Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA (prvi senat) 
z dne 26. marca 2020 * 
„Predhodno odločanje –Varstvo potrošnikov –Potrošniške kreditne pogodbe –Direktiva  
2008 /48/ES –Člen 3(g), člen 10(2) in člen 22(1) –Raven harmonizacije –Pojem ‚neobrestni stroški  
kredita‘–Direktiva 93/13/EGS –Člen 1(2) –Nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah –  
Zgornja meja celotnih neobrestnih stroškov kredita –Pogodbeni pogoji, ki temeljijo na obveznih  
zakonih ali predpisih –Izključitev“  
V zadevi C-779/18, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo 
Sąd Rejonow y w Siemianowicach Śląskich (okrajno sodišče v mestu Siemianowice Śląskie, Poljska) 
z odločbo z dne 9. novembra 2018 , ki je na Sodišče prispela 12. decembra 2018 , v postopku 
Mikrokasa S.A.,  
Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty  
proti 
XO, 
SODIŠČE (prvi senat), 
v sestavi J.-C. Bonichot, predsednik senata, M. Safjan, L. Bay Larsen, sodnika, C. Toader (poročevalka),  
sodnica, in N. Jääskinen, sodnik,  
generalni pravobranilec: G. Hogan,  
sodni tajnik: M. Aleksejev, vodja oddelka,  
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 13. novembra 2019 ,  
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:  
– za Mikrokasa S.A. M. Kamiński, radca prawny, 
– za poljsko vlado B. Majczyna, M. Kamejsza-Kozłowska in D. Lutostańska, agenti, 
– za Evropsko komisijo G. Goddin, K. Herbout-Borczak, A. Szmytkowska in N. Ruiz García, agenti, 
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 19. decembra 2019 
* Jezik postopka: poljščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2020 :236 1 
SODBA Z DNE 26. 3. 2020 – ZADEVA C-779/18  
MIKROKASA IN REVENUE NIESTANDARYZOWANY SEKURY TYZACYJNY FUNDU SZ INWESTYCYJNY ZAMKNIĘTY  
izreka naslednjo 
Sodbo 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 
1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, 
zvezek 2, str. 288, in popravek v UL 2019 , L 214, str. 25) in Direktive 2008 /48/ES Evropskega 
parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive 
Sveta 87/102/EGS (UL 2008 , L 133, str. 66, ter popravki v UL 2009 , L 207, str. 14, UL 2010 , L 199, 
str. 40 in UL 2011 , L 234, str. 46). 
2 Ta predlog je bil vložen v okviru dveh sporov, ki ju je predložitveno sodišče združilo, in sicer med 
družbama Mikrokasa S.A. in Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz inwestycyjny 
Zamknięty (v nadaljevanju: Revenue) na eni strani in osebo XO na drugi strani zaradi zahtevkov za 
plačilo zneskov, dolgovanih v okviru dveh potrošniških kreditnih pogodb. 
Pravni okvir 
Pravo Unije 
Direktiva 93/13 
3 V trinajsti in štiriindvajseti uvodni izjavi Direktive 93/13 je navedeno: 
„ker se predpostavlja, da zakoni ali predpisi držav članic, ki neposredno ali posredno določajo pogoje 
v potrošniških pogodbah, ne vsebujejo nepoštenih pogojev; ker se zato ne zdi potrebno, da bi za 
pogoje, ki temeljijo na obveznih zakonih ali predpisih in načelih ali določbah mednarodnih konvencij, 
katerih pogodbenice so države članice ali Skupnost, veljale določbe te direktive; ker izraz ‚obvezni 
zakoni ali predpisi‘ v členu 1(2) zajema tudi pravila, ki v skladu z zakono m veljajo med pogodbenima 
strankama, če ni bilo dogovorjeno drugače; 
[…] 
ker morajo imeti sodišča ali upravni organi držav članic na voljo ustrezna in učinkovita sredstva za 
preprečevanje nadaljnje uporabe nepoštenih pogojev v potrošniških pogodbah“. 
4 Člen 1 te direktive določa: 
„1. Namen te direktive je približati zakone in druge predpise držav članic o nepoštenih pogojih 
v pogodbah, sklenjenih med prodajalcem ali ponudnikom in potrošnikom. 
2. Določbe te direktive ne veljajo za pogodbene pogoje, ki temeljijo na obveznih zakonih ali predpisih 
in določbah ali načelih mednarodnih konvencij, katerih pogodbenice so države članice ali Skupnost, 
zlasti na področju prometa.“ 
5 Člen 3 Direktive 93/13 določa pogoje, pod katerimi se pogoj v pogodbi, sklenjeni med prodajalcem ali 
ponudnikom in potrošnikom, šteje za nepošten. 
