Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA(šesti senat) 
z dne 8. oktobra 2020 * 
„Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Direktiva 2011 /83/EU – Člen 2, točka 11, člen 14(3) in  
člen 16(m) – Pogodba, sklenjena na daljavo – Dobava digitalne vsebine in digitalnih storitev –  
Pravica do odstopa od pogodbe – Obveznosti potrošnika v primeru odstopa od pogodbe – Določitev  
zneska, ki ga plača potrošnik za storitve, opravljene pred uveljavljanjem pravice do odstopa od  
pogodbe – Izjema od pravice do odstopa od pogodbe v primeru dobave digitalne vsebine“  
V zadevi C-641/19, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo 
Amtsgericht Hamburg (okrajno sodišče v Hamburgu, Nemčija) z odločbo z dne 23. avgusta 2019 , ki je 
na Sodišče prispela 30. avgusta 2019 , v postopku 
EU 
proti 
PE Digital GmbH, 
SODIŠČE(šesti senat), 
v sestavi C. Toader, sodnica, v funkciji predsednice senata, M. Safjan (poročevalec), in N. Jääskinen,  
sodnik,  
generalni pravobranilec: H. Saugmandsgaard Øe,  
sodni tajnik: A. Calot Escobar,  
na podlagi pisnega postopka,  
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:  
– za EU T. Meier-Bading, Rechtsanwalt, 
– za PE Digital GmbH C. Rohnke, Rechtsanwalt, 
– za belgijsko vlado P. Cottin in S. Baeyens, agenta, 
– za Evropsko komisijo B.-R. Killmann in C. Valero, agenta, 
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez 
sklepnih predlogov, 
* Jezik postopka: nemščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2020 :808 1 
SODBA Z DNE 8. 10. 2020 – ZADEVA C-641/19  
PE DIGITAL  
izreka naslednjo 
Sodbo 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 2, točka 11, člena 14(3) in 
člena 16(m) Direktive 2011 /83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah 
potrošnikov, spremem bi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999 /44/ES Evropskega parlamenta in 
Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta 
(UL 2011 , L 304, str. 64). 
2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med osebo EU kot potrošnikom in družbo PE Digital GmbH 
zaradi zneska, dolgovanega tej družbi, potem ko je oseba EU uveljavila pravico do odstopa od 
pogodbe, sklenjene s to družbo. 
Pravni okvir 
Pravo Unije 
3 V uvodnih izjavah 4, 19 in 50 Direktive 2011 /83 je navedeno: 
„(4) […] Uskladitev [Harmonizacija] določenih vidikov potrošniških pogodb, sklenjenih na daljavo […], 
je nujna za spodbujanje dejanskega potrošniškega notranjega trga, na katerem bi vladalo pravo 
ravnovesje med visoko ravnjo varstva potrošnikov in konkurenčnostjo podjetij, obenem pa bi bilo 
zagotovljeno spoštovanje načela subsidiar nosti. 
[…] 
(19) Digitalna vsebina so podatki, ki nastanejo in so posredovani v digitalni obliki, kot so računalniški 
programi, aplikacije, igrice, glasba, video posnetki ali besedilo, ne glede na to, ali se do njih 
dostopa s pomočjo prenosa podatkov ali sprotnega predvajanja, iz oprijemljivih medijev ali na 
kakšen drug način. Pogodbe za dobavo digitalne vsebine bi morale biti znotraj področja uporabe 
te direktive. […] [Z]a namen te direktive [se] pogodbe za digitalno vsebino, ki se ne dobavi na 
oprijemljivem mediju, ne bi smele opredeliti niti kot prodajne pogodbe niti kot pogodbe 
o opravljanju storitev. Za takšne pogodbe bi moral imeti potrošnik pravico do odstopa, razen če 
je odobril začetek izvajanja pogodbe znotraj odstopnega roka in se zaveda, da bo posledično 
izgubil pravico do odstopa od pogodbe. […] 
[…] 
(50) Potrošnik bi moral po eni strani imeti pravico do odstopa od pogodbe tudi, če je zaprosil za 
opravilo storitev pred koncem odstopnega roka. Če pa potrošnik po drugi strani uveljavlja 
pravico do odstopa od pogodbe, pa bi moralo biti trgovcu zagotovljeno, da prejme ustrezno 
plačilo za že opravljeno storitev. Sorazmerni znesek bi moral biti izračunan na podlagi cene iz 
pogodbe, razen če potrošnik dokaže, da je sama skupna cena nesorazmerna; v tem primeru se 
znesek, ki se plača, izračuna na podlagi tržne vrednosti opravljenih storitev. Tržna vrednost bi 
morala biti določena glede na ceno enakovrednih storitev, ki so jih v času sklenitve pogodbe 
izvedli drugi trgovci. Potrošnik bi moral zato zahtevati izvedbo storitev pred koncem odstopnega 
roka s podajo izrecne zahteve, v primeru pogodbe, sklenjene zunaj poslovnih prostorov, pa na 
trajnem nosilcu podatkov. Podobno bi trgovec moral potrošnika prek trajnega nosilca podatkov 
obvestiti o kakršnih koli obveznostih glede plačila sorazmernih stroškov za že opravljene storitve. 
