ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

Člen 3 navedene direktive določa: (a) Države članice bi morale zagotoviti, da se na njihove trge v promet da minimalni delež biogoriv in drugih obnovljivih goriv, in v ta namen določijo nacionalne okvirne cilje. (b) (i) Referenčna vrednost pri teh ciljih znaša 2%. Izračunana je na osnovi energijske vsebnosti vsega motornega bencina in dizelskega goriva, namenjenega za sektor prevoza in danega v promet na njihove trge do 31. decembra 2005. (ii) Referenčna vrednost pri teh ciljih znaša 5,75%. Izračunana je na osnovi energijske vsebnosti vsega motornega bencina in dizelskega goriva, namenjenega za sektor prevoza in danega v promet na njihove trge do 31. decembra 2010. 2. Biogoriva so lahko na voljo v katerikoli od naslednjih oblik: (a) kot čista biogoriva ali v visoki koncentraciji v derivatih mineralnih olj, v skladu s posebnimi standardi kakovosti za uporabo v prometu; (b) kot biogoriva v mešanici z derivati mineralnih olj, v skladu z ustreznimi evropskimi normativi, ki določajo tehnične zahteve za motorna goriva (EN 228 in EN 590); (c) kot tekoči derivati goriv iz biomase, kot je ETBE (etil-terciarni-butileter), za katere je odstotek biogoriva določen v členu 2(2). […] 4. Pri sprejetih ukrepih bi morale države članice upoštevati splošno klimatsko in okoljsko ravnovesje različnih vrst biogoriv in drugih obnovljivih goriv in dati prednost zlasti stroškovno zelo učinkovitim in okolju primernim vrstam goriva ter pri tem upoštevati tudi konkurenčnost in varnost oskrbe. […]“
Člen 5, točka 1(b), druga alinea, Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da je pri letalskem prevozu oseb iz ene države članice v drugo, ki je opravljen na podlagi pogodbe, sklenjene z eno samo letalsko družbo, ki je dejanski prevoznik, za odločanje o odškodninskem zahtevku, ki izhaja iz te prevozne pogodbe in iz Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91, po izbiri tožeče stranke pristojno sodišče, v okraju katerega je kraj odhoda ali kraj prihoda letala, kot sta dogovorjena v navedeni pogodbi.
7

Člen 3 Uredbe št. 320/2006, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 2011/2006 z dne 19. decembra 2006 (UL L 384, str. 1), določa: „1. Vsako podjetje, ki proizvaja sladkor […] in mu je bila kvota dodeljena do 1. julija 2006 ali v primeru Bolgarije in Romunije, je upravičeno do pomoči za prestrukturiranje na tono opuščene kvote, pod pogojem, da v enem od tržnih let 2006/07, 2007/08, 2008/09 in 2009/10: a) opusti kvoto, ki jo je podelilo eni ali več svojih tovarn in v celoti odstrani proizvodne zmogljivosti zadevnih tovarn ali b) opusti kvoto, ki jo je podelilo eni ali več svojih tovarn, delno odstrani proizvodne zmogljivosti zadevnih tovarn in mesta proizvodnje ter preostalih proizvodnih zmogljivosti zadevnih tovarn ne uporablja za proizvodnjo proizvodov, ki jih zajema skupna tržna ureditev za sladkor, ali c) opusti del kvote, ki jo je podelilo eni ali več svojih tovarn, in proizvodnih zmogljivosti zadevnih tovarn ne uporablja za prečiščevanje surovega sladkorja. […]“
21

