ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
125.

Sodišču zato predlagam, naj na predlog za sprejetje predhodne odločbe odgovori tako: 1. V presoji iz člena 6(3) Direktive 92/43/EGS o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst sicer ni treba izrecno navesti vse habitate in vrste, zaradi katerih je območje uvrščeno na seznam območij, pomembnih za Skupnost, ali ki je varovano kot posebno zavarovano območje v skladu z Direktivo 2009/147/ES o ohranjanju prosto živečih ptic, mora pa ta presoja vsaj implicitno vsebovati celovite, natančne in dokončne ugotovitve ter sklepe, s katerimi je mogoče ovreči vsak razumen znanstveni dvom o učinkih del, ki so predmet presoje, na zaščitene habitatne tipe in vrste (prvo vprašanje). 2. Presoja iz člena 6(3) Direktive 92/43 ustrezno zajema vplive na cilje ohranjanja območja samo, če vključuje škodljive vplive na značilne vrste zavarovanega habitatnega tipa in na druge vrste in habitate v delu, v katerem so ti nujni za ohranjanje zavarovanih habitatnih tipov in vrst (drugo vprašanje). 3. Presoja iz člena 6(3) Direktive 92/43 mora vključevati tudi vplive na vrste ali habitate zunaj ohranitvenih območij, če imajo ti lahko škodljive vplive na cilje ohranjanja ohranitvenih območij (tretje vprašanje). 4. V okviru izdanega soglasja k projektu v skladu s členom 6(3) Direktive 92/43 so podrobnosti gradbene faze lahko pridržane enostranskim odločitvam nosilca projekta samo, če je izključen vsakršen razumen znanstveni dvom o tem, da učinki teh odločitev ne bodo vplivali na celovitost območja (osmo vprašanje). 5. Pristojni organ mora tiste sestavne dele odločbe, s katero v skladu s členom 6(3) Direktive 92/43 izda soglasje k projektu, ki bi lahko vzbudili razumne znanstvene dvome o tem, da učinki tega projekta ne bodo škodovali celovitosti območja, tako podrobno in izrecno obrazložiti, da se taki dvomi izključijo. To velja zlasti za dvome, ki izhajajo iz ugotovitev inšpektorja. Organ se lahko sicer za obrazložitev sklicuje na znanstveno mnenje, vendar mora tudi to biti tako, da izključi vse razumne znanstvene dvome (vprašanja od devetega do enajstega). 6. Nosilec projekta mora v skladu s členom 5(3)(c) Direktive 2011/92/EU o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje predložiti podatke, potrebne za opredelitev in presojo verjetnih pomembnih vplivov, ki jih lahko ima projekt na živalstvo in rastlinstvo (četrto vprašanje). 7. V smislu člena 5(3)(d) Direktive 2011/92 so pomembne tiste alternative, ki bi lahko pomembno učinkovale na vplive projekta na okolje (peto vprašanje). 8. V skladu s členom 5(3)(d) Direktive 2011/92 mora nosilec projekta razloge, ki so bili pomembni pri odločanju med različnimi alternativami, opisati v delu, v katerem se nanašajo na vplive projekta in alternativ na okolje (šesto in sedmo vprašanje).
Člen 23 navedene uredbe, naslovljen „Obveščanje in enaka obravnava“, v odstavku 1 določa:

„Letalske prevoznine in tarife [zračnega prevoza], ki so na voljo javnosti, zajemajo pogoje, ki veljajo, kadar so ponujene ali objavljene v kakršni koli obliki, vključno na spletu, za zračni prevoz z letališč na ozemlju držav članic, za katere velja Pogodba. Končna cena letalske prevoznine in tarife [zračnega prevoza] je vedno navedena in označuje ceno, ki se plača, z vsemi davki, prispevki, dodatnimi dajatvami in pristojbinami, ki so neizogibni in predvidljivi v času objave.

