ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

Sodišče prve stopnje je opisalo dejansko stanje tako: „1. 1. junija 1998 je [Sissi Rossi Srl (v nadaljevanju: Sissi Rossi)] na [UUNT] na podlagi Uredbe [št. 40/94] vložila prijavo za registracijo znamke Skupnosti. 2. Znamka, za katero je bila zahtevana registracija, je besedna znamka SISSI ROSSI. 3. Proizvodi, za katere je bila zahtevana registracija, sodijo zlasti v razred 18 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev za klasifikacijo znamk z dne 15. junija 1957, kot je bil revidiran in spremenjen, in ustrezajo naslednjemu opisu: ‚usnje in imitacije usnja, izdelki iz teh snovi, ki jih ne obsegajo drugi razredi; živalske kože; kovčki in potovalne torbe; dežniki; sončniki in sprehajalne palice; biči in sedlarski izdelki‘. […] 5. 21. maja 1999 je Calzaturificio Rossi SpA na podlagi člena 42(1) Uredbe št. 40/94 vložila ugovor zoper registracijo znamke za proizvode ‚usnje in imitacije usnja, izdelki iz teh snovi, ki jih ne obsegajo drugi razredi; živalske kože; kovčki in potovalne torbe; dežniki; sončniki in sprehajalne palice; biči in sedlarski izdelki‘. 6. Znamki, na kateri se sklicuje v podporo ugovoru, sta besedna znamka MISS ROSSI, registrirana v Italiji 11. novembra 1991 (št. 553016), in mednarodna znamka MISS ROSSI, registrirana istega dne z učinkom v Franciji (št. 577643). Proizvodi, označeni s prej registrirano znamko, so ‚čevlji‘ iz razreda 25 Nicejskega aranžmaja. […] 8. Po združitvi s pripojitvijo Calzaturificio Rossi SpA, potrjeni z notarskim zapisom z dne 22. novembra 2000, je tožeča stranka, sedaj imenovana Sergio Rossi SpA, postala imetnik prej registrirane znamke. 9. Z odločbo z dne 30. aprila 2002 je oddelek za ugovore zavrnil prijavo za registracijo za vse proizvode, ki so bili predmet ugovora. Oddelek za ugovore je v bistvu ugotovil, da je tožeča stranka predložila dokaz resne uporabe prejšnjih znamk zgolj za proizvode ‚ženski čevlji‘ in da so bili ti proizvodi podobni proizvodom ‚usnje in imitacije usnja, izdelki iz teh snovi, ki jih ne obsegajo drugi razredi; živalske kože; kovčki in potovalne torbe‘, vključenim v prijavi za registracijo znamke. Poleg tega je oddelek za ugovore menil, da v zavesti francoskih potrošnikov obstaja podobnost med znamkami. 10. 28. junija 2002 je [Sissi Rossi] pri UUNT vložila pritožbo zoper odločbo oddelka za ugovore. 11. Prvi odbor za pritožbe UUNT je [s sporno odločbo] z dne 28. februarja 2003 razveljavil odločbo oddelka za ugovore in zavrnil ugovor. Odbor za pritožbe je v bistvu menil, da sta si bili zadevni znamki le nekoliko podobni. Dalje je po primerjalni analizi distribucijskih kanalov, funkcij in narave zadevnih proizvodov ugotovil, da razlike med proizvodi prevladajo nad njihovimi redkimi skupnimi točkami. Predvsem je preveril in zavrnil trditev, da naj bi si bili proizvodi ‚ženski čevlji‘ in ‚ženske torbice‘ zaradi medsebojnega dopolnjevanja podobni. Zato po njegovem mnenju ni obstajala verjetnost zmede v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94.“
76

