ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
62

Niti s sodbo z dne 24. februarja 1981, Carbognani in Coda Zabetta/Komisija (161/80 in 162/80, EU:C:1981:51), na katero se sklicuje Sodišče za uslužbence v točki 49 izpodbijane sodbe, niti s sodbo z dne 11. julija 1996, Aubineau/Komisija (T‑102/95, EU:T:1996:104), na katero se sklicujejo pritožnice, ni mogoče izpodbiti te ugotovitve. Vsaka od teh dveh sodb se namreč nanaša na drugačen primer od obravnavanega. V nobeni od teh zadev se ni postavljalo vprašanje – kot se postavlja v obravnavanem primeru – prerazporeditve, za katero so se odločile države članice ali zakonodajalec in ki jo je zadevna institucija z izpodbijanim aktom zgolj splošno vsebinsko izvedla. Nasprotno, predmet teh dveh zadev so bili posamični akti, za sprejetje katerih je morala uprava izvajati diskrecijsko pravico. Tako sta bila predmet zadeve, v kateri je bila izdana sodba z dne 24. februarja 1981, Carbognani in Coda Zabetta/Komisija (161/80 in 162/80, EU:C:1981:51), posamična akta, za katera je bilo mogoče objektivno šteti, da na podlagi splošne odločbe, s katero je bil določen sistem rotacije ter s katero je bila upravi priznana diskrecijska pravica in omogočeno, da med drugim upošteva posebne težave službe ali osebne težave, ki vplivajo na zadevne osebe, določata prerazporeditev dveh uradnikov z zunanjega delovnega mesta v Rimu (Italija) na sedež Komisije Evropskih skupnosti v Bruslju (Belgija) (sodba z dne 24. februarja 1981, Carbognani in Coda Zabetta/Komisija161/80 in 162/80, EU:C:1981:51, točke od 4 do 9 in od 12 do 15).
58

Poleg tega, ker je mogoče zadevne trditve razumeti, kot da se z njimi ne zahteva povračilo škode, ki naj bi nastala na podlagi spornih sklepov, ampak na podlagi ravnanja Komisije, ki je bilo tako že pred sprejetjem obvestila o prostem delovnem mestu COM/2015/1801, je treba ugotoviti, da so te trditve zaradi neizčrpanja predhodnega postopka nedopustne. Tožeča stranka je na vprašanje, ki ji je bilo v zvezi s tem postavljeno na glavni obravnavi, odgovorila, da je bilo to ravnanje tesno povezano z izpodbijanima sklepoma. Vendar je treba ugotoviti, da se zadevno ravnanje po svoji naravi razlikuje od izbire, ki je bila opravljena na podlagi sklepa z dne 15. junija 2016 o imenovanju osebe W na delovno mesto mediatorja. Zato je treba točke od 192 do 194 pritožbe tožeče stranke, ki se nanašajo na to ravnanje, obravnavati kot zahtevo v smislu člena 90 Kadrovskih predpisov. Zoper zavrnitev te zahteve s sklepom z dne 5. januarja 2017 (glej točko 14 zgoraj) pa ni bila vložena pritožba.
67