Tribunale ordinario di Padova je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je Uredba št. 1788/2003, ki uvaja dodatno dajatev na proizvodnjo mleka in mlečnih proizvodov, ki presega dodeljeno nacionalno kvoto brez upoštevanja redne posodobitve količine, določene za vsako državo Skupnosti po konkretni kontroli njene proizvodnje, v skladu s členom 32 ES in v njem določenimi cilji skupne kmetijske politike – kot je povečanje kmetijske produktivnosti in pospeševanje tehničnega napredka z zagotavljanjem racionalnega razvoja kmetijske proizvodnje ter z optimalno uporabo proizvodnih dejavnikov, zlasti delovne sile – če tak mehanizem bremeni tudi italijanske proizvajalce mleka in mlečnih izdelkov, saj zaradi neprimernega plačila proizvodnih dejavnikov zavira primerno življenjsko raven oziroma razvoj, ker je Italijanska republika dejansko država z nezadostno proizvodnjo […], ki mora za podporo predelovalni industriji in trženju kakovostnih proizvodov uvažati surovine […]? 2. Ali je Uredba št. 1788/2003 skladna s členom 33 ES, ki uvaja skupno ureditev trga, hkrati pa izključuje vsakršno diskriminacijo med proizvajalci ali potrošniki v Skupnosti, medtem ko enotna uporaba […] dajatve, brez dejanskega razlikovanja med proizvajalci z nezadostno proizvodnjo in proizvajalci s presežkom, diskriminira italijanske proizvajalce, ki so državljani države z nezadostno proizvodnjo? 3. Ali je navedena Uredba št. 1788/2003 skladna s členom 34 ES, ki pri sledenju ciljem iz člena 33 ES ‚izključuje vsakršno diskriminacijo med proizvajalci ali potrošniki v Skupnosti‘, medtem ko tako diskriminacijo ustvarja uredba, ki zaradi dodatne dajatve zahteva enotno dajatev tako za proizvajalce, ki so državljani države s presežno proizvodnjo, kakor za tiste, ki so državljani držav z nezadostno proizvodnjo, kot je Italijanska republika? 4. Ali je Uredba […] št. 1788/2003 skladna z načelom sorazmernosti iz člena 5 ES, v skladu s katerim se ‚ne smejo prekoračiti okviri, ki so potrebni za doseganje ciljev te pogodbe‘, pri čemer enotna uporaba dodatne dajatve […] presega cilj skupne ureditve trga, ker pri povprečnih italijanskih kmetovalcih trajno vodi k nizki produktivnosti in nizkim dohodkom in ustvarja stalno potrebo po javni podpori?“
70

Četrtič, opozoriti je treba, da je pravica do odbitka, določena v členu 17 in naslednjih Šeste direktive, bistven del sistema DDV in načeloma ne sme biti omejena. Izvede se takoj za vse davke, ki so bili naloženi na vstopne transakcije (glej zlasti sodbe z dne 6. julija 1995 v zadevi BP Soupergaz, C-62/93, Recueil, str. I-1883, točka 18; z dne v združenih zadevah Gabalfrisa in drugi, od C-110/98 do C-147/98, Recueil, str. I-1577, točka 43, in z dne v združenih zadevah Kittel in Recolta Recycling, C-439/04 in C-440/04, ZOdl., str. I-6161, točka 47).
1)

Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da v predpisanem roku ni sprejelo zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode, ni izpolnilo obveznosti iz člena 19 te direktive.
1.

Člen 8(2) Prve direktive Sveta 89/104/EGS z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami, kakor je bila spremenjena s Sporazumom o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992, je treba razlagati tako, da imetnik znamke lahko uveljavlja pravice, ki so mu podeljene s to znamko, proti pridobitelju licence, ki krši določilo licenčne pogodbe, s katerim je zaradi prestižnosti znamke prepovedana prodaja takih proizvodov, kot so ti iz postopka v glavni stvari, trgovcem proizvodov po znižani ceni, če se dokaže, da ta kršitev zaradi posebnih okoliščin zadeve v glavni stvari škoduje prestižnosti, ki navedenim proizvodom daje občutek luksuza.
Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje in nesporočitev dokumentov, določenih v členih 6, 7 in 8 Direktive 2001/81/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2001 o nacionalnih zgornjih mejah emisij za nekatera onesnaževala zraka (UL L 309, str. 22), v predvidenih rokih
8