V tem smislu je treba ugotoviti, da, če pristojni organ ne bi mogel sprejeti ustreznih ukrepov zoper slinavko in parkljevko, ne da bi bil vsakdo, na kogar se mogoče nanašajo, predhodno seznanjen z dejstvi in dokumenti, na katerih ti ukrepi temeljijo in ne da bi izrazil stališče o teh dejstvih in dokumentih, ta organ ne bi mogel ukrepati hitro in učinkovito. Kajti, varovanje javnega zdravja upravičuje, načeloma, da ta organ sprejme navedene ukrepe tudi brez predhodnega zbiranja stališč zainteresiranih oseb glede elementov, ki so bili uporabljeni za utemeljitev le-teh. Poleg tega bi lahko bila taka omejitev pretiran in nesprejemljiv poseg, ki bi kršil bistvo tudi pravice do obrambe, le v primeru, če zainteresirane stranke ne bi imele možnosti izpodbijati navedene ukrepe v naknadnem postopku in koristno navajati svoja stališča v okviru le-tega.
Člen 28 ES določa obveznost, da je treba spoštovati načeli prepovedi diskriminacije in medsebojnega priznavanja proizvodov, ki se zakonito proizvajajo in tržijo v drugih državah članicah, in načelo zagotavljanja prostega dostopa do nacionalnih trgov za proizvode Skupnosti. Kot ukrepe z enakim učinkom, kot so količinske omejitve pri uvozu v smislu člena 28 ES, je treba obravnavati ukrepe države članice, katerih cilj ali učinek je, da se manj ugodno obravnavajo proizvodi iz drugih držav članic in ovire za prosti pretok blaga, ki so – kadar nacionalne zakonodaje niso usklajene – posledica tega, da se za blago iz drugih držav članic, v katerih se to zakonito proizvaja in trži, uporabljajo pravila o pogojih, ki jih mora izpolnjevati to blago, čeprav se ta pravila brez kakršnega koli razlikovanja uporabljajo za vse proizvode. Tako je treba obravnavati tudi vse druge ukrepe, ki ovirajo dostop do trga države članice za proizvode druge države članice.

Obveznost iz člena 28 ES izpolni država članica, ki zaradi razlogov zagotavljanja varnosti v cestnem prometu prepove, da mopedi, motorna kolesa, trikolesa in štirikolesa vlečejo priklopnik, ki je za to posebej zasnovan in je zakonito poizveden in tržen v drugih državah članicah.

Taka prepoved sicer pomeni ukrep z enakim učinkom, kot so količinske omejitve pri uvozu, ki je prepovedan z navedenim členom, ker je njegov učinek oviranje dostopa do zadevnega trga za priklopnike, ki so posebej zasnovani za motorna kolesa, saj znatno vpliva na ravnanje uporabnikov in preprečuje povpraševanje po takih priklopnikih na tem trgu.

Vendar pa je treba navedeno prepoved obravnavati kot utemeljeno z razlogi zagotavljanja varnosti v cestnem prometu. Čeprav mora država članica, ki se sklicuje na nujno zahtevo za utemeljitev ovire za prosti pretok blaga, dokazati, da je njena ureditev ustrezna in nujna za dosego zakonitega cilja, ki mu sledi, pa to dokazno breme ne more biti takšno, da bi se od te države članice zahtevalo, naj pozitivno dokaže, da teh ciljev v enakih razmerah ne bi bilo mogoče izpolniti z nobenim drugim ukrepom, ki si ga je mogoče predstavljati.

Namreč – čeprav ni izključeno, da se z drugačnimi ukrepi od zadevne prepovedi lahko zagotovi določena raven varnosti v cestnem prometu za uporabo motornega kolesa in priklopnika skupaj – državam članicam ni mogoče odreči možnosti, da uresničijo cilj, kot je varnost v cestnem prometu, z uvedbo splošnih in preprostih pravil, ki bi jih vozniki razumeli in uporabljali, pristojni organi pa bi jih preprosto upravljali in nadzorovali.

(Glej točke od 56 do 58, 66, 67 in 69.)
Država članica, ki na podlagi svoje zakonodaje nepremičnine v drugih državah članicah izključi iz dodelitve subvencije za stanovanja, dodeljene osebam, ki so v celoti zavezane za plačilo dohodnine, ne izpolni obveznosti iz členov 18 ES, 39 ES in 43 ES.

