SKLEP PREDSEDNIKA SPLOŠNEGA SODIŠČA

z dne 15. decembra 2015( )

„Začasna odredba – Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Živilska embalaža za prodajo na drobno – Odločba o naložitvi glob – Bančna garancija – Predlog za odlog izvršitve – Fumus boni juris – Nujnost – Tehtanje interesov“

V zadevi T‑522/15 R,

CCPL – Consorzio Cooperative di Produzione e Lavoro SC s sedežem v Reggiu Emilii (Italija),

Coopbox group SpA s sedežem v Reggiu Emilii,

Poliemme Srl s sedežem v Reggiu Emilii,

Coopbox Hispania, SL s sedežem v Lorci (Španija),

Coopbox Eastern s.r.o. s sedežem v Novém Mestu nad Váhom (Slovaška),

ki jih zastopata S. Bariatti in E. Cucchiara, odvetnika,

tožeče stranke,

proti

Evropski komisiji, ki so jo sprva zastopali F. Jimeno Fernandez, A. Biolan in P. Rossi, nato F. Jimeno Fernandez, P. Rossi in L. Malferrari, agenti,

tožena stranka,

zaradi predloga za odlog izvršitve Sklepa Komisije C(2015) 4336 final z dne 24. junija 2015 v zvezi s postopkom na podlagi člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva AT.39563 – živilske embalaže za prodajo na drobno) v delu, v katerem je tožečim strankam naloženo, da predložijo bančno garancijo ali začasno plačajo znesek naloženih glob, kot pogoj, da se izognejo takojšnji izterjavi tega zneska,

PREDSEDNIK SPLOŠNEGA SODIŠČA

izdaja naslednji

Sklep( )

Dejansko stanje

1 Ta zadeva se nanaša na omejevalne sporazume v sektorju živilske embalaže, to je posodic iz polistirena in polipropilena, ki se uporabljajo za pakiranje svežih živil, kot so meso, perutnina in ribe, za prodajo na drobno. Geografska območja, ki so jih zajemali omejevalni sporazumi, so bile zlasti Italija, Jugozahodna Evropa ter Srednja in Vzhodna Evropa. Glavni cilji protikonkurenčnih sporazumov so bili ohranjanje visokih cen, usklajena prevalitev naraščajočih cen surovin in ohranjanje statusa quo glede zgodovinske razdelitve kupcev in trgov. Evropska komisija tožečim strankam, CCPL – Consorzio Cooperative di Produzione e Lavoro SC, Coopbox group SpA, Poliemme Srl, Coopbox Hispania, SL in Coopbox Eastern s.r.o., očita, da so sodelovale pri teh omejevalnih sporazumih.

2 Komisija je v Sklepu C(2015) 4336 final z dne 24. junija 2015 v zvezi s postopkom na podlagi člena 101 [PDEU] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva AT.39563 – živilske embalaže za prodajo na drobno, v nadaljevanju: izpodbijani sklep), vročenem 1. julija 2015, pojasnila, da so bile tožeče stranke del skupine Coopbox, katere matična družba je nadzirala družbe, ki so spadale v oddelek embalaže za sveža živila skupine CCPL, ta skupina pa je bila konzorcij, sestavljen iz desetih zadrug, ki je imel deleže v različnih drugih družbah in deloval v več različnih sektorjih, kot so embalaža za sveža živila prek skupine Coopbox, gradbeni material, poslovne storitve, energija in nepremičnine. Po mnenju Komisije je bila zadruga CCPL krovni subjekt skupine CCPL. Tožečim strankam so bile naložene globe v skupnem znesku 33.694.000 EUR, to je 22.137.000 EUR za kršitev, storjeno v Italiji, 10.955.000 EUR za kršitev, storjeno v Jugozahodni Evropi, in 602.000 EUR za kršitev, storjeno v Srednji in Vzhodni Evropi.

3 Znesek teh glob je bil določen, potem ko je bilo zaradi prizanesljivosti odobreno 20‑odstotno znižanje globe, ki bi morala biti naložena tožečim strankam za kršitev, storjeno v Italiji, in 30‑odstotno znižanje glob, ki bi jim morale biti naložene za kršitvi, storjeni v Jugozahodni Evropi ter Srednji in Vzhodni Evropi, kar je znižanje za približno 14 milijonov EUR, in to na podlagi Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in znižanju glob v kartelnih zadevah (UL 2006, C 298, str. 17). Komisija je poleg tega v skladu s točko 35 Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003 (UL 2006, C 210, str. 2, v nadaljevanju: smernice iz leta 2006) delno ugodila zahtevi tožečih strank, ki so se sklicevale na svojo nezmožnost plačila, in za [zaupno],( ) kar ustreza približno [zaupno] EUR, znižala končni znesek glob, ki bi jim jih morala naložiti.

