SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

JÁNA MAZÁKA,

predstavljeni 23. oktobra 2008 ( 1 )

Zadeva C-241/07

JK Otsa Talu OÜ

proti

Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)

„EKUJS — Uredba (ES) št. 1257/1999 — Podpora Skupnosti za razvoj podeželja — Podpora za kmetijskookoljske metode proizvodnje“

1. V obravnavani zadevi Riigikohus (vrhovno sodišče, Estonija) predlaga Sodišču, naj v postopku za predhodno odločanje presoja o vprašanjih glede razlage Uredbe Sveta (ES) št. 1257/1999 (imenovana tudi „Uredba o razvoju podeželja“) ( 2 ). Predložitveno sodišče se je z vprašanji, predloženimi s predlogom za sprejetje predhodne odločbe, srečalo v postopku, ki poteka pred njim, in sicer glede spora med družbo AS Agrofarm (v nadaljevanju: Agrofarm), katere pravna naslednica je družba JK Otsa Talu OÜ (v nadaljevanju: Otsa Talu), in „uradom za kmetijski register in informacije“ ( 3 ) glede zavrnitve, da se ji odobri kmetijskookoljska podpora Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS).

I – Pravni okvir

A – Pravo Skupnosti

2. Uredba št. 1257/1999 določa okvir za podporo Skupnosti za trajnostni razvoj podeželja.

3. Člen 22 Uredbe št. 1257/1999 ( 4 ) določa: „Podpora za metode kmetijske proizvodnje, namenjene varstvu okolja, ohranjanju življenjskega prostora na podeželju (kmetijskega okolja) ali izboljševanju dobrega počutja živali, prispeva k uresničevanju ciljev politike Skupnosti na področju kmetijstva, okolja in dobrega počutja domačih živali. Taka podpora spodbuja: (a) načine rabe kmetijskih zemljišč, ki so združljivi z varstvom in izboljševanjem okolja, krajine in njenih značilnosti, naravnih virov, tal in genske raznovrstnosti, (b) okolju prijazno ekstenzivnost kmetovanja in nizko intenzivne pašne sisteme, (c) ohranjanje ogroženih obdelovalnih okolij, ki so velika naravna vrednota, (d) ohranjanje krajine in zgodovinskih posebnosti na kmetijskih zemljiščih, (e) uporaba okoljskega planiranja v kmetijski praksi, (f) izboljševanje dobrega počutja živali.“

4. V členu 23 Uredbe št. 1257/1999 je navedeno: „1. Podpora se odobri kmetom, ki prevzamejo kmetijske okoljske zaveze ali zaveze dobrega počutja živali, za najmanj pet let. Po potrebi se za posebne vrste zavez glede na njihove okoljske učinke ali dobro počutje živali določi daljše obdobje. 2. Kmetijske okoljske zaveze in zaveze dobrega počutja živali so več kakor zgolj izvajanje običajne dobre kmetijske prakse, vključno z dobro živinorejsko prakso. Nanašajo se na storitve, ki jih drugi ukrepi podpore, kakršni so tržna podpora ali kompenzacijska nadomestila, ne predvidevajo.“

5. Člen 24(1) Uredbe št. 1257/1999 določa: „Podpora za kmetijske okoljske zaveze in zaveze dobrega počutja živali se dodeljuje letno in se izračuna na podlagi [poudarek dodan]: (a) izpada dohodka, (b) dodatnih stroškov, ki izhajajo iz prevzete zaveze, in (c) potrebe, da se zagotovi finančna spodbuda. Stroški, povezani z naložbami, se ne upoštevajo pri izračunavanju ravni letne podpore. Pri izračunu ravni letne podpore se smejo upoštevati stroški naložb, ki so potrebni za izpolnitev zavez in ne prinašajo dobička.“

6. V členu 37(1), (2) in (4) Uredbe št. 1257/1999 je določeno: „1. Podpora za razvoj podeželja se odobri le za ukrepe, ki so skladni s pravom Skupnosti. 2. Taki ukrepi morajo biti skladni z drugimi politikami Skupnosti in z ukrepi, ki se izvajajo na podlagi teh politik. Zlasti velja, da noben ukrep, ki je zajet v področje uporabe te uredbe, ne pride v poštev za odobritev podpore v okviru drugih shem podpor Skupnosti, če je nezdružljiv s katerim koli posebnim pogojem, določenim v tej uredbi. […] 4. Države članice lahko predpišejo nadaljnje ali bolj restriktivne pogoje za dodelitev podpore Skupnosti za razvoj podeželja, če so taki pogoji skladni s cilji in zahtevami, določenimi v tej uredbi.“

7. V členu 39 Uredbe št. 1257/1999 je navedeno: „1. Države članice sprejmejo vse potrebne korake, da zagotovijo združljivost in skladnost ukrepov za podporo za razvoj podeželja v skladu z določbami iz tega poglavja. 2. Načrti za razvoj podeželja, ki jih predložijo države članice, vsebujejo oceno združljivosti in skladnosti predvidenih ukrepov za podporo ter navedbo ukrepov, ki so sprejeti za zagotavljanje združljivosti in skladnosti. 3. Ukrepi podpore se po potrebi naknadno revidirajo, da se zagotovita združljivost in skladnost.“

B – Nacionalno pravo

8. „ELÜPS“ ( 5 ) (zakon o izvedbi skupne kmetijske politike Evropske unije) je bil sprejet 24. marca 2004 in je delno začel veljati , delno pa . ( 6 ) Upoštevne določbe tega zakona so: „Člen 42. Pravila, ki urejajo dodelitev podpore za razvoj podeželja v skladu s skupno kmetijsko politiko […] 2. Minister za kmetijstvo določi, katere vrste podpore za razvoj podeželja se dodelijo v vsakem proračunskem letu in katere vrste dejavnosti se podprejo v vsakem proračunskem letu, ter določi prerazporeditev virov sredstev, predvidenih za podporo za razvoj podeželja. 3. Pravica zahtevati ali prejeti podporo za razvoj podeželja ne nastane, če dodelitev podpore ali podpora dejavnosti v zadevnem proračunskem letu na podlagi odstavka 2 tega člena ni predvidena. Člen 43. Pogoji za pridobitev podpore za razvoj podeželja 1. Za podporo za razvoj podeželja je upravičen zaprositi vsak, ki izpolnjuje pogoje, določene s tem zakonom in programom, navedenim v členu 42(1) tega zakona. 2. Minister za kmetijstvo lahko določi podrobnejše pogoje za pridobitev podpore za razvoj podeželja glede prosilca in načrtovane dejavnosti ter seznam območij, za katera se odobri podpora za razvoj podeželja. Ti pogoji se lahko za vsako vrsto podpore določijo različno. […] Člen 44. Prošnje za podporo za razvoj podeželja in njihova obravnava […] 2. Minister za kmetijstvo določi natančna pravila za vložitev prošnje za podporo za razvoj podeželja in njeno obravnavo, obliko prošnje, razloge za zmanjšanje podpore in različne tarife za vsako vrsto podpore ter razloge za zavrnitev prošnje. Pravila za vložitev prošnje za podporo in njeno obravnavo se lahko za vsako vrsto podpore določijo različno.“