ECB v odgovor na tretji tožbeni razlog trdi zlasti, da s sprejetjem izpodbijane odločbe ni storila nobene očitne napake pri presoji. V zvezi s tem zatrjuje, da je izpodbijana odločba v skladu s cilji zakonodajalca, kot izhajajo iz uvodne izjave 95 Uredbe št. 575/2013, ker tožeča stranka nima posebnega poslovnega modela. Trdi, da se ni oprla na dejstvo, da ostanejo izpostavljenosti do CDC v bilanci stanja kreditnih institucij, ampak je to samo poudarila, kot „prvi znak“. Dodaja, da okoliščina, da so izpostavljenosti do CDC izenačene z izpostavljenostmi do francoske države in imajo za namene kapitalskih zahtev utež tveganja 0 %, ni upoštevna za izračun količnika finančnega vzvoda in opozarja, da se lahko na trgih skoraj v trenutku izgubi zaupanje v naložbe, ki običajno veljajo za zelo varne. ECB trdi tudi, da rok za prilagoditev postavk tožeče stranke in postavk CDC ustvarja dodatno tveganje finančnega vzvoda. Ker tožeča stranka v tem času ne more terjati CDC, bi lahko bila zaradi dvigov zbranih prihrankov prisiljena svoj finančni vzvod zmanjšati s prisilno prodajo, kar bi ji povzročilo velike izgube. Dodaja, da čeprav se to tveganje prevelikega finančnega vzvoda začne s pomanjkanjem likvidnostnih sredstev, pa se od likvidnostnega tveganja razlikuje, ker temelji na relativni velikosti izpostavljenosti, ki se financirajo z zadolževanjem in ne s kapitalom kreditne institucije. Nazadnje, zavrača obstoj nedoslednosti med izpodbijano odločbo in njeno odločbo z dne 15. avgusta 2016 v zvezi z izračunom količnika likvidnostnega kritja, s katero je tožeči stranki izdala zahtevano dovoljenje, ker se ti odločbi nanašata na nadzorniške ukrepe, ki so zagotovo povezani, vendar različni, in trdi, da je namen količnika finančnega vzvoda preprečiti, da bi bila sredstva financiranja kreditne institucije izključno usmerjena v dolg, in pomeni „zadnjo nadzorno varnostno mrežo“.
43

Te ugotovitve potrjujeta najprej besedilo in sistematika člena 17 osnovne uredbe in zlasti njegov odstavek 3, v skladu s katerim se individualna preiskava iz te določbe uporabi le v okviru preiskav, pri katerih je Komisija uporabila vzorčenje. Določa namreč, da, „[v] primerih, kjer je bila preiskava v skladu s tem členom omejena, se vseeno izračuna individualna stopnja dampinga“. Pregled zahtevka za vmesni pregled je ločen od pregleda, ki je privedel do uvedbe dokončnih protidampinških ukrepov (glej točko 38 zgoraj), in v nasprotju s tem, kar je trdila tožeča stranka na obravnavi, ne pomeni njenega nadaljevanja. Ločeno naravo teh dveh pregledov še dodatno potrjuje razmerje med njima, kot izhaja iz osnovne uredbe. Prvič, v skladu s členom 11(3), prvi pododstavek, osnovne uredbe lahko namreč proizvajalec izvoznik vmesni pregled zahteva šele po poteku enega leta od uvedbe dokončnih ukrepov, drugič, obdobje preiskave za vmesni pregled poteka po obdobju prvotne preiskave (sodbi z dne 28. januarja 2016, CM Eurologistik in GLS, C‑283/14 in C‑284/14, EU:C:2016:57, točka 72; z dne 13. septembra 2013, Cixi Jiangnan Chemical Fiber in drugi/Svet, T‑537/08, neobjavljena, EU:T:2013:428, točka 71, in sklepni predlogi generalnega pravobranilca N. Jääskinena v združenih zadevah CM Eurologistik in GLS, C‑283/14 in C‑284/14, EU:C:2015:628, točka 29) in, tretjič, preiskava v zvezi z vmesnim pregledom je lahko med drugim omejena na damping ali na škodo, medtem ko mora biti prvotna preiskava celovita.
66

