Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA (veliki senat) 
z dne 21. decembra 2016 * 
„Predhodno odločanje — Direktiva 98/59/ES — Približevanje zakono daje držav članic v zvezi  
s kolektivnimi odpusti — Člen 49 PDEU — Svoboda ustanavljanja — Listina Evropske unije  
o temeljnih pravicah — Člen 16 — Svoboda gospodarske pobude — Nacionalna zakono daja, ki upravni  
organ pooblašča za ugovarjanje kolektivnim odpustom po oceni razmer na trgu dela, položaja podjetja  
in interesa nacionalnega gospodarstva — Huda gospodarska kriza — Zelo visoka nacionalna  
stopnja brezposelnosti“  
V zadevi C-201/15, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo 
Symvoulio tis Epikrateias (državni svet, Grčija) z odločbo z dne 7. aprila 2015 , ki je prispela na Sodišče 
29. aprila 2015 , v postopku 
Anonymi Geniki Etairia Tsimenton Iraklis (AGE T Iraklis) 
proti 
Ypourgos E rgasias, Koinonikis Asfalisis kai Koinonikis Allilengyis, 
ob udeležbi 
Enosi E rgazomenon Tsimenton Chalkidas, 
SODIŠČE (veliki senat) 
v sestavi K. Lenaerts, predsednik, A. Tizzano, podpredsednik, R. Silva de Lapuerta, predsednica senata, 
T. von Danwitz, J. L. da Cruz Vilaça, E. Juhász, predsedniki senatov, M. Berger, A. Prechal 
(poročevalka), predsednici senatov, M. Vilaras, predsednik senata, A. Rosas, A. Borg Barthet, D. Šváby 
in E. Jarašiūnas, sodniki, 
generalni pravobranilec: N. Wahl,  
sodni tajnik: I. Illéssy, administrator,  
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 25. aprila 2016 ,  
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:  
— za Anonymi Geniki Etairia Tsimenton Iraklis (AGET Iraklis) C. Theodorou, A. Vagias,  
C. Synodinos, S. Staes Polet, A. Papastavrou, F. Montag in F. Hoseinian, odvetniki, 
* Jezik postopka: grščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2016 :972 1 
lcvecjeSODBA Z DNE 21. 12. 2016 – ZADEVA C-201/15 
AGET IRAKLIS 
— za Enosi Ergazomenon Tsimenton Chalkidas E. Tzovla, odvetnica, 
— za grško vlado K. Georgiadis in A. Dimitrakopoulou, agenta, 
— za Evropsko komisijo M. Kellerbauer in H. Tserepa-Lacombe, agenta, 
— za Nadzorni organ EFTA C. Zatschler in M. Moustakali, agenta,  
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 9. junija 2016  
izreka naslednjo  
Sodbo 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Direktive Sveta 98/59/ES z dne 20. julija 
1998 o približevanju zakono daje držav članic v zvezi s kolektivnimi odpusti (UL, posebna izdaja 
v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 327) ter členov 49 in 63 PDEU. 
2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Anonymi Geniki Etairia Tsimenton Iraklis (AGET 
Iraklis) in Ypourgos Ergasias, Koinonikis Asfalisis kai Koinonikis Allilengyis (minister za delo, socialno 
varnost in socialno solidarnost, v nadaljevanju: minister) glede odločbe, s katero je ta odločil, da družbi 
AGET Iraklis ne dovoli kolektivnega odpusta. 
Pravni okvir 
Direktiva 98/59 
3 V uvodnih izjavah od 1 do 4 in 7 Direktive 98/59 je navedeno: 
„(1) ker je zaradi jasnosti in racionalnosti treba konsolidira ti Direktivo Sveta 75/129/EGS z dne 
17. februarja 1975 o približevanju zakono daje držav članic v zvezi s kolektivnimi odpusti [(UL 
1975 , L 48, str. 29)]; 
(2) ker je pomem bno delavcem v primeru kolektivnih odpustov zagotoviti boljše varstvo ter pri tem 
upoštevati potrebe po uravnoteženem ekono mskem in socialnem razvoju v Skupnosti; 
(3) kerse vdržavah članicah, kljub okrepljenemu zbliževanju, veljavni predpisi glede dejanske ureditve 
in postopkov pri takih odpustih ter glede ukrepov za ublažitev posledic odpustov za delavce še 
vedno razlikujejo; 
(4) ker lahko te razlike neposredno vplivajo na delovanje notranjega trga;  
[…]  
(7) ker je torej treba spodbuditi tako približevanje in obenem ohranjati izboljšave v smislu člena 117 
Pogodbe“. 
4 Oddelek II Direktive 98/59, naslovljen „Informiranje in posvetovanje“, je sestavljen iz člena 2 te 
direktive, ki določa: 
„1. Kadar delodajalec predvideva kolektivno odpuščanje delavcev, mora pravočasno začeti posvetovanja 
s predstavniki delavcev, zato da doseže sporazum. 
ECLI:EU:C:2016 :972 2 
lcvecjeSODBA Z DNE 21. 12. 2016 – ZADEVA C-201/15 
AGET IRAKLIS 
2. Posvetovanja morajo zajeti vsaj možnosti in načine, kako se izogniti kolektivnim odpustom ali 
zmanjšati število prizadetih delavcev in kako ublažiti posledice, tako da se uporabijo spremljajoči 
socialni ukrepi, usmerjeni med drugim na prezaposlitev ali preusposabljanje odpuščenih delavcev. 
[…] 
3. Da delodajalec predstavnikom delavcev omogoči dajanje konstruktivnih predlogov, jim mora med 
pogajanji pravočasno: 
(a) zagotoviti vse relevantne podatke in 
(b) jih v vsakem primeru pisno obvestiti o: 
(i) razlogih za načrtovano odpuščanje; 
(ii) številu kategorij delavcev, ki jih bo odpustil; 
(iii) številu in kategorijah običajno zaposlenih delavcev; 
(iv) obdobju, v katerem bo izvedel načrtovane odpuste; 
(v) predlaganih merilih za izbor delavcev, ki jih bo odpustil, če ima po nacionalni zakono daji 
in/ali praksi to pristojnost; 
(vi) načinu izračunavanja odpravnin, ki niso določene v nacionalni zakono daji in/ali praksi. 
Delodajalec predloži pristojnim organom javne oblasti kopijo pisnega obvestila, ki vsebuje vsaj podatke 
iz prvega pododstavka, točke (b), podtočke (i) do (v). 
[…]“ 
5 Oddelek III Direktive 98/59, naslovljen „Postopek pri kolektivnih odpustih“, je sestavljen iz 
členov 3 in 4 te direktive. 
6 Člen 3 te direktive določa: 
„1. Delodajalci morajo uradno pisno obvestiti pristojni organ javne oblasti o načrtovanih kolektivnih 
odpustih. 
[…] 
To obvestilo mora vsebovati vse pomem bne podatke o načrtovanih kolektivnih odpustih in 
o posvetovanju s predstavniki delavcev, kakor je določeno v členu 2, predvsem pa razloge za 
odpuščanje, število delavcev, ki bodo odpuščeni, število običajno zaposlenih in obdobje, v katerem 
bodo odpusti izvedeni. 
2. Delodajalec vroči kopijo uradnega obvestila iz odstavka 1 predstavnikom delavcev. 
Predstavniki delavcev lahko pristojnemu organu javne oblasti pošljejo morebitne pripombe.“ 
7 Člen 4, od (1) do (3), Direktive 98/59 določa: 
„1. Načrtovani kolektivni odpusti, o katerih je uradno obveščen pristojni organ javne oblasti, se lahko 
izvedejo šele po preteku 30 dni od uradnega obvestila iz člena 3(1), brez vpliva na katera koli določila, 
ki urejajo individualne pravice glede pisne odpovedi zaposlitve. 
Države članice lahko pooblastijo pristojni organ, da skrajša obdobje iz prejšnjega pododstavka. 
2. Obdobje iz odstavka 1 uporabi pristojni organ javne oblasti za reševanje težav, ki izhajajo iz 
načrtovanih kolektivnih odpustov. 
ECLI:EU:C:2016 :972 3 
lcvecjeSODBA Z DNE 21. 12. 2016 – ZADEVA C-201/15 
AGET IRAKLIS 
3. Čejezačetno obdobje iz odstavka 1 krajše od 60 dni, lahko država članica pristojni organ javne 
oblasti pooblasti, da začetno obdobje podaljša na 60 dni po uradnem obvestilu, čekaže, da težav, ki so 
posledica načrtovanih kolektivnih odpustov, ne bo mogočerešiti v začetnem obdobju. 
Države članice lahko dajo pristojnemu organu javne oblasti širšo pristojnost za podaljšanje. 
Delodajalec mora biti o podaljšanju in razlogih zanj obveščen pred iztekom začetnega obdobja iz 
odstavka 1.“ 
8 Člen 5 Direktive 98/59, ki je umeščen v oddelek IV te direktive, naslovljen „Končne določbe“, določa: 
„Ta Direktiva ne vpliva na pravico držav članic, da uporabijo ali sprejmejo zakone ali druge predpise, ki 
so za delavce ugodnejši, ali da spodbujajo ali omogočajo uporabo kolektivnih pogodb, ki so za delavce 
ugodnejše.“ 
Grško pravo 
9 Člen 3 Nomos no1387 /1983 Elenchos Omadikon apolyseon kai alles diataxeis (zakon št. 1387 /1983 
o nadzoru nad kolektivnimi odpusti in drugih določbah) v različici, ki velja za dejansko stanje 
v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: zakon št. 1387 /1983 ), naslovljen „Obveznost delodajalca 
glede informiranja in posvetovanja“, določa: 
„1. Delodajalec se mora pred kolektivnim odpustom posvetovati s predstavniki delavcev, da bi se 
preučila možnost preprečitve ali omejitve odpustov in njihovih negativnih posledic. 
