ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Če sta odgovora na vprašanji 1 in/ali 2 pritrdilna: a) Ali je mogoče oziroma ali je treba upoštevna dovoljenja, izvedbeno zakonodajo ali upravno prakso razlagati tako, da dovoljuje bodisi (i) nevračljiv DDV od prodajnih pripomočkov ali blaga in storitev tretjih oseb, ki jih ti neregistrirani preprodajalci uporabljajo za svojo gospodarsko dejavnost, ALI (ii) to, da Her Majesty's Revenue & Customs pobere DDV, ki presega izognjeni davek, ALI (iii) morebitno nelojalno konkurenco med neposrednimi prodajalci, njihovimi neregistriranimi preprodajalci in tistimi prodajalci, ki niso neposredni. b) Ali: i) je bilo dovoljenje, da Združeno kraljestvo odstopa od člena 11A(1)(a) [Direktive 77/388], protipravno. ii) je poleg odstopanja od člena 17 [Direktive 77/388] nujno odstopanje od člena 11A(1)(a)? Če je, ali je Združeno kraljestvo ravnalo protipravno, ker niti Komisije niti Sveta ni zaprosilo za dovoljenje za odstopanje od člena 17? iii) Združeno kraljestvo ravna protipravno, ker ni uredilo DDV tako, da bi neposrednim prodajalcem dovolilo uveljavljanje vračunanja DDV od prodajnih pripomočkov ali blaga in storitev tretjih oseb, ki ga morajo plačati neregistrirani preprodajalci pri svoji gospodarski dejavnosti? iv) so vsa upoštevna dovoljenja, izvedbena zakonodaja ali upravna praksa, ali kateri koli njihov del, zato neveljavna in/ali protipravna? c) Ali je primerno, če Sodišče Evropske unije ali nacionalno sodišče: i) odredi, da mora država članica izvesti odstopanje v nacionalnem pravu tako, da določi ustrezno prilagoditev za (a) nevračljiv DDV od prodajnih pripomočkov ali blaga in storitev tretjih oseb, ki jih ti neregistrirani preprodajalci uporabljajo za svojo gospodarsko dejavnost, ALI (b) DDV, ki presega izognjeni davek in ga pobere Her Majesty's Revenue & Customs, ALI (iii) morebitno nelojalno konkurenco med neposrednimi prodajalci, njihovimi neregistriranimi preprodajalci in tistimi prodajalci, ki niso neposredni; ali ii) ugotovi, da je dovolitev odstopanja neveljavna in torej tudi samo odstopanje neveljavno; ali iii) ugotovi, da je nacionalna zakonodaja neveljavna; ali iv) ugotovi, da je odredba neveljavna; ali v) ugotovi, da mora Združeno kraljestvo zaprositi za dovolitev še enega odstopanja, da bi lahko določilo ustrezno prilagoditev za (a) nevračljiv DDV od prodajnih pripomočkov ali blaga in storitev tretjih oseb, ki jih ti neregistrirani preprodajalci uporabljajo za svojo gospodarsko dejavnost, ALI (b) DDV, ki presega izognjeni davek in ga pobere Her Majesty's Revenue & Customs, ALI (iii) morebitno nelojalno konkurenco med neposrednimi prodajalci, njihovimi neregistriranimi preprodajalci in tistimi prodajalci, ki niso neposredni.
5.

Ali je ob predpostavki, da gre za „notranje določbe, ki so potrebne za preprečevanje goljufij ali zlorab“ v smislu člena 1(2) Direktive 90/435/EGS, da je dividende družba (A), ki je rezidentka v državi članici, razdelila matični družbi (B) iz druge države članice in so bile potem prenesene na matično družbo te družbe (C), ki je rezidentka zunaj EU/EGP, ki pa je sredstva razdelila svoji matični družbi (D), ki je ravno tako rezidentka zunaj EU/EGS, da med prvo navedeno državo in državo, katere rezidentka je družba C ni bila sklenjena konvencija o izogibanju dvojnega obdavčenja, da je bila med prvo navedeno državo in državo, katere rezidentka je družba D, sklenjena konvencija o izogibanju dvojnega obdavčenja, in da prvo navedena država v skladu svojo zakonodajo torej ne bi imela terjatve iz naslova davka pri viru od dividend, ki jih je družba A izplačala družbi D, če bi bila družba D neposredna lastnica družbe A, podana zloraba v smislu Direktive, tako da ta družbe B ne varuje?
1.