4 Člen 2 izpodbijanega sklepa v zadnjem odstavku določa, da je treba globe plačati v treh mesecih od datuma vročitve in da bodo ob izteku tega roka obresti samodejno dolgovane po obrestni meri, ki jo je Evropska centralna banka (ECB) za svoje operacije glavnega refinanciranja uporabljala prvi dan meseca, v katerem je bil sprejet sklep, povečani za tri odstotne točke in pol. Če sankcionirano podjetje vloži tožbo, lahko globo plača ob zapadlosti bodisi s predložitvijo bančne garancije bodisi z začasnim plačilom globe.

5 V zvezi s tem je v dopisu, s katerim je bil vročen izpodbijani sklep, pojasnjeno, da bo Komisija ob izteku roka za plačilo izterjala terjatev, na katero bodo posamem zakonu obračunane obresti od dneva, ki sledi navedenemu izteku roka, do vključno dneva dejanskega plačila. Obresti se izračunajo po osnovni obrestni meri 0,05 %, povečani za tri odstotne točke in pol, to je po obrestni meri 3,55 %. Tožeče stranke morajo v primeru tožbe zagotoviti kritje globe pred iztekom roka bodisi s predložitvijo finančne garancije, ki je sprejemljiva za računovodjo Komisije, bodisi z začasnim plačilom globe. V primeru pridobitve finančne garancije se bodo na znesek globe obračunale obresti po obrestni meri 1,55 %. Za vsako zamudo pri plačilu ali pridobitvi finančne garancije se bodo obračunale zamudne obresti, izračunane po zgoraj navedeni osnovni obrestni meri, povečani za tri odstotne točke in pol.

Postopek in predlogi strank

6 Tožeče stranke so 10. septembra 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložile tožbo za razglasitev ničnosti glob, ki so jim bile naložene z izpodbijanim sklepom, oziroma, podredno, za znižanje zneska teh glob. V utemeljitev tožbe med drugim zatrjujejo kršitev načel sorazmernosti in ustreznosti pri določitvi zneska naloženih glob.

7 Tožeče stranke so 29. septembra 2015 z ločeno vlogo v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložile ta predlog za izdajo začasne odredbe, s katerim predsedniku Splošnega sodišča v bistvu predlagajo, naj:

– odloži izvršitev izpodbijanega sklepa v delu, v katerem jim je naloženo, da predložijo bančno garancijo ali začasno plačajo znesek naloženih glob, kot pogoj, da se izognejo takojšnji izterjavi tega zneska;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

8 Komisija v stališčih, ki jih je v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila 15. oktobra 2015, predsedniku Splošnega sodišča predlaga, naj:

– predlog za izdajo začasne odredbe zavrne;

– tožečim strankam naloži plačilo stroškov.

9 Tožeče stranke so na stališča Komisije odgovorile z vlogo z dne 28. oktobra 2015. Komisija se je do tega odgovora opredelila v vlogi z dne 6. novembra 2015, čemur je sledila izmenjava dopisov z dne 18., 23. in 30. novembra ter 3. decembra 2015.

Pravo

Splošne ugotovitve

[…]

14 V okoliščinah obravnavane zadeve je treba najprej preizkusiti, ali je izpolnjen pogoj obstoja fumus boni juris. Kar zadeva natančen obseg tega preizkusa, je treba ugotoviti, da je glede na člen 2 izpodbijanega sklepa in dopis, s katerim je bil vročen izpodbijani sklep (glej točki 4 in 5 zgoraj), edini koristni namen predloga za izdajo začasne odredbe doseči oprostitev obveznosti pridobitve bančne garancije, ki je manj draga rešitev kot začasno plačilo naloženih glob, kot nujnega pogoja za izognitev temu, da Komisija takoj izterja te globe (glej v tem smislu sklep z dne 29. oktobra 2009, Novácke chemické závody/Komisija, T‑352/09 R, EU:T:2009:422, točka 19 in navedena sodna praksa).

Fumus boni juris

[…]

16 V obravnavani zadevi tožeče stranke v utemeljitev predlogov, ki so jih predstavile podredno v okviru postopka v glavni stvari v zvezi z znižanjem zneska glob, ki so jim bile naložene, Komisiji med drugim očitajo, da ni dovolj upoštevala nezmožnosti plačila skupine CCPL, katere del so. Čeprav Komisija priznava dramatično finančno krizo, ki jo je doživela ta skupina, naj bi tožečim strankam zavrnila večje znižanje zneska naloženih glob, ki bi jim lahko omogočilo gospodarsko preživetje.

17 Tožeče stranke opozarjajo, da skupina CCPL trenutno preživlja zelo hudo finančno krizo, zaradi katere je morala pripraviti načrt prestrukturiranja, katerega vsebina je bila v upravnem postopku sporočena Komisiji. Bistveni element načrta naj bi bila racionalizacija portfelja deležev, vključno z odsvojitvijo deležev v drugih sektorjih, ki niso sektor živilske embalaže. Družba CCPL naj bi v skladu s tem načrtom 8. avgusta 2014 z bankami upnicami sklenila dogovor o mirovanju (standstill), katerega veljavnost je bila omejena do 30. junija 2015 ter katerega predmet sta bila moratorij na vračilo glavnice in zaveza, da odobreni krediti ne bodo preklicani. Ta sporazum o mirovanju naj bi jim omogočil nadaljevanje dejavnosti v zvezi z izvajanjem in dokončanjem načrta prestrukturiranja. Po navedbah tožečih strank prihodki od predvidenih odsvojitev ne bodo zadostovali za povračilo vseh bančnih dolgov skupine CCPL v višini [zaupno] EUR, zato se bo treba o teh dolgovih znova pogajati z bankami upnicami, jih refinancirati in povrniti po izteku načrta prestrukturiranja. Ker banke upnice načrta prestrukturiranja še niso odobrile, tožeče stranke menijo, da skupina CCPL nima razpoložljivih finančnih sredstev zunaj navedenega načrta, da bi plačala globe, naložene z izpodbijanim sklepom.

