115

Komisija je po povzetju vsebine spornega ukrepa v uvodnih izjavah od 113 do 123 izpodbijanega sklepa v uvodnih izjavah od 126 do 154 navedenega sklepa preučila možnost uporabe merila zasebnega vlagatelja za ta ukrep na naslednji način: „126. Za določitev morebitne možnosti uporabe načela preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu je treba v okviru celovite presoje ugotoviti, ali je Francoska republika davek oprostila kot delničarka ali kot javni organ. Sodišče je v sodbi z dne 5. junija 2012 pojasnilo več dejavnikov, ki jih je treba upoštevati pri tej celoviti presoji. Ti dejavniki, ki bodo podrobneje preučeni v nadaljevanju glede na okoliščine obravnavanega primera, so: država članica mora v primeru dvoma nedvoumno in na podlagi objektivnih in preverljivih elementov dokazati, da je izvedeni ukrep sprejela kot delničarka; na podlagi teh dokazov mora biti jasno razvidno, da je zadevna država članica predhodno ali sočasno z dodelitvijo gospodarske prednosti z dejansko izvedenim ukrepom sprejela sklep o naložbi v podjetje pod javnim nadzorom, v zvezi s tem bi bili lahko zlasti potrebni dokazi, na podlagi katerih bi bilo razvidno, da ta sklep temelji na ekonomskih ocenah, primerljivih s tistimi, ki bi jih v okoliščinah obravnavane zadeve opravil preudaren zasebni vlagatelj, ki je v zelo podobnem položaju kot država članica, preden bi izvedel navedeno naložbo, da bi lahko opredelil prihodnji donos take naložbe; Komisija lahko zavrne preučitev dokazov, predloženih po sprejetju sklepa o izvedbi zadevne naložbe, v zvezi s tem so lahko upoštevni narava in predmet tega ukrepa, okvir, v katerega se uvršča, želeni cilj ter pravila, ki veljajo za ta ukrep, v tem primeru bi torej uporaba merila zasebnega vlagatelja omogočala določiti, ali bi zasebni delničar v podobnih pogojih vložil znesek, enak dolgovanemu davku, v podjetje, ki je v primerljivem položaju z družbo EDF. 127. Francoski organi so v pripombah z dne 11. decembra 2002, navedenih v uvodni izjavi 42, trdili, da je bilo presojeno, da je za družbo EDF učinkoviteje in bolj nevtralno neposredno dodeliti dajatve koncedentu v lastna sredstva v njihovem celotnem znesku, brez plačila davka od dohodkov pravnih oseb. Vendar v nobenem dokumentu, ki je bil predhoden ali sočasen glede na domnevno odločitev o neodtegnitvi davka in ki sta ga predložili [Francoska republika] ali družba EDF v utemeljitev svojih pripomb k sklepu o razširitvi postopka, niso neposredno ali posredno navedeni domnevni sklep o naložbi, njene posledice, prednosti in slabosti ali podoben sklep o povečanju zneska kapitalskih injekcij z neodtegnitvijo davka. V dokumentih, ki so jih predložili francoski organi in so navedeni v uvodnih izjavah od 87 do 108, niso navedene in a fortiori analizirane prednosti in slabosti za državo, povezane z odločitvijo, da od dela rezervacij dajatev koncedentu, prerazvrščenih v kapital družbe EDF na podlagi zakona št. 97‑1026 z dne 10. novembra 1997, ne odtegne davka od dohodkov pravnih oseb. 128. [Francoska republika] mora v primeru dvomov glede možnosti uporabe načela preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, kakršne je navedla Komisija, nedvoumno ter na podlagi objektivnih in preverljivih elementov dokazati, da je izvedeni ukrep sprejela kot delničarka. Vendar se glede na predložene dokaze zdi, da je treba za sklep o naložbi z neodtegnitvijo davka, ki ga je načeloma dolgovala družba EDF, šteti, da je bil sprejet s tihim dogovorom, brez obrazloženega pravnega akta, ki bi omogočal seznanitev s podrobno vsebino tega sklepa ali ga preveriti, seznanitev z razlogi in pravno podlago, na kateri bi temeljil, niti ni navedeno, kateri pristojni organ ga je sprejel in na kateri dan je bil sprejet. Glede na dejavnike, na katere je opozorilo Sodišče pri preverjanju možnosti uporabe načela preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, to je zlasti potrebo po objektivnih in preverljivih elementih, dejansko izvedenem ukrepu ali predhodnih ekonomskih ocenah, je treba neobstoj sklicevanj ali materialnih dokazov obravnavati kot prvi znak, da navedenega načela ni mogoče uporabiti. 