ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

V uvodnih izjavah 15, 16 in 34 Uredbe št. 1215/2012 je navedeno: „(15) Pravila o pristojnosti bi morala biti čim bolj predvidljiva in morajo temeljiti na načelu, da se pristojnost praviloma določa po stalnem prebivališču toženca. Pri tem bi morala taka pristojnost vedno obstajati, razen v nekaterih točno opredeljenih primerih, v katerih je zaradi predmeta spora ali avtonomije strank upravičena druga navezna okoliščina. Da bi postala skupna pravila preglednejša in da ne pride do kolizije pristojnosti, je treba stalno prebivališče pravne osebe opredeliti kot avtonomen koncept. (16) Poleg stalnega prebivališča toženca bi morala obstajati tudi alternativna podlaga pristojnosti, ki temelji na tesni povezavi med sodiščem in sporom, ali ki pripomore k pravilnemu delovanju pravosodja. Obstoj tesne povezave bi moral zagotoviti pravno varnost in preprečiti možnost, da bi bil toženec tožen pred sodiščem države članice, katerega pristojnosti razumno ni bilo mogoče predvideti. To je pomembno zlasti v sporih v zvezi z nepogodbenimi obveznostmi, ki izvirajo iz kršitev zasebnosti in osebnostnih pravic, vključno z obrekovanjem. […] (34) Zagotoviti bi bilo treba kontinuiteto med [Konvencijo z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32), kakor je bila spremenjena z zaporednimi konvencijami o pristopu novih držav članic k tej konvenciji], Uredbo [Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42)] in to uredbo ter v ta namen predpisati prehodne določbe. To velja tudi za razlago [navedene] konvencije […] in uredb, ki so jo nadomestile, s strani Sodišča Evropske unije.“
5

Člen 1 Direktive 98/34 določa: „V tej direktivi naslednji izrazi pomenijo: […] 2. ‚storitev‘; katera koli storitev informacijske družbe ali katera koli storitev, ki se običajno opravi odplačno, na daljavo, elektronsko in na zahtevo prejemnika storitev. Za namene te opredelitve pojmov: – ‚na daljavo‘; pomeni, da se storitev opravi, ne da bi bile stranke sočasno navzoče, – ,elektronsko‘; pomeni, da se storitev pošlje na začetnem kraju in sprejme na cilju z elektronsko opremo za predelavo (skupaj z digitalnim zgoščevanjem) in shranjevanje podatkov ter se v celoti prenaša, pošilja in sprejema po žici, radijsko, z optičnimi ali drugimi elektromagnetnimi sredstvi, – ‚na zahtevo prejemnika storitev‘; pomeni, da se storitev opravlja s prenosom podatkov na posamezno zahtevo. […] 3. ‚tehnična specifikacija‘ je v dokumentu vsebovana specifikacija, ki določa zahtevane lastnosti proizvoda, kakor so stopnja kakovosti, zmogljivost, varnost ali mere, vključno z zahtevami v zvezi s proizvodom glede imena, pod katerim se prodaja, izrazoslovjem, simboli, preskušanjem in preskusnimi postopki, embalažo, označevanjem ali etiketiranjem in postopki za ugotavljanje skladnosti. […] 4. ‚druge zahteve‘ je zahteva za proizvode, ki ni tehnična specifikacija in ki se nanaša na proizvod zaradi varovanja zlasti potrošnikov ali okolja ter vpliva na njegov življenjski cikel, potem ko je bil dan v promet, kakor so pogoji uporabe, predelave, vnovične uporabe ali odlaganja, kadar lahko taki pogoji znatno vplivajo na sestavo ali značilnosti proizvoda ali na njegovo trženje; 5. ,predpis o storitvah‘ je splošna zahteva v zvezi z začetkom in nadaljevanjem storitvenih dejavnosti v skladu s točko 2, zlasti določbe, ki se nanašajo na dobavitelja storitev, storitve in prejemnika storitve, razen vseh predpisov, ki niso posebej namenjeni storitvam, opredeljenim v zgoraj navedeni točki. […] Za namene te opredelitve pojmov: – se predpis obravnava, kot posebej namenjen storitvam informacijske družbe, kadar je, ob upoštevanju razlogov za njegovo sprejetje in besedila, poseben namen in cilj vseh ali nekaterih posameznih določb predpisa urediti take storitve jasno in z določenim ciljem, – se predpis ne obravnava, kot da je posebej namenjen storitvam informacijske družbe, če vpliva na take storitve le posredno ali postransko. […] 11. ‚tehnični predpis‘, tehnične specifikacije in druge zahteve ali predpisi o storitvah, skupaj z ustreznimi upravnimi določbami, katerih upoštevanje je formalno in dejansko obvezno pri trženju, zagotavljanju storitve, ustanovitvi dobavitelja storitve ali uporabi v državi članici ali njenem večjem delu, pa tudi zakoni in drugi predpisi držav članic, razen tistih, ki so določeni v členu 10 in prepovedujejo proizvodnjo, uvoz, trženje ali uporabo izdelka ali ki prepovedujejo opravljanje ali uporabo storitve ali ustanovitev dobavitelja storitve. […]“
22