[…]“ 
ECLI:EU:C:2020 :808 2 
SODBA Z DNE 8. 10. 2020 – ZADEVA C-641/19  
PE DIGITAL  
4 Člen 2 te direktive, naslovljen „Opredelitev pojmov“, določa: 
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: 
[…] 
6. ‚pogodba o opravljanju storitev‘ pomeni vsako pogodbo razen prodajne pogodbe, na podlagi katere 
trgovec opravi storitev za potrošnika ali se temu zaveže, potrošnik pa za to plača ceno ali se temu 
zaveže. 
[…] 
11. ‚digitalna vsebina‘ pomeni podatke, ki nastanejo in so posredovani v digitalni obliki; 
[…]“ 
5 Člen 7 Direktive 2011 /83, naslovljen „Formalne zahteve za pogodbe, sklenjene zunaj poslovnih 
prostorov“, v odstavku 3 določa: 
„Kadar potrošnik želi, da se opravljanje storitev ali dobava vode, plina ali električne energije, česetine 
prodajajo v omejeni prostornini ali določeni količini, ali daljinskega ogrevanja, začne v odstopnem roku 
iz člena 9(2), trgovec zahteva, da potrošnik za to izrecno zaprosi na trajnem nosilcu podatkov.“ 
6 Člen 9 iste direktive, naslovljen „Pravica do odstopa od pogodbe“, v odstavku 1 določa: 
„Razen kadar se uporabljajo izjeme iz člena 16, ima potrošnik na voljo 14 dni, da brez obrazložitve 
odstopi od pogodbe, sklenjene na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov, ne da bi imel zaradi tega 
poleg stroškov iz člena 13(2) in člena 14 še druge stroške.“ 
7 Člen 14 Direktive 2011 /83, naslovljen „Obveznosti potrošnika v primeru odstopa od pogodbe“, določa: 
„[…] 
3. Če potrošnik uveljavlja pravico do odstopa od pogodbe po tem, ko je vložil zahtevo v skladu 
s členom 7(3) ali členom 8(8), trgovcu plača znesek, ki je sorazmeren s storitvami, opravljenimi do 
trenutka, ko je potrošnik trgovca obvestil, da uveljavlja navedeno pravico, v primerjavi s celotnim 
obsegom pogodbe. Sorazmerni znesek, ki ga mora potrošnik plačati trgovcu, se izračuna na podlagi 
skupne cene, dogovorjene v pogodbi. Če je skupna cena pretirana, se na podlagi tržne vrednosti 
opravljenih storitev izračuna sorazmerni znesek. 
4. Potrošnik ne nosi nobenih stroškov za: 
(a) izvedbo storitev, dobavo vode, plina ali električne energije, če se ti ne prodajajo v omejeni 
prostornini ali določeni količini, ali daljinskega ogrevanja, ki so delno ali v celoti izvedene 
v odstopnem roku, kadar : 
(i) trgovec ni zagotovil informacij v skladu s točkama (h) ali (j) člena 6(1), ali 
(ii) potrošnik ni izrecno zahteval, da se opravljanje storitve začne v odstopnem roku v skladu 
s členom 7(3) in členom 8(8), ali 
(b) celotno ali delno dobavo digitalne vsebine, ki se ne dostavi na otipljivem nosilcu podatkov, kadar : 
(i) potrošnik ni podal izrecnega predhodnega soglasja, da se izvajanje storitve začne pred 
iztekom 14-dnevnega roka iz člena 9, ali 
(ii) potrošnik ni potrdil, da s soglasjem izgubi pravico do odstopa od pogodbe, ali 
(iii) trgovec ni zagotovil potrdila v skladu s členom 7(2) ali členom 8(7). 
