ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Združene zadeve C-124/11, C-125/11 in C-143/11

Bundesrepublik Deutschland

proti

Karen Dittrich in drugim

in

Jörg-Detlef Müller

proti

Bundesrepublik Deutschland

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesverwaltungsgericht)

„Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu — Nacionalna ureditev — Izplačilo pomoči javnim uslužbencem ob bolezni — Direktiva 2000/78/ES — Člen 3 — Področje uporabe — Pojem ‚plačilo‘“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 6. decembra 2012

Socialna politika – Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu – Direktiva 2000/78 – Področje uporabe – Pomoč javnim uslužbencem ob bolezni – Vključitev – Pogoji

(člen 157 PDEU; Direktiva Sveta 2000/78, člen 3(1)(c) in (3))

Člen 3(1)(c) in (3) Direktive 2000/78/ES o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da pomoč, ki se javnim uslužbencem na podlagi njihovega delovnega razmerja z državo prizna ob bolezni, spada na področje uporabe navedene direktive, če je za financiranje te pomoči odgovorna država kot delodajalka v javnem sektorju, kar pa mora preveriti nacionalno sodišče.

Člen 157 PDEU in posledično Direktiva 2000/78 se namreč uporabljata za denarne dajatve, kot je pomoč ob bolezni za javne uslužbence, s katero se krije del upoštevnih stroškov zdravljenja, ki so nastali javnemu uslužbencu ali določenim članom njegove družine, in je namenjena kritju stroškov zdravljenja, ki so nastali med trajanjem delovnega razmerja ali po njem, če jo država plačuje kot delodajalka.

(Glej točke 36, od 38 do 40, 43 in izrek.)

Združene zadeve C-124/11, C-125/11 in C-143/11

Bundesrepublik Deutschland

proti

Karen Dittrich in drugim

in

Jörg-Detlef Müller

proti

Bundesrepublik Deutschland

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesverwaltungsgericht)

„Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu — Nacionalna ureditev — Izplačilo pomoči javnim uslužbencem ob bolezni — Direktiva 2000/78/ES — Člen 3 — Področje uporabe — Pojem ‚plačilo‘“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 6. decembra 2012

Socialna politika — Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu — Direktiva 2000/78 — Področje uporabe — Pomoč javnim uslužbencem ob bolezni — Vključitev — Pogoji

(člen 157 PDEU; Direktiva Sveta 2000/78, člen 3(1)(c) in (3))

Člen 3(1)(c) in (3) Direktive 2000/78/ES o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da pomoč, ki se javnim uslužbencem na podlagi njihovega delovnega razmerja z državo prizna ob bolezni, spada na področje uporabe navedene direktive, če je za financiranje te pomoči odgovorna država kot delodajalka v javnem sektorju, kar pa mora preveriti nacionalno sodišče.

Člen 157 PDEU in posledično Direktiva 2000/78 se namreč uporabljata za denarne dajatve, kot je pomoč ob bolezni za javne uslužbence, s katero se krije del upoštevnih stroškov zdravljenja, ki so nastali javnemu uslužbencu ali določenim članom njegove družine, in je namenjena kritju stroškov zdravljenja, ki so nastali med trajanjem delovnega razmerja ali po njem, če jo država plačuje kot delodajalka.

(Glej točke 36, od 38 do 40, 43 in izrek.)
Ker se določbe členov 2(1) in 3(2) Direktive 2004/48/ES o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine, ki se razlagajo ob upoštevanju člena 2(1) Pariške konvencije za varstvo industrijske lastnine ter člena 41(1) in (2) Sporazuma o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (TRIPS) iz Aneksa 1 C Sporazuma o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije, ki je bil potrjen s Sklepom o sklenitvi sporazumov doseženih v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj, v imenu Evropske skupnosti, v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti (94/800/ES), ne uporabljajo za postopke za ugotovitev ničnosti uporabnega modela, ne nasprotujejo sodnemu postopku, v katerem sodišče ni vezano na predloge ali druge izjave strank in lahko po uradni dolžnosti odredi izvajanje dokazov, ki se mu zdijo potrebni, ni vezano na odločbo, izdano v upravnem postopku o predlogu za ugotovitev ničnosti ali v njej ugotovljeno dejansko stanje, in ne sme še enkrat presojati dokazov, ki so bili predloženi že v prejšnjem predlogu za ugotovitev ničnosti.

