Zbi rka odločb sodne pr akse  
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE  
JULIANE KOKOTT ,  
predstavljeni 8. marca 2016 1  
Zadeva C-6 9 5 / 1 5 PPU  
Shiraz Baig Mir za  
proti  
Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal  
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 
(Madžarska)) 
„Območje svobode, varnosti in pravice — Meje, azil in priseljevanje — Uredba št. 604/2013 (Dublin 
III) — Obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito — Pogoji za uresničevanje pravice držav članic, da 
prosilca pošljejo v varno tretjo državo — Obveznosti države članice, odgovorne za obravnavanje 
prošnje, v primeru ponovnega sprejema prosilca“ 
I – Uvod 
1. Ta zadeva spada v okvir množičnega prihoda državljanov tretjih držav v Evropsko unijo, ki želijo 
prečkati Madžarsko in vstopiti na ozemlje druge države članice, v tem primeru Avstrije. 
2. V obravnavani zadevi je zadevni pakistanski državljan vstopil na madžarsko ozemlje iz Srbije. 
Najprej je vložil prošnjo za mednarodno zaščito pri madžarskih organih, nato je brez dovoljenja odšel 
v Češko republiko, preden so ga nazadnje ponovno sprejeli madžarski organi. Ker je bila prošnja za 
mednarodno zaščito zavržena kot nedopustna, nameravajo madžarski organi pakistanskega državljana 
poslati v Srbijo, ki jo štejejo za varno tretjo državo. 
3. Predložitveno sodišče, ki odločaotožbi prosilca zoper ukrepe, ki so jih sprejeli madžarski organi, 
sprašuje o pogojih, pod katerimi lahko država članica načrtuje, da prosilca za mednarodno zaščito 
pošlje „v varno tretjo državo“ v skladu s členom 3(3) Uredbe (EU) št. 604/2013 2 (v nadaljevanju: 
Uredba Dublin III), ne da bi prošnjo vsebinsko obravnavala. 
4. Takoj moram poudariti, da se zdi, da možnost odstranitve ne pomeni načelnih težav. Prav 
nasprotno, določena je v predpisih. Iz tega sledi, da pošten prosilec, ki ne zapusti države članice, 
v kateri je vložil prošnjo, tvega, da bo poslan v varno tretjo državo, ne da bi bila njegova prošnja 
vsebinsko obravnavana. 
1 — Jezik izvirnika: francoščina. 
2 — Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za 
obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva (prenovitev) 
(UL L 180, str. 31). 
SL 
ECLI:EU:C:2016 :146 1 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-695/15 PPU  
MIRZA  
5. Kaj se torej zgodi s prosilcem, ki zapusti državo članico, v kateri je vložil prošnjo, da bi nezakonito 
odšel v drugo državo članico? Kako je treba ravnati, če zadevno osebo nato ponovno sprejme prva 
država članica? Ali člen 18(2) Uredbe Dublin III, na podlagi katerega se zagotovi „dokončanje 
obravnave njegove prošnje“, torej nasprotuje temu, da se prošnja za mednarodno zaščito zavrže kot 
nedopustna in da se zadevna oseba takoj odstrani v varno tretjo državo? 
6. Taka so temeljna vprašanja, ki so v središču razprave v tej zadevi. Zanjo se uporabi nujni postopek 
predhodnega odločanja, ker je prosilec za mednarodno zaščito pridržan na Madžarskem . 
II – Pravni okvir 
A – Pravo Unije 
1. Uredba Dublin III 
7. V skladu s členom 2(d) navedene uredbe pomeni „‚obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito‘ […] 
kakršno koli obravnavo prošnje ali odločitev ali sklep v zvezi s tako prošnjo za mednarodno zaščito 
s strani pristojnega organa v skladu z Direktivo 2013 /32/EU[ 3] in Direktivo 2011 /95/EU[ 4], razen 
postopkov določanja odgovorne države članice v skladu s to uredbo“. 
8. V skladu s členom 2(e) navedene uredbe pomeni „‚umik prošnje za mednarodno zaščito‘ […] dejanja, 
s katerimi prosilec konča postopek, sprožen z vložitvijo njegove prošnje za mednarodno zaščito, 
v skladu z Direktivo 2013 /32/EU, bodisi izrecno bodisi molče“. 
9. Člen 3 Uredbe Dublin III, naslovljen „Dostop do postopka za obravnavanje prošnje za mednarodno 
zaščito“, določa: 
„1. Države članice obravnavajo vsako prošnjo za mednarodno zaščito državljana tretje države […]. 
Prošnjo obravnava ena sama država članica, in sicer tista, ki je za to odgovorna glede na merila iz 
poglavja III. 
2. Kadar na osnovi meril iz te uredbe ni mogoče določiti nobene odgovorne države članice, je za 
obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito odgovorna prva država članica, v kateri je bila prošnja 
vložena. 
Kadar predaja prosilca v državo članico, ki je bila prvotno določena za odgovorno, ni mogoča zaradi 
utemeljene domneve, da v tej državi članici obstajajo sistemske pomanjkljivosti v zvezi z azilnim 
postopkom in pogoji za sprejem prosilcev, ki bi lahko povzročile nevarnost nečloveškega ali 
poniževalnega ravnanja v smislu člena 4 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, država članica, ki 
izvede postopek določanja odgovorne države članice, še naprej preučuje merila iz poglavja III, da bi 
ugotovila, ali je mogoče določiti drugo državo članico kot odgovorno. 