V zvezi s tem je treba poudariti, da mora Komisija, čeprav ni vezana na mnenje pooblaščenca, to mnenje načeloma upoštevati in to še toliko bolj, ker je za to mnenje sama zaprosila, in sicer prvič 16. junija 2014 in drugič 5. aprila 2016. V točkah od 30 do 46 obrazložitve izpodbijanega sklepa, v katerih je navedena presoja Komisije glede odpovedi sporazuma o skupnem podjetju, pa Komisija ne samo da niti ne analizira presoje iz navedenih mnenj, temveč teh mnenj sploh ne omenja. Poleg tega povzetek, ki je naveden v točkah 27 in 29 obrazložitve izpodbijanega sklepa, mnenj pooblaščenca, kakor so vsebovana v prilogi k odgovoru Komisije na tožbo, ne odraža natančno. Na eni strani namreč v nasprotju s tem, kar je navedeno v točki 27 obrazložitve izpodbijanega sklepa, pooblaščenec v svojem mnenju z dne 27. junija 2014 ni ugotovil, da bi vprašanje, ali bi bistvena sprememba trga, ki bi izhajala iz odpovedi sporazuma o skupnem podjetju, sklenjenega med družbama Lufthansa in SAS v zvezi z linijo ZRH-STO, upravičila odpoved zavez, presegalo njegova pooblastila, temveč je ocenil, da bi vprašanje, ali je Komisija v Sklepu iz leta 2005 svojo presojo v zvezi z razmerjem med družbama Lufthansa in LOT oprla na svojo takratno pravno prakso ali pa na domnevo v zvezi z linijo ZRH-WAW, presegalo ta pooblastila. Na drugi strani je v skladu s točko 29 obrazložitve izpodbijanega sklepa pooblaščenec 3. maja 2016 sicer spremenil svoje prvotno mnenje in izjavil, da na linijah ZRH-STO in ZRH-WAW ni ugotovil nobene izjemne okoliščine v smislu revizijske klavzule 15.1, vendar je treba poudariti, da dokument z dne 3. maja 2016 ni drugo mnenje pooblaščenca, temveč odgovor na vrsto vprašanj, ki se nanašajo na revizijsko klavzulo 15.1, in ne na revizijsko klavzulo 15.2. Nasprotno, pooblaščenec je v drugem mnenju z dne 13. aprila 2016, kot je Komisija prav tako izrecno navedla v odgovoru na tožbo, v bistvu ponovil predhodne ugotovitve z dne 27. junija 2014 in pojasnil, da so bile po uvedbi novih tarif tudi tarife v poslovnem razredu na obeh linijah znatno zmanjšane. Komisija poleg tega v izpodbijanem sklepu tudi ni preučila obsega in posledic odpovedi sporazuma o skupnem podjetju, čeprav je bil ta bistveni instrument sodelovanja med družbama Swiss in SAS.
27

Iz te določbe izhaja, da presoja individualne narave modela Skupnosti v bistvu predpostavlja presojo v štirih korakih, s katerimi se določi, prvič, sektor izdelkov, v katere naj bi bil vgrajen model ali na katerih naj bi se uporabljal, drugič, seznanjeni uporabnik teh izdelkov glede na njihov namen ter v povezavi s tem seznanjenim uporabnikom stopnja poznavanja prejšnjih modelov in stopnja pozornosti pri primerjavi, če je mogoče neposredni, modelov, tretjič, stopnja svobode oblikovalca pri razvijanju modela in, četrtič, rezultat primerjave zadevnih modelov glede na zadevni sektor, stopnjo svobode oblikovalca in celotne vtise, ki jih naredijo na seznanjenega uporabnika izpodbijani model in vsi prejšnji modeli, ki so bili dostopni javnosti. Pogoj za presojo individualne narave modela in presoja tega, ali je nov, na podlagi člena 5 Uredbe št. 6/2002, obsega ugotovitev obstoja in prejšnjega razkritja javnosti katerih koli modelov, ki se navajajo v utemeljitev ničnosti izpodbijanega modela (sodba z dne 7. novembra 2013, Budziewska/UUNT – Puma (Mačka v skoku), T‑666/11, neobjavljena, EU:T:2013:584, točka 21).
9

