ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Direktivo 96/34/ES o okvirnem sporazumu o starševskem dopustu, sklenjenem med UNICE, CEEP in ETUC, je treba razlagati tako, da nasprotuje določbi nacionalnega prava iz kolektivnih pogodb, ki so predmet postopkov v glavni stvari, na podlagi katere noseča delavka, ki prekine neplačani starševski dopust v smislu te direktive, da bi takoj nastopila porodniški dopust v smislu Direktive Sveta 92/85 o uvedbi ukrepov za spodbujanje izboljšav na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali dojijo, ni upravičena do nadomestila plače, do katerega bi bila upravičena, če bi se pred tem porodniškim dopustom vsaj za zelo kratko obdobje vrnila na delovno mesto.

Po eni strani namreč kljub temu, da člen 11, točki 2 in 3, Direktive 92/85 ne nalaga obveznosti nadomestila celotne plače delavke med porodniškim dopustom, nobena določba te direktive državam članicam ali v ustreznih okoliščinah primera socialnim partnerjem ne onemogoča, da določijo ohranitev vseh sestavin plačila, do katerih je bila noseča delavka upravičena pred nosečnostjo in pred porodniškim dopustom. Izvedbene določbe ureditve, ki določa ohranitev nadomestila, ki ga je treba plačati delavki med njenim porodniškim dopustom, morajo biti v skladu s predpisi prava Unije, vključno s tistimi, ki se nanašajo na starševski dopust.

Po drugi strani odločitev delavke, da uveljavlja svojo pravico do starševskega dopusta, ne bi smela vplivati na pogoje izvajanja njene pravice do izrabe drugega dopusta, v obravnavanem primeru, porodniškega dopusta. Pogoj v zvezi z vrnitvijo na delo vsaj za zelo kratko obdobje posega v polni učinek Direktive 96/34, ker ima za posledico odvrnitev delavke od odločitve o uveljavitvi pravice do starševskega dopusta, glede na učinek, ki bi ga ta odločitev lahko imela na porodniški dopust, do katerega bi prišlo med starševskim dopustom, kot je izguba dela njenega dohodka.

(Glej točke 36, 37, 47, 48, 51 in 52 ter izrek.)
Člena 6(2), prvi pododstavek, (a), in 13(B)(b) Šeste Direktive Sveta 77/388 z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kakor je bila spremenjena z Direktivo 95/7, je treba razlagati tako, da nasprotujeta temu, da se dajanje na razpolago dela nepremičnine, ki je v lasti pravne osebe, poslovodji te pravne osebe za zasebno rabo, ne da bi tak upravičenec kot nasprotno dajatev za uporabo te nepremičnine plačeval najemnino v denarju, šteje za oproščeno dajanje v najem nepremičnine v smislu te direktive in da dejstvo, da se tako dajanje na razpolago na podlagi nacionalne zakonodaje, ki ureja dohodnino, šteje za ugodnost v naravi, ki izhaja iz nalog, ki jih upravičenci opravljajo na podlagi aktov družbe ali na podlagi pogodbe o zaposlitvi, na to ne vpliva.

(Glej točko 34 in točko 1 izreka.)
Člen 2, točka 1, Direktive 84/450 o zavajajočem in primerjalnem oglaševanju, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2005/29 in člen 2(a) Direktive 2006/114 o zavajajočem in primerjalnem oglaševanju je treba razlagati tako, da pojem „oglaševanje“, kot je opredeljen s tema določbama, zajema uporabo imena domene in metaoznak v metapodatkih spletnega mesta, kadar ime domene ali metaoznake, sestavljene iz ključnih besed („keyword metatags“) napeljujejo na nekatere proizvode, storitve ali trgovsko ime družbe in pomenijo obliko predstavitve, ki je namenjena potencialnim potrošnikom in jim sugerira, da bodo pod tem imenom našli spletno mesto v zvezi z navedenimi proizvodi, storitvami ali navedeno družbo.

Pojma „oglaševanje“ v smislu direktiv 84/450 in 2006/114 ni mogoče razlagati in uporabljati tako, da za ukrepe trgovca, ki so namenjeni spodbujanju prodaje njegovih proizvodov ali storitev in ki lahko vplivajo na ekonomsko vedenje potrošnikov ter torej vplivajo na konkurente tega trgovca, ne veljajo pravila o lojalni konkurenci, določena s tema direktivama.

