ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 8/32

Tožba, vložena 31. oktobra 2007 – Vinci proti Evropski centralni banki

(Zadeva F-130/07)

(2008/C 8/58)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Tožeča stranka: Fiorella Vinci (Schöneck, Nemčija) (Zastopnik: B. Karthaus, odvetnik)

Tožena stranka: Evropska centralna banka

Predlogi tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da so vložitev dopisa tožene stranke z dne 5.3.2007 (07) 139a H KK7bk HEAL in dopisa z dne 5.3.2007 (07) 139b H KK/bk HEAL ter shranitev zdravniškega potrdila dr. Schöna z dne 24.4.2007 v osebni spis ter vpis izvidov preiskav Deutschen Klinik für Diagnostik glede zdravstvenega stanja tožeče stranke z dne 2.4.2007 v zdravstveno kartoteko, nezakoniti;

— ugotovi naj se, da odločitev tožene stranke z dne 3.9.2007 (07) 772 PSR JMC/cc APPE, s katero je zavrnila izbris osebnih podatkov, vsebovanih v dokumentih, navedenih pod št. 1, ni zakonita;

— ugotovi naj se, da je odredba tožene stranke z dne 5.3.2007, da se je treba podvreči zdravniškemu pregledu, pravno nična;

— toženi stranki naj se dosodi, da tožeči stranki plača 10 000,00 eurov;

— toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka v prvem tožbenem razlogu predlaga, naj se ugotovi, da vložitev navedenih dokumentov v njen osebni spis oziroma v ločeno vodeno zdravstveno kartoteko, ni zakonit. Drugi tožbeni razlog se nanaša na ugotovitev, da zavrnitev tožene stranke, da nezakonito pridobljene osebne podatke izbriše, ni zakonita. V utemeljitev tega razloga trdi, da člen 5.13.4 kadrovskih predpisov Evropske centralne banke (ECB) nasprotuje pridobivanju zdravstvenih podatkov ter njihovemu shranjevanju, ker prvič, ne daje pooblastila za obdelavo kategorij osebnih podatkov, navedenih v členu 10 Uredbe št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18.12.2002 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov (v nadaljevanju: Uredba št. 45/2001) in ker drugič, v nasprotju s členom 10(2b) Uredbe št. 45/2001 ne predvideva nobenega cilja, na podlagi katerega bi bila obdelava potrebna.

V tretjem tožbenem razlogu predlaga razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 5.3.2007, na podlagi katere se je zahtevalo, da se mora tožeča stranka podvreči zdravstvenemu pregledu. Tožeča stranka ničnost utemeljuje na ugovoru napake pri presoji ter na kršitvi bistvenih postopkovnih pravil, ki izhajajo iz člena 5.13.4. kadrovskih predpisov. V tem je določeno, da je zgolj uradni zdravnik, ki deluje v okviru ECB, pristojen odrediti dodatne zdravstvene ukrepe, kot so na primer pregledi, ne pa neposredno nadrejeni od tožeče stranke.

Poleg tega je predlagala nadomestilo za nematerialno škodo, ki naj bi ji tako nastala, s tem da se je morala podvreči celovitemu zdravstvenemu pregledu, ne da bi bila zato podana zadostna pravna podlaga.
SL Uradni list Evropske unije C 69/30

Tožba, vložena 29. januarja 2007 — Angioi proti Komisiji

(Zadeva F-7/07)

(2007/C 69/61)

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Tožeča stranka: Marie Thèrese Angioi (Valenciennes, Francija) (zastopnik: M.-A. Lucas, avocat)

Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti

Predlogi tožeče stranke

— razglasi naj se ničnost Odločbe Evropske službe za izbor kadrov (EPSO) z dne 14. marca 2006 o rezultatih tožeče stranke na predizbirnem preizkusu znanja za pogodbene uslužbence EU 25;

— razglasi naj se ničnost Odločbe EPSO in/ali izbirne komisije o nevpisu tožeče stranke v bazo podatkov kandidatov, ki so bili uspešni na predizbirnem preizkusu znanja;

— razglasi naj se ničnost nadaljnjih postopkov za izbiro;

— toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka v podporo svoji tožbi navaja tri tožbene razloge.