ECLI:EU:C:2020 :236 2 
SODBA Z DNE 26. 3. 2020 – ZADEVA C-779/18  
MIKROKASA IN REVENUE NIESTANDARYZOWANY SEKURY TYZACYJNY FUNDU SZ INWESTYCYJNY ZAMKNIĘTY  
6 Člen 6(1) iste direktive določa: 
„Države članice določijo, da nepošteni pogoji, uporabljeni v pogodbi, ki jo s potrošnikom sklene 
prodajalec ali ponudnik, kakor je določeno z nacionalnim pravom, niso zavezujoči za potrošnika in da 
pogodba še naprej zavezuje obe stranki na podlagi teh pogojev, če je nadaljnji obstoj mogoč brez 
nepoštenih pogojev.“ 
7 Člen 7(1) Direktive 93/13 določa: 
„Države članice zagotovijo, da v interesu potrošnikov in konkurentov obstajajo ustrezna in učinkovita 
sredstva za preprečevanje nadaljnje uporabe nepoštenih pogojev v pogodbah, ki jih s potrošniki 
sklenejo prodajalci ali ponudniki.“ 
Direktiva 2008 /48 
8 V uvodnih izjavah 7, 9, 19, 20 in 44 Direktive 2008 /48 je navedeno: 
„(7) Da bi olajšali nastanek dobro delujočega notranjega trga potrošniških kreditov, je treba zagotoviti 
usklajen okvir Skupnosti v številnih osrednjih območjih. Ob upoštevanju stalno spreminjajočega 
se trga potrošniških kreditov in vse večje mobilnosti evropskih državljanov naj bi zakono daja 
Skupnosti, ki je usmerjena v prihodnost in ki se zmore prilagoditi bodočim oblikam kreditov, 
državam članicam omogočila ustrezno raven prožnosti pri izvajanju in pomagala vzpostaviti 
sodobno pravo na področju zakono v o potrošniških kreditih. 
[…] 
(9) Polna uskladitev [harmonizacija] je potrebna zato, da se vsem potrošnikom v Skupnosti zagotovi 
visoka in primerljiva raven varovanja njihovih interesov in se vzpostavi pravi notranji trg. […] 
[…] 
(19) Da bi se potrošniki lahko odločali ob polnem poznavanju dejstev, bi morali še pred sklenitvijo 
kreditne pogodbe dobiti ustrezne podatke, ki jih lahko potrošnik odnese s seboj in preuči, 
o pogojih in stroških kredita ter svojih obveznostih. Za zagotovitev kar največje preglednosti in 
primerljivosti ponudb bi morali ti podatki vsebovati predvsem strošek efektivne obrestne mere 
za ta kredit, ki bi jo bilo treba v vsej Skupnosti določiti na enak način. […] 
(20) Skupni stroški kredita za potrošnika bi morali zajemati vse stroške, tudi obresti, provizije, davke, 
pristojbine za kreditne posrednike in vse druge pristojbine, ki jih mora potrošnik plačati v zvezi 
s kreditno pogodbo, razen notarskih stroškov. Treba bi bilo objektivno oceniti, v kolikšni meri 
dajalec kreditov dejansko pozna stroške, pri tem pa upoštevati zahteve poklicne skrbnosti. 
[…] 
(44) Za zagotovitev preglednosti in stabilnosti trga ter glede na nadaljnjo harmonizacijo bi morale 
države članice zagotoviti ustrezne ukrepe za vzpostavitev regulacije ali nadzora nad dajalci 
kreditov.“ 
9 V skladu s členom 1 Direktive 2008 /48 je namen te direktive harmonizirati nekatere vidike predpisov 
držav članic v zvezi s pogodbami, ki zajemajo potrošniške kredite. 
ECLI:EU:C:2020 :236 3 
SODBA Z DNE 26. 3. 2020 – ZADEVA C-779/18  
MIKROKASA IN REVENUE NIESTANDARYZOWANY SEKURY TYZACYJNY FUNDU SZ INWESTYCYJNY ZAMKNIĘTY  
10 Člen 3 te direktive določa: 
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve: 
(a) ‚potrošnik‘ pomeni fizično osebo, ki v transakcijah, zajetih v tej direktivi, deluje za namene zunaj 
svoje trgovske, poslovne ali poklicne dejavnosti; 
[…] 
(g) ‚skupni stroški kredita za potrošnika‘ pomeni vse stroške, vključno z obrestmi, provizijami, davki in 
vsemi drugimi vrstami pristojbin, ki jih mora potrošnik plačati v zvezi s kreditno pogodbo in ki so 
dajalcu kredita znani, razen notarskih stroškov; stroški, povezani s pomožnimi storitvami v zvezi 
s kreditno pogodbo, zlasti zavarovalne premije, so tudi vključeni, če je sklenitev dodatne 
storitvene pogodbe obvezna že za samo pridobitev kredita ali pod pogoji, ki se tržijo; 
(h) ‚skupni znesek, ki ga mora plačati potrošnik‘ pomeni vsoto skupnega zneska kredita in skupnih 
stroškov kredita za potrošnika; 
[…]“ 
11 Člen 5 navedene direktive, naslovljen „Predpogodbene informacije“, določa: 
„1. Preden postane potrošnik zavezan izpolnjevanju kreditne pogodbe ali ponudbe, zagotovi dajalec 
kredita in, kjer je primerno, kreditni posrednik na temelju kreditnih pogojev dajalca kredita ter, kjer je 
to primerno, na izraženih preferencah potrošnika in informacijah, ki jih je ta posredoval, potrošniku 
informacije, da lahko primerja različne ponudbe in se tako zavestno odloči, ali bo sklenil kreditno 
pogodbo. Takšne informacije se na papirju ali drugem trajnem nosilcu podatkov zagotovijo 
z obrazcem standard ne informacije o evropskem potrošniškem kreditu iz Priloge II. Šteje se, da je 
dajalec kredita izpolnil zahteve po informacijah iz tega odstavka ter člena 3(1) in (2) Direktive 
2002 /65/ES, če je zagotovil ‚standard ne informacije o evropskem potrošniškem kreditu‘. 
