ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Posebna ureditev za mala podjetja

(Direktiva Sveta 77/388, členi 18(1)(a) in (2), 22, od (3) do (5), in 24(1))

Summary

Država članica, ki dovoli osebam, ki so davčno zavezane in nimajo sedeža v tej državi članici, vendar v njej opravljajo prevoz oseb, da ne predložijo davčnega obračuna in ne plačajo neto zneska davka na dodano vrednost, če je njihov letni promet, ki ga tam ustvarijo, manjši od določenega zneska, pri čemer se upošteva, da je v tem primeru znesek dolgovanega davka enak odbitnemu davku, in ki uporabo poenostavljene ureditve podredja temu, da se navedeni davek ne navede na računih ali na dokumentih, ki se priznavajo kot račun, ni izpolnila obveznosti, ki so ji naložene na podlagi členov 18(1)(a) in (2) ter 22, od (3) do (5), Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih.

Taka ureditev namreč presega pooblastila, s katerimi razpolagajo države članice na podlagi člena 24(1) Šeste direktive, saj ne uvaja „poenostavljenih postopkov za obračunavanje in pobiranje davka“, ampak zadevna podjetja oprošča obveznosti obračunavanja in plačevanja davka na dodano vrednost.

(Glej točki 27 in 29 ter izrek.)
Zadeva C-345/05

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Portugalski republiki

„Neizpolnitev obveznosti države — Davčna zakonodaja — Pogoji oprostitve kapitalskih dobičkov od odplačne odsvojitve nepremičnin — Členi 18 ES, 39 ES in 43 ES — Člena 28 in 31 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru — Doslednost davčnega sistema — Stanovanjska politika“

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 26. oktobra 2006 I - 10635

Povzetek sodbe

Prosto gibanje oseb – Delavci – Svoboda ustanavljanja – Državljanstvo Unije – Davčna zakonodaja

(členi 18 ES, 39 ES in 43 ES; Sporazum EGP, člena 28 in 31)

Obveznosti iz členov 18 ES, 39 ES in 43 ES ter 28 in 31 Sporazuma o evropskem gospodarskem prostoru ne izpolni država članica, ki je v veljavi ohranila davčne določbe, ki oprostitev davka na kapitalski dobiček od odplačne odsvojitve nepremičnin, ki naj bi jih davčni zavezanec ali člani njegovega gospodinjstva trajno uporabljali kot lastno prebivališče, podreja temu, da se tako pridobljeni dobički ponovno investirajo v nakup nepremičnin na nacionalnem ozemlju.

Davčni zavezanec, ki se je odločil prodati nastanitvi namenjeno nepremičnino, ki jo ima v posesti v tej državi članici, da bi svoje prebivališče prenesel na ozemlje druge države članice in tam kupil novo nepremičnino, namenjeno prebivanju v okviru pravic vsakega državljana Unije, da se prosto giblje in prebiva na ozemlju držav članic, ki ima poseben odraz v členu 43 ES, ki se nanaša na pravico do ustanavljanja, in členu 39 ES, ki zadeva prosto gibanje delavcev, oziroma pravic, podeljenih s členom 28 glede prostega gibanja delavcev, in člena 31 glede svobode ustanavljanja iz Sporazuma EGP, je namreč neugodno davčno obravnavan v primerjavi z osebami, ki še naprej prebivajo v zadevni državi članici.

Zahteva po ohranitvi doslednosti davčnega sistema ne more utemeljiti tega različnega obravnavanja, ker je za to, da je argument, ki temelji na taki utemeljitvi, lahko sprejet, treba ugotoviti obstoj neposredne povezave med zadevno davčno ugodnostjo in izravnavo te ugodnosti z neko davčno dajatvijo, za kar pa v tej zadevi ne gre.

Ker določbe Pogodbe in Sporazuma EGP glede prostega gibanja oseb nasprotujejo sporni zakonodaji, ni treba ločeno proučiti navedene zakonodaje glede na člena 56(1) ES in 40 Sporazuma EGP, ki se nanašata na prosti pretok kapitala.

(Glej točke 13, 21, 43, 45 in točko 1 izreka.)
Države članice morajo namreč, ne glede na to, kakšna je notranja porazdelitev pristojnosti, ki jo določa nacionalni pravni red, sprejeti zakonodajni okvir in druge predpise, ki zagotavljajo, da se pri odvzemih ptic spoštuje pogoj „majhnega števila“ iz člena 9(1)(c) Direktive, in sicer na podlagi natančnih znanstvenih podatkov, ne glede na to, za katero vrsto gre.