Člen 7 uredbe o DDV določa: „[…] Za storitve se šteje, da so opravljene na ozemlju države, kadar jih opravijo osebe, ki imajo stalno prebivališče na navedenem ozemlju ali ki tam prebivajo in ki nimajo stalnega prebivališča v tujini, in kadar jih v Italiji opravijo stalne poslovne enote oseb, ki imajo stalno prebivališče ali prebivajo v tujini; ne šteje pa se, da so opravljene na ozemlju države, kadar jih v tujini opravijo stalne poslovne enote oseb, ki imajo stalno prebivališče ali prebivajo v Italiji. Za namene tega člena se za stalno prebivališče oseb, ki niso fizične osebe, šteje registriran sedež; za kraj prebivanja pa dejanski sedež. Z odstopanjem od prejšnjega pododstavka se: […] d) za […] oglaševalske storitve […] in storitve posredovanja, povezane z zgoraj navedenimi storitvami, in tiste, povezane z obveznostjo njihovega neopravljanja, šteje, da so opravljene na ozemlju države, kadar jih opravijo osebe, ki imajo stalno prebivališče na navedenem ozemlju ali osebe, ki tam prebivajo in ki nimajo stalnega prebivališča v tujini, in kadar jih v Italiji opravijo stalne poslovne enote oseb, ki imajo stalno prebivališče ali prebivajo v tujini, razen če so uporabljene zunaj Evropske gospodarske skupnosti; e) za storitve iz prejšnje točke, opravljene za osebe s stalnim prebivališčem ali prebivališčem v drugi državi članice Evropske gospodarske skupnosti, šteje, da so opravljene na ozemlju države, kadar naročnik ni davčni zavezanec v državi, v kateri ima stalno prebivališče ali v kateri prebiva; f) za storitve iz [točke] (e), opravljene za osebe, ki imajo stalno prebivališče ali prebivajo zunaj Evropske gospodarske skupnosti […], šteje, da so opravljene na ozemlju države, kadar se v njej uporabijo; za te storitve pa se, če jih opravijo osebe, ki imajo stalno prebivališče ali prebivajo v Italiji, za osebe, ki imajo stalno prebivališče ali prebivajo zunaj Evropske gospodarske skupnosti, šteje, da so opravljene na ozemlju države, kadar so uporabljene v Italiji ali v kateri drugi državi članici Skupnosti.“
Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 2004/9/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o inšpekcijskih pregledih in preverjanju dobre laboratorijske prakse (DLP) (UL L 50, str. 28) – Nedoločitev organov, pristojnih za inšpekcijske preglede laboratorijev in preverjanje študij, izvedenih v laboratorijih, za presojo skladnosti z dobro laboratorijsko prakso
Keywords

Summary



Keywords

1. Mednarodni sporazumi – Pridružitveni sporazum EGS-Turčija – Pridružitveni svet, ustanovljen s Pridružitvenim sporazumom EGS-Turčija – Sklep št. 1/80 – Združitev družine

(Dodatni protokol k Sporazumu o pridružitvi EGS‑Turčija, člen 59; Sklep Pridružitvenega sveta EGS-Turčija št. 1/80, člen 7, prvi odstavek)

2. Mednarodni sporazumi – Pridružitveni sporazum EGS-Turčija – Pridružitveni svet, ustanovljen s Pridružitvenim sporazumom EGS-Turčija – Sklep št. 1/80 – Združitev družine

(Sklep Pridružitvenega sveta EGS-Turčija št. 1/80, člena 7, prvi odstavek, in 14(1))

Summary

1. Člen 7, prvi odstavek, Sklepa Pridružitvenega sveta EGS-Turčija št. 1/80 je treba razlagati tako, da turški državljan, ki je kot družinski član turške delavke, ki je bila vključena na zakoniti trg dela države članice, in je zato, ker je pri njej prebival najmanj pet let, pridobil pravice iz pravnega položaja, ki se dodeli na podlagi druge alinee tega odstavka, zaradi razveze zakonske zveze, do katere je prišlo po tem, ko je te pravice pridobil, te pravice ne izgubi.

Obstoj pravic, ki jih turški državljan zakonito pridobi na podlagi člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80, namreč ni odvisen od nadaljnjega obstoja pogojev, ki so morali biti izpolnjeni za njihov nastanek, tako da lahko družinski član, ki je že pridobil pravice na podlagi tega sklepa, postopno utrdi svoj položaj v državi članici gostiteljici in se vanjo za stalno vključi, tako da živi neodvisno od osebe, zaradi katere je te pravice pridobil.

