ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 21. julija 2011 – Evropaïki Dynamiki proti EMSA

(Zadeva C‑252/10 P)

„Pritožba – Javna naročila – Evropska agencija za pomorsko varnost (EMSA) – Javni razpis, ki se nanaša na ‚SafeSeaNet‘ – Odločba o zavrnitvi ponudbe ponudnika – Merila dodelitve naročila – Podmerila – Obveznost obrazložitve“

1. Javna naročila Evropskih skupnosti – Postopek javnega razpisa – Oddaja javnih naročil – Ekonomsko najugodnejša ponudba – Merila dodelitve – Spoštovanje načel enakega obravnavanja in transparentnosti – Naročnikova naknadna določitev ponderjev za podmerila k merilom, določenim v specifikaciji ali razpisu za javno naročilo – Dopustnost – Pogoji (Uredba Sveta št. 1605/2002, člen 97(2); Uredba Komisije št. 2342/2002, člen 138(1), (2) in (3)) (Glej točke od 29 do 33 in 35.)

2. Pritožba – Razlogi – Nezadostna ali nasprotujoča si obrazložitev – Obseg obveznosti obrazložitve – Implicitna obrazložitev Splošnega sodišča – Dopustnost – Pogoji (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člena 36 in 53, prvi odstavek) (Glej točko 46.)

3. Pritožba – Razlogi – Zgolj ponovitev razlogov in trditev, predstavljenih pred Splošnim sodiščem – Neopredelitev navedene napačne uporabe prava – Nedopustnost (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člen 112(1)(c)) (Glej točko 54.)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 2. marca 2010 v zadevi Evropaiki Dynamiki proti EMSA (T-70/05), ker je bil zavrnjen predlog pritožnice za razglasitev ničnosti odločbe Evropske agencije za pomorsko varnost (EMSA) z dne 6. januarja 2005, s katero je bila zavrnjena ponudba, ki jo je pritožnica predložila v postopku javnega razpisa, ki se nanaša na validacijo SafeSeaNet in prihodnji razvoj.

Izrek

1. Pritožba se zavrne.
1.

Kraljevina Nizozemska s tem, da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2007/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. septembra 2007 o spremembah Direktive Sveta 92/49/EGS in direktiv 2002/83/ES, 2004/39/ES, 2005/68/ES in 2006/48/ES glede postopkovnih pravil in ocenjevalnih meril za skrbno oceno pri pridobitvah in zvišanju deležev v finančnem sektorju, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi te direktive.
Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 19. aprila 2012 – Komisija proti Nizozemski

(Zadeva C-141/10)

„Neizpolnitev obveznosti države — Členi od 39 ES do 42 ES — Prosto gibanje oseb — Uredba (EGS) št. 1408/71 — Socialna varnost delavcev migrantov — Zavrnitev izplačevanja nekaterih dajatev — Delavci, zaposleni na vrtalnih ploščadih na Nizozemskem — Dopustnost tožbe“

Postopek — Vloga, s katero se postopek začne — Formalne zahteve — Označitev predmeta spora — Kratek povzetek navajanih razlogov — Nedvoumna formulacija predlogov tožeče stranke (Poslovnik Sodišča, člen 38(1)(c)) (Glej točke od 15 do 22.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 3(1) in 13(2)(a) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 35) ter členov od 45 PDEU do 48 PDEU – Zavrnitev izplačevanja nekaterih dajatev državljanom držav članic Evropske unije, ki so zaposleni na vrtalnih ploščadih na Nizozemskem.

Izrek

1. Tožba se zavrže kot nedopustna.

2. Evropski komisiji se naloži plačilo stroškov.

3. Portugalska republika nosi svoje stroške.

Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 19. aprila 2012 – Komisija proti Nizozemski

(Zadeva C-141/10)

„Neizpolnitev obveznosti države — Členi od 39 ES do 42 ES — Prosto gibanje oseb — Uredba (EGS) št. 1408/71 — Socialna varnost delavcev migrantov — Zavrnitev izplačevanja nekaterih dajatev — Delavci, zaposleni na vrtalnih ploščadih na Nizozemskem — Dopustnost tožbe“

Postopek — Vloga, s katero se postopek začne — Formalne zahteve — Označitev predmeta spora — Kratek povzetek navajanih razlogov — Nedvoumna formulacija predlogov tožeče stranke (Poslovnik Sodišča, člen 38(1)(c)) (Glej točke od 15 do 22.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 3(1) in 13(2)(a) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 35) ter členov od 45 PDEU do 48 PDEU – Zavrnitev izplačevanja nekaterih dajatev državljanom držav članic Evropske unije, ki so zaposleni na vrtalnih ploščadih na Nizozemskem.