Kadar predaja v skladu s tem odstavkom ni mogoča v nobeno državo članico, določeno na podlagi 
meril iz poglavja III, ali v prvo državo članico, v kateri je bila vložena prošnja, država članica, ki izvede 
postopek določanja odgovorne države članice, postane odgovorna država članica. 
3 — Direktiva 2013 /32/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite 
(UL L 180, str. 60). 
4 — Direktiva 2011 /95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardi h glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati 
državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, 
upravičenih do subsidiar ne zaščite, in glede vsebine te zaščite (UL L 337, str. 9) 
ECLI:EU:C:2016 :146 2 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-695/15 PPU  
MIRZA  
3. Vsaka država članica si pridrži pravico, da ob upoštevanju pravil in zaščitnih ukrepov iz Direktive 
2013 /32/EU pošlje prosilca v varno tretjo državo“. 
10. Člen 7(2) navedene uredbe določa, da se „država članica, odgovorna v skladu z merili iz tega 
poglavja[ 5], […] določi na podlagi položaja, ki je obstajal, ko je prosilec prvič vložil prošnjo za 
mednarodno zaščito v državi članici“. 
11. Člen 13(1) Uredbe Dublin III določa, da „[k]adar se na podlagi dokazov ali posrednih okoliščin […] 
ugotovi, da je prosilec ob prihodu iz tretje države nezakonito prečkal mejo države članice po kopnem, 
morju ali zraku, je za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito odgovorna država članica, v katero 
je vstopil na ta način. Ta odgovornost preneha 12 mesecev po datumu nezakonitega prehoda meje“. 
12. Člen 17(1) Uredbe Dublin III, naslovljen „Diskrecijske klavzule“, določa: 
„Z odstopanjem od člena 3(1) se lahko vsaka država članica odloči, da obravnava prošnjo za 
mednarodno zaščito, ki jo v njej vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva, tudi če tako 
obravnavanje ni njena odgovornost glede na merila iz te uredbe. 
Država članica, ki se odloči, da bo prošnjo za mednarodno zaščito obravnavala v skladu s tem 
odstavkom, postane odgovorna država članica in prevzame obveznosti v zvezi s to odgovornostjo. 
[…]“. 
13. Člen 18 te uredbe, naslovljen „Obveznosti odgovorne države članice“, določa: 
„1. Odgovorna država članica po tej uredbi, je zavezana, da: 
(a) […]; 
(b) […]; 
(c) pod pogoji iz členov 23, 24, 25 in 29 ponovno sprej[me] državljana tretje države ali osebo brez 
državljanstva, ki je umaknila prošnjo, ki se obravnava, in podala prošnjo v drugi državi članici ali 
ki je na ozemlju druge države članice brez dokumenta za prebivanje; 
(d) […]. 
2. […]. 
V primerih, ki spadajo v področje uporabe odstavka 1(c) in kadar je odgovorna država članica, potem 
ko je prosilec prošnjo umaknil, njeno obravnavo prekinila pred sprejetjem vsebinske odločitve na prvi 
stopnji, ta država članica zagotovi, da ima prosilec pravico zahtevati dokončanje obravnave njegove 
prošnje ali vložiti novo prošnjo za mednarodno zaščito, ki ne bo obravnavana kot naknadna prošnja, 
kot je določeno v Direktivi 2013 /32/EU. V takih primerih države članice zagotovijo dokončanje 
obravnave. 
[…]“. 
5 — Gre za poglavje III, naslovljeno „Merila za določanje odgovorne države članice“ 
ECLI:EU:C:2016 :146 3 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-695/15 PPU  
MIRZA  
2. Direktiva 2013 /32 
14. Člen 28 Direktive 2013 /32, naslovljen „Postopek v primeru implicitnega umika prošnje ali odstopa 
od nje“, določa: 
„1. […].Države članice lahko domnevajo, da je prosilec implicitno umaknil prošnjo za mednarodno 
zaščito ali od nje odstopil, zlasti kadar se ugotovi: 
(a) […]; 
(b) da je pobegnil ali brez dovoljenja zapustil kraj, kjer je živel ali bil pridržan, ne da bi to 
v razumnem roku sporočil pristojnemu organu […] 
2. Države članice zagotovijo, da je prosilec, ki se ponovno javi pristojnemu organu po izdaji sklepa 
o prekinitvi postopka iz odstavka 1 tega člena, upravičen zahtevati ponovno uvedbo njegovega  
postopka ali podati novo prošnjo, za katero se ne uporablja postopek iz členov 40 in 41.  
[…]  
Države članice zagotovijo, da takšna oseba ni odstranjena v nasprotju z načelom nevračanja.  
Države članice lahko organu za presojo dovolijo, da se obravnavanje prošnje nadaljuje v fazi, v kateri je  
bilo prekinjeno.  
3. Ta člen ne posega v Uredbo [Dublin III]“.  
15. Člen 33, ki je zajet v oddelku II poglavja III Direktive 2013 /32, naslovljen „Nedopustne prošnje“, 
določa: 
„1. Poleg primerov, v katerih se prošnja ne preučuje v skladu z Uredbo [Dublin III], se od držav članic 
ne zahteva, da preučijo, ali prosilec izpolnjuje pogoje za mednarodno zaščito v skladu z Direktivo 
2011 /95/EU, kadar se prošnja šteje za nedopustno v skladu s tem členom. 