Poleg navedbe končne cene, je navedeno vsaj še naslednje:

(a) letalska prevoznina ali tarifa [zračnega prevoza];

(b) davki;

(c) letališke pristojbine; in

(d) ostali prispevki, dodatne dajatve ali pristojbine, zlasti tiste, povezane z varnostjo ali gorivom;

če so bile postavke iz točk (b), (c) in (d) dodane letalskim prevozninam ali tarifam [zračnega prevoza]. Možnost doplačila se sporoči na jasen, pregleden in nedvoumen način ob začetku kupovanja vozovnic, kupec pa sam izbere možnost doplačila.“
3.

V uvodni izjavi 2 je navedeno: „Ta direktiva bi morala med drugim vsebovati določbe, ki urejajo izdajanje dovoljenj za poslovanje, pridobitev kvalificiranih deležev, uveljavljanje svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev, pristojnosti nadzornih organov matičnih držav članic in držav članic gostiteljic v zvezi s tem, ter določbe, ki urejajo ustanovni kapital in nadzorniški pregled kreditnih institucij in investicijskih podjetij. Glavni cilj in vsebina te direktive je uskladitev nacionalnih določb v zvezi z dostopom do dejavnosti kreditnih institucij in investicijskih podjetij, postopki njihovega upravljanja ter njihovim nadzorniškim okvirom. Direktivi 2006/48/ES[ ( 5 )] in 2006/49/ES[ ( 6 )] vsebujeta tudi bonitetne zahteve za kreditne institucije in investicijska podjetja. Te zahteve bi morale biti določene v Uredbi (EU) št. 575/2013, ki vzpostavlja enotne in neposredno veljavne bonitetne zahteve za kreditne institucije in investicijska podjetja, ker so takšne zahteve tesno povezane z delovanjem finančnih trgov z vidika obsega sredstev, ki jih imajo kreditne institucije in investicijska podjetja. To direktivo bi bilo treba zato razlagati v povezavi z Uredbo (EU) št. 575/2013 in bi morala skupaj z navedeno uredbo tvoriti pravni okvir, ki ureja bančne dejavnosti, nadzorniški okvir ter bonitetna pravila za kreditne institucije in investicijska podjetja.“
53.

Glede na te elemente je torej treba relativizirati odlomek iz sodbe z dne 12. junija 2014, Bollacke, ( 34 ) v kateri je Sodišče navedlo, da „člen 7(2) Direktive 2003/88, kot ga razlaga Sodišče, za nastanek pravice do denarnega nadomestila ne določa nobenega drugega pogoja kot tega, da delovno razmerje preneha in da delavec ni izrabil celotnega plačanega letnega dopusta, do katerega je bil upravičen na dan prenehanja delovnega razmerja“. ( 35 ) Za skladnost z dvojnim ciljem plačanega letnega dopusta, to je delavcu omogočiti po eni strani, da se spočije, in po drugi strani, da ima čas za sprostitev in razvedrilo, pa tudi s pravilom, da je treba delavcu običajno omogočiti dejanski počitek, je drugi pogoj, določen s členom 7(2) Direktive 2003/88, in sicer, da „delavec ni izrabil celotnega letnega dopusta, do katerega je bil upravičen na dan prenehanja [delovnega razmerja]“, ( 36 ) nujno treba razlagati tako, da pomeni, da delavec „ni mogel izkoristiti celotnega plačaneg[a] letneg[a] dopust[a] pred prenehanjem delovnega razmerja“. ( 37 ) Le če sta izpolnjena prvi pogoj, to je prenehanje delovnega razmerja, in tako razumljen drugi pogoj, ima delavec, čigar delovno razmerje je prenehalo, na podlagi člena 7(2) Direktive 2003/88 pravico do denarnega nadomestila za neizrabljen plačan letni dopust.
47.