2. Delodajalec mora: 
(a) predstavnikom delavcev zagotoviti vse uporabne informacije in 
(b) jih pisno obvestiti o:  
(aa) razlogih za načrtovano odpuščanje;  
(bb) številu in kategorijah delavcev, ki jih bo odpustil;  
(cc) številu in kategorijah običajno zaposlenih delavcev;  
(dd) obdobju, v katerem bo prišlo do odpustov;  
(ee) merilih za izbor delavcev, ki jih bo odpustil.  
[…] 
3. Delodajalec predloži kopije teh dokumentov prefektu in inšpektorju za delo. Če ima podjetje ali 
tovarna podružnice v več prefekturah, se zgornji dokumenti predložijo [ministru] in inšpektoratu za 
delo, ki je pristojen za območje, na katerem je tovarna ali podružnica, za katero so določeni odpusti 
ali večina odpustov.“ 
10 Člen 5 zakona št. 1387 /1983 , naslovljen „Postopek pri kolektivnih odpustih“, določa: 
„1. Rok za posvetovanja med delavci in delodajalcem, določen v skladu s prejšnjim členom, je dvajset 
dni od ustreznega vabila delodajalca predstavnikom delavcev […]. Izid posvetovanj se navede 
v zapisniku, ki ga podpišeta obe strani in ga delodajalec predloži prefektu ali [ministru] v skladu 
z določbami iz člena 3(3). 
2. Če strani skleneta sporazum, se kolektivni odpusti izvedejo v skladu z vsebino sporazuma […]. 
ECLI:EU:C:2016 :972 4 
lcvecjeSODBA Z DNE 21. 12. 2016 – ZADEVA C-201/15 
AGET IRAKLIS 
3. Če strani ne skleneta sporazuma, lahko prefekt ali [minister] z obrazloženo odločbo, izdano 
v desetih dneh od predložitve zgoraj navedenega zapisnika, po preučitvi dejstev iz spisa in razmer na 
trgu dela, položaja podjetja ter interesa mednarodnega gospodarstva na zahtevo katere od zadevnih 
strani podaljša posvetovanja za dodatnih dvajset dni ali v celoti oziroma delno ne odobri načrtovanih 
odpustov. Prefekt ali [minister] lahko pred izdajo zgoraj navedene odločbe prosi za mnenje odbora 
ministrstva za delo, ki ima sedež v vsakem upravnem okrožju, ali vrhovni svet za zaposlovanje. 
Navedena posvetovalna organa, prefekt ali [minister] lahko v skladu s členom 4 pozovejo in zaslišijo 
predstavnike delavcev in zadevnega delodajalca ali pa osebe, ki so posebej usposobljene za posamezne 
tehnične vsebine. 
4. Delodajalec lahko izvede kolektivne odpuste v mejah, ki jih v odločbi določi prefekt ali [minister]. Če 
taka odločba ni izdana v predpisanih rokih, se odpusti izvedejo v mejah, ki jih je na posvetovanjih 
sprejel delodajalec.“ 
11 Člen 6(1) zakona št. 1387 /1983 določa, da „kolektivni odpusti, ki so bili izvedeni v nasprotju 
z navedenimi zakonskimi določbami, niso veljavni“. 
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje 
12 Družba AGET Iraklis, katere glavni delničar je francoska večnacionalna skupina, Lafarge, proizvaja 
cement v treh tovarnah, ki so v mestih Agria Volou, Aliveri in Halkida (Grčija). 
13 Družba AGET Iraklis je v obdobju od novembra 2011 do decembra 2012 delavce svoje tovarne 
v Halkidi večkrat povabila na sestanke, da bi se določile spremem be dejavnosti v tej tovarni zaradi 
padca povpraševanja po cementu in da bi se hkrati preprečili kolektivni odpusti. 
14 Upravni odbor družbe AGET Iraklis je med drugim s sklicevanjem na zmanjšanje dejavnosti 
v gradbenem sektorju v Atiki (Grčija) in obstoj presežnih proizvodnih zmogljivosti ter potrebo po 
zagotovitvi nadaljnjega obstoja podjetja in pogojev za razvoj dejavnosti skupine tako na grškem trgu kot 
v tujini z odločbo z dne 25. marca 2013 potrdil načrt prestrukturiranja, ki je določal dokončno 
ustavitev tovarne v Halkidi, ki je tedaj zaposlovala 236 delavcev, in preusmeritev proizvodnje v drugi 
dve tovarni s povečanjem njune produktivnosti. 
15 Družba AGET Iraklis je z dopisoma z dne 26. marca in 1. aprila 2013 povabila Enosi Ergazomenon 
Tsimenton Chalkidas (sindikat delavcev tovarne v Halkidi, v nadaljevanju: sindikat) na sestanka, ki sta 
bila sklicana za 29. marec 2013 oziroma 4. april 2013 , da bi posredovala informacije o razlogih, ki so 
pripeljali do sprejetja zgoraj navedenega načrta, o pogojih predvidenih odpustov ter o posvetovanju 
glede možnosti preprečitve ali omejitve teh odpustov in njihovih negativnih posledic. 
16 Ker se sindikat ni odzval na nobeno od teh dveh povabil, je družba AGET Iraklis 16. aprila 2013 
ministru predložila prošnjo za odobritev zadevnega kolektivnega odpusta. 
17 Direktorat za zaposlovanje v okviru ministrstva za delo je ob upoštevanju razmer na trgu dela, položaja 
podjetja in interesa nacionalnega gospodarstva sestavil poročilo, pri čemer je priporočil zavrnitev te 
prošnje, ker ni zajemala načrta vključitve zadevnih delavcev v druge tovarne v lasti družbe AGET 
Iraklis in ker so statistični podatki grškega zavoda za zaposlovanje razkrivali vedno višjo stopnjo 
brezposelnosti. 
18 Vrhovni svet za zaposlovanje je v mnenju, izdanem na prošnjo ministra, po zaslišanju družbe AGET 
Iraklis in sindikata glede odobritve načrta zadevnega kolektivnega odpusta zavzel odklonilno stališče, 
pri čemer je menil, da je obrazložitev tega načrta nezadostna, zlasti ker potreba po načrtovanih 
kolektivnih odpustih ni bila utemeljena s konkretnimi in podrobnimi dokazi ter trditve družbe AGET 
Iraklis niso bile jasne. 
ECLI:EU:C:2016 :972 5 
lcvecjeSODBA Z DNE 21. 12. 2016 – ZADEVA C-201/15 
AGET IRAKLIS 
19 Minister je na podlagi navedenega mnenja 26. aprila 2013 sklenil, da tega načrta kolektivnega odpusta 
ne bo odobril. 
20 Družba AGET Iraklis v podporo tožbi za odpravo te odločbe, ki jo je vložila pri Symvoulio tis 
Epikrateias (državni svet, Grčija), med drugim trdi, da člen 5(3) zakona št. 1387 /1983 , na podlagi 
katerega je bila navedena odločba sprejeta, krši tako Direktivo 98/59 kot člena 49 in 63 PDEU 
v povezavi s členom 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina). 
21 Navedeno sodišče meni, da čeprav sistem upravnega dovoljenja, kakršen je ta, ki je vzpostavljen 
z navedeno nacionalno določbo, ni določen z Direktivo 98/59, bi lahko tak ukrep, če je za delavce 
ugodnejši od tistih, ki jih določa ta direktiva, temeljil na členu 5 navedene direktive. 
22 Navedeno sodišče tudi ob predpostavki, da je tako, kljub temu dvomi o tem, ali je v skladu s cilji in 
polnim učinkom Direktive 98/59, da se izdaja takega dovoljenja pogoji z merili, kot so razmere na trgu 
dela, ker bi taka merila, čeprav so lahko povezana z legitimnimi cilji v splošnem interesu, kot sta boj 
proti brezposelnosti in razvoj nacionalnega gospodarstva, lahko hkrati pripeljala do razlik med 
državami članicami, do nadomestitve postopkov informiranja in posvetovanja, določenih s to direktivo, 
s postopkom izdaje dovoljenja ter do nesorazmerne omejitve svobode gospodarske pobude delodajalca. 
23 Poleg tega predložitveno sodišče meni, da je treba ob upoštevanju čezmejnega značaja položaja iz 
postopka v glavni stvari, ki izhaja iz okoliščine, da družba AGET Iraklis spada v francosko 
večnacionalno skupino, v obravnavanem primeru prav tako uporabiti člena 49 in 63 PDEU. V zvezi 
s tem bi nacionalna določba, kot je ta iz postopka v glavni stvari, zaradi obsega omejitve svobode 
vodenja podjetij, ki jo vsebuje, gospodarske subjekte s sedežem v drugih državah članicah lahko 
potencialno močno odvračala od uresničevanja svoboščin, zagotovljenih s tema členoma. Navedeno 
sodišče prav tako poudarja, da se določbe Listine in zlasti njen člen 16, ki zagotavlja svobodo 
gospodarske pobude, uporabljajo v vseh položajih, ki jih ureja pravo Unije. 