Vendar pa ta pojem ne vključuje same registracije imena domene. Gre namreč za povsem formalno dejanje, ki samo po sebi ne vključuje nujno možnosti seznanitve potencialnih potrošnikov z imenom domene in torej ne more vplivati na njihovo izbiro.

(Glej točke 39, 43, 48, 53, 60 in izrek.)
Člen 107(1) PDEU je treba razlagati tako, da odločba, s katero je nacionalni organ na vse panožne organizacije določene kmetijske panoge razširil splošno veljavnost sporazuma, ki uvaja prispevek v okviru medpanožne organizacije, ki jo je nacionalni organ priznal, in mu daje obvezni značaj, da se izvedejo ukrepi obveščanja in promocije, delovanje na področju zunanjih odnosov, izvajanje ukrepov za zagotavljanje kakovosti, raziskave, izvajanje ukrepov za obrambo interesov zadevnega sektorja, ne pomeni elementa državne pomoči.

Nacionalni organi namreč ne morejo učinkovito uporabiti sredstev, ki izvirajo iz prispevkov za podporo določenih podjetij. Zadevna medpanožna organizacija je tista, ki odloča o porabi teh sredstev, ki so v celoti namenjena ciljem, ki jih določi sama. Ta sredstva prav tako niso stalno pod javnim nadzorom in niso na voljo državnim organom.

Poleg tega so javni organi dejavni le kot „instrument“ za to, da se prispevki, ki so jih uvedle medpanožne organizacije za dosego ciljev, ki so jih same določile, razglasijo za obvezne. Tako niti pristojnost države za priznanje medpanožne organizacije niti njena pristojnost, da splošno veljavnost medpanožnega sporazuma razširi na vse člane v določeni panogi, ne omogočata ugotovitve, da je mogoče ukrepe, ki jih izvaja medpanožna organizacija, pripisati državi.

Nazadnje, zasebna sredstva, ki jih uporabijo medpanožne organizacije, ne postanejo javna sredstva zgolj zato, ker se uporabljajo skupaj z zneski, ki morda izvirajo iz javnega proračuna.

(Glej točke 36, 40, 41, 44, 45 in izrek.)
Za določitev sodišča, pristojnega za odločanje o posebni odškodninski tožbi zoper Skupnost, je treba preveriti, ali je predmet te tožbe pogodbena odgovornost Skupnosti ali njena nepogodbena odgovornost.

V zvezi s tem je treba pojem nepogodbene odgovornosti v smislu členov 235 ES in 288, drugi odstavek, ES, ki je samostojen, razlagati ob upoštevanju njegovega namena, ki je omogočanje delitve pristojnosti sodišč Skupnosti in nacionalnih sodišč. Kadar je pri sodiščih Skupnosti vložena odškodninska tožba, morata v takih okoliščinah, preden vsebinsko odločita o sporu, najprej ugotoviti, ali sta pristojni, in sicer tako, da opravita analizo, s katero ugotovita, kakšna je zatrjevana odgovornost in torej sama narava zadevnega spora.

Sodišči Skupnosti se pri tem ne smeta opreti zgolj na določbe, ki jih navajajo stranke. Preveriti morata, ali je predmet pri njiju vložene odškodninske tožbe odškodninski zahtevek, ki objektivno in splošno temelji na pravicah in obveznosti pogodbenega ali nepogodbenega prava. Z analizo različnih elementov spisa – med katerimi so na primer domnevno kršeno pravno pravilo, narava zatrjevane škode, zatrjevano ravnanje in pravna razmerja med zadevnimi strankami – morata preveriti, ali med temi res obstaja pogodbeno razmerje, povezano s predmetom spora, ki ga je treba podrobno preučiti za odločanje o navedeni pritožbi.

Če je iz začetne analize navedenih elementov razvidno, da je treba za odločitev o utemeljenosti trditev tožeče stranke preučiti vsebino ene ali več pogodb, sklenjenih med zadevnimi strankami, morata sodišči takoj prekiniti postopke odločanja v sporu in se razglasiti za nepristojni za odločanje, kadar v navedenih pogodbah ni arbitražne klavzule. V takih okoliščinah bi obravnava odškodninske tožbe, vložene proti Skupnosti, zahtevala presojo pogodbenih pravic in obveznosti, ki na podlagi člena 240 ES ne bi smela biti izvzeta iz pristojnosti nacionalnih sodišč.