Da bi pristojni organi uporabljali odstopanja, določena v členu 9 Direktive 79/409 o ohranjanju prostoživečih ptic, le na način, ki je v skladu s pravom Skupnosti, morajo biti nacionalni zakonodajni okvir in drugi predpisi zasnovani tako, da izvajanje v Direktivi vsebovanih določb glede odstopanj ustreza načelu pravne varnosti.

Te nacionalne določbe o prenosu, ki se nanašajo na pojem „majhno število“ iz člena 9(1)(c) te direktive, morajo organom, zadolženim za izdajo dovoljenj za odvzem na podlagi odstopanja za določeno vrsto ptic, zlasti podati dovolj natančne kazalce glede količinskih zgornjih mej, ki jih je treba spoštovati, na katere se lahko oprejo.

Poleg tega morajo z določbami o prenosu člena 9(1)(c) Direktive države članice zagotoviti, da ne glede na število in identiteto organov, pooblaščenih za izvajanje te določbe, skupno število dovoljenih odvzemov z lovom za vsako zaščiteno vrsto vsakega navedenega organa ne presega praga omejitve navedenih odvzemov, določene za to vrsto, na celotnem nacionalnem ozemlju. Tako morajo veljavni zakonodajni okvir in drugi predpisi, kadar je izvajanje zadevne določbe delegirano poddržavnim entitetam, zagotavljati, da skupno število ptic, za katere navedeni organi lahko dovolijo odvzem, na celotnem nacionalnem ozemlju ostane v okviru „majhnega števila“, predpisanega z navedeno določbo.

Nazadnje zadevna obveznost držav članic, da zagotovijo, da se odvzemi ptic v skladu s členom 9(1)(c) izvedejo le v „majhnem številu“, zahteva, naj se predvideni upravni postopki organizirajo tako, da so odločitve pristojnih organov, ki dovoljujejo odvzeme na podlagi odstopanj, kot tudi način, kako se izvajajo, podrejeni učinkovitemu in pravočasnemu nadzoru. Torej mora nacionalni postopkovni okvir zagotavljati tudi, da se pogoji, navedeni v teh odločbah, spoštujejo. Z nadzornim mehanizmom, v okviru katerega bi prišlo do razveljavitve odločbe, ki dovoljuje odvzem na podlagi odstopanja, ki krši člen 9 Direktive, ali do ugotovitve o kršenju enega od pogojev, navedenih v odločbi, ki tak odvzem dovoljuje, šele po izteku roka, predvidenega za izvedbo tega odvzema, se sistemu zaščite, uvedenemu z Direktivo, odvzame polni učinek.

(Glej točke 33, 36, 40, 41, 44, 45 in 47 ter točke od 2 do 4 izreka.)
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 15. junija 2006 – Komisija proti Švedski

(Zadeva C-459/04)

„Neizpolnitev obveznosti države – Socialna politika – Zaščita varnosti in zdravja delavcev – Direktiva 89/391/EGS – Sposobnosti in zmožnosti delavcev, ki zagotavljajo dejavnosti varovanja in preprečitve poklicnih rizikov v podjetju“

1. Akti institucij – Direktive – Prenos s strani držav članic (člen 249, tretji odstavek, ES) (Glej točke od 32 do 34.)

2. Socialna politika – Zaščita varnosti in zdravja delavcev - Direktiva 89/391 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu (Direktiva Sveta 89/391, člen 7(5) in (8)) (Glej točke od 36 do 47.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nepopoln prenos člena 7(8) Direktive Sveta 89/391/EGS z dne 12. junija 1989 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu (UL L 183, str. 1) – Definicije sposobnosti in zmožnosti delavcev, ki jih delodajalec določi za varovanje in preprečitev poklicnih rizikov podjetja