24 Vseeno naj bi se postavljalo vprašanje, ali ne bi mogla biti taka ovira – kljub temu potencialnemu 
učinku na navedene svoboščine in svobodo gospodarske pobude –zgolj ob obstoju hude gospodarske 
krize, ki jo spremlja zelo visoka stopnja brezposelnosti, ki v Grčiji meji na 27 %, upravičena iz nujnih 
razlogov v splošnem interesu, zlasti iz naslova zaposlovalne politike, pri kateri naj bi imele države 
članice široko polje proste presoje. 
25 V teh okoliščinah je Simvulio tis Epikrateias (državni svet) prekinil odločanje in Sodišču v predhodno 
odločanje predložil ti vprašanji: 
„1. Ali je določba nacionalnega prava, kakršen je člen 5(3) zakona št. 1387 /1983 , ki določa, da je za 
kolektivne odpuste v posameznem podjetju potrebno dovoljenje, ki ga upravni organ izda na 
podlagi meril: (a) razmere na trgu dela, (b) položaj podjetja in (c) interes nacionalnega 
gospodarstva, skladna zlasti z določbami Direktive 98/59 ter na splošno s členoma 49 in 63 
PDEU? 
2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je navedena določba s tako vsebino skladna zlasti 
z določbami Direktive 98/59 ter na splošno s členoma 49 in 63 PDEU, kadar obstajajo resni 
socialni razlogi, kot sta huda gospodarska kriza in zelo visoka stopnja brezposelnosti?“ 
ECLI:EU:C:2016 :972 6 
lcvecjeSODBA Z DNE 21. 12. 2016 – ZADEVA C-201/15 
AGET IRAKLIS 
Vprašanji za predhodno odločanje 
Prvo vprašanje 
26 Predložitveno sodišče želi s prvim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba določbe Direktive 98/59 
in/ali določbe členov 49 in 63 PDEU razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakono daji, kot je ta 
v postopku v glavni stvari, v skladu s katero lahko delodajalec, če ni dosežen sporazum s predstavniki 
delavcev o načrtovanih kolektivnih odpustih, te odpuste opravi le, če pristojni nacionalni organ javne 
oblasti, ki mora biti o tem načrtu obveščen, v roku, določenem z navedeno zakono dajo, in po 
preučitvi spisa ter oceni razmer na trgu dela, položaja podjetja in interesa nacionalnega gospodarstva 
ne sprejme obrazložene odločbe, da v celoti ali delno ne odobri načrtovanih odpustov. 
Direktiva 98/59 
27 Iz uvodne izjave 2 Direktive 98/59 izhaja, da je v primeru kolektivnih odpustov pomem bno zagotoviti 
boljše varstvo. V skladu z uvodnima izjavama 3 in 7 te direktive mora biti predmet približevanja 
zakono daje predvsem dejstvo, da se še vedno razlikujejo veljavni predpisi glede ukrepov za ublažitev 
posledic odpustov za delavce (glej zlasti sodbo z dne 12. oktobra 2004 , Komisija/Portugalska, C-55/02, 
EU:C:2004 :605, točka 52). 
28 V zvezi z glavnim namenom Direktive 98/59, torej posvetovanjem s predstavniki delavcev in 
obvestitvijo pristojnega organa javne oblasti pred izvedbo kolektivnih odpustov, je treba poudariti, 
prvič, da morajo v skladu s členom 2(2) te direktive posvetovanja zajeti možnosti in načine, kako se 
izogniti kolektivnim odpustom ali zmanjšati število prizadetih delavcev in kako ublažiti posledice, tako 
da se uporabijo spremljajoči socialni ukrepi, usmerjeni med drugim na prezaposlitev ali 
preusposabljanje odpuščenih delavcev. Drugič, v skladu s členom 2(3) in členom 3(1) navedene 
direktive mora delodajalec uradno obvestiti pristojni organ javne oblasti o načrtovanih kolektivnih 
odpustih in mu sporočiti podatke, navedene v teh določbah (glej v tem smislu sodbo z dne 
10. decembra 2009 , Rodríguez Mayor in drugi, C-323/08, EU:C:2009 :770, točki 43 in 44). 
29 Direktiva 98/59 enako kot prej Direktiva 75/129, ki jo je prvonavedena nadomestila, zagotavlja le delno 
uskladitev pravil varstva delavcev v primeru kolektivnih odpustov, in sicer postopek, ki ga je treba 
izpeljati v primeru takih odpustov (glej v tem smislu sodbo z dne 10. decembra 2009 , Rodríguez 
Mayor in drugi, C-323/08, EU:C:2009 :770, točka 51 in navedena sodna praksa). 
30 Tako ne Direktiva 98/59 ne prej Direktiva 75/129 ne kršita svobode delodajalca, da izvede ali ne izvede 
kolektivnih odpustov (glej v zvezi z Direktivo 75/129 sodbi z dne 12. februarja 1985 , Dansk 
Metalarbejderforbund in Specialarbejderforbundet i Danmark, 284/83, EU:C:1985 :61, točka 10, ter 
z dne 7. septembra 2006 , Agorastoudis in drugi, od C-187/05 do C-190/05, EU:C:2006 :535, točka 35). 
31 Navedeni direktivi med drugim ne določata natančno okoliščin, v katerih mora delodajalec predvideti 
kolektivne odpuste, in ne posegata v njegovo prosto presojo glede tega, ali in kdaj mora oblikovati 
načrt kolektivnega odpusta (glej v zvezi z Direktivo 75/129 sodbo z dne 12. februarja 1985 , Dansk 
Metalarbejderforbund in Specialarbejderforbundet i Danmark, 284/83, EU:C:1985 :61, točka 15). 
32 Čeprav je z usklajevanjem predpisov, ki se uporabljajo za kolektivne odpuste, zakono dajalec Unije 
nameraval hkrati zagotoviti primerljivo varstvo pravic delavcev v različnih državah članicah in uskladiti 
stroške, ki jih nosijo podjetja v Evropski uniji zaradi izvajanja teh varstvenih predpisov (glej zlasti sodbo 
z dne 9. julija 2015 , Balkaya, C-229/14, EU:C:2015 :455, točka 32 in navedena sodna praksa), pa iz 
člena 1(1) in člena 5 Direktive 98/59 kljub temu izhaja, da je njen namen v zvezi s tem vzpostaviti 
minimalno varstvo v zvezi z obveščanjem delavcev in posvetovanjem z njimi v primeru kolektivnih 
ECLI:EU:C:2016 :972 7 
lcvecjeSODBA Z DNE 21. 12. 2016 – ZADEVA C-201/15 
AGET IRAKLIS 
odpustov ter da lahko države članice sprejemajo ugodnejše nacionalne ukrepe za navedene delavce (glej 
zlasti sodbo z dne 18. januarja 2007 , Confédération générale du travail in drugi, C-385/05, 
EU:C:2007 :37, točka 44). 
33 Iz vsega navedenega izhaja, kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 30 sklepnih predlogov, da 
vsebinski pogoji, ki – odvisno od primera – veljajo za možnost delodajalca, da opravi kolektivne 
odpuste ali ne, načeloma ne spadajo na področje uporabe Direktive 98/59 in torej ostajajo 
v pristojnosti držav članic. 
34 Iz tega prav tako sledi, da navedene direktive načeloma ni mogoče razlagati tako, da nasprotuje 
nacionalni ureditvi, ki organu javne oblasti podeljuje pristojnost, da izdajo takih odobritev prepreči 
z obrazloženo odločbo, ki jo sprejme po preučitvi spisa in ob upoštevanju vnaprej določenih vsebinskih 
meril. 
35 V zvezi s tem je treba vseeno pojasniti, da bi izjemoma veljalo drugače v primeru, v katerem bi taka 
nacionalna ureditev glede na svoja podrobnejša pravila ali način, kako jo pristojni organ javne oblasti 
izvaja, povzročila, da bi bil določbam členov od 2 do 4 Direktive 98/59 odvzet polni učinek. 
36 Kot je Sodišče ve čkrat razsodilo, čeprav je res, da Direktiva 98/59 zagotavlja zgolj delno uskladitev 
pravil varstva delavcev v primeru kolektivnih odpustov, ni namreč dvoma, da omejenost te uskladitve 
ne sme povzročiti, da bi bil določbam te direktive odvzet polni učinek (glej v tem smislu v zvezi 
z Direktivo 75/129 sodbo z dne 8. junija 1994 , Komisija/Združeno kraljestvo, C-383/92, 
EU:C:1994 :234, točka 25, in v zvezi z Direktivo 98/59 sodbo z dne 16. julija 2009 , Mono Car Styling, 
C-12/08, EU:C:2009 :466, točka 35). 
37 Zato država članica zlasti ne sme sprejeti nacionalnega ukrepa, ki bi – čeprav zagotavlja višjo raven 
varstva pravic delavcev zoper kolektivne odpuste – kljub temu povzročil, da bi bil členom od 2 do 4 
navedene direktive odvzet polni učinek. 
38 Tako naj bi bilo v primeru nacionalne zakono daje, ki kolektivne odpuste pogojuje s predhodno 
odobritvijo organa javne oblasti, če je zaradi na primer meril, glede na katera mora navedeni organ 
odločiti, ali načina, kako jih ta organ razlaga ali konkretno uporabi, vsaka dejanska možnost 
delodajalca, da opravi take kolektivne odpuste, v praksi izključena. 
