ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Člen 23 navedene direktive, naslovljen „Ohranjanje enotnosti družine“, določa: „1. Države članice zagotovijo, da se lahko ohrani enotnost družine. 2. Države članice zagotovijo, da so družinski člani upravičenca do mednarodne zaščite, ki sami ne izpolnjujejo pogojev za tako zaščito, upravičeni do ugodnosti iz členov 24 do 35, skladno z nacionalnimi postopki in v obsegu, združljivem z osebnim pravnim statusom družinskega člana. 3. Odstavka 1 in 2 se ne uporabljata, kadar družinski član ni ali ne bi bil upravičen do mednarodne zaščite skladno s poglavjema III in V. 4. Ne glede na odstavka 1 in 2 lahko države članice zavrnejo, zmanjšajo ali ukinejo ugodnosti, navedene v teh odstavkih, iz razloga državne varnosti ali javnega reda. 5. Države članice lahko odločijo, da se ta člen uporablja tudi za druge bližnje sorodnike, ki so živeli skupaj kot člani družine v času odhoda iz izvorne države in ki so bili v tem času popolnoma ali pretežno odvisni od upravičenca do mednarodne zaščite.“
95

Predlogi Komisije v zvezi z denarno kaznijo Sodišča ne zavezujejo in so zgolj koristna oporna točka. Tudi smernice, kot so te iz sporočil Komisije, za Sodišče niso zavezujoče, temveč prispevajo k zagotavljanju preglednosti, predvidljivosti in pravne varnosti v zvezi z ravnanjem Komisije, ko ta institucija Sodišču daje predloge. V okviru postopka, ki poteka na podlagi člena 260(2) PDEU in ki se nanaša na neizpolnitev obveznosti, ki je država članica ni odpravila, čeprav je bila ta neizpolnitev obveznosti ugotovljena že s prvo sodbo, izdano na podlagi člena 258 PDEU ali člena 108(2) PDEU, mora namreč Sodišče ohraniti prosto presojo pri določitvi denarne kazni v znesku in obliki, za katera meni, da sta ustrezna za spodbuditev te države članice k prenehanju neizvrševanja obveznosti, ki izhaja iz te prve sodbe Sodišča (sodba z dne 14. novembra 2018, Komisija/Grčija, C‑93/17, EU:C:2018:903, točka 119 in navedena sodna praksa).
28

Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je 6. septembra 2016 z avstrijsko nevladno organizacijo sklenila pogodbo o zaposlitvi. Na podlagi te pogodbe je bil kraj zaposlitve tožeče stranke v postopku v glavni stvari na Dunaju (Avstrija), njeni družinski člani in ona pa so bili vključeni v sistem zavarovanja za socialno varnost v okviru Wiener Gebietskrankenkasse (lokalni nosilec zdravstvenega zavarovanja na Dunaju, Avstrija). Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je po pripravljalnem tečaju med 6. septembrom in 21. oktobrom 2016 na Dunaju 31. oktobra 2016 začela z misijo v Ugandi. Ta misija, med katero jo je spremljala njena družina, je trajala do 15. avgusta 2019 in je bila prekinjena zgolj med 17. oktobrom 2017 in 7. februarjem 2018 zaradi rojstva tretjega otroka tožeče stranke v postopku v glavni stvari. Med to prekinitvijo je stanovala v prostorih, ki so ji bile dane na voljo v stanovanju njenih staršev v Nemčiji, in je prejela porodniško nadomestilo, ki ga je izplačal lokalni nosilec zdravstvenega zavarovanja na Dunaju. Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je bila od 15. avgusta do 15. septembra 2019, to je zadnji mesec pred prenehanjem njene pogodbe o zaposlitvi, upravičena do obdobja za vrnitev na delo na Dunaj. Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je imela v tem obdobju tako kot med pripravljalnim tečajem na Dunaju stalno prebivališče, ki ji ga je delodajalec dal na voljo pod nekaterimi pogoji, in sicer, da sta ga lahko tožeča stranka v postopku v glavni stvari in njena družina uporabljali le med pripravljalnim obdobjem in obdobjem za vrnitev na delo. Med misijami tožeče stranke v tujini je bilo zadevno stanovanje dano na voljo drugim delavcem na področju razvojne pomoči. V teh obdobjih so bili tožeča stranka v postopku v glavni stvari ter njeni otroci in njen mož v Avstriji prijavljeni na podlagi njihovega glavnega prebivališča.
7