ECLI:EU:C:2020 :808 3 
SODBA Z DNE 8. 10. 2020 – ZADEVA C-641/19  
PE DIGITAL  
[…]“ 
8 Člen 16 te direktive, naslovljen „Izjeme od pravice do odstopa od pogodbe“, določa: 
„Države članice ne zagotovijo pravice do odstopa od pogodbe iz členov 9 do 15 pri pogodbah, 
sklenjenih na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov, kar zadeva: 
[…] 
(m) dobavo digitalne vsebine, ki se ne dostavi na otipljivem nosilcu podatkov, če se je izvajanje 
storitve začelo na podlagi izrecnega predhodnega soglasja potrošnika in z njegovo privolitvijo, da 
s tem izgubi pravico do odstopa od pogodbe.“ 
Nemško pravo 
9V členu 312f(3) Bürgerliches Gesetzbuch (civilni zakonik, v nadaljevanju: BGB) je digitalna vsebina 
opredeljena kot „podatki, ki niso na otipljivem nosilcu ter ki so proizvedeni in dobavljeni v digitalni 
obliki“. 
10 Člen 356 BGB, naslovljen „Pravica do odstopa od pogodbe, sklenjene zunaj poslovnih prostorov, in 
pogodbe, sklenjene na daljavo“, v odstavku 5 določa: 
„Če gre za pogodbo o dobavi digitalne vsebine, ki ni na otipljivem nosilcu, pravica do odstopa od 
pogodbe preneha tudi, če je trgovec začel izvajati pogodbo, potrošnik pa je 
1. izrecno privolil, da trgovec začne izvajati pogodbo pred iztekom odstopnega roka, in 
2. potrdil, da se je seznanil z dejstvom, da s tem, ko da soglasje, ob izpolnitvi pogodbe izgubi pravico 
do odstopa od pogodbe.“ 
11 Člen 357(8) in (9) BGB določa: 
„(8) Kadar potrošnik odstopi od pogodbe o opravljanju storitev ali dobavi vode, plina ali električne 
energije, ki se nanaša na neopredeljene količine ali na nedoločeno prostornino oziroma oskrbo 
z daljinskim ogrevanjem, mora potrošnik plačati nadomestilo za storitve, opravljene do odstopa od 
pogodbe, če je potrošnik od trgovca izrecno zahteval, da začne storitev izvajati pred iztekom roka za 
odstop od pogodbe. Pravica, ki izhaja iz prvega stavka, obstaja le, če je trgovec potrošnika obvestil 
v skladu s členom 246a, prvi del, odstavek 2, prvi stavek, točke od 1 do 3, Einführungsgesetz zum 
Bürgerlichen Gesetzbuch (uvodni zakon k civilnemu zakoniku). Pri pogodbah, sklenjenih zunaj 
poslovnih prostorov, obstaja pravica iz prvega stavka le, če je potrošnik svojo željo v smislu prvega 
stavka posredoval na trajnem nosilcu podatkov. Pri izračunu nadomestila se je treba opreti na skupno 
dogovorjeno ceno. Če je skupna dogovorjena cena previsoka, se nadomestilo izračuna na podlagi tržne 
vrednosti opravljene storitve. 
(9) Če potrošnik odstopi od pogodbe o zagotavljanju digitalne vsebine, ki ni na oprijemljivem nosilcu, 
mu ni treba plačati nadomestila.“ 
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje 
12 Družba PE Digital s sedežem v Nemčiji upravlja spletno stran za stike „Parship“ (w w w .parship.de). 
Svojim uporabnikom ponuja dve obliki članstva, in sicer brezplačno osnovno članstvo, pri katerem so 
možnosti za navezovanje stikov z drugimi uporabniki zelo omejene, ter plačljivo članstvo „premium“ 
ECLI:EU:C:2020 :808 4 
SODBA Z DNE 8. 10. 2020 – ZADEVA C-641/19  
PE DIGITAL  
za obdobje 6, 12 ali 24 mesecev. Zadnjenavedeno članstvo uporabnikom omogoča, da v obdobju 
svojega članstva na platformi navežejo stik z vsemi drugimi „premium“ člani – v Nemčiji je več kot 
186.000 uporabnikov – in si tako z njimi izmenjujejo sporočila in slike. 
13 Članstvo „premium“ med drugim vključuje tako imenovano „garancijo stikov“, ki zagotavlja 
vzpostavitev nekega števila stikov z drugimi uporabniki. Za stik se tako šteje vsak odgovor, ki ga 
zadevni uporabnik prebere po sporočilu, ki ga je poslal, in vsako sporočilo, ki ga prejme uporabnik, po 
katerem prebere ali si z drugim uporabnikom izmenja vsaj dve sporočili. 