2. Države članice lahko štejejo prošnjo za mednarodno zaščito za nedopustno le, če: 
[…] 
(c) se država, ki ni država članica, šteje za varno tretjo državo za prosilca na podlagi člena 38; 
[…]“. 
16. Člen 38 Direktive 2013 /32, naslovljen „Koncept varne tretje države“, določa: 
„1. Države članice lahko uporabijo koncept varne tretje države le, če so pristojni organi prepričani, da 
se z osebo, ki išče mednarodno zaščito, v zadevni tretji državi ravna v skladu z naslednjimi načeli: 
(a) življenje in svoboda nista ogroženi zaradi rasne, verske ali narodne pripadnosti, pripadnosti 
določeni družbeni skupini ali političnega prepričanja; 
(b) ni tveganja resne škode, kot je opredeljena v Direktivi 2011 /95/EU; 
(c) v skladu z Ženevsko konvencijo se spoštuje načelo nevračanja; 
ECLI:EU:C:2016 :146 4 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-695/15 PPU  
MIRZA  
(d) spoštuje se prepoved odstranitve, ki bi kršila prepoved mučenja ter krutega, nečloveškega in 
ponižujočega ravnanja, kakor je določena v mednarodnem pravu; in 
(e) mogoče je zaprositi za status begunca ter, če je ugotovljeno, da je oseba res begunec, pridobiti 
zaščito v skladu z Ženevsko konvencijo. 
2. Uporaba koncepta varne tretje države je možna na podlagi pravil nacionalnega prava, kar vključuje: 
(a) pravila, ki zahtevajo zvezo med prosilcem in zadevno tretjo državo, na podlagi katere bi bilo 
smiselno, da ta oseba odide v to državo; 
(b) metodološka pravila, ki pristojnim organom omogočajo, da ugotovijo, da lahko koncept varne 
tretje države uporabijo za posamezno državo ali v zvezi s posameznim prosilcem. Takšna 
metodologija vključuje preučitev varnosti države od primera do primera za določenega prosilca 
in/ali nacionalno označitev držav, ki se na splošno štejejo za varne; 
(c) pravila, ki v skladu z mednarodnim pravom omogočajo posamično preučitev, ali je zadevna tretja 
država za določenega prosilca varna, in ki prosilcu omogočajo vsaj izpodbijanje uporabe koncepta 
varne tretje države z utemeljitvijo, da tretja država v njegovih posebnih okoliščinah ni varna. 
Prosilcu se omogoči tudi, da izpodbija obstoj zveze med njim in tretjo državo v skladu 
stočko (a). 
3. Pri izvajanju odločbe, ki temelji izključno na tem členu, države članice: 
(a) o tem obvestijo prosilca in 
(b) posredujejo prosilcu dokument, s katerim oblastem tretje države v jeziku te države sporočajo, da 
prošnja vsebinsko ni bila obravnavana. 
4. […] 
5. Države članice redno obveščajo Komisijo o državah, za katere se v skladu z določbami tega člena 
uporablja ta koncept“. 
17. Člen 39 direktive, naslovljen „Koncept evropske varne tretje države“, določa: 
„1. Države članice lahko določijo, da se, kadar pristojni organ na podlagi dejstev ugotovi, da prosilec 
poskuša nezakonito vstopiti ali da je nezakonito vstopil na ozemlje države članice iz varne tretje 
države iz odstavka 2, ne opravi obravnavanja ali ne opravi celovitega obravnavanja prošnje za 
mednarodno zaščito in varnosti prosilca glede na njegove posebne okoliščine, kot je navedeno 
v poglavju II. 
2. Za namene odstavka 1 se tretja država lahko šteje za varno tretjo državo samo, kadar : 
(a) je ratificirala in spoštuje določbe Ženevske konvencije brez kakršnih koli geografskih omejitev; 
(b) ima z zakono m predpisan azilni postopek ter 
(c) je ratificirala Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter spoštuje 
njene določbe, vključno s standardi za učinkovita pravna sredstva. 
3. Prosilec lahko nasprotuje uporabi koncepta evropske varne tretje države z utemeljitvijo, da zadevna 
tretja država v njegovih posebnih okoliščinah ni varna. 
ECLI:EU:C:2016 :146 5 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-695/15 PPU  
MIRZA  
4. Zadevne države članice v nacionalnem pravu v skladu z načelom nevračanja določijo načine 
izvajanja določb odstavka 1 in posledice odločb na podlagi teh določb, vključno z določitvijo izjem pri 
izvajanju tega člena zaradi humanitarnih ali političnih razlogov ali razlogov v zvezi z mednarodnim 
javnim pravom“. 
B – Nacionalna ureditev 
1. Madžarski zakon o pravici do azila 
18. Člen°51(2)(e) zakona št.°LXXX iz leta°2007 o pravici do azila (menedékjogról szóló 2007 . évi LXXX. 
törvény, v nadaljevanju: zakon o pravici do azila) določa, da „[p]rošnja [za azil] ni dopustna, če obstaja 
tretja država, ki jo je mogoče šteti za varno tretjo državo za prosilca.“ 
19. Odstavek 4 istega člena določa, da se „[p]rošnja […] na podlagi odstavka 2(e) lahko razglasi za 
nedopustno le, če je prosilec 
(a) prebival v varni tretji državi in je v njej imel možnost zaprositi za učinkovito zaščito […]; 
(b) potoval skozi varno tretjo državo in je v njej imel možnost zaprositi za učinkovito zaščito […]“. 