9. „Podrobni pogoji za pridobitev kmetijskookoljske podpore in podrobna pravila za vložitev prošnje za podporo, obravnavo prošenj in izplačilo podpore“ ( 7 ), ki jih je 20. aprila 2004 z uredbo št. 51 sprejel minister za kmetijstvo, v različici, ki je veljala do , določajo: „Člen 3. Pogoji za pridobitev podpore 1. Za podporo za dejavnosti, naštete v členu 2, lahko zaprosi vsaka fizična in pravna oseba, civilnopravna družba ali drugo združenje oseb, ki nima statusa pravne osebe (v nadaljevanju: prosilec), ki opravlja kmetijsko dejavnosti in je dejavno na območjih, naštetih v točki 9.2. poglavja 9 načrta za razvoj podeželja, ter izpolnjuje pogoje, določene v točki 9.2. poglavja 9 načrta za razvoj podeželja, in: […] 3. se zaveže, da bo izpolnjevalo obveznosti, naštete v točkah 1 in 2, ter pogoje za pridobitev kmetijskookoljske podpore v petletnem obdobju od dneva, določenega v prošnji za podporo.“

10. S spremembo, ki je začela veljati 1. maja 2005 in se je uporabljala ob vložitvi zadevne prošnje za podporo, to je (v nadaljevanju: sporni ukrep), je bil zgoraj navedenemu dodan ta dopolnilni pogoj: „Člen 82. Izvedbene določbe […] 7. Prosilec lahko v letu 2005 vloži prošnjo za podporo za okolju prijazno proizvodno dejavnost, če je bilo v letu 2004 odločeno, da se mu dodeli podpora za okolju prijazno proizvodno dejavnost, in se je zavezal, kot je določeno v členu 3(1)(3). “

11. Načrt za razvoj podeželja v Estoniji od leta 2004 do leta 2006, ki ga je odobrila Komisija Evropskih skupnosti (v nadaljevanju: Komisija) ter sta ga sprejela vlada Republike Estonije in ministrstvo za kmetijstvo, določa: „12.6.2 Kmetijskookoljska podpora Presoja prošenj se opravi in odločitev se sprejme v skladu z merili za pridobitev podpore in s finančnimi sredstvi, ki so v zadevnem letu zagotovljena za posamezen ukrep. Če je potrebno, se določi vrstni red prošenj. Če proračunska sredstva ne zadostujejo, da se ugodi vsem prošnjam, ki izpolnjujejo pogoje, lahko minister za kmetijstvo določi postopek za znižanje kmetijskookoljske podpore, v skladu s katerim se podpora ali skupni znesek podpore sorazmerno zmanjša za vse prosilce, ki izpolnjujejo pogoje za izplačilo kmetijskookoljske podpore, glede na območje kmetijskega zemljišča, na katero se nanaša prošnja, ali dejavnosti, za katere se podpora prosi, oziroma na drugi podlagi.“

II – Dejansko stanje in postopek ter predložena vprašanja

12. Družba Agrofarm je 26. maja 2005 pri uradu vložila prošnjo za izplačilo na površino. V letu 2004 je že opravila vse nujne priprave za okolju prijazno proizvodnjo, da bi pridobila kmetijskookoljsko podporo. ( 8 )

13. Prošnja družbe Agrofarm je bila z odločbo direktorja urada št. 1-3.13-4/74 z dne 19. decembra 2005 zavrnjena, ker zahtevana podpora ni bila na voljo za območje, za katero ni veljala zaveza za okolju prijazno proizvodnjo.

14. Družba Agrofarm je 1. februarja 2006 pri upravnem sodišču v kraju Tartu (Tartu Halduskohus) vložila tožbo za razveljavitev točke 17 odločbe direktorja urada in zahtevala, naj sodišče uradu naloži plačilo zadevne podpore. S sodbo z dne je sodišče tožbo zavrnilo in v bistvu odločilo, da dodatek k uredbi št. 51 ne omejuje prosilčevih pravic.

15. Družba Otsa Talu je kot pravni naslednik družbe Agrofarm ( 9 ) pri okrožnem sodišču v kraju Tartu (Tartu Ringkonnakohus) vložila pritožbo, v kateri je zatrjevala, da Uredba št. 1257/1999 ne daje pooblastila, da se v zvezi s prosilci sprejmejo neenaki predpisi. Odločitev ministra za kmetijstvo, da manj kot mesec pred rokom za vložitev prošnje za podporo za leto 2005 spremeni uredbo št. 51, naj ne bi bila v skladu z varovanjem zaupanja v pravo in načelom pravne države. Sodišče je pritožbo družbe Otsa Talu zavrnilo s sodbo z dne 7. septembra 2007, v kateri je v bistvu ugotovilo, da sprememba uredbe ministra za kmetijstvo ni bila v nasprotju s pravom Skupnosti.

16. Družba Otsa Talu je nato pri predložitvenem sodišču vložila revizijo. Navedla je, da izpodbijana sprememba uredbe št. 51 kot nacionalnega predpisa, s katerim se izvaja pravo Skupnosti, ni skladna s pravom Skupnosti, zlasti s členom 24(1) Uredbe št. 1257/1999, v skladu s katerim se kmetijska okoljska podpora podeljuje letno. Poleg tega je navedla, da je člen 82(7) uredbe št. 51 v nasprotju s točko 12.6.2 načrta za razvoj podeželja, v skladu s katero se pri pomanjkanju proračunskih sredstev celotna podpora, ki je na voljo vsem prosilcem, ki izpolnjujejo pogoje, sorazmerno zniža.