129. Ker niso bili predloženi dokumenti, ki bi dokazovali domnevni sklep, je treba opisati morebitni ukrep naložbe, ki naj bi ga izvedla francoska država. Sodišče je v obravnavanem primeru menilo, da mora merilo preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu omogočati določiti, ali bi zasebni delničar v podobnih pogojih vložil 5,88 milijarde FRF v podjetje, ki je v primerljivem položaju z družbo EDF. Naložba [Francoske republike] naj bi vključevala neodtegnitev navedenega zneska v zameno za dobiček, ki je večji od prvotno uporabljenih sredstev. Analizo je torej treba opraviti glede na znesek dolgovanega davka od dohodkov pravnih oseb. 130. V zvezi s tem neobstoj posebnih študij, sklicevanj ali analiz dobičkonosnosti naložbe v znesku oproščenega davka otežuje ugotavljanje učinkov naložbe, zatrjevane v informacijah, ki sta jih predložili [Francoska republika] ali družba EDF. Ta težava ni nerešljiva, če se – za potrebe analize večine upoštevnih dejavnikov, da bi se preverili možnost uporabe in uporaba načela preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu – šteje, da je povečan vložek v kapital družbe EDF v znesku neodtegnjenega davka pomenil donos na dajatve, povezane z vsemi dodelitvami. Če so torej dodelitve zagotovile donos po določeni stopnji, je bilo treba to stopnjo uporabiti in je bila dejansko uporabljena za znesek neodtegnjenega davka. Če pa se šteje, da gre za postranski ali dodatni učinek, na podlagi informacij, ki sta jih predložili [Francoska republika] ali [družba] EDF, na prvi pogled ni razviden učinek, da se je znesek dodelitev povečal za ustrezni znesek neodtegnjenega davka. 131. Neodtegnitev davka je učinkovala tako, da se je povečala kapitalska injekcija družbe EDF, s čimer so se povečala njena lastna sredstva za dodatnih 5,88 milijarde FRF, v skupnem znesku 14,119 milijarde FRF prerazvrščenih rezervacij. Te rezervacije, ki niso ustrezale predhodnemu prilivu svežih sredstev države delničarke, so bile prerazvrščene v kapitalske injekcije, tako da so prešle v postavko, ki ustreza vrhu bilance družbe EDF, med drugimi vrstami lastnih sredstev (kapital, dodelitve itd., preglednica 2). Lastna sredstva družbe EDF, ki bi morala leta 1997 znašati 79,8 milijarde FRF, bi brez oprostitve davka v skladu s tedaj preučenimi dokumenti (uvodna izjava 100, preglednica 2) znašala 72,1 milijarde FRF. Državne kapitalske injekcije v družbo EDF bi bile 44,8 milijarde FRF namesto 50,7 milijarde FRF. Domnevni sklep o naložbi: elementi analize 132. Prvič, kot poudarjajo francoski organi, se je s prištetjem zneska neplačanega davka povečala osnova od dodelitev in je bil donos na to osnovo določen po stalni obrestni meri (3 %), zato naj bi se absolutna vrednost donosa za državo povečala z oprostitvijo ali neodtegnitvijo davka (uvodna izjava 83). Vendar se donos za državo s povečanjem kapitalske injekcije, ki je ustrezala oprostitvi davka, ni sorazmerno povečal. V zvezi s tem ni sporno, da je donos na dodelitve države v kapital družbe EDF določen od uredbe št. 56‑1360 z dne 30. decembra 1956 (uvodni izjavi 18 in 103). Donosi, ki so sicer različni, so bili tako določeni v podjemnih pogodbah, ki so bile sklenjene pred pogodbo, veljavno za obdobje od 1997 do 2000, in po njej, kot je razvidno iz uvodnih izjav 93 in 102. Načelo donosa je obstajalo pred domnevnim sklepom in se je ohranilo tudi po njenem sprejetju. 133. Poleg tega je iz preučitve dejstev razvidno, da je lahko zadevna oprostitev davka učinkovala tako, da se je donosnost naložbe države zmanjšala. Glede na poročilo, ki ga je pripravila nacionalna skupščina septembra 1997, je nedvoumno, da se je s povečanjem skupnega zneska dodelitve zmanjšal donos nanjo, da se ‚za družbo EDF‘ ne bi ‚povečala dajatev‘ (uvodna izjava 103). Poročilo senata podkrepi to zmanjšanje, ki so ga želeli javni organi (uvodna izjava 108). 