Zgoraj navedene določbe namreč niso namenjene temu, da uredijo vse vidike pravic intelektualne lastnine, ampak le tiste, ki niso v skladu z uveljavitvijo teh pravic oziroma s kršitvijo teh pravic, tako da se določijo učinkovita pravna sredstva za preprečevanje, odpravo ali popravo kakršnihkoli kršitev obstoječih pravic intelektualne lastnine. Iz tega sledi, da navedene določbe zgolj zagotavljajo uveljavitev različnih pravic, ki jih imajo osebe, ki so pridobile pravice intelektualne lastnine, torej imetniki teh pravic, in jih ni mogoče razlagati tako, kot da urejajo različne ukrepe in postopke, ki so na voljo osebam, ki, ne da bi bile imetnice teh pravic, izpodbijajo pravice intelektualne lastnine, ki so jih pridobili drugi.

Postopek za ugotovitev ničnosti uporabnega modela pa je zlasti na voljo osebi, ki, ne da bi bila imetnica pravice intelektualne lastnine, izpodbija varstvo z uporabnim modelom, ki je dodeljeno imetniku ustreznih pravic. Tak postopek tako ni namenjen zagotavljanju varstva imetnikov pravice intelektualne lastnine v smislu zadevnih določb.

(Glej točke 75, od 77 do 79 in 82 ter izrek.)
Člen 185(1) Direktive Sveta 2006/112/ES o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da uničenje več zgradb, namenjenih proizvodnji energije, in njihova nadomestitev z modernejšimi zgradbami, ki imajo isti namen, ne pomenita spremembe dejavnikov, ki se upoštevajo pri določitvi zneska odbitka vstopnega davka na dodano vrednost, uporabljenega po obračunu davka na dodano vrednost, in zato ne povzročita obveznosti popravka tega odbitka.

Nadomestitev dotrajanih objektov z modernejšimi zgradbami in zato uporaba teh zgradb za obdavčene transakcije nižje v transakcijski verigi nikakor ne prekineta neposredne povezave med vstopno transakcijo nakupa zadevnih nepremičnin na eni strani in ekonomskimi dejavnostmi, ki jih nato opravi davčni zavezanec, na drugi. Nakup zadevnih nepremičnin in nato njihovo rušenje zaradi modernizacije je zato mogoče šteti za opravljanje transakcij, ki so med seboj povezane in imajo za cilj izvrševanje obdavčenih transakcij enako kot nakup novih nepremičnin in njihova neposredna uporaba.

Ta razlaga velja še toliko bolj v okoliščinah, v katerih so bile kupljene zgradbe le delno porušene, nove zgradbe zgrajene na istih, prej kupljenih zemljiščih, nekateri odpadki, nastali pri rušenju starih zgradb, pa so bili prodani, pri čemer so bile pri tej prodaji opravljene obdavčene transakcije.

(Glej točke od 34 do 36 in izrek.)
(Uredba Sveta št. 343/2003; direktivi Sveta 2003/09, člen 3(1), in 2005/85, uvodna izjava 29 ter člena 2(k) in 7(1))

Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Azilna politika – Minimalni pogoji za sprejem prosilcev za azil v državah članicah – Direktiva 2003/9 – Zagotavljanje minimalnih pogojev za sprejem – Obveznost države članice, v kateri je bila vložena prošnja in v kateri prebiva prosilec za azil

Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Azilna politika – Minimalni pogoji za sprejem prosilcev za azil v državah članicah – Direktiva 2003/9 – Zagotavljanje minimalnih pogojev za sprejem – Obveznost države članice, v kateri je bila vložena prošnja in v kateri prebiva prosilec za azil, do dejanske predaje prosilca v državo članico, odgovorno za obravnavanje prošnje

(Uredba Sveta št. 343/2003; Direktiva Sveta 2003/09)
Člen 15(6) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kakor je bila spremenjena z Direktivo 92/111, je treba razlagati tako, da oprostitev, ki jo določa, velja tudi za dobavo zrakoplova gospodarskemu subjektu, ki sam ni letalska družba, ki opravlja predvsem polete na mednarodnih zračnih poteh za plačilo v smislu te določbe, ampak ta zrakoplov pridobi z namenom, da ga bo uporabljala izključno takšna družba.

Dejstvo, da pridobitelj zrakoplova stroške za njegovo uporabo prenese na posameznika, ki je njegov delničar in ta zrakoplov uporablja predvsem za lastne poslovne in/ali zasebne potrebe, pri čemer ga lahko letalska družba uporablja tudi za druge lete, ni takšno, da bi spremenilo to razlago.

Predložitveno sodišče pa je pristojno za to, da v skladu s pravili nacionalnega dokaznega prava, če to ne ogroža učinkovitosti prava Unije, preveri, ali so elementi zlorabe morebiti podani v sporu, ki mu je predložen. Uporabe prava Unije namreč ni mogoče razširiti tako, da bi zajemala zlorabe gospodarskih subjektov, to je transakcije, ki se ne izvedejo v okviru normalnih komercialnih transakcij, ampak samo z namenom z zlorabo pridobiti ugodnosti, predvidene s pravom Unije.

(Glej točke 57, 62, 65 in 66 ter točki 2 in 3 izreka.)
Zakonodajalec Unije ima na področju skupne kmetijske politike široko diskrecijsko pravico, ki ustreza političnim odgovornostim, ki mu jih dajeta člena 40 PDEU in 43 PDEU, tako da lahko na zakonitost ukrepa vpliva le očitna neprimernost ukrepa, ki je bil sprejet na tem področju, glede na cilj, ki ga uresničuje pristojna institucija.

Toda čeprav pomembnost želenih ciljev lahko upraviči omejitve, ki imajo negativne, celo velike negativne posledice za nekatere gospodarske subjekte, pa je treba preveriti, ali je zakonodajalec Unije v okviru preučitve omejitev, vezanih na različne ukrepe, poleg glavnega želenega cilja v celoti upošteval zadevne interese.

Tako je v primeru direktiv 2002/55 o trženju semena zelenjadnic in 2002/145 o določitvi nekaterih odstopanj za sprejetje domačih sort in sort zelenjadnic, ki se tradicionalno gojijo v posebnih krajih in regijah ter so ogrožene zaradi genske erozije, in sort zelenjadnic, ki nimajo resnične vrednosti za komercialno pridelavo, ampak so se razvile za pridelavo v posebnih razmerah ter za trženje semena navedenih domačih sort in sort zelenjadnic. Iz uvodnih izjav od 2 do 4 Direktive 2002/55 je namreč razvidno, da je najpomembnejši cilj pravil v zvezi s sprejetjem semena sort zelenjadnic izboljšanje produktivnosti gojenja sort zelenjadnic v Uniji. Zdi se, da je vzpostavitev skupnega kataloga sort zelenjadnic na podlagi nacionalnih katalogov, kakor je določeno v tej direktivi, primerna za zagotovitev, da bo ta cilj dosežen.

Namen Direktive 2002/55 je tudi vzpostavitev notranjega trga semena zelenjadnic z zagotovitvijo njihovega prostega pretoka znotraj Unije. V obravnavanem primeru je ureditev sprejetja, ki je določena v tej direktivi, taka, da prispeva k uresničitvi tega cilja, saj taka ureditev zagotavlja, da seme, ki se trži v različnih državah članicah, izpolnjuje iste zahteve.