Izrek

1) Tožba se zavrne.
8

Člen 8 Konvencije TIR določa: „1. Zavarovalno združenje se zavezuje, da bo plačalo zahtevane uvozne ali izvozne dajatve in davke, povečane, če je potrebno, za zamudne obresti, zapadle v plačilo v skladu s carinskimi zakoni in predpisi države, v kateri je bila opažena nepravilnost pri operaciji TIR. Ta organizacija je zavezana skupaj in solidarno z osebami, ki so dolžne poravnati navedene zneske, za plačilo teh zneskov. 2. Če zakoni in predpisi neke pogodbenice ne predvidevajo plačila uvoznih in izvoznih dajatev in davkov, kakor je navedeno v odstavku 1 tega člena, se zavarovalno združenje zavezuje, da bo pod enakimi pogoji plačalo znesek v višini uvoznih ali izvoznih dajatev in davkov, povečan, če bo potrebno, za zamudne obresti. 3. Vsaka pogodbenica bo določila najvišji znesek po zvezku TIR, ki ga je mogoče izterjati od zavarovalnega združenja na podlagi določb odstavkov 1 in 2 tega člena. 4. Odgovornost zavarovalnega združenja do organov države, v kateri je urad odhoda, se začne takrat, ko urad prevzame zvezek TIR. V državah, čez katere se prevaža blago po postopku TIR, se ta odgovornost začne, ko je blago uvoženo […] 5. Zavarovalno združenje ne prevzame odgovornosti le za blago, navedeno v zvezku TIR, temveč tudi za blago, ki bi bilo morebiti spravljeno v označenem delu cestnega vozila ali v označenem zabojniku, čeprav ni na seznamu zvezka TIR. Odgovornost ne vključuje nobenega drugega blaga. 6. Za določanje dajatev in davkov, navedenih v odstavkih 1 in 2 tega člena, se podatki o blagu, vpisani v zvezku TIR, štejejo za točne, dokler se ne dokaže drugače. 7. Ko zapade plačilo zneskov, navedenih v odstavkih 1 in 2 tega člena, pristojni organi, če je to mogoče, izterjajo plačilo od neposredno odgovorne osebe ali oseb in ga šele pozneje terjajo pri zavarovalnem združenju.“
4

V skladu s členom 4(1) zastopniške pogodbe v različicah iz septembra 1995 in januarja 1998 Volkswagen zastopniku prepusti pogodbeno območje za program dobave in storitve za kupce. Nasprotno se zastopnik zavezuje, da bo na ozemlju, ki mu je bilo dano z zastopniško pogodbo, pospeševal prodajo in storitve za kupce ter optimalno izrabljal tržno zmogljivost. Na podlagi člena 2(6) (različica iz januarja 1989) ali (1) (različici iz septembra 1995 in januarja 1998) zastopniške pogodbe se zastopnik zavezuje, „da bo varoval interese Volkswagna AG, organizacijo distribucije Volkswagna in znamko Volkswagen ter da bo z vsemi sredstvi zagotavljal njegovo pospeševanje“. Določeno je tudi, da „bo zastopnik za to izpolnjeval vse zahteve za izvajanje pogodbe, kar zadeva distribucijo novih avtomobilov Volkswagen, oskrbo z nadomestnimi deli, storitve za kupce, pospeševanje prodaje, reklamo in izobraževanje ter zagotavljanje storilnosti na različnih področjih poslovanja Volkswagna“. Nazadnje, na podlagi člena 8(1) zastopniške pogodbe, „Volkswagen AG izdaja nezavezujoče priporočene cene za končne cene in popuste“.
18

V teh okoliščinah je Tribunal du travail de Bruxelles prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali obveznost dejanskega bivanja v Belgiji, ki je na podlagi člena 66 kraljevega odloka z dne 25. novembra 1991 o ureditvi brezposelnosti pogoj za dodelitev nadomestila za brezposelno osebo, starejšo od 50 let, ki je na podlagi člena 89 navedenega kraljevega odloka oproščena javljanja in ji ni treba biti na razpolago za zaposlitev, pomeni oviro za pravico prostega gibanja in prebivanja, ki jo vsakemu evropskemu državljanu priznavata člena 17 [ES] in 18 [ES]? Ali je ta obveznost dejanskega bivanja na nacionalnem ozemlju države, pristojne za dodelitev nadomestil za brezposelnost, ki jo v notranjem pravu upravičuje potreba po nadzoru spoštovanja zakonitih pogojev izplačil prejemkov brezposelnim, v skladu z zahtevo po sorazmernosti, ki jo je treba spoštovati pri doseganju cilja v splošnem interesu, če predstavlja omejitev pravice prostega gibanja in prebivanja, ki jo vsakemu evropskemu državljanu priznavata člena 17 [ES] in 18 [ES]? Ali ni posledica te obveznosti dejanskega bivanja ta, da s tem, da priznava pravico do nadomestila za brezposelnost tistim, ki ne izvršujejo svoje pravice do prostega gibanja in prebivanja iz členov 17 [ES] in 18 [ES], in jo z odvračalnim učinkom te omejitve odreka tistim, ki jo nameravajo izvrševati, ustvarja diskriminacijo med evropskimi državljani iz države članice, pristojne za dodelitev nadomestil za brezposelnost?“
86