Taka razlaga člena 7, prvi odstavek, tega sklepa ni neskladna z zahtevami iz člena 59 Dodatnega protokola k Sporazumu o pridružitvi EGS Turčija, saj položaja družinskega člana turškega delavca migranta ni mogoče učinkovito primerjati s položajem družinskega člana državljana države članice, glede na občutno razliko, ki obstaja med njunima pravnima položajema.

(Glej točke 40, 45 in 46 ter točko 1 izreka.)

2. Dejstvo, da turški državljan uveljavlja pravico, ki jo je zakonito pridobil na podlagi člena 7, prvi odstavek, Sklepa Pridružitvenega sveta EGS-Turčija št. 1/80, ne pomeni zlorabe prava, čeprav je po tem, ko je pridobil to pravico zaradi svoje bivše žene, proti njej storil težko kršitev, zaradi katere je bil kazensko obsojen.

Vendar pa člen 14(1) tega sklepa ne nasprotuje temu, da bi bil proti turškemu državljanu, ki je bil kazensko obsojen, sprejet ukrep izgona, če njegovo osebno ravnanje pomeni trenutno, resnično in zadosti resno nevarnost za temeljne interese družbe. Nacionalno sodišče je pristojno, da presodi, ali je to tako. To sodišče mora poleg tega zagotoviti spoštovanje tako načela sorazmernosti kot temeljnih pravic zadevne osebe. Zlasti je ukrep izgona na podlagi člena 14(1) Sklepa št. 1/80 mogoče izreči le, če individualno ravnanje zadevne osebe pomeni konkretno tveganje za nove hude kršitve javnega reda.

(Glej točki 60 in 61 ter točko 2 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Vprašanja za predhodno odločanje – Dopustnost – Meje

(člen 234 ES)

2. Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča

(člen 234 ES)

3. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Obveznosti držav članic

(členi 10 ES, 81 ES in 82 ES)

Summary

1. Le nacionalna sodišča, pred katerimi teče sodni postopek in ki morajo prevzeti odgovornost za sodbo, ki jo izdajo, lahko glede na posebnosti zadeve presodijo o nujnosti sprejetja predhodne odločbe, da bi lahko izdala sodbo, in o upoštevnosti vprašanj, ki jih zastavijo Sodišču. Če se postavljena vprašanja nanašajo na razlago prava Unije, mora Sodišče načeloma odločiti. Zato obstaja domneva o upoštevnosti vprašanj o pravu Unije. Zavrnitev predloga nacionalnega sodišča je tako mogoča samo, če je jasno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora v postopku o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo pravnih in dejanskih elementov, ki so potrebni za to, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo uporabne odgovore.

(Glej točki 19 in 20.)

2. Če so v okviru vprašanja za predhodno odločanje vsi elementi spora, o katerem odloča predložitveno sodišče, omejeni na eno samo državo članico, bi lahko ta odgovor kljub temu koristil predložitvenemu sodišču, zlasti če bi nacionalno pravo določalo, da državljan zadevne države članice uživa enake pravice kot državljan iz druge države članice na podlagi prava Unije v enakem položaju.

Primer, na katerega se sklicuje v prejšnji točki, se nanaša na pravice, ki bi jih državljan druge države članice lahko imel na podlagi prava Unije, če bi bil v enakem položaju kot tožeča stranka v postopku v glavni stvari, ki upravlja lekarno na posebnem občinskem območju in zoper katero je pristojni nacionalni organ na podlagi nacionalne ureditve sprejel odločbo glede prošnje, s katero se nikakor ne izpodbija v tej ureditvi določen splošni sistem ureditve obratovalnih časov in dopustov za lekarne, ampak se želi le kot izjemo od tega splošnega sistema pridobiti dovoljenje, da bi se odpovedalo vsakršnemu zaprtju.

Glede na posebne okoliščine v postopku v glavni stvari je tako očitno, da razlaga člena 49 ES, ki jo glede na odločbo predlaga predložitveno sodišče, ni upoštevna za rešitev spora o glavni stvari.

