Keywords

Summary



Keywords

1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Nespoštovanje obveznosti izterjati nezakonite pomoči – Sredstva obrambe – Absolutna nemožnost izpolnitve

(členi 10 ES, 88(2) ES in 249 ES)

2. Pomoči, ki jih dodelijo države – Izterjava nezakonite pomoči – Uporaba nacionalnega prava – Sprejetje začasnih ukrepov prekinitve – Dopustnost – Pogoji

(Uredba Sveta št. 659/1999, člen 14(3))

Summary

1. Država članica, ki je naslovnica odločbe, s katero ji je naložena obveznost izterjati nezakonite pomoči, je na podlagi člena 249 ES zavezana sprejeti vse ustrezne ukrepe, da zagotovi izvršitev te odločbe. Država članica mora doseči učinkovito izterjavo dolgovanih zneskov. Pozna izterjava, opravljena po izteku roka, in zakonodajni ukrepi za zagotovitev tega, da nacionalna sodišča izvršijo odločbo Komisije, ki državi članici nalaga izterjavo nezakonitih pomoči, ki so sprejeti prepozno ali ki se izkažejo za neučinkovite, ne morejo biti v skladu z zahtevami Pogodbe.

Država članica, ki v predpisanih rokih ne sprejme vseh potrebnih ukrepov za ukinitev programa pomoči, ki je bil z odločbo Komisije razglašen za nezakonit in nezdružljiv s skupnim trgom, in za izterjavo pomoči, podeljenih na podlagi navedenega programa, od upravičencev, ne izpolni obveznosti iz te odločbe.

Edini razlog, na katerega se država članica lahko sklicuje v obrambi zoper tožbo zaradi neizpolnitve obveznosti, ki jo Komisija vloži na podlagi člena 88(2) ES, je absolutna nemožnost pravilne izvršitve zadevne odločbe.

Pogoj absolutne nemožnosti izvršitve ni izpolnjen, kadar tožena država članica le obvesti Komisijo o pravnih, političnih ali dejanskih težavah, ki so povezane z izpolnitvijo odločbe, ne da bi zoper zadevna podjetja dejansko ukrepala z namenom zagotovitve vračila pomoči in ne da bi Komisiji predlagala druge načine za izvršitev odločbe, s katerimi bi lahko premagala težave.

Država članica, ki med izvrševanjem odločbe Komisije glede državnih pomoči naleti na nepredvidene in nepredvidljive težave ali opazi posledice, ki jih Komisija ni predvidela, mora o tem obvestiti Komisijo, da ta presodi o njih, in predlagati primerne spremembe zadevne odločbe. V takem primeru morata država članica in Komisija v skladu s pravilom, ki je izraženo med drugim v členu 10 ES in po katerem so državam članicam in institucijam Unije naložene vzajemne dolžnosti lojalnega sodelovanja, sodelovati v dobri veri z namenom premostiti težave, pri tem pa v celoti upoštevati določbe Pogodbe, zlasti te na področju pomoči.

(Glej točke 31, 32, od 35 do 37, 42 in 58 ter izrek.)

2. Nacionalna sodišča so na podlagi člena 14(3) Uredbe št. 659/1999 zavezana zagotoviti polni učinek odločbe, s katero je naložena zagotovitev vračila nezakonite pomoči, in doseči rešitev, ki je v skladu s ciljem te odločbe.

Kar zadeva začasne ukrepe prekinitve, ki jih sprejmejo nacionalna sodišča, je take ukrepe mogoče sprejeti, če so izpolnjeni nekateri pogoji, in sicer, prvič, če to sodišče resno dvomi o veljavnosti akta Unije in če, kadar o veljavnosti izpodbijanega akta še ne poteka postopek pred Sodiščem, zadevo predloži v obravnavo Sodišču, drugič, če obstajajo nujni razlogi, da so začasni ukrepi potrebni, da se prepreči resna in nepopravljiva škoda stranki, ki predlaga te ukrepe, tretjič, če sodišče ustrezno upošteva interes Unije, četrtič, če nacionalno sodišče pri presoji vseh teh pogojev spoštuje odločbe Sodišča ali Splošnega sodišča, v katerih je bilo odločeno o zakonitosti akta Unije, ali sklep o začasni odredbi, ki na ravni Evropske unije določa podobne začasne ukrepe. Glede tega je treba poudariti, da ni dovolj, da nacionalno sodišče vprašanje o veljavnosti predloži v predhodno odločanje Sodišču, ampak mora v sklepu o začasni odredbi navesti razloge, iz katerih meni, da bo Sodišče ugotovilo, da je akt Unije ničen.

(Glej točke od 44 do 46.)