20. Člen 53 tega zakona določa, da „[o]rgan, pristojen za področje azila, s sklepom zavrže prošnjo, če 
ugotovi, da je izpolnjen eden od pogojev iz člena 51(2)“. 
2. Vladna uredba z dne 21. julija 2015 
21. Člen 2 vladne uredbe 191/2015 (VII.21.) o določitvi držav, opredeljenih kot varne države izvora in 
varne tretje države, na nacionalni ravni (191/2015 . (VII. 21.) Kormányrendelet a nemzeti szinten 
biztonságosnak nyilvánított származási országok és biztonságos harmadik országok meghatározásáról, 
v nadaljevanju: vladna uredba z dne 21. julija 2015 ), določa: 
„Za varne tretje države […] štejejo države članice Evropske unije, države kandida tke za pristop 
k Evropski uniji – razen Turčije – države članice Evropskega gospodarskega prostora in države 
Združenih držav Amerike, ki ne uporabljajo smrtne kazni, ter 
1. Švica, 
2. Bosna in Hercegovina, 
3. Kosovo, 
4. Kanada, 
5. Avstralija, 
6. Nova Zelandija.“ 
ECLI:EU:C:2016 :146 6 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-695/15 PPU  
MIRZA  
22. V zvezi s tem moram opozoriti, da je Republika Srbija 19. decembra 2009 uradno zaprosila za 
pristop k Evropski uniji. Komisija je 12. oktobra 2011 izdala pozitivno mnenje in priporočila, naj se 
Srbiji podeli status države kandida tke. Svet je bil nato pozvan, naj februarja 2012 sprejme odločitev 
o podelitvi statusa države kandida tke Srbiji, to odločitev pa je Evropski svet potrdil marca 2012 . 6 
23. Člen 3(2) vladne uredbe z dne 21. julija 2015 določa: 
„Če je prosilec za azil prebival na ozemlju ene od tretjih držav, opredeljenih kot varne tretje države 
v skladu s seznamom Evropske unije ali členom 2 tega zakona, ali če je potoval čez ozemlje ene od teh 
držav, lahko v azilnem postopku iz zakona o pravici do azila dokaže, da v svojih posebnih okoliščinah 
v tej državi ni imel možnosti dostopa do učinkovite zaščite v smislu člena 2(i) zakona o pravici do 
azila.“ 
III – Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje 
24. Tožnik v postopku v glavni stvari, ki je pakistanski državljan, je 7. avgusta 2015 na Madžarskem 
vložil prošnjo za mednarodno zaščito, potem ko je avgusta 2015 iz Srbije nezakonito vstopil na 
madžarsko ozemlje. 
25. Med nacionalnim postopkom je odšel neznano kam. Nacionalni organ, zadolžen za njegov spis, je 
nato, ne da bi njegovo prošnjo predhodno zavrgel kot nedopustno, s sklepom z dne 9. oktobra 2015 
prekinil obravnavanje prošnje. 
26. Tožnik v postopku v glavni stvari je bil nato najden v Češki republiki, medtem ko je bil na poti 
v Avstrijo. Češki organi so od Madžarske zahtevali, naj ponovno sprejme zadevno osebo, tej zahtevi pa 
je Madžarska ugodila v skladu s členom 18(1)(c) Uredbe Dublin III. 
27. Po navedbah predložitvenega sodišča iz procesnih dokumentov ni razvidno, da so bili češki organi 
obveščeni, da bi se na Madžarskem obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito glede na seznam 
varnih tretjih držav, sprejet z uredbo, lahko končalo tako, da bi bila zadevna oseba poslana v Srbijo, in 
to brez vsebinskega obravnavanja prošnje. 
28. Potem ko ga je Madžarska ponovno sprejela, je tožnik v postopku v glavni stvari 2. novembra 2015 
na Madžarskem vložil drugo prošnjo za mednarodno zaščito. Ta prošnja je bila predmet drugega 
postopka, med katerim je bila zadevna oseba pridržana. 
29. Tožnik v postopku v glavni stvari je bil v okviru tega drugega postopka zaslišan 2. novembra 2015 . 
Med tem zaslišanjem je bil obveščen, da se lahko njegova prošnja za mednarodno zaščito zavrže kot 
nedopustna, razen če dokaže, da glede na njegov poseben položaj Srbija zanj ni varna tretja država. 
Čeprav je v odgovor povedal, da v Srbiji ni varen, so madžarski organi, ki jih dokazi, predloženi v ta 
namen, niso prepričali, njegovo prošnjo zavrgli kot nedopustno. Poleg tega so v odločbi odredili 
ukrepa za vrnitev in odstranitev zadevne osebe. 
30. Tožnik v postopku v glavni stvari je zoper navedeno odločbo pri predložitvenem sodišču vložil 
tožbo, v kateri trdi, da ne želi biti vrnjen v Srbijo, kjer ne bi bil varen. 
6 — Glej v zvezi s tem „sklepe Evropskega sveta“ z dne 1. in 2. marca 2012 , EUCO 4/3/12, točka 39. 