(Glej točke od 23 do 25.)

3. Določbe prava Unije na področju konkurence, zlasti členi od 81 ES do 86 ES, očitno niso uporabne za nacionalno ureditev, ki se nanaša na morebitno odobritev izjeme glede obratovalnega časa lekarne, ki je na posebnem občinskem območju. Taka ureditev kot taka, ali če se uporabi, ne more prizadeti trgovine med državami članicami v smislu členov 81 ES in 82 ES.

(Glej točki 29 in 32.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Vračilo davka davčnim zavezancem, ki nimajo sedeža na ozemlju Unije

(direktivi Sveta 86/560, člen 2(1), in 2006/112, členi 169(c), 170 in 171)

Summary

Država članica, ki za zavarovalne in finančne transakcije, navedene v členu 169(c) Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, ki jih opravijo davčni zavezanci, ki nimajo stalnega prebivališča ali sedeža na ozemlju Unije, zavrne vračilo vstopnega davka, ne krši obveznosti iz členov od 169 do 171 Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost in člena 2(1) Trinajste direktive 86/560 o usklajevanju zakonodaje držav članic glede prometnih davkov.

Določbe Trinajste direktive, zlasti njen člen 2(1), ki ne napotuje na transakcije, navedene v členu 169(c) Direktive 2006/112, je namreč treba šteti za lex specialis glede na člena 170 in 171 Direktive 2006/112, tako da pravica do vračila, navedena na splošno v njenem členu 170, ne more prevladati nad jasnim in natančnim besedilom člena 2(1) Trinajste direktive.

Tudi če se predpostavlja, da je neobstoj napotitve na člen 169(c) Direktive 2006/112 napaka zakonodajalca Unije, Sodišče ne more podati razlage z namenom poprave zgoraj navedenega člena 2(1). Poleg tega državi članici, katere ureditev je v skladu z jasnim in natančnim besedilom tega člena 2(1), ni mogoče očitati, da ni izpolnila obveznosti iz te določbe, ker naj ne bi podala razlage za popravo te določbe, da bi se uskladila s splošno logiko skupnega sistema davka na dodano vrednost in popravila napako zakonodajalca Skupnosti. V zvezi s tem načelo pravne varnosti zahteva zlasti, da ureditev Unije omogoči osebam, na katere se nanaša, da se natančno seznanijo z obsegom obveznosti, ki jim jih nalaga. Upravičenci se morajo namreč jasno seznaniti s svojimi pravicami in obveznostmi ter ukrepati v skladu z njimi. To načelo je pomembno tudi v okviru prenosa direktive z davčnega področja. Ne glede na jasno in natančno besedilo zgoraj navedenega člena 2(1) namreč ni mogoče podati razlage z namenom poprave te določbe in s tem razširiti zadevne obveznosti držav članic.

(Glej točke 35, 46 in od 48 do 51.)
Keywords

Summary



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Dokaz neizpolnitve – Dokazno breme Komisije

(člen 226 ES)

Summary

Komisija mora v postopku zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES dokazati obstoj zatrjevane neizpolnitve obveznosti. Sodišču mora predložiti vse dokaze, ki jih potrebuje za preizkus, ali je ta neizpolnitev podana, pri čemer se ne more sklicevati na nikakršno domnevo.

Ker želi torej Komisija dokazati, da nacionalna zakonodaja povzroča višjo obdavčitev obresti, izplačanih subjektom nerezidentom, in se zato sklicuje na primer, podkrepljen s številkami, mora dokazati, da številke, na katerih temelji njen izračun, ustrezajo gospodarski resničnosti, saj nacionalna vlada po eni strani izpodbija ta izračun, ki ga je Komisija sama opredelila kot „teoretičen“, ker domneva, na kateri temelji, ni nikakor povezana z resničnostjo, po drugi strani pa ta vlada predlaga izračun, ki temelji na drugi stopnji dobička in ki vodi k rešitvi, pri kateri so subjekti rezidenti bolj obdavčeni. Komisija lahko tako med drugim predloži statistične podatke ali podatke v zvezi s stopnjo obresti za bančna posojila in pogoji refinanciranja, da dokaže verjetnost svojih izračunov. Ker Komisija niti med pisnim postopkom, niti na obravnavi, niti na izrecno zahtevo Sodišča ni predložila najmanjšega dokaza za to, da številke, ki jih je navedla v podporo svoji tezi, dejansko ustrezajo resničnosti in da s številkami podkrepljen primer, ki ga je predložila, ni samo šolska domneva, ni dokazala očitane neizpolnitve obveznosti.

