ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Prvi tožbeni razlog: področje uporabe metodologije deljenja stroškov pri ponovnem dispečiranju in kompenzacijskih poslih je nezakonito. V skladu s tem področjem uporabe bi bili načeloma „vsi“ elementi omrežja z zmogljivostjo 220 kilovoltov ali več pri delitvi stroškov v skladu na podlagi člena 16(13) Uredbe (EU) 2019/943 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. junija 2019 o notranjem trgu električne energije (v nadaljevanju: uredba o električni energiji) obravnavani po načelu odgovornosti povzročitelja. To je nezakonito. Področje uporabe metodologije deljenja stroškov mora biti v skladu s postopkom določanja zmogljivosti, v skladu s katerim samo elementi omrežja s faktorjem porazdelitve pretokov moči (PTDF) vsaj 5 % tehnično omogočajo omejevanje čezmejnega trgovanja in torej zahtevajo ukrepe prerazporejanja in nasprotnega trgovanja s čezmejnimi učinki. Izpodbijano odločbo je treba razglasiti za nično, ker se z njo krši zlasti člen 16(13) uredbe o električni energiji ter člen 74(2) in (4) Uredbe Komisije (EU) 2015/1222 z dne 24. julija 2015 o določitvi smernic za dodeljevanje zmogljivosti in upravljanje prezasedenosti (v nadaljevanju: uredba DZUP). Odbor za pritožbe ni upošteval, da je za razširitev deljenja stroškov po načelu odgovornosti povzročitelja tudi na elemente omrežja s faktorjem porazdelitve pretokov moči, ki je manjši od 5 %, potrebna pravna podlaga. Taka pravna podlaga vsekakor ne obstaja. Poleg tega je vključevanje skoraj vseh elementov omrežja na področje uporabe zadevne metodologije v nasprotju s členom 74 uredbe DZUP, ker se s tem povzročajo napačne spodbude ter ni združljivo s predpisano odgovornostjo in obveznostmi vpletenih operaterjev prenosnih sistemov.
2.

Drugi tožbeni razlog: tožena stranka je kršila posebne določbe PDEU in splošna načela evropskega prava, na katerih temelji liberalizacija zračnega prometa v EU od poznih 80. let prejšnjega stoletja (tj. prepoved diskriminacije, svoboda opravljanja storitev – ki se uporablja za zračni promet v skladu z Uredbo 1008/2008 (2) – in svoboda ustanavljanja).
1.

Prvi tožbeni razlog: izpodbijani izvedbeni sklep krši člen 2, točka 1 in 2 Uredbe (ES) št. 507/2006 (1). Že zgolj iz razloga, da je tveganje pri otrocih z okužbo SARS-CoV-2 praktično ničelno, za zdrave otroke ni podano pozitivno razmerje med tveganji in koristmi. Uporaba zadevne eksperimentalne snovi, ki temelji na genski tehnologiji, je torej grobo v nasprotju s pravom Unije. Poleg tega naj SZO in EU ne bi ustrezno ugotovili krizne situacije v smislu grožnje javnemu zdravju.
6.

Šesti tožbeni razlog: kršitev pravice do zasebnega in družinskega življenja iz člena 7 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) in pravice do usklajevanja zasebnega in poklicnega življenja iz člena 33 Listine.
—

Nelogičnost obrazložitve zaradi njene nedoslednosti in notranjih protislovij glede – po mnenju tožeče stranke – jasnih protislovij med točkami, kot so točke 44, 45 in 46, in sklepno ugotovitvijo, ker so v navedenih točkah za znamko BRICOR priznane dejavnosti promocije, oglaševanja in poslovne administracije, medtem ko so te dejavnosti v točki 56 zanikane.
—

izpodbijano odločbo spremni tako, da pritožbi tožeče stranke ugodi in odločbo, izdano v postopku za izbris št. 26907 C z dne 17. marca 2020, spremeni tako, da ugodi zahtevi za ugotovitev ničnosti izpodbijane znamke RENŠKI HRAM in izpodbijano znamko v celoti razglasi za nično;
1.

Prvi tožbeni razlog: nezakonitost člena 32 Sporočila št. 0011/2019 z dne 19. novembra 2019. Tožeča stranka meni, da dejstvo, da poslanec ne more narediti kopije spisa, omogoča manipulacijo tega spisa preden se ga posreduje članom odbora Parlamenta za pravne zadeve (v nadaljevanju: odbor JURI). Po njenem mnenju ta določba pomeni očitno kršitev pravice do obrambe, pravice do poštenega sojenja, splošnega načela enakosti orožij in postopkovne pravičnosti.
2.

