Keywords

Summary



Keywords

1. Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki se nanje neposredno in posamično nanašajo

(člena 88(2) in (3) ES, in 230, četrti odstavek, ES)

2. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem

(člen 87(1) ES)

3. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg

(člen 253 ES)

4. Pomoči, ki jih dodelijo države – Preučitev Komisije

(člen 88(3) ES)

5. Pomoči, ki jih dodelijo države – Preučitev Komisije – Predhodna stopnja in kontradiktorna stopnja

(člena 87(1) ES in 88(2) in (3) ES; Uredba Sveta št. 659/1999, člen 4(4))

Summary

1. Kadar Komisija, ne da bi sprožila formalni postopek preverjanja iz člena 88(2) ES, z odločbo, sprejeto na podlagi odstavka 3 tega člena, ugotovi, da je pomoč združljiva s skupnim trgom, lahko osebe, ki so upravičene do postopkovnih jamstev, določenih v odstavku 2 tega člena, ta uveljavljajo le, kadar imajo možnost, da to odločbo na podlagi člena 3 izpodbijajo pred sodiščem Skupnosti.

Sodišče Skupnosti zato razglasi za dopustno tožbo za razglasitev ničnosti odločbe, ki temelji na členu 88(3) ES, ki jo vloži zainteresirana stranka v smislu člena 88(2) ES, kadar želi z vložitvijo te tožbe zaščititi postopkovne pravice, ki jih ima na podlagi te določbe.

Nasprotno, če tožeča stranka dvomi o utemeljenosti odločbe o presoji pomoči kot taki, samo dejstvo, da jo je mogoče šteti za zainteresirano stranko v smislu člena 88(2) ES, ne more zadoščati za to, da se tožba razglasi za dopustno. Zato je treba izkazati, da ima poseben status v smislu sodbe Plaumann proti Komisiji, 25/62. To naj bi veljalo zlasti, kadar bi pomoč, ki jo obravnava zadevna odločba, znatno prizadela tržni položaj tožeče stranke.

(Glej točke 45, 46 in 48.)

2. Nacionalna zakonodaja, katere namen je olajšati vstop hipermarketov na trg distribucije naftnih derivatov s tem, da odpravlja nekatere urbanistične omejitve in poenostavlja upravne postopke v zvezi z gradnjo bencinske črpalke, ne da bi bili zaradi teh ukrepov lastniki hipermarketov izvzeti iz katere koli obveznosti prenosa v korist države, ki izhaja iz veljavne zakonodaje ali iz splošne upravne prakse lokalnih uprav, ne zajema neposrednega ali posrednega prenosa javnih, zato je ni mogoče šteti za državno pomoč.

Državnega ukrepa, ki ne zajema neposrednega ali posrednega prenosa državnih sredstev, torej ni mogoče opredeliti kot državno pomoč v smislu člena 87(1) ES, čeprav izpolnjuje druge pogoje iz navedene določbe.

(Glej točke 87, 91 in 104.)

3. Obveznost obrazložitve pomeni bistveno formalnost in jo je treba ločiti od vprašanja utemeljenosti obrazložitve, ki spada v vsebinsko zakonitost spornega akta.

Obrazložitev, ki se zahteva v členu 253 ES, mora biti prirejena naravi obravnavanega akta ter mora jasno in nedvoumno izražati sklepanje institucije, ki je izdala akt, zato da se stranke lahko seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da pristojno sodišče lahko opravi svoj nadzor. Zahtevo po obrazložitvi je treba presojati glede na okoliščine obravnavane zadeve. Vprašanje, ali je obrazložitev posameznega akta v skladu z zahtevami iz člena 253 ES, je treba presojati ne samo glede na njegovo besedilo, ampak tudi glede na sobesedilo in celoto pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje. Zlasti v zvezi z odločbo Komisije, s katero je bil ugotovljen neobstoj državne pomoči, na katero je opozoril pritožnik, mora Komisija pritožniku navesti zadostne razloge, zaradi katerih okoliščine dejanskega in pravnega stanja, navedene v pritožbi, niso zadoščale za dokaz obstoja državne pomoči. Vendar pa Komisija ni dolžna izraziti mnenja glede okoliščin, ki so očitno postranske oziroma nepomembne ali zgolj drugotnega pomena.

(Glej točki 107 in 108.)