17. Urad je pred predložitvenim sodiščem v bistvu navajal, da sporne kmetijskookoljske podpore po njeni naravi ni mogoče obravnavati kot socialne podpore, ki se mora deliti na splošno. Predmet obravnavane zadeve je podpora, za katero pogoji za odobritev izhajajo iz potreb in prioritet državne kmetijske politike, država pa ima tudi pravico, da te pogoje spreminja.

18. Po mnenju predložitvenega sodišča je v obravnavani zadevi bistveno, da se ugotovi, ali je zakonito, da se pogoji za prošnjo za kmetijskookoljsko podporo, ki se izplača za okolju prijazno proizvodnjo, med trajanjem podpore spremenijo tako, da se v primerjavi s prej veljavnimi pogoji omeji krog oseb, ki izpolnjujejo pogoje.

19. Po mnenju predložitvenega sodišča je v skladu s ciljem kmetijskookoljske podpore za okolju prijazno proizvodnjo, ki jo ureja Uredba št. 1257/1999, da se v vsakem proračunskem letu na podlagi ustreznega programa podeli podpora tudi novim prosilcem, ki so se pripravljeni zavezati k okolju prijazni proizvodnji in zaradi tega svojo proizvodnjo organizirajo skladno z zakonskimi pogoji. Ta razlaga bi bila tudi v skladu z načelom enakega obravnavanja in s ciljem, da se zagotovi boljše varovanje okolja.

20. Zato se predložitveno sodišče sprašuje, ali so dopolnilni pogoji za prosilce, ki so bili uvedeni s členom 82(7) uredbe št. 51, v skladu s cilji prava Skupnosti, zlasti pojmom kmetijskookoljske podpore, ki jo ureja Uredba št. 1257/1999.

21. Predložitveno sodišče poleg tega ugotavlja, da estonski načrt za razvoj podeželja, če ni več na razpolago dovolj proračunskih sredstev, predvideva sorazmerno znižanje podpore za vse prosilce, ki so prvotno izpolnjevali pogoje za kmetijskookoljsko podporo.

22. Predložitveno sodišče meni, da zoženje kroga prejemnikov ni sorazmeren ukrep za rešitev problema nezadostnih proračunskih sredstev in da bi se morala namesto tega podpora znižati sorazmerno za vse prosilce, ki so prvotno izpolnjevali pogoje za kmetijskookoljsko podporo, kot je bilo predvideno v načrtu za razvoj podeželja, ki ga je potrdila Komisija.

23. Glede na zgoraj navedeno je predložitveno sodišče prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali v skladu s členi od 22 do 24 [Uredbe št. 1257/1999] ciljem podpore za kmetijsko okolje ustreza: (a) če se stalno zagotavlja podpora le tistim prosilcem, v korist katerih je bila v okviru ustreznega programa že v preteklem proračunskem letu izdana odločba o dodelitvi kmetijskookoljske podpore in ki imajo zavezo v zvezi s kmetijskim okoljem, ali (b) tudi če se v vsakem proračunskem letu podpre nove prosilce, ki so pripravljeni zavezati se k okolju prijazni proizvodnji in na podlagi tega usmerjajo svojo proizvodnjo skladno s pogoji? 2. Če odgovor na prvo vprašanje ustreza možnosti b, ali torej člen 24(1) v povezavi s členom 37(4) in členom 39 [Uredbe št. 1257/1999] državi članici, če se v okviru programa izkaže, da za dodelitev prve podpore ni več dovolj proračunskih sredstev, omogoča: (a) da spremeni prvotne predpise in pogoje glede prošnje in odobritve kmetijskookoljske podpore ter določi, da se lahko za pomoč zaprosi le, če je bila v preteklem proračunskem letu v korist prosilca izdana odločba o dodelitvi podpore in ima zato veljavno zavezo v zvezi z okolju prijazno proizvodnjo, ali (b) da zmanjša podporo za vse prosilce, ki izpolnjujejo pogoje za kmetijskookoljsko podporo, v enakem razmerju?“

24. Estonska, grška in poljska vlada ter Komisija so predložile pisna stališča. Družba Otsa Talu in prej navedene stranke, razen poljske vlade, so med obravnavo 10. aprila 2008 podale ustna stališča.

III – Presoja

A – Glavne trditve strank

25. Estonska vlada pojasnjuje okoliščine nastanka besedila načrta za razvoj podeželja in tudi tiste glede sprememb uredbe št. 51. Navaja, da je poročilo o nadaljnjem spremljanju načrta pokazalo, da je bilo v letu 2004 dvakrat več prošenj, kot jih je bilo predvidenih v načrtu za razvoj podeželja. Zato so bili količinski cilji za zaveze, ki so bili na začetku v načrtu za razvoj podeželja določeni za leto 2006, izpolnjeni že v letu 2004. Ker se minister za kmetijstvo ni odločil za zmanjšanje kmetijskookoljske podpore v letu 2004, proračunska sredstva, predvidena za financiranje te podpore, niso zadostovala, da bi se v letih 2005 in 2006 ugodilo novim prošnjam.

26. V teh okoliščinah je bila maja 2005 sprejeta prva sprememba uredbe št. 51, ki je omejila krog prejemnikov podpore. Julija 2005 pa je bila sprejeta druga sprememba te uredbe, ki je krog prosilcev, ki izpolnjujejo pogoje za podporo, razširila na osebe, ki imajo vsaj eno polje v kmetijskem območju, ki je v celoti na območju NATURA 2000.

27. Estonska vlada še navaja, da je omejitev prejemnikov podpore, ki jo predvideva spremenjena uredba št. 51, v skladu s cilji Uredbe št. 1257/1999 (kot je navedeno v njeni 31. uvodni izjavi) in tudi z načelom enakega obravnavanja.