Ali člena 2 ter 6(1) in (3) Direktive 2012/13/EU (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 nasprotujeta nacionalni zakonodaji države članice, po kateri mora obdolženec v kazenskem postopku, ki v tej državi članici nima prebivališča, za vročitev kaznovalnega naloga, ki je bil izdan zoper njega, določiti pooblaščenca za vročitve, čeprav obdolženec zaradi tega nima na voljo celotnega roka, predpisanega za vložitev ugovora zoper kaznovalni nalog, in tudi nima naslova, na katerega bi mu bilo mogoče vročiti kaznovalni nalog, in mu določitev pooblaščenca za vročitve z navedbo njegovega imena in naslova omogoča, da pooblaščenca za vročitve seznani, kam se mu lahko pošlje kaznovalni nalog s potrdilom o vročitvi.
1.

Ali je treba člena 49 PDEU in 54 PDEU razlagati tako, da nasprotujeta obstoju regionalnega davka, s katerim se obdavčuje delovanje velikih trgovskih centrov, katerih uporabna razstavna in maloprodajna površina znaša 4 000 m2 ali več, in sicer zaradi učinka, ki ga lahko povzročijo za prostor, okolje in shemo urbane trgovine v tej regiji, vendar ki se uporablja ne glede na dejansko umeščenost teh trgovskih centrov zunaj strnjenega urbanega območja ali v njem in v večini primerov prizadene podjetja drugih držav članic, ob upoštevanju: (i) da ne vpliva na trgovce, ki so lastniki več individualnih ali kolektivnih trgovskih centrov z uporabno razstavno in maloprodajno površino manj kot 4 000 m2, in sicer ne glede na vsoto uporabnih razstavnih in maloprodajnih površin vseh njihovih centrov, in (ii) da so od njegovega plačila oproščeni individualni veliki trgovski centri, katerih uporabna razstavna in maloprodajna površina ne presega 10 000 m2 in je njihova dejavnost zgolj in izključno prodaja opreme za vrtnarstvo, avtomobilov, gradbenega materiala, strojev in industrijska dobava?
1.

Ali je treba člen 8(2) Uredbe (EU) št. 994/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 razlagati tako, da nasprotuje temu, da država članica dobaviteljem zemeljskega plina naloži dodatne obveznosti, ki so posledica tega, da so bili med „zaščitene odjemalce“, katerih poraba prispeva k določitvi obsega obveznosti skladiščenja, namenjenih zagotovitvi stalne oskrbe, vključeni odjemalci, ki v členu 2(1) te uredbe niso navedeni?
4.

Ali je v okoliščinah obravnavane zadeve izraza „glavna uprava“ ali „glavna poslovna enota“ v smislu člena 60(1)(b) in (c) Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 mogoče razlagati kot „operativni center“ podjetja – ki je v pogodbi o zaposlitvi, sklenjeni z delavcem, navedeno kot delodajalec – kjer se nadzorujejo vsi vidiki njegovih operacij (nadzor vzdrževanja, letov in časovnega razporeda; upravljanje, vzdrževanje in pilotiranje letal ter operacije na kopnem in catering) in od koder se pilotom daje vsa navodila, kjer poteka začetno in dodatno usposabljanje teh pilotov, kjer se obravnavajo vprašanja v zvezi s človeškimi viri in kjer potekajo disciplinski sestanki oziroma se vlagajo pritožbe, čeprav navedeni „operativni center“ deluje in se nahaja v drugem podjetju, ki je od prvo navedenega pravno neodvisno, pripada pa isti skupini?
SL Uradni list Evropske unije C 232/6

Pritožba, ki jo je SolarWorld AG vložila 11. aprila 2016 zoper sklep Splošnega sodišča (peti senat) z dne 1. februarja 2016 v zadevi T-142/14, SolarWorld AG in drugi/Svet Evropske unije

(Zadeva C-205/16 P)

(2016/C 232/07)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: SolarWorld AG (zastopnika: L. Ruessmann, odvetnik, J. Beck, Solicitor)

Druge stranke v postopku: Brandoni solare SpA, Solaria Energia y Medio Ambiente, SA, Svet Evropske unije, Evropska komisija, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (CCCME)

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— pritožbo razglasi za dopustno in utemeljeno;

— razveljavi sklep Splošnega sodišča v zadevi T-142/14;

— odloči v zadevi in razglasi člen 2 Uredbe št. 1239/2013 za ničen ali pa naj zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, da odloči o ničnostni tožbi; in

— Svetu naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Splošno sodišče je nepravilno uporabilo pravo, ko je presodilo, da je člen 2 Uredbe št. 1239/2013 (1) neločljiv od ostalega dela te uredbe. Sprememba oblike ukrepov ne spreminja obseg uredbe, ki jih nalaga. Obseg protidampinških ukrepov so vsi uvozi proizvajalcev, ki so sodelovali v škodljivem dampingu, njihov namen – ne glede na obliko – pa je, da so ustrezni za odpravo škode, povzročene izvoznikom Evropske unije. Ta obseg ni spremenjen z razglasitvijo ničnosti člena 2.