Zadevne informacije opredeljujejo: 
[…] 
(c) skupni znesek kredita in pogoje, ki urejajo črpanje kredita; 
[…] 
(g) efektivno obrestno mero in skupni znesek, ki ga mora plačati potrošnik, na podlagi 
reprezentativnega primera, pri čemer se navedejo vse predpostavke, uporabljene za izračun te 
obrestne mere; če je potrošnik obvestil dajalca kredita o enem ali več elementih zaželenega 
kredita, na primer o trajanju kreditne pogodbe in skupnemu znesku kredita, mora dajalec kredita 
te elemente upoštevati; če kreditna pogodba predvideva različne načine črpanja z različnimi 
stroški ali posojilnimi obrestmi in dajalec kredita uporabi predpostavko iz točke (b) dela II 
Priloge I, dajalec kredita navede, da lahko drugi mehanizmi črpanja za to vrsto kreditne pogodbe 
privedejo do višjih efektivnih obrestnih mer; 
[…]“ 
ECLI:EU:C:2020 :236 4 
SODBA Z DNE 26. 3. 2020 – ZADEVA C-779/18  
MIKROKASA IN REVENUE NIESTANDARYZOWANY SEKURY TYZACYJNY FUNDU SZ INWESTYCYJNY ZAMKNIĘTY  
12 Člen 10 iste direktive, naslovljen „Informacije, ki se morajo vključiti v kreditne pogodbe“, določa: 
„1. Kreditne pogodbe se pripravijo na papirju ali drugem trajnem nosilcu podatkov. Vse pogodbene 
stranke prejmejo izvod kreditne pogodbe. Ta člen ne posega v nobena nacionalna pravila o veljavnosti 
sklenitve kreditnih pogodb, če so ta skladna s pravom Skupnosti. 
2. Kreditna pogodba jasno in jedrnato navaja:  
[…]  
(d) skupni znesek kredita in pogoje, ki urejajo črpanje kredita;  
[…]  
(g) efektivno obrestno mero in skupni znesek, ki ga mora plačati potrošnik, izračunan ob sklenitvi 
kreditne pogodbe; navedejo se vse predpostavke, uporabljene za izračun navedenih obresti; 
[…] 
(u) po potrebi tudi druga pogodbena določila in pogoje;  
[…]“  
13 Člen 22 Direktive 2008 /48, naslovljen „Usklajevanje [Harmonizacija] in obveznost izvajanja te 
direktive“, določa: 
„1. Če ta direktiva vsebuje usklajene [harmonizirane] določbe, države članice ne smejo ohraniti ali 
uvesti v svoje nacionalno pravo drugih določb, razen tistih, določenih v tej direktivi.  
[…]  
3. Države članice nadalje zagotovijo, da se določbam, ki jih sprejmejo pri izvajanju te direktive, ni 
mogoče izogniti z načinom oblikovanja pogodb, zlasti z vnašanjem črpanj ali kreditnih pogodb, ki 
spadajo v področje uporabe te direktive, v kreditne pogodbe, katerih značilnosti ali namen bi lahko 
omogočili, da se izognejo njeni uporabi. 
[...]“ 
Poljsko pravo 
Civilni zakonik 
14 Člen 359 kodeks cy wilny (civilni zakonik) določa: 
„1. Obresti od denarnega zneska so dolgovane le, če to izhaja iz pravnega posla ali iz zakona, sodne 
odločbe ali odločbe drugega pristojnega organa. 
2. Če višina obresti ni določena drugače, so dolgovane zakonske obresti v višini, ki ustreza referenčni 
obrestni meri Narodow y Bank Polski (poljska centralna banka), povečani za 3,5 odstotne točke. 
21. Najvišje obresti, ki lahko izhajajo iz pravnega posla, na letni ravni ne smejo presegati dvakratne 
vrednosti letnih zakonskih obresti (najvišje dovoljene obresti). 
ECLI:EU:C:2020 :236 5 
SODBA Z DNE 26. 3. 2020 – ZADEVA C-779/18  
MIKROKASA IN REVENUE NIESTANDARYZOWANY SEKURY TYZACYJNY FUNDU SZ INWESTYCYJNY ZAMKNIĘTY  
22. Če višina obresti, ki izhaja iz pravnega posla, presega najvišje dovoljene obresti, so dolgovane 
najvišje dovoljene obresti. 
23. S pogodbo ni mogoče izključiti ali omejiti določb o najvišjih dovoljenih obrestih, in sicer niti 
v primeru določitve, da se uporabi tuje pravo. V takem primeru se uporabljajo določbe tega zakona. 
4. Minister za pravosodje z obvestilom v uradnem listu Republike Poljske ‚Monitor Polski‘ objavi 
znesek zakonskih obresti.“ 
15 Člen 3851 navedenega zakonika določa: 
„1. Določila potrošniške pogodbe, ki niso bila posamično dogovorjena, za potrošnika niso zavezujoča, 
če se z njimi določajo njegove pravice in obveznosti na način, ki je v nasprotju z dobrimi običaji in 
s katerim se grobo posega v njegove interese (nedovoljena pogodbena določila). To ne velja za 
določila, ki se nanašajo na glavne obveznosti pogodbenih strank, zlasti na ceno ali plačilo, čeje 
njihovo besedilo jasno. 
2. Če na podlagi odstavka 1 pogodbeno določilo potrošnika ne zavezuje, ostane pogodba v preostalem 
za pogodbeni stranki zavezujoča. 
3. Za pogodbena določila potrošniške pogodbe, o katerih se stranki nista dogovorili posamično, se 
štejejo tista določila, na katerih vsebino potrošnik ni imel dejanskega vpliva. To zlasti velja za 
pogodbena določila, vzeta iz vzorčne pogodbe, ki jo je potrošniku predlagal sopogodbenik. 