Nazadnje, ker je treba člen 90 Direktive 2006/112/ES razlagati v skladu z načelom enakega obravnavanja, kot je izraženo v členu 20 Listine, tudi to podpira pritrdilni odgovor na vprašanje za predhodno odločanje. Ne glede na to, ali med dobavo zdravil, ki so financirana iz javnih sredstev, in tistih, ki so financirana iz zasebnih sredstev, obstaja konkurenca, je Sodišče razsodilo, da enako obravnavanje v davčnih zadevah ni omejeno na načelo davčne nevtralnosti tako kot med konkurenčnimi gospodarskimi subjekti, lahko pa je kršeno z drugimi vrstami diskriminacije, ki vpliva na gospodarske subjekte, ki niso nujno konkurenti, ampak so v drugih pogledih primerljivi. ( 44 ) Opozarjam, da je v predložitvenem sklepu navedeno, da je mogoče popusta razlikovati zgolj glede na njune tehnične značilnosti, čeprav se njuna davčna obravnava za namene DDV bistveno razlikuje.
9.

EBU je pri Her Majesty’s Revenue and Customs vložila zahtevek za vračilo DDV, plačanega od navedenih prijavnin, pri čemer je trdila, da so te v skladu s členom 132(1)(m) Direktive o DDV oproščene DDV. Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs so navedene zahtevke zavrnili z odločbo z dne 12. februarja 2014. EBU se je zoper odločbo pritožila. First‑tier Tribunal je pritožbo EBU zavrnil, vendar ji je dovolil, da se pritoži pri Upper Tribunal. Upper Tribunal je po obravnavi 14. julija 2015 v odločbi, izdani 23. julija 2015, ugotovilo, da je treba, preden bo lahko odločilo o pritožbi, odločiti o vprašanju razlage člena 132(1)(m). Sodišču je 1. septembra 2015 v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Katere so bistvene značilnosti dejavnosti, da se lahko šteje za ‚šport‘ v smislu člena 132(1)(m) [Direktive o DDV]? Natančneje, ali mora imeti dejavnost pomembno (ali pa ne nepomembno) fizično prvino, ki je bistvena za njen izid, ali pa zadostuje, da ima pomembno miselno prvino, ki je bistvena za njen izid? 2. Ali je bridge s podvojenimi kartami ‚šport‘ v smislu člena 132(1)(m) […] [D]irektive o DDV?“
29.

Malteška vlada ne deli teh stališč ter trdi, da dejavnosti kliničnih zobotehnikov in njihovo strokovno zdravje zajemajo le mehanske vidike zdravljenja nekaterih nepravilnosti in bolezni zob in ustne votline. Klinični zobotehniki naj ne bi bili kvalificirani za postavljanje diagnoze za načrtovanje take vrste zdravljenja, prav tako pa naj ne bi bili usposobljeni za nadzor nad potekom rehabilitacije ustne votline, ki jo lahko nadzira le popolnoma kvalificiran zobozdravnik, in to še toliko bolj, ker naj bi obstajale znatne razlike pri usposabljanju za poklic kliničnega zobotehnika. ( 35 ) Zagotavljanje zobnega pripomočka ali proteze naj ne bi bilo brez tveganja, saj bi se lahko pojavile s tem povezane patologije, ki jih klinični zobotehniki morda ne bi opazili, in začasna ali trajna škoda na tkivu, če bi bil navedeni pripomoček ali navedena proteza slabo vstavljena. Na primer, z nepravilnim puljenjem zoba lahko pride do okužb, če korenina zoba pod pripomočkom ali protezo ni pravilno izruvana. Poleg tega bi bili možni zapleti pri pacientih, ki se zdravijo s kemoterapijo ali bisfosfonati. Zaradi slabo nameščene zobne proteze v povezavi s slabo ustno nego bi se povečalo tveganje za raka ustne votline. Zaradi slabo zasnovanega pripomočka bi lahko nastale ali se razširile parodontalne bolezni, kar bi lahko privedlo do nepopravljive škode, če nameščanja pripomočka in okoliščin tega nameščanja ne bi nadziral zobozdravnik, katerega usposabljanje je širše in bolj celovito od usposabljanja kliničnega zobotehnika ter mu omogoča splošno presojo položaja in ne le mehanske, kakršna je presoja kliničnih zobotehnikov. Ni mogoče pričakovati, da se bo pacient sam zavedel težav, povezanih z njegovo zobno protezo ali pripomočkom, klinični zobotehnik pa bi lahko pacienta napotil k zobozdravniku v že napredovali fazi bolezni. Malteška vlada poleg tega dokumentirano navaja nekatere znanstvene študije, ki naj bi dokazovale včasih hude posledice slabe namestitve ali neprimernosti zobnega pripomočka v nezdravo organsko okolje. Zavrača trditev, da bi ob prostem opravljanju poklica kliničnega zobotehnika brez nadzora zobozdravnika najbolj prikrajšani dobili dostop do zobozdravstvenih storitev, pri čemer navaja, da lahko osebe z nezadostnimi prihodki na Malti brezplačno obiščejo zobozdravnika. Nazadnje, malteška vlada trdi, da mora varovanje javnega zdravja v skladu s previdnostnim načelom prevladati nad gospodarskimi preudarki in da imajo države članice pri izvajanju navedenega načela široko diskrecijsko pravico.
Člen 52 Listine ima naslov „Obseg pravic in načel ter njihova razlaga“. V njem je določeno:

„1. Kakršno koli omejevanje uresničevanja pravic in svoboščin, ki jih priznava ta listina, mora biti predpisano z zakonom in spoštovati bistveno vsebino teh pravic in svoboščin. Ob upoštevanju načela sorazmernosti so omejitve dovoljene samo, če so potrebne in če dejansko ustrezajo ciljem splošnega interesa, ki jih priznava Unija, ali če so potrebne zaradi zaščite pravic in svoboščin drugih.

2. Pravice, ki jih priznava ta listina in jih urejajo določbe Pogodb, se uresničujejo v skladu s pogoji in v mejah, opredeljenih v teh pogodbah.

3. Kolikor ta listina vsebuje pravice, ki ustrezajo pravicam, zagotovljenim z Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, sta vsebina in obseg teh pravic enaka kot vsebina in obseg pravic, ki ju določa navedena konvencija. Ta določba ne preprečuje širšega varstva po pravu Unije.

[…]

7. Sodišča Unije in držav članic ustrezno upoštevajo pojasnila, pripravljena kot vodilo za razlago te listine.“
72.

Ob upoštevanju zgornjih utemeljitev Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je predložilo Najvyšší súd Slovenskej republiky (vrhovno sodišče Slovaške republike), odgovori tako: 1. Člen 47, zlasti njegova odstavka 1(a) in 4, Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev ne nasprotuje temu, da so v obvestilu o javnem naročilu kot zahteve v zvezi z ekonomsko in finančno sposobnostjo uspešnega ponudnika vključene te iz obvestila, ki je razlog za spor o glavni stvari. O tem, ali sta izključena ponudnika te zahteve izpolnila, mora presoditi nacionalno sodišče. 2. Naloga predložitvenega sodišča je, da oceni, ali je podan „utemeljen razlog“ za namene člena 47(5) Direktive 2004/18/ES, zaradi katerega ponudnik ne more predložiti dokazil, ki jih zahteva naročnik. Če tak razlog obstaja, mora presoditi tudi, ali je v skladu s slovaškim pravom častna izjava ponudnika o lastni zmogljivosti lahko dopustna kot ustrezno ekonomsko in finančno zagotovilo. 3. To, da je izbrani ponudnik naročilo izvedel skoraj v celoti, ne pomeni ovire za to, da izključena ponudnika na podlagi člena 47, prvi in drugi odstavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah v povezavi s členoma 1 in 2 Direktive Sveta 89/665/EGS z dne 21. decembra 1989 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje vložita ustrezne tožbe.
9.