Izrek

1. Tožba se zavrže kot nedopustna.

2. Evropski komisiji se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Summary



Keywords

1. Promet – Skupna politika – Razvoj železnic Skupnosti – Nacionalni upravljavec železniške infrastrukture – Neodvisnost – Merila presoje, našteta v delovnem dokumentu Komisije – Zavezujoč pravni učinek – Neobstoj – Obveznost prenosa – Neobstoj

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2001/14; Direktiva Sveta 91/440)

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Dokaz neizpolnitve obveznosti – Dokazno breme Komisije – Predložitev elementov, ki dokazujejo neizpolnitev obveznosti – Domneve – Nedopustnost

(člen 258 PDEU)

Summary

1. Nima zavezujočega pravnega učinka dokument Komisije, v katerem so našteta merila, na podlagi katerih je ta presojala neodvisnost nacionalnega upravljavca železniške infrastrukture, kot to zahteva Direktiva 2001/14 o dodeljevanju železniških infrastrukturnih zmogljivosti in naložitvi uporabnin za uporabo železniške infrastrukture, in ukrepe, sprejete za zagotovitev te neodvisnosti, ki ni bil nikoli objavljen v Uradnem listu Evropske unije , ki je bil objavljen tri leta po poteku roka za prenos navedene direktive in ki ni bil vključen v noben zakonodajni akt.

Zato državi članici ni mogoče očitati, da teh meril ni vključila v določbe zakonskih predpisov, s katerimi sta bili v nacionalni pravni red preneseni Direktiva 91/440 o razvoju železnic Skupnosti in Direktiva 2001/14. V teh okoliščinah zgolj to, da merila niso bila prenesena v nacionalno pravo, ne pomeni, da nacionalni upravljavec železniške infrastrukture pri sprejemanju odločitev ni neodvisen od podjetja, v katerega je vključen in ki kot holding nadzoruje tudi prevoznike v železniškem prometu.

(Glej točke 32, 54, 58 in 61.)

2. Glej besedilo odločbe.

(Glej točko 62.)
V postopkih za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev je treba načeloma uporabiti tisto direktivo, ki je bila veljavna takrat, ko je naročnik izbral vrsto postopka, ki ga bo uporabil, in dokončno odgovoril na vprašanje, ali se opravi predhodno povabilo k oddaji ponudb za oddajo javnega naročila. Bilo bi namreč v nasprotju z načelom pravne varnosti, če bi se pravo, ki ga je treba uporabiti, določilo glede na datum oddaje javnega naročila, saj ta datum zaznamuje konec postopka, medtem ko se odločba naročnika o tem, da opravi predhodno povabilo k oddaji ponudb za oddajo javnega naročila ali da tega ne stori, po navadi sprejme v začetni fazi tega postopka. Vendar če se pogajanja, začeta po sprejetju te odločbe, bistveno razlikujejo od pogajanj, ki so že v teku, in zato izkazujejo željo strank po ponovnem pogajanju glede bistvenih določil pogodbe, bi bila lahko upravičena uporaba določb direktive, katere rok za prenos se je iztekel pred sprejetjem navedene odločbe.

(Glej točke od 52 do 54.)
Obveznosti iz člena 63 PDEU in člena 40 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) ne izpolni država članica, ki rezidenčnim pokojninskim skladom daje pravico, da zneske, iz katerih se oblikuje rezerva zaradi kritja obveznosti v zvezi s pokojninami, obravnavajo kot odbitne izdatke, te iste ugodnosti pa ne daje na voljo nerezidenčnim pokojninskim skladom.

Zaradi take ureditve se namreč dividende, ki jih prejmejo rezidenčni pokojninski skladi, v nasprotju z dividendami, ki jih prejmejo nerezidenčni pokojninski skladi, v praksi izkažejo za oproščene ali skoraj oproščene davka od dohodkov, medtem ko so dividende, ki jih prejmejo nerezidenčni pokojninski skladi, predmet davčnega odtegljaja v zvezi s katerim ni dopusten noben davčni odbitek. Tako neugodno obravnavanje dividend, izplačanih nerezidenčnim pokojninskim skladom, v primerjavi z obravnavanjem dividend, izplačanih rezidenčnim pokojninskim skladom, lahko družbe s sedežem v drugi državi članici Unije ali v drugi državi članici EGP odvrne od vlaganja v zadevni državi članici in zato pomeni omejitev prostega pretoka kapitala, ki je s členom 63 PDEU in členom 40 Sporazuma EGP načeloma prepovedana.

