SL Uradni list Evropske unije C 39/10

Pritožba, ki jo je Villeroy & Boch AG vložila 29. novembra 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 16. septembra 2013 v združenih zadevah Villeroy & Boch AG in drugi proti Evropski komisiji (T-373/10, T-374/10, T-382/10 in T-402/10)

(Zadeva C-625/13 P)

2014/C 39/17

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnica: Villeroy & Boch AG (zastopnika: M. Klusmann, odvetnik, in S. Thomas)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi pritožnice

Pritožnica predlaga, naj se potrdijo predlogi, navedeni na prvi stopnji, in:

1. sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 16. septembra 2013 v združenih zadevah T-373/10, T-374/10, T-382/10 in T-402/10 naj se v celoti razveljavi v delu, v katerem je tožba zavrnjena in se v katerem se nanaša na pritožnico;

2. podredno, člen 1 sklepa tožene stranke C(2010) 4185 final z dne 23. junija 2010 v obliki izpodbijane sodbe naj se delno razglasi za ničen v delu, v katerem se nanaša na pritožnico;

3. podredno, globa, ki je bila pritožnici naložena v členu 2 izpodbijanega sklepa tožene stranke z dne 23. junija 2010, naj se ustrezno zniža;

4. še bolj podredno, zadeva naj se vrne v razsojanje Splošnemu sodišču;

5. toženi stranki na prvi stopnji naj se naloži plačilo stroškov postopka.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

S pritožbenimi razlogi od 1 do 6 se Splošnemu sodišču očita, da je pri presoji dokazov napačno uporabilo pravo. Tako naj bi Splošno sodišče domnevno kršitev dokazov, ki se nanašajo na Francijo, v obravnavanem primeru štelo za zadostno za obsodbo pritožnice, medtem ko naj bi bilo isto vprašanje dokazov v vzporednem postopku (1) razsojeno prav nasprotno. S tem naj bi bili kršeni načelo v dvomu v korist obdolženca in zakoni logike, kajti ne bi se smelo enako presojati z drugačnim rezultatom v škodo pritožnice.

Z drugim pritožbenim razlogom se Splošnemu sodišču očita, da je pritožnici kot proizvajalki kopalniške opreme in keramike pripisala kršitve nekonkurentov (proizvajalcev armatur) v Italiji, čeprav naj še niti enkrat ne bi bila podana prisotnost pritožnice na sestankih združenj, s katerimi naj bi bilo domnevno kršeno kartelno pravo. Prav tako naj bi se Splošno sodišče na konkurente pritožnice sklicevalo v vzporednih sodbah (2) in obenem razsodilo, da med nekonkurenti ne gre za ravnanje ob kršenju kartelnega prava le, če ti niso bili prisotni pri domnevnih kršitvah proizvajalcev armatur. Tudi takrat naj bi šlo v sodbi poleg očitnega diskriminatornega neenakega obravnavanja v škodo pritožnice za kršitev načela v dvomu v korist obdolženca in zakonov logike. Kajti če Splošno sodišče meni, da sta možni drugačni presoji istega dejanskega stanja, bi se smelo v kaznovalnem pravu naslovnikom sankcij naložiti le manj radikalne alternative, ne pa – kot v obravnavanem primeru – neugodno različico.

S tretjim pritožbenim razlogom se očita pomanjkljiva zakonitost odločbe, ki temelji na zastaranem dejanskem stanju, v zvezi s celoto dejanj na Nizozemskem in neskladnost ugotovitev Splošnega sodišča v obrazložitvi odločbe v razmerju do izreka sodbe. Ta naj bi bil dalje napisan kot dejanske ugotovitve Splošnega sodišča v obrazložitvi odločbe, kar naj bi bila huda pomanjkljivost obrazložitve sodbe, katere izrek v tem delu ni podprt z razlogi. S tem naj bi bila kršena člen 101 PDEU in člen 81 Poslovnika Splošnega sodišča.