Člen 4a Okvirnega sklepa določa: „1. Izvršitveni sodni organ lahko prav tako zavrne izvršitev evropskega naloga za prijetje, ki je bil izdan za izvršitev zaporne kazni ali ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti, če oseba ni bila osebno navzoča na sojenju, ki se je zaključilo z odločbo, razen če je v evropskem nalogu za prijetje navedeno, da je bila oseba v skladu z dodatnimi procesnimi zahtevami, določenimi v nacionalnem pravu odreditvene države članice: (a) pravočasno (i) osebno povabljena in tako obveščena o predvidenem datumu in kraju sojenja, ki se je zaključilo z odločbo, ali če je bila zadevna oseba dejansko kako drugače uradno obveščena o predvidenem datumu in kraju sojenja, in sicer tako, da je mogoče nedvoumno sklepati, da je bila ta oseba seznanjena z načrtovanim sojenjem, in (ii) obveščena, da se odločba lahko izreče, če se sojenja ne udeleži, ali (b) je bila seznanjena z načrtovanim sojenjem in je pooblastila pravnega zastopnika, ki ga je imenovala sama ali ga je imenovala država, da jo zastopa na sojenju, in jo je ta zastopnik na sojenju dejansko zastopal, ali (c) potem ko ji je bila vročena odločba in je bila izrecno obveščena o pravici do ponovnega sojenja ali pritožbe, v kateri ima pravico sodelovati, ki omogoča, da se vsebina zadeve skupaj z novimi dokazi ponovno preučijo in ki lahko privede do spremembe prvotne odločbe: (i) izrecno izjavila, da ne izpodbija odločbe, ali (ii) ni zahtevala ponovnega sojenja ali vložila pritožbe v ustreznem roku, ali (d) ji odločba ni bila osebno vročena, ampak: (i) ji bo osebno vročena nemudoma po predaji in bo izrecno obveščena o pravici do ponovnega sojenja ali pritožbe, v kateri ima pravico sodelovati, ki omogoča, da se vsebina zadeve skupaj z novimi dokazi ponovno preučijo, in ki lahko privede do spremembe prvotne odločbe, in (ii) bo obveščena o roku, v katerem mora zahtevati ponovno sojenje ali vložiti pritožbo, kakor je navedeno v zadevnem evropskem nalogu za prijetje. […]“
Pri drugem razumevanju, ki ga podpirata grška vlada in Evropska komisija, so lahko storitve natovarjanja in raztovarjanja oproščene DDV, le kadar se opravijo na zadnji stopnji trženja in zagotovijo neposredno ladjarju. Grška vlada v tem smislu trdi, da so lahko te storitve oproščene, samo če tovor vsebuje blago, ki je potrebno za delovanje in vzdrževanje plovila. Po mnenju te vlade so torej storitve, ki so lahko oproščene, izključno tiste, ki so povezane s plovilom in se opravijo za ladjarja. Komisija v podporo svoji razlagi, v skladu s katero je lahko na podlagi člena 148(d) Direktive o DDV oproščena zgolj končna transakcija, to je storitev, opravljena za ladjarja, navaja, da pri tej razlagi noben člen v tržni verigi ni kaznovan, saj lahko oseba, ki izvede transakcijo, uveljavlja pravico do odbitka. Tako so v primeru uporabe podizvajalca storitve, ki jih za ladjarja opravi glavno podjetje, lahko oproščene na podlagi člena 148(d) Direktive o DDV, medtem ko storitve, ki jih za glavno podjetje opravi podizvajalec, ne morejo biti oproščene, ker niso opravljene na zadnji stopnji trženja, kar pa glavnemu podjetju ne preprečuje, da pozneje odbije DDV, ki ga je plačalo svojemu podizvajalcu, ali zahteva njegovo vračilo. Po mnenju Komisije je predlagana razlaga edina v skladu s sodno prakso Sodišča in načelom, da so oprostitve iz člena 148 Direktive o DDV izenačene z izvozom. Poleg tega naj bi bilo mogoče z njo zagotoviti enostavno uporabo oprostitve, medtem ko naj bi razširitev te oprostitve na zgodnejše stopnje trženja povzročila praktične težave.
50.

