo njegov učinek na trg. Za družbo Roquette to splošno ozračje nezaupanja kljub temu jasno izhaja iz uvodnih izjav 100, od 187 do 197, 208, 214, 216, 225, 227 in 232 Odločbe.

171 Komisija predlaga, naj se te trditve zavrnejo.

Presoja Sodišča prve stopnje

172 Kar zadeva neupoštevanje ozračja nezaupanja, je treba najprej poudariti, da se k tajnim omejevalnim sporazumom pogosto po svoji naravi pristopa v ozračju nezaupanja.

173 Ker so bili v obravnavanem primeru udeleženci omejevalnega sporazuma prej konkurenti, ki so lahko na podlagi enostranske odločitve ponovno postali svobodni, ter ob upoštevanju potencialne konkurenčnosti udeležencev omejevalnega sporazuma in prisotnih gospodarskih interesov, zlasti glede tega, da je šlo za omejeno razdelitev trga med proizvajalci, ki imajo v določenih primerih presežke proizvodnih zmogljivosti, je treba utemeljeno ugotoviti, da je omejevalni sporazum potekal v ozračju nezaupanja.

174 Obstoj ozračja nezaupanja pa ne vpliva nujno na dejanski vpliv omejevalnega sporazuma. Družba Roquette v obravnavanem primeru ne dokaže, da je to ozračje nezaupanja oslabilo vpliv omejevalnega sporazuma, kot ga je ugotovila Komisija v Odločbi.

175 Posledično je treba trditev družbe Roquette glede neupoštevanja ozračja nezaupanja zavrniti.

176 Iz vseh zgoraj navedenih razlogov je treba skleniti, da trditve družbe Roquette ne vzbujajo dvoma v obstoj dejanskega vpliva omejevalnega sporazuma, kot ga je ugotovila Komisija v Odločbi.

D – Omejitev učinkov omejevalnega sporazuma s strani družbe Roquette

a) Trditve strank

177 Kar zadeva težo kršitve, družba Roquette poleg tega meni, da Komisija ni upoštevala njenega ravnanja, ki naj bi omogočal omejitev protikonkurenčnih učinkov omejevalnega sporazuma. To neupoštevanje Komisije naj bi povzročilo kršitev člena 15 Uredbe št. 17, načela sorazmernosti in načela enakega obravnavanja.

178 Komisija predlaga, naj se ta trditev zavrne.

b) Presoja Sodišča prve stopnje

179 Trditev družbe Roquette v zvezi z napačno presojo teže kršitve, ki se nanaša na njeno ravnanje med omejevalnim sporazumom, je treba zavrniti. V zvezi s tem zadostuje opozorilo na sodno prakso, navedeno v točki 89 zgoraj, v skladu s katero Sodišču prve stopnje pri izjavljanju o upoštevanju učinkov kršitve ni bilo treba preizkusiti ravnanj podjetij, ker učinki, ki jih je treba upoštevati za določitev splošne ravni glob, niso tisti, ki izhajajo iz domnevnega dejanskega ravnanja podjetja, ampak tisti, ki izhajajo iz celotne kršitve, pri kateri je sodelovalo.

II – Trajanje kršitve

A – Trditve strank

180 Družba Roquette v bistvu meni, da je Komisija kršila člen 15 Uredbe št. 17 ter načeli enakega obravnavanja in sorazmernosti s tem, ko je presodila, da je kršitev družbe Roquette trajala osem let in dva meseca namesto sedem let in sedem mesecev.

181 V nasprotju s Komisijo, ki določa konec kršitve družbe Roquette junija leta 1995, družba Roquette meni, da je sodelovanje pri omejevalnem sporazumu končala maja 1994, kar je datum, ko je prenehala sporočati svoje statistike trga, ali, podredno, oktobra 1994, kar je datum, ko naj bi na sestanku v Londonu potrdila zavrnitev nadaljnjega sodelovanja v omejevalnem sporazumu.

182 V podporo temu stališču se družba Roquette sklicuje, po eni strani, na vrsto dokumentov, ki dokazujejo prenehanje omejevalnega sporazuma pred junijem 1995. Tako opozarja, da družba Jungbunzlauer v memorandumu z dne 23. aprila 1999 meni, da „od maja 1994 ni bilo več statistik trgov“ in da „[so] [z] izjavo družbe Roquette 4. oktobra 1994 v Londonu, da ne bo več izpolnjevala nobenega od teh sporazumov, slednji postali neveljavni“. Poleg tega je po mnenju družbe Roquette družba Fujisawa v dokumentu z dne 12. marca 1998 v zvezi s sistemom izmenjave statističnih podatkov izjavila, da „je ta sistem prenehal delovati v danem trenutku [do] konca [leta] 1993 ali [v] začetku [leta] 1994“, medtem ko naj bi Komisija v uvodni izjavi 91 Odločbe priznala prvotno pomembnost teh statističnih izmenjav. Družba Roquette se sklicuje tudi na svoj dopis z dne 22. julija 1999, naslovljen na Komisijo – in na dokumente, uporabljene v postopku pred ameriškimi organi –, v okviru katerega opozarja, da je izjavila, da je s sestankom oktobra 1994 omejevalni sporazum prenehal veljati. Končno, družba Roquette se sklicuje na uvodne izjave od 226 do 229 Odločbe, v katerih naj bi Komisija pojasnila, da je bila širitev trga precej počasnejša, kot je bilo predvideno, kar naj bi vodilo do stopnjujočega poslabšanja odnosov med strankami, ki naj bi vrh d