Združeni zadevi C‑458/14 in C‑67/15

Promoimpresa Srl

proti

Consorzio dei comuni della Sponda Bresciana del Lago di Garda e del Lago di Idro

in

Regione Lombardia

in

Mario Melis in drugi

proti

Comune di Loiri Porto San Paolo

in

Provincia di Olbia Tempio

(predloga za sprejetje predhodne odločbe,

ki sta ju vložila Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia in Tribunale amministrativo regionale per la Sardegna)

„Predhodno odločanje — Javna naročila in svoboda ustanavljanja — Člen 49 PDEU — Direktiva 2006/123/ES — Člen 12 — Koncesije na gospodarsko pomembnem javnem dobru ob morju, jezerih in rekah — Samodejno podaljšanje — Neobstoj postopka javnega razpisa“

Povzetek – Sodba Sodišča (peti senat) z dne 14. julija 2016

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/123, člen 12, od (1) do (3))

Svoboda ustanavljanja – Svoboda opravljanja storitev – Storitve na notranjem trgu – Direktiva 2006/123 – Sistem dovoljenj – Obveznost izvedbe postopka izbora v primeru več kandidatov za dovoljenje – Nacionalna ureditev, ki določa samodejno podaljšanje dovoljenj, ki so na javnem dobru ob morju in so namenjena opravljanju turistično-rekreativnih dejavnosti, brez izvedbe vsakršnega postopka izbora – Nedopustnost

(direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2006/123, uvodna izjava 57 in poglavje III, oddelek 1, in 2014/23)

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 28 in 29.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 30.)

Ker v skladu z uvodno izjavo 57 Direktive 2006/123 o storitvah na notranjem trgu določbe te direktive v zvezi s sistemi dovoljenj ne zadevajo sklepanja pogodb s strani pristojnih organov o opravljanju določene storitve, ki jo urejajo predpisi o javnih naročilih, teh določb ni mogoče uporabiti za koncesije za javne storitve, za katere se lahko zlasti uporabi Direktiva 2014/23 o podeljevanju koncesijskih pogodb. (Glej točki 44 in 45.)

Za koncesijo za storitve v smislu Direktive 2014/23 o podeljevanju koncesijskih pogodb je zlasti značilen položaj, v katerem naročnik določeno pravico do opravljanja storitve prenese na koncesionarja, s tem da ima ta v okviru sklenjene pogodbe določeno ekonomsko svobodo glede določitve pogojev izkoriščanja te pravice in je sočasno precej izpostavljen tveganjem, povezanim s tem izkoriščanjem. V zvezi s tem je treba glede koncesij, ki se ne nanašajo na opravljanje storitev, ki jih določi naročnik, temveč na dovoljenje za opravljanje gospodarske dejavnosti na območju javnega dobrega, ugotoviti, da ne spadajo v kategorijo koncesij za storitve. (Glej točki 46 in 47.)

Člen 12(1) in (2) Direktive 2006/123 o storitvah na notranjem trgu je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalnemu ukrepu, ki določa samodejno podaljšanje dovoljenj, ki obstajajo na javnem dobrem ob morju in jezerih in ki so namenjena opravljanju turistično-rekreativnih dejavnosti, brez izvedbe vsakršnega postopka izbora med potencialnimi kandidati. Člen 12(3) Direktive 2006/123 namreč izrecno določa, da lahko države članice ob določitvi pravil za postopek izbora upoštevajo preudarke, povezane z nujnimi razlogi v splošnem interesu, vendar pa je upoštevanje takih preudarkov predvideno le pri določitvi pravil za postopek izbora potencialnih kandidatov in ob upoštevanju zlasti člena 12(1) te direktive. Člena 12(3) te direktive tako ni mogoče razlagati tako, da omogoča utemeljitev samodejnega podaljšanja dovoljenj, čeprav ob prvotni dodelitvi navedenih dovoljenj ni bil izveden noben postopek izbora iz odstavka 1 tega člena. (Glej točke od 53 do 55 in 57 ter točko 1 izreka.)

Člen 49 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki dopušča samodejno podaljšanje koncesij, ki obstajajo na javnem dobrem in ki so namenjene opravljanju turistično-rekreativnih dejavnosti, če te koncesije pomenijo gotov čezmejni interes. Ko nameravajo javni organi podeliti koncesijo, ki ne spada na področje uporabe direktiv v zvezi z različnimi kategorijami javnih naročil, morajo na splošno spoštovati temeljna pravila Pogodbe DEU in predvsem načelo prepovedi diskriminacije. Bolj podrobno, če je taka koncesija v gotovem čezmejnem interesu, pomeni njena popolnoma netransparentna dodelitev podjetju, ki je v državi članici naročnika, različno obravnavanje v škodo podjetij, ki bi jih lahko ta koncesija zanimala in ki so v drugi državi članici. Tako različno obravnavanje je s členom 49 PDEU načeloma prepovedano. (Glej točke 64, 65 in 74 ter točko 2 izreka.)