ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 3(1) in 13(2)(a) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 35) ter členov od 45 PDEU do 48 PDEU – Zavrnitev izplačevanja nekaterih dajatev državljanom držav članic Evropske unije, ki so zaposleni na vrtalnih ploščadih na Nizozemskem.
1.

Določbe členov 1 in 2 Direktive Sveta 93/83/EGS z dne 27. septembra 1993 o uskladitvi določenih pravil o avtorski in sorodnih pravicah v zvezi s satelitskim radiodifuznim oddajanjem in kabelsko retransmisijo ter člena 2 in 3 Direktive 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi v povezavi s členoma 2 in 3 Direktive 2006/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o pravici dajanja v najem in pravici posojanja ter o določenih pravicah, sorodnih avtorski pravici, na področju intelektualne lastnine in s členom 2 Direktive 2006/116/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o trajanju varstva avtorske pravice in določenih sorodnih pravic je treba razlagati tako, da pravice izkoriščanja kinematografskega dela, kot so te v postopku v glavni stvari (pravica reproduciranja, pravica radiodifuznega oddajanja po satelitu in druge pravice priobčitve javnosti v obliki dajanja na voljo javnosti), po samem zakonu neposredno in originarno pripadajo glavnemu režiserju. Zato je treba te določbe razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, v kateri so zadevne pravice izkoriščanja po samem zakonu in izključno podeljene producentu zadevnega dela.
1.

Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da ni v celoti in pravilno preneslo člena 9(3)(b), (c) in (e) Direktive Sveta 98/83/ES z dne 3. novembra 1998 o kakovosti vode, namenjene za prehrano ljudi, ni izpolnilo obveznosti iz te direktive.
1.

Kraljevina Belgija s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o spremembi direktiv Sveta 78/660/EGS o letnih računovodskih izkazih posameznih vrst družb, 83/349/EGS o konsolidiranih računovodskih izkazih, 86/635/EGS o letnih računovodskih izkazih in konsolidiranih računovodskih izkazih bank in drugih finančnih institucij ter 91/674/EGS o letnih računovodskih izkazih in konsolidiranih računovodskih izkazih zavarovalnic, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
Država članica s tem, da je sprejela in ohranila v veljavi predpise v zvezi z obdavčitvijo pravnih oseb, ki se uporabljajo, ko družba nacionalnega prava prenese svoj sedež in kraj dejanskega delovanja poslovodstva v drugo državo članico ali ko gre za prenos dela ali celotnega premoženja stalne poslovne enote družbe nerezidentke z ozemlja te države v drugo državo članico, in ki določajo takojšnjo obdavčitev nerealiziranih povečanj vrednosti zadevnega premoženja, nerealiziranih povečanj vrednosti iz izključno nacionalnih transakcij pa ne, ni izpolnila obveznosti iz člena 49 PDEU. Taki družbi se namreč naložijo finančne sankcije v nasprotju z družbo, za katero velja pravo te iste države članice, ki omejuje podobne transakcije na ozemlje te države, ne da bi bilo mogoče to različno obravnavanje upravičiti z različnim objektivnim položajem.

(Glej točke od 27 do 29 in 35 ter izrek.)
(Glej točke 34, 39 in od 41 do 43.)

Namen Direktive 98/59 je izboljšanje varstva delavcev in delovanja notranjega trga. Čeprav razsežnost in delovanje oboroženih sil res vplivata na zaposlitvene razmere v neki državi članici, pa nista vidika, ki vplivata na notranji trg ali konkurenco med podjetji. Dejavnosti, kot je nacionalna obramba, s katerimi se izvajajo prerogative javne oblasti, načeloma niso opredeljene kot gospodarske dejavnosti. Člen 1(2) te direktive glede tega ne določa razlike med organi javne uprave držav članic in takimi organi tretjih držav.

Na podlagi izključitve iz člena 1(2)(b) Direktive 98/59 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi s kolektivnimi odpusti odpust osebja vojaškega oporišča ne spada na področje uporabe te direktive, ne glede na to, ali gre za vojaško oporišče tretje države ali ne. V teh okoliščinah ni treba posebej upoštevati tega, da gre za vojaško oporišče tretje države, ker je to vprašanje povezano z mednarodnim pravom.