Drugi tožbeni razlog: tožena stranka je storila očitno napako pri presoji s tem, da je ugotovila, da to, da je Nizozemka podaljšala obstoječe koncesije za športne stave, stave na konjske dirke, loterijo in igralnice, ne pomeni dajanja prednosti v smislu člen 107(1) PDEU. — Tožeča stranka trdi, da je tožena stranka napačno ugotovila dejansko stanje s tem, da je ugotovila, prvič, da so vsi koncesionarji pravno zavezani, da neto prihodke od iger na srečo in stav uporabijo za namene, ki so v skupnem interesu, in, drugič, da koncesionarji niso mogli ustvariti dobička. — Poleg tega tožeča stranka trdi, da je tožena stranka napačno uporabila pravo s tem, da je ugotovila, da podelitev zadevnih koncesij ni pomenila dajanje prednosti njihovim imetnikom, ker ni mogoče trditi, da so te koncesije izboljšale finančni položaj koncesionarjev.
—

Kršitev pravice do izjave in obveznosti obrazložitve na podlagi člena 94(1) Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta;
1.

Prvi tožbeni razlog: tožeča stranka ima pravico do dostopa do spornih dokumentov Evropske komisije v skladu s členom 2(1) Uredbe (EU) št. 1049/2001 (1). Zavrnitev Komisije krši to določbo.
Tožba, vložena 26. februarja 2021 – Nevinnomysskiy Azot in NAK „Azot“/Komisija

(Zadeva T-126/21)

(2021/C 148/34)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Tožeči stranki: AO Nevinnomysskiy Azot (Nevinnomyssk, Rusija) in AO Novomoskovskaya Aktsionernaya Kompania NAK „Azot“ (Novomoskovsk, Rusija) (zastopnika: P. Vander Schueren in E. Gergondet, odvetnika)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predlog

Tožeči stranki Splošnemu sodišču predlagata, naj:

— Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 2020/2100 z dne 15. decembra 2020 (1) v delu, v katerem se nanaša na tožeči strani, razglasi za nično;

— toženi stranki naloži plačilo stroškov, ki so tožečima strankama nastali v tem postopku.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeči stranki v utemeljitev tožbe navajata en predlog, in sicer da tožena stranka ni prejela zahtevka za pregled zaradi izteka ukrepa, v katerem bi bili „zadostni dokazi“ in je zato storila očitno napako pri presoji, ravnala v nasprotju s členi 11(2), 11(5) in 5(3) Uredbe (EU) 2016/1036, (2) in kršila svojo dolžnost, da pri pregledu zaradi izteka ukrepa skrbno in nepristransko preizkusi vse upoštevne vidike posamičnega primera.

(1) Izvedbena uredba Komisije (EU) 2020/2100 z dne 15. decembra 2020 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz amonijevega nitrata s poreklom iz Rusije po pregledu zaradi izteka ukrepa v skladu s členom 11(2) Uredbe (EU) 2016/1036 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2020 L 425, str. 21).

(2) Uredba (EU) 2016/1036 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije (UL 2016 L 176, str. 21).
2.

Drugi tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 7(2) Uredbe ES o koncentracijah. Tožeča stranka v zvezi s tem meni, da je Komisija kršila to določbo s tem, da je ugotovila, prvič, da je treba izjemo, določeno v tem besedilu, uporabiti za celotno transakcijo ene same koncentracije, ki jo namerava izvesti družba Veolia, čeprav je bila ta izjema očitno brezpredmetna in je torej ni bilo mogoče uporabiti za to transakcijo, in drugič, da mora za vse pravne transakcije, ki sestavljajo eno samo koncentracijo, veljati ista pravna ureditev glede na ta člen. Tožeča stranka meni tudi, da to, da je Komisija uporabila izjemo iz te določbe za zasebno pridobitev vrednostnih papirjev od enega samega prodajalca, pomeni dodatno kršitev tega besedila. Nazadnje, tožeča stranka Komisiji očita, da je štela, da je družba Veolia izpolnila pogoj v zvezi s takojšnjo priglasitvijo koncentracije.
1.