ECLI:EU:C:2016 :146 7 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-695/15 PPU  
MIRZA  
31. V teh okoliščinah je predložitveno sodišče zaprosilo za nujni postopek predhodnega odločanja in 
Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: 
1. „Ali je treba člen 3(3) Uredbe [Dublin III] razlagati tako, da: 
a) lahko države članice pravico, da prosilca pošljejo v varno tretjo državo, izvajajo, samo preden se 
določi odgovorna država članica, ali tudi po tej določitvi? 
b) Ali je odgovor na zgornje vprašanje drugačen, čedržava članica ne ugotovi, da je odgovorna 
država, ko je pri njenih organih prvič vložena prošnja v skladu s členom 7(2) Uredbe 
Dublin III in poglavjem III te uredbe, temve č ko sprejme prosilca, ki je prišel iz druge države 
članice, na podlagi zahteve za predajo ali ponovni sprejem v skladu s poglavjema V in VI 
Uredbe Dublin III? 
2. Če se lahko pravica, da se prosilec pošlje v varno tretjo državo, v skladu z razlago, ki jo bo 
Sodišče podalo v odgovoru na prvo vprašanje, izvaja tudi po predaji, opravljeni na podlagi 
dublinskega postopka: 
ali je mogoče člen 3(3) Uredbe Dublin III razlagati tako, da lahko države članice to pravico 
izvajajo, tudi čedržava članica, ki izvede predajo, med dublinskim postopkom ni bila obveščena 
o natančni nacionalni ureditvi v zvezi z izvajanjem te pravice ali o praksi, ki jo uporabljajo 
nacionalni organi? 
3. Ali je člen 18(2) Uredbe Dublin III mogoče razlagati tako, da se mora postopek, če gre za 
prosilca, ki je bil ponovno sprejet na podlagi člena 18[1](c) te uredbe, nadaljevati v fazi, v kateri 
je bil prekinjen med prejšnjim postopkom?“ 
32. V zvezi z nujnostjo predložitveno sodišče navaja, da glede na običajno trajanje rednega postopka 
predhodnega odločanja obstaja resnično tveganje, da v primeru takega postopka ne bo moglo 
dokončati nacionalnega postopka, zlasti ker bi lahko tožnik v postopku v glavni stvari, ko bi bil 
izpuščen na prostost, znova odšel neznano kam. 
33. Četrti senat Sodišča je po upravni seji 11. januarja 2016 odločil, da se ta zadeva obravnava po 
nujnem postopku predhodnega odločanja iz člena 107 Poslovnika. 
IV – Presoja vprašanj za predhodno odločanje 
A – Prvo vprašanje 
34. Prvo vprašanje za predhodno odločanje se nanaša na razlago člena 3(3) Uredbe Dublin III. 
35. Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali dejstvo, da je bila država članica določena za odgovorno 
za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito (prvo vprašanje a) oziroma da je celo priznala svojo 
odgovornost v okviru člena 18 in ponovno sprejela prosilca (prvo vprašanje b), to državo članico ovira 
pri tem, da nato prosilca pošlje v varno tretjo državo v skladu s členom 3(3) Uredbe Dublin III. 
36. Uvodoma moram spomniti, da odgovornost Madžarske za prosilca izhaja iz priznanja odgovornosti 
ob ponovnem sprejemu zadevne osebe, da pa bi ta odgovornost lahko bila ugotovljena, tudi ob 
neobstoju izrecnega priznanja, bodisi na podlagi člena 13 navedene uredbe, saj je prosilec nezakonito 
prestopil madžarsko mejo iz Srbije, bodisi v skladu s členom 3(2) navedene uredbe, saj je Madžarska 
prva država članica, v kateri je bila vložena prošnja za mednarodno zaščito. 
ECLI:EU:C:2016 :146 8 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-695/15 PPU  
MIRZA  
37. Po tej uvodni pripombi odgovor na prvo predloženo vprašanje za predhodno odločanje izhaja iz 
besedila člena 3(3) Uredbe Dublin III. V skladu s to določbo si „[v]saka država članica […] pridrži 
pravico, da ob upoštevanju pravil in zaščitnih ukrepov iz Direktive 2013 /32/EU pošlje prosilca v varno 
tretjo državo“. 
38. Kot je nemška vlada pravilno poudarila na obravnavi, ta določba potrjuje načelo ohranitve pravice 
do odstranitve, ne da bi določala kakršno koli časovno omejitev. Zato ni na podlagi ničesar mogoče 
sklepati, da bi pravica do odstranitve zadevne osebe morala prenehati po določitvi odgovorne države 
članice. 
39. Še ve č, čese „vsaki državi članici“, torej vključno z državo, ki se ne šteje za odgovorno državo 
članico v smislu Uredbe Dublin III, 7 prizna pravica, da „pošlje prosilca v varno tretjo državo“, bi bilo 
najmanj nenavadno, da se ta možnost odvzame prav tisti državi članici, ki je dejansko odgovorna za 
obravnavo spisa. 
40. Člen 33(1) Direktive 2013 /32 prav tako ne nasprotuje tej razlagi člena 3(3) Uredbe Dublin III. 
V zvezi s tem je treba opozoriti, da člen 33 Direktive 2013 /32 ne določa omejitve področja uporabe 
pravic, ki izhajajo iz Uredbe Dublin III. 