[…]“ 
Zakon o potrošniških kreditih 
16 Z Ustawa o kredycie konsumenckim (zakon o potrošniških kreditih) z dne 12. maja 2011 (Dz. U. 
št. 126, pozicija 715) v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja iz postopka v glavni stvari (v 
nadaljevanju: zakon o potrošniških kreditih), je bila v poljski pravni red prenesena Direktiva 2008 /48. 
17 Člen 5(1), točke od 6 do 8, tega zakona določa te pojme: 
„skupni stroški kredita – vsi stroški, ki jih mora potrošnik plačati v zvezi s kreditno pogodbo, zlasti: (a) 
obresti, pristojbine, provizije, davki in marže, če so kreditodajalcu znani, ter (b) stroški, povezani 
s pomožnimi storitvami, zlasti zavarovanj, če je njihovo pokritje obvezno za samo pridobitev kredita 
ali za njegovo pridobitev pod pogoji, ki se tržijo, razen notarskih stroškov, ki jih pokriva potrošnik; 
neobrestni stroški kredita – vsi stroški, ki jih mora potrošnik plačati v zvezi s potrošniško kreditno 
pogodbo, razen obresti; 
skupni znesek kredita – najvišja meja vseh denarnih sredstev brez stroškov kredita, ki jih kreditodajalec 
da potrošniku na voljo na podlagi kreditne pogodbe, v primeru pogodb, za katere ta najvišja meja ni 
bila določena, pa vsota vseh denarnih sredstev brez stroškov kredita, ki jih kreditodajalec da 
potrošniku na voljo na podlagi kreditne pogodbe; 
skupni znesek, ki ga mora plačati potrošnik – vsota skupnih stroškov kredita in skupnega zneska 
kredita.“ 
ECLI:EU:C:2020 :236 6 
SODBA Z DNE 26. 3. 2020 – ZADEVA C-779/18  
MIKROKASA IN REVENUE NIESTANDARYZOWANY SEKURY TYZACYJNY FUNDU SZ INWESTYCYJNY ZAMKNIĘTY  
18 Člen 13 navedenega zakona določa: 
„1. Kreditodajalec ali kreditni posrednik mora potrošniku pred sklenitvijo kreditne pogodbe na trajnem 
nosilcu predložiti spodaj navedene podatke, za seznanitev s katerimi mora imeti potrošnik dovolj časa: 
[…] 
(5) skupni znesek kredita; 
(6) datumi in način črpanja kredita; 
(7) skupni znesek, ki ga mora plačati potrošnik;  
[…]  
(10) po potrebi, podatke o drugih stroških, ki jih mora potrošnik plačati v zvezi s potrošniško kreditno 
pogodbo, zlasti o obrestih, provizijah, maržah in pristojbinah, vključno s pristojbinami za 
vzdrževanje enega ali več računov za vodenje plačilnih transakcij in črpanj, skupaj 
s pristojbinami za uporabo plačilnih sredstev tako za plačilne transakcije kot za črpanja, ter 
o stroških pomožnih storitev, zlasti zavarovanj, če jih kreditodajalec pozna, in pogoje, pod 
katerimi se lahko ti stroški spremenijo; 
(11) podatke o obveznosti plačila morebitnih notarskih pristojbin;  
[…]“  
19 Člen 30 istega zakona določa: 
„1. V potrošniški kreditni pogodbi je treba brez poseganja v člene od 31 do 33 navesti: 
[…] 
(2) vrsto kredita;  
[…]  
(4) skupni znesek kredita; 
(5) datume in način črpanja kredita; 
(6) posojilno obrestno mero […]; 
(7) efektivno obrestno mero in skupni znesek, ki ga mora plačati potrošnik, izračunan ob sklenitvi 
potrošniške kreditne pogodbe, ter vse predpostavke, uporabljene za njen izračun; 
(8) pravila in datume odplačila kredita […]; 
(9) izkaz datumov in pravil plačevanja obresti in vseh drugih stroškov kredita, če kreditodajalec ali 
kreditni posrednik prizna odlog pri odplačevanju kredita; 
ECLI:EU:C:2020 :236 7 
SODBA Z DNE 26. 3. 2020 – ZADEVA C-779/18  
MIKROKASA IN REVENUE NIESTANDARYZOWANY SEKURY TYZACYJNY FUNDU SZ INWESTYCYJNY ZAMKNIĘTY  
(10) podatke o drugih stroških, ki jih mora potrošnik plačati v zvezi s potrošniško kreditno pogodbo, 
zlasti o pristojbinah, vključno s pristojbinami za vzdrževanje enega ali več računov za vodenje 
plačilnih transakcij in črpanj, skupaj s pristojbinami za uporabo plačilnih sredstev tako za 
plačilne transakcije kot za črpanja, ter o provizijah, maržah in stroških pomožnih storitev, zlasti 
zavarovanj, če jih kreditodajalec pozna, in pogoje, pod katerimi se lahko ti stroški spremenijo; 
[…]“ 
20 Člen 36a tega zakona določa: 
„1. Največja dovoljena višina neobrestnih stroškov kredita se izračuna na podlagi te formule: 
MPKK ≤ (K × 25%) + (K × N/R × 30%), 
pri čemer pomeni: 
MPKK – največjo dovoljeno višino neobrestnih stroškov kredita, 
K – skupni znesek kredita, 
n – obdobje odplačila, izraženo v dneh, 
R – število dni v letu. 