Z vzpostavitvijo neposredne zveze med zneski, ki se dajo v rezerve za izpolnjevanje obveznosti v zvezi s pokojninami in dejavnostjo organizacij za pokojninsko zavarovanje, ki ustvarja obdavčljive prihodke, se s takim sistemom upošteva posebni namen pokojninskih skladov, ki je zbiranje kapitala z investicijami, ki prinašajo med drugim prihodek v obliki dividend, zaradi izpolnjevanja bodočih obveznosti iz naslova zavarovalnih pogodb. Ker je ta posebni namen tudi namen nerezidenčnih pokojninskih skladov, ki opravljajo enako dejavnost, so ti glede dividend, prejetih v tej državi članici, v položaju, ki je objektivno primerljiv s položajem rezidenčnih pokojninskih skladov.

Poleg tega taka omejitev prostega pretoka kapitala ni upravičena s ciljem zagotovitve doslednosti davčnega sistema, ker ni pravno zadostno dokazano, da je davčna ugodnost, ki je priznana rezidenčnim pokojninskim skladom, kompenzirana z določeno davčno dajatvijo, zaradi česar bi bila upravičena obdavčitev dividend, izplačanih nerezidenčnim pokojninskim skladom.

(Glej točke 32, 33, od 41 do 43, 50 in 53 ter izrek.)
Člen 34, točka 2, Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, na katerega napotuje člen 45(1) te uredbe, v povezavi z uvodnima izjavama 16 in 17 navedene uredbe je treba razlagati tako, da če tožena stranka vloži pravno sredstvo zoper razglasitev izvršljivosti zamudne sodbe, ki je bila izdana v državi članici izvora in ji je priloženo potrdilo, sestavljeno v skladu s členom 54 te uredbe, in pri tem trdi, da ji začetni procesni akt ni bil vročen, je sodišče zaprošene države članice, pri katerem je vloženo pravno sredstvo, pristojno, da preveri skladnost med informacijami iz navedenega potrdila in dokazi.

Z Uredbo št. 44/2001 je bil namreč vzpostavljen mehanizem dvojnega nadzora, katerega cilj ni le spoštovanje pravic tožene stranke med prvotnim postopkom v državi članici izvora, temveč tudi med izvršilnim postopkom v zaprošeni državi članici, v skladu s tem mehanizmom pa mora sodišče zaprošene države članice zavrniti ali, v primeru vložitve pravnega sredstva, razveljaviti izvršljivost tuje zamudne odločbe, če začetni procesni akt ali enakovredni akt toženi stranki ni bil vročen pravočasno in tako, da bi se ta lahko branila. V teh okoliščinah je odgovor na vprašanje, ali je bil navedeni toženi stranki začetni procesni akt vročen, element, ki je pomemben za presojo dejstev, ki jo mora opravili sodišče zaprošene države članice, zato da preveri, ali je imela ta tožena stranka na voljo čas, potreben za pripravo obrambe ali za sprejetje ukrepov, potrebnih za preprečitev izdaje zamudne sodbe.

V zvezi s tem dejstvo, da je tuji odločbi priloženo potrdilo, sestavljeno v skladu s členom 54 Uredbe št. 44/2001, ne more omejiti obsega presoje, ki jo mora v skladu z dvojnim nadzorom opraviti sodišče zaprošene države članice. Najprej, nobena določba Uredbe št. 44/2001 namreč izrecno ne prepoveduje, da zaprošeno sodišče preveri resničnost informacij o dejstvih, ki jih vsebuje potrdilo, saj je prepoved preučitve vsebine v skladu s členoma 36 in 45(2) te uredbe omejena le na sodno odločbo države članice izvora. Dalje, te informacije so lahko povsem indikativne in imajo zgolj vrednost podatka, ker sodišče ali organ, pristojen za izdajo tega potrdila, ni nujno sodišče ali organ, ki je izdal odločbo, katere izvršitev se zahteva. Nazadnje, informacije, ki jih vsebuje potrdilo, so omejene na datum vročitve pisanja o začetku postopka, če je bila sodna odločba izdana, ne da bi se toženec spustil v postopek in ne da bi se navedli drugi koristni podatki, kot so način vročitve ali naslov tožene stranke, zato da bi se preverilo, ali je bilo toženi stranki omogočeno, da se brani.