Izpodbijani sklep krši pritožničino pravico iz člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, saj zavrača, da bi industrija Evropske unije imela pravno sredstvo na področju trgovinske obrambe zoper dokončne ukrepe, ki ne spoštujejo zahtev osnovne uredbe. Poleg tega izpodbijani sklep krši pritožničino pravico iz člena 20 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, saj proizvajalce izvoznike postavlja v boljši položaj od položaja industrije Evropske unije, ker sodna praksa priznava njihovo pravico do pritožbe.

(1) Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 1239/2013 z dne 2. decembra 2013 o uvedbi dokončne izravnalne dajatve na uvoz fotonapetostnih modulov iz kristalnega silicija in njihovih ključnih sestavnih delov (tj. celic) s poreklom iz Ljudske republike Kitajske ali ki so od tam poslani (UL L 325, str. 66).
1.

Ali načelo zlorabe pravic, za katerega je bilo v sodbi Sodišča [Evropske unije z dne 21. februarja 2006] v zadevi [Halifax in drugi/Commissioners of Customs and Excise, C-255/02, EU:C:2006:121,] priznano, da se uporablja na področju DDV, neposredno učinkuje proti posamezniku – če ne obstaja nacionalni zakonodajni ali sodni ukrep, s katerim se uveljavlja to načelo – v okoliščinah, v katerih bi tako kot v obravnavani zadevi ponovna opredelitev predprodajnih transakcij in prodajnih transakcij (v nadaljevanju: skupaj: transakcije pritožnikov), za katero si prizadeva [Revenue] Commissioners (davčni in carinski organ), povzročila obveznost pritožnikov za plačilo DDV, če ob pravilni uporabi določb nacionalne zakonodaje, veljavne v času, upoštevnem za transakcije pritožnikov, taka obveznost ni nastala?
—

tako imenovala sanacijska klavzula naj bi bila tudi zaradi svoje narave in notranje sestave davčnega sistema upravičena. Sanacijska klavzula naj bi bila upravičena, prvič, na podlagi načela obdavčitve v skladu z gospodarsko učinkovitostjo, drugič, na podlagi boja prosti zlorabam, namreč preprečitvijo goljufivih struktur in, tretjič, na podlagi objektivnih razlik med škodljivo udeležbo in pridobitvijo deleža za namene sanacije.
3.

Ali je razlaga, v skladu s katero – čeprav vnaprej določeno določilo dovoljuje predčasno zapadlost v dolgoročni pogodbi zaradi neizpolnitve obveznosti, ki ni resna, in potrošnika postavlja v slabši položaj kot dispozitivna nacionalna določba – določilo ne bi bilo nično le zato, ker v nacionalni procesni določbi obstaja korektivno pravilo, ki se uporablja samo v konkretnem postopku, ki ga izbere prodajalec ali ponudnik, in samo, če so izpolnjeni nekateri pogoji, v skladu s členoma 6(1) in 7(1) Direktive Sveta 93/13?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložila Kúria (Madžarska) 26. februarja 2016 – Damien Zöldség, Gyümölcs Kereskedelmi és Tanácsadó Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság

(Zadeva C-114/16)

(2016/C 211/31)

Jezik postopka: madžarščina

Predložitveno sodišče

Kúria

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica v postopku s kasacijsko pritožbo: Damien Zöldség, Gyümölcs Kereskedelmi és Tanácsadó Kft.

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba določbe členov 167, 168, 178 in 179 Direktive o DDV (1) razlagati tako, da mora davčna uprava pri davčnem inšpekcijskem nadzoru davčnemu zavezancu priznati pravico do odbitka, čeprav v njegovem obračunu ni naveden vstopni davek, če ima račune v skladu z navedeno direktivo in med inšpekcijskim nadzorom zahteva, naj se mu prizna pravica do odbitka?