14 Povprečno je v prvem tednu obdobja članstva „premium“ poslanih in prejetih 31,3 sporočila, v drugem 
tednu 8,9 sporočila, v tretjem tednu 6,1 sporočila, v četrtem tednu 5,1 sporočila in od petega tedna 
dalje manj kot pet sporočil. 
15 Za vsakega člana se takoj po njegovi prijavi pripravi avtomatizirana izbira predlogov partnerjev v isti 
zvezni deželi, ki je izdelana na podlagi približno tridesetminutnega osebnostnega testa o lastnostih, 
navadah in interesih, ki so mu pomem bni pri navezovanju stikov. V okviru 12-mesečnega članstva 
„premium“ ta izbor že ustreza približno polovici vseh predlogov srečanj, ki jih je član prejel v času 
trajanja sklenjene pogodbe. Algoritem za osebnostni test je bil izdelan in razvit pod vodstvom 
diplomiranega psihologa. Člani „premium“ prejmejo računalniško generirani rezultat testa v obliki 50 
strani dolgega „mnenja o osebnosti“, „osnovni“ člani pa ga lahko prejmejo kot plačljivo delno storitev. 
16 Oseba EU je kot potrošnik 4. novembra 2018 z družbo PE Digital sklenila pogodbo o članstvu 
„premium“ za obdobje 12 mesecev po ceni 523,95 EUR (v nadaljevanju: zadevna pogodba). Ta cena je 
bila več kot dvakrat višja od cene, ki jo je družba PE Digital zaračunala nekaterim svojim drugim 
uporabnikom za pogodbo z enakim trajanjem, sklenjeno v istem letu. Družba PE Digital je v skladu 
z zahtevami iz člena 246a, prvi del, odstavek 2, prvi stavek, točki 1 in 3, uvodnega zakona k civilnemu 
zakoniku osebo EU poučila o njeni pravici do odstopa od pogodbe, ta pa je družbi PE Digital potrdila, 
da mora začeti opravljati storitev, določeno v tej pogodbi, pred iztekom roka za odstop od pogodbe. 
17 Ker je oseba EU 8. novembra 2018 odstopila od zadevne pogodbe, ji je družba PE Digital zaračunala 
skupni znesek 392,96 EUR iz naslova nadomestila za storitve. 
18 OsebaEUje stožbo, vloženo pri Amtsgericht Hamburg (okrajno sodišče v Hamburgu, Nemčija), 
zahtevala vračilo vseh plačil v korist družbe PE Digital. 
19 Predložitveno sodišče z opiranjem na smernice Evropske komisije v zvezi z Direktivo 2011 /83, ki so 
bile sprejete junija 2014 , zlasti na njeno točko 6.5.1. v zvezi s členom 14(3) te direktive, meni, da je 
treba, kadar celotna storitev zajema ločene delne storitve, ki v skladu s pogodbo niso vse opravljene 
sočasno, pri izračunu zneska nadomestila, ki ga je treba plačati trgovcu, upoštevati trajanje vsake od 
teh delnih storitev. 
20 Predložitveno sodišče v zvezi z izračunom „zneska, ki je sorazmeren s storitvami, opravljenimi do 
trenutka, ko je potrošnik trgovca obvestil, da uveljavlja [pravico do odstopa od pogodbe], v primerjavi 
s celotnim obsegom pogodbe“, v smislu člena 14(3) Direktive 2011 /83, ne upošteva le storitve, ki jo je 
opravil trgovec, ampak tudi vrednost opravljene storitve, ki jo je bil deležen potrošnik. 
21 Po mnenju predložitvenega sodišča je treba odškodnino, ki jo mora potrošnik plačati trgovcu v primeru 
odstopa od pogodbe, sklenjene v skladu s členom 14(3) Direktive 2011 /83 in členom 357(8) BGB, 
najprej izračunati na podlagi razlikovanja med različnimi delnimi storitvami, določenimi v pogodbi. 