Ta zakonodaja ima namreč odvračilni učinek za osebe, ki so v celoti zavezane za plačilo dohodnine v tej državi članici in imajo pravico do prostega gibanja, ki izhaja iz členov 18 ES, 39 ES in 43 ES, in ki želijo zgraditi ali kupiti stanovanje za lastno prebivanje v drugi državi članici. Taka omejitev ne more biti utemeljena s ciljem pospeševanja gradnje stanovanj na ozemlju te države članice za zagotovitev zadostne ponudbe stanovanj, če presega to, kar je nujno potrebno za uresničitev tega cilja.

(Glej točke 24, 27, 31 in točko 1 izreka.)
Poleg tega se vprašanje, ali so določbe takega akta, ki ga je sprejela Unija, v pristojnosti Skupnosti, nanaša na dodelitev in torej obstoj te pristojnosti, ne na njeno izključnost ali deljenost.

Kadar kršitev člena 47 EU izhaja iz dejstva, da bi akt, ki ima pravne učinke in ga je sprejela Unija na podlagi Pogodbe EU, lahko sprejela Skupnost, ni več upoštevno vprašanje, ali bi lahko tak akt – na področju, ki ne spada v izključno pristojnost Skupnosti in na katerem državam članicam zato ni preprečeno skupno ali posamično izvrševanje njihovih pristojnosti – sprejele države članice pri izvrševanju svojih pristojnosti.

Akt, ki ima pravne učinke in je bil sprejet na podlagi naslova V Pogodbe EU, vpliva na določbe Pogodbe ES v smislu člena 47 EU, ker bi bil lahko sprejet na podlagi Pogodbe ES, ne da bi bilo treba preveriti, ali ta akt Skupnosti preprečuje ali omejuje izvrševanje njenih pristojnosti. Če je namreč očitno, da je glavni cilj določb akta, sprejetega na podlagi naslova V in naslova VI Pogodbe EU, glede na njihov namen in vsebino uresničitev politike, ki je na podlagi Pogodbe ES dodeljena Skupnosti, pri čemer bi bile te določbe lahko prav tako veljavno sprejete na podlagi navedene pogodbe, da so bile te določbe sprejete v nasprotju s členom 47 EU.

Čeprav ciljev sedanje politike Skupnosti na področju razvojnega sodelovanja ni treba omejiti na ukrepe, ki se neposredno nanašajo na boj proti revščini, mora ukrep, da ga je mogoče uvrstiti v okvir te politike, vendarle prispevati k zasledovanju ciljev gospodarskega in socialnega razvoja navedene politike. V zvezi s tem iz več dokumentov institucij Unije in Evropskega sveta izhaja, da nekateri ukrepi, namenjeni preprečevanju šibkosti držav v razvoju, vključno s tistimi, ki so bili sprejeti na področju dejavnosti proti širjenju lahkega orožja in orožja malega kalibra, lahko prispevajo k odstranitvi ali zmanjšanju ovir pri gospodarskem in socialnem razvoju navedenih držav.

Vendar ostaja dejstvo, da lahko Skupnost sprejme konkretni ukrep proti širjenju lahkega orožja in orožja malega kalibra v okviru svoje politike razvojnega sodelovanja, le če ta ukrep po svojem namenu in svoji vsebini spada v pristojnosti, ki jih Skupnosti na tem področju daje Pogodba ES. To ne velja, kadar je glavni namen ukrepa uresničitev SZVP, čeprav prispeva k gospodarskemu in socialnemu razvoju držav v razvoju.