Tožeča stranka v prvem tožbenem razlogu zatrjuje, da naj bi bil razpis za prijavo interesa (RPI), ki ga je EPSO objavil 20. junija 2005, v nasprotju s členom 12(1) ES in členom 82(1) in (3)(e) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev (PZU). Med drugim nasprotuje temu, da je RPI, na eni strani, kot glavni jezik kandidatov določil jezik njihovega državljanstva (oziroma v primeru držav članic, ki imajo več uradnih jezikov, jezik njihovega obveznega izobraževanja), in na drugi strani, da je določil, da se predizbirni preizkusi znanja opravijo za vsakega kandidata v jeziku, ki ni glavni jezik in da je treba izbrati med angleščino, francoščino in nemščino. Posledica teh določb naj bi bila, prvič, da kandidati niso mogli kot glavnega jezika prijaviti drugega jezika Skupnosti, ki ga temeljito obvladajo, ne da bi imeli tudi ustrezno državljanstvo, in drugič, da bi morali opraviti preizkuse v enem od treh zgoraj navedenih jezikov. Sistem naj bi obsegal različno obravnavanje na podlagi državljanstva, ki ga očitno ni mogoče objektivno upravičiti z zahtevami funkcij, ki jih bodo opravljali.

Drugi tožbeni razlog je kršitev načel dobrega upravljanja, enakega obravnavanja, objektivnosti in legitimnega pričakovanja, ker naj bi bili predizbirni preizkusi znanja tožeče stranke moteni s pripetljaji, ki so jo zmedli in jo prikrajšali za nekaj časa, ki ga je imela na voljo, ne da bi ji bilo dovoljeno ponovno začeti preizkus ali dovoljen dodatni čas.

Tožeča stranka v tretjem tožbenem razlogu navaja, na eni strani, kršitev načela enakega obravnavanja, ker naj bi bila postavljena vprašanja izbrana naključno v bazi z vprašanji, katerih težavnost naj bi bila zelo različna in katerih veljavnost naj bi bila v nekaterih primerih dvomljiva, in na drugi strani, kršitev načel varstva legitimnega pričakovanja, preglednosti in obveznosti obrazložitve, ker ji EPSO ni posredoval vprašanj, na katera je odgovarjala.
Tak je primer obvestila, s katerim institucija individualno opomni uradnika, naj ji v določenem roku plača neki znesek, pri čemer navede podatke za navedeno plačilo in to, da bo v primeru neplačila v zadevnem roku ta znesek samodejno odtegnjen od njegove pokojnine, ter možnost, da pri uradu za obračun zaprosi za obročno plačevanje. Tako obvestilo ima namreč zavezujoče pravne učinke, ki lahko neposredno in takoj vplivajo na interese zadevnega uradnika, tako da bistveno spremenijo njegov pravni položaj, in dokončno določa stališče institucije.

Le ukrepi z zavezujočimi pravnimi učinki, ki lahko neposredno in takoj vplivajo na interese tožeče stranke, tako da bistveno spremenijo njen pravni položaj, in ki dokončno določajo stališče institucije, pomenijo akte, zoper katere se lahko vloži ničnostna tožba.

Dopis, s katerim uradnik, ne da bi izrecno zahteval preklic zadevne odločbe, jasno predlaga mirno rešitev z upoštevanjem njegovih očitkov, in dopis, ki očitno izraža voljo tožeče stranke, da izpodbija odločbo, ki posega v njen položaj, pomenita pritožbo v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov. V zvezi s tem je vsebina akta pomembnejša od oblike. Pri upravni pritožbi, ki jo vloži uradnik, namreč ni potrebna posebna oblika. Zadostuje, da je iz nje jasno in natančno razvidna želja njenega vlagatelja po izpodbijanju odločbe, sprejete v zvezi z njim.

Plačilni listi res lahko pomenijo akte, ki posegajo v položaj ter ki so kot taki lahko predmet pritožb in eventualno tožb. To velja, če se odločitev, katere predmet je izključno finančni, zaradi svoje narave odraža v plačilnem listu. V tem primeru posredovanje plačilnega lista povzroči, da začnejo teči roki iz členov 90(2) oziroma 91(3) Kadrovskih predpisov za vložitev pritožbe in tožbe zoper upravno odločbo, če sta iz tega lista jasno in prvič razvidna obstoj in obseg te odločbe.