39 Namreč, kot je Sodišče že poudarilo, člen 2 Direktive 98/59 nalaga obveznost pogajanj (sodba z dne 
27. januarja 2005 , Junk, C-188/03, EU:C:2005 :59, točka 43). Iz besedila teh določb je razvidno, da je 
treba posvetovanja opraviti, da bi se dosegel dogovor, da se morajo nanašati vsaj na možnosti, kako se 
izogniti kolektivnim odpustom ali zmanjšati njihov obseg in kako ublažiti posledice, tako da se 
uporabijo spremljajoči socialni ukrepi, ter da se predstavnikom delavcev omogoči dajanje 
konstruktivnih predlogov na podlagi več informacij, ki jim jih mora delodajalec dati na voljo. 
40 Člena 3 in 4 Direktive 98/59 pa določata, da mora biti pristojni organ javne oblasti obveščen 
o načrtovanih kolektivnih odpustih in da se lahko taki odpusti izvedejo šele po preteku določenega 
roka, ki ga ta organ uporabi za reševanje težav, ki izhajajo iz načrtovanih kolektivnih odpustov. 
41 Take določbe, katerih namen je, kot je bilo opozorjeno v točkah 27 in 32 te sodbe, zlasti zagotovitev 
boljšega varstva delavcev ob hkratni uskladitvi stroškov, ki jih nosijo podjetja zaradi izvajanja teh 
varstvenih predpisov, očitno temeljijo na predpostavki, da morajo ostati kolektivni odpusti – ko so 
izpeljani postopki, uvedeni s temi določbami, in to vključno v primeru, v katerem na podlagi 
posvetovanj ni bilo mogoče skleniti dogovora – vsaj mogoči, če so izpolnjene nekatere objektivne 
zahteve, ki bi bile morda določene z veljavno nacionalno zakono dajo. 
ECLI:EU:C:2016 :972 8 
lcvecjeSODBA Z DNE 21. 12. 2016 – ZADEVA C-201/15 
AGET IRAKLIS 
42 V zvezi s tem je družba AGET Iraklis pred Sodiščem zlasti trdila, da je pristojni organ javne oblasti 
sistematično nasprotoval načrtovanim kolektivnim odpustom, o katerih je bil obveščen, kar je med 
drugim povzročilo to, da predstavniki delavcev – kot se je zgodilo v okviru postopka v glavni stvari – 
najpogosteje niso sodelovali pri posvetovanjih za dosego dogovora o tem, kako se izogniti načrtovanim 
odpustom ali zmanjšati njihov obseg in kako ublažiti njihove posledice. 
43 Vendar bo moralo predložitveno sodišče, ki ima edino uporabne informacije v zvezi s tem, po potrebi 
preveriti, ali je zaradi treh meril za presojo, navedenih v točki 26 te sodbe, glede na katera mora 
pristojni organ javne oblasti odločiti o načrtovanih kolektivnih odpustih, o katerih je bil obveščen, in 
zaradi načina, kako ta organ konkretno uporabi ta merila, posledica zakono daje iz postopka v glavni 
stvari ta, da je vsaka dejanska možnost delodajalca, da opravi take kolektivne odpuste, v praksi 
izključena, s čimer bi bil določbam Direktive 98/59 odvzet polni učinek. 
44 Glede na navedeno je treba na prvi del prvega vprašanja odgovoriti, da je treba Direktivo 98/59 
razlagati tako, da načeloma ne nasprotuje nacionalni zakono daji, kot je ta iz postopka v glavni stvari, 
v skladu s katero lahko delodajalec, če ni dosežen sporazum s predstavniki delavcev o načrtovanem 
kolektivnem odpustu, ta odpust izvede le, če pristojni nacionalni organ javne oblasti, ki mora biti 
o tem načrtu obveščen, v roku, določenem z navedeno zakono dajo, in po preučitvi spisa ter oceni 
razmer na trgu dela, položaja podjetja in interesa nacionalnega gospodarstva, ne sprejme obrazložene 
odločbe, da v celoti ali delno ne odobri načrtovanih odpustov. Drugače pa je, če se izkaže, kar mora 
po potrebi preveriti predložitveno sodišče, da je glede na tri merila za presojo, na katera napotuje ta 
zakono daja, in glede na način, kako navedeni organ javne oblasti konkretno uporabi ta merila pod 
nadzorom pristojnih sodišč, posledica navedene zakono daje ta, da je določbam te direktive odvzet polni 
učinek. 
Člena 49 in 63 PDEU 
– Uporaba člena 49 PDEU, ki se nanaša na svobodo ustanavljanja, in/ali člena 63 PDEU, ki se nanaša 
na prosti pretok kapitala, ter obstoj omejitve ene in/ali druge od teh svoboščin 
45 Svoboda ustanavljanja, ki jo člen 49 PDEU priznava državljanom držav članic in ki zajema pravico 
začeti in opravljati dejavnost kot samozaposlena oseba ter pravico do ustanovitve in vodenja podjetij, 
pod enakimi pogoji, kot jih za svoje državljane določa zakono daja države članice, v kateri se taka 
ustanovitev izvede, zajema v skladu s členom 54 PDEU za družbe, ustanovljene v skladu z zakono dajo 
države članice in ki imajo statutarni sedež, glavno upravo ali glavni kraj poslovanja v Uniji, pravico 
opravljati dejavnost v zadevni državi članici prek odvisne družbe, podružnice ali agencije (glej zlasti 
sodbo z dne 13. decembra 2005 , Marks & Spencer, C-446/03, EU:C:2005 :763, točka 30 in navedena 
sodna praksa). 
46 Na področje svobode ustanavljanja tako spada med drugim položaj, v katerem družba s sedežem v neki 
državi članici ustanovi odvisno družbo v drugi državi članici. V skladu z ustaljeno sodno prakso enako 
velja, kadar taka družba ali državljan neke države članice v kapitalu družbe s sedežem v drugi državi 
članici pridobi delež, ki mu omogoča izvajanje določenega vpliva na odločitve te družbe in na 
opredeljevanje njenih dejavnosti (glej v tem smislu sodbi z dne 21. oktobra 2010 , Idryma Typou, 
C-81/09, EU:C:2010 :622, točka 47 in navedena sodna praksa, ter z dne 8. novembra 2012 , 
Komisija/Grčija, C-244/11, EU:C:2012 :694, točka 21 in navedena sodna praksa). 
47 Za tak primer gre v postopku v glavni stvari, saj – kot je razvidno iz predložitvene odločbe – ima 
večnacionalna skupina Lafarge, ki ima sedež v Franciji, v družbi AGET Iraklis deleže, zaradi česar je 
glavna delničarka zadnjenavedene družbe, družba AGET Iraklis pa je na glavni obravnavi v odgovoru 
na vprašanje Sodišča v zvezi s tem pojasnila, da je navedeni delež v času načrtovanja spornega odpusta 
znašal 89 % njenega kapitala. 
ECLI:EU:C:2016 :972 9 
lcvecjeSODBA Z DNE 21. 12. 2016 – ZADEVA C-201/15 
AGET IRAKLIS 
48 Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da se pojem „omejitev“ v smislu člena 49 PDEU nanaša zlasti na 
ukrepe, ki bi, tudi če se uporabijo brez diskriminacije glede na državljanstvo, izvrševanje svobode 
ustanavljanja lahko ovirali ali ga naredili manj privlačno (glej zlasti sodbi z dne 21. aprila 2005 , 
Komisija/Grčija, C-140/03, EU:C:2005 :242, točka 27, in z dne 21. oktobra 2010 , Idryma Typou, 
C-81/09, EU:C:2010 :622, točka 54). 
49 Navedeni pojem tako zajema zlasti ukrepe države članice, ki čeprav veljajo brez razlikovanja, vplivajo 
na dostop podjetij iz drugih držav članic do trga in tako ovirajo trgovino v Skupnosti (glej zlasti sodbo 
z dne 28. aprila 2009 , Komisija/Italija, C-518/06, EU:C:2009 :270, točka 64 in navedena sodna praksa). 
50 V zvezi z dostopom do trga države članice, ki ga je tako treba zagotoviti, je treba spomniti, da je 
v skladu z ustaljeno sodno prakso cilj svobode ustanavljanja, ki jo zagotavlja člen 49 PDEU, omogočiti 
državljanu države članice ali pravni osebi s sedežem v njej, da v drugi državi članici ustanovi 
sekundarno poslovno enoto za opravljanje dejavnosti v njej, ter tako spodbuditi ekono msko in 
socialno prepletenost znotraj Unije na področju dejavnosti samozaposlenih oseb. Na podlagi svobode 
ustanavljanja ima tako državljan ali pravna oseba Unije možnost, da stalno in trajno sodeluje 
v gospodarskem življenju države članice, ki ni njegova država izvora, ter da dosega dobiček s tem, da 
vdržavi članici gostiteljici dejansko opravlja gospodarsko dejavnost prek stalne poslovne enote za 
nedoločen čas (glej zlasti sodbo z dne 23. februarja 2016 , Komisija/Madžarska, C-179/14, 
EU:C:2016 :108, točka 148 in navedena sodna praksa). 
51 Pojem ustanavljanja zato predpostavlja resnično namestitev zadevne družbe v tej državi in opravljanje 
dejanske gospodarske dejavnosti v tej državi (glej zlasti sodbo z dne 12. julija 2012 , VALE, C-378/10, 
EU:C:2012 :440, točka 34 in navedena sodna praksa). 
