ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 27(2) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC je treba razlagati tako, da pristojni organi države članice na podlagi dejstva, da je bila zoper državljana Evropske unije ali državljana tretje države, ki je družinski član državljana Unije in ki zaprosi za priznanje pravice do prebivanja na ozemlju države članice, v preteklosti izdana odločba o zavrnitvi statusa begunca na podlagi člena 1(F) Konvencije o statusu beguncev, ki je bila podpisana 28. julija 1951 v Ženevi in dopolnjena s Protokolom o statusu beguncev, ki je bil 31. januarja 1967 sklenjen v New Yorku, ali člena 12(2) Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite, ne morejo samodejno šteti, da ne glede na obstoj ponovitvene nevarnosti že njegova prisotnost na tem ozemlju pomeni resnično, sedanjo in dovolj resno grožnjo, ki prizadene osnovne interese družbe, s katero bi bilo mogoče upravičiti sprejetje ukrepov iz razlogov javnega reda ali javne varnosti.

Ugotovitev obstoja take grožnje mora biti utemeljena s presojo osebnega obnašanja zadevnega posameznika, ki jo opravijo pristojni organi države članice gostiteljice, pri čemer morajo upoštevati ugotovitve iz odločbe o zavrnitvi statusa begunca in elemente, ki so bili podlaga zanjo, zlasti naravo in težo očitanih mu kaznivih dejanj ali ravnanj, stopnjo njegove udeležbe pri teh kaznivih dejanjih ali ravnanjih, morebiten obstoj razlogov za oprostitev kazenske odgovornosti in morebiten obstoj kazenske obsodbe. Pri tej celoviti presoji je treba upoštevati tudi čas, ki je potekel od domnevne izvršitve teh kaznivih dejanj ali ravnanj, in poznejše obnašanje zadevnega posameznika, zlasti z vidika presoje, ali je iz tega obnašanja razviden njegov odklonilen odnos do temeljnih vrednot iz členov 2 in 3 PEU, ki bi lahko pomenil grožnjo za mir in fizično varnost prebivalstva. Zgolj dejstvo, da se preteklo obnašanje tega posameznika umešča v poseben zgodovinski in družbeni okvir v njegovi državi izvora, ki se v državi članici gostiteljici verjetno ne bo ponovil, take ugotovitve ne preprečuje.

V skladu z načelom sorazmernosti morajo pristojni organi države članice gostiteljice poleg tega tehtati med varstvom osnovnih interesov zadevne družbe na eni strani in interesi zadevnega posameznika v zvezi z uveljavljanjem njegove svobode gibanja in prebivanja kot državljana Unije ter njegove pravice do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja na drugi.
9

Člen 28 navedene direktive, ki se nanaša na postopek z medsebojnim priznavanjem in decentralizirani postopek, določa: „1. Za pridobitev dovoljenja za promet z zdravilom v več kot eni državi članici, predlagatelj predloži vlogo na podlagi enakega dosjeja v teh državah članicah. Dosje zajema informacije in dokumente iz členov 8, 10, 10a, 10b, 10c in 11. Predloženi dokumenti vsebujejo seznam držav članic, ki jih vloga zadeva. Predlagatelj zaprosi eno od držav članic, da deluje kot ‚referenčna država članica‘ in pripravi poročilo o oceni zdravila v skladu z odstavkom 2 ali 3. 2. Kadar je v času vložitve vloge dovoljenje za promet z zdravilom že izdano, zadevne države članice priznajo dovoljenje za promet, ki ga je izdala referenčna država članica. V ta namen imetnik dovoljenja za promet z zdravilom prosi referenčno državo članico, da bodisi pripravi poročilo o oceni zdravila ali, če je to potrebno, z zadnjimi podatki dopolni obstoječe poročilo o oceni zdravila. Referenčna država članica pripravi ali ažurira poročilo o oceni zdravila v 90 dneh od prejetja popolne vloge. Poročilo o oceni zdravila se skupaj z odobrenim povzetkom glavnih značilnosti zdravila, ovojnino in navodilom za uporabo pošlje zadevnim državam članicam in predlagatelju. 3. Kadar zdravilo v času vloge še ni pridobilo dovoljenja za promet, predlagatelj referenčno državo članico prosi, da pripravi osnutek poročila o oceni zdravila, osnutek povzetka glavnih značilnosti zdravila ter osnutek ovojnine in navodila za uporabo. Referenčna država članica pripravi osnutke teh dokumentov v 120 dneh od prejema popolne vloge in jih pošlje zadevnim državam članicam in predlagatelju. 4. V 90 dneh od prejema dokumentov iz odstavkov 2 in 3, zadevne države članice odobrijo poročilo o oceni zdravila, povzetek glavnih značilnosti zdravila ter ovojnino in navodilo za uporabo, ter o tem obvestijo referenčno državo članico. Referenčna država članica zabeleži strinjanje vseh strank, zaključi postopek in o tem obvesti predlagatelja. 5. Vsaka država članica, v kateri se vloži vloga v skladu z odstavkom 1, v 30 dneh po potrditvi strinjanja sprejme odločitev v skladu z odobrenim poročilom o oceni zdravila, povzetkom glavnih značilnosti zdravila ter ovojnino in navodilom za uporabo.“
11