28. Estonska vlada glede na zgornja razmišljanja predlaga, naj se na predložena vprašanja odgovori naslednje. Če se količinski cilji načrta za razvoj podeželja izpolnijo in če se izkaže, da v okviru tega programa ni več zadostnih proračunskih sredstev, da se podpora odobri, prvič, člen 24(1) Uredbe št. 1257/1999, v povezavi s členoma 37(4) in 39 iste uredbe, omogoča, da države članice spremenijo predpise za uporabo in odobritev kmetijskookoljske podpore ter uvedejo pogoje, ki omejujejo krog prejemnikov podpore. Ti pogoji lahko v enem upoštevnem obdobju ali več teh nove prejemnike odvrnejo od tega, da vložijo prošnjo za podporo.

29. Grška vlada poudarja, da je zakonodajalec Skupnosti priznal potrebo po prožnosti ne le med načrtovanjem, ampak tudi med izvajanjem programov podpore razvoju podeželja. Navaja, da se merila, ki opredeljujejo prejemnike, lahko naknadno spremenijo, če posledica teh sprememb ni diskriminacija ali neutemeljeno omejevanje.

30. Zato grška vlada predlaga, naj se na prvo vprašanje odgovori: na podlagi določb Uredbe št. 1257/1999 je dovoljena dodelitev letne podpore le tistim prejemnikom, ki že sodelujejo v programu. Vsakoletna vključitev novih prejemnikov v program je tako dopustna, ne pa obvezna.

31. Glede drugega vprašanja pa grška vlada navaja, da lahko država članica, če med izvajanjem programa ugotovi, da proračunska sredstva ne zadostujejo, v skladu z Uredbo št. 1257/1999 spremeni nacionalne določbe, da bi izpolnila obveznosti, ki jih je že prevzela, in ne ugodi novim prošnjam za kmetijskookoljsko podporo.

32. Poljska vlada meni, da se lahko cilje Uredbe št. 1257/1999 glede kmetijskookoljske podpore in tudi drugih oblik podpore doseže načeloma le, če se podpora dodeli vsem prosilcem, ki izpolnjujejo pogoje. Sicer bi države članice lahko povsem po svoji presoji omejile dodelitev take podpore v posameznem proračunskem obdobju.

33. Zato poljska vlada predlaga, da bi se moral odgovor na prvo vprašanje glasiti, da je v skladu s ciljem kmetijskookoljske podpore, ki jo urejajo členi od 22 do 24 Uredbe št. 1257/1999, da se podpora vsako leto dodeli tudi novim prejemnikom, ki so se zavezali k okolju prijazni proizvodnji in zato svojo proizvodnjo organizirajo tako, da je v skladu z zahtevanimi pogoji.

34. Glede drugega vprašanja poljska vlada meni, da zavrnitev dodelitve podpore novim prosilcem, če ni dovolj proračunskih sredstev, omogoča izpolnitev ciljev kmetijskookoljske podpore in ni kršitev prava Skupnosti ali nacionalnega prava.

35. Zato predlaga, naj se na drugo vprašanje odgovori. Če postane v okviru programa očitno, da za prvo dodelitev podpore ni več zadostnih proračunskih sredstev, člen 24(1) Uredbe št. 1257/1999, v povezavi s členoma 37(4) in 39 iste uredbe, državi članici omogoča, da določi, da se lahko za pomoč zaprosi le, če je bila v preteklem proračunskem letu v korist prosilca izdana odločba o dodelitvi podpore in ima zato veljavno zavezo v zvezi z okolju prijazno proizvodnjo.

36. Nazadnje, Komisija navaja, da Uredba št. 1257/1999 ne opredeljuje, kako naj se izračunajo letna plačila podpore. Zato meni, da lahko države članice izberejo med določitvijo letnih zneskov izplačil na začetku petletnega obdobja na eni strani ter vsakoletnim spreminjanjem te vsote glede na razpoložljiva proračunska sredstva in število prejemnikov v programu na drugi strani.

37. Komisija navaja, da sta obe možnosti v skladu z Uredbo št. 1257/1999 in obe zagotavljata spodbude kmetom.

38. Na podlagi zgoraj navedenega Komisija predlaga, naj se odgovor na vprašanja glasi tako, da je pogoj, da se kmetijska okoljska podpora, navedena v členih 22, 23 in 24 Uredbe št. 1257/1999, lahko podeli le prosilcem, za katere je bila v okviru programa že v prejšnjem proračunskem letu sprejeta odločitev o dodelitvi podpore, skladen z navedeno uredbo.

B – Dopustnost

39. Kot kaže, si estonska vlada prizadeva vzbuditi pomisleke glede dopustnosti predloženih vprašanj. Meni, da domneve, na katerih temeljijo vprašanja predložitvenega sodišča, ob upoštevanju sprememb uredbe št. 51 ( 10 ) niso pravilne. Zato po mnenju te vlade vprašanja, ki jih je predložilo nacionalno sodišče, ne izražajo v celoti nacionalnih ukrepov, veljavnih v letu 2005, in so torej teoretična. Nobena druga stranka v postopku v predlogih ni postavila tega ugovora ali zavzela stališča glede tega.

40. Sodišče je v sodbi v zadevi Unión General de Trabajadores de La Rioja ( 11 ) ugotovilo, da „[i]z besedila in strukture člena 234 ES izhaja, da postopek predhodnega odločanja predvideva, da pred nacionalnimi sodišči dejansko poteka spor, v okviru katerega se od teh sodišč zahteva, naj izdajo odločbo, v kateri bo mogoče upoštevati sodbo, ki jo Sodišče izda na podlagi predloga za sprejetje predhodne odločbe“.

41. V sodbi v zadevi Ritter-Coulais ( 12 ) je Sodišče navedlo, da „iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je postopek, ki ga določa člen 234 ES, sredstvo za sodelovanje med Sodiščem in nacionalnimi sodišči […] V okviru tega sodelovanja je nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in edino neposredno pozna dejstva iz spora o glavni stvari ter bo moralo prevzeti odgovornost za kasnejšo sodno odločitev, glede na posebnosti zadeve v boljšem položaju, da presodi potrebnost predhodne odločbe, ki mu bo omogočila izreči sodbo, in upoštevnost vprašanj, ki jih je predložilo Sodišču […] Kljub temu je res, da mora Sodišče, če je potrebno, preučiti pogoje, pod katerimi mu je bilo predloženo vprašanje nacionalnega sodišča, da bi preverilo svojo pristojnost in predvsem ugotovilo, ali ima zahtevana razlaga prava Skupnosti zvezo z resničnostjo in s predmetom spora o glavni stvari, tako da Sodišču ni treba sprejemati svetovalnih mnenj glede splošnih ali hipotetičnih vprašanj. Če se zdi, da vprašanje očitno ni upoštevno za rešitev tega spora, mora Sodišče ugotoviti, da o njem ni treba odločati.“

42. V obravnavani zadevi je očitno, da pred predložitvenim sodiščem potekajo postopki, za rešitev katerih to sodišče potrebuje odgovor Sodišča. Iz spisa, predloženega Sodišču, pa ni razvidno, da bi bil predlog za sprejetje predhodne odločbe teoretičen ali hipotetičen. Na podlagi zgoraj navedenega sklepam, da so predložena vprašanja dopustna.