Drugič, ceno različnih delnih storitev bi bilo treba opredeliti glede na njihove vrednosti za povprečnega 
potrošnika, ob upoštevanju cilja navedene pogodbe, in sicer z uporabo statističnih podatkov v zvezi 
z ravnanjem potrošnikov. Tretjič, izračunati bi bilo treba elemente zneska, ki ga je treba plačati za 
ECLI:EU:C:2020 :808 5 
SODBA Z DNE 8. 10. 2020 – ZADEVA C-641/19  
PE DIGITAL  
različne delne storitve, ob upoštevanju, na eni strani, obsega že opravljenih delnih storitev in, na drugi 
strani, vrednosti opravljenih storitev. Četrtič,seštevek tako izračunanih zneskov bi pripeljal do 
skupnega zneska, ki ga mora plačati potrošnik. 
22 V zvezi s tem bi bilo posredovanje mnenja o osebnosti na začetku izvajanja zadevne pogodbe vseeno 
mogoče opredeliti – kot ločeno delno storitev – za dobavo digitalne vsebine, ki se ne dostavi na 
otipljivem nosilcu podatkov, kar bi povzročilo uporabo določb o izjemi iz člena 14(4)(b)(ii) in 
člena 16(m) Direktive 2011 /83, pa tudi iz člena 356(5) in člena 357(9) BGB. 
23 Vendar bi ta razlaga pomenila, da se potrošniku zavrne pravica do odstopa od pogodbe, in bi s tem 
posegla v njegove pravice. 
24 Poleg tega predložitveno sodišče s sklicevanjem na člen 14(3) Direktive 2011 /83 v povezavi z njeno 
uvodno izjavo 50 meni, da skupna cena, ki je dvakrat višja od cene, zaračunane drugim uporabnikom 
za isto storitev, ni „pretirana“ v smislu te določbe, dokler ne dosežetržne vrednosti opravljene storitve 
oziroma jo le malo preseže. 
25 V teh okoliščinah je Amtsgericht Hamburg (okrajno sodišče v Hamburgu) prekinilo odločanje in 
Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: 
„1. Ali je treba člen 14(3) Direktive 2011 /83[…] ob upoštevanju njene uvodne izjave 50 razlagati tako, 
da je treba ‚znesek, ki je sorazmeren s storitvami, opravljenimi do trenutka, ko je potrošnik trgovca 
obvestil, da uveljavlja navedeno pravico, v primerjavi s celotnim obsegom pogodbe‘, ki ga mora 
plačati potrošnik, pri pogodbi, katere predmet ni enotna storitev, ampak storitev, sestavljena iz več 
delnih storitev, izračunati zgolj na način pro rata temporis, če potrošnik za storitev sicer plačuje na 
način pro rata temporis, vendar se delne storitve opravijo različno hitro? 
2. Ali je treba člen 14(3) Direktive 2011 /83 razlagati tako, da je treba ‚znesek, ki je sorazmeren 
s storitvami, opravljenimi do trenutka, ko je potrošnik trgovca obvestil, da uveljavlja navedeno 
pravico, v primerjavi s celotnim obsegom pogodbe‘, ki ga mora plačati potrošnik, izračunati zgolj 
na način pro rata temporis tudi v primeru, če se neka (delna) storitev sicer opravlja stalno, vendar 
ima na začetku pogodbenega razmerja večjo ali manjšo vrednost za potrošnika? 
3. Ali je treba člen 2, točka 11, Direktive 2011 /83 in člen 2, točka 1, Direktive (EU) 2019 /770 
Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 2019 [o nekaterih vidikih pogodb o dobavi 
digitalne vsebine in digitalnih storitev (UL 2019 , L 136, str. 1)] razlagati tako, da so lahko ‚digitalna 
vsebina‘ v smislu člena 2, točka 11, Direktive 2011 /83 in člena 2, točka 1, Direktive 2019 /770 tudi 
datoteke, ki se dobavijo kot delna storitev v okviru storitve, ki je bila opravljena zlasti kot ‚digitalna 
storitev‘ v smislu člena 2, točka 2, Direktive 2019 /770, kar pomeni, da bi lahko trgovec na podlagi 
člena 16(m) Direktive 2011 /83 glede te delne storitve ugovarjal pravici do odstopa od pogodbe, 
potrošnik pa bi lahko, če trgovcu to ne bi uspelo, v celoti odstopil od pogodbe in mu zaradi 
člena 14(4)(b)(ii) Direktive 2011 /83 za to delno storitev ne bi bilo treba plačati nadomestila? 