Vendar pokojninskih listov, ki so zgolj ukrepi za izplačilo na podlagi obvestila, s katerim je uprava zadevni osebi naložila, naj ji v določenem roku in na predpisan način plača neki znesek, ni mogoče šteti za akte, ki posegajo v položaj, zaradi katerih bi začel teči rok za vložitev pritožbe iz člena 90(2) Kadrovskih predpisov.

(Glej točke od 39 do 41.)

Napotitev na:

Sodišče: sodba z dne 19. januarja 1984, Andersen in drugi/Parlament, 262/80, EU:C:1984:18, točka 4;

Sodišče prve stopnje: sodbi z dne 27. oktobra 1994, Benzler/Komisija, T‑536/93, EU:T:1994:264, točka 15, in z dne 9. januarja 2007, Van Neyghem/Odbor regij, T‑288/04, EU:T:2007:1, točki 39 in 40;

Sodišče za uslužbence: sodba z dne 26. junija 2013, Buschak/Komisija, F‑56/12, EU:F:2013:96, točka 19, ter sklepi z dne 20. marca 2014, Michel/Komisija, F‑44/13, EU:F:2014:40, točki 49 in 50; z dne 23. aprila 2015, Bensai/Komisija, F‑131/14, EU:F:2015:34, točka 35, in z dne 11. aprila 2016, Zink/Komisija, F‑77/15, EU:F:2016:74, točka 34.
SKLEP PREDSEDNIKA TRETJEGA SENATA

SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

z dne 12. novembra 2015

FL in drugi

proti

Evropski policijski akademiji (CEPOL)

„Mirna rešitev spora — Člen 90(1) Poslovnika — Sporazum strank na pobudo Sodišča za uslužbence — Izbris“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero FL in še dve tožeči stranki, FM in FO, predlagajo: razglasitev ničnosti odločbe Evropske policijske akademije (CEPOL) z dne 23. maja 2014, s katero je predvidena premestitev te agencije v Budimpešto (Madžarska) in s katero je bilo njeno osebje obveščeno, da se bo vsakršna zavrnitev prevzema nalog na novem sedežu „štela za odpoved pogodbe o zaposlitvi z učinkom od 30. septembra 2014“; razglasitev ničnosti različnih odločb z dne 28. novembra 2014, s katerimi je CEPOL zavrnil pritožbe, ki so jih prvotne tožeče stranke posamično vložile med 8. in 21. avgustom 2014; razglasitev ničnosti dveh odločb z dne 22. decembra 2014, s katerima naj bi CEPOL sprejel odpoved pogodb o zaposlitvi s strani FM in FO; plačilo odškodnine za nepremoženjsko in premoženjsko škodo.

Odločitev:

Zadeva F‑41/15 DISS I se izbriše iz vpisnika Sodišča za uslužbence. CEPOL nosi svoje stroške, povezane s primeri FL, FM in FO, ter plača stroške FL, FM in FO v skladu z vsebino sporazuma, sklenjenega med njimi.

Povzetek

Tožbe uradnikov — Mirna rešitev spora pred Sodiščem za uslužbence — Izbris iz vpisnika

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 91(1))

(Glej točki 4 in 5.)
V zvezi z organi, ki predstavljajo osebje in druge uslužbence, ter kar zadeva možnost vložiti ničnostno tožbo ali sodelovati v takem postopku, ima vsak volivec neposredni in dejanski interes, da volitve potekajo v okviru in na podlagi volilnega sistema, ki je v skladu z določbami Kadrovskih predpisov, veljavnimi za volilni postopek.

Člen 278 PDEU določa načelo, po katerem tožbe nimajo odložilnega učinka, saj za akte, ki jih sprejmejo institucije Unije, velja domneva zakonitosti. Sodnik za izdajo začasnih odredb lahko torej le izjemoma odredi odlog izvršitve akta, izpodbijanega pred sodnikom, ki odloča o glavni stvari. Zato se pogoj v zvezi z nujnostjo in, natančneje, potrebnost, s katero je med drugim pogojen odlog izvršitve, da se lahko tožeča stranka upravičeno sklicuje na tveganje resne in nepopravljive škode, ne sme zamenjevati z zahtevo, v skladu s katero mora uradnik, da bi lahko veljavno vložil tožbo na podlagi členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov, dokazati, da ima osebni interes za razglasitev ničnosti izpodbijanega akta.