Razlaga Sodišča glede določb prava Unije v položajih, za katere se ne uporablja to pravo, je upravičena, kadar se te določbe neposredno in brezpogojno uporabljajo za take položaje na podlagi nacionalnega prava, da bi se zagotovilo enako obravnavanje teh položajev in položajev, za katere se uporablja pravo Unije.

Kadar pa v spisu ni dovolj natančnih znakov, da se na podlagi nacionalnega prava samodejno uporabijo rešitve, določene z zadevnim pravom Unije, ni mogoče šteti, da se določbe akta Unije, na katere se nanaša vprašanje za predhodno odločanje, na podlagi nacionalnega prava neposredno in brezpogojno uporabljajo. Res je v interesu Unije, da se zagotovi enotnost razlag določbe akta Unije in določb nacionalnega prava, s katerimi je določba akta Unije prenesena in na podlagi katerih se uporablja zunaj področja uporabe tega akta. Vendar ni tako, kadar akt Unije izrecno določa, v katerih primerih se ne uporablja. Če namreč zakonodajalec Unije nedvoumno navede, da se akt, ki ga je sprejel, na določenem področju ne uporablja, se vsaj do sprejetja morebitnih novih pravil Unije odpove cilju enotne razlage in uporabe pravnih pravil na tem izključenem področju.

(Glej točke 47 in od 51 do 55.)
Člen 13, drugi odstavek, Protokola je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki v okviru zgornjega praga davka, kot je davek na premoženje, upošteva dohodke, vključno s pokojnino in nadomestilom za dokončno prenehanje delovnega razmerja, ki jih Unija izplačuje svojim uradnikom in uslužbencem ali svojim nekdanjim uradnikom in uslužbencem.

Pobiranje nacionalnega davka, kot je davek na premoženje, ob upoštevanju – za določitev končnega zneska – dohodkov, ki jih izplačuje Unija in ki so oproščeni plačila nacionalnih davkov, je namreč primerljivo s posredno obdavčitvijo teh dohodkov, kar je kršitev člena 13, drugi odstavek, Protokola. Podobno okoliščina, da je namen mehanizma zgornjega praga davka na premoženje omejiti učinek zaplembe le-tega in zajeti dejansko zmožnost davčnega zavezanca, da prispeva, ni taka, da bi v nasprotju s členom 13, drugi odstavek, Protokola dopustila posredno obdavčenje dohodkov, ki jih izplačuje Unija svojim uradnikom ali uslužbencem.

V interesu pravne varnosti je, da je glede na to, da država članica dohodkov, ki jih izplačuje in obdavčuje Unija, ne sme obdavčiti ne neposredno ne posredno in da so izvzeti iz davčne suverenosti držav članic, tudi oseba, ki prejema take dohodke, izvzeta iz obveznosti njihove prijave organom države članice. Država članica lahko za davek, kot je davek na premoženje, določi mehanizem zgornjega praga, samo če se s takim mehanizmom spoštuje pravo Unije, zlasti člen 13 Protokola.

(Glej točke od 28 do 32 in izrek.)
Zadeva C-591/10

Littlewoods Retail Ltd in drugi

proti

Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division)

„Druga in Šesta direktiva o DDV — Vstopni davek — Vračilo presežka — Plačilo obresti — Postopki“

Povzetek sodbe

Pravo Evropske unije — Pravice, podeljene posameznikom — Davki, pobrani v nasprotju s pravom Unije — Vračilo davka na dodano vrednost in obresti od zneska tega davka — Postopki — Uporaba nacionalnega prava — Meje — Spoštovanje načela učinkovitosti in enakovrednosti — Preizkus, ki ga opravi nacionalno sodišče

(Direktiva Sveta 77/388, člen 11(C)(1))

Pravo Unije je treba razlagati tako, da zahteva, da ima davčni zavezanec, od katerega je država članica v nasprotju z zakonodajo Unije o davku na dodano vrednost pobrala preveč davka na dodano vrednost, ki ga je davčni zavezanec tako preplačal, pravico do vračila davka, ki je bil pobran v nasprotju s pravom Unije, kot tudi pravico do obresti od zneska tega davka. Nacionalno pravo mora ob upoštevanju načel učinkovitosti in enakovrednosti določati, ali naj obračunavanje obresti od glavnice temelji na sistemu navadnih obresti, obrestnih obresti ali na kakem drugem sistemu obresti.