(1) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1).
—

zahtev po predvidljivosti rešitev in pravni varnosti, na katerih je temeljilo sprejetje pravil v zvezi s sodno pristojnostjo in izvrševanjem odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, kakor so bila določena s Konvencijo z dne 27. septembra 1968 v zvezi s sodno pristojnostjo in izvrševanjem odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32), kakor je bila spremenjena s Konvencijo z dne 29. novembra 1996 o pristopu Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske (UL 1997, [C] 15, str. 1), imenovano „Bruseljska konvencija“, in z Uredbo Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42) (glej zlasti sodbo z dne 19. julija 2012 v zadevi Mahamdia, C-154/11, [EU:C:2012:491], točki 44 in 46);
SL Uradni list Evropske unije C 191/5

Pritožba, ki jo je ClientEarth vložila 1. februarja 2016 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 13. novembra 2015 v združenih zadevah T-424/14 in T-425/14, ClientEarth/Evropska komisija

(Zadeva C-57/16 P)

(2016/C 191/08)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnica: ClientEarth (zastopniki: O. W. Brouwer, F. Heringa, J. Wolfhagen, odvetniki)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predloga

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

i. razveljavi sodbo Splošnega sodišča z dne 13. novembra 2015, s katero je to: — zavrnilo tožbe, ki jih je vložila pritožnica; — pritožnici naložilo, naj nosi svoje stroške in plača stroške Evropske Komisije.

ii. Komisiji naloži plačilo stroškov, vključno s stroški morebitnih intervenientk.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica trdi, da je treba sodbo razveljaviti iz teh pritožbenih razlogov:

Prvi pritožbeni razlog : Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, s tem da je priznalo obstoj splošne domneve v okviru člena 4(3), prvi pododstavek, Uredbe št. 1049/2001 (1) v zvezi z zahtevanimi dokumenti.

Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, ker je:

i. napačno uporabilo sodno prakso Sodišča;

ii. ni priznalo, da člen 17 od (1) do (3) PEU ni temelj za takšno splošno domnevo;

iii. je sprejelo splošno domnevo v zvezi z nerazkritjem zahtevanih dokumentov ne da bi preverila obstoj dejanske in posebne škode;

iv. ni priznalo, da so zahtevani dokumenti neločljivo povezani z odločitvijo o tem, ali se bo sledilo zakonodajnim predlogom ali ne; in

Drugi pritožbeni razlog : Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, s tem da ni priznalo obstoja prevladujočega javnega interesa.

Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, ker:

i. ni upoštevalo posebnega javnega interesa, ki ga je navedla ClientEarth;

ii. je menilo, da naknadno razkritje zahtevanih dokumentov izključuje obstoj prevladujočega javnega interesa za razkritje zahtevanih dokumentov;

iii. je ugotovilo, da razkritje drugih dokumentov, ki niso zahtevani dokumenti, izključuje obstoj prevladujočega javnega interesa za razkritje zahtevanih dokumentov;

iv. ni priznalo narave javnega interesa, ki jo predstavlja ClientEarth;

v. ni restriktivno razložilo razlogov za zavrnitev zahteve, ob upoštevanju javnega interesa, ki ga je predstavljalo razkritje, kot je določeno v členu 6(1), drugi stavek, Uredbe št. 1367/2006 (2);

vi. ni priznalo javnega interesa za izboljšanje dostopa do pravnega varstva v okoljskih zadevah.

(1) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331).

(2) Uredba (ES) št. 1367/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. septembra 2006 o uporabi določb Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah v institucijah in organih Skupnosti (UL L 264, str. 13)
1.

Ali je treba člena 2(g) in 3(2)(a) Uredbe (1) razlagati tako, da pomenita, da mora potnik za to, da lahko dobi izplačano odškodnino, rezervirati sedež (torej pravico do lastnega sedeža v letalu), ali pa je dovolj, da je potnik prejel potrditev rezervacije leta (torej pravico, da ga letalo prepelje)?
1.

Ali je nizozemski stečajni postopek v primeru prenosa plačilno nesposobnega podjetja, pri čemer se je pred stečajem izvedel pre-pack, ki ga je nadziralo sodišče in katerega izrecni namen je bil preživetje (delov) podjetja, skladen s smislom in z namenom Direktive 2001/23/ES (1) in ali je člen 7:666(1)(a) BW glede na navedeno (še) skladen z direktivo?
1.

Ali lahko v postopku uveljavljanja zahtevkov iz modela Skupnosti sodišče države članice, ki je pristojno za toženo stranko izključno na podlagi člena 79(1) Uredbe Sveta (ES) št. 6/2002 z dne 12. decembra 2001 o modelih Skupnosti (1) v povezavi s členom 6(1) Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (2), zoper to toženo stranko, ki ima sedež v drugi državi članici, ker je toženi stranki s sedežem v zadevni državi članici dobavila izdelke, s katerimi se morda kršijo pravice intelektualne lastnine, sprejme odredbe, ki veljajo v celotni Evropski uniji in se ne nanašajo samo na dobavna razmerja, ki so podlaga za pristojnost?
SL Uradni list Evropske unije C 145/21

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Juzgado Contencioso Administrativo no 4 de Madrid (Španija) 10. februarja 2016 – Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania/Ayuntamiento de Getafe

(Zadeva C-74/16)

(2016/C 145/27)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Madrid

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania

Tožena stranka: Ayuntamiento de Getafe

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je oprostitev plačila davka na gradnje, instalacije in dela v zvezi s tistimi, izvedenimi na nepremičninah, ki so namenjene razvoju gospodarskih dejavnosti in katerih cilj ni strogo verski, za Katoliško Cerkev v nasprotju s členom 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije?
2.