Četrti odbor za pritožbe pri EUIPO je z odločbo z dne 18. januarja 2016 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) ugodil pritožbi in razveljavil odločbo oddelka za izbris. Odbor za pritožbe je na prvem mestu menil, da glede na to, da pogoji iz člena 8(3) Uredbe št. 207/2009 niso bili izpolnjeni v skladu s členom 8(3) Uredbe št. 207/2009, kot ga razlaga ta odbor, zahteva za ugotovitev ničnosti na podlagi člena 53(1)(b) Uredbe št. 207/2009 ni mogla biti uspešna. Po njegovem mnenju namreč po eni strani ni bilo nobenega dokaza o obstoju razmerja „prevzemnik naročila/naročitelj“ med strankama, saj tožeča stranka ni pojasnila, kako bi lahko sporazum o distribuciji, ki sta ga leta 2009, to je pred njeno ustanovitvijo, sklenili družba Endeavor Snowboards Inc. in sindustrysurf (v nadaljevanju: sporazum o distribuciji), dokazoval obstoj takšnega razmerja. Poleg tega navedeni sporazum ni vseboval nobenega sklicevanja na izpodbijano znamko. Po drugi strani ni bilo dokazov, da tožeča stranka ni soglašala z vložitvijo zahteve za registracijo izpodbijane znamke. Na drugem mestu je odbor za pritožbe menil, da niti zahteva za ugotovitev ničnosti na podlagi člena 52(1)(b) Uredbe št. 207/2009, ni mogla biti uspešna, saj naj nič v ravnanju družbe sindustrysurf ob vložitvi zahteve za registracijo izpodbijane znamke ne bi kazalo na to, da je ravnala v slabi veri. Odbor za pritožbe je namreč menil, prvič, da je bila zahteva za registracijo izpodbijane znamke vložena s soglasjem tožeče stranke. Drugič, dejstvo, da je družba sindustrysurf ob vložitvi zahteve za registracijo izpodbijane znamke vedela, da so jo tožeča stranka in drugi distributerji že uporabljali, ni zadostovalo za ugotovitev obstoja njene slabe vere. Tretjič, nič ni dokazovalo, da je družba sindustrysurf zahtevo za registracijo izpodbijane znamke vložila v lastnem imenu z namenom, da jo bo uporabljala zoper tožečo stranko.
46

Iz elementov spisa nikakor ne izhaja, da bi pristojni organ tožečim strankam dal natančna, brezpogojna in skladna zagotovila. Poseben obrazec, ki so ga službe pripravile za šole, bi moral omogočiti, da se z vprašanji v zvezi z različnimi šolninami, ki jih zahtevajo šole, in ob neobstoju izdaje računa s strani šol, ugotovi, ali so te zahtevale plačilo vpisnine in stroškov obiskovanja predavanj, ki bi morali po potrebi biti predmet povračila s strani služb. Vendar s tem obrazcem ni bilo dokazano, da so tožeče stranke plačale vpisnino.
Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 15. junija 2022 –

Schaffrin/Komisija

(Zadeva T‑538/16)

„Javni uslužbenci – Uradniki – Reforma Kadrovskih predpisov iz leta 2014 – Povračilo letnih potnih stroškov – Matični kraj v tretji državi – Pavšalno plačilo, izračunano na podlagi razdalje med krajem zaposlitve in glavnim mestom države članice, katere državljanstvo ima uradnik“

Uradniki – Povračilo stroškov – Letni potni stroški – Reforma Kadrovskih predpisov – Prosta presoja zakonodajalca Unije – Uporaba različnih metod za izračun za uradnike, ki imajo matični kraj v Uniji in za uradnike, ki imajo matični kraj zunaj Unije – Dopustnost – Kršitev načel pravne varnosti, enakega obravnavanja in sorazmernosti – Neobstoj

(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 20; Kadrovski predpisi za uradnike, kakor so bili spremenjeni z Uredbo št. 1023/2013, Priloga VII, člen 8)

(Glej točke od 31 do 35, 39 in od 41 do 60.)