52 Učinkovito izvajanje svobode ustanavljanja torej kot nujno dopolnilo te svobode med drugim pomeni, 
da odvisna družba, podružnica ali agencija, ki jo je ustanovila pravna oseba s sedežem v drugi državi 
članici, lahko po potrebi, in če to zahteva dejavnost, ki jo želi opravljati v državi članici gostiteljici, 
v tej državi članici zaposli delavce (glej v tem smislu sodbo z dne 10. julija 1986 , Segers, 79/85, 
EU:C:1986 :308, točka 15). 
53 Tako izvajanje načeloma vključuje tudi svobodo opredelitve narave in obsega gospodarske dejavnosti, ki 
se bo opravljala v državi članici gostiteljici, ter zlasti velikosti stalnih poslovnih enot in števila delavcev, 
potrebnega za to, in – kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 65 sklepnih predlogov – svobodo, 
da se obseg te dejavnosti zmanjša oziroma da se navedeni dejavnosti in poslovni enoti odreče. 
54 V zvezi z vsem tem je treba poudariti, da je na podlagi zakono daje iz postopka v glavni stvari sama 
možnost take poslovne enote, da izvede kolektivni odpust, tista, ki je v obravnavanem primeru 
pogojena z zahtevo po neobstoju nasprotovanja pristojnega organa javne oblasti. Odločitev izvesti 
kolektivni odpust pa je bistvena odločitev za obstoj podjetja (glej po analogiji glede odločb 
o prostovoljnem prenehanju, delitvi ali združitvi sodbo z dne 13. maja 2003 , Komisija/Španija, 
C-463/00, EU:C:2003 :272, točka 79). 
55 V zvezi s tem je treba ugotoviti, da taka nacionalna zakono daja pomeni velik poseg v nekatere 
svoboščine, ki jih imajo na splošno gospodarski subjekti (glej po analogiji sodbo z dne 28. aprila 2009 , 
Komisija/Italija, C-518/06, EU:C:2009 :270, točka 66). To velja za svobodo teh gospodarskih subjektov, 
da zaposlujejo delavce, da bi lahko opravljali svojo dejavnost, za svobodo, da iz lastnih razlogov 
prenehajo dejavnost svoje poslovne enote, ter za prosto presojo glede tega, ali in kdaj morajo 
oblikovati načrt kolektivnega odpusta, zlasti glede na prenehanje ali zmanjšanje dejavnosti podjetja, 
zmanjšanje povpraševanja po izdelku, ki ga proizvajajo, ali pa kot posledica reorganizacije podjetja, ki 
je neodvisna od njegove ravni dejavnosti (glej v tem smislu sodbi z dne 12. februarja 1985 , Dansk 
Metalarbejderforbund in Specialarbejderforbundet i Danmark, 284/83, EU:C:1985 :61, točka 15, ter 
z dne 8. junija 1994 , Komisija/Združeno kraljestvo, C-383/92, EU:C:1994 :234, točki 29 in 32). 
ECLI:EU:C:2016 :972 10 
lcvecjeSODBA Z DNE 21. 12. 2016 – ZADEVA C-201/15 
AGET IRAKLIS 
56 Nacionalna zakono daja, kot je ta iz postopka v glavni stvari, tako zmanjšuje privlačnost dostopa do 
grškega trga in v primeru dostopa do tega trga znatno zmanjšuje oziroma odvzema možnosti 
gospodarskim subjektom iz drugih držav članic, ki so tako izbrali, da bodo prisotni na novem trgu, da 
nato svojo dejavnost prilagodijo temu trgu ali pa se ji odpovejo in se s tega vidika ločijo od predhodno 
zaposlenih delavcev. 
57 V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da taka nacionalna zakono daja lahko pomeni resno oviro za 
izvrševanje svobode ustanavljanja v Grčiji. 
58 Kar zadeva člen 63 PDEU, ki se nanaša na prosti pretok kapitala, spadajo pod to določbo neposredne 
naložbe v obliki udeležbe v podjetju z lastništvom delnic, ki omogoča dejansko sodelovanje pri 
njegovem upravljanju in nadzoru, in portfeljske naložbe, to je pridobitev vrednostnih papirjev na trgu 
kapitala, opravljena izključno za uresničitev finančne naložbe in brez namena vplivati na upravljanje in 
nadzor podjetja (glej sodbo z dne 21. oktobra 2010 , Idryma Typou, C-81/09, EU:C:2010 :622, točka 48 
in navedena sodna praksa). 
59 Vendar v primeru iz postopka v glavni stvari ni sporno, da je družba, ki je v obravnavanem primeru 
načrtovala kolektivne odpuste, družba, v kapitalu katere ima večnacionalna skupina družb s sedežem 
v drugi državi članici večinski delež, ki ji omogoča izvajanje nekega vpliva na odločitve navedene 
družbe in določanje njenih dejavnosti, ter da tak primer spada, kot je razvidno iz točke 47 te sodbe, 
na področje svobode ustanavljanja. V teh okoliščinah bi pod predpostavko, da zakono daja iz postopka 
v glavni stvari povzroča omejevalne učinke na prosti pretok kapitala, ti učinki v okviru take zadeve bili 
neizogibna posledica morebitnega omejevanja svobode ustanavljanja in ne bi upravičevali posebnega 
preizkusa z vidika člena 63 PDEU (glej v tem smislu sodbi z dne 26. marca 2009 , Komisija/Italija, 
C-326/07, EU:C:2009 :193, točka 39 in navedena sodna praksa, ter z dne 8. novembra 2012 , 
Komisija/Grčija, C-244/11, EU:C:2012 :694, točka 30). 
60 Zato zakono daje iz postopka v glavni stvari ni treba preučiti ločeno glede na pravila PDEU v zvezi 
s prostim pretokom kapitala. 
– Morebitna upravičenost 
61 Iz ustaljene sodne prakse je razvidno, da je omejitev svobode ustanavljanja dopustna samo, čejo 
upravičujejo nujni razlogi v splošnem interesu. V takem primeru mora biti tudi primerna za 
zagotavljanje uresničitve zadevnega cilja in ne sme presegati tega, kar je nujno potrebno za dosego 
tega cilja (glej zlasti sodbi z dne 29. novembra 2011 , National Grid Indus, C-371/10, EU:C:2011 :785, 
točka 42 in navedena sodna praksa, ter z dne 23. februarja 2016 , Komisija/Madžarska, C-179/14, 
EU:C:2016 :108, točka 166). 
62 Kot v okviru obravnavane zadeve opozarja predložitveno sodišče, v ustaljeni sodni praksi prav tako 
velja, da se temeljne pravice, ki jih zagotavlja Listina, uporabljajo v vseh položajih, ki jih ureja pravo 
Unije, in jih je torej med drugim treba spoštovati, kadar nacionalna ureditev spada na področje 
uporabe tega prava (glej zlasti sodbo z dne 26. februarja 2013 , Åkerberg Fransson, C-617/10, 
EU:C:2013 :105, točke od 19 do 21). 
63 Za to gre predvsem v primeru, v katerem nacionalna zakono daja ovira uresničevanje ene ali več 
temeljnih svoboščin, ki jih zagotavlja Pogodba, zadevna država članica pa se sklicuje na nujne razloge 
v splošnem interesu, da bi tako oviro upravičila. V enakem primeru je mogoče zadevno nacionalno 
zakono dajo uvrstiti med tako predpisane izjeme le, če je v skladu s temeljnimi pravicami, katerih 
spoštovanje zagotavlja Sodišče (glej sodbi z dne 18. junija 1991 , ERT, C-260/89, EU:C:1991 :254, 
točka 43, in z dne 30. aprila 2014 , Pfleger in drugi, C-390/12, EU:C:2014 :281, točka 35). 
ECLI:EU:C:2016 :972 11 
lcvecjeSODBA Z DNE 21. 12. 2016 – ZADEVA C-201/15 
AGET IRAKLIS 
64 Ta obveznost skladnosti s temeljnimi pravicami namreč spada na področje uporabe prava Unije in zato 
tudi na področje uporabe Listine. Sklicevanje države članice na izjeme, ki jih določa pravo Unije, za 
utemeljitev omejevanja temeljne svoboščine, ki jo zagotavlja Pogodba, je treba zato šteti za „izvajanje 
prava Unije“ v smislu člena 51(1) Listine (glej sodbo z dne 30. aprila 2014 , Pfleger in drugi, C-390/12, 
EU:C:2014 :281, točka 36). 
65 Kot pa je bilo poudarjeno v točkah od 54 do 57 te sodbe, pomeni zakono daja iz postopka v glavni 
stvari oviro za svobodo ustanavljanja. Ker se za utemeljitev te omejitve glede na navedbe 
predložitvenega sodišča, omenjene v točki 22 te sodbe, sklicuje na nujne razloge v splošnem interesu, 
je mogoče navedeno zakono dajo šteti za utemeljeno le, če je v skladu s temeljnimi pravicami. 
66 V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, da nacionalna zakono daja, kot je ta iz postopka v glavni 
stvari, vsebuje – kot je poudarilo predložitveno sodišče – omejitev uresničevanja svobode gospodarske 
pobude iz člena 16 Listine. 
67 Sodišče je namrečže razsodilo, da varstvo, ki ga daje navedena določba, zajema pravico do izvajanja 
gospodarske ali trgovske dejavnosti, pogodbeno svobodo in svobodno konkurenco (sodba z dne 
22. januarja 2013 , Sky Österreich, C-283/11, EU:C:2013 :28, točka 42). 