18 Tožeče stranke poudarjajo, da Komisija v Prilogi IV k izpodbijanemu sklepu in na podlagi točke 35 smernic iz leta 2006 (glej točko 3 zgoraj) priznava neposredno nevarnost njihove prisilne likvidacije. Zato naj bi bilo popolnoma nerazumljivo, da je Komisija lahko menila, da bodo pred 1. oktobrom 2015 sposobne plačati globe v skupnem znesku več kot 33 milijonov EUR, zlasti ker jim ni bil za ta namen na voljo noben izmed virov financiranja, ki jih je Komisija omenila v Prilogi IV k izpodbijanemu sklepu.

19 Namreč, ker Komisija skupini Coopbox očita, da načrt prestrukturiranja predvideva prihodke v višini [zaupno] EUR, vendar da za plačilo naloženih glob namenja le [zaupno] EUR, čeprav je skupina Coopbox za ta namen v proračunu za leto 2013 oblikovala rezervacije v višini [zaupno] EUR, tožeče stranke poudarjajo, da vpis rezervacije v višini [zaupno] EUR nikakor ne pomeni, da so imele na datum sprejetja izpodbijanega sklepa potrebna likvidnostna sredstva za izpolnitev morebitne sankcije. Ponavljajo, da edina sredstva, s katerimi bi skupina CCPL lahko razpolagala, izhajajo iz izvršitve načrta prestrukturiranja. Tega pa naj banke upnice še ne bi odobrile. Vsekakor naj prihodki od predvidenih odsvojitev ne bi zadostovali za vračilo bančnih dolgov v višini [zaupno] EUR.

20 Poleg tega naj ne bi bile tožeče stranke tiste, ki so „izbrale“, da bodo za plačilo glob namenile le [zaupno] EUR, ampak naj bi šlo tu za prag donosnosti, ki so ga banke upnice določile v načrtu prestrukturiranja. Te banke naj bi bile namreč pripravljene sprejeti načrt, le če višina sankcije ne preseže zgornje meje [zaupno] EUR. Tožeče stranke naj za izognitev stečaju ne bi imele druge izbire, kot da privolijo v načrt pod pogoji, ki so jim jih dejansko določile banke upnice.

21 Ker Komisija meni, da bi skupina CCPL lahko ustvarila dodatna sredstva zunaj navedenega načrta, med drugim s prodajo manjšinskih finančnih deležev, kot so deleži v družbah Refincoop SpA, Erzelli Energia Srl, Smec Srl, Sagif SpA in Athenia Net Srl, ali z morebitno finančno podporo svojih članov, kot sta zadrugi CMB SC ali CCFS SC, tožeče stranke na eni strani trdijo, da bi, če bi njihova skupina prihodke od prodaje deležev uporabila za plačilo glob, in ne za vračilo dolgov, to povzročilo njihovo prisilno likvidacijo. Če bi se s prodajo teh deležev ustvarili prihodki, naj bi se zato ti morali najprej uporabiti za vračilo dolgov. Na drugi strani [zaupno]

[…]

26 Tožeče stranke glede možnosti ustvariti dodatna sredstva z morebitno finančno podporo članov skupine CCPL opozarjajo, da so štiri izmed zadrug, ki so članice skupine CCPL, to so Coopsette SC, Unieco SC, Open Co SC in CEAP SC, v kritičnem finančnem položaju. Glede drugih, zlasti glede zadrug CMB in CCFS, pa na eni strani navajajo, da ima CMB le manj kot 20‑odstoten delež v CCPL in da je ta delež zgolj institucionalne narave. Skupina CCPL naj bi bila namreč konzorcij zadrug prve stopnje, njen glavni namen pa naj bi bil olajšati vzajemne cilje njenih članov. Zato naj bi bilo težko opredeliti konkreten gospodarski ali industrijski interes zadruge CMB, ki bi upravičeval njeno finančno zavezo k podpori skupine CCPL. Na drugi strani naj bi bile z notranjimi akti, ki urejajo finančno dejavnost zadruge CCFS, določene najvišje meje izpostavljenosti za vsakega člana, in sicer šestina neto knjigovodskega premoženja iz zadnje potrjene bilance stanja, da bi se preprečile visoke koncentracije tveganj v isti zadrugi. Ob upoštevanju drastičnega zmanjšanja neto premoženja skupine CCPL zaradi njenih izgub v letih 2013 in 2014 naj ne bi prišlo v poštev, da zadruga CCFS ugodi njeni prošnji za posojilo.