(Glej točke 67, 68, 71 in 72.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Trošarine – Direktiva 92/12 – Trošarinski izdelki – Določitev države članice nastanka obveznosti plačila dajatve

(Direktiva Sveta 92/12, člen 9(3))

2. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Trošarine – Direktiva 92/12 – Trošarinski izdelki – Določitev države članice nastanka obveznosti plačila dajatve

(Direktiva Sveta 92/12, člen 9(3))

3. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Trošarine – Direktiva 92/12 – Trošarinski izdelki – Določitev države članice nastanka obveznosti plačila dajatve

(Direktiva Sveta 92/12, člena 7(4) in 9(3))

Summary

1. Člen 9(3) Direktive 92/12 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov ne dovoljuje, da se na splošno naloži plačilo trošarine v državi članici porabe na kurilno olje, ki ga v drugi državi članici nabavi fizična oseba za lastno uporabo ter ga sama prepelje v navedeno državo članico porabe, ne glede na to, kako je ta fizična oseba opravila ta prevoz.

Država članica dejansko sme izvajati možnosti, predvidene v tej določbi, le, če fizična oseba opravi prevoz blaga na način, ki ne sodi pod pojem „neobičajnega prevoza“, kot je opredeljen v navedeni določbi.

(Glej točki 31 in 32 ter točko 1 izreka.)

2. Prevoz 3000 l kurilnega olja v treh zabojnikih, običajno poimenovanih „veliki zabojniki za razsuti tovor“, natovorjenih v dostavno vozilo, ki ga opravi fizična oseba, pomeni „neobičajni prevoz“ v smislu člena 9(3) Direktive 92/12 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov.

(Glej točko 41 in točko 2 izreka.)

3. Člen 7(4) Direktive 92/12 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov ne nasprotuje temu, da zakonodaja namembne države članice, v kateri nastane obveznost za plačilo trošarine, kot to dovoljuje člen 9(3) te direktive, od fizične osebe, ki je za lastno uporabo osebno nabavila kurilno olje v drugi državi članici, v kateri je bilo to blago sproščeno v porabo, in ki je navedeno blago sama prepeljala v to namembno državo članico na „neobičajen način“ v smislu omenjenega člena 9(3), zahteva jamstvo, ki zagotavlja plačilo trošarine, in da ima pri sebi spremni dokument ter dokument, ki potrjuje, da je bilo tako jamstvo dano.

Kot izhaja iz trinajste uvodne izjave in člena 18 Direktive, je namen spremnega dokumenta predvsem identifikacija blaga, ki se prevaža, ter opredelitev davčnega statusa pošiljke; torej ni mogoče izključiti, da bi država članica lahko v ta namen, če neobičajni prevoz kurilnega olja opravi fizična oseba, od te osebe zahtevala take dokumente.

(Glej točke od 54 do 56 ter točko 3 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Prosti pretok kapitala – Omejitve – Pravo družb

(člen 56(1) ES)

Summary

Država članica, s tem ko ohrani v veljavi ureditev, ki z odstopanjem od splošnega prava družb omejuje glasovalno pravico vsakega delničarja na 20 odstotkov kapitala te družbe, skupaj z zahtevo po več kot 80-odstotni večini zastopanega kapitala za sprejetje določenih sklepov skupščine delničarjev, in državi članici ter teritorialni skupnosti te države z odstopanjem od splošnega prava daje pravico, da imenujeta vsaka po dva člana v nadzorni svet te družbe, ne izpolni obveznosti, ki izhajajo iz člena 56(1) ES.

Zahteva po več kot 80-odstotni večini zastopanega kapitala družbe, ki odstopa od splošnih pravil in je določena na podlagi posebnega predpisa, vsakemu delničarju z deležem, večjim od 20 odstotkov kapitala družbe, omogoča razpolaganje z manjšino, ki lahko prepreči sprejetje sklepov in ustvarja instrument, ki v tem primeru javnim subjektom omogoča, da si z majhno naložbo, ki se zahteva na podlagi splošnega prava, pridržijo manjšino, ki lahko prepreči sprejetje odločitev, na podlagi česar lahko onemogočijo sprejetje pomembnih odločitev. S tem ko je določena najvišja meja glasovalnih pravic v višini 20 odstotkov, je posebni predpis dopolnil pravni okvir, ki javnim subjektom omogoča, da s tako majhnimi naložbami izvajajo bistveni vpliv. Taka situacija lahko vlagatelje iz drugih držav članic odvrne od neposrednih naložb, ker omejuje možnost udeležbe drugih delničarjev v družbi, da bi z njo vzpostavili ter ohranjali trajne in neposredne gospodarske vezi, ki bi jim omogočale dejansko udeležbo pri upravljanju ali nadzoru te družbe, kar zmanjšuje interes za pridobitev kapitalskega deleža te družbe in torej omejuje pretok kapitala.