68 Kar zadeva svobodo gospodarske pobude, je Sodišče glede pogajanj o kolektivnih pogodbah tako 
razsodilo, da člen 16 Listine narekuje zlasti, da mora imeti podjetje možnost učinkovitega uveljavljanja 
svojih interesov v pogodbenem procesu, v katerem sodeluje, in možnost, da se glede na svojo 
gospodarsko dejavnost v prihodnosti pogaja o elementih, s katerimi se spreminjajo delovni pogoji 
njegovih zaposlenih (sodba z dne 18. julija 2013 , Alemo-Herron in drugi, C-426/11, EU:C:2013 :521, 
točka 33). 
69 Tako ni mogoče izpodbijati, da vzpostavitev okvirne ureditve za kolektivne odpuste, kot je ta iz 
postopka v glavni stvari, pomeni poseg v uresničevanje svobode gospodarske pobude in zlasti 
pogodbene svobode, ki jo imajo načeloma podjetja, predvsem v razmerju do delavcev, ki jih 
zaposlujejo, saj ni sporno, da lahko na podlagi te ureditve nasprotovanje organa javne oblasti 
nekaterim načrtovanim kolektivnim odpustom pripelje do tega, da je delodajalcu preprečena izvedba 
teh odpustov. 
70 V zvezi s tem je treba vseeno opozoriti, da člen 52(1) Listine določa, da je lahko uresničevanje pravic iz 
te listine omejeno, če so te omejitve predpisane z zakono m, če spoštujejo bistveno vsebino navedenih 
pravic in svoboščin, če so ob upoštevanju načela sorazmernosti potrebne in če dejansko ustrezajo 
ciljem splošnega interesa, ki jih priznava Unija, ali so potrebne zaradi zaščite pravic in svoboščin drugih 
(glej zlasti sodbo z dne 31. januarja 2013 , McD onagh, C-12/11, EU:C:2013 :43, točka 61). 
– Nujni razlogi v splošnem interesu 
71 Zakono daja iz postopka v glavni stvari, ki pristojnemu nacionalnemu organu v primerih, v katerih med 
delodajalcem in predstavniki delavcev ni dogovora glede načrtovanih kolektivnih odpustov, daje 
pristojnost, da ne odobri načrtovanega kolektivnega odpusta, določa tri merila, ki jih mora ta organ 
upoštevati pri preučitvi spisa, ki mu je predložen, in sicer razmere na trgu dela, položaj podjetja in 
interes nacionalnega gospodarstva. Iz tega izhaja, kot poudarja predložitveno sodišče v predložitveni 
odločbi, da se cilji splošnega interesa, ki jih v obravnavanem primeru uresničuje ta zakono daja, 
navezujejo tako na varstvo delavcev in boj zoper brezposelnost kot na varstvo interesa nacionalnega 
gospodarstva. 
72 V zvezi z varstvom interesa nacionalnega gospodarstva je ustaljena sodna praksa, da povsem ekono mski 
razlogi, kot sta zlasti spodbujanje nacionalnega gospodarstva ali njegovo dobro delovanje, ne morejo 
upravičiti ovir, ki so prepovedane s Pogodbo (glej v tem smislu zlasti sodbe z dne 5. junija 1997 , 
ECLI:EU:C:2016 :972 12 
lcvecjeSODBA Z DNE 21. 12. 2016 – ZADEVA C-201/15 
AGET IRAKLIS 
SETTG , C-398/95, EU:C:1997 :282, točki 22 in 23; z dne 6. junija 2000 , Verkooijen, C-35/98, 
EU:C:2000 :294, točki 47 in 48, ter z dne 4. junija 2002 , Komisija/Portugalska, C-367/98, 
EU:C:2002 :326, točka 52 in navedena sodna praksa). 
73 Med nujnimi razlogi v splošnem interesu, ki jih priznava Sodišče, pa je varstvo delavcev (glej zlasti 
sodbe z dne 23. novembra 1999 , Arblade in drugi, C-369/96 in C-376/96, EU:C:1999 :575, točka 36; 
z dne 13. decembra 2005 , SEVIC Systems, C-411/03, EU:C:2005 :762, točka 28, ter z dne 11. decembra 
2007 , International Transport Workers’ Federation in Finnish Seamen’s Union, C-438/05, 
EU:C:2007 :772, točka 77). 
74 Enako velja za spodbujanje zaposlovanja, ki je s tem, da je namenjeno predvsem zmanjšanju 
brezposelnosti, legitimni cilj socialne politike (glej v tem smislu sodbe z dne 11. januarja 2007 , ITC, 
C-208/05, EU:C:2007 :16, točki 38 in 39; z dne 18. januarja 2007 , Confédération générale du travail in 
drugi, C-385/05, EU:C:2007 :37, točka 28, ter z dne 13. decembra 2012 , Caves Krier Frères, C-379/11, 
EU:C:2012 :798, točka 51). 
75 Sodišče je tako med drugim že dopustilo, da lahko ugotovitve, ki se nanašajo na ohranitev zaposlovanja, 
v nekaterih okoliščinah in pod nekaterimi pogoji pomenijo dopustne utemeljitve nacionalne 
zakono daje, katere učinek je oviranje svobode ustanavljanja (glej v tem smislu sodbo z dne 25. oktobra 
2007 , Geurts in Vogten, C-464/05, EU:C:2007 :631, točka 26). 
76 V zvezi z nujnimi razlogi v splošnem interesu, na katere je bilo opozorjeno v točkah od 73 do 75 te 
sodbe, je treba dodati, da kot je razvidno iz člena 3(3) PEU, Unija ne le, da vzpostavi notranji trg, 
temve č si prizadeva tudi za trajnostni razvoj Evrope, ki temelji predvsem na visoko konkurenčnem 
socialnem tržnem gospodarstvu, ki je usmerjeno v polno zaposlenost in socialni napredek, pri čemer 
med drugim spodbuja socialno varstvo (glej glede Pogodbe ES sodbo z dne 11. decembra 2007 , 
International Transport Workers’ Federation in Finnish Seamen’s Union, C-438/05, EU:C:2007 :772, 
točka 78). 
77 Ker ima torej Unija ne le ekono mski, temve č tudi socialni cilj, je treba pravice, ki izhajajo iz določb 
Pogodbe v zvezi s prostim pretokom blaga, oseb, storitev in kapitala, tehtati glede na cilje, ki se 
uresničujejo s socialno politiko, med katerimi so, kot je razvidno iz člena 151, prvi odstavek, PDEU, 
spodbujanje zaposlovanja ter izboljšanje življenjskih razmer in delovnih pogojev, tako da se ob 
ohranjanju izboljšav omogoči njihova uskladitev, ustrezna socialna zaščita, dialog med socialnimi 
partnerji, razvoj človeških virov za trajno visoko zaposlenost in boj proti izključenosti (glej v tem smislu 
v zvezi z ustrezajočimi določbami Pogodbe ES sodbo z dne 11. decembra 2007 , International Transport 
Workers’ Federation in Finnish Seamen’s Union, C-438/05, EU:C:2007 :772, točka 79). 
78 V istem smislu je treba spomniti, da v skladu s členom 147(1) PDEU Unija prispeva k visoki stopnji 
zaposlenosti s spodbujanjem sodelovanja med državami članicami in s podpiranjem, po potrebi tudi 
dopolnjevanjem, njihovega delovanja, pri čemer se v celoti spoštujejo pristojnosti držav članic na tem 
področju. Člen 147(2) PDEU pa določa, da se pri oblikovanju in izvajanju politik in dejavnosti Unije 
upošteva cilj doseganja visoke stopnje zaposlenosti. Nazadnje, člen 9 PDEU natančneje določa, da 
Unija pri opredeljevanju in izvajanju svojih politik in dejavnosti med drugim upošteva zahteve, ki so 
povezane s spodbujanjem visoke stopnje zaposlenosti in zagotavljanjem ustrezne socialne zaščite. 
– Sorazmernost 
79 Zdaj je treba preveriti, ali so lahko omejitve svobode ustanavljanja in svobode gospodarske pobude, ki 
jih povzroča nacionalna zakono daja, kot je ta iz postopka v glavni stvari, utemeljene z razlogi 
v splošnem interesu, navedenimi v točkah od 73 do 75 te sodbe, torej z varstvom delavcev in 
zaposlovanja. 
ECLI:EU:C:2016 :972 13 
lcvecjeSODBA Z DNE 21. 12. 2016 – ZADEVA C-201/15 
AGET IRAKLIS 
80 Kot je razvidno iz sodne prakse, navedene v točki 61 te sodbe, je za to, da bi to veljalo, potrebno, da so 
navedene omejitve primerne za uresničitev zastavljenega cilja v splošnem interesu in ne presegajo tega, 
kar je potrebno za dosego tega cilja. 
81 V zvezi s tem je treba tudi opozoriti, da čeprav – kot je večkrat poudarilo Sodišče – imajo države 
članice široko pooblastilo za prosto presojo pri izbiri ukrepov, s katerimi bi lahko uresničile cilje svoje 
socialne politike, kljub temu to polje proste presoje ne upravičuje kršenja pravic, ki jih imajo 
posamezniki na podlagi določb Pogodb, ki predpisujejo njihove temeljne svoboščine (glej v tem smislu 
sodbe z dne 11. januarja 2007 , ITC, C-208/05, EU:C:2007 :16, točki 39 in 40; z dne 18. januarja 2007 , 
Confédération générale du travail in drugi, C-385/05, EU:C:2007 :37, točki 28 in 29, ter z dne 
13. decembra 2012 , Caves Krier Frères, C-379/11, EU:C:2012 :798, točki 51 in 52). 