Člen 64 Uredbe št. 883/2004, naslovljen „Brezposelne osebe, ki odidejo v drugo državo članico“, določa: „1. Popolnoma brezposelna oseba, ki izpolnjuje pogoje zakonodaje pristojne države članice za upravičenost do dajatev in odide v drugo državo članico, da bi si tam poiskala delo [zaposlitev], ohrani upravičenost do denarnih dajatev za brezposelnost pod naslednjimi pogoji in v skladu z naslednjimi omejitvami: […] (c) upravičenost do dajatev se ohrani tri mesece po datumu, ko je brezposelna oseba prenehala biti na razpolago službam za zaposlovanje v državi članici, ki jo je zapustila, pod pogojem, da skupno trajanje prejemanja dajatev ne preseže skupne dobe upravičenosti do dajatev po zakonodaji te države članice; pristojna služba ali nosilec lahko obdobje treh mesecev podaljša do največ šest mesecev; […] 2. Če se oseba vrne v pristojno državo članico ob ali pred iztekom roka [obdobja], v katerem je upravičena do dajatev po odstavku 1(c), se njena upravičenost do dajatev po zakonodaji te države članice nadaljuje. Upravičenost do dajatev po zakonodaji pristojne države pa v celoti izgubi, če se ne vrne ob ali pred iztekom tega roka [obdobja], razen če so določbe te zakonodaje ugodnejše. V izjemnih primerih lahko pristojna služba ali nosilec dopusti, da se oseba vrne pozneje, upravičenost pa ne preneha. […]“
3

Člen 2(7) osnovne uredbe je določal: „(a) V primeru uvoza iz držav brez tržnega gospodarstva [(vključno z Albanijo, Armenijo, Azerbajdžanom, Belorusijo, Gruzijo, Severno Korejo, Kirgizistanom, Moldavijo, Mongolijo, Tadžikistanom, Turkmenistanom in Uzbekistanom)], se določi normalna vrednost na podlagi cene ali računsko določene vrednosti v tretji državi s tržnim gospodarstvom ali cene, ki velja pri izvozu iz te tretje države v druge države, vključno s Skupnostjo, ali, kjer to ni mogoče, na kateri koli drugi razumni osnovi, vključno s ceno, ki se je dejansko plačevala ali se plačuje v Skupnosti za podoben proizvod, po potrebi primerno prilagojeno [prilagojeni], tako da vsebuje razumno profitno maržo. […] (b) Pri proti dampinških preiskavah v zvezi z uvozom iz Ljudske republike Kitajske, Vietnama in Kazahstana ter katere koli države, ki nima tržnega gospodarstva in je članica [Svetovne trgovinske organizacije (WTO)] na dan začetka preiskave, se normalna vrednost določi v skladu z odstavki od 1 do 6, če se na podlagi ustrezno utemeljenih zahtevkov enega ali več proizvajalcev, vključenih v preiskavo, in v skladu z merili in postopki, določenimi v pododstavku (c), pokaže, da za tega proizvajalca ali proizvajalce prevladujejo pogoji tržnega gospodarstva glede proizvodnje in prodaje zadevnega podobnega proizvoda. Kadar ni tako, se uporabljajo pravila, določena v skladu s pododstavkom (a). (c) Zahtevek pod pododstavkom (b) mora […] vsebovati zadostne dokaze, da proizvajalec deluje v pogojih tržnega gospodarstva, to je če: – se odločitve podjetij glede cen, stroškov in vložkov, vključno npr. s surovinami, stroški tehnologije in dela, obsegom proizvodnje, prodajo in vlaganji sprejemajo kot odziv na tržne signale, ki odražajo ponudbo in povpraševanje, in brez večjega vmešavanja države s tem v zvezi, stroški za glavne vložke pa v glavnem odražajo tržne vrednosti, – imajo podjetja jasno določeno zbirko računovodskih evidenc, ki se pregledujejo neodvisno, v skladu z mednarodnimi računovodskimi standardi in se uporabljajo v vse namene, – proizvodni stroški in finančna situacija podjetij niso podvrženi bistvenemu izkrivljanju, ki se prenaša še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva, zlasti v zvezi z amortizacijo sredstev, druge vrste odpisov, blagovne menjave in plačila preko kompenzacij dolgov, – za zadevna podjetja velja stečajno pravo in pravo lastninskih razmerij, ki zagotavlja pravno varnost in stabilnost za delovanje podjetij, in – se pretvorbe glede menjalnega tečaja izvajajo po tržnem tečaju. […]“
57