Prvi tožbeni razlog: kršitev členov 45 in 48 PDEU, ki se nanašata na prosto gibanje delavcev in varstvo socialnih pravic v okviru prostega gibanja delavcev, in natančneje, kršitev varstva socialnih pravic državljana Evropske unije, ki je delal za mednarodno organizacijo ob uveljavljanju svoje pravice do prostega gibanja v Evropski uniji. Tožeča stranka meni, da se ta kršitev izraža tudi v kršitvi drugih pravil prava Evropske unije, med katerimi so: — Uredba Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 35); — člen 7 in Priloga 11, odstavek 2, Priloga VIII h Kadrovskim predpisom za uradnike Evropske unije, in; — člen 6 Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72).
3.

Tretji tožbeni razlog se nanaša na zlorabo pooblastil. Tožeča stranka navaja, da sta cilja, na podlagi katerih so bile Svetu Evropske unije podeljene pristojnosti v zvezi s postopkom izbire in imenovanja evropskih tožilcev, zagotovitev neodvisnosti organa in imenovanje najprimernejših nacionalnih kandidatov, katerih neodvisnost pri opravljanju funkcij evropskega tožilca je neoporečna. Namen interveniranja portugalske vlade in ravnanja Sveta – oziroma vsaj izid tega interveniranja in ravnanja – je bil drugačen od navedenih ciljev. Izbira in poznejše imenovanje portugalskega tožilca z izpodbijanim aktom ne prispevata nujno k imenovanju najprimernejših nacionalnih kandidatov, katerih neodvisnost pri opravljanju funkcij evropskega tožilca je neoporečna, kar je v nasprotju s cilji, ki izhajajo iz navedenih uredb in sklepov, ter škoduje legitimnosti imenovanih tožilcev in kredibilnosti organa kot takega.
2.

Drugi tožbeni razlog: tožena stranka naj ne bi zadostno raziskala dejanskega stanja. — Tožena stranka naj pri določitvi upoštevnega proizvodnega trga pri dobavi elektrike in plina nemškim gospodinjstvom in malim podjetjem ne bi preiskala, kako homogenost sredstev, enotnost namena uporabe in drugi pomembni dejavniki dobave gospodinjstvom in malim podjetjem z vidika odjemalca vplivajo na opredelitev proizvodnih trgov. Zato naj bi neustrezno obravnavala ločena trga za dobavo v okviru temeljne oskrbe in na podlagi posebnih pogodb. — Tožena stranka naj pri prostorski opredelitvi trga ne bi pojasnila, kako sta krajevno sestavljeni strani ponudbe in povpraševanja za dobavo gospodinjstvom in malim podjetnikom ter s tem ni upoštevala dejanske lokalne strukture, ki se loči po poštnih številkah. — V zvezi s tržnimi pogoji na lokalnih trgih gospodinjstev in malih podjetij naj združevanje portfeljev strank družb E.ON in innogy na njunih uveljavljenih območjih oskrbe, prevladujoča prisotnost družbe E.ON na osrednjih distribucijskih kanalih Google, Verivox in Check24 ter sposobnost za izrinjenje tretjih ponudnikov ne bi bili (pravilno) raziskani. — Tudi raziskave glede omrežne dejavnosti naj ne bi bile zadostne. To naj bi veljalo tako za visoko tržno prodornost družbe E.ON pri nabavi omrežne opreme, omrežnih storitev in omrežne informacijske tehnologije ter lastni ponudbi omrežnih storitev za tretje pri obratovanju distribucijskih omrežij kot tudi za konkurenco glede samih distribucijskih omrežij (tako imenovana koncesijska konkurenca). Zlasti naj bi prihodnje posledice tega, da družba innogy ne bo več konkurentka družbe E.ON v okviru koncesijske konkurence, ne bi bile pravilno predvidene, ali naj bi bile napačno previdene. — Inovacijska dejavnost na presečni točki distribucijske in omrežne dejavnosti, pri katerih je družba E.ON v prevladi, naj bi bila analizirana le punktualno, med drugim glede na pomen meroslovja kot sredstva za omogočanje dostopa do inovativnih proizvodnih rešitev in vloge družbe E.ON pri tem. Glede hitro rastoče e-mobilnosti naj bi bilo natančneje preučeno le obratovanje polnilnih postaj na avtocestah, ki pa je le del trga. Pomembni temi prihodnosti Big Data in inovativni (sveženjski) proizvodi, naj bi bili obravnavani močno omejeno. — Celovita presoja naj bi nedopustno temeljila na preučitvah preteklosti. Vplivi na prihodnja leta (na primer zaradi rasti pomanjkanja strokovno usposobljene delovne sile na področju izgradnje omrežja, povečanega pomena podatkov, itd.) naj ne bi bili preiskani.
—

sklep tožene stranke (EU) 2020/1671 z dne 2. avgusta 2019 o državni pomoči SA.478672018/C (ex 2017/FC), ki jo je Francija izvedla v korist družb Ryanair in Airport Marketing Services, (1) razglasi za ničen, in
—