2. Neobrestni stroški kredita v celotnem obdobju kreditiranja ne presegajo skupnega zneska kredita. 
3. Neobrestni stroški kredita, ki izhajajo iz potrošniške kreditne pogodbe, niso dolgovani v delu, 
v katerem presegajo največji dovoljeni znesek neobrestnih stroškov kredita, izračunan v skladu 
s formulo iz odstavka 1, ali skupni znesek kredita.“ 
21 Člen 47 zakona o potrošniških kreditih določa: 
„S pogodbo ni mogoče izključiti ali omejiti pravic potrošnika, določenih v tem zakonu. V takih 
primerih se uporabijo določbe tega zakona.“ 
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje 
22 Obe zadevi, v katerih je bil vložen ta predlog za sprejetje predhodne odločbe in ki ju je predložitveno 
sodišče združilo z odločbo z dne 8. novembra 2018 , sta bančni instituciji Mikrokasa in Revenue 
sprožili proti osebi XO. 
23 V prvi zadevi je oseba XO 21. decembra 2016 kot potrošnica v smislu Direktive 2008 /48 z družbo 
Mikrokasa sklenila kreditno pogodbo v znesku 4000 poljskih zlotov (PLN, približno 940 EUR), ki ga je 
bilo treba odplačati v 30 mesečnih obrokih do 28. junija 2019 . Potrošnica se je s to pogodbo zavezala 
plačati tudi 600 PLN (približno 139 EUR) za pripravljalne stroške in 3400 PLN (približno 790 EUR) za 
administrativne stroške. Zaračunane so bile tudi pogodbene obresti po letni obrestni meri 7 % v znesku 
371,87 PLN (približno 86 EUR). 
24 Družba Mikrokasa je zaradi popolnega neplačila pri Sąd Rejonow y w Siemianowicach Śląskich 
I Wydział Cy wilny (okrajno sodišče v mestu Siemianowice Śląskie, prvi civilni oddelek, Poljska) vložila 
tožbo proti osebi XO, s katero je zahtevala, naj se tej osebi naloži plačilo 8184 ,53 PLN (približno 
1927 EUR). 
ECLI:EU:C:2020 :236 8 
SODBA Z DNE 26. 3. 2020 – ZADEVA C-779/18  
MIKROKASA IN REVENUE NIESTANDARYZOWANY SEKURY TYZACYJNY FUNDU SZ INWESTYCYJNY ZAMKNIĘTY  
25 V okviru druge zadeve je ista potrošnica 21. novembra 2016 z družbo IPF Polska sp. z. o. o. na spletu 
sklenila kreditno pogodbo v znesku 3000 PLN (približno 703,18 EUR), ki ga je bilo treba vrniti do 
28. maja 2018 . V skladu s pogoji iz te pogodbe je morala potrošnica plačati provizijo v višini 2084 PLN 
(približno 488,46 EUR). Pogodbene obresti so bile zaračunane po letni obrestni meri 10 % v skupnem 
znesku 248,41 PLN (približno 57 EUR). 
26 Terjatev iz te pogodbe je družba IPF Polska prenesla na družbo Revenue s pogodbo o prenosu terjatve 
z dne 16. avgusta 2017 . Družba Revenue je 27. oktobra 2017 proti XO iz naslova neplačila vložila tožbo 
za plačilo 5196 ,68 PLN (približno 1218 ,09 EUR). Sąd Rejonow y Lublin Zachód w Lublinie (okrajno 
sodišče v mestu Lublin zahod, Poljska) je izdalo plačilni nalog. Potrošnica je zoper to odločbo vložila 
pritožbo pri Sąd Rejonow y w Siemianowicach Śląskich (okrajno sodišče v mestu Siemianowice Śląskie, 
Poljska). 
27 To sodišče navaja, da so bili neobrestni stroški kredita v obeh pogodbah iz postopka v glavni stvari 
izračunani na podlagi formule, določene z nacionalno zakono dajo v členu 36a zakona o potrošniških 
kreditih, in ne presegajo najvišjega dovoljenega zneska. 
28 Vendar to sodišče dvomi o skladnosti nacionalne zakono daje, ki uvaja pojem „neobrestni stroški 
kredita“, ki ni določen v Direktivi 2008 /48, s to direktivo, zlasti glede na popolno harmonizacijo, 
izvedeno s to direktivo. Zlasti bi se bilo treba vprašati, ali se z uvedbo takega pojma ne morejo kršiti 
cilji, določeni z Direktivo 2008 /48. 
29 Poleg tega naj bi bili v primeru skupnih neobrestnih stroškov, izračunanih na način, ki ga je 
zakono dajalec določil v členu 36a zakona o potrošniških kreditih, ti stroški določeni na podlagi 
formule, ki ni odvisna od dejansko opravljenih storitev in sredstev, ki jih uporabi prodajalec ali 
ponudnik. Potrošnik naj tako ne bi imel možnosti poznati resničnih stroškov kredita in biti ustrezno 
obveščen o svojem pravnem položaju na dan sklenitve pogodbe. 
30 Predložitveno sodišče dvomi tudi o uporabi Direktive 93/13 v primeru pogojev, ki so v skladu 
z nacionalnimi določbami glede najvišjih dovoljenih stroškov. 
31 To sodišče poudarja, da je poljski zakono dajalec s sprejetjem člena 36a zakona o potrošniških kreditih 
skušal zagotoviti omejitve stroškov, zaračunanih potrošnikom, pri čemer je navedel, da skupni 
neobrestni stroški kredita ne smejo presegati 55 % skupnega zneska kredita za eno leto, 85 % za dve leti 
in 100 % ne glede na trajanje kredita. 
