Zadeva C‑115/14

RegioPost GmbH & Co. KG

proti

Stadt Landau in der Pfalz

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Koblenz)

„Predhodno odločanje — Člen 56 PDEU — Svoboda opravljanja storitev — Omejitve — Direktiva 96/71/ES — Člen 3(1) — Direktiva 2004/18/ES — Člen 26 — Javna naročila — Poštne storitve — Predpisi regionalne enote države članice, v skladu s katerimi se morajo ponudniki in njihovi podizvajalci zavezati, da bodo delavcem, ki bodo izvajali storitve, ki so predmet javnega naročila, izplačevali minimalno plačo“

Povzetek – Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 17. novembra 2015

(direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 96/71, člen 3(1), prvi pododstavek, (c) in 2004/18, kakor je bila spremenjena z Uredbo 1251/2011, člen 26)

(člen 56 PDEU; direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 96/71, člen 3(1), prvi pododstavek, (c) in 2004/18, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1251/2011, člen 26)

To, da je nacionalno sodišče vprašanje za predhodno odločanje formalno oblikovalo tako, da se je sklicevalo na nekatere določbe prava Unije, ni ovira za to, da Sodišče nacionalnemu sodišču ne bi predložilo vse elemente razlage, ki bi lahko bili koristni pri sojenju o zadevi, o kateri odloča, ne glede na to, ali jih je nacionalno sodišče v vprašanjih navedlo. Glede tega mora Sodišče iz vseh dejstev in dokazov, ki jih je predložilo nacionalno sodišče, zlasti iz obrazložitve predložitvene odločbe, zbrati elemente prava Unije, ki jih je treba razložiti, upoštevajoč predmet spora. Kar zadeva vprašanje razlage, ki se nanaša na eno od določb Direktive 2004/18 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev, je takšno vprašanje dopustno, kljub temu, da je zastavljeno v okviru spora, ki je z vseh vidikov omejen na eno državo članico, ker vrednost zadevnega javnega naročila očitno presega upoštevni prag za uporabo Direktive 2004/18 in ker ima to naročilo čezmejni interes. (Glej točke 46, 49 in 51.)

Člen 26 Direktive 2004/18 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1251/2011 je treba razlagati tako, da ne nasprotuje predpisom regionalne enote države članice, ki ponudnikom in njihovim podizvajalcem nalagajo, naj se s pisno izjavo, ki mora biti priložena k ponudbi, zavežejo, da bodo delavcem, ki bodo izvajali storitve, ki so predmet javnega naročila, izplačevali minimalno plačo, določeno s temi predpisi. Člen 26 Direktive 2004/18 v povezavi z Direktivo 96/71 o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev, namreč državi članici gostiteljici omogoča, da v okviru oddaje javnega naročila določi kogentno pravilo glede minimalne zaščite iz člena 3(1), prvi pododstavek, točka (c), te direktive, ki nalaga, naj podjetja s sedežem v drugih državah članicah spoštujejo minimalno urno postavko v korist delavcev, ki so bili za izvajanje tega javnega naročila napoteni na ozemlje države članice gostiteljice. Toda, to pravilo je del stopnje zaščite, ki mora biti zagotovljena navedenim delavcem. (Glej točki 66, 77 ter točko 1 izreka.)

Naložitev minimalnega plačila na podlagi nacionalnega predpisa ponudnikom in njihovim morebitnim podizvajalcem, ki imajo sedež v drugi državi članici, kot je ta, iz katere je naročnik, kjer so minimalne urne postavke nižje, pomeni dodatne ekonomske stroške, ki lahko prepovejo, ovirajo ali zmanjšajo privlačnost izvajanja njihovih storitev v državi gostiteljici. Zato lahko tak ukrep pomeni omejitev v smislu člena 56 PDEU. Toda, tak ukrep je načeloma mogoče upravičiti s ciljem varstva delavcev. Enako velja tudi za minimalno urno postavko, ki je določena z zakonom, ki se kot kogentno pravilo glede minimalne zaščite načeloma splošno uporablja za oddajo vseh javnih naročil v zadevni državi, ne glede na zadevni sektor, in ki zagotavlja minimalno socialno varstvo, saj noben drug nacionalni predpis v zadevnem sektorju ne določa nižje minimalne plače. (Glej točke 69, 70, 75 in 76.)