ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
25

Z odločbo z dne 24. januarja 2012, ki je na Sodišče prispela 25. januarja 2012, je Administrativen sad Sofija-grad umaknilo prvo in tretje vprašanje in ohranilo le ta štiri vprašanja za predhodno odločanje: „1. Ali je treba člen 3(2) Uredbe […] razlagati tako, da dovoljuje, da država članica prevzame odgovornost za obravnavanje prošnje za azil, kadar niso podane osebne okoliščine v zvezi z prosilcem za azil, ki utemeljujejo uporabo humanitarne določbe iz člena 15 […] [U]redbe, in kadar država članica, ki je v skladu s členom 3(1) […] [U]redbe odgovorna, ni odgovorila v skladu s členom 20(1) Uredbe […] na zahtevo za ponovni sprejem, pri čemer [U]redba nima določb glede spoštovanja načela solidarnosti iz člena 80 PDEU? 2. Kakšno vsebino ima pravica do azila iz člena 18 v zvezi s členom 53 Listine […] ter v zvezi z opredelitvijo iz člena 2(c) in uvodno izjavo 12 Uredbe […]? 3. Ali je treba člen 3(2) Uredbe […] v zvezi z obveznostjo iz člena 78(1) PDEU, in sicer spoštovanja mednarodnopravnih instrumentov z azilnega področja, razlagati tako, da so države članice, v postopku določitve odgovorne države članice v skladu z Uredbo […], dolžne zaprositi UNHCR za mnenje, kadar so v aktih UNHCR navedena dejstva in sklepne ugotovitve, iz katerih je razvidno, da država članica, ki je odgovorna v skladu s členom 3(1) Uredbe […], krši predpise Evropske unije na azilnem področju? [4.] Če je odgovor na [tretje] vprašanje pritrdilen, […] [a]li je, kadar se […] UNHCR ne zaprosi za mnenje, bistveno kršen postopek določitve odgovorne države članice v skladu s členom 3 Uredbe […] in ali so s tem kršeni pravica do dobrega upravljanja in pravica do učinkovitega pravnega sredstva iz členov 41 in 47 Listine […], zato ker člen 21 Direktive 2005/85 določa pravico tega urada, da v zvezi z obravnavo posamičnih prošenj za azil poda mnenje?“
4

Člen 1(d), (e), (k) in (l) te direktive določa: „V tej direktivi: […] (d) prednostni naravni habitatni tipi pomenijo naravne habitatne tipe, ki so na ozemlju iz člena 2 in so v nevarnosti, da izginejo, za njihovo ohranitev pa je Skupnost še posebej odgovorna glede na delež njihovega naravnega območja razširjenosti na ozemlju iz člena 2; ti prednostni naravni habitatni tipi so v Prilogi I označeni z zvezdico *; (e) stanje ohranjenosti naravnega habitata pomeni skupek vplivov, ki delujejo na naravni habitat in njegove značilne vrste in ki lahko vplivajo na njegovo dolgoročno naravno razširjenost, strukturo in funkcije ter dolgoročno preživetje njegovih značilnih vrst na ozemlju iz člena 2. Šteje se, da je stanje ohranjenosti naravnega habitata ‚ugodno‘: — če so njegovo naravno območje razširjenosti in površine, ki jih na tem območju pokriva, stabilne ali se povečujejo, in — če obstajajo in bodo v predvidljivi prihodnosti verjetno še obstajale posebna struktura in funkcije, potrebne za njegovo dolgoročno ohranitev, in — če je stanje ohranjenosti njegovih značilnih vrst ugodno, kot je opredeljeno v (i); […] (k) območje, pomembno za Skupnost [(v nadaljevanju: OPS)], pomeni območje, ki v biogeografski regiji ali regijah pomembno prispeva k ohranitvi ali obnovitvi ugodnega stanja ohranjenosti naravnega habitatnega tipa iz Priloge I ali vrste iz Priloge II in lahko tudi pomembno prispeva k usklajenosti Nature 2000 iz člena 3 in/ali pomembno prispeva k ohranjanju biološke raznovrstnosti v tej biogeografski regiji ali regijah. […] (l) posebno ohranitveno območje pomeni območje, pomembno za Skupnost, ki ga države članice določijo z zakonskim, upravnim in/ali pogodbenim aktom in kjer se uporabljajo potrebni ohranitveni ukrepi za vzdrževanje ali obnovitev ugodnega stanja ohranjenosti naravnih habitatov in/ali populacij vrst za katere je bilo območje določeno“.
39