Čeprav je naloga potrdila ravno to, da v prvi fazi postopka omogoča razglasitev izvršljivosti odločbe, sprejete v državi članici izvora, pa v teh okoliščinah zastavljenega cilja ni mogoče doseči tako, da se na kakršen koli način oslabijo pravice obrambe.

(Glej točke od 32 do 38, 41, 42 in od 44 do 46 ter točko 1 izreka.)
Člen 11(1)(a) Direktive 90/434 o skupnem sistemu obdavčitve za združitve, delitve, prenose sredstev in zamenjave kapitalskih deležev družb iz različnih držav članic je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki za priznanje davčnih ugodnosti, ki v skladu z določbami navedene direktive veljajo za transakcijo delitve, določa pogoj, da mora biti vloga v zvezi s to transakcijo vložena v določenem roku. Vendar morajo biti izvedbene določbe glede tega roka, še zlasti določitev njegovega začetka, dovolj natančne, jasne in predvidljive, da se lahko davčni zavezanci seznanijo s svojimi pravicami in uživajo davčne ugodnosti, določene s to direktivo.

(Glej točko 37 in izrek.)
Člen 80(1) Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da so pogoji za uporabo, ki jih določa, izčrpni in da zato nacionalna zakonodaja na podlagi te določbe ne more določiti, da je v primerih, ki niso našteti v navedeni določbi – zlasti če ima davčni zavezanec pravico do popolnega odbitka davka na dodano vrednost, kar mora preveriti nacionalno sodišče – davčna osnova tržna vrednost transakcije med povezanimi osebami.

V skladu s splošnim pravilom iz člena 73 Direktive 2006/112 je davčna osnova za dobavo blaga ali opravo storitve, ki je bila opravljena za plačilo, plačilo, ki ga je davčni zavezanec za to dejansko prejel. To plačilo pomeni torej subjektivno vrednost, to je dejansko prejeto vrednost, in ne vrednosti, ocenjene po objektivnih merilih. Člen 80(1) Direktive 2006/112 s tem, da dopušča, da se v nekaterih primerih šteje, da je davčna osnova tržna vrednost transakcije, določa izjemo od splošnega pravila iz člena 73 te direktive in ga je zato treba razlagati ozko.

(Glej točke 43, 45 in 52 ter točko 1 izreka.)
Iz člena 38(1)(c) Poslovnika Sodišča in z njim povezane sodne prakse je razvidno, da je treba v vsaki tožbi navesti predmet spora in kratek povzetek tožbenih razlogov, s čimer se toženi stranki omogoči priprava obrambe, Sodišču pa nadzor. Iz tega izhaja, da morajo temeljni dejanski in pravni elementi, na katerih tožba temelji, koherentno in razumljivo izhajati iz samega besedila tožbe in da morajo biti tožbeni predlogi izraženi nedvoumno, da se prepreči, da bi Sodišče odločilo ultra petita ali da o nekem očitku ne bi odločilo.

V okviru tožbe na podlagi člena 258 PDEU morajo biti skladno in natančno predstavljeni očitki, da bi država članica in Sodišče lahko natančno razumela obseg očitane kršitve prava Unije, kar je nujen pogoj, da lahko omenjena država uspešno uveljavlja razloge v svojo obrambo in da lahko Sodišče preveri obstoj zatrjevane neizpolnitve obveznosti.