(Glej točke od 61 do 64, 66 in 67.)
Člen 1(1) Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da pojem „civilne in gospodarske zadeve“ zajema zahtevo za vračilo zneska, izplačanega brez pravnega temelja, kadar javni organ, ki mu je organ, ustanovljen z zakonom o povrnitvi škode, nastale zaradi preganjanja v totalitarnem režimu, naložil, naj oškodovancu kot odškodnino izplača del izkupička od prodaje nepremičnine, temu oškodovancu pomotoma izplača celotni izkupiček in nato toži za vračilo zneska, izplačanega brez pravnega temelja.

(Glej točko 38 in točko 1 izreka.)
Zadeva C-424/11

Wheels Common Investment Fund Trustees Ltd in drugi

proti

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo First-tier Tribunal (Tax Chamber))

„Davek na dodano vrednost — Direktiva 77/388/EGS — Oprostitev upravljanja posebnih investicijskih skladov — Obseg — Kolektivni pokojninski načrti“

Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 7. marca 2013

Usklajevanje davčnih zakonodaj – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Oprostitve – Upravljanje investicijskih skladov – Pojem – Upravljanje investicijskega sklada, ki združuje premoženje pokojninskega načrta – Izključitev – Pogoji

(direktivi Sveta št. 77/388, člen 13(B)(d), točka 6, in št. 2006/112, člen 135(1)(g))

Člen 13(B)(d), točka 6, Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih in člen 135(1)(g) Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da investicijski sklad, ki združuje premoženje pokojninskega načrta, ne ustreza pojmu „kolektivni naložbeni podjemi“ v smislu teh določb, katerih upravljanje je lahko glede na cilj teh direktiv in glede na načelo davčne nevtralnosti oproščeno plačila DDV, ker člani ne prevzemajo tveganja upravljanja teh skladov, prispevki, ki jih v pokojninski načrt vplačuje delodajalec, pa zanj pomenijo izpolnitev zakonskih obveznosti do zaposlenih.

(Glej točko 29 in izrek.)

Zadeva C-424/11

Wheels Common Investment Fund Trustees Ltd in drugi

proti

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo First-tier Tribunal (Tax Chamber))

„Davek na dodano vrednost — Direktiva 77/388/EGS — Oprostitev upravljanja posebnih investicijskih skladov — Obseg — Kolektivni pokojninski načrti“

Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 7. marca 2013

Usklajevanje davčnih zakonodaj — Skupni sistem davka na dodano vrednost — Oprostitve — Upravljanje investicijskih skladov — Pojem — Upravljanje investicijskega sklada, ki združuje premoženje pokojninskega načrta — Izključitev — Pogoji

(direktivi Sveta št. 77/388, člen 13(B)(d), točka 6, in št. 2006/112, člen 135(1)(g))

Člen 13(B)(d), točka 6, Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih in člen 135(1)(g) Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da investicijski sklad, ki združuje premoženje pokojninskega načrta, ne ustreza pojmu „kolektivni naložbeni podjemi“ v smislu teh določb, katerih upravljanje je lahko glede na cilj teh direktiv in glede na načelo davčne nevtralnosti oproščeno plačila DDV, ker člani ne prevzemajo tveganja upravljanja teh skladov, prispevki, ki jih v pokojninski načrt vplačuje delodajalec, pa zanj pomenijo izpolnitev zakonskih obveznosti do zaposlenih.

(Glej točko 29 in izrek.)
Zadeva C-159/11

Azienda Sanitaria Locale di Lecce et Università del Salento

proti

Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce in drugi

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato)

„Javna naročila — Direktiva 2004/18/ES — Člen 1(2)(a) in (d) — Storitve — Študija in ocena potresne občutljivosti bolnišnic — Pogodba med dvema javnima subjektoma, od katerih je eden univerza — Javni subjekt, ki ga je mogoče šteti za gospodarski subjekt — Odplačna pogodba — Plačilo, ki ne presega nastalih stroškov“

Povzetek – Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 19. decembra 2012

Pogodba, ki pomeni javno naročilo, spada pod Direktivo 2004/18 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev, pod pogojem, da ocenjena vrednost tega naročila doseže prag, določen v členu 7(b) te direktive, ob upoštevanju običajne vrednosti na trgu gradenj, blaga in storitev, na katerega se nanaša to javno naročilo. V nasprotnem primeru se uporabljajo temeljna pravila in splošna načela Pogodbe o DEU, zlasti načelo enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva ter obveznost preglednosti, ki izhaja iz njiju, kadar ima zadevno javno naročilo določen čezmejni interes, med drugim glede svojega pomena in kraja izvedbe. Merila, ki so določena v sodni praksi Sodišča za presojo, ali je javni razpis obvezen ali ne, pa so upoštevna tako za razlago Direktive 2004/18 kot tudi za razlago pravil in načel Pogodbe o DEU. (Glej točki 23 in 24.)