Člen 6 Direktive 91/250, naslovljen „Dekompiliranje“ določa: „1. Za reproduciranje kode ali prevod kodne oblike računalniškega programa v smislu člena 4(a) in (b) ni potrebno dovoljenje imetnika pravice, če je to nujno potrebno za pridobitev informacij, potrebnih za doseganje interoperabilnosti neodvisno ustvarjenega računalniškega programa z drugimi programi, če so izpolnjeni naslednji pogoji: (a) da ta dejanja izvrši pridobitelj licence ali druga oseba, ki ima pravico uporabljati kopijo programa ali v njihovem imenu za to pooblaščena oseba; (b) da informacije, potrebne za doseganje interoperabilnosti, niso bile predhodno brez nadaljnjega dostopne osebam iz pododstavka (a); in (c) da so ta dejanja omejena na tiste dele prvotnega programa, ki so potrebni za doseganje interoperabilnosti. 2. Določbe odstavka 1 ne dovoljujejo, da bi se informacije, ki so pridobljene z njegovo uporabo: (a) uporabile za drug namen kot za doseganje interoperabilnosti neodvisno ustvarjenega računalniškega programa; (b) odstopile tretjim osebam, razen kadar bi bilo to potrebno za doseganje interoperabilnosti neodvisno ustvarjenega računalniškega programa; ali (c) uporabile za razvijanje, proizvodnjo ali trženje računalniškega programa, ki je v svojem izrazu bistveno podoben, ali uporabile za katerokoli drugo dejanje, s katerim se krši avtorska pravica. 3. V skladu z določbami […] [K]onvencije za varstvo književnih in umetniških del ni mogoče določb tega člena razlagati v smeri, po kateri bi bilo dopustno ta člen uporabiti na način, ki bi v nerazumni meri prizadel zakonite interese imetnika pravice ali ki bi bil v nasprotju z normalno uporabo računalniškega programa.“
Člen 3(1)(a), prva alinea, Uredbe (EU) št. 528/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o dostopnosti na trgu in uporabi biocidnih proizvodov, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 334/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2014, v povezavi s členom 3(1)(c) te uredbe je treba razlagati tako, da proizvod, ki je namenjen uničevanju, odvračanju ali nevtralizaciji škodljivih organizmov in ki vsebuje aktivno snov, odobreno na podlagi izvedbene uredbe Komisije v skladu s členom 9(1)(a) navedene uredbe, zgolj zaradi te odobritve ne spada nujno pod pojem „biocidni proizvod“ v smislu člena 3(1)(a), prva alinea, te uredbe, zato mora pristojno nacionalno sodišče preveriti, ali ta proizvod izpolnjuje vse pogoje, ki so v zadnjenavedeni določbi določeni za uvrstitev proizvoda pod ta pojem. Če pa je sestava navedenega proizvoda enaka sestavi biocidnega proizvoda, ki je v vlogi za odobritev te aktivne snovi naveden kot reprezentativen, mora to sodišče ugotoviti, da ta proizvod spada pod navedeni pojem.
V šestem, osmem in devetem odstavku preambule Sporazuma o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo (UL 2020, L 29, str. 7; v nadaljevanju: Sporazum o izstopu Združenega kraljestva), ki je bil sprejet 17. oktobra 2019 in je začel veljati 1. februarja 2020, je navedeno:

„Ob priznavanju, da je treba zagotoviti vzajemno zaščito za državljane Unije in državljane Združenega kraljestva ter njihove družinske člane, kadar so uveljavljali pravice do prostega gibanja pred datumom, določenim v tem sporazumu, ter zagotoviti, da so njihove pravice iz tega sporazuma izvršljive in temeljijo na načelu nediskriminacije; ob priznavanju, da bi bilo treba zaščititi tudi pravice, ki izhajajo iz obdobij socialnega zavarovanja;

[…]

Ob upoštevanju, da je v interesu Unije in Združenega kraljestva, da določita prehodno obdobje ali obdobje izvajanja, v katerem bi se moralo pravo Unije, vključno z mednarodnimi sporazumi, ne glede na vse posledice izstopa Združenega kraljestva iz Unije, kar zadeva sodelovanje Združenega kraljestva v institucijah, organih, uradih in agencijah Unije, zlasti zaključka mandatov vseh članov institucij, organov in agencij Unije, ki so predlagani, imenovani ali izvoljeni v zvezi s članstvom Združenega kraljestva v Uniji, na datum začetka veljavnosti tega sporazuma, uporabljati za Združeno kraljestvo in v njem, in načeloma z enakim učinkom, kar zadeva države članice, da bi se preprečile motnje v obdobju pogajanj o sporazumih o prihodnjih odnosih;