C – Utemeljenost

43. Riigikohus z vprašanjema, ki se morata obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je v skladu z Uredbo št. 1257/1999, če država članica zaradi nezadostnih proračunskih sredstev omeji krog prosilcev za kmetijskookoljsko pomoč na kmete, ki jim je bila v preteklem proračunskem letu že izdana odločba o dodelitvi podpore.

44. Komisija se pravilno sklicuje na sodno prakso Sodišča, v skladu s katero Komisija sicer odobri razvojne programe držav članic, potem ko se prepriča o njihovi skladnosti z Uredbo št. 1257/1999 ter ugotovi naravo ukrepov, primernih za sofinanciranje, in celoten znesek stroškov za njihovo financiranje, vendar odobritev nacionalnega programa pomoči s strani Komisije nikakor ne pripelje do tega, da dobi ta program naravo ukrepa prava Skupnosti. Če se na primer izkaže, da pogodba o pomoči ni skladna s programom, ki ga je odobrila Komisija, je naloga nacionalnih sodišč, da o učinkih te neskladnosti sklepajo na podlagi nacionalnega prava in pri uporabi nacionalnega prava hkrati upoštevajo zadevne predpise Skupnosti. ( 13 )

45. V zvezi s tem je Sodišče odločilo, da „je naloga […] nacionalnih organov, da izvedejo predpise Skupnosti in za zadevne gospodarske subjekte sprejmejo nujne posamične odločitve. Pri tem ravnajo države članice v skladu s pravili in postopki, ki so določeni v nacionalni zakonodaji, pri čemer upoštevajo omejitve, ki jih nalaga pravo Skupnosti“. ( 14 )

46. Pravo Skupnosti in še zlasti Uredba št. 1257/1999 (pa tudi Uredba Komisije (ES) št. 817/2004 ( 15 )) ne urejata podrobno razdelitve kmetijskookoljske podpore, ki se odobri vsako leto.

47. Na podlagi členov 37(4) in 39(3) Uredbe. št. 1257/1999 je mogoče sklepati, da imajo države članice pri izvajanju svojih razvojnih načrtov precej široko pooblastilo za samostojno urejanje. Navedena člena določata, da „[d]ržave članice lahko predpišejo nadaljnje ali bolj restriktivne pogoje za dodelitev podpore Skupnosti za razvoj podeželja, če so taki pogoji skladni s cilji in zahtevami, določenimi v tej uredbi“, ( 16 ) ter da države članice „[u]krep[e] podpore […] po potrebi naknadno revidirajo, da se zagotovita združljivost in skladnost“.

48. Vendar iz sodbe Sodišča v zadevi Hubert izhaja, da čeprav je izvedba razvojnih načrtov v zvezi s strukturno pomočjo EU v okviru pristojnosti držav članic, pa nacionalni ukrepi ne smejo ovirati obsega in učinkovitosti prava Skupnosti. ( 17 )

49. Nacionalno sodišče v predložitveni odločbi navaja, da bi moral pojem „letno“ v členu 24(1) Uredbe št. 1257/1999 pomeniti, da se mora osebi omogočiti, da vsako leto zaprosi za enakovrstno podporo, ne glede na to, ali ji je bila prej že odobrena podpora te vrste. To trdi tudi družba Otsa Talu.

50. S to razlago se vendarle ne morem strinjati. Nasprotno menim – tako kot tudi v bistvu Komisija ter estonska in poljska vlada – da ta člen ne ureja zadevnega vprašanja in le določa, da se podpora med trajanjem večletnega programa izplačuje v letnih obrokih.

51. Zato je treba razlago, da bi moral biti na podlagi člena 24(1) Uredbe št. 1257/1999 program vsako leto odprt za nove zaveze, zavrniti. To izhaja tudi iz člena 66(5) Uredbe št. 817/2004, ki določa, da: „[k]adar je podpora večletna, se izplačila, ki sledijo izplačilu, izvršenemu v letu vložitve zahtevka, izvršijo na podlagi letnega zahtevka za izplačilo, razen če je država članica uvedla učinkovit postopek letnega preverjanja iz člena [67(1)]“.

52. Po pojasnitvi te točke je sedaj treba ugotoviti, ali so „nadaljnji ali bolj restriktivni“ pogoji, ki so predvideni v členu 37(4) Uredbe št. 1257/1999 in jih je Estonija določila v okviru postopka v glavni stvari, v skladu s cilji in pogoji, ki jih ureja ta uredba.

53. V naslednjih dveh točkah bom podrobneje obravnaval uvodne izjave Uredbe št. 1257/1999, ki so pomembne za zadevo v postopku v glavni stvari.

54. V štirinajsti uvodni izjavi Uredbe št. 1257/1999 je določeno, da „merila za odobritev podpore za razvoj podeželja […] ne bi smela presegati tistega, kar je potrebno za uresničevanje ciljev politike razvoja podeželja“. ( 18 )

55. V enaintrideseti uvodni izjavi Uredbe št. 1257/1999 je nadalje določeno, da „bi morala shema kmetijske okoljske pomoči še naprej spodbujati kmete, da delujejo v korist celotne družbe z uvajanjem ali nadaljevanjem načinov kmetovanja, ki so združljivi z vedno večjo potrebo po varstvu in izboljševanju okolja, naravnih virov, tal in genske raznovrstnosti ter po ohranjanju krajine in življenjskega prostora na podeželju“. ( 19 )

56. Na podlagi navedenih uvodnih izjav in celotne vsebine poglavja VI Uredbe št. 1257/1999 (torej členov od 22 do 24, navedenih v točkah od 3 do 5 teh sklepnih predlogov) menim, da Uredba št. 1257/1999 Estoniji ni preprečevala, da se je, potem ko je ugotovila, da ne razpolaga z zadostnimi proračunskimi sredstvi, odločila, da problem nezadostnih sredstev reši s sprejetjem spornega ukrepa. ( 20 )

57. Strinjam se z estonsko vlado, da je jamčenje podpore za kmetijska območja, za katera so že obstajale večletne zaveze, prispevalo k stalnosti kmetijskookoljskega ukrepa. Sicer kmetje ne bi imeli gotovosti glede zneska podpore, ki bi jim bil letno dodeljen. To bi jih odvrnilo od prijave za sodelovanje v načrtu pomoči ali pa bi zaradi tega opustili načrt v letu, v katerem jim je bila podpora znižana.