Načelo učinkovitosti, ki državam članicam prepoveduje, da bi dejansko onemogočile ali znatno otežile uveljavljanje pravic, priznanih na podlagi pravnega reda Unije, zahteva, da nacionalni predpisi, ki se nanašajo zlasti na izračun morebitnih dolgovanih obresti, davčnemu zavezancu ne onemogočijo, da bi prejel primerno odškodnino za izgubo, ki mu je nastala zaradi plačila davka na dodano vrednost, ki ga ni dolgoval. Nacionalno sodišče mora preveriti vse potrebno v zvezi s tem.

Spoštovanje načela enakovrednosti pomeni, da zadevno nacionalno pravilo velja brez razlikovanja za tožbe, ki temeljijo na kršitvi prava Unije, in za tožbe, ki temeljijo na kršitvi nacionalnega prava, če imajo podoben predmet in podlago. Vendar pa tega načela ni mogoče razlagati tako, da mora država članica razširiti najugodnejšo nacionalno ureditev na vse tožbe, vložene na nekem pravnem področju. Da bi se prepričalo o spoštovanju tega načela, mora predložitveno sodišče, ki edino neposredno pozna postopkovna pravila za restitucijsko tožbo zoper državo, preveriti, ali so postopkovna pravila, katerih namen je v nacionalnem pravu zagotoviti spoštovanje pravic, ki jih imajo posamezniki na podlagi prava Unije, v skladu z navedenim načelom, in preučiti predmet ter bistvene elemente domnevno podobnih tožb po nacionalnem pravu. Nacionalno sodišče mora tako preveriti podobnost zadevnih tožb z vidika njihovega predmeta, podlage in bistvenih elementov.

(Glej točke od 28 do 31 in 34 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Socialna varnost delavcev migrantov – Družinske dajatve – Zakonodaja, ki se uporablja – Delavec, ki začasno opravlja delo v državi članici, kjer običajno ne opravlja svoje dejavnosti in kjer niti on niti njegovi družinski člani nimajo prebivališča – Prejemanje družinskih dajatev v pristojni državi članici prebivališča

(Uredba Sveta št. 1408/71, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 647/2005, člena 14(1)(a) in 14a(1)(a))

2. Socialna varnost delavcev migrantov – Družinske dajatve – Delavec, ki začasno opravlja delo v državi članici, kjer običajno ne opravlja svoje dejavnosti

(člena 45 PDEU in 48 PDEU)

Summary

1. Člena 14(1)(a) in 14a(1)(a) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71, v spremenjeni in posodobljeni različici Uredbe Sveta (ES) št. 118/97, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 647/2005, je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da lahko država članica, ki v skladu s tema določbama ni pristojna država, na podlagi nacionalnega prava otroške dodatke dodeli delavcu migrantu, ki začasno opravlja delo na njenem ozemlju v okoliščinah, kakršne so v postopkih v glavni stvari, čeprav se ugotovi, prvič, da se zadevnemu delavcu zaradi izvrševanja pravice do prostega gibanja pravni položaj ni poslabšal, ker je ohranil pravico do enakovrstnih družinskih dajatev v državi članici, ki je pristojna država, in drugič, da niti ta delavec niti otrok, za katerega se zahteva ta dodatek, nimata običajnega prebivališča na ozemlju države članice, v kateri se je opravljalo začasno delo.

(Glej točko 68 in točko 1 izreka.)

2. Pravila Pogodbe o DEU na področju prostega gibanja delavcev je treba razlagati tako, da v položaju, ko je delavec začasno napoten v drugo državo članico, ki ni pristojna država članica, nasprotujejo uporabi pravila nacionalnega prava, ki določa preprečevanje prekrivanja otroških dodatkov, če to povzroči ne le zmanjšanje zneska dajatve na višino zneska primerljive dajatve, dodeljene v drugi državi, ampak tudi izključitev te dajatve.