4. Če zadevna država članica spornih državnih ukrepov ob upoštevanju prepovedi državnih pomoči ne priglasi, Komisija ni dolžna začeti predhodne preiskave teh ukrepov v določenem roku. Vendar mora institucija, če so zainteresirane tretje stranke Komisiji predložile pritožbe v zvezi z državnimi ukrepi, ki niso bili priglašeni, v predhodni preiskavi na podlagi člena 88(3) temeljito in nepristransko preučiti te pritožbe v interesu dobrega upravljanja temeljnih določb Pogodbe v zvezi z državnimi pomočmi. Iz tega zlasti izhaja, da če je Komisija začela predhodno preiskavo državnih ukrepov, v zvezi s katerimi je bila vložena pritožba, naj tega preizkusa ne bi mogla neomejeno podaljševati, saj je njegov cilj Komisiji omogočiti oblikovanje osnovnega stališča v zvezi z opredelitvijo ukrepov, ki so ji bili predloženi v presojo, in njihovo združljivostjo s skupnim trgom.

Razumno trajanje postopka preiskave je treba presojati glede na okoliščine vsake posamezne zadeve in zlasti v kontekstu slednje glede na različne faze postopka, ki jih mora Komisija upoštevati glede na kompleksnost zadeve in njen pomen za različne zainteresirane stranke.

Čeprav je upoštevanje razumnega roka pri izvedbi postopkovnih ukrepov temeljno načelo prava Skupnosti, ki se uporablja pri preverjanju državne pomoči in katerega spoštovanje zagotavlja sodišče Skupnosti, samo dejstvo, da je bila odločba sprejeta po poteku tega roka, ne zadostuje za odločitev o nezakonitosti odločbe, ki jo je sprejela Komisija na koncu predhodne preiskave, ki jo je izvedla na podlagi člena 88(3) ES.

(Glej točke 121, 122 in 130.)

5. Iz člena 4(4) Uredbe št. 659/1999 in sodne prakse je razvidno, da mora Komisija začeti postopek iz člena 88(2) ES, če na podlagi prve preiskave ni mogla rešiti vseh težav v zvezi z vprašanjem, ali državni ukrep, ki ga preverja, pomeni državno pomoč v smislu člena 87(1) ES, razen če je Komisija med to preiskavo ugotovila, da bi bil zadevni ukrep v vsakem primeru združljiv s skupnim trgom, čeprav bi pomenil državno pomoč.

Ker pa je minilo bistveno več časa, kot je po navadi potrebno za prvo preiskavo na podlagi člena 88(3) ES, je skupaj z drugimi dejavniki mogoče ugotoviti, da je Komisija naletela na resne težave v zvezi s presojo, ki zahtevajo začetek postopka na podlagi člena 88(2) ES.

Vendar okoliščina, da je Komisija na podlagi informacij, ki jih je imela na voljo, izražala dvome o tem, ali državni ukrep pomeni državno pomoč, čeprav so bili ti izključeni, potem ko je od prijaviteljev prejela dodatne informacije, ne vodi do ugotovitve, da naj bi Komisija naletela na resne težave. Čeprav Komisija nima diskrecijske pravice pri odločanju, ali bo začela formalni postopek preiskave, če ugotovi, da take težave obstajajo, ima vseeno nekaj možnosti za prosto presojo pri določanju in preverjanju okoliščin v obravnavani zadevi, da bi ugotovila, ali pomenijo resne težave. Komisija lahko med drugim v skladu s ciljem člena 88(3) ES in svojo dolžnostjo dobrega upravljanja izvede pogovore s pritožniki, da bi med predhodnim postopkom rešila težave, na katere bi morebiti naletela. Vendar se pri tem predpostavlja, da bi Komisija lahko prilagodila svoje stališče glede na rezultate opravljenih pogovorov, ne da bi bilo treba vnaprej šteti, da ta prilagoditev pomeni obstoj resnih težav.

Poleg tega, ker Komisija nima obveznosti izmenjati mnenj in argumentov s pritožniki, slednjim ni dolžna navesti pravne podlage v nacionalnem pravu, na kateri namerava utemeljiti izpodbijano odločbo, zato samo dejstvo, da tega ni storila, ne pomeni, da je naletela na težave.

(Glej točke 134, 135, 139 in 140.)