(Glej točki 24 in 26.)
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:C:2012 :220 1Zadeva C-5 2 3 / 1 0
Wintersteiger AG
proti
Products 4U Sondermasc hinenbau GmbH
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki g a je vložilo Oberster Gerichtshof)
„Uredba št. 44/2001 — Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v c ivilnih in gospodarskih zadevah — 
Pristojnost ‚v zadevah v z vezi z d elikti ali kvazidelikti‘ — Določitev kra ja, kjer je škodni dogodek nastal 
ali bi lahko n astal — Spletno me sto ponudnika storitve referenciranja, ki d eluje pod nacionalno v rhnjo 
domeno dr žave članice — Oglaševalčeva uporaba ključne besede, enake znamki, registrirani v dr ugi 
državi članici“
Povzetek sodbe
Pravosodno sodelovanje v c ivilnih zadevah — Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v c ivilnih in 
gospodarskih zadevah — Uredba št. 44/2001 — Posebne pristojnosti — Pristojnost v z vezi z de likti ali 
kvazidelikti — Kraj nastanka škode in kraj ravnanja, s k aterim se j e povzročila škoda
(Uredba Sveta št. 44/2001 , člen 5, točka 3)
Člen 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 o p ristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v 
civilnih in gospodarskih zadevah je treba ra zlagati tako, da j e spor o z atrjevani kršitvi znamke, 
registrirane v dr žavi članici, ki j e bila storjena s t em, da j e oglaševalec na spletnem me stu iskalnika, ki 
deluje pod nacionalno v rhnjo domeno dr uge države članice, uporabil ključno b esedo, enako n avedeni 
znamki, mogoče predložiti bodisi sodiščem dr žave č lanice, v ka teri je znamka r egistrirana, bodisi 
sodiščem dr žave članice, v ka teri ima oglaševalec sedež.
Po eni strani je namreč varstvo, ki g a zagotavlja registracija nacionalne znamke, načeloma omejeno n a 
ozemlje države članice registracije, tako da s e njen imetnik praviloma ne more sklicevati na navedeno 
varstvo zunaj tega ozemlja. Tako c ilj predvidljivosti kakor cilj učinkovitega izvajanja sodne oblasti zato 
govorita v p rid p odelitve p ristojnosti za odločanje o o čitani kršitvi nacionalne znamke – gl ede na 
nastanek škode – s odiščem dr žave članice, v ka teri je zadevna pravica varovana.
Po drugi strani je treba šteti, da ra vnanje, s ka terim se je povzročila zatrjevana kršitev, ni objava oglasa 
sama po sebi, temve č to, da j e oglaševalec po vnaprej določenih parametrih sprožil tehnični postopek 
objave o glasa, ki g a je ustvaril za svojo tržno ko munikacijo. V z vezi s t em j e kra j sedeža oglaševalca 
kraj, v ka terem j e odločeno, da s e sproži postopek objave, saj gre za nesporen in določljiv kra j – t ako 
za tožečo ko t za toženo s tranko – ki z ato olajša dokazovanje in organizacijo postopka.
(Glej točke 25, 27, 34, 37 i n 39 t er izrek.)
Upravitelj hotela, ki v sobah svojih gostov namesti televizijske in/ali radijske sprejemnike, ki jim posreduje radiodifuzni signal, je uporabnik, ki izvaja priobčitev javnosti fonograma, ki se radiodifuzno oddaja, v smislu člena 8(2) Direktive 2006/115 o pravici dajanja v najem in pravici posojanja ter o določenih pravicah, sorodnih avtorski pravici, na področju intelektualne lastnine.

Gostje takega hotela lahko, čeprav so znotraj območja pokritosti s fonogramskim signalom, fonogram poslušajo le na podlagi namernega ukrepanja tega upravitelja. Njegova vloga je torej ključna. Dalje, gostje takega hotela predstavljajo nedoločeno število potencialnih prejemnikov storitev, saj je dostop teh gostov do storitev tega hotela v bistvu posledica lastne izbire vsakega od njih in je omejen le z nastanitveno kapaciteto zadevnega hotela. V tem primeru gre torej za „osebe na splošno“. Gostje hotela tvorijo dovolj veliko število oseb, tako da jih je treba šteti za javnost. Goste hotela je mogoče opredeliti za „ciljno skupino“ in „pripravljene za sprejemanje“. Dejanje upravitelja hotela, ki se nanaša na omogočanje dostopa do oddajanega dela svojim gostom, namreč pomeni dodatno storitev, ki vpliva na raven tega hotela in tako na ceno sob. Poleg tega je mogoče pritegniti druge osebe, zainteresirane za to dodatno storitev. Iz tega sledi, da je radiodifuzno oddajanje fonogramov, ki ga izvaja upravitelj hotela, pridobitno.