58. V zvezi s tem je treba poudariti, da se znesek podpore ne določi naključno ali samovoljno. Nasprotno, kot je pojasnjeno zgoraj v teh sklepnih predlogih, se izračuna glede na objektivna merila, določena v členu 24(1) Uredbe št. 1257/1999.

59. Vendar pa bi Estonija, če bi vsa izplačila znižala sorazmerno, glede prošenj, ki so izpolnjevale pogoje in jim je bilo ugodeno v letu 2004, kršila svoje „pogodbene“ obveznosti za izpolnitev celotnega predvidenega zneska podpore.

60. Zadevna država članica ima namreč obveznosti glede prejemnikov, ki so že vključeni v program podpore, prav tako, kot so se ti prejemniki sami dolgoročno zavezali.

61. Hkrati pa se strinjam s Komisijo, da se lahko država članica odloči, da sprejme alternativno rešitev, navedeno v predloženih vprašanjih, in sorazmerno zmanjša podporo glede vseh prosilcev, ki izpolnjujejo pogoje za kmetijskookoljsko podporo. Alternativna rešitev bi kmete spodbudila, da začnejo uporabljati okolju prijazne načine kmetovanja, ne glede na to, ali jim je bila v preteklem proračunskem letu že izdana odločba o dodelitvi podpore ali ne. Drugače rečeno, novi prejemniki bi bili vsako leto spodbujeni, da uvedejo in uporabljajo take načine kmetovanja. Vendar pa bi morala v tem primeru država članica dokazati, da so bili cilji kmetijskookoljskega načrta pomoči doseženi na enaki ravni, čeprav je bil znesek podpore vsako leto spremenjen.

62. Ob upoštevanju možnosti samostojnega urejanja, ki je priznana državam članicam, bi se zdelo, da je zadevni ukrep skladen z Uredbo št. 1257/1999, ki si prizadeva pospeševati kmetijskookoljski razvoj in razvoj podeželja na splošno.

63. V nadaljevanju je treba ugotoviti, ali je Estonija svojo pravico do samostojnega urejanja uveljavila v skladu s pravom Skupnosti.

1. Zatrjevana kršitev splošnih načel prava Skupnosti

64. Sodišče je v sodbi v zadevi Piek ( 21 ) navedlo, da „je ustaljena sodna praksa, da so nacionalni organi pri sprejetju izvedbenih ukrepov na podlagi predpisov Skupnosti dolžni izvajati svojo diskrecijsko pravico ob upoštevanju temeljnih načel prava Skupnosti, med drugim načela sorazmernosti“. Med ta načela spadata tudi načelo varstva pravno utemeljenega pričakovanja in načelo enakega obravnavanja.

65. Družba Otsa Talu je med obravnavo v bistvu zatrjevala, da uvedba zadevnega ukrepa ni v skladu z načelom varstva pravno utemeljenega pričakovanja.

66. Sodišče je odločilo, da „[n]ačelo varstva pravno utemeljenega pričakovanja spada med temeljna načela Skupnosti“. ( 22 )

67. Po mojem mnenju družba Otsa Talu ni mogla pravno utemeljeno pričakovati, da se bo ohranil obstoječi položaj, ki bi se lahko spremenil z odločitvami nacionalnih organov, sprejetih v okviru izvajanja predpisov Skupnosti v mejah njihove diskrecijske pravice, še zlasti na področju, kakršno je skupna kmetijska politika, na katerem so prilagoditve nujne zaradi sprememb v gospodarskem položaju. ( 23 )

68. Poleg tega pojem pravno utemeljenega pričakovanja predvideva, da zadevna oseba goji upanje, ki temelji na določenih zagotovilih, ki ji jih je dala uprava. ( 24 ) V zadevi v postopku v glavni stvari pa niti ELÜPS niti uredba št. 51 nista izrecno določila, da bo vsem prošnjam ugodeno.

69. Nazadnje iz spisa, predloženega Sodišču, izhaja, da je družba Otsa Talu ob vložitvi prošnje za izplačilo na površino 26. maja 2005 vedela za obstoj člena 82(7) uredbe št. 51, zato ni mogoče trditi, da je bilo s spremembo uredbe kršeno njeno pravno utemeljeno pričakovanje, da bo prejela podporo.

70. Načelo varstva pravno utemeljenega pričakovanja torej ni bilo kršeno.

71. Glede načela enakega obravnavanja, kot ga je Sodišče potrdilo v sodbi Belgija proti Komisiji, ( 25 ) pa „v skladu z ustaljeno sodno prakso načelo enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije zahteva, naj se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je tako obravnavanje objektivno utemeljeno“.

72. Po mojem mnenju družba Otsa Talu, ko je zaprosila za podporo, očitno ni bila v primerljivem položaju s tistimi prejemniki, ki so že bili vključeni v shemo pomoči in so se za več let zavezali k okolju prijazni proizvodnji. Družba Otsa Talu bi lahko bila le v primerljivem položaju s kmeti, ki so prav tako le nameravali zaprositi za podporo in (še) niso bili vključeni v shemo.

73. Zato uvedba spornega ukrepa ni kršila načela enakega obravnavanja v zvezi z družbo Otsa Talu, saj bi se izkazalo, da je bila obravnavana enako kot vsi drugi v enakih okoliščinah (torej prosilci za podporo v letu 2005) in pod enakimi pogoji.