Nazadnje, kakor izhaja iz člena 4(4) Direktive 2002/55, je njen namen tudi ohranitev rastlinskih genskih virov. Ker države članice v skladu s postopki drugačne ureditve sprejetja, ki je uvedena z Direktivo 2009/145, ki se uporablja za določene vrste semen, lahko odstopijo od meril za sprejetje, določenih v tej direktivi, se zdi, da tudi taka ureditev lahko zagotovi uresničitev navedenega cilja.

Manj obremenilni ukrep, kakršen je etiketiranje, namreč ne bi bil tako učinkovit za zagotovitev uresničitve teh ciljev, saj bi omogočal prodajo in bi zato pomenil sejanje semena, ki je potencialno škodljivo ali ki ne omogoča optimalne kmetijske proizvodnje. Iz tega sledi, da ni mogoče šteti, da je navedena ureditev očitno neustrezna glede na navedene cilje.

Ob upoštevanju ustreznosti te ureditve ni mogoče šteti, da ovira, ki jo ukrepi, določeni v tej ureditvi, pomenijo za svobodno opravljanje gospodarske dejavnosti, glede na želene cilje preveč posega v pravico do izvajanja te svoboščine.

(Glej točke 39, 40, 43, 44, od 47 do 49, 60 in 79.)
Posledica okoliščine, da Evropska unija ni podpisnica sporazuma z dne 18. septembra 1998, sklenjenega med nemško vlado in Evropsko centralno banko o sedežu te institucije, ne more biti nedopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki se nanaša na razlago sporazuma, zlasti člena 15.

Kot je razvidno iz petega odstavka preambule tega sporazuma, je bil navedeni sporazum namreč sklenjen zaradi opredelitve privilegijev in imunitet Banke v Nemčiji v skladu s Protokolom o privilegijih in imunitetah Evropskih skupnosti. V zvezi s tem je člen 15 navedenega sporazuma, ki določa, da se materialne in procesne določbe delovnega in socialnega prava Zvezne republike Nemčije za uslužbence Banke ne uporabljajo, omejen na izvrševanje načel, določenih v navedenem protokolu, zlasti členih 13, 15 in 23, ter v Protokolu o statutu Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke, zlasti členu 36.

(Glej točki 33 in 34.)
Keywords



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti

–

Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče

–

Upoštevni položaj

–

Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 258 PDEU; Direktiva 2000/60 Evropskega parlamenta in Sveta, členi 13, od (1) do (3) in (6), 14(1)(c) in 15(1)) (Glej točko 30.)
Člene 6(2), prvi pododstavek, (a) in (b), 11(A)(1)(c) in 17(2) Šeste direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 95/7/ES z dne 10. aprila 1995 je treba razlagati tako, da, prvič, ima davčni zavezanec, ki del investicijskega blaga, pripadajočega poslovnim sredstvom njegovega podjetja, začasno uporablja za zasebne namene, na podlagi teh določb pravico do odbitka vstopnega DDV v zvezi z izdatki za trajno adaptacijo navedenega blaga, čeprav je bila ta adaptacija opravljena izključno za začasno zasebno rabo, in drugič, ta pravica do odbitka obstaja ne glede na to, ali je bil davčnemu zavezancu za nabavo investicijskega blaga, ki je bilo adaptirano, zaračunan DDV, in ali ga je odbil.
51

Čeprav identifikacijska številka za DDV dokazuje davčni status zavezanca in olajšuje nadzor nad transakcijami znotraj Skupnosti, pa gre le za formalno zahtevo, ki ne more omajati pravice do oprostitve DDV, če so izpolnjeni materialni pogoji dobave znotraj Skupnosti (glej sodbo z dne 6. septembra 2012 v zadevi Mecsek-Gabona, C-273/11, točka 60).
58