41. Kvečjemu bi se lahko pojavilo vprašanje, ali bi se državi članici lahko odvzela možnost iz člena 3(3) 
Uredbe Dublin III, če bi, namesto da bi jo uveljavljala že ob vložitvi prvotne prošnje za mednarodno 
zaščito, začela vsebinsko obravnavanje prošnje in šele v poznejši fazi postopka uveljavljala možnost 
odstranitve. Zdi se namreč, da nekateri avtorji predpostavljajo odvzem možnosti iz člena 3 v takih 
okoliščinah, pri čemer zatrjujejo, da pri prosilcu nastanejo legitimna pričakovanja zaradi vsebinskega 
obravnavanja njegove prošnje. 8 
42. V obravnavani zadevi glede na posebnosti primera tožnika v postopku v glavni stvari taki preudarki 
vseeno niso primerni. Na eni strani prosilec ni izkazal dobre vere, ko je Madžarsko zapustil pred 
koncem postopka. Njegovo ravnanje nikakor ni združljivo s konceptom legitimnih pričakovanj. Na 
drugi strani, ker predčasen odhod v drugo državo članico velja kot umik prošnje v skladu s členom 28 
Direktive 2013 /32, s katerim je nacionalna zakono daja usklajena, in ker so madžarski organi nato 
prekinili obravnavo prosilčevega spisa, se je zaradi druge prošnje za mednarodno zaščito, ki jo je vložil 
ob vrnitvi na Madžarsko, odprl ločen spis, na katerega obravnavo nikakor ne vpliva prejšnji postopek. 
43. Iz navedenega sledi, da dejstvo, da je bila država članica določena za „odgovorno“ za obravnavanje 
prošnje za mednarodno zaščito, te države članice ne sme ovirati pri tem, da nato prosilca pošlje v varno 
tretjo državo v skladu s členom 3(3) Uredbe Dublin III. 
44. Ta ugotovitev vsekakor velja za poštenega prosilca, ki ni nikoli zapustil ozemlja prve države članice, 
v kateri je vložil prošnjo. 
45. Vendar bi bilo na položaj mogoče gledati drugače, če prosilca za mednarodno zaščito tako kot 
tožnika v postopku v glavni stvari po nedovoljenem odhodu ponovno sprejme prva država članica 
v skladu s členom 18(1) Uredbe Dublin III. Ta država mora tedaj v skladu s členom 18(2) navedene 
uredbe dokončati obravnavanje njegovega spisa. Tak položaj je predmet drugega dela prvega vprašanja 
za predhodno odločanje. 
7 — Zdi se celo, da je Komisija v točkah od 24 do 26 pisnih stališč naklonjena sklepanju, da to, da država članica izvaja člen 3(3) predpostavlja, da 
je ta priznala, da je odgovorna za obravnavanje prošnje. Glej tudi točko 52 pisnih stališč tožnika v postopku v glavni stvari. 
8 — Filzwieser, Ch./Sprung, A., Dublin III-Verordnung, Wien/Graz 2014 , str. 103, K 24. 
ECLI:EU:C:2016 :146 9 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-695/15 PPU  
MIRZA  
46. Zdi se, da predložitveno sodišče meni, da bi lahko iz člena 18 izhajala obveznost za odgovorno 
državo članico, da vsebinsko obravnava spis prosilca, ki ga je ponovno sprejela. Taka obveznost bi 
nasprotovala zavrženju njegove prošnje kot nedopustne in odstranitvi prosilca brez vsebinskega 
obravnavanja njegove prošnje v skladu s členom 3(3) Uredbe Dublin III. 
47. Vendar taka razlaga člena 3 v povezavi s členom 18 Uredbe Dublin III ni ustrezna. 
48. Na eni strani člen 18(2), drugi pododstavek, navedene uredbe ne govori o pravici poslati prosilca 
v tretjo državo. V tej določbi je namreč le poudarjeno načelo, da je treba „dokončati“ postopek, začet 
v prvi državi članici, 9 vendar brez nasprotovanja temu, da se prosilec pošlje v tretjo državo, in brez 
zahteve po vsebinskem obravnavanju njegove prošnje za mednarodno zaščito. Prav nasprotno, zdelo bi 
se razumno sklepati, da je obravnavanje nedopustne prošnje v celoti „dokončano“ v smislu člena 18 
Uredbe Dublin III, če je taka prošnja zavržena kot nedopustna, ne da bi bila obravnavana vsebinsko. 
49. Na drugi strani pogoji, pod katerimi se prošnja lahko zavrže kot nedopustna, niso določeni 
v členu 18 Uredbe Dublin III, ampak so določeni v členu 33(2) Direktive 2013 /32. V skladu 
stočko (c) te določbe je prošnja lahko zavržena kot nedopustna, če „se država, ki ni država članica, 
šteje za varno tretjo državo za prosilca na podlagi člena 38“. V istem smislu člen 39 navedene 
direktive odgovorni državi članici omogoča, da ne opravi „celovitega obravnavanja“ prošnje za 
mednarodno zaščito, če se ugotovi, da je „prosilec […] nezakonito vstopil na ozemlje države članice iz 
varne [evropske] tretje države“. 
50. Posledično vsebinsko obravnavanje prošnje ni potrebno, če so izpolnjeni pogoji iz člena 33 
Direktive ali pogoji iz člena 39 navedene direktive. 