Pisno in odplačno sklenjena pogodba med gospodarskim subjektom in naročnikom, ki ima za predmet opravljanje storitev iz Priloge IIA k Direktivi 2004/18 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev, pomeni javno naročilo, tudi če je ta subjekt sam naročnik. Prav tako je vseeno, ali ima zadevni subjekt pretežno pridobitni cilj, ali ima podjetniško strukturo in ali je stalno prisoten na trgu. Poleg tega pogodba ne more biti izključena iz tega pojma javnih naročil le zaradi dejstva, da je plačilo zanjo omejeno na povračilo stroškov, ki so nastali zaradi dogovorjene storitve. Poleg tega dejavnosti, kot so predmet pogodbe iz postopka v glavni stvari, kljub dejstvu, ki ga navaja predložitveno sodišče, da lahko opravljajo znanstvene raziskave, v okviru tega kar sestavlja dejansko naravo teh dejavnosti, spadajo bodisi v okvir raziskovalnih in razvojnih storitev iz Priloge IIA, kategorija 8, k Direktivi 2004/18, bodisi v okvir inženirskih storitev ter storitev, povezanih z znanstvenim in tehničnim svetovanjem iz kategorije 12 te priloge. Poleg tega dejavnosti svetovanja, ki se nanašajo na študije in ocene potresne občutljivosti bolnišnic, kljub dejstvu, da se lahko upoštevajo znanstvene raziskave, v okviru tega, kar sestavlja dejansko naravo teh dejavnosti, spadajo bodisi v okvir raziskovalnih in razvojnih storitev iz Priloge IIA, kategorija 8, k Direktivi 2004/18, bodisi v okvir inženirskih storitev ter storitev, povezanih z znanstvenim in tehničnim svetovanjem iz kategorije 12 te priloge. (Glej točke 25, 26, 28 in 29.)
Direktivo 2005/29 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu, je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da nacionalno sodišče odredi prenehanje poslovne prakse, ki ni navedena v Prilogi I k tej direktivi, iz edinega razloga, da navedena praksa ni bila predmet predhodnega dovoljenja pristojnega organa, ne da bi sámo preučilo nepoštenost zadevne prakse po merilih, določenih v členih od 5 do 9 navedene direktive.

Res je, da je nacionalna ureditev, ki določa predhodni ali preventivni nadzor nepoštenih poslovnih praks v skladu z ureditvijo, vzpostavljeno z Direktivo 2005/29,vendar ta ureditev ne bi smela prepovedati take poslovne prakse samo zaradi neobstoja predhodnega dovoljenja pristojnega upravnega organa. Taka ureditev bi namreč, prvič, izključila nadzor navedenih poslovnih praks in drugič, z določitvijo nadzora po prepovedi, določeni za nespoštovanje obveznosti glede pridobitve predhodnega dovoljenja, bi ta ureditev praksi, zaradi njene narave in zlasti zaradi z njo neločljivo povezanega dejavnika časa, odvzela vsak ekonomski smisel za trgovca. Taka nacionalna ureditev bi pomenila splošno prepoved poslovnih praks, ki se izvajajo v okviru posebnega sistema, čeprav se njihova morebitna nepoštenost sploh še ni presojala po merilih, določenih v členih od 5 do 9 Direktive.

(Glej točke od 45 do 50 in izrek.)
Člen 2, točka 1, Odločbe Sveta z dne 30. marca 2004, ki Nemčiji dovoljuje uporabo ukrepa o odstopanju od člena 21 Šeste direktive 77/388/EGS o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih (2004/290/ES) je treba razlagati tako, da pojem „gradbena dela“ iz te določbe poleg transakcij, ki se obravnavajo kot opravljanje storitev, kot so opredeljene v členu 6(1) Šeste direktive, zajema tudi transakcije, ki so dobava blaga v smislu člena 5(1) te direktive.