Evropski uniji, ki jo zastopa Komisija, naloži, naj povrne škodo, ki je družbi Cargolux nastala, ker Komisija ni plačala zamudnih in obrestnih obresti, nateklih v skladu s prvim odstavkom člena 266 PDEU zaradi izvršitve sodbe z dne 16. decembra 2015, Cargolux Airlines International SA/Komisija (zadeva T-39/11), zaradi česar, naj v skladu z drugim odstavkom člena 266 PDEU, členom 268 PDEU in drugim odstavkom člena 340 PDEU plača te zneske: i. znesek, enak nateklim zamudnim obrestim, tj. obrestim od zneska 39 900 000 EUR po obrestni meri Evropske centralne banke za operacije refinanciranja na dan 1. november 2010 (in sicer 1 %), povečani za 3,5 % za obdobje od 15. februarja 2011 do 5. februarja 2016, kar znese 8 075 972,03 EUR ali po obrestni meri, ki jo Splošno sodišče šteje za ustrezno; ii. znesek, enak nateklim obrestnim obrestim, tj, obrestim od zneska nateklih zamudnih obresti za obdobje od 5. februarja 2016 do datuma dejanskega plačila zahtevanega zneska s strani Komisije (ali, če bi Splošno sodišče zavrnilo predlog družbe Cargolux, naj obrestne obresti tečejo od 5. februarja 2016, vsaj za obdobje od vložitve tožbe do dejanskega plačila zahtevanega zneska s strani Komisije) po obrestni meri Evropske centralne banke za operacije refinanciranja na dan 1. november 2010 (in sicer 1 %), povečani za 3,5 %, (ali po obrestni meri, ki jo Splošno sodišče šteje za primerno);
1.

Prvi tožbeni razlog: Evropska komisija je napačno uporabila Začasni okvir za ukrepe državne pomoči v podporo gospodarstvu ob izbruhu COVID-19 (1) in zlorabila svoja pooblastila s tem, da je ugotovila, da je družba Deutsche Lufthansa AG upravičena do pomoči, da ni preučila, ali so na voljo drugi ukrepi, ki bi bili bolj primerni in bi povzročali manj izkrivljanja, da je ugotovila, da je znesek dokapitalizacije sorazmeren, da ni uporabila pravilnih pogojev v zvezi z izstopom države, da je naložila nezadostno opustitev slotov in da ni naložila učinkovite prepovedi agresivnega širjenja prejemnice pomoči.
—

toženim strankam v skladu s členom 340(2) PDEU naloži, da tožečima strankama solidarno nadomestijo škodo in plačajo odškodnino (vključno s plačilom obresti po obrestni meri in za obdobje, ki ju Sodišče oceni za primerni) za škodo, nastalo na podlagi odgovornosti toženih strank za kršitve človekovih pravic tožečih strank, v tem primeru členov 2, 3, 6, 8 in 13 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (1) ter členov 2, 4 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) v delu, ki se nanaša na prvo tožečo stranko, ter členov 2, 3 6, in 13 EKČP ter členov 2, 4 in 47 Listine v delu, ki se nanaša na drugo tožečo stranko; in
—

glede pravic, ki izhajajo iz pogodbe zasebnega prava,: — transformira pogodbeno razmerje v pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas; — ugotovi, da je bila tožeča stranka diskriminirana v zvezi z navajanim razlogom za odpoved delovnega razmerja in zato toženim strankam naloži plačilo 10 000 EUR iz naslova psihološke škode, ocenjene ex aequo et bono; — ugotovi, da so tožene stranke kršile svoje pogodbene obveznosti in zlasti obveznost vročitve predhodnega veljavnega obvestila v okviru odpovedi pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas; — razsodi, da je bila tožeča stranka predmet neenakega in nezakonitega obravnavanja in zato toženim strankam naloži, naj jo pozovejo na delo, ali, podredno, naj ji plačajo odškodnino, ocenjeno na podlagi izgube prihodka od izvrševanja pogodbe o zaposlitvi, če bi ta tekla do datuma svojega predvidnega izteka; — posledično, toženim strankam naloži, naj tožeči stranki plačajo odškodnino za nezakonito odpoved delovnega razmerja (unfair dismissal), ki se določi naknadno in ki začasno ex aequo et bono znaša 393 850,08 EUR; — toženim strankam naloži plačilo obresti od prej navedenih zneskov;
1.