Izrek

1. Tožba se zavrne.

2. D. Schaffrin se naloži plačilo lastnih stroškov in stroškov, nastalih Evropski komisiji.
2.

Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Stopnja dampinga – Določitev normalne vrednosti – Uvoz iz držav brez tržnega gospodarstva – Dodelitev statusa podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu – Pogoji – Dokazno breme na strani proizvajalcev – Presoja dokazov s strani institucij – Sodni nadzor – Meje (Uredba Sveta št. 1225/2009, člena 2 od (1) do (6) in 7(a), (b) in (c)) (Glej točke od 35 do 38.)
Sodba Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 28. aprila 2021

repowermap.org/EUIPO – Repower (REPOWER)

(Zadeva T‑872/16)

„Znamka Evropske unije – Postopek za ugotovitev ničnosti – Mednarodna registracija, v kateri je imenovana Evropska unija – Besedna znamka REPOWER – Absolutni razlogi za ničnost – Opisnost – Neobstoj razlikovalnega učinka – Člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 207/2009 (postal člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (EU) 2017/1001) – Obveznost obrazložitve – Pravica do izjave – Člen 75 Uredbe št. 207/2009 (postal člen 94 Uredbe 2017/1001) – Svoboda izražanja“

1. Znamka Evropske unije – Odpoved, razveljavitev in ničnost – Absolutni razlogi za ničnost – Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve – Pojem (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 7(1)(c) in 52(1)(a)) (Glej točke 36, od 38 do 40, 44 in 45.)

2. Znamka Evropske unije – Odpoved, razveljavitev in ničnost – Absolutni razlogi za ničnost – Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve – Cilj – Zahteva po razpoložljivosti (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 7(1)(c) in 52(1)(a)) (Glej točko 37.)

3. Znamka Evropske unije – Odpoved, razveljavitev in ničnost – Absolutni razlogi za ničnost – Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve – Besedna znamka REPOWER (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točke 46, 50, 58, 65, 70, 77, 83, 88, 93, 94 in 107.)

Predmet

Tožba zoper odločbo petega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 26. septembra 2016 (zadeva R 2311/2014 5) v zvezi s postopkom za ugotovitev ničnosti med družbama repowermap.org in Repower.

Izrek

1. Odločba petega odbora za pritožbe pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) z dne 26. septembra 2016 (zadeva R 2311/2014-5) se spremeni tako, da razglasi ničnost izpodbijane znamke za te storitve: – razred 37: „Storitve strokovnjakov za ogrevanje“ – razred 42: „Storitve na znanstvenem področju ter storitve raziskovanja in s tem povezanega razvoja; industrijske analize in raziskave“.

2. Tožba se v preostalem zavrne.
3.

Uradniki – Povračilo stroškov – Pogoji in podrobna pravila – Letno plačilo potnih stroškov in potovalni čas – Zahteva povezave med dodelitvijo teh ugodnosti in statusom izseljenca – Diskriminacija uslužbencev z dvojnim državljanstvom, ki imajo državljanstvo države članice zaposlitve, nimajo pa navedenega statusa – Neobstoj (Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga V, člen 7, in Priloga VII, člen 8, kakor je bil spremenjen z Uredbo št. 1023/2013) (Glej točke 63 in od 66 do 73.)
5.

Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Besedna znamka MASTER SMOKY in figurativna znamka MASTERS COLORS PARIS (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 63, 66, 67, 76 in 91.)
3.

Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve – Besedna znamka PRO PLAYER (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točke od 32 do 35 in 43.)
5.

Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Figurativni znamki V (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 74 do 78, od 84 do 87, od 99 do 101, od 105 do 108 in 127.)
Čeprav so bile v skladu z besedilom člena 31(2) Priloge XIII h Kadrovskim predpisom, kakor so bili spremenjeni z Uredbo št. 1023/2013, odločbe organa za imenovanja sprejete v okviru vezane pristojnosti, so te odločbe, da se tožeče stranke s 1. januarjem 2014 razvrstijo v vrsto delovnega mesta „strokovno-tehnični uslužbenec v prehodnem obdobju“, ki so se udejanjile z vpisom navedbe o razvrstitvi v to vrsto delovnega mesta v zadevne osebne spise tožečih strank v informacijskem sistemu za upravljanje kadrov, imenovanem „SysPer 2“, posegale v njihov položaj, saj so jim onemogočile napredovanje v razred AST 10.