V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča mednarodni sporazum, ki določa ustanovitev sodišča, pristojnega za razlago njegovih določb in katerega odločbe zavezujejo institucije, vključno s Sodiščem, načeloma sicer res ni nezdružljiv s pravom Unije. Pristojnost Unije na področju mednarodnih odnosov in njena pristojnost za sklepanje mednarodnih sporazumov namreč nujno vsebujeta možnost, da v zvezi z razlago in uporabo določb takih sporazumov zanjo veljajo odločbe sodišča, ki je bilo s temi sporazumi ustanovljeno ali določeno, vendar le če se pri tem spoštujeta avtonomija Unije in njen pravni red (glej v tem smislu mnenja 1/91 (Sporazum EGP – I) z dne 14. decembra 1991 (EU:C:1991:490), točki 40 in 70; 1/09 (Sporazum o vzpostavitvi enotnega sistema za reševanje patentnih sporov) z dne 8. marca 2011, EU:C:2011:123, točki 74 in 76, in 2/13 (Pristop Unije k EKČP) z dne 18. decembra 2014, EU:C:2014:2454, točki 182 in 183).
Člen 14, točka (1)(a), Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, v različici, ki je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 631/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004, in člen 11(1)(a) Uredbe Sveta (EGS) št. 574/72 z dne 21. marca 1972 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe št. 1408/71, v različici, ki je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo št. 118/97, je treba razlagati tako, da lahko – kadar se nosilec države članice, v katero so bili delavci napoteni, na nosilca izdajatelja potrdil E 101 obrne s prošnjo za ponovno preučitev in odvzem teh potrdil glede na elemente, zbrane v okviru sodne preiskave, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti, da so bila ta potrdila pridobljena ali so se uveljavljala na goljufiv način, in nosilec izdajatelj teh elementov ni upošteval pri ponovnem preizkusu utemeljenosti izdaje navedenih potrdil – nacionalno sodišče v okviru postopka, uvedenega zoper osebe, za katere se sumi, da so napotene delavce zaposlile z uporabo takih potrdil, ta potrdila zavrne, če na podlagi navedenih elementov in ob spoštovanju jamstev pravice do poštenega sojenja, ki morajo biti tem osebam dane, ugotovi obstoj take goljufije.
90

Na drugem mestu, pritožnice trdijo, da izpodbijane sodbe vsebujejo navedbe, ki so v očitnem nasprotju z elementi, ki so bili predloženi v presojo Splošnemu sodišču. To naj bi napačno ugotovilo, da pritožnice nikoli niso mogle določiti, katere obveznosti javne službe so bile naložene upravljavcem omrežij DPT, bodisi s špansko zakonodajo bodisi s pogodbami o upravljanju, in da o tem niso predložile dokaza (točka 72 sodbe T‑462/13 (EU:T:2015:902), točka 73 sodbe T‑465/13 (EU:T:2015:900), točka 115 sodbe T‑487/13 (EU:T:2015:899) in točka 103 sodbe T‑541/13 (EU:T:2015:898)). Pritožnice se v zvezi s tem sklicujejo na konvencije, ki so bile podpisane med baskovski organi in družbo Itelazpi (zadeva C‑66/16 P), na javno pogodbo, sklenjeno med katalonskimi organi in družbo Retevisión, ter na njene specifikacije (zadeva C‑67/16 P), na sporazume in konvencije, ki jih je sprejela vlada v Navarri (zadeva C‑68/16 P), ter na pogodbo in na specifikacije, ki se nanašajo na postopek javnega razpisa, ki ga je objavila Comunidad autónoma de La Rioja (avtonomna skupnost La Rioja, Španija) (zadeva C‑69/16 P).
50