Tako se je zadeva Cachaldora Fernández ( 27 ) nanašala na izračun osnove za odmero invalidske pokojnine. Presoja nacionalnega sodišča se je opirala na predpostavko, da obravnavana nacionalna določba zadeva skupino delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom, ki jo v veliki večini sestavljajo delavke, ne uporablja pa se za vse delavce, zaposlene s krajšim delovnim časom. Nacionalna določba je zadevala samo delavce, ki so v osemletnem referenčnem obdobju pred dnevom nastanka dejstva, na podlagi katerega je nastala invalidnost, prekinili plačevanje prispevkov, če je ta prekinitev sledila zaposlitvi s krajšim delovnim časom. Te skupine delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom, ki bi jih to zadevalo, pa ni bilo mogoče jasno opredeliti. Sodišču niso bili predloženi nobeni statistični podatki, na podlagi katerih bi bilo mogoče sklepati o tem, koliko delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom, je prekinilo plačevanje prispevkov, ali o tem, ali so bile v tej skupini večinoma ženske. Ugotovljeno je bilo tudi, da bi lahko bili nekateri delavci, zaposleni s krajšim delovnim časom, zaradi nacionalne določbe, obravnavane v navedeni zadevi, dejansko v ugodnejšem položaju. ( 28 ) Sodišče je zato menilo, da splošni statistični podatki, ki so bili podlaga za predpostavko nacionalnega sodišča, ne morejo biti podlaga za sklepanje, da so v skupini delavcev, ki so bili zaradi obravnavane nacionalne določbe iz postopka v glavni stvari v navedeni zadevi v slabšem položaju, večinoma delavci, zaposleni s krajšim delovnim časom, in še posebej delavke.
62.

Glede na vse navedene ugotovitve Sodišču predlagam, naj Vilniaus miesto apylinkės teismas (okrožno sodišče v mestu Vilna, Litva) odgovori: Člen 8 Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 in člen 3(d) Uredbe Sveta (ES) št. 4/2009 z dne 18. decembra 2008 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju sodnih odločb ter sodelovanju v preživninskih zadevah je treba razlagati tako, da če je sodišče države članice sprejelo odločbo, ki je postala pravnomočna, glede pravice do varstva in vzgoje, pravice do stikov ter preživninskih obveznosti v zvezi z mladoletnim otrokom, navedeno sodišče ni več pristojno za odločanje o predlogu za spremembo te odločbe, če otrok nima običajnega prebivališča na ozemlju te države članice. V skladu z navedenima določbama in z načelom varstva otrokove koristi je za odločanje o takem predlogu pristojno sodišče države članice, na ozemlju katere ima otrok običajno prebivališče.
Glede na vse zgoraj navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je predložilo Verwaltungsgericht Darmstadt (upravno sodišče v Darmstadtu, Nemčija), odgovori:

Cilj učinkovitega upravljanja migracijskih tokov pomeni nujni razlog v splošnem interesu, na katerega se država članica lahko sklicuje za to, da upraviči novo omejitev v smislu člena 13 Sklepa št. 1/80 z dne 19. septembra 1980 o razvoju pridružitve, ki ga je sprejel Pridružitveni svet, ustanovljen s Sporazumom o vzpostavitvi pridružitvenega razmerja med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo, ki so ga Republika Turčija na eni strani ter države članice EGS in Skupnost na drugi strani podpisale 12. septembra 1963 v Ankari in ki je bil v imenu Skupnosti sklenjen, odobren in potrjen s Sklepom Sveta 64/732/EGS z dne 23. decembra 1963.