Tudi če organ za imenovanja zgolj uporabi določbe Kadrovskih predpisov, ki so začele veljati na novo, se lahko odločba, v skladu s katero so se te določbe prvič uporabile, šteje za akt, ki posega v položaj.

(Glej točke od 49 do 54 in 113.)

Za kršitev načela enakega obravnavanja, ki je splošno načelo prava Unije, določeno v členih 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in se uporablja v pravu javnih uslužbencev Unije, gre le, če se dve kategoriji oseb, katerih dejanski in pravni položaji niso bistveno različni, pri njihovi razvrstitvi različno obravnavata in če tako različno obravnavanje ni objektivno utemeljeno. Na podlagi tega načela je treba pri preučitvi položajev, ki se primerjajo, upoštevati vse elemente, ki so za njih značilni.

V zvezi s strokovno-tehničnimi uslužbenci iz razredov od AST 1 do AST 8, ti objektivno gledano niso v enakem položaju kot uradniki iz razreda AST 9, ker v nasprotju z zadnjimi in čeprav so bili na podlagi Kadrovskih predpisov, kakor so bili spremenjeni z Uredbo št. 723/2004, vsi razvrščeni v isto vrsto delovnega mesta, še niso dosegli najvišjega razreda, ki je predviden za zadevno vrsto delovnega mesta in v katerega bi lahko napredovali.

Načelo enakega obravnavanja pa pomeni, da imajo vsi uradniki z istim nazivom in enakimi odlikami enake možnosti za napredovanje v višji razred. Zato so v skladu s tem načelom strokovno-tehnični uslužbenci v prehodnem obdobju in strokovno-tehnični uslužbenci vsi upravičeni do vključitve v postopek napredovanja iz člena 45 Kadrovskih predpisov, da bi dosegli najvišji razred za svojo vrsto delovnega mesta, pri čemer, potem ko so razvrščeni v razred AST 9, za vse velja enak postopek, in sicer postopek iz člena 4 in člena 29 Kadrovskih predpisov, za napredovanje na delovno mesto v višjem razredu, tj. razredu AST 10, pri čemer število takih delovnih mest določi organ za imenovanja glede na svoje potrebe.

(Glej točke 61, 64 in 65.)
Sodba Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 13. decembra 2018 – Pipiliagkas/Komisija

(Zadeva T-689/16)

„Javni uslužbenci – Uradniki – Razporeditev – Odločba z retroaktivnim učinkom – Člen 22a Kadrovskih predpisov – Nepristojen organ – Odgovornost – Povrnitev premoženjske in nepremoženjske škode”

1. Pritožbe uradnikov – Razlog nepristojnosti avtorja akta, ki posega v položaj – Ugotovitev po uradni dolžnosti (Glej točko 39.)

2. Akti institucij – Časovna veljavnost – Nujnost, da pravna podlaga velja na datum sprejetja – Razlika med pravili o pristojnosti procesne in materialnopravne narave (kadrovski predpisi za uradnike, člen 22a) (Glej točki 41 in 42)

3. Evropska unija – Institucije in organi Unije – Izvajanje pristojnosti – Delegacije – Pogoji (Glej točko 56.)

4. Uradniki – Organ za imenovanja – Izvrševanje pristojnosti – Odstopanje glede na vnaprej določeno razdelitev pristojnosti ali nadaljnji prenos pooblastil – Dopustnost – Pogoji (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 2(1)) (Glej točko 63.)

5. Uradniki – Nepogodbena odgovornost institucij – Pogoji – Nezakonitost – Škoda – Vzročna zveza – Kumulativni pogoji (člen 270 PDEU) (Glej točko 68.)