V zvezi s tem bo retroaktivna in popolna uporaba ukrepov za izvajanje Direktive 82/76 omogočila odpravo škodnih posledic zamude pri prenosu te direktive, če je bila ta direktiva pravilno prenesena. Vendar mora nacionalno sodišče paziti na to, da je povračilo škode, ki so jo utrpeli upravičenci, ustrezno. Retroaktivna, pravilna in popolna uporaba ukrepov za izvajanje Direktive 82/76 bo za to zadoščala, razen če bi upravičenci dokazali obstoj dodatnih izgub, ki naj bi jih utrpeli, ker v želenem času ne bi mogli biti upravičeni do denarnih ugodnosti, ki jih zagotavlja ta direktiva, in ki bi jih bilo treba prav tako nadomestiti (glej v tem smislu sodbi z dne 25. februarja 1999, Carbonari in drugi, C‑131/97, EU:C:1999:98, točka 53, in z dne 3. oktobra 2000, Gozza in drugi, C‑371/97, EU:C:2000:526, točka 39).
3

Člen 1 Direktive 98/34 določa: „V tej direktivi naslednji izrazi pomenijo: 1. ,proizvod‘ je kateri koli industrijsko izdelan proizvod in kateri koli kmetijski proizvod, vključno z ribjimi proizvodi; 2. ‚storitev‘, katera koli storitev informacijske družbe ali katera koli storitev, ki se običajno opravi odplačno, na daljavo, elektronsko in na zahtevo prejemnika storitev. Za namene te opredelitve pojmov: – ‚na daljavo‘ pomeni, da se storitev opravi, ne da bi bile stranke sočasno navzoče, – ‚elektronsko‘ pomeni, da se storitev pošlje na začetnem kraju in sprejme na cilju z elektronsko opremo za predelavo (skupaj z digitalnim zgoščevanjem) in shranjevanje podatkov ter se v celoti prenaša, pošilja in sprejema po žici, radijsko, z optičnimi ali drugimi elektromagnetnimi sredstvi, – ‚na zahtevo prejemnika storitev‘ pomeni, da se storitev opravlja s prenosom podatkov na posamezno zahtevo. Okvirni seznam storitev, ki ne sodijo v to opredelitev, je prikazan v Prilogi V. […] 5. ‚predpis o storitvah‘ je splošna zahteva v zvezi z začetkom in nadaljevanjem storitvenih dejavnosti v skladu s točko 2, zlasti določbe, ki se nanašajo na dobavitelja storitev, storitve in prejemnika storitve, razen vseh predpisov, ki niso posebej namenjeni storitvam, opredeljenim v zgoraj navedeni točki. […] Za namene te opredelitve pojmov: – se predpis obravnava, kot posebej namenjen storitvam informacijske družbe, kadar je, ob upoštevanju razlogov za njegovo sprejetje in besedila, poseben namen in cilj vseh ali nekaterih posameznih določb predpisa urediti take storitve jasno in z določenim ciljem, – se predpis ne obravnava, kot da je posebej namenjen storitvam informacijske družbe, če vpliva na take storitve le posredno ali postransko. […] 11. ‚tehnični predpis‘, tehnične specifikacije in druge zahteve ali predpisi o storitvah, skupaj z ustreznimi upravnimi določbami, katerih upoštevanje je formalno in dejansko obvezno pri trženju, zagotavljanju storitve, ustanovitvi dobavitelja storitve ali uporabi v državi članici ali njenem večjem delu, pa tudi zakoni in drugi predpisi držav članic, razen tistih, ki so določeni v členu 10 in prepovedujejo proizvodnjo, uvoz, trženje ali uporabo izdelka ali ki prepovedujejo opravljanje ali uporabo storitve ali ustanovitev dobavitelja storitve. Dejanski tehnični predpisi so zlasti: – zakoni in drugi predpisi države članice, ki urejajo tehnične specifikacije ali druge zahteve ali predpise o storitvah ali poklicne kodekse ali pravila obnašanja, ki pa se nanašajo na tehnične specifikacije ali druge zahteve ali na predpise o storitvah, skladnost s katerimi ustvarja domnevo o skladnosti z obveznostmi, ki jih nalagajo zgoraj navedeni zakoni in drugi predpisi, […] – tehnične specifikacije ali druge predpise o storitvah, povezane z davčnimi ali finančnimi ukrepi, ki s spodbujanjem izpolnjevanja takih tehničnih specifikacij ali drugih predpisov o storitvah vplivajo na porabo izdelkov ali storitev; tehnične specifikacije ali drugi predpisi, povezani z nacionalnimi sistemi socialnega zavarovanja, so izključeni. […]“
40