Tako pravilo zato ne izpolnjuje zahtev pravne varnosti, v zvezi s katero se zahteva, da so pravna pravila jasna in natančna ter da so njihovi učinki predvidljivi, predvsem če imajo lahko neugodne posledice za posameznike in podjetja (glej v tem smislu sodbi z dne 7. junija 2005 v zadevi VEMW in drugi, C-17/03, ZOdl., str. I-4983, točka 80, in z dne 16. februarja 2012 v združenih zadevah Costa in Cifone, C-72/10 in C-77/10, točka 74).
35

V teh okoliščinah je Administrativen sad Varna prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba člen 80(1)(a) in (b) Direktive [o DDV] razlagati tako, da je pri dobavah med povezanimi osebami, če je cena nižja od tržne cene, osnova za odmero davka tržna vrednost transakcije le, če dobavitelj ali pridobitelj ni upravičen do celotnega odbitka vstopnega davka, ki velja za nakup oziroma izdelavo predmetov, ki so predmet dobave? 2. Ali je treba člen 80(1)(a) in (b) Direktive [o DDV] razlagati tako, da če je dobavitelj uveljavljal pravico do celotnega odbitka vstopnega davka za blago in storitve, ki so predmet zaporednih dobav med povezanimi osebami po manjši vrednosti od tržne, ter ta pravica do odbitka vstopnega davka ni bila popravljena v skladu s členi od 173 do 177 [te direktive] in dobava ne more biti oproščena plačila davka na podlagi členov 132, 135, 136, 371, 375, 376, 377, 378(2), 379(2) in členov od 380 do 390 Direktive, država članica ne sme predvideti nobenih ukrepov, s katerimi bi bila kot osnova za odmero davka določena izključno tržna vrednost? 3. Ali je treba člen 80(1)(a) in (b) Direktive [o DDV] razlagati tako, da če je pridobitelj uveljavljal pravico do celotnega odbitka vstopnega davka za blago in storitve, ki so predmet dobav med povezanimi osebami po manjši vrednosti od tržne, ter ta pravica do odbitka vstopnega davka ni bila popravljena v skladu s členi od 173 do 177 Direktive, država članica ne sme predvideti nobenega ukrepa, s katerim bi bila kot osnova za odmero davka določena izključno tržna vrednost 4. Ali so v členu 80(1) Direktive [o DDV] taksativno našteti primeri, ki pomenijo pogoje, pod katerimi sme država članica sprejeti ukrepe, na podlagi katerih je osnova za odmero davka pri dobavah tržna vrednost transakcije? 5. Ali je določba nacionalnega prava, kakršna je ta v členu 27(3)(1) [ZDDS], dopustna tudi v drugih okoliščinah, kot so tiste, ki so naštete v členu 80(1)(a), (b) in (c) Direktive [o DDV]? 6. Ali ima v primeru, kakršen je obravnavani, določba člena 80(1)(a) in (b) Direktive [o DDV] neposreden učinek in ali jo sme nacionalno sodišče uporabiti neposredno?“
37

V zvezi s tem pa je treba poudariti, da ob upoštevanju dejstev v postopku v glavni stvari, kot so razvidna zlasti iz točk od 18 do 21 in 26 te sodbe, N. Kastrati in njena otroka trdijo, da v resnici nikoli niso nameravali vložiti prošnje za azil v smislu člena 2(c) Uredbe št. 343/2003.
10