[…]

32 V zvezi s tem je treba najprej poudariti, da splošne in načelne trditve, s katerimi Komisija navaja, da pri določanju zneska globe ni dolžna upoštevati finančnega primanjkljaja zadevnega podjetja, ker bi sicer dala neupravičeno konkurenčno prednost podjetjem, ki so najmanj prilagojena razmeram na trgu, niso upoštevne v tem kontekstu. Ni namreč sporno, da je Komisija v Prilogi IV k izpodbijanemu sklepu in na podlagi točke 35 smernic iz leta 2006 dejansko upoštevala finančni primanjkljaj tožečih strank.

33 Tako je Komisija v navedeni prilogi menila, da [zaupno]. Po mnenju Komisije [zaupno], ker je ta položaj predvsem posledica [zaupno], kar je bistveno vplivalo na zadolženost skupine Coopbox, [zaupno]. Vendar Komisija meni, da nič v sedanjem položaju skupine Coopbox ne kaže na obstoj [zaupno]. Komisija torej meni [zaupno].

34 V obravnavani zadevi torej ni treba odločiti o načelnih vprašanjih, kot jih je obravnavala Komisija, ampak je treba preučiti, ali je ta, s tem ko je odobrila znižanje zneska globe le za [zaupno] zaradi upoštevanja nezmožnosti plačila skupine „Coopbox“, zadostno upoštevala finančno krizo, ki jo je doživljala skupina CCPL na datum sprejetja izpodbijanega sklepa. V tem okviru obstaja več dokazov, na podlagi katerih se zdi, da je Komisija v izpodbijanem sklepu dejansko podcenila resnost finančnega primanjkljaja tožečih strank, postavljenih v kontekst skupine CCPL, katere del so.

35 Prvič, verjetno je, da Komisija, s tem ko je skupini „Coopbox“ odobrila znižanje zneska globe le za [zaupno], ni ocenila resnične vrednosti finančne moči skupine CCPL. V zvezi s tem je treba poudariti, da se stranke v okviru tega postopka za izdajo začasne odredbe strinjajo glede dejstva, potrjenega z listinami iz spisa, da skupina CCPL preživlja finančno krizo, zaradi katere je bilo treba pripraviti načrt prestrukturiranja, ki je bil v prvotni različici iz leta 2014 vezan na sporazum o mirovanju, sklenjen z bankami upnicami skupine, in ki je bil posodobljen aprila 2015. Bistvena elementa načrta sta prestrukturiranje dolgov skupine CCPL in odsvojitev deležev v določenih družbah, pri čemer bodo prihodki od teh odsvojitev namenjeni oživitvi gospodarskih dejavnosti skupine, hkrati pa ji bodo omogočili odplačilo bančnih dolgov.

36 Tožeče stranke, ne da bi jim Komisija uspešno nasprotovala, vztrajajo pri nujnosti učinkovite izvedbe načrta prestrukturiranja, ki se zdi odločilna za finančno preživetje skupine, saj njen negotov položaj poslabšuje dejstvo, da banke upnice še niso dokončno odobrile navedenega načrta, in to prav zaradi – po mnenju navedenih bank – znatne višine glob, naloženih tožečim strankam. V teh okoliščinah, čeprav je Komisija izrazila določen dvom glede tega, na prvi pogled ni presenetljivo, da te banke poskušajo skupini CCPL naložiti, da najprej povrne njihove bančne terjatve, nastale pred sprejetjem izpodbijanega sklepa, pri čemer – v okviru načrta, ki je bil prav tako pripravljen pred sprejetjem tega sklepa – načrtujejo le podredno plačilo prihodnje sankcije. Za dejstvo, da je za ta namen predviden le znesek [zaupno] EUR, se zdi, da odseva negotovost višine pričakovanih prihodkov od prestrukturiranja skupine, zlasti od prodaje sredstev, za katere se banke bojijo, in to ne brez razloga, da bi se lahko izkazali za nezadostne celo za prednostno izterjavo njihovih terjatev.

[…]

39 Tretjič, zdi se, da Komisija s trditvijo, da so tožeče stranke sposobne pokriti naložene globe z uporabo sredstev nekaterih zadrug, ki so lastnice skupine CCPL, med drugim CMB in CCFS, ne upošteva zadružne strukture skupine CCPL. Drugače kot pri gospodarski skupini, ki jo v okviru vertikalno integrirane organizacije vodi matična družba, ki opredeli in določi gospodarsko strategijo ter skupne interese vseh članov skupine, česar posledica je vzajemna finančna odgovornost, namreč člani, ki sestavljajo zadrugo, na splošno ohranijo večjo ekonomsko in finančno neodvisnost. Edini cilj zadruge, ki temelji na načelu sodelovanja, je služiti interesom njenih članov, med drugim z zagotavljanjem storitev, organiziranjem centralizirane prodaje njihovih proizvodov, skupnim nakupom surovin ali ponujanjem priložnosti za delo. Iz tega sledi, da ima član zadruge le zelo omejen objektiven interes za finančno podporo drugemu članu v okviru iste zadruge. Kar zadeva interes člana zadruge za zagotovitev finančnega preživetja „njegove“ zadruge ob grožnji prisilne likvidacije, bo tudi ta omejen, ker bo odvisen od konkretnih ugodnosti, ki jih ima član od članstva, možnosti včlanitve v drugo, eventualno na novo ustanovljeno zadrugo, če izgine stara, in stroškov, povezanih s tako novo včlanitvijo.