Prvi tožbeni razlog: člen 2(6a) Uredbe (EU) 2016/1036 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije (v nadaljevanju: Osnovna uredba), vzpostavlja pristop in uvaja izvzetje, ki nista določena v Protidampinškem sporazumu STO (v nadaljevanju: ADA), in ga zato ni mogoče uporabiti.
4.

Četrti tožbeni razlog: kršitev člena 19(a) osnovne uredbe, člena 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, pravice tožeče stranke do obrambe ter načel sorazmernosti in enakega orožij. Tožeča stranka trdi, da ni prejela ustreznega vnaprejšnjega razkritja in da sistem vnaprejšnjega razkritja, ki je z osnovno uredbo določen v razmerju do uvoznikov, ni zakonit.
Tožba, vložena 22. decembra 2020 – Sinopec Chongqing SVW Chemical in drugi/Komisija

(Zadeva T-762/20)

(2021/C 53/81)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Tožeče stranke: Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd (Chongqing, Kitajska), Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd (Lingwu City, Kitajska), Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd (Vuhan, Kitajska) (zastopniki: J. Cornelis, F. Graafsma in E. Vermulst, odvetniki)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predloga

Tožeče stranke Splošnemu sodišču predlagajo, naj:

— Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2020/1336 z dne 25. septembra 2020 o uvedbi dokončnih protidampinških dajatev na uvoz nekaterih polivinil alkoholov s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (1) razglasi za nično;

— Evropski komisiji naloži plačilo stroškov tožeče stranke.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeče stranke v utemeljitev tožbe navajajo pet razlogov.

1. Prvi tožbeni razlog: člen 2(6a) Uredbe (EU) 2016/1036 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije (v nadaljevanju: Osnovna uredba), vzpostavlja pristop in uvaja izvzetje, ki nista določena v Protidampinškem sporazumu STO (v nadaljevanju: ADA), in ga zato ni mogoče uporabiti.

2. Drugi tožbeni razlog: kršitev člena 2(10) Osnovne uredbe zaradi odbitka fiktivne provizije od izvozne cene, ki jo zaračuna družba Sinopec Central China, in očitne napake pri presoji, ker je bilo ugotovljeno, da družba Sinopec Central China deluje kot zastopnik, ki dela na podlagi provizije, zaradi neupoštevanja zahteve po pošteni primerjavi in zaradi prilagoditve normalne vrednosti nevračljivega DDV navzgor.

3. Tretji tožbeni razlog: kršitev člena 18(1) in člena 18(5) Osnovne uredbe ter člena 6.8 Osnovne uredbe in Priloge II k Protidampinškemu sporazumu STO zaradi uporabe vira za razpoložljiva dejstva, ki je kaznovalen in ni najustreznejša ali najprimernejša informacija.

4. Četrti tožbeni razlog: kršitev člena 3(2) in člena 3(3) Osnovne uredbe ter očitna napaka pri presoji pri ugotavljanju nelojalnega nižanja cen in posledična kršitev člena 3(6) Osnovne uredbe, ker niso bile izvedene segmentirane analize nelojalnega nižanja cen, ker niso bile izvedene potrebne prilagoditve za upoštevanje razlik v kakovosti in ker ni bilo ugotovljeno nelojalno nižanje cen za celoten izdelek.

5. Peti tožbeni razlog: kršitev pravice do obrambe tožečih strank zaradi zavrnitve razkritja nekaterih informacij, potrebnih za dajanje pripomb na analizo nelojalnega nižanja cen.