32 Vendar navedeno sodišče meni, da so prodajalci ali ponudniki v praksi pogosto izbrali maksimalen 
znesek, ki ga dopušča zakonska formula, ne da bi nujno upoštevali dejansko nastale stroške. 
33 Zato naj bi obstajala bojazen, da je prodajalec ali ponudnik deležen pretirane in neupravičene prednosti 
na stroške potrošnika, kar naj bi za potrošnika povzročilo veliko neravnovesje, ki izhaja iz primerjave 
med skupnim zneskom kredita in skupnimi stroški tega kredita. 
34 Predložitveno sodišče poudarja tudi, da se sedanja praksa poljskih sodišč razlikuje, saj nekatera od njih 
iz nadzora nad nepoštenostjo izključujejo stroške, določene na podlagi člena 36a zakona o potrošniških 
kreditih, druga sodišča pa te stroške ocenijo po merilih, določenih z nacionalno zakono dajo, s katero je 
prenesen člen 3 Direktive 93/13. 
35 V teh okoliščinah je Sąd Rejonow y w Siemianowicach Śląskich (okrajno sodišče v mestu Siemianowice 
Śląskie) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: 
„1. Ali je treba določbe Direktive [2008 /48], zlasti njene člene 3(g), 10(1) in 22(1), razlagati tako, da 
nasprotujejo taki oddelitvi tako imenovanih ‚neobrestnih stroškov kredita‘, ki se pavšalno določijo 
v skladu z zakonsko formulo za izračun, opredeljeno v členu 36a zakona o potrošniških kreditih, iz 
ECLI:EU:C:2020 :236 9 
SODBA Z DNE 26. 3. 2020 – ZADEVA C-779/18  
MIKROKASA IN REVENUE NIESTANDARYZOWANY SEKURY TYZACYJNY FUNDU SZ INWESTYCYJNY ZAMKNIĘTY  
tako imenovanih ‚skupnih stroškov kredita za potrošnika‘, opredeljenih v zgoraj navedeni direktivi, 
da je mogoče pred potrošnikom prikriti dejansko vrednost neobrestnih stroškov kredita, ki 
nastanejo prodajalcu ali ponudniku? 
2. Ali je treba določbe Direktive 93/13, zlasti njene člene 1(2), 6(1) in 7(1), razlagati tako, da 
nasprotujejo temu, da so pogoji potrošniških kreditnih pogodb v delu, v katerem se nanašajo na 
tako imenovane neobrestne stroške kredita, katerih merila določitve so opredeljena v členu 36a 
zakona o potrošniških kreditih, predmet nadzora z vidika pogojev, opisanih v členu 3 te direktive?“ 
Vprašanji za predhodno odločanje 
Prvo vprašanje 
36 Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3(g), člen 10(1) in 
člen 22(1) Direktive 2008 /48 razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni določbi, ki določa metodo 
izračuna najvišjega zneska neobrestnih stroškov kredita, ki se lahko naloži potrošniku v okviru 
potrošniških kreditov. 
37 Najprej je treba opozoriti, da je v skladu s členom 1 Direktive 2008 /48 namen te direktive 
harmonizirati nekatere vidike pravil držav članic v zvezi s pogodbami, ki zajemajo potrošniške kredite. 
38 Dalje, iz člena 22(1) te direktive izhaja, da če ta direktiva vsebuje harmonizirane določbe, države članice 
ne smejo ohraniti ali uvesti drugih nacionalnih določb, razen tistih, določenih v tej direktivi. 
39 Nazadnje, kot je razvidno iz sodne prakse Sodišča, je zakono dajalec Unije za zagotovitev obsežnega 
varstva potrošnikov v členu 3(g) te direktive uporabil široko opredelitev pojma „skupni stroški kredita 
za potrošnika“, ki pomeni vse stroške, vključno z obrestmi, provizijami, davki in vsemi drugimi vrstami 
pristojbin, ki jih mora potrošnik plačati v zvezi s kreditno pogodbo in ki so dajalcu kredita znani, razen 
notarskih stroškov (glej v tem smislu sodbe z dne 26. februarja 2015 , Matei, C-143/13, EU:C:2015 :127, 
točka 48; z dne 8. decembra 2016 , Verein für Konsumenteninformation, C-127/15, EU:C:2016 :934, 
točka 35, in z dne 11. septembra 2019 , Lexitor, C-383/18, EU:C:2019 :702, točka 23). 
40 Direktiva 2008 /48 pa ne določa niti pojma „neobrestni stroški kredita“ niti določb, ki bi urejale 
vprašanje omejitve stroškov kredita ali razdelitve teh stroškov med prodajalca ali ponudnika in 
potrošnika. Iz elementov spisa, predloženega Sodišču, je razvidno, da navedeni „neobrestni stroški 
kredita“ pomenijo podkategorijo „skupnih stroškov kredita“ v smislu člena 3(g) Direktive 2008 /48, pri 
čemer zadnjenavedeni stroški zajemajo vse stroške, med drugim tudi obresti. 