V členu 1(1) in (2) dokončne uredbe je določeno: „1. Uvede se dokončna protidampinška dajatev na uvoz pripravljenih ali konzerviranih mandarin (vključno s tangerinami in satsuma mandarinami) klementin, wilking mandarin in drugih podobnih hibridov agrumov, ki ne vsebujejo dodanega alkohola, ki vsebujejo dodan sladkor ali druga sladila ali ne, ter kot so opredeljene pod oznako KN 2008, s poreklom iz Ljudske republike Kitajske in uvrščene pod oznake KN 2008 30 55, 2008 30 75 in ex 2008 30 90 (oznake TARIC 2008 30 90 61, 2008 30 90 63, 2008 30 90 65, 2008 30 90 67, 2008 30 90 69). 2. Znesek dokončne protidampinške dajatve za proizvode iz odstavka 1, ki jih proizvajajo spodaj navedene družbe, je: Družba EUR/tono neto masa proizvoda Dodatna [o]znaka TARIC Yichang Rosen Foods Co., Ltd, Yichang, Zhejianf 531,2 A886 Huangyan No.1 Canned Food Factory, Huangyan, Zhejiang 361,4 A887 Zhejiang Xinshiji Foods Co., Ltd, Sanmen, Zhejiand in njen povezan proizvajalec Hubei Xinshiji Foods Co., Ltd, Dangyang City, Hubei Province 490,7 A888 sodelujoči proizvajalci izvozniki, ki niso vključeni v vzorec iz Priloge 499,6 A889 Vse druge družbe 531,2 A999
14

Corte suprema di cassazione je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je načelo preprečevanja zlorabe pravic na davčnem področju, kakor je opredeljeno v [zgoraj navedenih] sodbah […] Halifax […] in […] Part Service […], temeljno načelo prava Skupnosti samo na področju usklajenih davkov in na področjih, ki jih urejajo določbe sekundarnega prava Skupnosti, oziroma ali kot načelo preprečevanja zlorab temeljnih pravic sega tudi na področje davkov, ki niso usklajeni, kakršni so neposredni davki, kadar so predmet obdavčitve transnacionalni gospodarski posli, kakršni so pridobitev pravic užitka določene družbe na delnicah druge družbe, ki ima sedež v drugi državi članici ali v tretji državi? 2. Ne glede na odgovor na prvo vprašanje, ali obstaja interes, pomemben za Skupnost, da države članice določijo ustrezne instrumente za preprečevanje davčnega izogibanja na področju davkov, ki niso usklajeni; ali ta interes nasprotuje temu, da se v okviru ukrepa amnestije ne uporabi načelo preprečevanja zlorabe pravic, ki je priznano tudi kot pravilo nacionalnega prava, in ali gre v takem primeru za kršitev načel, ki izhajajo iz člena 4(3) Pogodbe o Evropski uniji? 3. Ali je mogoče iz načel, ki urejajo enotni trg, izpeljati prepoved, v skladu s katero se poleg izrednih ukrepov popolne odpovedi davčni terjatvi ne smejo določiti niti izredni ukrepi za reševanje davčnih sporov, ki se uporabljajo s časovno omejitvijo in pod pogojem, da je plačan samo del davka, ki je precej manjši od dolgovanega zneska? 4. Ali načelo prepovedi diskriminacije in zakonodaja na področju državnih pomoči nasprotujeta ureditvi o reševanju takšnih davčnih sporov, za kakršne gre v tem postopku? 5. Ali načelo učinkovite uporabe prava Skupnosti nasprotuje postopkovnemu pravilu o izrednih in časovno omejenih ukrepih, ki sodišču, ki odloča na zadnji stopnji in mora vprašanja glede veljavnosti in razlage predložiti v predhodno odločanje Sodišču Evropske unije, ne omogoča nadzora nad zakonitostjo (in zlasti nadzora nad pravilno razlago in uporabo prava Skupnosti)?“
17

Člen 45 Uredbe, naslovljen „Preizkus formalnih zahtev za vlogo“, v odstavku 2 določa: „[UUNT] preveri: (a) ali prijava ustreza drugim zahtevam iz člena 36(2), (3), (4) in (5) oziroma v primeru združene prijave člena 37(1) in (2); (b) ali prijava ustreza formalnim zahtevam, določenim v izvedbeni uredbi, za izvajanje členov 36 in 37; (c) ali so izpolnjene zahteve člena 77(2); (d) ali so izpolnjene zahteve v zvezi z zahtevo po priznanju prednostne pravice, če se ta zahteva.“
65