Odločbo 2004/290, ki Nemčiji dovoljuje uporabo ukrepa o odstopanju od člena 21 Šeste direktive 77/388/EGS o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, je treba razlagati tako, da lahko Zvezna republika Nemčija dovoljenje, ki ga določa ta odločba, uporabi delno za nekatere kategorije, kot so različne vrste gradbenih del, in za transakcije za nekatere prejemnike.

Pri določanju teh kategorij mora ta država članica spoštovati načelo davčne nevtralnosti in splošna načela prava Unije, zlasti načeli sorazmernosti in pravne varnosti.

Predložitveno sodišče mora glede na vse upoštevne pravne in dejanske okoliščine presoditi, ali je v postopku v glavni stvari tako, in če je potrebno, sprejeti ukrepe, ki so potrebni za odpravo škodljivih posledic uporabe zadevnih določb, ki so v nasprotju z načeloma sorazmernosti in pravne varnosti.

(Glej točko 50 in točko 2 izreka.)
Člen 13(B)(b) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih je treba razlagati tako, da pojem zakupa nepremičnin in dajanja nepremičnin v najem vključuje dajanje v najem plavajoče naprave s pripadajočima prostorom in pomolom, ki je s težko odstranljivimi privezi pritrjena na breg in rečno strugo, stoji na omejenem in določljivem prostoru na rečni gladini in je v skladu z določbami najemne pogodbe namenjena izključno trajni uporabi restavracije/diskoteke na tem prostoru. To dajanje v najem pomeni enotno storitev, ki je oproščena davka, ne da bi bilo treba razlikovati med dajanjem plavajoče naprave v najem in dajanjem pomola v najem.

(Glej točko 29 in točko 1 izreka.)
Kombinirano nomenklaturo iz Priloge I k Uredbi št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z uredbami št. 1214/2007, št. 1031/2008 in št. 948/2009, je treba razlagati tako, da morajo naprave, da bi lahko bile uvrščena pod podštevilko 8528 71 13, izpolnjevati dva pogoja, in sicer sprejem televizijskih signalov in obstoj modema, ki omogoča dostop do interneta. Če naprave nimajo ene od teh dveh funkcij, jih je treba uvrstiti pod podštevilko 8528 71 19.

Poleg tega mora biti modem za dostop do interneta, da bi lahko bil uvrščen pod podštevilko 8528 71 13, opredeljen kot naprava, ki sama – in brez posredovanja druge naprave ali mehanizma – omogoča dostop do interneta in zagotavlja interaktivnost.

Namen proizvoda je namreč lahko objektivno merilo za uvrstitev, če je ta namen neločljivo povezan s proizvodom, kar je mogoče oceniti na podlagi njegovih objektivnih značilnosti in lastnosti.

V pojasnjevalnih opombah z dne 7. maja 2008 je bil torej glede podštevilke 8528 71 13 pomen pojma „modem“ zožen s tem, da so bile zaradi tehničnih preudarkov iz tega pojma izključene naprave, ki opravljajo podobne funkcije kot modem, medtem ko je za uvrstitev pod podštevilko upoštevna le sposobnost dostopa do interneta. Navedene opombe so torej v zvezi s tem v nasprotju s kombinirano nomenklaturo in se ne smejo uporabljati.

(Glej točke 30, 43, 45, 48, 59 ter točki 1 in 2 izreka.)
Člen 22(1)(a) Uredbe št. 1698/2005 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) je treba razlagati tako, da zahteva, ki jo ta člen določa, in sicer, da je zadevna oseba prvič prevzela kmetijsko gospodarstvo kot „nosilec kmetijskega gospodarstva“, pomeni, da ima ta oseba, kadar prevzame kmetijsko gospodarstvo v okviru delniške družbe, dejanski in trajni nadzor tako nad zadevnim kmetijskim gospodarstvom kot nad njegovim upravljanjem.

Čeprav je državam članicam še naprej dovoljeno, da konkretno določijo pogoje, na podlagi katerih je mogoče sklepati, da ima prosilec za dodelitev pomoči lastnost nosilca kmetijskega gospodarstva, pa je to dovoljeno le, če ti pogoji ne presegajo okvira, ki se z njimi skuša določiti, in torej ob spoštovanju ciljev, ki se uresničujejo z Uredbo št. 1698/2005, zagotavljajo, da ima navedeni prosilec dejanski in trajni nadzor tako nad kmetijskim gospodarstvom kot nad njegovim upravljanjem. Nacionalne določbe, ki v delu, v katerem določajo, da je dodelitev pomoči, kadar mladi kmet prevzame kmetijsko gospodarstvo v okviru pravne osebe, med drugim pogojena s tem, da je ta oseba pristojna za sprejemanje odločitev v tej pravni osebi, kar pomeni, da ima več kot polovico delnic te pravne osebe in da te delnice pomenijo več kot polovico glasov, izpolnjujejo te zahteve.