V zvezi s tem okoliščina, da ima uradnik status volilnega upravičenca med volitvami v odbor uslužbencev in da ima, tako kot vsak volivec, interes za to, da so njegovi predstavniki izvoljeni pod zakonitimi pogoji, ne zadošča za dokaz tveganja resne in nepopravljive škode, s katerim bi bilo mogoče utemeljiti odlog izvršitve izpodbijane odločbe.

Poleg tega, čeprav je s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah vsakomur zagotovljena pravica do učinkovitega pravnega sredstva, zanjo veljajo implicitno dovoljene omejitve, saj ta pravica že po svoji naravi zahteva predpise in torej ne more pripeljati do neuporabe določb člena 278 PDEU, iz katerega izhaja, da izvršitve ni mogoče odložiti brez, da bi se dokazalo tveganje resne in nepopravljive škode.

(Glej točke 26, 27 in 29.)

Splošno sodišče Evropske unije: sklep z dne 27. aprila 2010, Parlament/U, T‑103/10 P(R), EU:T:2010:164, točka 34.
Čeprav ima kandidat na natečaju v okviru tožbe zoper odločbo o neuvrstitvi na rezervni seznam sicer pravico sklicevati se na nepravilnosti med natečajem, vključno s tistimi, katerih vzrok je mogoče najti v samem besedilu obvestila o natečaju in v Navodilih, ki so sestavni del navedenega obvestila o natečaju, pa to ne spremeni dejstva, da če ni tesne povezave med samo obrazložitvijo izpodbijane odločbe in očitkom glede nezakonitosti obvestila o natečaju ali Navodil iz tega obvestila, ki se niso izpodbijale pravočasno, je treba ugotoviti, da je navedeni očitek nedopusten.

(Glej točko 62.)

Sodišče za uslužbence: sodbi z dne 23. januarja 2013, Katrakasas/Komisija,F‑24/11, EU:F:2013:4, točka 71, in z dne 21. marca 2013, Taghani/Komisija,F‑93/11, EU:F:2013:40, točka 38.
Kar zadeva tožbe za izpodbijanje postopkov zaposlovanja, izločenemu kandidatu – naj gre za uradnika, uslužbenca ali zunanjega kandidata v razmerju do zadevne institucije ali agencije – ni treba predlagati hkrati razglasitve ničnosti odločbe o zavrnitvi njegove prijave za delovno mesto in razglasitve ničnosti odločbe o vpisu drugega kandidata na rezervni seznam ali odločbe o imenovanju tega drugega kandidata na želeno delovno mesto. Izločenemu kandidatu namreč ni mogoče naložiti obveznosti, naj sočasno predlaga razglasitev ničnosti obeh teh odločb, če si, ker želi zaščititi pravice tretjih oseb do sodnega postopka, v skladu z načelom sorazmernosti prizadeva samo za razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi njegove prijave.

Roka za vložitev pritožbe in tožbe, določena v členih 90 in 91 Kadrovskih predpisov, sta roka kogentnega prava ter nista predmet diskrecije strank in sodišča, ki mora preveriti, tudi po uradni dolžnosti, ali sta bila spoštovana. Ta roka ustrezata zahtevi po pravni varnosti in potrebi po preprečitvi vsakršne diskriminacije ali samovoljne obravnave pri izvajanju sodne oblasti.

Tako okoliščina, da je institucija ali agencija v odločbi o upravni pritožbi odgovorila na vsebinske trditve, ne da bi preučila možnost, da je bila ta pritožba vložena prepozno in da je torej nedopustna, ali tudi dejstvo, da je zadevno osebo izrecno obvestila, da lahko izpodbija odločbo po sodni poti, ne vpliva na presojo dopustnosti pozneje vložene tožbe zoper to odločbo, ki jo opravi Sodišče za uslužbence. Take okoliščine namreč ne morejo povzročiti odstopanja od sistema zavezujočih rokov, uvedenih s členoma 90 in 91 Kadrovskih predpisov, še manj pa Sodišče za uslužbence oprostiti obveznosti, da preveri upoštevanje rokov iz Kadrovskih predpisov.

(Glej točki 28 in 29.)