51. V zvezi s tema določbama so potrebne naslednje pripombe. 
52. Najprej, vprašanja, ali je odgovorna država članica dolžna celovito obravnavati prošnjo za 
mednarodno zaščito, ki je bila vložena v njej, ni treba presojati niti z vidika nacionalne zakono daje niti 
z vidika člena 18 Uredbe Dublin III, ampak z vidika Direktive 2013 /32. 
53. Dalje, glede člena 33(2)(c) Direktive 2013 /32 je treba ugotoviti, da se ta določba lahko upošteva in 
Madžarski omogoči, da prošnjo zavrže kot nedopustno, le če se Srbija lahko šteje za „varno tretjo 
državo“ v smislu člena 38 navedene direktive. Za vsak primer opozarjam, da opredelitev Srbije kot 
varne tretje države v nacionalni zakono daji sodišču, ki odloča o zadevi, ne more dopustiti, da opusti 
lastno analizo, da bi se „prepriča[lo], da se z osebo […] v zadevni tretji državi [v tem primeru Srbiji] 
ravna v skladu z […]načeli“,naštetimi v členu 38 Direktive. 
54. Nazadnje, glede člena 39 Direktive 2013 /32 je treba navesti, da ta akt določa omiljeno ureditev za 
zavrnitev prošenj prosilcev, ki prihajajo iz varnih evropskih tretjih držav, če so ti prosilci, tako kot 
tožnik v postopku v glavni stvari, nezakonito vstopili na ozemlje države članice. 
55. Vendar ta člen določa tri pogoje, ki morajo biti kumulativno izpolnjeni, da bi lahko Srbija spadala 
v kategorijo varnih evropskih tretjih držav: primo, morala je ratificirati Ženevsko konvencijo brez 
kakršnih koli geografskih omejitev in mora spoštovati njene določbe; secundo, mora imeti z zakono m 
predpisan azilni postopek; in tertio, morala je ratificirati Evropsko konvencijo o varstvu človekovih 
pravic in temeljnih svoboščin ter spoštuje njene določbe, vključno s standardi za učinkovita pravna 
sredstva. 
9 — V skladu s to določbo lahko zadevna država članica bodisi nadaljuje obravnavanje prvotne prošnje, ki je bilo prekinjeno zaradi odhoda 
zadevne osebe, ki velja kot implicitni umik v skladu s členom 28 Direktive 2013 /32, bodisi prosilcu dovoli vložitev nove prošnje. 
ECLI:EU:C:2016 :146 10 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-695/15 PPU  
MIRZA  
56. Le če so ti kumulativni pogoji izpolnjeni, se lahko Madžarska na eni strani sklicuje na člen 39 
Direktive, da se odpove celovitemu obravnavanju prošnje, in na drugi načrtuje, da prosilca pošlje 
v Srbijo v skladu s členom 3(3) Uredbe Dublin III. Ker člen 2 vladne uredbe ne vsebuje upoštevnih 
informacij v zvezi s tem, bo moralo sodišče, ki odloča o zadevi, predhodno preveriti, ali so trije zgoraj 
navedeni pogoji v primeru Srbije izpolnjeni. 
57. Če so pogoji iz člena 33 ali člena 39 Direktive 2013 /32 izpolnjeni, člen 18(2) Uredbe Dublin III ne 
nasprotuje temu, da se prošnja zavrže, prosilec pa pošlje v varno tretjo državo v smislu Direktive. 
58. Vsaka druga razlaga zgoraj navedenih določb, zlasti razlaga, po kateri bi člen 18(2) Uredbe Dublin 
III postal absolutno načelo za vsebinsko obravnavanje prošnje, bi privedla le do neupravičene 
ugodnejše obravnave spisa prosilca, ki je pobegnil in se zanj uporablja člen 18 Uredbe Dublin III, 
v primerjavi s poštenim prosilcem, za katerega se člen 18 ne uporablja. 
59. Še huje, če bi bila posledica člena 18 dejansko zagotovitev ugodnega obravnavanja ponovno 
sprejetega prosilca, bi ta določba vsakega prosilca spodbujala k temu, da pobegne v drugo državo 
članico, čeprav le zato, da se izogne zavrženju njegove prošnje kot nedopustne in takojšnjim ukrepom 
odstranitve. 
60. Zato je treba na prvo vprašanje odgovoriti tako, da dejstvo, da je bila država članica določena za 
„odgovorno“ za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, tudi če je svojo odgovornost priznala 
v okviru člena 18 Uredbe Dublin III in je ponovno sprejela prosilca, te države članice ne sme ovirati pri 
tem, da nato prosilca pošlje v varno tretjo državo v skladu s členom 3(3) Uredbe Dublin III, česo 
pogoji iz Direktive 2013 /32 izpolnjeni. 
B – Drugo vprašanje 
61. Čedržava članica načeloma lahko svobodno uresničuje pravico, da prosilca pošlje v varno tretjo 
državo, potem ko ga je ponovno sprejela iz druge države članice, se predložitveno sodišče v bistvu 
sprašuje, ali je glede na člen 18(2) Uredbe Dublin III in pravico prosilca do učinkovitega pravnega 
sredstva prosilca mogoče poslati v varno tretjo državo, čeprav država članica, ki izvede predajo, 
v postopku za ponovni sprejem ni bila obveščena o nacionalnih predpisih, ki veljajo za pošiljanje 
prosilcev v varne tretje države, in praksi, ki jo pristojni organi izvajajo na tem področju. 