Enako velja za pravico do imenovanja dveh predstavnikov v nadzorni svet, ki je posebna pravica, ki odstopa od splošnega prava družb in jo nacionalni zakonodajni ukrep predvideva zgolj v korist drugih javnih subjektov. S tem ko jim daje možnost, da tesneje sodelujejo pri dejavnosti nadzornega sveta, kot bi jim sicer omogočal njihov položaj delničarjev, ta ukrep vzpostavlja tudi instrument, ki javnim subjektom omogoča izvajanje vpliva, ki presega njihove naložbe.

(Glej točke od 43 do 46, od 50 do 52, 54, 56, 59, 61, 62, 64, 66, 68, 82 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Določbe Pogodbe – Področje uporabe

(člena 43 ES in 56 ES)

2. Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Davčna zakonodaja – Davek od dohodka pravnih oseb

(člen 43 ES)

Summary

1. Taka zakonodaja, katere predmet so samo razmerja znotraj skupine družb, odločilno posega v svobodo ustanavljanja in jo je zato treba preučiti glede na člen 43 ES. Če bi imela ta zakonodaja omejevalne učinke na prosti pretok kapitala, bi bili taki učinki neizogibna posledica morebitne ovire za svobodo ustanavljanja in nikakor ne bi upravičevali samostojne preučitve omenjene zakonodaje glede na člen 56 ES.

(Glej točki 23 in 24.)

2. Člen 43 ES ne nasprotuje sistemu, vzpostavljenem z zakonodajo države članice, kot je ta v postopku v glavni stvari, na podlagi katerega lahko odvisna družba, rezidentka te države članice, odbije od svojega obdavčljivega dohodka prispevek skupine družb, ki ga je plačala matični družbi, le v primeru, če ima matična družba sedež v isti državi članici.

Različno obravnavanje odvisnih družb rezidentk glede na kraj, v katerem ima njihova matična družba sedež, pomeni omejevanje svobode ustanavljanja, ker povzroči, da postane izvajanje te svobode ustanavljanja za družbe s sedežem v drugih državah članicah manj privlačno in bi zato te družbe lahko opustile pridobitev, ustanovitev ali ohranitev odvisne družbe v državi članici, ki je sprejela ta ukrep.

Glede nujnosti ohraniti enakomerno porazdelitev davčnih pristojnosti med državami članicami in nujnosti preprečiti davčno izogibanje, upoštevanih skupaj, pa je treba ugotoviti, da tak sistem zasleduje legitimne cilje, ki so združljivi s Pogodbo in pomenijo nujne razloge v splošnem interesu.

Priznati, da se čezmejni prispevek skupine družb, kot je v postopku v glavni stvari, lahko odbije od obdavčljivega dohodka njegovega dajalca, naj bi imelo za posledico dovoliti skupinam družb, da prosto izberejo državo članico, v kateri se obdavči dobiček odvisne družbe, pri čemer bi lahko dobiček družbe izvzeli iz njene davčne osnove in ga, ker se ta prispevek šteje za obdavčljiv dohodek v državi članici matične družbe prejemnice, vključili v davčno osnovo matične družbe. To bi ogrozilo sam sistem porazdelitve davčnih pristojnosti med državami članicami, ker bi bila glede na izbiro, ki jo je sprejela skupina družb, država članica kot država rezidentstva te odvisne družbe zavezana odpovedati se pravici obdavčiti njene dohodke, morebiti v korist države članice, kjer ima matična družba sedež.