V skladu s to sodno prakso je Sodišče prve stopnje v točki 66 izpodbijane sodbe ugotovilo, da so proizvodi „pijače na zeliščni in vitaminski osnovi“, za katere se zahteva registracija, in proizvodi „sokovni koncentrati“, glede katerih je ugotovljena resna in dejanska uporaba prejšnje znamke, namenjeni končnemu potrošniku. Prav tako je v točki 67 izpodbijane sodbe odločilo, da imajo zadevni proizvodi isti namen – odžejati – ki v veliki meri pomeni konkurenčni značaj, da so enake narave in se uporabljajo enako – so nealkoholne pijače, ki se navadno pijejo hladne – in da njihova različna sestava ne spremeni dejstva, da so medsebojno zamenljivi, saj so namenjeni zadovoljitvi iste potrebe.
10

Z vlogo z dne 25. aprila 2003 je Koornstra vložilo pritožbo na sporni sklep pri College van Beroep voor het bedrijfsleven. Ker je to dvomilo o združljivosti dajatve, določene v členu 2(1) uredbe (v nadaljevanju: sporna dajatev), s pravom Skupnosti, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je taka dajatev, kot je sporna dajatev, ki jo plača podjetje države članice za prevoz kozic z ribiško ladjo, registrirano v tej državi članici, in s katero se financira presejanje in luščenje kozic v tej državi članici, združljiva s pravom Skupnosti, zlasti s členoma 25 ES in 90 ES, kolikor se ta dajatev plača tudi za kozice, ki jih to podjetje prevaža drugod v Skupnosti? 2. Ali na odgovor na prejšnje vprašanje vplivajo: a) kraj, kjer so bile kozice ulovljene; b) dejstvo, da so bile kozice po tem, ko so bile prepeljane drugam v Skupnosti, prepeljane v državo članico, v kateri je ribiška ladja registrirana; c) dejstvo, da je treba pri prevozu drugam v Skupnosti tudi tam plačati za presejanje in luščenje kozic?“
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Pokojnine – Pravice do pokojnine, pridobljene pred zaposlitvijo v Skupnostih – Prenos v sistem Skupnosti

(Kadrovski predpisi, člen 1a(1); Priloga VIII, člen 11(2))

2. Uradniki – Pokojnine – Pravice do pokojnine, pridobljene pred zaposlitvijo v Skupnostih – Prenos v sistem Skupnosti

(Kadrovski predpisi, člen 77; Priloga VIII, členi 2, 5 in 11(2))

3. Uradniki – Pokojnine – Pravice do pokojnine, pridobljene pred zaposlitvijo v Skupnostih – Prenos v sistem Skupnosti

(Kadrovski predpisi, Priloga VIII, člen 11(2))

1. Uporaba dejavnikov, ki se razlikujejo glede na spol, za izračun priznane pokojninske dobe ob prenosu pravic do pokojnine – ki jih je uradnik pridobil na podlagi poklicnih dejavnosti pred zaposlitvijo v Skupnostih – v sistem Skupnosti pomeni diskriminacijo na podlagi spola, ki jo zagotavljanje dobrega upravljanja pokojninskega sistema Skupnosti ne upravičuje. Člen 1a(1) Kadrovskih predpisov po eni strani namreč določa, da so uradniki po teh kadrovskih predpisih upravičeni do enakega obravnavanja ne glede na spol, po drugi strani pa enaka višina prispevkov od plač uradnikov in uradnic ne ogroža dobrega finančnega upravljanja pokojninskega sistema, saj to, da je isto ravnovesje mogoče doseči z aktuarskimi vrednostmi za izračun priznane pokojninske dobe, enakimi za oba spola, prav tako dokazuje okoliščina, da so se institucije že prej odločile, da bodo uporabljale te vrednosti.