134. Družba EDF je med letoma 1991 in 1996 državi zagotovila večji donos na nižjo osnovo od kapitalskih injekcij v primerjavi z donosom na višjo osnovo, načrtovanim za obdobje od 1997 do 2000. Povprečen letni donos v absolutni vrednosti 3,41 milijarde FRF za obdobje od 1991 do 1996, ko so dodelitve znašale 36,6 milijarde FRF, je bil vsekakor večji od donosa 2,35 milijarde FRF, ki je bil določen za osnovo, povečano na 50,7 milijarde FRF v obdobju od 1997 do 2000 (uvodne izjave 92 in od 102 do 103, preglednica 3). Iz navedenega izhaja, da je bilo mogoče dodatni dobiček, ki je izhajal iz povečanja zneska kapitalske injekcije v višini 5,88 milijarde FRF in ki ga je država delničarka pričakovala za obdobje od 1997 do 2000, obravnavati kot negativen glede na obdobje od 1991 do 1996. 135. Francoski organi so namreč storili tako, da se je absolutno in relativno izplačilo francoski državi na podlagi kapitalske injekcije po absolutni in relativni vrednosti zmanjševalo za toliko, za kolikor se je povečevala osnova od dodelitve, kot je nedvomno razvidno iz poročil, ki sta jih predložila nacionalna skupščina in senat. Glede na navedeno se odločitev o oprostitvi davka ne zdi kot sestavni del naložbe, saj je bil s povečanjem zneska celotne dodelitve donos manjši kot donos na dodelitev pred zakonom št. 97‑1026. 136. Drugič, preudaren zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu ne bi uporabil navedenega načina za predvidevanje in določanje donosa na povečanje kapitalskih injekcij. 137. Kot je namreč razvidno iz sklicevanj v dopisih resornih ministrov in parlamentarnih poročilih, navedenih v uvodnih izjavah 97, 103 in 106, so francoski organi leta 1997 pri preučitvi donosa za francosko državo po prestrukturiranju bilance družbe EDF upoštevali donos na kapitalske injekcije, pripadajoč državi kot delničarki v strogem pomenu, in hkrati pričakovani znesek davka, ki naj bi ga država odtegovala od leta 1997 po več letih prenosov davčnih izgub in ki ga je bilo treba plačevati državi, ki je ob odtegnitvi davka delovala kot javni organ. Od donosa na dodelitve pa je bilo mogoče, kot je prikazano v uvodni izjavi 93, z odstopanjem od splošnega prava odbiti davek od dohodkov pravnih oseb. 138. Ideja, ki so jo preučili in potrdili francoski organi leta 1997 je bila torej ta, da se družbi EDF naloži skupna dajatev, in sicer tako, da se davek in izplačilo delničarju seštejeta. Znesek skupnega davka, ki je bil odtegnjen družbi EDF, tudi če se izvzame sporna oprostitev, izhajajoča iz davčnih pristojnosti, in izplačilo državi kot delničarki se v dokumentih, ki so jih predložili francoski organi, prepletata. Vendar ti dokumenti po njihovih navedbah dokazujejo obstoj sklepa o naložbi. Nasprotno, stalno upoštevanje plačila davkov, ki jih je dolgovala družba EDF državi kot pobiralki davkov, vključno s plačilom in potrditvijo davka, ki se pred zakonom št. 97‑1026 ni odtegoval, pri preučitvi in določanju donosa za državo delničarko kaže na to, da je država sporno oprostitev davka odobrila kot javni organ in ne kot vlagatelj. 139. To navedbo poleg tega podpira narava ciljev, ki jih je leta 1997 določila država za družbo EDF ob upoštevanju prizadevanj in ciljev javnega organa in ne delničarja. Ta prizadevanja so očitna pri določitvi cen družbe EDF, kakor je bila dogovorjena v podjemni pogodbi za obdobje od 1997 do 2000 in od katere je bil odvisen donos za državo delničarko. Država je namreč od družbe EDF zahtevala, naj prispeva h krepitvi konkurenčnosti francoske industrije in kupne moči francoskih gospodinjstev. Ta prizadevanja niso samo tuja prizadevanjem preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, temveč so tudi v nasprotju s finančnimi interesi tega predpostavljenega vlagatelja. Enako velja za cilj, ki je bil določen za družbo EDF v podjemni pogodbi za obdobje od 1997 do 2000, da začne izvajati velikopotezno politiko podpore gospodarski dejavnosti in zaposlovanju, tako da pomaga lokalnim skupnostim (uvodni izjavi 89 in 95). Ekonomske ocene za določitev donosnosti domnevne naložbe 140. Podjemna pogodba med državo in družbo EDF, podpisana 8. aprila 1997, je