Ali je treba člena 161(1) in 210(1) Uredbe (EGS) št. 2913/92 razlagati tako, da gre v okoliščinah, kakršne so te iz postopka v glavni stvari, za izvoz in da carinski dolg pri izvozu v zvezi z ladjo (jahto), katere država zastave je država članica, nastane le na podlagi pogodbe o prodaji osebi s sedežem v tretji državi in odjave te ladje iz pomorskih registrov te države članice?
1.

a) Ali pod pojem „zaupnih informacij“ v smislu člena 54(1), drugi stavek, Direktive 2004/39/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov in o spremembah direktiv Sveta 85/611/EGS, 93/6/EGS in Direktive 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/22/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 263, v nadaljevanju: Direktiva 2004/39/ES) in s tem poklicne skrivnosti na podlagi člena 54(1), prvi stavek, Direktive 2004/39/ES, ne glede na obstoj drugih pogojev, spadajo vsi podatki, ki se nanašajo na podjetje, ki jih je nadzorovano podjetje posredovalo nadzornemu organu? b) Ali pojem „previdnostne skrivnosti“ kot del poklicne skrivnosti v smislu člena 54(1), prvi stavek, Direktive 2004/39/ES, ne glede na obstoj drugih pogojev, zajema vse izjave nadzornega organa, ki se nahajajo v spisu, vključno z njihovim posredovanjem drugim organom? Če je odgovor na vprašanji a) ali b) nikalen: c) Ali je treba določbo o poklicni skrivnosti iz člena 54(1) Direktive 2004/39/ES razlagati tako, da je pri opredelitvi informacij kot zaupnih aa) pomembno, ali se informacije glede na njihovo naravo štejejo za poklicno skrivnost, ter ali bi dostop do informacij konkretno in dejansko škodoval interesom za varovanje tajnosti, ali bb) treba upoštevati druge okoliščine, pod katerimi se informacije štejejo za poklicno skrivnost, ali cc) da se lahko nadzorni organ glede podatkov, povezanih z nadzorovanim institutom, in s tem povezanimi dopisi nadzornega organa, ki se nahajajo v spisu, sklicuje na izpodbojno domnevo, da lahko to škodi interesom varstva poslovne in previdnostne skrivnosti?
SL Uradni list Evropske unije C 111/10

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Augstākā tiesa (Latvija) 8. januarja 2016 – Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes Kārtības policijas pārvalde/Rīgas pašvaldības SIA „Rīgas satiksme“

(Zadeva C-13/16)

(2016/C 111/13)

Jezik postopka: latvijščina

Predložitveno sodišče

Augstākā tiesa

Stranki v postopku v glavni stvari

Vložnica kasacijske pritožbe: Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes Kārtības policijas pārvalde

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Rīgas pašvaldības SIA „Rīgas satiksme“

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba izraz „je obdelava potrebna zaradi zakonitih interesov, za katere si prizadeva […] tretja stranka ali stranke, ki so jim osebni podatki posredovani“ iz člena 7(f) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES (1) z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov razlagati tako, da mora nacionalna policija podjetju Rīgas satiksme razkriti osebne podatke, za katere je to zaprosilo in ki so potrebni za vložitev civilnopravne tožbe? Ali na odgovor na to vprašanje vpliva, da je bil, kot izhaja iz dokumentov v spisu, potnik v taksiju, katerega podatke želi pridobiti podjetje Rīgas satiksme, v času nesreče mladoleten?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 15, str. 355.
4.

Ali je s členom 7(1) in (4) Direktive združljiv nacionalni sistem, v skladu s katerim se za zavezane strani, za katere veljajo obveznosti glede energetske učinkovitosti, štejejo le podjetja za trgovanje s plinom in električno energijo ter prodajalci naftnih proizvodov in utekočinjenih naftnih plinov na debelo, distributerji plina in električne energije ter prodajalci naftnih proizvodov in utekočinjenih naftnih plinov na drobno pa ne?