Prvič, iz uvodnih izjav 3 in 4 Direktive 2004/38 je namreč razvidno, da je njen cilj – z namenom krepitve temeljne in posamične pravice vseh državljanov Unije do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic ter poenostavitve uresničevanja te pravice – preseči sektorski in razdrobljen pristop, kakršen je zaznamoval instrumente prava Unije, ki so veljali pred to direktivo in ki so med drugim ločeno obravnavali delavce in samozaposlene osebe, tako da se sprejme enoten pravni akt, ki kodificira in spreminja te instrumente (glej v tem smislu sodbo z dne 19. junija 2014, Saint Prix, C‑507/12, EU:C:2014:2007, točka 25).
Člen 71f zakona o avtorski pravici določa:

„1. Avtorji in proizvajalci fonogramov ter izvorni proizvajalci avdiovizualnih del, izvajalci in proizvajalci videogramov ter njihovi pravni nasledniki imajo pravico do nadomestila za zasebno kopiranje fonogramov in videogramov iz člena 71e. Navedeno nadomestilo pri napravah, ki so namenjene samo analognemu ali digitalnemu snemanju fonogramov ali videogramov, zajema delež cene, ki jo končni kupec plača prodajalcu, ki se pri večnamenskih napravah izračuna glede na ceno naprave, ki ima enake značilnosti kot notranji sestavni del, namenjen snemanju, ali pa je, če to ni izvedljivo, kot nadomestilo določen fiksen znesek za vsako napravo in nosilec. Pri nosilcih za snemanje zvoka in slike, kot so analogni nosilci, digitalni nosilci oziroma trajni ali prenosni spomini, namenjeni snemanju fonogramov ali videogramov, je znesek nadomestila določen glede na snemalno zmogljivost navedenih nosilcev. Pri sistemih za vizualno snemanje na daljavo mora nadomestilo iz tega odstavka plačati subjekt, ki zagotavlja storitev, in je določeno glede na plačilo, prejeto za zagotavljanje same storitve.

2. Nadomestilo iz odstavka 1 se določi glede na zakonodajo Unije, vendar ob upoštevanju pravic kopiranja, z uredbo ministra za kulturne dobrine in dejavnosti, ki jo je treba sprejeti do 31. decembra 2009, potem ko predložijo stališča odbor iz člena 190 in najbolj reprezentativna združenja proizvajalcev naprav in nosilcev iz odstavka 1. Pri določitvi nadomestila je treba upoštevati dodatno sprejetje ali nesprejetje tehničnih ukrepov iz člena 102c in drugačen učinek digitalne kopije glede na analogno. Navedena uredba se posodablja na tri leta.