Dalje, možnost „pritegniti“ obdavčljiv dohodek odvisne družbe k matični družbi s sedežem v drugi državi članici vključuje nevarnost, da bi bil z umetnim konstruktom znotraj skupine družb organiziran prenos dohodka družbam s sedežem v državah članicah, kjer je davčna stopnja najnižja, oziroma kjer ti dohodki ne bi bili obdavčeni.

(Glej točke 39, 43, 56, 58, 60, 67 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Približevanje zakonodaj – Ukrepi, namenjeni dokončanju enotnega trga – Uvedba novih nacionalnih določb, ki odstopajo

(člen 95(4) in (5) ES)

2. Približevanje zakonodaj – Ukrepi, namenjeni dokončanju enotnega trga – Uvedba novih nacionalnih določb, ki odstopajo

(člen 95(5) ES)

Summary

1. Ob upoštevanju posebnosti postopka iz odstavka 5 člena 95 ES podobnosti tega postopka s tistim iz odstavka 4 tega člena ter skupnega cilja teh dveh odstavkov, ki je državam članicam omogočiti, da se jim odobri odstop od usklajevalnih ukrepov, Komisija pred sprejetjem odločitve na podlagi člena 95(5) ES ni dolžna spoštovati načela kontradiktornosti.

Najprej, iz besedila člena 95(5) ES namreč ne izhaja, da bi Komisija državi članici prijaviteljici morala dati možnost opredeliti se pred sprejetjem odločitve o odobritvi ali zavrnitvi zadevnih nacionalnih določb. Ob upoštevanju posebnosti tega postopka je zakonodajalec Skupnosti v členu 95 ES predvidel zgolj pogoje, ki jih je treba izpolniti za pridobitev odločbe Komisije, roke, v katerih mora slednja sprejeti odločbo o odobritvi ali zavrnitvi, ter morebitna podaljšanja roka.

Nadalje, postopka, določenega v odstavku 5 člena 95 ES, prav tako kot tistega, ki je določen v odstavku 4 istega člena, ne začne institucija Skupnosti ali nacionalna institucija, temveč država članica, odločitev Komisije pa je zgolj odgovor na to pobudo. S predlogom ima država članica vse možnosti, da se opredeli do nacionalnih določb, ki jih želi uvesti, kot izrecno izhaja iz navedenega člena 95(5) ES, ki zavezuje državo članico, da navede razloge, ki njeno zahtevo upravičujejo.

(Glej točke 37, 38 in 43.)

2. Zakonitost nacionalnih ukrepov, ki se sporočijo na podlagi člena 95(5) ES, je tesno povezana s presojo znanstvenih spoznanj, ki jih predloži država članica predlagateljica.

Navedena določba namreč zahteva, da uvedba nacionalnih določb, ki odstopajo od usklajevalnega ukrepa, temelji na novih znanstvenih spoznanjih o varstvu okolja ali delovnega okolja zaradi problema, ki je specifičen za to državo članico in je posledica sprejetja usklajevalnega ukrepa, in da mora biti Komisija obveščena tako o načrtovanih določbah kot tudi o razlogih za njihovo uvedbo.

Ti pogoji so navedeni kumulativno in morajo torej biti izpolnjeni vsi, sicer Komisija zavrne nacionalne določbe, ki odstopajo od usklajevalnega ukrepa.

(Glej točke od 56 do 58.)
Zadeva C-424/05 P

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Sonji Hosman-Chevalier

„Pritožba — Plačilo — Izselitveni dodatek — Pogoj, določen v členu 4(1)(a) priloge VII h Kadrovskim predpisom — Pojem dela, opravljena za drugo državo“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca P. Mengozzija, predstavljeni 15. marca 2007 I-5029

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 21. junija 2007 I-5051

Povzetek sodbe

Uradniki – Plačilo – Izselitveni dodatek – Pogoji dodelitve

(Kadrovski predpisi, priloga VII, člen 4(1)(a))