(Glej točke od 40 do 45 in 47 ter točko 1 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Socialna politika – Približevanje zakonodaj – Varstvo delavcev v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca – Direktiva 80/987 – Omejitev obveznosti plačila jamstvenih ustanov

(Direktiva Sveta 80/987, kakor je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2002/74, člena 3 in 4)

Summary

Člena 3 in 4 Direktive 80/987 o približevanju zakonodaje držav članic o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti njihovega delodajalca, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2002/74, je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji, ki možnost delavcev, katerih delodajalec je plačilno nesposoben, da v celoti uveljavljajo pravico do plačila neporavnanih terjatev iz naslova plač, kot so te v postopku v glavni stvari, pogojuje z obveznostjo prijaviti se kot iskalec zaposlitve.

Države članice imajo namreč na podlagi člena 4 Direktive 80/987 le izjemoma pravico omejiti obveznost plačila iz člena 3 te direktive. Navedeni člen 4 je treba razlagati ozko in v skladu z njegovim socialnovarstvenim ciljem, ki je zagotoviti minimalno varstvo vsem delavcem. Zato so primeri, v katerih je dovoljeno omejiti obveznost plačila jamstvenih ustanov, v Direktivi 80/987 našteti taksativno, zadevne določbe pa je treba glede na to, da določajo izjeme, in glede na cilj te direktive razlagati ozko. S tega vidika bi bilo v nasprotju s ciljem Direktive 80/987, če bi to direktivo, zlasti njena člena 3 in 4, razlagali tako, da se delavcu zaradi nespoštovanja obveznosti prijaviti se kot iskalec zaposlitve v roku, ki je predpisan, pavšalno in samodejno zniža plačilo njegovih terjatev iz naslova plač, ki niso sporne in so priznane na podlagi nacionalne zakonodaje, in da zato ni upravičen do jamstva za izgubo plač, ki se je dejansko zgodila v referenčnem obdobju.

(Glej točke 30, 31, 34, 35 in 39 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Odbitek vstopnega davka

(Direktiva Sveta 2006/112, člena 9(1) in 168)

2. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Odbitek vstopnega davka – Omejitev pravice do odbitka

(Direktiva Sveta 2006/112, člen 168)

Summary

1. Davčni zavezanec načeloma lahko uveljavlja pravico do odbitka vstopnega davka na dodano vrednost, ki ga je plačal ali ga je dolžan plačati za storitev, ki je bila opravljena za plačilo, če upoštevno nacionalno pravo omogoča prenos dela solastniškega deleža na pravici do izkoriščanja izuma.

Pojem ekonomska dejavnost vključuje vsako dejavnost proizvajalcev, trgovcev ali oseb, ki opravljajo storitve. Pojma dobave blaga in opravljanja storitev sta objektivna in se uporabljata neodvisno od namena in rezultatov zadevnih transakcij. Zato prenos dela solastniškega deleža na izumu, čeprav ta ni bil registriran kot patent, načeloma lahko pomeni ekonomsko dejavnost, za katero se plačuje davek na dodano vrednost. Iz tega izhaja, da na podlagi te transakcije lahko nastane pravica do odbitka vstopnega davka na dodano vrednost, ki je bil plačan ali ga je treba plačati.

Vprašanje, ali je bil prenos iz postopka v glavni stvari opravljen z edinim ciljem pridobiti davčno ugodnost, za opredelitev, ali je ta prenos opravljanje storitev in ekonomska dejavnost v smislu upoštevnih določb Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, ni upoštevno.

(Glej točke od 45 do 48 in točko 1 izreka.)

2. Za ugotovitev zlorabe na področju davka na dodano vrednost se na eni strani zahteva, da je rezultat zadevnih transakcij pridobitev davčne ugodnosti, katere dodelitev bi nasprotovala cilju, ki mu sledijo upoštevne določbe te direktive in nacionalne zakonodaje, s katero je prenesena, čeprav so bili pogoji, predvideni s temi določbami, formalno izpolnjeni, in na drugi strani, da je iz več objektivnih dejavnikov razvidno, da je bistveni cilj spornih transakcij le pridobitev te davčne ugodnosti.

V zvezi z davčno obravnavo prenosa dela solastniškega deleža na pravici do izkoriščanja izuma je naloga predložitvenega sodišča, da ob upoštevanju vseh dejanskih okoliščin, v katerih je bila opravljena storitev iz postopka v glavni stvari, ugotovi, ali je šlo za zlorabo pravice do odbitka vstopnega davka na dodano vrednost.

(Glej točki 52 in 54 ter točko 2 izreka.)