82 Poleg tega in kot je bilo opozorjeno v točki 70 te sodbe, morajo omejitve pri svobodnem uresničevanju 
temeljnih pravic in svoboščin, zagotovljenih z Listino, in – v obravnavanem primeru – svobode 
gospodarske pobude iz člena 16 te listine prav tako spoštovati bistveno vsebino navedenih pravic in 
svoboščin. 
83 Glede na te različne vidike je treba, prvič, ugotoviti, da zgolj to, da država članica v svoji nacionalni 
zakono daji določi, da je treba o načrtovanih kolektivnih odpustih obvestiti nacionalni organ – ki ima 
pooblastila za nadzor, na podlagi katerih lahko v nekaterih okoliščinah nasprotuje tem načrtovanim 
odpustom iz razlogov, povezanih z varstvom delavcev in zaposlovanja – ni v nasprotju s svobodo 
ustanavljanja, ki jo zagotavlja člen 49 PDEU, niti s svobodo gospodarske pobude iz člena 16 Listine. 
84 Prvič, mehanizem določitve okvira za kolektivne odpuste, kot je opisan v prejšnji točki, namreč 
načeloma ne more vplivati na bistveno vsebino svobode gospodarske pobude iz člena 16 Listine. 
85 Čeprav – kot je bilo poudarjeno v točki 69 te sodbe – vzpostavitev takega okvira pomeni poseg 
v uresničevanje svobode gospodarske pobude in zlasti pogodbene svobode, ki jo imajo podjetja, 
predvsem v razmerju do delavcev, ki jih zaposlujejo, je treba v zvezi s tem spomniti, da v skladu 
z ustaljeno sodno prakso Sodišča svoboda gospodarske pobude očitno ni absolutna pravica, ampak jo 
je treba upoštevati glede na njeno funkcijo v družbi (glej zlasti sodbo z dne 22. januarja 2013 , Sky 
Österreich, C-283/11, EU:C:2013 :28, točka 45 in navedena sodna praksa). 
86 Na podlagi te sodne prakse in glede na besedilo člena 16 Listine, ki se razlikuje od besedila drugih 
temeljnih svoboščin iz naslova II Listine, hkrati pa je blizu besedilu nekaterih določb iz njenega 
naslova IV, je lahko svoboda gospodarske pobude podvržena širokem u spektru posegov organov javne 
oblasti, ki lahko v splošnem interesu določijo omejitve za izvajanje gospodarske dejavnosti (sodba z dne 
22. januarja 2013 , Sky Österreich, C-283/11, EU:C:2013 :28, točka 46). 
87 Sodišče je sicer glede nacionalne zakono daje, v skladu s katero nekatera podjetja nimajo nobene 
možnosti sodelovanja pri organu za kolektivna pogajanja, ki je pooblaščen za sklepanje kolektivnih 
pogodb, in zato niti nimajo možnosti, da bi učinkovito uveljavljala svoje interese v pogodbenem 
procesu ali se glede na svojo gospodarsko dejavnost v prihodnosti pogajala o elementih, s katerimi se 
spreminjajo delovni pogoji njihovih zaposlenih, že razsodilo, da je v takem primeru pogodbena 
svoboda navedenih podjetij tako zelo zmanjšana, da lahko taka omejitev poseže v samo bistvo njihove 
pravice do svobode gospodarske pobude (sodba z dne 18. julija 2013 , Alemo-Herron in drugi, 
C-426/11, EU:C:2013 :521, točki 34 in 35). 
88 Kljub temu v obravnavanem primeru zadošča navesti, da ureditev, kakršna je opisana v točki 83 te 
sodbe, sama po sebi nikakor ne povzroči, da je zaradi njene narave za podjetja izključena vsaka 
možnost za izvedbo kolektivnih odpustov, saj je njen namen zgolj določiti okvir za tako možnost. Zato 
ni mogoče šteti, da taka ureditev vpliva na bistveno vsebino svobode gospodarske pobude. 
ECLI:EU:C:2016 :972 14 
lcvecjeSODBA Z DNE 21. 12. 2016 – ZADEVA C-201/15 
AGET IRAKLIS 
89 Drugič, spomniti je treba, da člen 52(1) Listine določa, da je uresničevanje pravic, ki jih priznava ta 
listina, lahko omejeno, med drugim če je ob upoštevanju načela sorazmernosti to potrebno in četo 
dejansko ustreza priznanim ciljem splošnega interesa ali je to potrebno zaradi zaščite pravic in 
svoboščin drugih. V zvezi z zadnjenavedenimi je treba navesti, da člen 30 Listine določa, da ima vsak 
delavec pravico do varstva pred neupravičeno odpustitvijo v skladu s pravom Unije ter nacionalnimi 
zakono dajami in običaji. 
90 Tako si mora nacionalna okvirna ureditev, kot je opisana v točki 83 te sodbe, na tem občutljivem 
področju prizadevati za uskladitev in pravilno ravnotežje med interesi, povezanimi z varstvom delavcev 
in zaposlitve, zlasti pred neupravičeno odpustitvijo in posledicami kolektivnih odpustov za delavce, ter 
interesi, povezanimi s svobodo ustanavljanja in svobodo gospodarske pobude gospodarskih subjektov, 
ki ju zagotavljata člen 49 PDEU in člen 16 Listine. 
91 Odločitve, ki so sporne v obravnavanem primeru, so gospodarske in poslovne odločitve, ki lahko 
vplivajo na zaposlitev velikega števila delavcev v nekem podjetju (glej v tem smislu sodbo z dne 
10. septembra 2009 , Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK in drugi, C-44/08, EU:C:2009 :533, 
točka 37). 
92 Glede na potencialni obseg navedenih posledic pa se lahko mehanizem določitve okvira kolektivnih 
odpustov, kot je opisan v točkah 83 in 90 te sodbe, ob neobstoju zlasti vsakršnih pravil prava Unije, ki 
bi bila namenjena preprečitvi takih odpustov in bi presegala področji obveščanja in posvetovanja, ki ju 
zajema Direktiva 98/59, izkaže za tak, da prispeva k okrepitvi ravni učinkovitega varstva delavcev in 
njihove zaposlitve, in sicer z vsebinskim urejanjem sprejemanja takih gospodarskih in poslovnih 
odločitev podjetij. Tak mehanizem lahko torej zagotavlja uresničevanje ciljev v splošnem interesu, ki 
se jim tako sledi. 
93 Poleg tega so države članice glede na polje proste presoje, ki ga imajo pri izvajanju svoje socialne 
politike, načeloma upravičene, da obstoj takega mehanizma ocenijo kot potreben za zagotovitev 
okrepljene ravni varstva delavcev in njihove zaposlitve. Zlasti ni očitno, da bi manj zavezujoči ukrepi 
zagotavljali uresničevanje tako zastavljenih ciljev tako učinkovito, kot se to doseže z vzpostavitvijo 
takega okvira. 
94 Taka načelna okvirna ureditev pogojev, pod katerimi je mogoče izvesti kolektivne odpuste, lahko torej 
izpolnjuje zahteve, ki izhajajo iz načela sorazmernosti, in je s tega vidika skladna s členom 49 PDEU in 
členom 16 Listine. 
95 Drugič, preveriti je treba, ali lahko v obravnavanem primeru konkretne značilnosti okvirne ureditve 
kolektivnih odpustov, ki jo določa zakono daja iz postopka v glavni stvari, in predvsem tri merila, ki jih 
mora pristojni organ javne oblasti upoštevati pri odločitvi, ali nasprotuje kolektivnemu odpustu, 
zagotavljajo učinkovito spoštovanje zahtev, navedenih v točkah od 79 do 82 te sodbe. 
96 V zvezi s tem je treba najprej navesti, da merilo „interes nacionalnega gospodarstva“, na katero se 
sklicuje navedena zakono daja, ni dopustno. 
97 Za prepoved izvedbe kolektivnega odpusta, ki bi jo narekovala zlasti skrb, da nek gospodarski sektor in 
s tem gospodarstvo države ne bi utrpela negativnih posledic, je treba namrečšteti, da sledi 
ekono mskem u cilju, ki – kot je bilo že poudarjeno v točki 72 te sodbe in kot je opozoril generalni 
pravobranilec v točki 66 sklepnih predlogov – ne more pomeniti nujnega razloga v splošnem interesu, 
ki bi lahko upravičil omejitev temeljne svoboščine, ki je zagotovljena s Pogodbo (glej po analogiji sodbo 
z dne 5. junija 1997 , SETTG , C-398/95, EU:C:1997 :282, točka 23). 
98 Za ostali merili za presojo, na kateri se sklicuje zakono daja iz postopka v glavni stvari, in sicer „položaj 
podjetja“ in „razmere na trgu dela“, pa se na prvi pogled seveda zdi, da sta lahko povezani z legitimnimi 
cilji v splošnem interesu, ki sta varstvo delavcev in zaposlitve. 