Ob priznavanju, da tudi če se bo pravo Unije v prehodnem obdobju uporabljalo za Združeno kraljestvo in v njem, posebnosti Združenega kraljestva kot države, ki je izstopila iz Unije, pomenijo, da bo pomembno, da bo Združeno kraljestvo lahko samo sprejelo ukrepe za pripravo in vzpostavitev novih mednarodnih sporazumov, tudi na področjih izključne pristojnosti Unije, če taki sporazumi ne bodo začeli veljati ali se bodo uporabljali v navedenem obdobju, razen če bo to odobrila Unija.“
19

Administrativen sad – Plovdiv (upravno sodišče v Plovdivu) je menilo, da je iz elementov, zbranih med postopkom, razvidno, da bi družba ALTI morala vedeti, da družba FOTOMAG ne bo izpolnila svoje obveznosti plačila DDV. V zvezi s tem je to sodišče zlasti ugotovilo, da razmerja med družbama ALTI in FOTOMAG dejansko presegajo okvir običajnih poslovnih razmerij, da družba FOTOMAG ni nikoli opravljala dejavnosti v zvezi s prodajo kmetijske opreme in da ni imela nobenih izkušenj na tem področju, da je bil izvršni direktor in delničar tretje družbe, ki je družbi FOTOMAG posodila sredstva za nakup kmetijske opreme, poslovodja družbe ALTI oziroma družbe FOTOMAG, ter da je ena in ista oseba opravljala bančna nakazila med družbami ALTI, FOTOMAG in to tretjo družbo, opravljala knjigovodstvo družb ALTI, FOTOMAG in družbe, ki se je dogovorila za prevoz kmetijske opreme iz Združenega kraljestva, ter predložila davčne obračune družb ALTI in FOTOMAG. Navedeno sodišče je na podlagi tega ugotovilo, da je bil cilj razmerij med družbama ALTI in FOTOMAG zaobiti zakon in da družba ALTI na podlagi določb člena 177(3), točka 2, zakona o DDV v povezavi s členom 16(3) zakonika o davčnem postopku in socialnih zavarovanjih zavezana ni bila zavezana plačati le davek, ampak tudi zamudne obresti, dolgovane zato, ker oseba, ki je bila dolžna plačati davek, tega davka ni plačala.
3

V drugi, tretji, četrti, šesti in sedmi uvodni izjavi Direktive 85/374 je navedeno: „ker je odgovornost proizvajalca za brezhibnost proizvoda [objektivna odgovornost proizvajalca] edini način za ustrezno rešitev tega problema, ki je značilen za naš čas hitro se razvijajoče tehnike, da bi pravično razdelili tveganje, ki je vgrajeno v sodobno tehnološko proizvodnjo; ker bi se morala odgovornost za brezhibnost [objektivna odgovornost] uporabljati samo za premičnine, ki so industrijsko proizvedene; ker je zato primerno izključiti odgovornost za kmetijske in lovske proizvode, razen v primerih, ko so bili industrijsko predelani, kar bi utegnilo povzročiti napako na teh proizvodih; ker bi morala odgovornost po tej direktivi veljati tudi za premičnine, ki se uporabljajo pri izgradnji nepremičnin ali so vanje vgrajene; ker varstvo potrošnika zahteva odgovornost vseh proizvajalcev, ki so udeleženi v proizvodnem procesu, kolikor je imel njihov dokončani proizvod, sestavni del ali surovina, ki so jo dobavili, napako; […] […] ker je za zaščito telesne integritete in premoženja potrošnika treba napako proizvoda določiti s sklicevanjem na njegovo [pomanjkanje] varnost[i], ki jo širša javnost upravičeno pričakuje, in ne s sklicevanjem na njegovo [ne]ustreznost uporabe; ker je varnost ocenjena z izključitvijo vsake zlorabe proizvoda, ki v danih okoliščinah ni smiselna; ker pravična razdelitev tveganja med oškodovancem in proizvajalcem pomeni, da je proizvajalec lahko oproščen odgovornosti, če dokaže obstoj nekaterih razbremenilnih okoliščin“.
5