74. Zato po mojem mnenju načelo enakega obravnavanja ni bilo kršeno.

75. V sodbi Viamex Agrar Handel in ZVK ( 26 ) je Sodišče odločilo, da je „[n]ajprej […] treba pojasniti, da morajo načelo sorazmernosti, ki je splošno načelo prava Skupnosti in ga je sodna praksa Sodišča večkrat potrdila zlasti na področju skupne kmetijske politike[…], spoštovati normodajalec Skupnosti ter nacionalni zakonodajalci in sodniki, ki uporabljajo pravo Skupnosti“. Smiselno morajo to načelo spoštovati tudi pristojni nacionalni organi v okviru uporabe določb Uredbe št. 1257/1999.

76. Zastavlja se vprašanje, ali je v okoliščinah zadeve v postopku v glavni stvari dejanski cilj spornega ukrepa – ki ga je Estonija sprejela ob uresničevanju pravice samostojnega urejanja, za katero je menila, da jo ima – pospeševanje razvoja podeželja ( 27 ) ter ali je tak ukrep primeren in nujen za dosego tega cilja.

77. V zvezi s tem je treba ugotoviti, ali je sporni ukrep primeren za dosego želenega cilja.

78. Kot sem navedel v točkah od 58 do 61 teh sklepnih predlogov, menim, da je ob upoštevanju nezadostnosti proračunskih sredstev sporni ukrep primeren in nujen za uresničitev namena pospeševanja razvoja podeželja ter posamezniku ne nalaga bremena, ki bi bilo čezmerno v razmerju do cilja, ki si ga prizadeva doseči. Hkrati pa bi se po mojem mnenju izbirna možnost sorazmernega znižanja izplačil izkazala kot manj primerna za uresničitev tega namena, saj bi Estonija tvegala neizpolnitev svoje „pogodbene“ obveznosti izplačila celotnega predvidenega zneska podpore, če pa bi se ta podpora znižala na določeno višino, pa prejemniki, ki že sodelujejo v programu podpore, verjetno ne bi mogli nadaljevati z okolju prijazno proizvodnjo. ( 28 )

79. Glede na zgoraj navedeno menim, da iz predloženega spisa izhaja, da v okoliščinah zadeve v postopku v glavni stvari z uvedbo spornega ukrepa ni bilo kršeno načelo sorazmernosti.

IV – Predlog

80. Zato Sodišču predlagam, naj na vprašanja, ki jih je predložilo Riigikohus, odgovori: Nacionalna zakonodaja, ki je obravnavana v postopku v glavni stvari in predpisuje pogoje, ki določajo, da se zaradi nezadostnih proračunskih sredstev podpora daje nepretrgoma le tistim prosilcem, ki jim je bila že v prejšnjem proračunskem letu izdana odločba za dodelitev kmetijskookoljske podpore, kakršna je navedena v členih od 22 do 24 Uredbe Sveta (ES) št. 1257/1999 z dne 17. maja 1999 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) ter o spremembi in razveljavitvi določenih uredb, ter ki so se okoljsko zavezali, načeloma ne preprečuje doseganja ciljev te uredbe.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Uredba št. 1257/1999 z dne 17. maja 1999 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) ter o spremembi in razveljavitvi določenih uredb (UL L 160, str. 80), delno razveljavljena z Uredbo Sveta (ES) št. 1698/2005 z dne o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) (UL L 277, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 1257/1999).

( 3 ) Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA), vladni organ v pristojnosti ministrstva za kulturo Republike Estonije, ki ima med drugim nalogo, da organizira podeljevanje državnih pomoči in pomoči EU za kmetijstvo in razvoj podeželja (v nadaljevanju: urad).

( 4 ) Členi 22, 23 in 24 Uredbe št. 1257/1999 so na tem mestu navedeni, kot so bili spremenjeni z Uredbo Sveta (ES) št. 1783/2003 z dne 29. septembra 2003 o spremembi Uredbe (ES) št. 1257/1999 (UL L 270, str. 70).

( 5 ) Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seadus.

( 6 ) RT (uradni list) I 2004, 24, 163.

( 7 ) Põllumajandusliku keskkonnatoetuse saamise täpsemad nõuded ning toetuse taotlemise, taotluse menetlemise ja toetuse maksmise täpsem kord (RTL (priloga k uradnemu listu) 2004, 51, 879).

( 8 ) Predložitvena odločba natančneje opredeljuje, da je družba Agrofarm v letu 2004 že pridobila potrebno seme za sejanje spomladi 2005, s čimer se je pripravila na okolju prijazno proizvodnjo.

( 9 ) Družba Agrofarm se je združila z družbo Otsa Talu.

( 10 ) Glej točki 25 in 26 teh sklepnih predlogov.

( 11 ) Sodba z dne 11. septembra 2008 (od C-428/06 do C-434/06, ZOdl., str. I-6747, točka 39), ki v zvezi s tem navaja sodbe z dne v zadevi Zabala Erasun in drugi (od C-422/93 do C-424/93, Recueil, str. I-1567, točka 28); z dne v zadevi Djabali (C-314/96, Recueil, str. I-1149, točka 18) in z dne v zadevi García Blanco (C-225/02, ZOdl., str. I-523, točka 27).

( 12 ) Sodba z dne 21. februarja 2006 (C-152/03, ZOdl., str. I-1711, točke od 13 do 15 in navedena sodna praksa).

( 13 ) V zvezi s tem glej sodbo z dne 19. septembra 2002 v zadevi Huber (C-336/00, Recueil, str. I-7699, točki 39 in 40).

( 14 ) Glej sodbo z dne 7. julija 1987 v zadevi Étoile commerciale in CNTA proti Komisiji (89/86 in 91/86, Recueil, str. 3005, točka 12). Glej tudi, na primer, sodbi z dne v zadevi Deutsche Milchkontor in drugi (od 205/82 do 215/82, Recueil, str. 2633) in z dne v zadevi Nizozemska proti Komisiji (C-262/87, Recueil, str. 225). Glej tudi Mögele, R., „The financing system of the Common Agricultural Policy and its legal framework“, Irish Journal of European Law, Round Hall Sweet & Maxwell, 2 (1995), str. 139 in 140: „Medtem ko je določitev pravil skupne kmetijske politike v veliki meri predmet zakonodaje Skupnosti […], je naloga držav članic in njihovih organov, da ta pravila izvedejo in uporabijo v skladu s splošnimi načeli, ki urejajo institucionalno strukturo Skupnosti ter razmerja med Skupnostjo in njenimi državami članicami.“ ter McMahon, J. A., „EU Agricultural Law“, Oxford University Press, 2007, str. 30 – „Spremembe na tem področju, ki je vzpostavilo okvir Skupnosti za dobre kmetijske in okoljske pogoje, še vedno priznavajo državam članicam določeno stopnjo presoje.“ – in navedena sodna praksa.