40 Enako načeloma velja za strukturo skupine CCPL, glede katere tožeče stranke v bistvu navajajo, ne da bi jim Komisija nasprotovala, da gre za konzorcij zadrug prve stopnje, katerega glavni namen je olajšati vzajemne cilje zadrug, ki so njegove članice, med drugim zadruge CMB, katere deleži so popolnoma institucionalne narave. Iz tega je mogoče sklepati, da zadruga CMB – postavljena pred izbiro, da svoja očitno obsežna sredstva (glej točko 28 zgoraj) uporabi za podporo zadružni strukturi, ki je močno zadolžena in prav zaradi naloženih glob izpostavljena tveganju prisilne likvidacije, ali za eventualno naložbo v novo zadružno strukturo – sploh nima objektivnega interesa za sprejetje zaveze, da bo krovni zadrugi CCPL ali sestrskim zadrugam zagotovila široko finančno podporo. Ta interes je iz istih razlogov očitno majhen za finančno zadrugo CCFS, za katere dejavnost poleg tega veljajo stroga bančna pravila in ki je že največja bančna upnica skupine CCPL, pri čemer je treba pojasniti, da je morala biti njena terjatev v skladu z njeno notranjo ureditvijo zavarovana z ustreznimi garancijami. Ta skupina pa zaradi svojega težkega finančnega položaja očitno sploh ni sposobna zadrugi CCFS zagotoviti dodatnih garancij, kar na prvi pogled izključuje vsakršno razumno možnost, da bi globe, naložene z izpodbijanim sklepom, financirala CCFS.

41 Tako je treba ugotoviti, da trditev tožečih strank, s katero hočejo dokazati, da je Komisija podcenila finančni primanjkljaj skupine CCPL, na prvi pogled ni brez resne podlage. Vsekakor lahko sodnik za začasne odredbe ugotovi le, da presoja elementov, ki so bili navedeni, zahteva temeljito preučitev, ki jo mora opraviti sodišče, ki odloča v postopku v glavni stvari. Zato obstaja fumus boni juris v zvezi z odobritvijo znižanja zneska naloženih glob tožečim strankam, ki je večje od znižanja, ki ga je Komisija odobrila v izpodbijanem sklepu.

42 Dodati je treba, da v skladu s členom 261 PDEU in členom 31 Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov [101 PDEU] in [102 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) Splošno sodišče z neomejeno pristojnostjo odloča o tožbah, vloženih zoper odločbe, s katerimi je Komisija določila globo ali periodično denarno kazen. V obravnavani zadevi obstaja zadostna verjetnost, da bo Splošno sodišče uporabilo to pristojnost, ko bo odločalo o glavni tožbi, in še bolj znižalo znesek glob, naloženih tožečim strankam (glej v tem smislu sklep z dne 13. aprila 2011, Westfälische Drahtindustrie in drugi/Komisija, T‑393/10 R, ZOdl., EU:T:2011:178, točka 60). Ko sodišče z neomejeno pristojnostjo izvaja svoje pooblastilo za spremembo, lahko upošteva pravni in dejanski položaj, ki obstaja na datum, ko odloča (glej v tem smislu sodbe z dne 6. marca 1974, Istituto Chemioterapico Italiano in Commercial Solvents/Komisija, 6/73 in 7/73, Recueil, EU:C:1974:18, točki 51 in 52; z dne 14. julija 1995, CB/Komisija, T‑275/94, Recueil, EU:T:1995:141, točka 61, in z dne 5. oktobra 2011, Romana Tabacchi/Komisija, T‑11/06, ZOdl., EU:T:2011:560, točke od 282 do 285). Tožeče stranke pa v točkah 3 in 42 vloge z dne 28. oktobra 2015 poudarjajo, ne da bi jim Komisija učinkovito nasprotovala, da se je gospodarski in finančni položaj skupine CCPL, zlasti položaj zadrug Coopsette in Open, v tretjem četrtletju 2015 še poslabšal v primerjavi s položajem, ki je bil upoštevan v izpodbijanem sklepu.

43 Sodnik za začasne odredbe ob koncu preizkusa fumus boni juris tako meni, da na prvi pogled obstaja dovolj velika verjetnost, da bo sodišče, ki odloča v postopku v glavni stvari, tožečim strankam odobrilo bistveno znižanje zneska glob, ki jim jih je Komisija naložila v izpodbijanem sklepu.

Nujnost

[…]

48 Kot je razvidno iz člena 2 izpodbijanega sklepa in dopisa, s katerim je bil ta sklep vročen (glej točki 4 in 5 zgoraj), je Komisija tožečim strankam dovolila uporabo bančne garancije, ki bi jim omogočila, da začasno izpolnijo svojo obveznost plačila naloženih glob, ne da bi morale na datum zapadlosti nakazati zahtevane zneske.