V uvodnih izjavah od 17 do 20 in 39 Uredbe št. 1151/2012 je navedeno: „(17) Področje uporabe označb porekla in geografskih označb bi bilo treba omejiti na proizvode, pri katerih obstaja resnična povezava med značilnostmi proizvoda ali živila in geografskim poreklom. Vključitev le nekaterih vrst čokolade med slaščice v sedanji shemi je anomalija, ki bi jo bilo treba odpraviti. (18) Posebni cilji v zvezi z zaščito označb porekla in geografskih označb so namenjeni zagotavljanju pravičnega plačila kmetom in proizvajalcem za kakovost in značilnosti določenega proizvoda ali njegovega načina proizvodnje ter zagotavljanju jasnih informacij o proizvodih s posebnimi značilnostmi, povezanimi z geografskim poreklom, da bi lahko potrošniki sprejemali bolj ozaveščene odločitve o nakupu. (19) Zagotavljanje enotnega spoštovanja v celotni [Evropski uniji] pravic intelektualne lastnine, povezanih z imeni, ki so zaščitena v Uniji, je prednostna naloga, ki jo je mogoče učinkoviteje izpolniti na ravni Unije. (20) Okvir Unije, ki ščiti označbe porekla in geografske označbe, tako da zagotavlja njihovo vključitev v register, omogoča razvoj teh instrumentov, saj posledično enotnejši pristop zagotavlja pošteno konkurenco med proizvajalci proizvodov, ki imajo takšne označbe, in izboljšuje verodostojnost teh proizvodov med potrošniki. Zagotoviti bi bilo treba razvoj označb porekla in geografskih označb na ravni Unije ter spodbuditi vzpostavitev mehanizmov za njihovo zaščito v tretjih državah v okviru Svetovne trgovinske organizacije (STO) ali večstranskih in dvostranskih sporazumov ter tako prispevati k priznavanju kakovosti proizvodov in njihovega načina proizvodnje kot dejavnika dodane vrednosti. […] (39) Zaradi preprečevanja ustvarjanja pogojev nepoštene konkurence bi bilo treba vsakemu proizvajalcu, vključno s proizvajalcem iz tretje države, omogočiti uporabo registriranega imena zajamčene tradicionalne posebnosti, pod pogojem, da zadevni proizvod ustreza zahtevam zadevne specifikacije in bi bil proizvajalec vključen v nadzorni sistem. Na označevanju proizvodov zajamčene tradicionalne posebnosti, proizvedenih v Uniji, bi bilo treba navesti simbol Unije, ki bi ga moralo biti mogoče povezati z označbo ,zajamčena tradicionalna posebnost‘.“
55

Poleg tega je treba opozoriti, da čeprav so v členu 90(1) Uredbe št. 1224/2009 navedena nekatera merila, ki jih pristojni organi države članice lahko upoštevajo pri presoji teže kršitve, je treba to določbo razlagati v povezavi z uvodno izjavo 39 te uredbe, v kateri je pojasnjeno, da je namen teh meril določiti kazni, ki imajo odvračilni učinek. Po drugi strani pa je treba glede na vrsto zadevnih sankcij in ob neobstoju navedb v zvezi s tem v besedilu te uredbe opozoriti, da pogoj sorazmernosti, ki ga morajo izpolnjevati sankcije, ki jih uvedejo države članice, ne zahteva, da morajo ti organi pri izvajanju navedenega člena 90(1) upoštevati konkretne in posebne okoliščine vsakega primera niti da morajo nujno upoštevati naklep ali ponovitev kršitve (glej po analogiji sodbo z dne 16. julija 2015, Chmielewski, C‑255/14, EU:C:2015:475, točki 28 in 29).
1.

Helenska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za izvršitev Sklepa Komisije 2012/157/EU z dne 7. decembra 2011 o pomočeh v obliki nadomestil, ki jih je grška kmetijska zavarovalna organizacija (ELGA) izplačala v letih 2008 in 2009, in s tem, da Evropske komisije ni zadostno obvestila o ukrepih, sprejetih na podlagi tega sklepa, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi členov od 2 do 4 navedenega sklepa in na podlagi Pogodbe DEU.
1.