2. Uradnik, ki se v instituciji Skupnosti zaposli po tem, ko je v določenem obdobju prispeval v nacionalni pokojninski sistem, ni v položaju, primerljivem s položajem uradnika, ki se je v Skupnostih zaposlil na začetku svoje poklicne kariere in ki je v pokojninski sistem Skupnosti prispeval od takrat naprej, in zato ne more trditi, da ni bil obravnavan tako kot slednji. Čeprav namreč višina pokojnine uradnika, ki se je v Skupnostih zaposlil na začetku svoje poklicne kariere, nikakor ni določena s skupno višino plačanih prispevkov med zaposlitvijo, glede na to, da je po eni strani odvisna od uradnikovih dosežkov med zaposlitvijo v Skupnostih, ki se izražajo v končni plači, in po drugi strani od trajanja njegove zaposlitve v Skupnostih, je v nasprotju s tem višina pokojnine uradnika, ki je pred zaposlitvijo v Skupnostih prispeval v nacionalni pokojninski sistem, opredeljena z njegovo končno plačo in s trajanjem njegove zaposlitve v Skupnostih, k čemur je dodana pokojninska doba, določena s kapitalom, prinesenim ob prenosu prej pridobljenih pravic do pokojnine. Denarni znesek prispevkov uradnika v proračun Skupnosti in trajanje zaposlitve v institucijah Skupnosti torej nista primerljivi vrednosti.

3. Skupnosti imajo široko diskrecijsko pravico pri opredeljevanju elementov sistema za preračun zneskov, ki so jih nacionalni pokojninski skladi na podlagi pravic do pokojnine, ki so jih uradniki pridobili pred zaposlitvijo v Skupnostih, prenesli v drugih valutah, v enotno valuto.
Ugovor nezakonitosti neke uredbe, na katerega se sklicuje država članica, ne krši načela pravnomočnost, ki velja za sodbo, če Sodišče v njej ni odločalo o zakonitosti določb navedene uredbe, na katere se nanaša ugovor nezakonitosti, temveč je zavrglo predloge za njihovo razglasitev ničnosti, ker so bili nedopustni. Načelo pravnomočnosti se namreč nanaša zgolj na dejanska in pravna vprašanja, ki so bila dejansko ali nujno obravnavana v zadevni sodni odločbi.

Načelo enakega obravnavanja, kot je določeno v členu 34(2) ES, zahteva, naj se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in naj se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je tako obravnavanje objektivno utemeljeno.

Določbe členov 3, 4 in 6 Uredbe št. 1954/2003 o upravljanju ribolovnega napora v zvezi z nekaterimi ribolovnimi območji in viri Skupnosti se uporabljajo enako za vse države članice. Zlasti je za vso Evropsko skupnost isto referenčno obdobje od leta 1998 do 2002, ki je na podlagi teh določb namenjeno oceni in poznejši določitvi količine ribolovnega napora za vrste ribištva in območja, ki jih te določbe določajo. Omejitev ribolovnega napora, ki je določena na podlagi napora, ki ga je v tem obdobju dejansko opravila vsaka nacionalna flota na teh območjih in za te vrste ribištva, se torej uporablja za vsa ribiška plovila Skupnosti ne glede na njihovo državno pripadnost. Ukrepe, ki jih vsebujejo te določbe, je tako mogoče šteti za diskriminatorne do države članice zgolj, če bi bila ta v položaju, ki se razlikuje od položaja, v katerem so bile druge države članice, ko so bili ti ukrepi sprejeti, in če ne bi bilo objektivno utemeljeno, da za državo članico velja isti režim upravljanja ribolovnega napora, kot je režim, ki velja za druge države članice.

Dejstvo, da za državo članico, ki je ob sprejetju Uredbe št. 1954/2003 v drugačnem položaju kot druge države članice, velja isti režim upravljanja ribolovnega napora, kot je režim, ki velja za druge države članice in ki je bil določen z navedeno uredbo, je objektivno utemeljeno, ker po eni strani določa metodo ocenjevanja ribolovnega napora, ki temelji na objektivnih podatkih, in sicer na ribolovnemu naporu, ki ga dejansko opravi vsaka država članica v zadevnih območjih in za zadevne vrste ribištva v obdobju zadnjih petih let, in ker je po drugi stran namen tega režima prispevati k ohranjanju ribolovnih virov, tako da v skladu s četrto uvodno izjavo navedene uredbe ne pride do povečanja v skupnem obsegu obstoječega ribolovnega napora.