Zakonodaja države članice, ki je bila sprejeta po začetku veljavnosti Sklepa št. 1/80 in katere uporaba pripelje do tega, da mora otrok, ki se na ozemlju te države članice rodi enemu od staršev s statusom turškega delavca, oditi v tretjo državo, katere državljan je, da bi tam vložil prošnjo za dovoljenje za prebivanje, posledica tega pa je, da mora navedeni delavec izbirati med tem, da ostane v Nemčiji in še naprej opravlja svojo gospodarsko dejavnost, vendar je v tem primeru ločen od otroka, ali da spremlja svojega otroka in se tako za nedoločen čas odpove tej dejavnosti, pomeni novo omejitev, ki je na podlagi člena 13 Sklepa št. 1/80 prepovedana.
17.

Okoljevarstvena organizacija Associazione Italia Nostra Onlus (v nadaljevanju: Italia Nostra) je pred Tribunale amministrativo regionale del Veneto (regionalno upravno sodišče) nasprotovala temu postopku. To je nato Sodišču na podlagi člena 267, tretji odstavek, PDEU predložilo ta vprašanja: 1. Ali je odstavek 3 člena 3 Direktive SOP v delu, v katerem se nanaša tudi na položaj, določen v odstavku 2(b) istega člena, veljaven ob upoštevanju okoljskih predpisov iz Pogodbe o delovanju Evropske unije in Listine o temeljnih pravicah v delu, v katerem se za načrte in programe, pri katerih je bilo ugotovljeno, da je zanje potrebna presoja posledic na okolje skladno s členoma 6 in 7 Direktive o habitatih, odpravlja potreba po sistematski strateški presoji vplivov na okolje? 2. Ali je treba v primeru potrditve veljavnosti navedenega predpisa odstavka 2 in 3 člena 3 Direktive SOP v povezavi z uvodno izjavo 10 iste direktive, v skladu s katero bodo vsi načrti in programi, pri katerih je bilo ugotovljeno, da je zanje potrebna presoja skladno z Direktivo o habitatih, verjetno znatno vplivali na okolje in naj bi se zanje praviloma izvedla sistematska okoljska presoja, razlagati tako, da nasprotujeta zakonodaji, kakršna je nacionalna, v kateri je pojem „majhno območje na lokalni ravni“ iz člena 3(3) Direktive SOP opredeljen le na podlagi kvantitativnih podatkov? 3. Ali je treba v primeru nikalnega odgovora na prejšnje vprašanje odstavka 2 in 3 člena 3 Direktive SOP v povezavi z uvodno izjavo 10 iste direktive, v skladu s katero bodo vsi načrti in programi, pri katerih je bilo ugotovljeno, da je zanje potrebna presoja skladno z Direktivo o habitatih, verjetno znatno vplivali na okolje in naj bi se zanje praviloma izvedla sistematska okoljska presoja, razlagati tako, da nasprotujeta zakonodaji, kakršna je nacionalna, ki izključuje samodejno in obvezno izvedbo postopka strateške okoljske presoje za vse razvojne projekte na zadevnih urbanih območjih, ki so novonastala ali so v procesu širitve in merijo do 40 hektarov, ter projekte prenove ali razvoja urbanih območij znotraj že obstoječih urbanih območij, ki merijo do 10 hektarov, čeprav je bilo ob upoštevanju morebitnih učinkov na območja že ugotovljeno, da je zanje potrebna presoja posledic skladno s členoma 6 in 7 Direktive o habitatih?
48.

Iz dejanskega stanja v sporu o glavni stvari, kot ga je predstavilo predložitveno sodišče, je razvidno, da je zamuda, nastala zaradi tehnične napake, trajala eno uro in 45 minut. Po trčenju ptice in letala je skupna zamuda zaradi teh dveh dogodkov trajala pet ur in 20 minut. Zato je to trčenje povzročilo zamudo treh ur in 35 minut. Ker pa trčenje ptice in letala, kot sem ugotovil zgoraj, ne pomeni „izrednih razmer“ v smislu Uredbe št. 261/2004, zgolj zamuda, nastala zaradi trčenja ptice in letala, zadostuje za utemeljitev pravice do odškodnine, ki jo imajo letalski potniki na zadevnem letu. Zato po mojem mnenju ni treba preučiti petega vprašanja.