V teh okoliščinah je Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona (delovno sodišče št. 3 v Barceloni) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba člen 1(1), prvi pododstavek, točka (a), (i) in (ii), Direktive [98/59] razlagati tako, da je treba referenčno obdobje 30 oziroma 90 dni, ki je določeno kot pogoj za domnevo, da je podan kolektivni odpust, vselej šteti do datuma, na katerega je prišlo do posamične odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki je predmet presoje? 2. Ali se člen 1(1), prvi pododstavek, točka (a), (i) in (ii), Direktive 98/59 lahko razlaga tako, da se referenčno obdobje 30 oziroma 90 dni, ki je določeno kot pogoj za domnevo, da je podan kolektivni odpust, lahko šteje od datuma, na katerega je prišlo do posamične odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki je predmet presoje, ne da bi bilo treba ugotoviti, da so bila naknadna prenehanja pogodb o zaposlitvi goljufiva? 3. Ali je referenčni obdobji iz člena 1(1), prvi pododstavek, točka (a), (i) in (ii), Direktive 98/59 mogoče razlagati tako, da se lahko upoštevajo odpovedi pogodb o zaposlitvi ali prenehanja delovnega razmerja, do katerih je prišlo v okviru 30 ali 90 dni, tako da je datum odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki je predmet presoje, znotraj teh obdobij?“
30

Poleg tega je na podlagi primerjalne analize različnih jezikovnih različic carinskega zakonika mogoče ugotoviti, da je v nekaterih jezikovnih različicah tega zakonika, kot so švedska, angleška, finska in nizozemska, v členu 256(1) in členu 124(1)(k) uporabljen isti izraz, v drugih jezikovnih različicah navedenega zakonika, kot so francoska, nemška in romunska, pa sta v teh določbah uporabljena različna izraza. Tako je v členu 124(1)(k) v francoski različici uporabljen izraz „utilisées“, v členu 256(1) pa izraz „mettre en œuvre“. Prav tako sta v nemški različici uporabljena izraza „verwendet“ in „unterzogen werden“. V romunski jezikovni različici sta uporabljena izraza „utilizate“ in „folosirea“.
13

Člen 2 izvedbene uredbe določa: „1. Uvoz, ki je deklariran za sprostitev v prosti promet in so zanj izdale račune družbe, katerih zaveze je Komisija sprejela in katerih imena so navedena v Izvedbenem sklepu [2015/87], se oprosti protidampinških dajatev, uvedenih na podlagi člena 1, če: (a) ga navedene družbe proizvedejo, odpremijo in zanj izdajo trgovinski račun neposredno prvi neodvisni stranki v Uniji; (b) je takemu uvozu priložen račun na podlagi zaveze, tj. trgovinski račun, ki vsebuje vsaj podatke in deklaracijo iz Priloge k tej uredbi, in (c) blago, deklarirano in predloženo carini, natančno ustreza opisu na računu na podlagi zaveze. 2. Carinski dolg nastane ob sprejetju deklaracije za sprostitev v prosti promet: (a) kadar se v zvezi z uvozom iz odstavka 1 ugotovi, da ni izpolnjen eden ali več pogojev iz navedenega odstavka […]“.
44