6. Uradniki – Nepogodbena odgovornost institucij – Pogoji – Nezakonitost – Škoda – Vzročna zveza – Dokazno breme škode (člen 270 PDEU) (Glej točko 72.)

7. Sodni postopek – Ukrepi procesnega vodstva – Poziv za predložitev listin – Obveznosti prosilca (Poslovnik Splošnega sodišča, člen 89(3)(d)) (Glej točko 83.)

8. Sodni postopek – Pripravljalni ukrepi – Zaslišanje prič – Diskrecijska pravica Splošnega sodišča (Poslovnik Splošnega sodišča, člena 91 in 94) (Glej točki 87 in 88)

Predmet

Predlog na podlagi člena 270 PDEU za, prvič, razglasitev ničnosti Odločbe z dne 22. decembra 2015 vodje oddelka „Spremljanje poklicne poti in uspešnosti“ generalnega direktorata Komisije „Človeški viri in varnost“ o retroaktivni prerazporeditvi tožeče stranke, in drugič, povrnitev premoženjske in nepremoženjske škode, ki naj bi jo utrpela tožeča stranka.

Izrek

1. Odločba vodje oddelka „Spremljanje poklicne poti in uspešnosti“ generalnega direktorata Evropske komisije „Človeški viri in varnost“ o prerazporeditvi Nikolaosa Pipiliagkasa z učinkom od 1. januarja 2013 se razglasi za nično.

2. V preostalem se tožba zavrne.

3. Komisija nosi svoje stroške in polovico stroškov N. Pipiliagkasa.
Ničnostna tožba, ki jo vloži fizična ali pravna oseba, je dopustna le, če ima tožeča stranka interes za razglasitev ničnosti izpodbijanega akta, pri čemer tak interes obstaja, kadar lahko razglasitev ničnosti tega akta stranki, ki jo je predlagala, s svojim rezultatom prinese korist.

Dopustna je tožba, vložena zoper odločbo Komisije, s katero se spreminja prejšnja odločba, s katero je tožeči stranki in njenim nekdanjim hčerinskim družbam solidarno naloženo plačilo glob zaradi protikonkurenčnega ravnanja, pri čemer je bila izpodbijana odločba sprejeta zaradi sodbe sodišča Unije o razglasitvi ničnosti odločbe, katere izrek je popolnoma enak kot izrek izpodbijane odločbe in s katero so bile določbe prvotne odločbe spremenjene z enakim besedilom kot je besedilo izpodbijane odločbe z izvedbo drugačne porazdelitve zneska glob kot je bila izvedena s temi določbami v njihovem prvotnem besedilu. Čeprav po eni strani nekdanje hčerinske družbe niso bile stranke v postopku s tožbo, ki jo je tožeča stranka vložila zoper odločbo, ki jo je sodišče Unije razglasilo za nično, je bilo namreč v njihov pravni položaj, tako kot to velja za tožečo stranko, s to razglasitvijo ničnosti poseženo. Po drugi strani je pravni položaj teh hčerinskih družb glede na določbe, ki so bile razglašene za nične, povezan s pravnim položajem tožeče stranke, ker je predmet teh določb določitev zneska glob, ki jim jih je treba naložiti iz naslova kršitev, za katere so solidarno odgovorne, in zunanje razmerje solidarnosti med temi družbami glede teh glob.

Ker se je poleg tega v sodbi o razglasitvi ničnosti sodišče Unije izreklo le glede kršitve pravice tožeče stranke do obrambe ne pa tudi glede vsebinske zakonitosti odločbe, ki je bila razglašena za nično, lahko tožba, čeprav člen 1 te odločbe in člen 1 izpodbijane odločbe vsebujeta enake določbe, privede do razdelitve zneska glob, ki so predpisane s temi določbami, ki je ugodnejša za tožečo stranko

(Glej točke 53, 68, 69 in od 71 do 75.)