Sodišče: sodbi Müllers/ESO, 79/70, EU:C:1971:79, točka 18, in Moussis/Komisija, 227/83, EU:C:1984:276, točka 13;

Sodišče prve stopnje: sodbi Offermann/Parlament, T‑129/89, EU:T:1991:55, točka 34, in Rasmussen/Komisija, T‑35/96, EU:T:1997:36, točka 30, ter sklep Braun-Neumann/Parlament, T‑306/08 P, EU:T:2009:6, točka 37;

Sodišče za uslužbence: sklepi Schmit/Komisija, F‑3/05, EU:F:2006:31, točka 24; Lebedef/Komisija, F‑60/13, EU:F:2014:6, točka 36, in Michel/Komisija, F‑44/13, EU:F:2014:40, točka 68.
Znesek družinske pokojnine, do katere je upravičen razvezani zakonec, spada izključno na področje uporabe določb členov 27 in 28 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom, za izračun tega zneska in njegovo posodobitev pa ni upoštevno, da na podlagi nacionalnega prava in zaradi smrti bivšega zakonca ni več mogoče spremeniti zneska preživnine iz člena 27 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom.

Poleg tega člen 18 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom ureja izključno položaj preživelega zakonca pokojnega uradnika in ga, zlasti kar zadeva najnižji znesek družinske pokojnine v višini 35 % zadnje osnovne plače, ni mogoče uporabiti po analogiji za položaj bivših zakoncev pokojnega uradnika.

(Glej točki 19 in 20.)
SKLEP PREDSEDNIKA PRVEGA SENATA

SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE

z dne 15. januarja 2015

Zadeva F‑30/14

Herman Speyart

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Disciplinski postopek – Disciplinska kazen – Opustitev prijave prejemanja ,Kinderbijslag‘ kot podobnega dodatka, prejetega iz drugih virov – Umik tožbe tožeče stranke – Izbris“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero H. Speyart predlaga razglasitev ničnosti odločbe Evropske komisije z dne 18. junija 2013, s katero je bil iz naslova disciplinske kazni trajno degradiran za en naziv, ker tej instituciji ni prijavil, da poleg družinskih otroških dodatkov na podlagi člena 67(2) Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije prejema podoben nacionalni dodatek „Kinderbijslag“, in to od 1. aprila 1997, zaradi česar sta tožeča stranka in njegova žena, prav tako uradnica Evropske unije, neupravičeno prejela skupni znesek 39.380 EUR.

Odločitev: Zadeva F‑30/14 se izbriše iz vpisnika Sodišča za uslužbence. H. Speyart nosi svoje stroške in naloži se mu plačilo stroškov Evropske komisije.

Povzetek

Sodni postopek – Stroški – Umik tožbe, neupravičen z ravnanjem nasprotne stranke

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člena 84 in 103(5))
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 18. septembra 2014

Giorgio Lebedef

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Procesne napake — Očitna nedopustnost“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi njenega člena 106a, s katero G. Lebedef predlaga razveljavitev svojega ocenjevalnega poročila za obdobje od 1. julija 2001 do 31. decembra 2002 in podredno razveljavitev točk za delovno uspešnost, ki so mu bile dodeljene za napredovalno obdobje 2003.

Odločitev:

Tožba se zavrne kot očitno nedopustna. G. Lebedefu se naloži plačilo njegovih stroškov in stroškov, ki jih je priglasila Evropska komisija.

Povzetek

Tožbe uradnikov – Pravni interes – Presoja ob vložitvi tožbe – Tožba za razveljavitev kariernega ocenjevalnega poročila uradnika, ki se je upokojil pred vložitvijo tožbe – Nedopustnost

(Kadrovski predpisi, člena 90 in 91)

Da bi lahko uslužbenec ali nekdanji uslužbenec veljavno vložil tožbo v skladu s členoma 90 ali 91 Kadrovskih predpisov, mora dokazati, da ima obstoječi in dejanski osebni interes za razveljavitev izpodbijanega akta, pri čemer se ta interes presoja ob vložitvi tožbe in mora obstajati do razglasitve sodne odločbe, sicer se postopek ustavi.

Ocenjevalno poročilo, ki je interni dokument, ki ima pomembno vlogo pri poteku kariere uradnika, praviloma vpliva na interes ocenjevane osebe samo do dokončnega prenehanja delovnega razmerja, po tem prenehanju pa uradnik nima več interesa za nadaljevanje tožbe, vložene zoper ocenjevalno poročilo, razen če dokaže obstoj posebne okoliščine, ki upravičuje osebni in sedanji interes, da doseže razglasitev ničnosti navedenega poročila.

(Glej točki 17 in 19.)