Italijanska republika s tem, da je oprostitev plačila trošarin za goriva, ki se uporabljajo za plovila za zasebne namene, odobrila le, kadar so bila ta plovila predmet pogodbe o zakupu, ne glede na to, kako so se ta dejansko uporabljala, ni izpolnila obveznosti iz člena 14(1)(c) Direktive Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije.
33

V teh okoliščinah je Audiencia Provincial de Zaragoza (pokrajinsko sodišče v Zaragozi) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je v skladu z načelom učinkovitosti, določenim v členu 6(1) Direktive Sveta 93/13, kakor jo je razlagalo Sodišče, nacionalna zakonodaja, iz katere izhaja, da če je določena nepoštena klavzula prestala sodni nadzor po uradni dolžnosti pri izdaji sklepa o izvršbi [– negativni nadzor nad veljavnostjo klavzul –] ta nadzor preprečuje, da bi isto sodišče to klavzulo lahko pozneje preizkusilo po uradni dolžnosti, kadar so že od začetka obstajali dejanski in pravni [elementi, iz katerih izhaja ta nepoštenost], čeprav v okviru tega prvotnega nadzora niti v izreku niti v obrazložitvi ni bila izražena nobena ugotovitev o veljavnosti zadevnih klavzul? 2. Če dolžnik, ko že obstajajo dejanski in pravni elementi, ki opredeljujejo nepoštenost klavzule v potrošniški pogodbi, ne ugovarja nepoštenosti v ugovoru, ki ga ima za to na voljo v skladu z zakonom, ali lahko po odločitvi o tem ugovoru uveljavlja nov vmesni zahtevek, s katerim predlaga ugotovitev nepoštenosti druge ali drugih klavzul, če bi jim lahko že ugovarjal na začetku v rednem postopku, predvidenem z zakonom? Povedano drugače, ali nastane prekluzivni učinek, ki preprečuje potrošniku, da uveljavlja nepoštenost druge klavzule v istem postopku izvršbe in tudi v poznejšem pravdnem postopku? 3. Ali lahko ugotovitev – v primeru, da se šteje za skladno z Direktivo 93/13 – da dolžnik ne sme vložiti drugega ali poznejšega ugovora, da bi uveljavljal nepoštenost klavzule, ki bi ji lahko ugovarjal prej, saj so potrebni dejanski in pravni elementi že opredeljeni, služi kot podlaga za to, da lahko sodišče, ki je bilo opozorjeno na to nepoštenost, uveljavi svojo pristojnost nadzora po uradni dolžnosti? 4. Ali je – če se je sprejela najboljša ponudba na dražbi in se je nepremičnina domaknila, morebiti samemu upniku, pri čemer je prišlo tudi do prenosa lastninske pravice na nepremičnini, ponujeni v zavarovanje, ki je že realizirano – v skladu s pravom Unije razlaga, da lahko dolžnik v primeru, da se je postopek končal in dosegel želeni učinek, in sicer realizacija zavarovanja, uveljavlja nove ugovore, naj se razglasi ničnost določene nepoštene klavzule, ki vpliva na postopek izvršbe, ali pa je mogoče, potem ko je prišlo do prenosa, morebiti upniku, in je bil opravljen vpis v zemljiško knjigo, priznati pregled po uradni dolžnosti, ki pripelje do razveljavitve celotnega postopka izvršbe ali ki se konča ter vpliva na zneske, zavarovane s hipoteko, pri čemer lahko vpliva na pogoje, pod katerimi so se dale ponudbe na dražbi?“
Člen 39, od (1) do (3), Akta o pristopu določa:

„1. Če na podlagi stalnega spremljanja Komisije glede obveznosti, ki sta jih prevzeli Bolgarija in Romunija v okviru pristopnih pogajanj, in zlasti na podlagi poročil Komisije o spremljanju obstajajo jasni dokazi, da je stanje pripravljenosti za sprejem in izvajanje pravnega reda EU v Bolgariji in Romuniji tako, da obstaja resna nevarnost, da je katera koli izmed teh dveh držav na številnih pomembnih področjih očitno nepripravljena za soočenje s pogoji članstva do dne pristopa 1. januarja 2007, lahko Svet soglasno in na priporočilo Komisije odloči, da se datum pristopa te države odloži za eno leto, na 1. januar 2008.

2. Ne glede na odstavek 1 lahko Svet na priporočilo Komisije s kvalificirano večino sprejme odločitev iz odstavka 1 glede Romunije, če so bile ugotovljene hujše pomanjkljivosti pri izpolnjevanju ene ali več obveznosti in pogojev, navedenih v točki I Priloge IX, s strani Romunije.