41 Člen 5(1)(g) navedene direktive, v katerem so naštete predpogodbene informacije, ki jih je treba 
potrošniku zagotoviti pred sklenitvijo pogodbe, ter člen 10(2)(g) te direktive, ki se nanašana 
informacije, ki morajo biti jasno in jedrnato navedene v pogodbi, določata obveznost obvestitve 
potrošnika o „skupnem znesku, ki ga mora plačati potrošnik“,ki je v členu 3(h) Direktive 2008 /48 
opredeljen kot „vsota skupnega zneska kredita in skupnih stroškov kredita za potrošnika“. Te določbe 
ne določajo obveznosti obveščanja o neobrestnih stroških kredita ali o načinu njihovega izračuna. 
42 Zato je treba ugotoviti, da Direktiva 2008 /48 ne vsebuje nobene harmonizirane določbe glede 
„neobrestnih stroškov kredita“ ali načina, na katerega ga je treba izračunati. 
43 Čeprav Direktiva 2008 /48 harmonizira le nekatere vidike pravil držav članic v zvezi s potrošniškimi 
kreditnimi pogodbami, iz uvodne izjave 44 te direktive izhaja, da bi morale države članice za 
zagotovitev preglednosti in stabilnosti trga ter glede na nadaljnjo harmonizacijo zagotoviti ustrezne 
ECLI:EU:C:2020 :236 10 
SODBA Z DNE 26. 3. 2020 – ZADEVA C-779/18  
MIKROKASA IN REVENUE NIESTANDARYZOWANY SEKURY TYZACYJNY FUNDU SZ INWESTYCYJNY ZAMKNIĘTY  
ukrepe za vzpostavitev regulacije ali nadzora nad dajalci kreditov (glej v tem smislu sodbo z dne 
6. junija 2019 , Schyns, C-58/18, EU:C:2019 :467, točka 44). Vendar se je treba prepričati, da ti ukrepi 
niso v nasprotju s področji, harmoniziranimi z Direktivo 2008 /48. 
44 V zvezi s tem je treba opozoriti, da je bila Direktiva 2008 /48 sprejeta z dvojnim ciljem, in sicer da se 
vsem potrošnikom v Evropski uniji zagotovi visoka in enakovredna raven varovanja njihovih interesov 
in da se olajša vzpostavitev dobro delujočega notranjega trga potrošniških kreditov (sodbi z dne 
5. septembra 2019 , Pohotovosť, C-331/18, EU:C:2019 :665, točka 41, in z dne 19. decembra 2019 , 
Home Credit Slovakia, C-290/19, EU:C:2019 :1130 , točka 28 in navedena sodna praksa). 
45 V členu 10 te direktive pa so naštete informacije, ki morajo biti v pogodbi jasno in jedrnato navedene. 
Sodiščeje že razsodilo, da se s členom 10(2) navedene direktive izvaja popolna harmonizacija glede 
elementov, ki morajo biti obvezno vključeni v kreditno pogodbo (sodba z dne 5. septembra 2019 , 
Pohotovosť, C-331/18, EU:C:2019 :665, točka 50). 
46 Poleg tega, kot je bilo opozorjeno v točki 38 te sodbe, v skladu s členom 22(1) Direktive 2008 /48 
v delu, v katerem ta direktiva vsebuje harmonizirane določbe, države članice ne smejo ohraniti ali 
uvesti v svoje nacionalno pravo drugih določb, razen tistih, določenih v tej direktivi. 
47 V obravnavanem primeru je iz elementov spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da nacionalne določbe 
o neobrestnih stroških kredita določajo le zgornjo mejo in metodo izračuna teh stroškov ter posledice 
nespoštovanja te zgornje meje. Kot je generalni pravobranilec navedel v točkah 59 in 60 sklepnih 
predlogov, mora predložitveno sodišče vsekakor preveriti, ali nacionalna zakono daja ne nalaga 
obveznosti dodatnih informacij. 
48 Glede na zgornje preudarke je treba člen 3(g), člen 10(2) in člen 22(1) Direktive 2008 /48 razlagati tako, 
da ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki določa metodo izračuna najvišjega zneska neobrestnih 
stroškov kredita, ki se lahko naloži potrošniku, če ta ureditev ne uvaja obveznosti dodatnih informacij 
o teh neobrestnih stroških kredita, ki bi bile dodatne tistim iz navedenega člena 10(2). 
Drugo vprašanje 
49 Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 1(2) Direktive 93/13 
razlagati tako, da je s področja uporabe te direktive izključen pogodbeni pogoj, ki določa neobrestne 
stroške kredita ob spoštovanju najvišje zgornje meje, določene v nacionalni določbi, ne da bi bili nujno 
upoštevani dejansko nastali stroški. 
50 V zvezi s tem je treba opozoriti, da člen 1(2) Direktive 93/13, ki se nanaša na pogoje, ki temeljijo na 
obveznih zakonih ali predpisih, vzpostavlja izključitev s področja uporabe te direktive, za katero 
v skladu s sodno prakso Sodišča veljata dva pogoja. Prvič, pogodbeni pogoj mora temeljiti na zakonih 
ali predpisih in, drugič, ti zakoni ali predpisi morajo biti obvezni (sodbi z dne 7. novembra 2019 , 
Kanyeba in drugi, od C-349/18 do C-351/18, EU:C:2019 :936, točka 60, in z dne 3. marca 2020 , Gómez 
del Moral Guasch, C-125/18, EU:C:2020 :138, točka 31). 
51 Za ugotovitev, ali sta ta pogoja izpolnjena, je Sodišče razsodilo, da mora nacionalno sodišče preveriti, 
ali zadevni pogodbeni pogoj temelji na določbah nacionalnega prava, ki se za pogodbeni stranki 
kogentno uporabljajo ne glede na njuno izbiro, ali na dispozitivnih določbah, ki torej veljajo, čese 
stranki v zvezi s tem nista dogovorili drugače (sodba z dne 3. marca 2020 , Gómez del Moral Guasch, 
C-125/18, EU:C:2020 :138, točka 32 in navedena sodna praksa). 