49 V zvezi s tem je treba spomniti, da ker je možnost zahtevati pridobitev bančne garancije splošen in razumen pristop Komisije, so lahko tožeče stranke le v izjemnih okoliščinah oproščene obveznosti predložitve take garancije kot pogoja, da se naložene globe ne izterjajo takoj (glej v tem smislu sklep z dne 23. marca 2001, FEG/Komisija, C‑7/01 P(R), Recueil, EU:C:2001:183, točka 44 in navedena sodna praksa, in zgoraj v točki 46 navedeni sklep Fapricela/Komisija, EU:T:2011:395, točka 22 in navedena sodna praksa).

50 Za dokaz obstoja takih izjemnih okoliščin morajo tožeče stranke načeloma predložiti dokaz, da objektivno ne morejo zagotoviti bančne garancije ali da bi zagotovitev garancije ogrozila njihov obstoj (glej v tem smislu zgoraj v točki 42 navedeni sklep Westfälische Drahtindustrie in drugi/Komisija, EU:T:2011:178, točka 23 in navedena sodna praksa, in zgoraj v točki 46 navedeni sklep Fapricela/Komisija, EU:T:2011:395, točka 23 in navedena sodna praksa).

51 Ti izjemni okoliščini sta alternativni, ne kumulativni. Posledično, če lahko tožeče stranke pravno zadostno dokažejo, da objektivno ne morejo zagotoviti bančne garancije za naložene globe, je treba v skladu s sodno prakso, navedeno v prejšnji točki, priznati nujnost predlaganega odloga izvršitve.

[…]

56 V obravnavani zadevi je iz spisa razvidno, da se je skupina CCPL julija 2015 obrnila na 13 finančnih institucij – Unicredit, Intesa SanPaolo, Monte dei Paschi di Siena, Banca Nazionale del Lavoro, Unipol Banca, Banca Popolare di Milano, Banco Popolare, BPER, Cariparma, Carige, CCFS, Coopfond in Carisbo – da bi pridobila bančno garancijo za kritje glob, ki so bile tožečim strankam naložene v izpodbijanem sklepu. Vse te prošnje za garancijo so bile zavrnjene.

[…]

61 Ob branju teh dokumentov je treba ugotoviti, da je velika večina zaprošenih finančnih institucij svojo zavrnitev utemeljila s podrobnimi argumenti v zvezi z negotovim gospodarskim in finančnim položajem skupine CCPL, zaradi katerega niso mogle odobriti zahtevane bančne garancije. Pri tem so se med drugim oprle na upoštevne računovodske listine o premoženju in finančnih sredstvih skupine CCPL, načrt, pripravljen za prestrukturiranje te skupine, in višino naloženih glob.

62 Kar zadeva kontekst prošenj za bančno garancijo, je iz spisa razvidno, da se je v začetku julija 2015 podjetje za strateško svetovanje, ki je zastopalo skupino CCPL, prek elektronskih sporočil obrnilo na zaprošene finančne institucije, med katerimi so bile hišne banke upnice skupine CCPL, in na več odvetnikov. Ob tej priložnosti jim je navedeno podjetje predložilo dokument, ki je vseboval „alternativne hipotetične scenarije“ za skupino in v katerem sta bili opredeljeni dve alternativi: bodisi vložitev tožbe zoper izpodbijani sklep, vključno z odobritvijo bančne garancije, in vložitev sporazuma o prestrukturiranju dolgov skupine za preprečitev stečaja bodisi začetek stečajnega postopka z likvidacijo. V tem dokumentu so bile med drugim predstavljene prednosti prestrukturiranja z odobritvijo bančne garancije z vidika vrednosti likvidacije sredstev in izterjave terjatev v primerjavi s hipotetičnim primerom prisilne poravnave. V tem okviru so bili predstavljeni načini razdelitve deležev bančne garancije med bankami, tako da bi osem bank, med katerimi so bile hišne banke upnice, zagotovilo delne garancije, katerih posamični znesek bi ustrezal terjatvi posamezne banke do skupine.

63 Glede na navedeno sodnik za začasne odredbe ne najde razumnega razloga za dvom o tem, da je bil omenjeni dokument – ki ga Komisija opredeljuje le kot pripravljalni dokument za pogovore z bankami upnicami – dejansko eden izmed elementov, na podlagi katerega so zaprošene finančne institucije zavrnile odobritev zahtevane bančne garancije. Ta zavrnitev se je torej nanašala tudi na hipotetične primere delnih garancij.

64 Iz tega sledi, da so si tožeče stranke kot članice skupine CCPL pravočasno in resno prizadevale pridobiti bančno garancijo za kritje glob, ki so jim bile naložene. To prizadevanje je bilo neuspešno, ker so finančne institucije, na katere so se obrnile, zavrnile prošnje za odobritev garancije, potem ko so temeljito preučile finančni in gospodarski položaj skupine CCPL, kot je navedeno v skoraj vseh njihovih dopisih o zavrnitvi, ki dokazujejo, da so bile te institucije dobro seznanjene s položajem celotne skupine. V teh okoliščinah ni pomembno, da je le družba Unipol Banca svojo zavrnitev utemeljila tako, da je jedrnato omenila „temeljito presojo prošnje“.