(Glej točko 61 in izrek.)
Člen 45 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v okviru katere se za odpis dolga zahteva prebivanje v zadevni državi članici.

Takšna nacionalna ureditev pomeni omejitev prostega gibanja delavcev, saj lahko delavca, ki je insolventen in katerega zadolženost je takšna, da je težko pričakovati, da bi te dolgove lahko odplačal v dogledni prihodnosti, odvrne od uresničevanja njegove pravice do prostega gibanja. Ne bo namreč želel zapustiti države članice izvora, da bi delal v drugi državi članici, če mu bo zaradi tega v državi članici izvora odvzeta možnost odpisa dolga.

Te omejitve ni mogoče upravičiti. Prvič, presega namreč tisto, kar je potrebno za uresničitev cilja zadevne ureditve, to je dolžnika varovati pred tujimi upniki, ki niso stranke v postopku odpisa dolga. Glede tega pogoj prebivanja po eni strani ne izključuje tveganja, da upniki od dolžnika, ki prebiva v zadevni državi, zahtevajo plačilo svojih terjatev v drugi državi članici, v kateri takšni ukrepi odpisa dolga niso priznani. Po drugi strani ne izključuje tega, da dolžnika, ki prebiva v drugi državi članici, njegovi upniki na podlagi člena 5(1)(a) Uredbe št. 44/2001 lahko tožijo pred sodiščem države, katere zakonodaja predpisuje navedeni pogoj, pri čemer se to lahko izreče za pristojno zlasti takrat, ko se je pogodbena obveznost izpolnila ali se mora izpolniti v tej državi članici.

Drugače od dolžnika, ki prebiva v zadevni državi članici, pa dolžnik, ki v njej ne prebiva, v okviru tožb, ki jih njegovi upniki vložijo proti njemu, v navedeni državi članici nima varstva, ki bi ga v njej imel na podlagi ukrepa odpisa dolga, kot je zadevni ukrep.

Drugič, ta ureditev presega tisto, kar je nujno za uresničitev cilja, to je zadostne ugotovitve dolžnikovega finančnega in osebnega položaja, če določitev pogoja prebivanja, kot je določen v okviru zadevne ureditve in se nanaša izključno na datum vložitve vloge za odpis dolga, ne pomeni pogoja, povezanega z učinkovitostjo ukrepov pristojnega organa zadevne države članice. Poleg tega se finančni in osebni položaj dolžnika, katerega dohodek je predmet izvršilnega postopka, ki ga vodi navedeni pristojni organ, in ki je v zadevni državi članici „neomejeni davčni zavezanec“ ter katerega delodajalec je iz te države članice, lahko ugotovi, ne da bi ta moral tam prebivati. Prav tako lahko pristojni organ zadevne države članice dolžnika pozove, naj se zglasi v tej državi članici, ali pa mu, če to ni mogoče, posreduje vse upoštevne informacije v zvezi z njegovim osebnim in finančnim položajem, pri čemer lahko, če navedeni dolžnik poziv neupravičeno zavrne, zadevni postopek odpisa dolga prekine ali ustavi.

(Glej točke 31, 32, 34, od 40 do 44, od 47 do 50 in 54 ter izrek.)
Država članica, ki splošno in sistematično zahteva, da se za vozila, ki so bila predhodno registrirana v drugi državi članici, pred registriranjem v imenu novega lastnika opravi tehnični pregled, ne da bi se upoštevali rezultati tehničnega pregleda, opravljenega v drugi državi članici, ni izpolnila obveznosti na podlagi člena 34 PDEU. Takega pregleda, ki lahko nekatere zainteresirane osebe odvrne od nakupa vozil, ki prihajajo iz drugih držav članic, namreč ni mogoče upravičiti s sklicevanjem na cilje varstva potrošnikov in okolja ter prometne varnosti, saj zadevna država članica ne izkazuje konkretno ustreznosti in nujnosti tega ukrepa za uresničenje cilja, ki mu sledi.

(Glej točke od 50 do 52, 55, 57 in 62 ter izrek.)