Na drugi strani razlaga, ki vodi do izključitve celih živali, kot so žuželke, s področja uporabe Uredbe št. 258/97, nikakor ne ogroža cilja varovanja zdravja ljudi. Kot je namreč razvidno iz zgornjih ugotovitev, okoliščina, da cele žuželke ne spadajo na področje uporabe te uredbe, pomeni le neobstoj harmonizacije na ravni Unije glede pogojev za njihovo dajanje na trg in da zato na podlagi navedene uredbe ni potrebna nobena priglasitev ali dovoljenje. V skladu z ustaljeno sodno prakso pa morajo države članice, če področje ni harmonizirano ali obstajajo negotovosti, same določiti, kakšno raven varovanja zdravja in življenja ljudi nameravajo zagotavljati, in odločiti, ali je predhodno dovoljenje nujno za dajanje živil na trg, pri čemer morajo upoštevati zahteve prostega pretoka blaga znotraj Unije (glej v tem smislu sodbo z dne 29. aprila 2010, Solgar Vitamin’s France in drugi, C‑446/08, EU:C:2010:233, točka 35 in navedena sodna praksa). Zato to, da so cele žuželke izvzete iz presoje varnosti, določene v Uredbi št. 258/97, ne izključuje možnosti, da države članice v nacionalni zakonodaji določijo, da mora biti možnost nevarnosti za javno zdravje, ki bi jo lahko povzročile cele žuželke, predmet take presoje.
11

Člen 49 tega zakona določa: „1. Operaterji in imetniki pravic uporabe javnih radijskih frekvenc ali številskih virov plačajo pristojbine, določene v pravnem redu. 2. Namen teh pristojbin je pokritje: (a) upravnih stroškov, ki nastanejo pri regulativnih dejavnostih v zvezi s pripravo in uveljavitvijo sekundarne zakonodaje Skupnosti in upravnih aktov, kot so akti o medsebojnem povezovanju in dostopu; (b) stroškov upravljanja, nadzora in izvajanja ureditve, določene v tem zakonu; (c) stroškov upravljanja, nadzora in izvajanja pravic prostorske uporabe javnega dobra, pravic uporabe javnih radijskih frekvenc in številčenja; (d) stroškov obveščanja, urejenega v členu 6 tega zakona; (e) stroškov mednarodnega sodelovanja, usklajevanja in standardizacije ter analize trga. 3. Brez poseganja v določbe odstavka 2 je namen pristojbin, določenih za uporabo javnih radijskih frekvenc, številčenja in javnega dobra, potrebnega za vzpostavitev elektronskih komunikacijskih omrežij, zagotovitev optimalne uporabe teh virov ob upoštevanju vrednosti in omejene razpoložljivosti virov, katerih uporaba se odobri. Te pristojbine morajo biti nediskriminatorne, transparentne in objektivno utemeljene ter sorazmerne glede na svoj namen. Prav tako morajo spodbujati izpolnitev ciljev in spoštovanje načel, določenih v členu 3, pod pogoji, ki se določijo s predpisi. […]“
28

Okoliščina, ki jo navaja predložitveno sodišče in ki je neločljivo povezana z vsakim postopkom javnega naročanja, in sicer da bi pridobitev te pogodbe lahko imela ekonomsko vrednost za ponudnika, ker bi mu omogočila dostop do novega trga ali pridobitev referenc, je preveč negotova in zato, kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točkah od 63 do 66 sklepnih predlogov, ne more zadostovati, da bi bilo mogoče to pogodbo opredeliti za „odplačno pogodbo“.
39

Čeprav so B. M. M. ter B. S., B. M. in B. M. O. 25. aprila 2014 pri Conseil du contentieux des étrangers (upravno sodišče za spore v zvezi s tujci) vložili tožbe za odložitev izvršitve in odpravo teh zavrnilnih odločb ter so v letih od 2015 do 2017 temu sodišču večkrat predlagali, naj odloči o njihovih tožbah, pa ni sporno, da je Conseil du contentieux des étrangers (upravno sodišče za spore v zvezi s tujci) šele 31. januarja 2018, to je tri leta in devet mesecev po vložitvi tožb, navedene tožbe zavrglo kot nedopustne zaradi neobstoja interesa, pri čemer se je oprlo na okoliščino, da so bili na dan, ko je odločilo, B. S., B. M. in B. M. O. polnoletni in torej niso več izpolnjevali pogojev iz določb, ki urejajo združitev družine mladoletnih otrok.
3