(1) UL 2020, L 315, str. 1.
—

Tožeča stranka trdi, da je za potovanja v tujino iz njenega kraja zaposlitve potrebno dolgotrajno vnaprejšnje načrtovanje. To bi moral EPSO primerno oceniti in upoštevati. Namesto tega naj bi primerjal položaj tožeče stranke v njenem kraju zaposlitve z drugimi kandidati, ki pa živijo v državah z znatno boljšim varnostnim položajem. Po mnenju tožeče stranke to vodi do tega, da so kandidati, kot je tožeča stranka, nenehno manj ugodno obravnavani zaradi varnostnih razmer, za katere niso odgovorni.
Tožba, vložena 30. oktobra 2020 – One Voice/ECHA

(Zadeva T-663/20)

(2021/C 9/41)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: One Voice (Strasbourg, Francija) (zastopnik: A. Ghersi, odvetnik)

Tožena stranka: Evropska agencija za kemikalije

Predlogi

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— Razsodi, da je komisija za pritožbe pri ECHA storila napako pri presoji povezave med uredbo o kozmetičnih izdelkih in uredbo REACH;

— Razsodi, da je komisija za pritožbe ECHA kršila določbe uredbe REACH; posledično,

— odločbo komisije za pritožbe pri ECHA z dne 18. avgusta 2020 št. A-009-2018 razglasi za nično;

— toženi stranki naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja dva tožbena razloga.

1. Prvi tožbeni razlog: napaka pri presoji povezave med uredbo o kozmetičnih izdelkih (1) in uredbo REACH (2). Tožeča stranka meni, da je komisija za pritožbe storila napako pri presoji člena 18 uredbe o kozmetičnih izdelkih v okviru uporabe Uredbe REACH in kršila cilj, ki mu sledi uredba o kozmetičnih izdelkih na področju poskusov na živalih. Nazadnje, tožeča stranka meni, da ECHA ni pristojna podati zavezujoče razlage o povezavi med uredbo o kozmetičnih izdelkih in uredbo REACH.

2. Drugi tožbeni razlog: kršitev določb uredbe REACH. Tožeča stranka v zvezi s tem zlasti trdi, da uredba REACH vzpostavlja načelo prepovedi poskusov na živalih, razen če ne obstaja nobena druga rešitev. Vendar naj komisija za pritožbe take izjeme v izpodbijani določbi ne bi opredelila.

(1) Uredba (ES) št. 1223/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2009 o kozmetičnih izdelkih (UL 2009, L 342, str. 59).

(2) Uredba (ES) št. 1907/2006 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH), o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije ter spremembi Direktive 1999/45/ES ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES (UL 2006, L 396, str. 1 in popravek UL 2007, L 136, str. 3).
3.

Tretji tožbeni razlog: napake, ki vplivajo na materialno zakonitost izpodbijanega akta. Tožeče stranke glede tega zatrjujejo nespoštovanje previdnostnega načela, nespoštovanje temeljnega načela Unije glede pravice do varstva legitimnih pričakovanj in pridobljene pravice do varovanja zdravja in okolja. Tožeče stranke navajajo tudi kršitev načel subsidiarnosti in sorazmernosti ter očitno napako pri presoji.
1.

Prvi tožbeni razlog: ugovor nezakonitosti je utemeljen, zato izpodbijana odločba pravno ni dopustna, saj je EMA napačno ugotovila dejansko stanje in uporabila pravo in ni izpolnila svoje obveznosti obrazložitve in izvedbe natančne in temeljite preučitve kot določa člen 296 PDEU.
2.

Drugi tožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti Pred sprejetjem uredbe, h kateri spada izpodbijana določba, ni bilo nobene posodobitve ocene učinka, ki naj bi bila pred tem izvedena glede predloga Komisije za uredbo. Evropski parlament in Svet pa naj bi temeljito spremenila predlog Komisije in zato naj bi bilo primerno in nujno izvesti posodobitev ocene učinka.
2.

Drugi tožbeni razlog: formalna nezakonitost izpodbijanega sklepa — tožena stranka ni pozvala tožeče stranke na predložitev dodatnih potrebnih podatkov in je v njihovi odsotnosti sprejela napačno odločitev, da upoštevni (stvarni) trg ne zajema tovornega cestnega prometa, s čimer je kršila pravico do dobrega upravljanja; — tožena stranka ni obrazložila izpodbijanega sklepa v zadostni meri v zvezi s tretjim, četrtim in petim tožbenim razlogom, saj se ni opredelila do svojih preteklih odločitev, ki so v prid tožeči stranki, s čimer je storila bistveno kršitev pravil postopka.