ECLI:EU:C:2016 :972 15 
lcvecjeSODBA Z DNE 21. 12. 2016 – ZADEVA C-201/15 
AGET IRAKLIS 
99 Kljub temu je treba ugotoviti, da sta taki merili oblikovani zelo na splošno in nenatančno. Vendar kot 
je razvidno iz ustaljene sodne prakse, če za pooblastila države članice ali organa javne oblasti za 
posredovanje, kot je pooblastilo za ugovor, ki je v obravnavanem primeru podeljeno ministru, ne 
veljajo nobeni pogoji razen napotila na taka splošno oblikovana merila, ne da bi bile natančno 
opredeljene posebne in objektivne okoliščine, v katerih se ta pooblastila izvajajo, to pripelje do resne 
kršitve zadevne svoboščine, ki lahko v zvezi z odločitvami, katerih bistvenost za obstoj podjetja je že 
bila poudarjena v točki 54 te sodbe, povzroči izključitev navedene svoboščine (glej v tem smislu zlasti 
sodbi z dne 4. junija 2002 , Komisija/Francija, C-483/99, EU:C:2002 :327, točki 50 in 51, ter z dne 
26. marca 2009 , Komisija/Italija, C-326/07, EU:C:2009 :193, točki 51 in 52). 
100 Čeprav nacionalna zakono daja iz postopka v glavni stvari določa, da se mora pooblastilo za neodobritev 
kolektivnega odpusta, ki ga ima v obravnavanem primeru organ javne oblasti, izvajati s preučitvijo spisa 
ter ob upoštevanju položaja podjetja in razmer na trgu dela, pri čemer mora biti izdana obrazložena 
odločba, je treba ugotoviti, da zaradi neobstoja natančnih določb o konkretnih okoliščinah, v katerih 
se lahko zadevno pooblastilo izvaja, zadevni delodajalci ne vedo, v katerih posebnih in objektivnih 
okoliščinah se lahko to pooblastilo uporabi, saj so položaji, ki omogočajo izvajanje navedenega 
pooblastila, lahko številni, nedoločeni in nedoločljivi ter zadevnemu organu puščajo široko diskrecijsko 
pravico, ki jo je težko nadzirati. Taka merila, ki niso objektivna in tako ne temeljijo na objektivnih in 
preverljivih pogojih, presegajo to, kar je potrebno za uresničitev navedenih ciljev, in torej ne 
izpolnjujejo zahtev načela sorazmernosti (glej v tem smislu sodbe z dne 4. junija 2002 , 
Komisija/Francija, C-483/99, EU:C:2002 :327, točki 51 in 53; z dne 26. marca 2009 , Komisija/Italija, 
C-326/07, EU:C:2009 :193, točki 66 in 72, ter z dne 8. novembra 2012 , Komisija/Grčija, C-244/11, 
EU:C:2012 :694, točke od 74 do 77 in 86). 
101 Poleg tega, kot prav tako izhaja iz sodne prakse Sodišča, čeprav je okoliščina, da je lahko izvajanje 
takega pooblastila za ugovor predmet nadzora nacionalnega sodišča, potrebna za zaščito podjetij 
v okviru uporabe pravil o svobodnem ustanavljanju, sama po sebi vseeno ne zadostuje za odpravo 
neskladnosti s pravili o zgoraj navedenih merilih za presojo (glej v tem smislu sodbo z dne 26. marca 
2009 , Komisija/Italija, C-326/07, EU:C:2009 :193, točki 54 in 72), predvsem zato, ker zadevna 
zakono daja poleg tega nacionalnemu sodišču ne zagotavlja dovolj natančnih meril, da bi bil temu 
omogočen nadzor nad izvajanjem diskrecijske pravice upravnega organa (glej v tem smislu sodbo 
z dne 13. maja 2003 , Komisija/Španija, C-463/00, EU:C:2003 :272, točka 79). 
102 Iz tega sledi, da ureditev nadzora in ugovora, kot je vzpostavljena z zakono dajo iz postopka v glavni 
stvari, zaradi svojih konkretnih značilnosti krši zahteve, navedene v točki 61 te sodbe, in torej krši 
člen 49 PDEU. 
103 Iz enakih razlogov taka zakono daja krši tudi načelo sorazmernosti, določeno v členu 52(1) Listine, in 
s tem njen člen 16. 
104 Glede na vse zgoraj navedeno je treba na drugi del prvega vprašanja odgovoriti, da je treba člen 49 
PDEU razlagati tako, da v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, nasprotuje nacionalni 
zakono daji, v skladu s katero lahko delodajalec, če ni dosežen sporazum s predstavniki delavcev 
o načrtovanem kolektivnem odpustu, ta odpust izvede le, če pristojni nacionalni organ javne oblasti, ki 
mora biti o tem načrtu obveščen, v roku, določenem z navedeno zakono dajo, in po preučitvi spisa ter 
oceni razmer na trgu dela, položaja podjetja in interesa nacionalnega gospodarstva ne sprejme 
obrazložene odločbe, da v celoti ali delno ne odobri načrtovanih odpustov. 
ECLI:EU:C:2016 :972 16 
lcvecjeSODBA Z DNE 21. 12. 2016 – ZADEVA C-201/15 
AGET IRAKLIS 
Drugo vprašanje 
105 Predložitveno sodišče želi z drugim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je lahko – pod predpostavko, da se 
na prvo vprašanje odgovori, da je treba Direktivo 98/59 in/ali člen 49 PDEU razlagati tako, da 
nasprotujeta nacionalni zakono daji, kot je ta iz postopka v glavni stvari – taka nacionalna zakono daja 
kljub temu skladna s temi določbami iz resnih socialnih razlogov, in sicer pri ozadju, za katero sta 
značilni huda gospodarska kriza in zelo visoka stopnja brezposelnosti. 
106 Kar zadeva, prvič, Direktivo 98/59, je treba pojasniti, da če bi nacionalno sodišče pri preučitvi, ki je 
opisana v točkah 43 in 44 te sodbe, ugotovilo, da zakono daja iz postopka v glavni stvari določbam te 
direktive jemlje polni učinek in s tem to direktivo krši, niti okoliščina, da sta za nacionalno ozadje 
značilni huda gospodarska kriza in zelo visoka stopnja brezposelnosti, državi članici zagotovo ne 
dopušča, da bi določbam navedene direktive odvzela polni učinek, saj ta namreč ne vsebuje nobene 
zaščitne klavzule, ki bi dopuščala, da se od uskladitvenih določb, ki jih vsebuje, izjemoma odstopi 
v primeru takega nacionalnega ozadja. 
107 Kar zadeva, drugič, člen 49 PDEU, je treba spomniti, da razen možnosti, da so lahko nekatere ovire za 
svobodo ustanavljanja, ki izhajajo iz nacionalnih ukrepov, v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča in 
pod pogoji, navedenimi v točki 61 te sodbe, upravičene glede na nekatere nujne razloge v splošnem 
interesu, Pogodbi, nasprotno, ne določata, da je zunaj navedenih primerov od te določbe primarnega 
prava mogoče odstopiti ali da jo je mogoče, kot to očitno predlaga predložitveno sodišče s svojim 
drugim vprašanjem, preprosto izključiti, in sicer zaradi obstoja nacionalnega ozadja, kot je navedeno 
vtočki 105 te sodbe. 
108 Glede na navedeno je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da morebiten obstoj ozadja, za katero sta 
značilni huda gospodarska kriza in zelo visoka stopnja brezposelnosti, v državi članici ne more vplivati 
na odgovore, podane na prvo vprašanje. 
Stroški 
109 Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, 
se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo: 
1. Direktivo Sveta 9 8 / 5 9 / E S z dne 2 0. julija 1 9 9 8 o približevanju zakonodaje držav članic v z vezi 
s kolektivnimi odpusti je treba razlagati tako, da načeloma ne nasprotuje nacionalni 
zakonodaji, kot je ta iz postopka v glavni stvari, v skladu s katero lahko delodajalec, čeni 
dosežen sporazum s predstavniki delav cev o načrtovanem kolektivnem odpustu, ta odpust 
iz vede le, če pristojni nacionalni organ javne oblasti, ki mora biti o tem načrtu obveščen, 
v roku, določenem z navedeno zakonodajo, in po preučitvi spisa ter oceni razmer na trgu 
dela, položaja podjetja in interesa nacionalnega gospodarstva ne sprejme obrazložene 
odločbe, da v celoti ali delno ne odobri načrtovanih odpustov. Drugače pa je, če se izkaže, 
kar mora po potrebi preveriti predložitveno sodišče, da je glede na tri merila za presojo, na 
katera napotuje ta zakonodaja, in glede na način, kako navedeni organ javne oblasti 
konkretno uporabi ta merila pod nadzorom pristojnih sodišč, posledica navedene zakonodaje 
ta, da je določbam te direktive odv zet polni učinek. 
Člen 4 9 PDEU je treba razlagati tako, da v položaju, kot je ta v postopku v glavni stvari, 
nasprotuje nacionalni zakonodaji, kot je navedena v pr vem stavku pr vega odstavka te točke. 
ECLI:EU:C:2016 :972 17 
lcvecjeSODBA Z DNE 21. 12. 2016 – ZADEVA C-201/15 
AGET IRAKLIS 
2. Morebiten obstoj ozadja, za katero sta značilni huda gospodarska kriza in zelo visoka stopnja 
brezposelnosti, v državi članici ne more vplivati na odgovore, navedene v točki 1 tega iz reka. 
Podpisi 
ECLI:EU:C:2016 :972 18