62. V zvezi s tem vprašanjem so potrebne tri pripombe. 
63. Najprej, neobstoj informacij v državi članici, ki poda zahtevo, ki je država, v katero je prosilec 
pobegnil, o poznejših praksah države, na katero je zahteva naslovljena, v tem primeru Madžarske, ne 
more vplivati na zakonitost postopkov, ki se izvajajo v državi, na katero je zahteva naslovljena. 
64. Postopek predaje (iz države, ki poda zahtevo) in postopek v zvezi z obravnavanjem prošnje (v 
državi, na katero je zahteva naslovljena) sta dva ločena postopka, za katera veljajo ločena pravila. Če 
morajo ta pravila zadevni osebi zagotoviti učinkovito pravno sredstvo, so zaščitni ukrepi, ki jih je treba 
zagotoviti prosilcu ob njegovi predaji, opisani v členu 26 in naslednjem Uredbe Dublin III in ne dajejo 
posebnih jamstev glede praks države, na katero je zahteva naslovljena. 
65. Dalje, čeprav člen 38(5) Direktive 2013 /32 zahteva, da „[d]ržave članice redno obveščajo Komisijo 
održavah, za katere se […] uporablja ta koncept“, podobna obveznost ni določena v korist držav 
članic. 10 
10 — Glej v tem smislu točko 27 pisnega stališča Madžarske. 
ECLI:EU:C:2016 :146 11 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-695/15 PPU  
MIRZA  
66. Nazadnje, člen 18(2), drugi pododstavek, in fine, Uredbe Dublin III določa, da se obravnavanje 
prošnje dokončavdržavi, na katero je zahteva naslovljena. Čeprav to načelo izključuje nastanek 
vsakršne neugodnosti za prosilca, ta vseeno ne more zaprositi za status, ki bi bil ugodnejši od statusa, 
ki ga je imel pred pobegom. Prosilec se jasno ne more sklicevati na neobveščenost organov države, ki 
poda zahtevo, v katero je odšel nezakonito, da bi preprečil uporabo splošno sprejetih praks v državi, 
na katero je zahteva naslovljena, ki je odgovorna država v smislu Uredbe Dublin III. 
67. Iz navedenega izhaja, da je prosilca mogoče poslati v varno tretjo državo, čeprav država članica, ki 
izvede predajo, v postopku za ponovni sprejem ni dobila informacij o nacionalnih predpisih, ki veljajo 
za pošiljanje prosilcev v varne tretje države, niti o praksi, ki jo pristojni organi izvajajo na tem 
področju. 
C – Tretje vprašanje 
68. Čedržava članica načeloma lahko svobodno uresničuje pravico, da prosilca, potem ko ga ponovno 
sprejme, pošlje v varno tretjo državo, se pojavlja vprašanje, ali je člen 18(2) Uredbe Dublin III mogoče 
razlagati tako, da je treba postopek nadaljevati v fazi, v kateri je bil prekinjen ob obravnavanju prve 
prošnje za mednarodno zaščito, vložene v odgovorni državi članici. 
69. V zvezi s tem je dovolj poudariti, da na eni strani člen 18(2), drugi pododstavek, Uredbe Dublin III 
od držav članic ne zahteva, da obravnavanje prošnje nadaljujejo v fazi, v kateri je bilo prekinjeno. 
V skladu s tem členom lahko pristojni organi bodisi nadaljujejo obravnavanje prvotne prošnje, ki se 
šteje za umaknjeno, bodisi prosilcu omogočijo, da vloži novo prošnjo. 
70. Na drugi strani je treba opozoriti, da člen 28(2), četrti pododstavek, Direktive 2013 /32 izrecno 
določa, da „[d]ržave članice lahko organu […] dovolijo, da se obravnavanje prošnje nadaljuje v fazi, 
v kateri je bilo prekinjeno“,s čimer jim tako prepustijo popolno svobodo, da se bodisi odločijo za 
nadaljevanje obravnavanja v zadevni fazi bodisi začnejo postopek od začetka. 
71. Zato je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da člen 18(2), drugi pododstavek, Uredbe Dublin III od 
držav članic ne zahteva, da obravnavanje prošnje nadaljujejo v fazi, v kateri je bilo prekinjeno. 
V – Predlog 
72. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje odgovori: 
Dejstvo, da je bila država članica določena za „odgovorno“ za obravnavanje prošnje za mednarodno 
zaščito, tudi če je svojo odgovornost priznala v okviru člena 18 Uredbe Dublin III in je ponovno 
sprejela prosilca, te države članice ne sme ovirati pri tem, da nato prosilca pošlje v varno tretjo državo 
v skladu s členom 3(3) Uredbe Dublin III, če so pogoji iz Direktive 2013 /32 izpolnjeni. 
Prosilca je mogoče poslati v varno tretjo državo, čeprav država članica, ki izvede predajo, v postopku za 
ponovni sprejem ni dobila informacij o nacionalnih predpisih, ki veljajo za pošiljanje prosilcev v varne 
tretje države, in o praksi, ki jo pristojni organi izvajajo na tem področju. 
Člen 18(2), drugi pododstavek, Uredbe Dublin III od držav članic ne zahteva, da obravnavanje prošnje 
nadaljujejo v fazi, v kateri je bilo prekinjeno. 
ECLI:EU:C:2016 :146 12