zajemala predhodne ocene finančnega scenarija, v katere so bile vključene napovedi glede donosnosti naložbe v kapitalskih injekcijah družbe EDF za državo delničarko (uvodna izjava 92). Ti dokumenti in analize, ki so jih izpostavili francoski organi, se nanašajo na pričakovane učinke prerazvrstitve vseh obdavčenih in neobdavčenih rezervacij, ki jih je ustvarila družba EDF in ki so lahko izhajale iz izvajanja zakona št. 97‑1026 ali ne. Edina sistematična ocena, ki so jo predložili francoski organi in je zajeta v obvestilu družbe EDF z dne 18. februarja 1997 (uvodna izjava 92), je splošna in omejena na zakonsko določen donos, ki se uporablja za kapitalske injekcije, vključno s tistimi pred prestrukturiranjem bilance družbe EDF, brez vključitve na primer donosa na kapital, če ne bi bilo dodelitev, ali donosa na lastna sredstva. 141. Noben dokument, ki sta ga predložili [Francoska republika] ali družba EDF, ne kaže, da bi bil domnevno sprejet sklep o naložbi, in sicer večje kapitalske injekcije družbe EDF z neodtegnitvijo davka na prerazvrstitev, preučen in da bi bile v zvezi z njim izvedene posebne študije ali analize. Toda preudaren zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu bi glede na zadevne zneske verjetno naročil pripravo finančne in ekonomske analize naložbe, preden bi se ob upoštevanju zakonsko določene donosnosti kapitalskih injekcij odločil, ali je bilo treba vložiti znesek 5,88 milijarde FRF oprostitev davka, da bi podjetje zagotovilo dolgoročno donosnost njegove celotne naložbe in da bi bilo izplačilo delničarju v ta namen zadostno. Tovrstna predhodna ekonomska študija, ki jo navaja Sodišče v točki 84 sodbe med elementi, iz katerih izhaja, da je mogoče uporabiti načelo preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, ni bila izvedena. 142. Pozornost zbuja zlasti ugotovitev, da razen donosa, ki naj bi bil zagotovljen državi za obdobje od 1997 do 2000, ni bila izvedena študija dolgoročnejšega izplačila niti donosa, čeprav [Francoska republika] zatrjuje, da je izvedla prav dolgoročno naložbo. Toda preudaren zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu ne bi opustil analize donosnosti za obdobje po letu 2000. 143. Čeprav je razumno pomisliti, da bi preudaren zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu upošteval učinke znižanja stopnje zadolženosti družbe EDF, je treba ugotoviti, da je prednost za družbo EDF, izhajajoča iz srednjeročnega posojila zaradi izboljšanega razmerja zadolženosti glede na lastna sredstva, navedena samo na splošno v nekaterih dokumentih, ki sta jih predložili [Francoska republika] (uvodni izjavi 101 in 105) in družba EDF. Vendar v nobenem dokazu niso navedene prednosti in donosnost za državo delničarko, če se znižajo stroški posojila družbe EDF ali če je delež dolga manjši. V skladu s tedanjimi izračuni, predstavljenimi v uvodni izjavi 101, je moralo biti razmerje neto dolga glede na lastna sredstva družbe EDF 148 % z novo dodelitvijo v celotni kapital, ki je znašal 50,7 milijarde FRF, pri čemer je vštetih 5,88 milijarde FRF sporne oprostitve. To razmerje bi moralo biti brez oprostitve davka približno 163 %, kar je približno trikrat manj od razmerja 480 % pred zakonom št. 97‑1026. Če se ločeno obravnavajo drugi učinki prerazvrstitve različnih rezervacij, je prispevek oprostitve davka k izboljšanju tega razmerja majhen in njegove dejanske posledice v smislu znižanja stroška posojila za družbo EDF zelo dvomljive (uvodne izjave od 170 do 172). V dokumentih, ki so jih predložili francoski organi, nista niti donos za delničarja, izhajajoč iz razmerja 148 %, niti a fortiori donos, izhajajoč iz razmerja 163 %, opredeljena ali obravnavana kot naložba. V zvezi s tem ni nobene predhodne ekonomske ocene, primerljive s tistimi, ki bi jih dal pripraviti preudaren zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu, in kakršno je navedlo Sodišče v točki 84 svoje sodbe. 