4. Ali je treba člen 14(3) Direktive 2011 /83 ob upoštevanju njene uvodne izjave 50 razlagati tako, da je 
skupna pogodbeno dogovorjena cena storitve ‚pretirana‘ v smislu člena 14(3), tretji stavek, Direktive 
2011 /83, če je precej višja od skupne cene, o kateri se je isti trgovec za vsebinsko enako storitev, za 
enako obdobje in tudi sicer pod enakimi okvirnimi pogoji dogovoril z drugim potrošnikom?“ 
ECLI:EU:C:2020 :808 6 
SODBA Z DNE 8. 10. 2020 – ZADEVA C-641/19  
PE DIGITAL  
Vprašanja za predhodno odločanje 
Prvo in drugo vprašanje 
26 Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu 
sprašuje, ali je treba člen 14(3) Direktive 2011 /83 razlagati tako, da je treba za določitev sorazmernega 
zneska, ki ga mora potrošnik plačati trgovcu, če je ta potrošnik izrecno zahteval, da se izvajanje 
sklenjene pogodbe začne v odstopnem roku in da od te pogodbe odstopi, upoštevati ceno, ki je bila 
dogovorjena v navedeni pogodbi za vse v njej opredeljene storitve, in izračunati dolgovani znesek pro 
rata temporis, ali pa je treba upoštevati okoliščino, da je bila ena od storitev, ki so predmet pogodbe, 
potrošniku v celoti dobavljena, preden je ta odstopil od pogodbe. 
27 V zvezi s tem je treba spomniti, da člen 14(3) Direktive 2011 /83 določa, da kadar potrošnik, ki je od 
trgovca zahteval, naj se pogodba začne izvajati pred iztekom odstopnega roka, v tem okviru uveljavlja 
svojo pravico do odstopa od pogodbe, mora temu trgovcu plačati „znesek, ki je sorazmeren 
s storitvami, opravljenimi do trenutka, ko je potrošnik trgovca obvestil, da uveljavlja navedeno pravico, 
v primerjavi s celotnim obsegom pogodbe“. Ta določba določa tudi, da „se sorazmerni znesek, ki ga je 
treba plačati […], izračuna na podlagi skupne cene, dogovorjene v pogodbi“. 
28 Sorazmerni znesek, ki ga mora potrošnik plačati v skladu s členom 14(3) Direktive 2011 /83, je treba 
načeloma izračunati ob upoštevanju vseh storitev, ki so predmet pogodbe, in sicer glavne storitve in 
pomožnih storitev, ki so potrebne za zagotovitev te glavne storitve. Kadar namreč pogodbene stranke 
predvidijo ceno za opravljene storitve, ta cena načeloma ustreza celoti teh storitev, glavnim in 
pomožnim. 
29 Samo v primeru, v katerem pogodba izrecno določa, da se ena ali več storitev opravijo v celoti od 
začetka izvajanja pogodbe, in to ločeno, po ceni, ki jo je treba plačati posebej, se potrošnik lahko 
učinkovito odloči, ali mora v skladu s členom 7(3) Direktive 2011 /83 izrecno zahtevati, da trgovec 
začne opravljati storitve v roku za uveljavljanje pravice do odstopa od pogodbe. Samo v takem 
primeru je treba torej pri izračunu zneska, dolgovanega trgovcu v skladu s členom 14(3) te direktive, 
upoštevati celotno ceno, določeno za tako storitev. 
30 Razlaga iz točk 28 in 29 te sodbe ustreza cilju, navedenem v uvodni izjavi 4 Direktive 2011 /83, ki je 
zagotoviti pravo ravnovesje med visoko ravnjo varstva potrošnikov in konkurenčnostjo podjetij (glej 
po analogiji sodbe z dne 23. januarja 2019 , Walbusch Walter Busch, C-430/17, EU:C:2019 :47, 
točka 41; z dne 27. marca 2019 , slewo, C-681/17, EU:C:2019 :255, točka 39, in z dne 10. julija 2019 , 
Amazon EU, C-649/17, EU:C:2019 :576, točka 44). 
31 V obravnavanem primeru pa zadevna pogodba ni določala ločene cene za katero koli storitev, ki bi jo 
bilo mogoče šteti za ločljivo od glavne storitve, določene v tej pogodbi. 