Napotitev na:

Sodišče: sodbi Marenco in drugi/Komisija, od 81/74 do 88/74, EU:C:1975:139, točka 6;

Splošno sodišče Evropske unije: sodba Turner/Komisija, T‑49/91, EU:T:1992:72, točka 24; sklepi N/Komisija, T‑97/94, EU:T:1998:270, točka 26, izrecno potrjen po pritožbi zoper sklep N/Commission, C‑21/99 P, EU:C:1999:508, točka; Ross/Komisija, T‑147/04, EU:T:2005:255, točke 24, 25 in 27; in Attey in drugi/Svet, T‑118/11, T‑123/11 in T‑124/11, EU:T:2005:255, točka 28;

Sodišče za uslužbence: Solberg/OEDT, F‑148/12, EU:F:2013:154, točki 16 in 18.
(Glej točke od 36 do 40.)

Iz take zaveze, navedene v predlogu za priznanje pokojninske dobe, tako ne izhaja niti nova obveznost zadevne institucije niti posledično sprememba pravnega položaja zadevne osebe, zlasti ker – tudi če zadevna oseba soglaša s prenosom pokojninskih pravic, ki jih je pridobila v drugem sistemu, v pokojninski sistem Unije – institucija, ki poda predlog, po prenosu kapitalskega zneska, ki ga sporoči nacionalni sklad, nima ustrezne obveznosti, da zadevni osebi samodejno prizna število let pokojninske dobe, navedeno v prvotnem predlogu, na podlagi katerega je uradnik potrdil svojo namero, da navedeni kapital prenese v pokojninski sistem Unije.

V zvezi s tem se zadevna institucija v fazi predloga za priznanje pokojninskih pravic zaveže le k temu, da bo za položaj zadevne osebe pravilno uporabila člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom in splošne izvedbene določbe. Ta obveznost navedene institucije izhaja neposredno iz zadevnih določb Kadrovskih predpisov, tudi če se institucija ni izrecno zavezala.

Priznanje pokojninske dobe je namreč mogoče le, če uradnik soglaša s postopkom za prenos kapitalske vrednosti pokojninskih pravic, ki jih je zadevna oseba pridobila v zadevnem zunanjem pokojninskem skladu, v pokojninski sistem Unije, pri čemer to soglasje izhaja iz predloga za priznanje pokojninske dobe, ki ga – odvisno od primera – organ, pristojen za imenovanja, ali organ, pooblaščen za sklepanje pogodb o zaposlitvi, poda na podlagi začasnega kapitalskega zneska, ki ga sporoči zadevni nacionalni pokojninski sklad.

V okviru postopka za prenos pokojninskih pravic iz člena 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom je akt, ki posega v položaj, zoper katerega je na podlagi člena 270 PDEU in člena 91(1) Kadrovskih predpisov mogoče vložiti tožbo, odločba, ki jo – odvisno od primera – sprejme organ, pristojen za imenovanja, ali organ, pooblaščen za sklepanje pogodb o zaposlitvi, po dejanskem prenosu kapitalske vrednosti pokojninskih pravic, ki jih je zadevna oseba pridobila pred nastopom dela v Uniji. Nasprotno predlog za priznanje pokojninskih pravic, če ga zadevna oseba sprejme, ni akt, ki posega v položaj, zoper katerega je na podlagi člena 270 PDEU in člena 91(1) Kadrovskih predpisov mogoče vložiti tožbo.

Sodišče Unije lahko v skladu z načelom ekonomičnosti postopka ugotovi, da ni treba posebej odločiti o predlogih, usmerjenih zoper odločbo o zavrnitvi pritožbe, če se ugotovi, da ti predlogi nimajo samostojne vsebine in se dejansko prekrivajo s tistimi, ki so usmerjeni zoper akt, zoper katerega je bila vložena pritožba. Zlasti je lahko tako, če navedeno sodišče ugotovi, da odločba o zavrnitvi pritožbe zgolj potrjuje akt, zoper katerega je bila vložena ta pritožba, in da ta akt poleg tega ni akt, ki posega v položaj, v smislu člena 90 Kadrovskih predpisov.

(Glej točko 43.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: sodba z dne 21. septembra 2011, Adjemian in drugi/Komisija, T‑325/09 P, EU:T:2011:506, točka 33;

Sodišče za uslužbence: sodba z dne 19. novembra 2014, EH/Komisija, F‑42/14, EU:F:2014:250, točka 85.