144. V zvezi s tem ekonomska študija, ki jo je družba EDF predložila v utemeljitev svojih pripomb (uvodni izjavi 69 in 70), ne dokazuje, da je [Francoska republika] delovala kot vlagatelj[,] in ne kot javni organ. Študija je bila pripravljena po domnevnem sklepu o naložbi, sprejetem leta 1997, in je pristojni organi pri sprejetju takega sklepa niso preučili. Navedena študija v skladu z navedbami Sodišča že samo iz tega razloga ni dopustna kot dokaz (uvodna izjava 126 in točka 104 sodbe z dne 5. junija). To, da je bila študija izvedena na podlagi pristnih osnovnih podatkov, ki so bili tedaj na voljo, ne more izpodbiti te ugotovitve. Študija je bila naročena za potrebe zadevnega primera po razširitvi postopka maja 2013 in družba EDF je bila julija 2013 očitno seznanjena z ugotovitvami v študiji, čeprav je bila ta pripravljena oktobra 2013. Številčni rezultati iz študije so poleg tega neveljavni iz dodatnih razlogov, s čimer pripombe, ki jih je navedla družba EDF na njihovi podlagi, niso utemeljene, in sicer: Študija je podprta z osnovnimi podatki, ki skoraj vsi izvirajo iz zadevnega obdobja, in v njej so uporabljene splošno priznane metodološke metode za ocenjevanje vrednosti podjetja v skladu s pomembnimi pridržki, opredeljenimi spodaj. Zato gre poleg tega za zelo zapleteno ekonomsko študijo, izhajajočo iz razmeroma poglobljene preučitve podatkov, za izvedbo in potrditev katere so bili potrebni približno trije meseci. Priprava navedene študije vključuje več zaporednih metodoloških izbir, ki so včasih sporne. Brez te priprave je povsem nemogoče na podlagi osnovnih podatkov, ki so razpršeni in izhajajo iz različnih virov, dobiti vsaj osnovno idejo ali napovedati številčne rezultate glede domnevne donosnosti za francosko državo leta 1997, predstavljene v študiji. Vendar Sodišče zahteva, da se uporaba načela preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu opira na ocene, ki jih je bilo mogoče napovedati takrat, ko je bil sprejet sklep (točka 105 sodbe z dne 5. junija 2012). V nasprotju s trditvami družbe EDF že samo dejstvo, da pristojne službe francoske države na podlagi razpoložljivih podatkov iz let 1996 in 1997 niso same pripravile niti naročile tako obsežne in tako zapletene študije, dokazuje, da sama donosnost domnevne naložbe za delničarja ni bila upošteven razlog za francoske organe, preden so sprejeli sklep. V študiji je analizirano ravnanje francoske države glede na načelo preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu na podlagi informacij in predpostavk, ki se zelo razlikujejo od tistih, predstavljenih v uvodnih izjavah od 87 do 108, in s katerimi je bilo mogoče po navedbah francoskih organov razložiti in utemeljiti domnevni sprejeti sklep. Vendar sklepa o naložbi ni sprejela družba EDF in po navedbah Sodišča (točki 82 in 83 njegove sodbe z dne 5. junija 2012) mora dokaze, iz katerih sta razvidn[a] narava in okvir sprejetega sklepa, predložiti [Francoska republika]. Ker je [Francoska republika] po lastnih trditvah sklep sprejela glede na informacije in podatke, ki jih je predstavila, študija in s tem družba EDF dejansko prevzameta vlogo domnevnega vlagatelja in tako rekoč bolje kot francoska država poznata razloge in informacije, na katerih naj bi dejansko temeljili že sprejet sklep in v njem sprejete predpostavke. Zato študija temelji na ugibanjih in domnevah o podatkih, informacijah in predpostavkah, ki bi jih lahko francoski organi upoštevali – med drugimi, ki jih ni mogoče izključiti – leta 1997, in torej nima dokazne vrednosti leta 2015 (ali oktobra 2013, ko je bila izvedena) za razlago in pojasnitev sklepa, ki so ga francoski organi dejansko sprejeli leta 1997 ter ga razlagajo z drugačnimi podatki in predpostavkami. Ta dokazna vrednost je toliko manjša, ker se študija pri izsledkih, predstavljenih v uvodni izjavi 70, opira na samovoljne ali tvegane predpostavke ali pa take, ki niso podprte z dejstvi, ali so v nasprotju z informacijami iz dokumentov francoskih organov, ki po navedbah teh organov v obravnavanem primeru dokazujejo možnost uporabe in dejansko uporabo načela preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu. Tako je v