[…]

66 Ker je skupno 12 finančnih institucij zavrnilo izdajo zaprošene bančne garancije iz zgoraj navedenih razlogov, so tožeče stranke pravno zadostno dokazale, da objektivno niso mogle zagotoviti bančne garancije, še posebej ker je sodna praksa v podobnih primerih že sprejela dve oziroma tri zavrnitve kot zadostne (sklep z dne 13. julija 2006, Romana Tabacchi/Komisija, T‑11/06 R, ZOdl., EU:T:2006:217, točki 102 in 103, ter zgoraj v točki 44 navedeni sklep 1. garantovaná/Komisija, EU:T:2011:63, točka 56).

67 Nobene izmed trditev, ki jih Komisija navaja za izpodbijanje tega sklepa, ni mogoče sprejeti.

68 Na prvem mestu, Komisija tožečim strankam očita, da niso dovolj izkoristile sredstev skupine CCPL, tako da bi se obrnile na zadruge, ki so lastnice skupine, med drugim na zadrugi CMB ali CCFS, ki sta vsaka imeli 19,42 % njenega kapitala in zadostna sredstva (glej točko 28 zgoraj), da bi dobile finančno podporo, ki bi jo lahko uporabile kot podlago za morebitne bančne garancije.

69 V zvezi s tem je treba spomniti, da upoštevanje moči skupine, katere del je stranka, ki predlaga sprejetje začasnih ukrepov, temelji na ideji, da objektivni interesi te stranke niso neodvisni od interesov oseb, ki jo nadzirajo ali ki so člani iste skupine, pri čemer je treba pojasniti, da se ta pristop ob upoštevanju lastniške strukture skupine uporablja tudi za manjšinske delničarje, ki imajo 50, 40 ali celo 30 % kapitala zadevne družbe (glej v tem smislu zgoraj v točki 42 navedeni sklep Westfälische Drahtindustrie in drugi/Komisija, EU:T:2011:178, točka 38, ter sklepa z dne 21. junija 2011, MB System/Komisija, T‑209/11 R, EU:T:2011:297, točka 35, in z dne 26. septembra 2013, Tilly-Sabco/Komisija, T‑397/13 R, EU:T:2013:502, točka 41).

70 Vendar, kot je bilo navedeno v točkah 39 in 40 zgoraj, ni dovolj tesne skladnosti med interesi znotraj skupine CCPL, zlasti med zadrugama CMB in CCFS, na eni strani ter tožečimi strankami, krovno zadrugo in sestrskimi zadrugami na drugi. Zato se koncept skupine, kot je omenjen zgoraj v točki 69, ne uporablja na področju zadrug, tako da v tem okviru ni mogoče upoštevati finančnih sredstev zadrug CMB in CCFS. V teh okoliščinah ni treba ugotoviti, ali se manjšinski delež, ki predstavlja le 19,42 % kapitala, lahko šteje za dovolj velikega, da je mogoče uporabiti koncept skupine.

[…]

75 Iz vsega navedenega izhaja, da so tožeče stranke pravno zadostno dokazale nujnost začasnega ukrepa, ki ga predlagajo.

Tehtanje interesov

[…]

77 V obravnavani zadevi so tožeče stranke dokazale ne le nujnost začasnih ukrepov, ki jih predlagajo, s tem ko so predložile dokaz, da objektivno niso mogle pridobiti bančne garancije za globe, ampak tudi fumus boni juris svojega podrednega predloga za znižanje zneska teh glob. Zato je treba priznati, da imajo legitimen interes za odlog izvršitve naložene obveznosti pridobiti bančno garancijo za te globe (glej v tem smislu zgoraj v točki 42 navedeni sklep Westfälische Drahtindustrie in drugi/Komisija, EU:T:2011:178, točka 63). Če njihovemu predlogu za sprejetje začasnih ukrepov ne bi bilo ugodeno, bi Komisija namreč lahko takoj izterjala globe, kar bi zelo verjetno povzročilo prisilno likvidacijo tožečih strank, glede katere je Komisija v Prilogi IV k izpodbijanemu sklepu navedla, da se ji je treba izogniti. Poleg tega ni sporno, da skupina CCPL zdaj zaposluje 822 oseb, od tega 647 v sektorju embalaže za sveža živila. Tako bi se v primeru prisilne likvidacije stopnja brezposelnosti povečala, kar je Komisija sicer izrecno priznala v Prilogi IV k izpodbijanemu sklepu.