52 Sodišče je presodilo, da mora nacionalno sodišče upoštevati, da je treba ob upoštevanju zlasti cilja te 
direktive – to je varstva potrošnikov pred nepoštenimi pogoji, vnesenimi v pogodbe, ki so jih 
zadnjenavedeni sklenili s prodajalci ali ponudniki – izjemo iz člena 1(2) te direktive razlagati ozko, 
ECLI:EU:C:2020 :236 11 
SODBA Z DNE 26. 3. 2020 – ZADEVA C-779/18  
MIKROKASA IN REVENUE NIESTANDARYZOWANY SEKURY TYZACYJNY FUNDU SZ INWESTYCYJNY ZAMKNIĘTY  
zato da se zagotovi njen polni učinek (glej v tem smislu sodbi z dne 10. septembra 2014 , Kušionová, 
C-34/13, EU:C:2014 :2189 , točka 77, in z dne 20. septembra 2018 , OTP Bank in OTP Faktoring, 
C-51/17, EU:C:2018 :750, točka 54 in navedena sodna praksa). 
53 Vsekakor je treba opozoriti, da je pogodbeni pogoj v pogodbi, ki jo prodajalec ali ponudnik sklene 
s potrošnikom, izključen s področja uporabe te direktive le, če ta pogodbeni pogoj temelji na vsebini 
obveznega zakona ali predpisa v smislu člena 1(2) Direktive 93/13 v povezavi z njeno trinajsto uvodno 
izjavo (glej v tem smislu sodbo z dne 10. septembra 2014 , Kušionová, C-34/13, EU:C:2014 :2189 , 
točka 80). 
54 Taka izključitev je upravičena zato, ker se upravičeno domneva, da je nacionalni zakono dajalec 
vzpostavil ravnotežje med vsemi pravicami in obveznostmi strank določenih pogodb, ravno to 
ravnotežje pa si je zakono dajalec Unije izrecno prizadeval ohraniti (sodbi z dne 21. marca 2013 , RWE 
Vertrieb, C-92/11, EU:C:2013 :180, točka 28, in z dne 3. aprila 2019 , Aqua Med, C-266/18, 
EU:C:2019 :282, točka 33). 
55 Čeprav je Sodišče v sodni praksi razvilo merila za razlago člena 1(2) Direktive 93/13, mora iz tega 
konkretne posledice izpeljati predložitveno sodišče. 
56 V obravnavanem primeru je treba poudariti, da se – s pridržkom preverjanj, ki jih mora v zvezi s tem 
opraviti predložitveno sodišče – ne zdi, da pogodbeni pogoj, s katerim se zgolj izvaja metoda za izračun 
zgornje meje neobrestnih stroškov kredita, „temelji“ na zadevni nacionalni določbi v pravem pomenu 
besede (glej v tem smislu sodbo z dne 3. aprila 2019 , Aqua Med, C-266/18, EU:C:2019 :282, točki 35 
in 36). 
57 Zdi se namreč, da navedena določba sama po sebi ne določa pravic in obveznosti pogodbenih strank, 
temve č je omejena na omejitev njihove svobode pri določanju neobrestnih stroškov kredita nad 
določeno raven in nacionalnemu sodišču nikakor ne preprečuje, da bi preverilo, ali taka določitev 
morebiti pomeni zlorabo, tudi pod zakonsko določeno zgornjo mejo. 
58 Glede na zgornje preudarke je treba člen 1(2) Direktive 93/13 razlagati tako, da s področja uporabe te 
direktive ni izključen pogodbeni pogoj, ki določa neobrestne stroške kredita ob upoštevanju zgornje 
meje, predpisane v nacionalni določbi, ne da bi bilo treba nujno upoštevati dejansko nastale stroške. 
Stroški 
59 Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, 
se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo: 
1. Člen 3(g), člen 1 0(2) in člen 2 2(1) Direktive 2 0 0 8 / 4 8 / E S E v ropskega parlamenta in Sveta z dne 
2 3. aprila 2 0 0 8 o potrošniških kreditnih pogodbah in raz veljavitvi Direktive Sveta 8 7 / 1 0 2 / E GS 
je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki določa metodo iz računa 
najvišjega zneska neobrestnih stroškov kredita, ki se lahko naloži potrošniku, če ta ureditev 
ne uvaja obveznosti dodatnih informacij o teh neobrestnih stroških kredita, ki bi bile 
dodatne tistim iz navedenega člena 1 0(2). 
2. Člen 1(2) Direktive Sveta 9 3 / 1 3 / E GS z dne 5. aprila 1 9 9 3 o nepoštenih pogojih v potrošniških 
pogodbah je treba razlagati tako, da s področja uporabe te direktive ni izključen pogodbeni 
pogoj, ki določa neobrestne stroške kredita ob upoštevanju zgornje meje, predpisane 
v nacionalni določbi, ne da bi bilo treba nujno upoštevati dejansko nastale stroške. 
ECLI:EU:C:2020 :236 12 
SODBA Z DNE 26. 3. 2020 – ZADEVA C-779/18  
MIKROKASA IN REVENUE NIESTANDARYZOWANY SEKURY TYZACYJNY FUNDU SZ INWESTYCYJNY ZAMKNIĘTY  
Podpisi 
ECLI:EU:C:2020 :236 13