študiji, prvič, navedena domneva, da po letu 2000 izplačila državi delničarki ni urejala uredba niti ni bila razvidna iz podjemne pogodbe med državo in družbo EDF, temveč naj bi bilo to izplačilo določeno glede na dividende, ki so jih leta 1996 in 1997 izplačevala druga podjetja iz zadevnega sektorja. Toda donos na kapitalske injekcije družbe EDF je urejala uredba od leta 1956 (uvodna izjava 102) ter je bil določen z zakonom in razviden iz večletnih podjemnih pogodb pred letom 1997 in seveda tudi po njem, v skladu z razlogi, ki niso imeli povezave z dividendami, ki so jih izplačevala podjetja iz zadevnega sektorja na drugih trgih, kot je [Francoska republika] (uvodni izjavi 94 in 95). Poleg tega so, drugič, v študijo brez utemeljitve v izkaz poslovnega izida družbe EDF vključene rezervacije, ki izhajajo iz obračunov družbe EDF, in sicer v znesku 11,6 milijarde FRF (brez davka) in 7,3 milijarde [FRF] (po odtegnitvi davka), s čimer se je za toliko umetno povečala vrednost družbe EDF, brez upoštevanja razpoložljivih informacij in predvidljivih prihodnjih sprememb leta 1997 glede obsega obveznosti družbe EDF v okviru pokojninske sheme njenega osebja (uvodn[i] izjav[i] 168 [in] 169). Poleg tega je, tretjič, povečanje vrednosti družbe EDF, izhajajoče iz povečanja donosov in poslovnih izidov, v študiji izračunano na podlagi ‚tržnih pričakovanj‘ leta 1997. Toda francoski organi so imeli na voljo napovedi prihodkov ter posebnih in številčnih rezultatov družbe EDF za obdobje od 1997 do 2000, potrjenih v okviru priprave podjemne pogodbe za isto obdobje, in trdijo, da so se pri sprejetju svojega sklepa opirali na te napovedi in informacije (uvodne izjave od 78 do 79, 90, 94 in 96), hkrati pa so leta 1997 dobro poznali navedeno podjetje in njegova finančna pričakovanja (uvodna izjava 77). Sklicevanje na ‚tržna pričakovanja‘, izvirajoča od tretjih oseb, za dokončno ocenitev vrednosti družbe EDF v teh okoliščinah ni potrjeno niti v skladu z argumenti, ki jih navaja [Francoska republika], da bi pojasnila in podkrepila sklep, ki naj bi ga domnevno spreje[li njeni organi]. To velja toliko manj, ker francoski organi poudarjajo, da je družba EDF prevladujočo dejavnost opravljala v Franciji po cenah, določenih z zakonom leta 1997 (uvodna izjava 85). Te cene so bile poleg tega znižane, da bi se okrepili konkurenčnost francoske industrije in kupna moč francoskih gospodinjstev (uvodni izjavi 89 in 95). V študiji ni pojasnjeno in še manj veljavno utemeljeno, zakaj so lahko donos, dividende in poslovni izidi podjetij – ki so delniške družbe, ki kotirajo na borzi in jih v Franciji ni bilo veliko ter so delovale na trgih z drugačnimi konkurenčnimi in zakonskimi omejitvami (na primer Endesa, Gas Natural in Union Fenosa v Španiji, RWE, EON in Verbund v Nemčiji, Fluxys v Belgiji itd.) – lahko določali poslovne izide, donos in dividende družbe EDF, kar je ena od predpostavk, na katerih temeljijo poslovni izidi, predstavljeni v uvodni izjavi 70. Nazadnje, četrtič, v študiji je brez utemeljitve predpostavljeno, da je bilo povečanje kapitalske injekcije družbe EDF leta 1997 enakovredno nakupu likvidnih finančnih sredstev, vsaj potencialno. Toda družba EDF je bila leta 1997 javna ustanova industrijske in komercialne narave, ki ni imela delniškega kapitala (uvodna izjava 19) ter za katero so francoski organi in družba EDF v zadevnem obdobju trdili, da bo v prihodnosti ohranila isti status (uvodni izjavi 95 in 105). Tveganost te predpostavke, ki pa je odločilna za izsledke študije, je širše prikazana v uvodnih izjavah od 179 do 181. Narava in predmet ukrepa, okvir, v katerega se uvršča, želeni cilj ter pravila, ki veljajo za ta ukrep 145. Sodišče poudarja, da je narava sprejetega ukrepa med elementi, ki so upoštevni za ugotovitev, da je mogoče uporabiti načelo preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu (točka 86 sodbe). Sklep, da se v kapital družbe EDF vloži dodaten znesek dodelitve tako, da se ne odtegne davek na prerazvrstitev nezakonitih rezervacij v okviru omrežja RAG, je hkrati sklep računovodske narave o prerazvrstitvi med bilančnimi postavkami družbe EDF (uvodni izjavi 100 in 105) in sklep davčne narave, saj pristojni organi menijo, da je bilo treba davek od dohodkov pravnih oseb odtegniti pred prerazvrstitvijo (uvodna izjava 35), čeprav je bil davek plačan na druge prerazvrščene računovodske rezervacije. V nasprotju s trditvami francoskih organov torej ni dokazano, da sta bila računovodski in davčni vidik neločljivo povezana v enotni ukrep, izveden z zakonom št. 97‑1026 z dne 10. novembra 1997. 