(Glej točke 26, 27 in od 29 do 31.)
Keywords

Summary



Keywords

Približevanje zakonodaj – Sektor za telekomunikacije – Elektronska komunikacijska omrežja in storitve – Regulativni okvir – Direktiva 2002/21 – Univerzalna storitev in pravice uporabnikov – Direktiva 2002/22 – Nepoštene poslovne prakse podjetij v razmerju do potrošnikov – Direktiva 2005/29

(direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2002/21, 2002/22 in 2005/29)

Summary

Direktivo 2002/21 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve in Direktivo 2002/22 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki prepoveduje, da bi se sklenitev pogodbe o zagotavljanju storitev pogojevala s tem, da končni uporabnik sklene tudi pogodbo o zagotavljanju drugih storitev. Direktivo 2005/29 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu pa je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki razen nekaterih izjem in brez upoštevanja posebnih okoliščin posameznega primera prepoveduje vsako vezano ponudbo prodajalca potrošniku.

(Glej točko 33 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Okolje – Preprečevanje in sanacija okoljske škode – Okoljska odgovornost – Direktiva 2004/35 – Sanacijski ukrepi

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/35, člena 7 in 11(4) ter Priloga II, točka 1.3.1)

2. Okolje – Preprečevanje in sanacija okoljske škode – Okoljska odgovornost – Direktiva 2004/35 – Sanacijski ukrepi

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/35)

Summary

1. Člena 7 in 11(4) Direktive 2004/35/ES o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode v povezavi s Prilogo II k tej direktivi je treba razlagati tako, da je pristojni organ pooblaščen, da bistveno spremeni ukrepe sanacije okoljske škode, ki so bili v sodelovanju z zadevnimi izvajalci določeni v kontradiktornem postopku in ki so že bili izvedeni ali so se že začeli izvajati. Vendar da bi ta organ sprejel tako odločbo:

– mora izvajalcem, ki so jim taki ukrepi naloženi, dati možnost izjave, razen kadar je zaradi nujnosti okoljskega položaja potrebno takojšnje ukrepanje pristojnega organa;

– mora tudi povabiti zlasti osebe z zemljišč, na katerih je treba opraviti sanacijske ukrepe, da predložijo pripombe, ki jih bo upošteval, in

– mora upoštevati načela iz točke 1.3.1 Priloge II k Direktivi 2004/35 in v odločbi navesti razloge za svojo izbiro in, če je treba, razloge, ki utemeljujejo, zakaj podroben preizkus v zvezi z navedenimi načeli ni bil opravljen oziroma ga ni bilo mogoče opraviti, na primer zaradi nujnosti okoljskega položaja.

(Glej točko 67 in točko 1 izreka.)

2. Direktiva 2004/35 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki pristojnemu organu dopušča, da določi, da je pravica izvajalcev – ki jih zadevajo ukrepi sanacije okolja – do uporabe svojih zemljišč odvisna od tega, ali opravijo dela, ki jih ti ukrepi zahtevajo, tudi če ti ukrepi ne zadevajo navedenih zemljišč, ker so že bila predmet prejšnjih sanacijskih ukrepov oziroma niso bila nikoli onesnažena. Vendar mora biti tak ukrep utemeljen s ciljem preprečitve poslabšanja okoljskega položaja tam, kjer se navedeni ukrepi izvajajo, ali ob uporabi previdnostnega načela s ciljem preprečitve nastanka ali ponovnega nastanka druge okoljske škode na navedenih zemljiščih izvajalcev, ki mejijo na celotno morsko obalo, ki je predmet navedenih sanacijskih ukrepov.

(Glej točko 92 in točko 2 izreka.)