78 Ker se Komisija sklicuje na javni interes za ohranitev učinkovitosti pravil Evropske unije o konkurenci in za odvračilni učinek glob, ki jih naloži, je treba ugotoviti, da ta interes ne nasprotuje načelu – celo znatnega – znižanja zneska glob, ki jih naloži. Kot je razvidno iz točke 35 smernic iz leta 2006, si namreč Komisija izrecno pridržuje pravico odobriti znižanje globe zaradi upoštevanja nezmožnosti plačila zadevnih podjetij. Pravice odobriti oprostitev obveznosti pridobitve bančne garancije zato ni mogoče odreči sodniku za začasne odredbe, ki bo moral za čas trajanja postopka v glavni stvari najti ravnotežje med odvračilnim učinkom naložene globe in finančnim položajem sankcioniranega podjetja.

[…]

80 Iz vsega navedenega izhaja, da je treba glede na posebne okoliščine, značilne za dejanski in pravni položaj tožečih strank, zlasti njihovo objektivno nezmožnost, da bi zdaj pridobile bančno garancijo za naložene globe, dati prednost interesom teh strank pred interesi, ki jih navaja Komisija.

81 Vseeno je treba ugotoviti, prvič, da je bil fumus boni juris priznan le za podredni predlog za znižanje zneska naloženih glob, in drugič, da so tožeče stranke v vlogah z dne 28. oktobra ter 18. in 30. novembra 2015 izjavile, da so pripravljene globe plačati po obrokih. V zvezi s tem so opozorile, da načrt prestrukturiranja skupine CCPL – predložen v odobritev bankam upnicam – za zdaj omogoča, da se za plačilo glob nameni [zaupno] EUR. Poleg tega so izrazile svojo pripravljenost – s pridržkom odobritve istih bank – da za navedeno plačilo namenijo morebitne prihodke, ki lahko znašajo do [zaupno] EUR ali celo več in ki bi jih dobile od načrtovane odsvojitve deležev v družbah Refincoop, Erzelli Energia in Smec.

82 Tožeče stranke so v vlogi z dne 30. novembra 2015 dodale, da bodo po odsvojitvi deležev, ki jih imajo v družbah Refincoop, Erzelli Energia in Smec, imele le še delež v [zaupno]. Da bi se Komisija vzdržala izvajanja ukrepov za izvršitev izpodbijanega sklepa v zvezi z njimi in da bi pokrile celoten znesek naloženih glob, tožeče stranke načrtujejo, da bodo na tretje osebe prenesle [zaupno], katere bilančna vrednost znaša več kot [zaupno] EUR. V tem primeru naj bi bilo nemogoče predvideti datum te odsvojitve in rok, v katerem bi posledične prihodke bilo mogoče uporabiti za plačilo glob. Poleg tega naj bi bila možnost, da bi tožeče stranke izvedle odsvojitev [zaupno], odvisna od odobritve bank upnic.

[…]

85 V teh okoliščinah je treba zaradi upoštevanja finančnih interesov Unije in odvračilnega učinka naloženih glob za odobritev predlagane oprostitve obveznosti določiti pogoj, da tožeče stranke:

– vsako četrtletje Komisiji predložijo redne in podrobne informacije o izvajanju načrta prestrukturiranja skupine CCPL in o znesku prihodkov, ustvarjenih od prodaje sredstev te skupine tako v okviru izvajanja tega načrta kot „zunaj“ njega;

– Komisiji plačajo:

– znesek 5 milijonov EUR, takoj ko ga bodo dobile od navedene prodaje,

– vse prihodke od načrtovane odsvojitve deležev v družbah Refincoop, Erzelli Energia in Smec, takoj ko bodo ti prihodki ustvarjeni.

[…]

Iz teh razlogov je

PREDSEDNIK SPLOŠNEGA SODIŠČA

sklenil:

1. Obveznost tožečih strank, CCPL – Consorzio Cooperative di Produzione e Lavoro SC, Coopbox group SpA, Poliemme Srl, Coopbox Hispania, SL in Coopbox Eastern s.r.o., da v korist Evropske komisije zagotovijo bančno garancijo v izognitev takojšnji izterjavi glob, ki so jim bile naložene s členom 2 Sklepa Komisije C(2015) 4336 final z dne 24. junija 2015 v zvezi s postopkom na podlagi člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva AT.39563 – živilske embalaže za prodajo na drobno), se odloži, če:

– tožeče stranke v enem mesecu po vročitvi tega sklepa in nato vsake tri mesece do sprejetja odločitve v postopku v glavni stvari ter ob vsakem dogodku, ki bi lahko vplival na njihovo prihodnjo zmožnost plačati naložene globe, Komisiji predložijo podrobno poročilo o izvajanju načrta prestrukturiranja skupine CCPL in o znesku prihodkov, ustvarjenih od prodaje sredstev te skupine tako v okviru izvajanja tega načrta kot „zunaj“ njega;

– tožeče stranke Komisiji plačajo znesek 5 milijonov EUR, takoj ko ga bodo dobile od navedene prodaje, ter vse prihodke od načrtovane odsvojitve deležev v družbah Refincoop SpA, Erzelli Energia Srl in Smec Srl, takoj ko bodo ti prihodki ustvarjeni.

2. Odločitev o stroških se pridrži.

V Luxembourgu, 15. decembra 2015

Sodni tajnik Predsednik