Člen 15 Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije (UL 2013, L 269, str. 1, v nadaljevanju: carinski zakonik Unije), ki se nanaša na zagotovitev informacij carinskim organom, določa: „1. Vse osebe, ki so neposredno ali posredno udeležene v carinskih formalnostih ali carinskih kontrolah, carinskim organom na njihovo zahtevo in v predpisanem roku v ustrezni obliki predložijo vso potrebno dokumentacijo in informacije ter nudijo vso pomoč, ki je potrebna za dokončanje teh formalnosti oziroma kontrol. 2. Oseba, ki vloži carinsko deklaracijo, deklaracijo za začasno hrambo, vstopno skupno deklaracijo, izstopno skupno deklaracijo, deklaracijo za ponovni izvoz ali obvestilo o ponovnem izvozu carinskim organom ali pa predloži zahtevek za dovoljenje ali katero drugo odločbo, je odgovorna za: (a) pravilnost in popolnost informacij, navedenih v deklaraciji, sporočilu ali zahtevku; (b) pristnost, pravilnost in veljavnost vseh dokumentov, priloženih deklaraciji, obvestilu ali zahtevku; in (c) kjer je primerno, spoštovanje vseh obveznosti v zvezi z dajanjem zadevnega blaga v zadevni carinski postopek ali z vodenjem odobrenih dejanj; Prvi pododstavek se uporablja tudi za predložitev katerih koli informacij v kateri koli obliki, ki jih zahtevajo carinski organi ali so tem dani. […]“
10

Osebi MH in NI sta zoper sodbo, izdano na prvi stopnji, vložili pritožbo pri predložitvenem sodišču in trdili, da ta sodba temelji na napačni razlagi pravil, določenih v Uredbi 2015/848. Središče njunih glavnih interesov naj namreč ne bi bilo v kraju njunega običajnega prebivališča v Združenem kraljestvu, ampak naj bi bilo na Portugalskem, v državi članici, v kateri se nahaja edina nepremičnina, katere lastnika sta, in v kateri naj bi bile izvedene vse transakcije in sklenjene vse pogodbe, ki so privedle do njunega položaja insolventnosti. Tudi naj ne bi bilo povezave med njunim običajnim prebivališčem in dogodki, ki so privedli do njune insolventnosti, saj so se ti v celoti zgodili na Portugalskem. Osebi MH in NI torej predlagata, naj se portugalska sodišča priznajo za mednarodno pristojna.
7

Člen 57, ki je del tega naslova, določa: „1. Če je kršitelj tujec in izvrši ravnanja, ki so opredeljena za ‚zelo huda‘ ali ‚huda‘ v smislu člena 53(1)(a), (b), (c), (d) in (f) tega zakona, je mogoče ob upoštevanju načela sorazmernosti po izvedbi ustreznega upravnega postopka z odločbo, v kateri se presodijo dejstva, ki pomenijo kršitev, namesto globe odrediti izgon tujca s španskega ozemlja. 2. Razlog za izgon po preučitvi zadevnega spisa je podan tudi, če je bil tujec v Španiji ali v drugi državi obsojen zaradi naklepnega ravnanja, ki [v Španiji] pomeni kaznivo dejanje, ki se kaznuje z zaporno kaznijo več kot enega leta, razen če ni obsodba izbrisana iz kazenske evidence. […] 5. Razen če ni storjeno kaznivo ravnanje tisto, ki je določeno v členu 54(1)(a), ali pomeni ponovitev istovrstnega kaznivega ravnanja, za katero je zagrožena kazen izgona, v roku enega leta, se sankcija izgona ne sme naložiti tujcem, ki so v enem od spodaj navedenih položajev: […] (b) Rezidenti za daljši čas. Pred sprejetjem odločbe o izgonu rezidenta za daljši čas je treba upoštevati dolžino njegovega prebivanja v Španiji in [s Španijo] ustvarjene vezi, njegovo starost, posledice zanj in za njegove družinske člane ter povezanost z državo, kamor bo izgnan. […]“
4