(Glej točke 35, 36, 40 in 41.)
Keywords

Summary



Keywords

Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Davčna zakonodaja

(Pogodba ES, člen 52 (po spremembi postal člen 43 ES) in člen 58 (postal člen 48 ES))

Summary

Člena 52 Pogodbe (po spremembi postal člen 43 ES) in 58 Pogodbe (postal člen 48 ES) nasprotujeta ureditvi države članice, ki matični družbi s sedežem v tej državi omejuje možnosti davčnega odbitka izgub te družbe iz naslova odpisa vrednosti deležev v hčerinskih družbah s sedežem v drugih državah članicah, v katerih ima delež, ki ji omogoča izvajanje določenega vpliva na odločitve teh tujih hčerinskih družb in določanje njihovih dejavnosti, medtem ko te omejitve ni pri deležih v hčerinskih družbah rezidentkah.

Taka razlika v davčnem obravnavanju med matičnimi družbami rezidentkami glede na to, ali imajo hčerinske družbe v tujini, ne more biti upravičena zgolj zato, ker so se odločile, da bodo opravljale gospodarske dejavnosti v drugi državi članici, v kateri zadevna država ne more izvrševati davčne pristojnosti. Ta utemeljitev, ki se opira na enakomerno porazdelitev pristojnosti obdavčitve med državami članicami, sama po sebi zato ne more upravičevati, da država članica dosledno zavrača priznavanje davčne ugodnosti matični družbi rezidentki zato, ker je ta razvila mednarodno gospodarsko dejavnost, ki ni takoj ustvarila obdavčljivega dobička v korist te države.

Poleg tega take ureditve, ker ne sledi posebnemu cilju odvzema davčnih ugodnosti za povsem umetne konstrukcije, katerih cilj bi bil izogniti se nacionalnemu davčnemu pravu, ampak se na splošno nanaša na vsak položaj, v katerem imajo hčerinske družbe iz katerega koli razloga sedež v drugi državi članici, ne da bi se preseglo to, kar je potrebno za dosego cilja, ki mu sledi, ni mogoče šteti za utemeljeno z nevarnostjo davčne utaje. Sedež družbe zunaj te države članice namreč sam po sebi ne pomeni, da gre za davčno utajo, ker se za zadevno družbo vsekakor uporablja davčna zakonodaja države, v kateri ima sedež.

(Glej točke 43, 52 in 70 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Vloga, s katero se postopek začne – Preizkus očitkov, ki jih tožba ne vsebuje – Nedopustnost

(člen 226 ES)

2. Promet – Pomorski promet – Svoboda opravljanja storitev – Pomorska kabotaža

(Uredba Sveta št. 3577/92, člen 2, točka 1)

Summary

1. Sodišče ni pristojno odločiti zunaj obsega očitkov, ki so navedeni v predlogih tožbe Komisije na podlagi člena 226 ES.

(Glej točko 27.)

2. Ne glede na to, da seznam „pomorskih prevoznih storitev“ iz člena 2, točka 1, Uredbe št. 3577/92 ni izčrpen, iz te določbe kot celote izhaja, da se storitve, ki spadajo na njeno področje uporabe, na eni strani običajno zagotavljajo za plačilo, na drugi strani pa je njihov namen, kot kažejo bistvene značilnosti primerov pomorske kabotaže v tem členu, prevoz potnikov ali blaga po morju med krajema na ozemlju države članice.

Vendar se narava in značilnosti vleke razlikujejo od narave in značilnosti kabotaže, kot so opredeljene v členu 2, točka 1, Uredbe št. 3577/92. Čeprav se vleka običajno zagotavlja za plačilo, načeloma namreč ne pomeni neposrednega prevoza potnikov ali blaga po morju, ampak gre za pomoč pri premestitvi ladje, vrtalnega stroja, ploščadi ali boje. Če bi se v teh okoliščinah iz izraza „zlasti“ iz člena 2, točka 1, Uredbe št. 3577/92 sklepalo, da omogoča razširitev področja uporabe te določbe na vse storitve, ki so glede na storitev pomorskega prometa v državah članicah povezane, dodatne ali pomožne, ne glede na to, ali imajo osnovne značilnosti pomorske kabotaže, ki so v njej izrecno opredeljene, to ne bi bilo v nasprotju le s ciljem navedene uredbe, ampak tudi s pravno varnostjo obsega te uredbe.

(Glej točke 28, 29, 31, 32.)