146. Člen 4(2) navedenega zakona določa, da je 1. januarja 1997 protivrednost sredstev v naravi, ki so bila od omrežja RAG dana v koncesijo in so knjižena med obveznosti družbe EDF, brez ustreznih odklonov prevrednotenja knjižena v postavki ‚Kapitalske injekcije‘ (uvodna izjava 28). Iz navedenega je mogoče sklepati, da je navedeni zakon določal, da razen morebitnih odklonov vrednotenja nobena ponovna računovodska ali davčna obravnava ni smela zmanjšati zneska protivrednosti, ki jo je bilo treba vpisati kot kapitalsko injekcijo družbe EDF. Vendar odločitev o odtegnitvi ali neodtegnitvi davka od družbe EDF v skladu s členom 34 ustave [Francoske republike] ne spada na področje navedenega zakona in na podlagi zakona št. 97‑1026 ni mogoče veljavno odločiti o tem vprašanju. V navedenem členu so zakonodajne pristojnosti parlamenta na davčnem področju omejene na določitev osnove, stopnje in načinov pobiranja davkov vseh vrst. Družba EDF je tako plačala davek od dohodkov za nekatere računovodske rezervacije, ne pa tudi za druge po istem ukrepu prerazvrstitve, izvedenem v skladu z zakonom. 147. Pripravljalni dokumenti, ki so jih predložili francoski organi in so navedeni v uvodni izjavi 104, poleg tega kažejo, da je Conseil d'État [(državni svet, Francija)] leta 1997 menil, da je bilo treba nezakonodajne določbe odstraniti iz besedila osnutka zakona; zavrnjen je bil tudi predlog spremembe osnutka vladnega zakona, katerega cilj je bil omejiti dajatve, ki bi jih lahko država naložila družbi EDF na podlagi navedenega zakona. Pristojni ministri so nazadnje aprila 1997 menili, da morajo biti podrobni računovodski in davčni pogoji za izvajanje prestrukturiranja družbe EDF predmet dodatnih izmenjav med nadzornimi organi in podjetjem (uvodna izjava 98). 148. Ti elementi, ki so bili pojasnjeni in številčno opredeljeni v [dopisu z dne 22. decembra 1997] po sprejetju zakona (uvodna izjava 31), kažejo, da so davčni vidiki izvajanja razdružljivi od določb zakona št. 97‑1026 z dne 10. novembra 1997. Navedeni ministri v dopisu, poslanem družbi EDF, pojasnjujejo prestrukturiranje bilance družbe EDF od vrha v skladu s členom 4 zakona št. 97‑1026 z dne 10. novembra 1997 in zdi se, da so sprejeli tihi dogovor o davčnih posledicah tega prestrukturiranja, ne da bi bile omenjene kakršna koli donosna naložba niti zavezujoče določbe navedenega zakona. 149. V zvezi z okvirom ukrepa, na katerega Sodišče opozarja kot upošteven element med drugimi za presojo morebitne možnosti uporabe načela preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, pripravljalni sestanki in podporni dokumenti za zadevno obdobje, na podlagi katerih sta država in družba EDF sklenili in 8. aprila 1997 podpisali podjemno pogodbo, kažejo, da je prerazvrstitev rezervacij spadala v okvir napovedi delne liberalizacije trgov z električno energijo v Uniji, določene od leta 1996. Cilj družbe EDF, da bi še bolj mednarodno razširila svoje dejavnosti, je tako zajet v podjemni pogodbi za obdobje od 1997 do 2000 in pripravljalnih pa tudi parlamentarnih dokumentih. Sama podjemna pogodba za svoje izvajanje vključuje predpostavko, da je potreben zakonodajni ukrep za ureditev, kakršna je določena z zakonom št. 97‑1026, kar dokazuje dejansko neločljivo povezavo med cilji pogodbe in cilji zakonodajalca. Vendar niti v pogodbi, sklenjeni aprila 1997, niti v pripravljalnih dokumentih in dopisih, izmenjanih med nadzornimi organi družbe EDF, niso predložena stališča o natančnem znesku davka. 