(Glej točko 85 in točko 2 izreka.)
Te družbenike je treba namreč šteti za davčne zavezance za plačilo davka na dodano vrednost in so torej načeloma upravičeni do uveljavljanja pravice do odbitka vstopnega davka na dodano vrednost. Če družbeniki na podlagi nacionalne zakonodaje ne morejo uveljavljati obdavčljivih transakcij, ki jih je izvedla družba, da bi se tako razbremenili stroška davka na dodano vrednost, povezanega z naložbami, ki so bile opravljene za potrebe in dejavnost te družbe, mora imeti zaradi zagotovitve nevtralnosti davčne obremenitve ta družba možnost upoštevanja teh naložb pri odbitku davka na dodano vrednost.

Člene 9, 168 in 169 Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da nasprotujejo nacionalnim predpisom, ki niti družbenikom družbe niti sami družbi ne omogočajo uveljavljanja pravice do odbitka vstopnega davka na dodano vrednost za naložbene izdatke, ki so jih ti družbeniki pred ustanovitvijo te družbe in pred njeno registracijo za potrebe DDV imeli za potrebe in ekonomske dejavnosti te družbe.

Člena 168 in 178(a) Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalnim predpisom, na podlagi katerih družba vstopnega davka na dodano vrednost ne more odbiti, kadar je bil račun pred vpisom te družbe v sodni register in pred njeno registracijo za potrebe davka na dodano vrednost izdan na ime bodočih družbenikov te družbe, čeprav so vsebinski pogoji iz tega člena 168(a) izpolnjeni, tako da družba lahko uveljavlja pravico do odbitka davka na dodano vrednost, in čeprav so navedeni vsi podatki, ki so potrebni za zagotovitev zanesljivega in učinkovitega pobiranja davka na dodano vrednost.

To, da taka družba, ker na dan izdaje računa še ni bila vpisana v sodni register in še ni bila registrirana za potrebe davka na dodano vrednost ter je bil zato račun izdan na ime družbenikov, ne more uveljavljati pravice do odbitka – čeprav so osebe, ki so morale plačati vstopni davek na dodano vrednost, in osebe, ki so ustanovile to družbo, iste – je zgolj posledica neizpolnjevanja postopkovne zahteve. Spoštovanje te obveznosti se ne sme zahtevati, saj bi bilo zaradi take zahteve uveljavljanje te pravice popolnoma nemogoče in bi bila zato ta zahteva v nasprotju z načelom nevtralnosti davka na dodano vrednost.

(Glej točke od 44 do 46, 49 in 50 ter točko 2 izreka.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Davčne določbe

–

Usklajevanje zakonodaj

–

Prometni davki

–

Skupni sistem davka na dodano vrednost

–

Davčni zavezanci

–

Odstopanje od nacionalnega sistema obrnjene davčne obveznosti

–

Nacionalna zakonodaja, ki za prodajalca ali ponudnika storitev s sedežem zunaj nacionalnega ozemlja določa obveznost, da imenuje davčnega zastopnika in da se identificira za namene DDV v zadevni državi članici

–

Zakonodaja, ki poleg tega dovoljuje kompenzacijo med odbitnim DDV, ki ga plača navedeni prodajalec ali ponudnik storitev, in tistim, ki ga ta pobere v imenu in na račun svojih strank

–

Neizpolnitev obveznosti (Direktiva Sveta 2006/112, členi 168, 171, 193, 194, 204 in 214) (Glej točke 39, 42, 46 in 50.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 168, 171, 193, 194, 204 in 214 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1) – Nacionalna zakonodaja, ki določa obveznost, da mora prodajalec ali ponudnik storitev s sedežem zunaj nacionalnega ozemlja določiti davčnega zastopnika – Obveznost identifikacije za namene DDV – Narava in obseg pravice do odbitka.

Izrek

Izrek

1. Francoska republika s tem, da je v naslovu IV upravnih navodil 3 A-9-06 št. 105 z dne 23. junija 2006 določila upravno toleranco, ki odstopa od sistema obrnjene davčne obveznosti glede davka na dodano vrednost in ki vključuje določitev davčnega zastopnika s strani prodajalca ali ponudnika storitev s sedežem zunaj Francije, identifikacijo zadnjega za namen davka na dodano vrednost v Franciji in kompenzacijo med odbitnim davkom na dodano vrednost, ki ga je plačal, in tistim, ki ga je pobral v imenu in na račun svojih strank, ni izpolnila svojih obveznosti iz Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, zlasti iz njenih členov 168, 171, 193, 194, 204 in 214.