32 Ob upoštevanju zgoraj navedenih preudarkov je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je 
treba člen 14(3) Direktive 2011 /83 razlagati tako, da je treba za določitev sorazmernega zneska, ki ga 
mora potrošnik plačati trgovcu, če je ta potrošnik izrecno zahteval, da se izvajanje sklenjene pogodbe 
začne v odstopnem roku in da od te pogodbe odstopi, načeloma upoštevati ceno, ki je bila dogovorjena 
v navedeni pogodbi za vse storitve, ki so predmet iste pogodbe, in izračunati dolgovani znesek pro rata 
temporis. Samo če sklenjena pogodba izrecno določa, da se ena ali več storitev opravijo v celoti od 
začetka izvajanja pogodbe, in to ločeno, po ceni, ki jo je treba plačati posebej, je treba pri izračunu 
zneska, dolgovanega trgovcu v skladu s členom 14(3) te direktive, upoštevati celotno ceno, določeno 
za tako storitev. 
ECLI:EU:C:2020 :808 7 
SODBA Z DNE 8. 10. 2020 – ZADEVA C-641/19  
PE DIGITAL  
Četrto vprašanje 
33 Predložitveno sodiščes četrtim vprašanjem, ki ga je treba preučiti na drugem mestu, v bistvu sprašuje, 
katera merila je treba uporabiti pri presoji, ali je skupna cena pretirana v smislu člena 14(3) Direktive 
2011 /83. 
34 V zvezi s tem je treba spomniti, da se v skladu s to določbo, „[č]e je skupna cena pretirana, […]na 
podlagi tržne vrednosti opravljenih storitev izračuna sorazmerni znesek“. 
35 Navedeno določbo je treba razlagati ob upoštevanju uvodne izjave 50 Direktive 2011 /83, v kateri je 
navedeno, da je treba tržno vrednost določiti glede na ceno enakovrednih storitev, ki so jih v času 
sklenitve pogodbe izvedli drugi trgovci. 
36 Iz tega sledi, da so vse okoliščine, ki so povezane s tržno vrednostjo opravljene storitve, upoštevne pri 
presoji morebitne pretiranosti celotne cene, in sicer primerjava tako s ceno, ki jo zadevni trgovec pod 
enakimi pogoji zaračuna drugim potrošnikom, kot tudi s ceno enakovredne storitve, ki jo ponujajo 
drugi trgovci. 
37 Glede na zgornje preudarke je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 14(3) Direktive 
2011 /83 v povezavi z njeno uvodno izjavo 50 razlagati tako, da je treba pri presoji, ali je skupna cena 
pretirana v smislu te določbe, upoštevati ceno storitve, ki jo zadevni trgovec ponuja drugim 
potrošnikom pod enakimi pogoji, in ceno enakovredne storitve, ki jo ob sklenitvi pogodbe zagotavljajo 
drugi trgovci. 
Tretje vprašanje 
38 Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem, ki ga je treba obravnavati nazadnje, v bistvu sprašuje, 
kakšno posledico ima pri določitvi zneska, ki ga mora potrošnik plačati trgovcu v skladu 
s členom 14(3) Direktive 2011 /83, okoliščina, da se ena od storitev, ki so predmet sklenjene pogodbe, 
nanaša na dobavo digitalne vsebine, ki se ne dostavi na otipljivem nosilcu podatkov, in ki ne more biti 
predmet odstopa od pogodbe s strani potrošnika na podlagi člena 16(m) te direktive. 
39 Kot je razvidno iz predložitvene odločbe, je storitev, ki je predmet tretjega vprašanja, to, da se 
potrošniku posreduje mnenje o osebnosti iz točke 15 te sodbe. 
40 Predložitveno sodišče se v zvezi s tem sprašuje, ali je v postopku v glavni stvari upošteven člen 16(m) 
Direktive 2011 /83, v skladu s katerim države članice ne zagotovijo pravice do odstopa od pogodbe, pri 
pogodbah, sklenjenih na daljavo, ki se nanašajo na dobavo digitalne vsebine, ki se ne dostavi na 
otipljivem nosilcu podatkov, če se je izvajanje začelo z izrecnim predhodnim soglasjem potrošnika, ki 
je prav tako priznal, da bo s tem izgubil pravico do odstopa od pogodbe. 
41 V zvezi s pojmom „digitalna vsebina“ je treba spomniti, da je v členu 2, točka 11, Direktive 2011 /83 
opredeljen kot „podatk[i], ki nastanejo in so posredovani v digitalni obliki“. 
42 Kot je navedeno v uvodni izjavi 19 te direktive, so „digitalna vsebina […] podatki, ki nastanejo in so 
posredovani v digitalni obliki, kot so računalniški programi, aplikacije, igrice, glasba, video posnetki ali 
besedilo, ne glede na to, ali se do njih dostopa s pomočjo prenosa podatkov ali sprotnega predvajanja, 
iz oprijemljivih medijev ali na kakšen drug način“. 