V uvodnih izjavah 1, 2, 5, 7, 47 in 48 Direktive 2013/11 je navedeno: „(1) V členu 169(1) in (2)(a) [PDEU] je določeno, da mora [Evropska] unija prispevati k zagotavljanju visoke ravni varstva potrošnikov z ukrepi, ki jih sprejme v skladu s členom 114 [PDEU]. V členu 38 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je določeno, da politike Unije zagotavljajo visoko raven varstva potrošnikov. (2) […] Notranji trg bi moral potrošnikom zagotoviti dodano vrednost v obliki boljše kakovosti, večje raznovrstnosti, razumnih cen in visokih varnostnih standardov za blago in storitve, kar bi moralo spodbujati visoko raven varstva potrošnikov. […] (5) Alternativno reševanje sporov (ARS) nudi preprosto, hitro in cenovno ugodno izvensodno reševanje sporov med potrošniki in trgovci. Vendar pa ARS v Uniji še ni dovolj in dosledno razvito. […] Potrošniki in trgovci še vedno ne poznajo obstoječih mehanizmov pravnih sredstev za izvensodno reševanje sporov in le malo državljanov ve, kako vložiti pritožbo pri organu ARS.[…] […] (7) Da bi lahko potrošniki v celoti izkoristili potencial notranjega trga, […] potrošniki in trgovci pa bi morali take postopke poznati. […] […] (47) Ob nastanku spora morajo imeti potrošniki možnost, da hitro ugotovijo, kateri organi ARS so pristojni za obravnavo njihove pritožbe in ali bo zadevni trgovec sodeloval v postopku, predloženem organu ARS. Trgovci, ki se zavežejo, da bodo spore s potrošniki reševali prek organov ARS, bi morali potrošnike obvestiti o naslovu in spletnem mestu organa ali organov ARS, ki jih pokrivajo. Navedene informacije bi morale biti jasne, razumljive in lahko dostopne na spletnem mestu trgovca, če ga ima, in navedene v splošnih pogojih pogodb o prodaji ali pogodb o storitvah, sklenjenih med trgovcem in potrošnikom, če je to primerno. Trgovci bi morali imeti možnost, da na svojih spletnih mestih in v splošnih pogojih zadevnih pogodb navedejo katere koli dodatne informacije o svojih notranjih postopkih za obravnavo pritožb ali o morebitnih drugih načinih, kako lahko potrošniki z njimi vzpostavijo neposreden stik, da bi se spori rešili brez predložitve organu ARS. Kadar spora neposredno ni mogoče rešiti, bi moral trgovec potrošniku na papirju ali drugem trajnem nosilcu podatkov posredovati informacije o zadevnih organih ARS in navesti, ali bo spor reševal prek njih. (48) Obveznost trgovcev, da obvestijo potrošnike o organih ARS, ki jih pokrivajo, ne bi smela posegati v določbe o obveščanju potrošnikov o postopkih izvensodnega reševanja iz drugih pravnih aktov Unije, ki bi se morale uporabljati poleg obveznosti sporočanja zadevnih informacij, določene v tej direktivi.“
16