[…]“
Direktivo 2009/101/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o uskladitvi zaščitnih ukrepov za varovanje interesov družbenikov in tretjih oseb, ki jih države članice zahtevajo od gospodarskih družb v skladu z drugim pododstavkom člena 48 [ES], zato da se oblikujejo zaščitni ukrepi z enakim učinkom v vsej Skupnosti, zlasti njene člene 2 in od 6 do 8, in Direktivo 2012/30/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o uskladitvi zaščitnih ukrepov za varovanje interesov družbenikov in tretjih oseb, ki jih države članice zahtevajo od gospodarskih družb v skladu s členom 54, drugi odstavek, [PDEU], glede ustanavljanja delniških družb ter ohranjanja in spreminjanja njihovega kapitala, zato da se oblikujejo zaščitni ukrepi z enakim učinkom v vsej Skupnosti, zlasti njena člena 19 in 36, je treba razlagati tako, da zaposlenim, ki so upniki delniške družbe iz naslova prenehanja njihove pogodbe o zaposlitvi, ne podeljujeta pravice, da pred istim socialnim sodiščem kot tistim, ki je pristojno za odločanje o njihovi tožbi za priznanje terjatve iz naslova plač, vložijo tožbo za ugotovitev odgovornosti direktorja te družbe iz razloga, da ni sklical generalne skupščine delničarjev te družbe kljub resnim izgubam, ki jih je ta utrpela, zato da bi bil ta direktor opredeljen kot solidarni dolžnik za navedeno terjatev iz naslova plač.
Kot trdi EBU in kot je razvidno iz spisa, predloženega Sodišču, so za bridge s podvojenimi kartami sicer res potrebni logika, spomin, strategija in lateralno razmišljanje ter je torej dejavnost, ki je blagodejna za fizično in duševno zdravje posameznikov, ki redno igrajo to igro. Vendar dejavnosti popolnega počitka in sprostitve, čeprav so blagodejne za fizično in duševno zdravje, ne spadajo na področje uporabe te določbe (glej v tem smislu sodbi z dne 21. februarja 2013, Žamberk, C‑18/12, EU:C:2013:95, točka 22, in z dne 25. februarja 2016, Komisija/Nizozemska, C‑22/15, neobjavljena, EU:C:2016:118, točke od 23 do 25). V teh okoliščinah to, da neka dejavnost prispeva k fizičnemu in duševnemu zdravju, še ne zadošča za ugotovitev, da spada ta dejavnost pod pojem „šport“ v smislu te določbe.
3

Uredba št. 44/2001 je v odnosih med državami članicami nadomestila Konvencijo z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32, v nadaljevanju: Bruseljska konvencija). Ta pa je bila nadomeščena z Uredbo (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2012, L 351, str. 1). V skladu s členom 66(1) te uredbe se ta „uporablja samo za sodne postopke, ki so bili začeti, za javne listine, ki so bile uradno sestavljene ali registrirane, in za sodne poravnave, ki so bile potrjene ali sklenjene na dan 10. januarja 2015 ali po tem“.
14

Člen 5 zakona iz leta 2003, ki se uporablja v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari, je določal: „1. Člena 38 in 41 delovnopravnega zakonika, brez poseganja v odstavke od 2 do 4, in določbe o posebnem varstvu delavcev pred odpusti ali prenehanjem delovnih razmerij, brez poseganja v odstavek 5, se ne uporabijo, če pride do odpovedi pogodbe o zaposlitvi na pobudo delodajalca v okviru postopka kolektivnega odpuščanja. 2. Če ni sklenjen dogovor v skladu s členom 3, se člen 38 delovnopravnega zakonika uporabi za odpoved pogodbe o zaposlitvi na pobudo delodajalca in tudi za odpoved s ponudbo nove pogodbe. […] 5. V obdobju posebnega varstva pred odpustom ali prenehanjem delovnega razmerja lahko delodajalec spremeni le dotakratne delovne in plačne pogoje, in sicer delavcu: (1) ki mu do upokojitvene starosti ne manjkajo več kot 4 leta, noseči delavki, delavcu na porodniškem dopustu, dopustu, priznanem pod enakimi pogoji kot porodniški dopust, in na starševskem dopustu; (2) ki je član sveta delavcev državnega podjetja; (3) ki je član vodstva podjetniškega sindikata; […] 6. Če je posledica spremembe delovnih in plačnih pogojev s ponudbo nove pogodbe znižanje plače, so delavci iz odstavka 5 do konca obdobja posebnega varstva pred odpovedjo ali prenehanjem pogodbe o zaposlitvi upravičeni do varstvenega dodatka, ki se izračuna v skladu s pravili, ki izhajajo iz delovnopravnega zakonika. 7. Če se delavcem odpovejo delovna razmerja v okviru postopka kolektivnega odpuščanja, lahko pogodbe o zaposlitvi za določen čas in pogodbe o zaposlitvi, sklenjene za čas opravljanja določenega dela, razveže vsaka stranka ob upoštevanju odpovednega roka dveh tednov.“