S četrtim pritožbenim razlogom se glede Belgije v bistvu očita neupoštevanje dejstev, upoštevnih za odločitev, ki naj bi jih Splošno sodišče samo navedlo na obravnavi.

S petim pritožbenim razlogom se navajajo pravni očitki v zvezi z ugotovitvami kršitve v Nemčiji. Očita se napačna presoja oziroma izkrivljanje trditve pritožnice in pravna nevzdržnost nekaterih ugotovitev glede domnevno nedopustne izmenjave informacij v smislu člena 101(1) PDEU.

Šesti pritožbeni razlog zajema napačno uporabo prava, kar zadeva presoje Splošnega sodišča glede Avstrije.

S sedmim pritožbenim razlogom se očita pripis odgovornosti, ki je izpeljan iz kršitev pravno samostojnih drugih podjetij, pritožnici kot kršitev načela krivdne odgovornosti.

Z osmim pritožbenim razlogom se izpodbija pravni povzetek dejansko in pravno nepovezanega ravnanja glede domnevno enotne, zapletene in trajajoče kršitve (single, complex and continuous infringement - SCCI), do katerega po mnenju pritožnice pravno ne bi smelo priti že iz razlogov neobstoja komplementarnosti skupaj presojanih ravnanj. Z načinom, ki je bil uporabljen v obravnavanem primeru, naj bi pravni institut SCCI kršil načelo poštenega sojenja.

Z devetim pritožbenim razlogom se kot kršitev zakonskega pridržka in načela osebne odgovornosti izpodbija neupravičena odreditev globe, za plačilo katere naj bi bil solidarno odgovoren koncern, pri čemer naj ne bi obstajala neposredna udeležba.

Pritožnica z desetim pritožbenim razlogom očita pravno napačno „light review“ Splošnega sodišča, ki naj ne bi zadostno obravnavalo njenega predloga za preučitev in naj bi se s tem izognilo sodnemu varstvu, ki je zagotovljeno s pravom Skupnosti.

Nazadnje, z enajstim pritožbenim razlogom se očita, da je potrjena globa vsekakor nesorazmerna. Kajti glede na dejanske ugotovitve, ki so bile v sodbi že razglašene za nične, in glede na nadaljnje dejanske ugotovitve, ki jih je treba razglasiti za nične zaradi pravnih napak v obrazložitvi, naj nespremenjena naložitev zakonsko najvišje kazni v višini 10 % prometa koncerna, ki jo je izreklo Splošno sodišče, ne bi bila sorazmerna in naj zato ne bi bila dopustna. Če dejanskih ugotovitev, ki so podlaga za obrazložitev kršitve, ni v večjem obsegu, potem naj zaradi zevajočih vzročnih in dokaznih praznin ter pomanjkljivih vzročnih zvez s pripisom odgovornosti ne bi šlo za SCCI, ki je zajelo šest držav, tri skupine proizvodov in deset let, ampak vsekakor za določene lokalne kršitve, ki naj še zdaleč ne bi upravičevale ravni sankcije, kot je bila naložena v obravnavanem primeru. Dejansko stanje, ki ga je treba preučiti v obravnavanem primeru, je daleč od težkega ali celo najtežjega primera, česar naj Splošno sodišče ob hudem spregledu meril za presojo, ki bi jih bilo treba razložiti, ne bi upoštevalo.

(1) Sodba Splošnega sodišča z dne 16. septembra 2013 v združenih zadevah, Keramag Keramische Werke AG in drugi ter Sanitec Europe Oy proti Komisiji (T-379/10 in T-381/10, še neobjavljena v ZOdl.).

(2) Sodba Splošnega sodišča z dne 16. septembra 2013 v združenih zadevah Keramag Keramische Werke AG in drugi ter Sanitec Europe Oy proti Komisiji (T-379/10 in T-381/10, še neobjavljena v ZOdl.) in sodba Splošnega sodišča z dne 16. septembra 2013 v zadevi Wabco Europe in drugi proti Komisiji (T-380/10, še neobjavljena v ZOdl.).