2. Francoski republiki se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Summary



Keywords

1. Evropska unija – Policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Položaj žrtev v kazenskih postopkih – Okvirni sklep 2001/220 – Posebno ranljiva žrtev – Pojem – Mlajši otrok, ki naj bi bil žrtev spolne zlorabe – Vključitev

(Okvirni sklep Sveta 2001/220, člena 2(2) in 8(4))

2. Evropska unija – Policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Položaj žrtev v kazenskih postopkih – Okvirni sklep 2001/220 – Varstvo posebno ranljivih žrtev – Podrobna pravila

(člen 34 EU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47; Okvirni sklep Sveta 2001/220, členi 2, 3 in 8)

Summary

1. Čeprav v Okvirnem sklepu 2001/220 o položaju žrtev v kazenskem postopku pojem ranljivosti žrtve v smislu njegovih členov 2(2) in 8(4) ni opredeljen, ni sporno, da je lahko mlajši otrok, ki trdi, da ga je oče večkrat spolno zlorabil, predmet take opredelitve – ob upoštevanju predvsem njegove starosti, narave in posledic kaznivih dejanj, katerih žrtev naj bi bil – da bi bil lahko upravičen do posebnega varstva, ki ga zahtevajo zgoraj navedene določbe okvirnega sklepa.

(Glej točko 26.)

2. Člene 2, 3 in 8(4) Okvirnega sklepa 2001/220 o položaju žrtev v kazenskem postopku je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalnim določbam, ki ne določajo obveznosti državnega tožilstva, da od sodišča, ki odloča o sporu, zahteva, naj omogoči, da je posebno ranljiva žrtev zaslišana in da priča v skladu s podrobnimi pravili za vnaprejšnje izvajanje dokazov med preiskovalno fazo kazenskega postopka, in ki navedeni žrtvi ne omogočajo vložiti pritožbe pri sodišču zoper odločbo državnega tožilstva, s katero je bila zavrnjena njena zahteva, naj bo zaslišana in naj se ji omogoči pričanje v skladu z navedenimi podrobnimi pravili.

Nobena navedena določba tega okvirnega sklepa namreč ne določa konkretnih podrobnih pravil za izvedbo ciljev, ki so v njem navedeni. Ker te določbe ne vsebujejo natančnejših pojasnil, je glede na člen 34 EU treba ugotoviti, da okvirni sklep nacionalnim organom daje široko diskrecijsko pravico glede teh podrobnih pravil.

V zvezi s tem je treba okoliščino, da je v skladu z nacionalnimi določbami naloga državnega tožilstva, da odloči, ali bo pristojnemu sodniku predložilo zahtevo žrtve, da začne postopek vnaprejšnjega izvajanja dokazov, mogoče šteti za del logike sistema, v katerem je sodni organ, ki vloži obtožnico, državno tožilstvo. Vendar morajo nacionalni organi, glede na to, da je treba spoštovati temeljne pravice, zagotoviti, da se tak postopek ne uporablja tako, da bi bil kazenski postopek gledano v celoti nepravičen.

Dalje, da se zagotovi, da se žrtev lahko dejansko učinkovito udeleži kazenskega postopka, ji mora pravica do zaslišanja poleg možnosti, da objektivno opiše potek dejanskega stanja, dajati tudi možnost, da izrazi svoje mnenje. Vendar niti določbe navedenega okvirnega sklepa niti člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ne zagotavljajo žrtvi kaznivega dejanja pravice zahtevati uvedbo kazenskega pregona proti tretjim, da bi dosegla njihovo obsodbo.

(Glej točke 27, 28, 33, 37, 38 in od 42 do 44 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Davčna osnova – Dobava blaga – Možnost držav članic, da izvzamejo prenos celotnih sredstev podjetja ali dela sredstev podjetja

(Direktiva Sveta 77/388, člen 5(8))

2. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Davčna osnova – Dobava blaga – Prenos celotnih sredstev podjetja ali dela sredstev podjetja

(Direktiva Sveta 77/388, člen 5(8))

Summary

1. Za prenos sredstev podjetja ali samostojnega dela podjetja v smislu člena 5(8) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih gre, če sklop prenesenih elementov zadostuje za nadaljevanje samostojne gospodarske dejavnosti.