3. Ne glede na odstavek 1 in brez poseganja v člen 37 lahko Svet na priporočilo Komisije in po podrobni oceni napredka Romunije na področju politike konkurence, ki bo opravljena jeseni leta 2005, s kvalificirano večino sprejme odločitev iz odstavka 1 glede Romunije, če so bile ugotovljene hujše pomanjkljivosti pri izpolnjevanju obveznosti iz Evropskega sporazuma[…] ali pri izpolnjevanju ene ali več obveznosti in pogojev, navedenih v točk[i] II Priloge IX, s strani Romunije.“
Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska s tem, da ni vknjižilo pravilnih zneskov carinskih dajatev in ni dalo na razpolago pravilnega zneska tradicionalnih lastnih sredstev, povezanih z določenim uvozom tekstilnih in obutvenih izdelkov s poreklom s Kitajske, ni izpolnilo svojih obveznosti na podlagi členov 2 in 8 Sklepa Sveta z dne 26. maja 2014 o sistemu virov lastnih sredstev Evropske unije (2014/335/EU, Euratom), členov 2 in 8 Sklepa Sveta z dne 7. junija 2007 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti (2007/436/ES, Euratom), členov 2, 6, 9, 10, 12 in 13 Uredbe Sveta (EU, Euratom) št. 609/2014 z dne 26. maja 2014 o načinih in postopkih za dajanje tradicionalnih lastnih sredstev ter lastnih sredstev iz naslovov DDV in BND na razpolago ter ukrepih za zagotavljanje denarnih sredstev, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EU, Euratom) 2016/804 z dne 17. maja 2016, členov 2, 6, 9, 10, 11 in 17 Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti ter člena 105(3) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije in člena 220(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 648/2005 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. aprila 2005, kot posledica nespoštovanja obveznosti na podlagi člena 325 PDEU, člena 46 Uredbe št. 952/2013, člena 13 Uredbe št. 2913/92, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 648/2005, člena 248(1) Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe št. 2913/92, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 3254/94 z dne 19. decembra 1994, člena 244 Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2015/2447 z dne 24. novembra 2015 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje nekaterih določb Uredbe št. 952/2013, člena 2(1)(d) in členov od 85 do 87 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2009/69/ES z dne 25. junija 2009;

in s tem, da Evropski komisiji ni posredovalo vseh informacij, potrebnih za določitev zneska izgub tradicionalnih lastnih sredstev, in s tem, da ni zagotovilo – kot je bilo zahtevano – razlogov za odločitev o razveljavitvi ugotovljenih carinskih dolgov, Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska ni izpolnilo obveznosti na podlagi člena 4(3) PEU.
74

Čeprav na tehnični ravni izdelava take slike nujno pomeni, da se vsi zadevni podatki začasno „kopirajo“ v fazi, v kateri njihova upoštevnost še ni bila preučena, ta postopek spada v okvir izvajanja pravice do dostopa do informacij, določene v členu 7(1) Uredbe št. 2185/96, saj je njegov namen zgolj opredeliti dokumente, ki so upoštevni za preiskavo. Ni mogoče šteti, da urad OLAF s tem napravi kopije vseh zadevnih dokumentov v smislu te določbe. Iz besedila in sistematike te direktive namreč izhaja, da je pravica osebe, ki opravlja pregled, da napravi kopije ustreznih dokumentov – drugače od izvajanja pravice dostopa do informacij – namenjena temu, da ta oseba trajno pridobi kopije nekaterih dokumentov izmed tistih, do katerih je imela dostop, in sicer dokumentov, ki jih je opredelila kot upoštevne za njeno preiskavo, saj je te dokumente mogoče pozneje uporabiti v okviru te preiskave.
53

Dodati je treba, da morajo zahteve po pravici do učinkovitega pravnega sredstva in do dostopa do nepristranskega sodišča, ki je zagotovljena s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, koristiti stranki, toženi v postopku z odškodninsko tožbo, ki lahko pripelje do tega, da se tej stranki naloži plačilo odškodnine žrtvi protikonkurenčnega ravnanja. Tako je nujno, da ima zadevna hčerinska družba možnost braniti svoje pravice v skladu z načelom spoštovanja pravice do obrambe, ki je temeljno načelo prava Unije (glej po analogiji sodbi z dne 5. marca 2015, Komisija in drugi/Versalis in drugi, C‑93/13 P in C‑123/13 P, EU:C:2015:150, točka 94, in z dne 29. aprila 2021, Banco de Portugal in drugi, C‑504/19, EU:C:2021:335, točka 57). Zato mora imeti ta hčerinska družba pred zadevnim nacionalnim sodiščem na voljo vsa sredstva, ki jih potrebuje za učinkovito izvrševanje svoje pravice do obrambe, zlasti da bi lahko izpodbijala, da pripada istemu podjetju kot njena matična družba.