Iz člena 38(1)(c) Poslovnika Sodišča in iz sodne prakse v zvezi s to določbo je razvidno, da je treba v vsaki tožbi navesti predmet spora in kratek povzetek tožbenih razlogov ter da morajo biti te navedbe dovolj jasne in natančne, da toženi stranki omogočajo pripravo obrambe in Sodišču nadzor. Iz tega izhaja, da morajo biti temeljni elementi glede dejstev in prava, na katerih tožba temelji, skladno in razumljivo razvidni iz besedila vloge (sodbi z dne 9. januarja 2003 v zadevi Italija proti Komisiji, C-178/00, Recueil, str. I-303, točka 6, in z dne 15. junija 2010 v zadevi Komisija proti Španiji, C-211/08, ZOdl., str. I-5267, točka 32).
41

V zvezi s tem je treba ugotoviti, da to, da se na število in trajanje pogodb o zaposlitvi za določen čas nanašajo preventivni ukrepi, ki so določeni v določbi 5(1)(b) in (c) okvirnega sporazuma o delu za določen čas, ne pomeni, da ti elementi ne morejo nikakor vplivati na presojo objektivnih razlogov, ki so določeni v določbi 5(1)(a) in na katere se sklicuje zato, da se upraviči obnovitev zaporednih pogodb o zaposlitvi za določen čas.
1.

Republika Poljska s tem, da Evropski komisiji ni sporočila zakonov in drugih predpisov, potrebnih za prenos Direktive 2007/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. septembra 2007 o vzpostavitvi okvira za odobritev motornih in priklopnih vozil ter sistemov, sestavnih delov in samostojnih tehničnih enot, namenjenih za taka vozila, ni izpolnila obveznosti iz njenega člena 48.
Čeprav je cilj Uredbe št. 617/2010 o obveščanju Komisije o investicijskih projektih na področju energetske infrastrukture v Evropski uniji zbiranje informacij, je bilo to zbiranje vzpostavljeno s to uredbo, da lahko Unija doseže nekatere cilje, ki so ji zaupani na energetskem področju. Poleg tega je iz vsebine Uredbe št. 617/2010 razvidno, da se ta v bistvu nanaša na vzpostavitev sistema zbiranja informacij o investicijskih projektih v energetsko infrastrukturo, ki naj bi omogočil, da se v Uniji dosežejo cilji, določeni na energetskem področju, predvsem glede delovanja notranjega trga energije, zagotavljanja zanesljive energetske oskrbe v Uniji in razvijanja novih ter obnovljivih virov energije.

Upoštevajoč njena cilj in vsebino, pravna podlaga te uredbe ne more biti člen 337 PDEU. Ta določba je namreč pravna podlaga aktov v zvezi s splošno dejavnostjo zbiranja informacij, ki jo izvaja Komisija, in ne zahteva, da bi bilo to zbiranje potrebno za dosego ciljev določene politike Unije.

Uredba št. 617/2010 se mora tako opirati na člen 194 PDEU, ki kot je razvidno iz njegovega besedila, še posebej iz odstavka 2, je pravna podlaga pravnih aktov Unije, ki so „potrebni“ za doseganje ciljev, ki so zaupani energetski politiki Unije. Cilj in vsebina navedene uredbe sta namreč tesno povezana s cilji, ki jim sledi energetska politika Unije, in navedeno zbiranje informacij upravičuje le cilj, da se izpolnijo nekatere posebne naloge, ki so Uniji zaupane s členom 194(1) PDEU v zvezi z energetsko politiko.

Nazadnje, čeprav se Uredba št. 617/2010 nanaša tudi na uradno obveščanje Komisije o investicijskih projektih na področju določene jedrske infrastrukture, pa navedena uredba glede na svoja cilj in vsebino ne zadeva vzpostavitve politike Unije na posebnem področju jedrske energije, kot je opredeljena s Pogodbo ESAE, temveč zadeva energetsko politiko Unije na splošno. Iz tega sledi, da tudi ne spada v člen 187 PESAE.

(Glej točke 52, 61, 64, 66, 69, 73, 82 in 85.)