Pojem „država“ v smislu člena 4(1) (a), druga alinea, priloge VII h Kadrovskim predpisom nujno vključuje stalno predstavništvo določene države članice pri Evropski uniji. Zato je treba osebje takega stalnega predstavništva, skupaj z upravnim in tehničnem osebjem, zaradi pripadnosti tega osebja strukturam tega predstavništva, obravnavati, kot da je v službi zadevne države članice in posledično v položaju „izselitve“ na podlagi te določbe, ne glede na posamezne in posebne naloge, ki jih opravi v okviru tega organa, izselitveni dodatek pa ni odvisen od obstoja neposredne pravne vezi med zainteresirano osebo in zadevno državo. Taka razlaga je v skladu s samostojnostjo, ki jo uživajo institucije v notranji organizaciji svojih stalnih predstavništev. Vsaka država članica mora namreč izbrati subjekte, ki so del notranje organizacije stalnega predstavništva, in določiti javni interes, ki ga morajo varovati različni oddelki, ki skupno delujejo znotraj tega predstavništva, v odnosih z institucijami Skupnosti.

(Glej točki 40 in 41 ter točke od 44 do 46.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Vračilo davka davčnim zavezancem, ki nimajo sedeža na ozemlju Skupnosti

(Direktiva Sveta 86/560, člen 2(2))

Summary

Člen 2(2) Trinajste direktive Sveta 86/560 o usklajevanju zakonodaje držav članic glede prometnih davkov – Postopki vračila davka na dodano vrednost davčnim zavezancem, ki nimajo stalnega prebivališča ali sedeža na ozemlju Skupnosti, na podlagi katerega lahko države članice opravijo vračila davka pod pogojem, da tretje države odobravajo podobne ugodnosti glede prometnih davkov, je treba razlagati tako, da so v izraz „tretje države“ vključene vse tretje države in da ta določba ne prizadene pristojnosti in odgovornosti države, da spoštuje obveznosti, ki izhajajo iz mednarodnih sporazumov, kot je Splošni sporazum o trgovini s storitvami.

Člen 2(2) Trinajste direktive se kot vse preostale določbe te direktive jasno nanaša brez kakršnega koli razlikovanja na vse tretje države.

Poleg tega ta določba prepusti vsaki državi članici, da za vsako posamezno tretjo državo presodi, ali je treba naložiti pogoj vzajemnosti ali ne, in dopušča državam članicam, da prilagodijo svojo zakonodajo tem sporazumom, kakor hitro sporazumi, sklenjeni z nekaterimi tretjimi državami, omejujejo to diskrecijsko pravico. V teh okoliščinah zahteva za razlago sekundarne zakonodaje Skupnosti po možnosti v skladu z mednarodnimi sporazumi, ki jih je sklenila Skupnost, ne zahteva, naj se izraz „tretje države“ v navedeni določbi razlaga, kot da je omejen na tretje države, ki se ne morejo sklicevati na klavzulo o priznavanju največjih ugodnosti iz člena II(1) Splošnega sporazuma o trgovini s storitvami.

(Glej točke 15, od 18 do 21 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Oprostitve iz Šeste direktive

(Direktiva Sveta 77/388, člen 13(A)(1)( j))

Summary

Oprostitev plačila davka na dodano vrednost za dejavnosti posameznika kot neodvisnega sodelavca, ki vključujejo pomoč pri šolskem pouku ter tečaje keramike in lončarstva v izobraževalnih središčih za odrasle glede ,,poučevanj[a], ki ga učitelji opravljajo zasebno in se nanaša na šolsko ali univerzitetno izobraževanje“, določeno v členu 13(A)(1)(j) Šeste direktive o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, je mogoče uveljavljati, le če te dejavnosti pomenijo poučevanje, ki ga učitelj opravlja v svojem imenu in za svoj račun in ki se nanaša na šolsko ali univerzitetno izobraževanje. Predložitveno sodišče mora preizkusiti, ali gre v postopku v glavni stvari za tak primer.

(Glej točko 38 in izrek.)