Določbe nemškega prava, ki so upoštevne za spor o glavni stvari, so v Verordnung über die Zuteilung von Treibhausgas-Emissionsberechtigungen in der Handelsperiode 2013 bis 2020 (Zuteilungsverordnung 2020) (uredba o dodelitvi pravic do emisije toplogrednih plinov v trgovalnem obdobju od 2013 do 2020) (uredba o dodelitvi 2020) z dne 26. septembra 2011 (BGBl. 2011 I, str. 1921), kakor je bila spremenjena z zakonom z dne 13. julija 2017 (BGBl. 2017 I, str. 2354) (v nadaljevanju: ZuV 2020). Člen 8 ZuV 2020 določa: „(1) Upoštevna raven dejavnosti se za obstoječe naprave določi enotno za vse elemente naprave, ki jih zadeva dodelitev, na podlagi podatkov, zbranih v skladu s členom 5, po izbiri vlagatelja na podlagi uvodnega obdobja od 1. januarja 2005 do vključno 31. decembra 2008 ali na podlagi uvodnega obdobja od 1. januarja 2009 do vključno 31. decembra 2010. (2) Upoštevna raven dejavnosti je za vsak proizvod naprave, za katerega je treba določiti element, ki ga zadeva dodelitev, v smislu člena 3(1), točka 1, središčna vrednost vseh letnih količin tega proizvoda v uvodnem obdobju, izbranem na podlagi odstavka 1 […]. […] (8) V primeru bistvenega povečanja zmogljivosti med 1. januarjem 2005 in 30. junijem 2011 se upoštevna raven dejavnosti elementa, ki ga zadeva dodelitev, določi kot vsota središčnih vrednosti, določenih v skladu z odstavki od 2 do 5, brez bistvenega povečanja zmogljivosti, ter ravni dejavnosti dodane zmogljivosti. Raven dejavnosti dodane zmogljivosti se določi kot razlika med nastavljeno zmogljivostjo elementa, ki ga zadeva dodelitev, po povečanju zmogljivosti in začetno nastavljeno zmogljivostjo spremenjenega elementa, ki ga zadeva dodelitev, do začetka spremenjene dejavnosti, pomnožena s povprečno rabo zmogljivosti zadevnega elementa, ki ga zadeva dodelitev, v obdobju od l. januarja 2005 do konca koledarskega leta pred začetkom spremenjene dejavnosti. Bistvena povečanja zmogljivosti v letu 2005 se na zahtevo upravljavca štejejo za nebistvena; v nasprotnem primeru je v teh primerih za določitev povprečne rabe zmogljivosti zadevnega elementa, ki ga zadeva dodelitev, upoštevna povprečna mesečna raba zmogljivosti v letu 2005 do koledarskega meseca pred začetkom spremenjene dejavnosti. V primeru več povečanj zmogljivosti je upoštevna povprečna raba zmogljivosti zadevnega elementa, ki ga zadeva dodelitev, pred začetkom prvič spremenjene dejavnosti.“
91

V zvezi s tem je treba navesti, prvič, da je Sodišče v sodbi z dne 21. junija 2018, Komisija/Malta (C‑557/15, EU:C:2018:477), vztrajalo pri „območju, kjer se izvaja odstopanje v času njegove uporabe“. Drugič, sporna dovoljenja se ne nanašajo na zaščiteno vrsto med selitvijo, temveč na ptice te vrste, ko se začnejo razmnoževati in torej, ko so na mestu. V zvezi s tem člen 1(2) Direktive o pticah natančneje določa, da se ta direktiva „[u]porablja […] za ptice ter njihova jajca, gnezda in habitate“. Tretjič, zakonodajo Unije o ohranjanju prostoživečih ptic je treba razlagati ob upoštevanju previdnostnega načela, ki je eno od temeljev politike visoke ravni varstva, ki ji sledi Unija na področju okolja v skladu s členom 191(2), prvi pododstavek, PDEU (sklep predsednika Sodišča z dne 10. decembra 2009, Komisija/Italija, C‑573/08 R, neobjavljen, EU:C:2009:775, točka 24 in navedena sodna praksa, in sklep z dne 20. novembra 2017, Komisija/Poljska, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, točki 42 in 61). Zato se s tem načelom zahteva, da se prepreči precenitev ptic, ki so na voljo za uporabo, in da se pri tem uporabijo metode izračuna, s katerimi se lahko zagotovi, da se ostane v okviru približno 1 odstotka.
46

Kot je poudarjeno v uvodni izjavi 3 Sklepa 2009/959, so bili v obrazec iz Priloge k temu sklepu dodatni elementi, ki so v rubrikah 16, 18 in 19 tega obrazca, vneseni zato, da bi se povečali zmogljivost in učinkovitost preverjanja skladnosti z določbami Uredbe št. 561/2006, ki ga izvajajo države članice.
52

V obravnavani zadevi pa se je, kot je Splošno sodišče opozorilo v točkah 70 in 72 izpodbijane sodbe, dvom Komisije nanašal na to, da je bila samo ena okoliščina – in sicer da je litovski kmet vpisan v podatkovno bazo, v kateri so bili zbrani tisti, ki so jim bile dodeljene kvote za mleko – upoštevno merilo za ugotovitev, da je tak kmet opravljal komercialno kmetijsko dejavnost, čeprav je zadostovalo, da ima eno kravo in da proda 2 ali 3 litre mleka dnevno, da je bil vpisan v to bazo in da je bil na podlagi tega edinega dejstva upravičen do pomoči za predčasno upokojitev.