43 Člen 16(m) Direktive 2011 /83, ki pomeni izjemo od pravice do odstopa od pogodbe, kot določba prava 
Unije, ki omejuje pravice, podeljene za varstvo potrošnikov, se razlaga ozko (glej po analogiji sodbo 
z dne 14. maja 2020 , NK (Projekt enodružinske hiše), C-208/19, EU:C:2020 :382, točki 40 in 56 ter 
navedena sodna praksa). 
ECLI:EU:C:2020 :808 8 
SODBA Z DNE 8. 10. 2020 – ZADEVA C-641/19  
PE DIGITAL  
44 V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da storitve, kot je ta, ki se zagotavlja na spletni strani za stike iz 
postopka v glavni stvari, ki potrošniku omogoča ustvarjanje, obdelavo ali hrambo podatkov v digitalni 
obliki ali dostop do njih in ki omogoča izmenjavo podatkov v digitalni obliki ali katero koli drugo 
obliko interakcije s temi podatki, ki jih naložijo ali ustvarijo potrošnik ali drugi uporabniki te storitve, 
ni mogoče šteti za dobavo „digitalne vsebine“ v smislu člena 16(m) Direktive 2011 /83, v povezavi 
s členom 2, točka 11, te direktive in ob upoštevanju njene uvodne izjave 19. 
45 Prav tako ni mogoče šteti, da spada priprava – v okviru spletne strani za stike – mnenja o osebnosti, 
kakršno je to iz točke 15 te sodbe, pod izjemo iz člena 16(m) Direktive 2011 /83 v povezavi z njenim 
členom 2, točka 11. 
46 Ob upoštevanju vseh zgoraj navedenih preudarkov je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba 
člen 16(m) Direktive 2011 /83 v povezavi z njenim členom 2, točka 11, razlagati tako, da to, da se na 
spletni strani za stike pripravi mnenje o osebnosti na podlagi osebnostnega testa, ki se izvede na tej 
spletni strani, ne pomeni zagotavljanja „digitalne vsebine“ v smislu te določbe. 
Stroški 
47 Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, 
se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče(šesti senat) razsodilo: 
1. Člen 1 4(3) Direktive 2 0 1 1 / 8 3 / E U E v ropskega parlamenta in Sveta z dne 2 5. oktobra 2 0 1 1 
o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 9 3 / 1 3 / E GS in Direktive 1 9 9 9 / 4 4 / E S 
E v ropskega parlamenta in Sveta ter raz veljavitvi Direktive Sveta 8 5 / 5 7 7 / E GS in Direktive 
9 7 / 7 / E S E v ropskega parlamenta in Sveta je treba razlagati tako, da je treba za določitev 
sorazmernega zneska, ki ga mora potrošnik plačati trgov cu, če je ta potrošnik iz recno 
zahteval, da se iz vajanje sklenjene pogodbe začne v odstopnem roku in da od te pogodbe 
odstopi, načeloma upoštevati ceno, ki je bila dogovorjena v navedeni pogodbi za vse storitve, 
ki so predmet iste pogodbe, in iz računati dolgovani znesek pro rata temporis. Samo če 
sklenjena pogodba iz recno določa, da se ena ali več storitev opravijo v celoti od začetka 
iz vajanja pogodbe, in to ločeno, po ceni, ki jo je treba plačati posebej, je treba pri iz računu 
zneska, dolgovanega trgov cu v skladu s členom 1 4(3) te direktive, upoštevati celotno ceno, 
določeno za tako storitev. 
2. Člen 1 4(3) Direktive 2 0 1 1 / 8 3 v povezavi z njeno uvodno izjavo 5 0 je treba razlagati tako, da je 
treba pri presoji, ali je skupna cena pretirana v smislu te določbe, upoštevati ceno storitve, ki 
jo zadevni trgovec ponuja drugim potrošnikom pod enakimi pogoji, in ceno enakov redne 
storitve, ki jo ob sklenitvi pogodbe zagotavljajo drugi trgov ci. 
3. Člen 1 6(m) Direktive 2 0 1 1 / 8 3 v povezavi z njenim členom 2, točka 1 1, je treba razlagati tako, 
da to, da se na spletni strani za stike pripravi mnenje o osebnosti na podlagi osebnostnega 
testa, ki se iz vede na tej spletni strani, ne pomeni zagotavljanja „digitalne vsebine“ v smislu te 
določbe. 
Podpisi 
ECLI:EU:C:2020 :808 9