150. Toda na podlagi tega okvira, dokazanega na podlagi navedb [Francoske republike] v njenih pripombah, ni mogoče zanesljivo ugotoviti, da navedeni ukrep izhaja iz ravnanja delničarja, ki bi izvedel naložbo. Potreba po odpravi nepravilnosti, ki jih je ugotovilo [francosko] računsko sodišče oktobra 1994, je namreč tudi del tega okvira. Po eni strani je bilo treba odpraviti računovodsko nepravilnost, zaradi katere družbi EDF več let ni bilo treba plačevati davka od dohodkov pravnih oseb, toda francoski organi so poudarili, da navedeni mehanizem ni izpodbijal monopola družbe EDF (uvodna izjava 105) in da je bilo treba ohraniti trden okvir, ki ga je omogočala liberalizacija trga (uvodna izjava 95). Drži, da je liberalizacija omogočila širitev na nacionalne trge drugih držav članic in da so bili nekateri ukrepi določeni v podjemni pogodbi za obdobje od 1997 do 2000, da bi se družba EDF še bolj mednarodno razširila. Vendar nič manj ne drži, da prednosti, ki jih zagotavljajo javni organi nacionalnim podjetjem z ukrepi finančne podpore na pragu liberalizacije, niso omejene na javna podjetja niti ne določajo ravnanja preudarnega vlagatelja v javno podjetje. 151. Sodišče nazadnje navaja, da je pomembno preučiti pravila, ki veljajo za sporni ukrep, da bi lahko določili njegovo naravo, torej ali gre za naložbo države delničarke ali za pristojnost javnega organa. Pri umestitvi ukrepa v eno ali drugo skupino je torej mogoče upoštevati spoštovanje veljavnih pravil, ki veljajo za ta ukrep. Treba je torej preučiti pravila, ki urejajo naložbo davčnih virov v podjetja, kakršno je družba EDF. Brez zadevnega ukrepa bi bil prihodek od neodtegnjenega davka od dohodkov pravnih oseb leta 1997 vplačan v splošne prihodke proračuna francoske države. Kot je določal člen 18 sklepa št. 59‑2 z dne 2. januarja 1959 o organskem zakonu o finančnih zakonih, ki se je uporabljal v času dejanskega stanja, se za vse prejemke, ki krijejo vse odhodke, za vse prejemke in za vse odhodke države bremeni enotni račun, imenovan splošni proračun. Davčni prejemki se tako vplačajo v proračun v korist države[,] in ne v korist javnih podjetij. 152. Za navedeni proračun velja ustavno načelo univerzalnosti, v skladu s katerim se vsi prejemki in odobrena proračunska sredstva vpisujejo v dva ločena sklopa, ne da bi bila določena posebna povezava na primer med prejemkom od davka od dohodkov pravnih oseb in izdatkom, kakrš[en] je kapitalska injekcija javnega podjetja, kakršno je družba EDF. Drži, da je v francoskem pravu mogoča vnaprejšnja namenitev davčnega vira pravni osebi, ki ni država, in sicer v obliki subvencije ali naložbe, vendar mora biti takšna namenitev predpisana z izrecnimi določbami. Člen 18 sklepa št. 59‑2 je tako določal, razen med drugim za posojila in predujme, da je namenitev prejemkov države izjema in da lahko izhaja samo iz določbe finančnega zakona, sprejetega na pobudo vlade. 153. Toda [zakon št. 97‑1026] ni bil zakon o financah in zato na njegovi podlagi ni bilo mogoče davčnega vira nameniti za okrepitev kapitala družbe EDF. Poleg tega se ne zdi, da so bile v zakonu o financah, ki se je uporabljal za proračun leta 1997, na vladno pobudo sprejete posebne določbe o vnaprejšnji namenitvi prihodka od davka, ki ga je morala plačati družba EDF, na stroške francoske države za kakršno koli naložbo v kapital družbe EDF v okviru navedenega proračuna. Zdi se, da torej ni bilo uporabljeno navedeno pravilo, na podlagi katerega je mogoče davčni vir, namenjen državi, nameniti pravni osebi, ki ni država, kakršna je družba EDF. 154. Velika večina navedenih dejstev jasno kaže, da [Francoska republika] pred podelitvijo iz neplačila davka od dohodkov izhajajoče gospodarske prednosti ali hkrati z njo ni sprejela sklepa, da bo z oprostitvijo davka izvedla naložbo v družbo EDF. Zato se zdi, da za navedeni ukrep ni mogoče uporabiti merila preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu. Premisleki v nadaljevanju, ki se nanašajo na uporabo načela preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, so torej podredni.“