( 15 ) Uredba Komisije z dne 29. aprila 2004 o podrobnih pravilih za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 1257/1999 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) (UL L 153, str. 30, v nadaljevanju: Uredba št. 817/2004).

( 16 ) Menim, da iz tega člena izhaja, da ni odločilno, da zadevni ukrep prvotno ni bil predviden v estonskem načrtu za razvoj podeželja za leta od 2004 do 2006.

( 17 ) Glej v opombi 13 navedeno sodbo Huber, točke od 61 do 64. Glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca Alberja v tej zadevi, točke od 74 do 76 in navedena sodna praksa. V sodbi Deutsche Milchkontor in drugi, navedeni v opombi 14, je Sodišče v točki 22 odločilo, da „uporaba nacionalnega prava ne sme ovirati obsega in učinkovitosti prava Skupnosti“.

( 18 ) Glej tudi četrto uvodno izjavo Uredbe št. 817/2004. Poleg tega enajsta uvodna izjava določa, da bi morala „[v] zvezi s kmetijsko okoljsko podporo […] opredelitev minimalnih zahtev, ki jih morajo izpolnjevati kmetje v okviru različnih kmetijskih okoljskih zavez […], zagotoviti uravnoteženo uporabo kmetijskih okoljskih podpor, ki upoštevajo njihove cilje in tako prispevajo k trajnostnemu razvoju podeželja“.

( 19 ) Dodajam, da devetindvajseta uvodna izjava Uredbe št. 1257/1999 določa, da „bi bilo treba […] dati večji pomen kmetijskim okoljskim instrumentom, namenjenim prispevanju k trajnostnemu razvoju podeželskih območij in odzivanju na vedno večje zahteve družbe po okoljskih storitvah“.

( 20 ) To je sprememba uredbe št. 51, ki je dodala dopolnilni pogoj, in sicer da so za podporo za okolju prijazno proizvodnjo v letu 2005 zaprosile le osebe, ki jim je bila v letu 2004 dodeljena taka podpora in ki so se zavezale, da bodo izpolnjevale obveznosti in pogoje za pridobitev podpore za okolju prijazno proizvodnjo v petletnem obdobju.

( 21 ) Sodba z dne 11. januarja 2007 (C-384/05, ZOdl., str. I-289, točka 34 in navedena sodna praksa). Glede področja kmetijstva in splošnih načel prava Skupnosti glej na primer Bianchi, D., La politique agricole commune (PAC), Bruylant, Bruselj, 2006, str. od 62 do 69; McMahon, J. A., delo, navedeno v opombi 14, str. od 28 do 33.

( 22 ) Sodba z dne 7. junija 2005 v zadevi VEMW in drugi (C-17/03, ZOdl., str. I-4983, točka 73 in navedena sodna praksa).

( 23 ) Glej, po analogiji, glede institucij Skupnosti sodbo z dne 15. februarja 1996 v zadevi Duff in drugi (C-63/93, Recueil, str. I-569, točka 20): „[…] [N]ačelo [pravno utemeljenega pričakovanja], ki je del pravnega reda Skupnosti […], je posledica načela pravne varnosti, ki zahteva, da so pravna pravila jasna in natančna, ter naj bi zagotovilo, da ostajajo položaji in pravna razmerja, ki jih ureja pravo Skupnosti, predvidljivi. Na podlagi ustaljene sodne praksa gospodarski subjekti na področju skupne organizacije trgov, katere namen zajema nenehne prilagoditve spremembam v gospodarskem položaju, ne smejo zaupati v pravo, da ne bodo podvrženi omejitvam, ki bodo izhajale iz prihodnjih pravil trgovinske ali strukturne politike.“ Glej še v točki 20 prejšnje sodbe navedeno sodno prakso in tudi sodbo z dne v zadevi Španija proti Svetu (C-310/04, ZOdl., str. I-7285, točka 81 in navedena sodna praksa).

( 24 ) Glej smiselno sklep z dne 11. marca 1996 v zadevi Guérin Automobiles proti Komisiji (T-195/95, Recueil, str. II-171, točka 20).

( 25 ) Sodba z dne 14. aprila 2005 (C-110/03, ZOdl., str. I-2801, točka 71, ki navaja sodbi z dne v zadevi Španija proti Komisiji, C-304/01, ZOdl., str. I-7655, točka 31, in z dne v zadevi Swedish Match, C-210/03, ZOdl., str. I-11893, točka 70). Glej tudi sodbo z dne v zadevi Crispoltoni in drugi (C-133/93, C-300/93 in C-362/93, Recueil, str. I-4863, točka 50 in navedena sodna praksa).

( 26 ) Sodba z dne 17. januarja 2008 (C-37/06 in C-58/06, ZOdl., str. I-69, točki 33 in 35).

( 27 ) Naj ponovno spomnim na 31. uvodno izjavo Uredbe št. 1257/1999, v skladu s katero je namen „še naprej spodbujati kmete, da delujejo v korist […] družbe z uvajanjem ali nadaljevanjem [okolju prijaznih] načinov kmetovanja […]“

( 28 ) Glej v zvezi z institucijami Skupnosti v opombi 23 navedeno sodbo Španija proti Svetu, v kateri je Sodišče v točki 134 sklenilo, da „ podatki, ki so jih predložile institucije Skupnosti, Sodišču ne omogočajo, da bi preverilo, ali je zakonodajalec Skupnosti lahko, ne da bi prekoračil meje široke diskrecijske pravice, ki jo ima na […] področju [skupne kmetijske politike], prišel do sklepa, da določitev zneska za posebno pomoč za bombaž, ki znaša 35% vseh sedanjih pomoči v predhodni shemi pomoči, zadostuje, da se zagotovi cilj iz pete uvodne izjave Uredbe št. 864/2004, in sicer zagotovitev donosnosti in nadaljevanje te kulture, cilj, ki izraža namen iz odstavka 2 Protokola št. 4“.