Če se za neko gospodarsko dejavnost ne zahteva uporaba posebnih prostorov ali prostorov, opremljenih s pritrjenimi instalacijami, ki so nujne za nadaljevanje te gospodarske dejavnosti, se lahko prenos celotnih sredstev podjetja v smislu te določbe opravi tudi brez prenosa lastninske pravice na nepremičnini. Na drugi strani pa takrat, kadar se pri zadevni gospodarski dejavnosti uporablja neločljiv sklop premičnin in nepremičnin, ni mogoče šteti, da gre za tak prenos v smislu te določbe, če prevzemnik ni pridobil posesti na poslovnih prostorih. Zlasti če so poslovni prostori opremljeni s pritrjenimi instalacijami, ki so nujne za opravljanje gospodarske dejavnosti, morajo biti te nepremičnine vključene med prenesene elemente, da bi šlo za prenos celotnih sredstev podjetja ali dela sredstev podjetja v smislu Šeste direktive. Do tega prenosa pride tudi, če so prevzemniku poslovni prostori dani na razpolago na podlagi pogodbe o najemu ali če ta sam razpolaga s primerno nepremičnino, kamor je mogoče premestiti celoten sklop prenesenih sredstev in tam nadaljevati zadevno gospodarsko dejavnost.

Poleg tega je treba elemente, kot sta dogovorjeno trajanje najema in način njegove odpovedi, upoštevati pri celotni presoji transakcije prenosa sredstev podjetja v smislu te določbe, saj utegnejo vplivati na izid te presoje, če lahko preprečijo trajno nadaljevanje gospodarske dejavnosti. Vendar možnost odpovedi pogodbe o najemu za nedoločen čas s kratkim odpovednim rokom sama po sebi ni odločilna za sklep, da je imel prevzemnik namen takoj prenehati uporabljati prenesena sredstva podjetja ali preneseni del podjetja. Zato zavrnitve uporabe člena 5(8) Šeste direktive ni mogoče opreti zgolj na ta razlog.

(Glej točke 25, od 27 do 29, 42 in 43.)

2. Člen 5(8) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih je treba razlagati tako, da se prenos lastništva na zalogah blaga in opremi prodajalne na drobno s hkratno oddajo prostora te prodajalne prevzemniku za nedoločen čas, pri čemer lahko to oddajo obe od strank v kratkem roku odpovesta, šteje za prenos celotnih sredstev podjetja ali dela sredstev v smislu te določbe, če prenesena sredstva zadostujejo za to, da lahko ta prevzemnik trajno nadaljuje samostojno gospodarsko dejavnost.

(Glej točko 45 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Varovanje javnega zdravja – Higiena živil – Obveznosti nosilcev živilske dejavnosti – Splošne higienske zahteve za vse nosilce

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 852/2004, člena 4(2) in 5 ter Priloga II, poglavje IX, točka 3)

Summary

Točko 3 poglavja IX Priloge II k Uredbi št. 852/2004 o higieni živil je treba razlagati tako, da glede samopostrežnih prodajnih vitrin za pekovske in slaščičarske izdelke na podlagi samega dejstva, da se je potencialni kupec teoretično lahko z golimi rokami dotaknil živil, ki so bila naprodaj, ali je vanje kihnil, ni mogoče ugotoviti, da živila niso bila zaščitena pred kontaminacijo, zaradi katere bi bila neprimerna za prehrano ljudi, bi lahko škodovala zdravju ali bila kontaminirana tako, da bi bilo nerazumno pričakovati, da bi jih zaužili v takem stanju.

Glede tega je treba upoštevati ukrepe, ki so jih nosilci sprejeli na podlagi člena 5 Uredbe št. 852/2004, zato da bi se tveganja, ki jih lahko pomeni kontaminacija, navedena v točki 3 poglavja IX Priloge II k navedeni uredbi, preprečila, odpravila ali znižala na sprejemljive ravni. Ni mogoče ugotoviti, da so bili ukrepi nosilcev nezadostni, ne da bi se ustrezno upoštevala morebitna izvedenska mnenja, ki so jih predložili, zato da bi dokazali, da so te vitrine higiensko neoporečne.

(Glej točke od 22 do 24 in izrek.)