Ob upoštevanju vseh zgornjih ugotovitev je treba na postavljeni vprašanji odgovoriti, da je treba člene 213, 214 in 273 Direktive 2006/112 razlagati tako, da nasprotujejo temu, da davčna uprava države članice zavrne dodelitev identifikacijske številke za DDV družbi zgolj zato, ker meni, da nima materialnih, tehničnih in finančnih sredstev za opravljanje prijavljene ekonomske dejavnosti, in ker je imetnik deležev te družbe prej že večkrat dobil tako številko za druge družbe, ki nikoli niso dejansko opravljale ekonomske dejavnosti in katerih deleži so bili kmalu po pridobitvi te številke preneseni na drugo osebo, ne da bi zadevna davčna uprava na podlagi objektivnih elementov dokazala, da obstajajo resni pokazatelji, na podlagi katerih je mogoče posumiti, da bo identifikacijska številka za DDV zlorabljena. Predložitveno sodišče mora presoditi, ali je davčna uprava navedla resne pokazatelje tega, da v zadevi iz postopka v glavni stvari obstaja tveganje utaje.
58

Glede tega je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso razlaga posameznega pravila prava Unije, ki jo Sodišče poda pri izvajanju pristojnosti na podlagi člena 267 PDEU, pojasnjuje in natančneje določa pomen in obseg tega pravila, kot se mora ali bi se moralo razumeti in uporabljati od začetka veljavnosti. Iz tega izhaja, da sodišče pravilo, za katero je podana taka razlaga, lahko uporabi – in ga tudi mora uporabiti – za pravna razmerja, nastala in oblikovana, preden je Sodišče odločilo o predlogu za razlago, če so tudi sicer izpolnjeni pogoji za predložitev spora o uporabi navedenega pravila pristojnemu sodišču (glej zlasti sodbe z dne 2. februarja 1988 v zadevi Blaizot in drugi, 24/86, Recueil, str. 379, točka 27; z dne 10. januarja 2006 v zadevi Skov in Bilka, C-402/03, ZOdl., str. I-199, točka 50; z dne 18. januarja 2007 v zadevi Brzeziński, C-313/05, ZOdl., str. I-513, točka 55, in z dne 7. julija 2011 v zadevi Nisipeanu, C-263/10, točka 32).
8

Člen 91, prvi del, odstavek 1, točki 5 in 6, zakona 37/1992 z dne 28. decembra 1992 (BOE št. 312 z dne 29. decembra 1992, str. 44247) v različici, ki se uporablja v obravnavanem primeru (v nadaljevanju: zakon o DDV), določa uporabo nižje stopnje DDV v višini 8 % za dobavo, pridobitve znotraj Skupnosti in uvoz tega blaga: „5. Zdravila za uporabo v veterini in zdravilne snovi, ki se lahko običajno in ustrezno uporabljajo pri proizvodnji zdravil. 6. Naprave in oprema, ki vključujejo očala s korekturnimi lečami in kontaktne leče, ki se zaradi njihovih objektivnih značilnosti lahko v bistvu in predvsem uporabljajo za lajšanje telesnih okvar pri ljudeh in živalih, ki zajemajo omejeno gibanje in komunikacijske sposobnosti. Medicinski pripomočki, material, oprema in naprave, ki se zaradi njihovih objektivnih značilnosti lahko uporabljajo le za preprečevanje, diagnosticiranje, zdravljenje, lajšanje ali premagovanje bolezni ali obolenj ljudi ali živali. V to kategorijo ne spadajo kozmetični izdelki in izdelki za osebno higieno, razen sanitarne brisače, tamponi in tanki higienski vložki.“
49

Poleg tega je Sodišče v točkah od 61 do 65 zgoraj navedene sodbe Mahagében in Dávid presodilo, da davčna uprava ne more na splošno od davčnega zavezanca, ki želi uveljavljati pravico do odbitka DDV, zahtevati, prvič, da preveri, ali je imel izdajatelj računa za blago in storitve, glede katerih se uveljavlja ta pravica, status davčnega zavezanca, ali je razpolagal z blagom na voljo in ali ga je lahko dobavil ter ali je izpolnil obveznosti glede izkaza in plačila DDV, da bi se prepričal, da subjekti v eni od prejšnjih faz transakcije niso bili vpleteni v nepravilnosti in goljufije, in drugič, da ima dokumente v zvezi s tem.
32

Na prvem mestu Parlament v zvezi s tem navaja, da ga glede trajanja plenarnih zasedanj prejšnja praksa ne zavezuje. Glede na bistvene spremembe, do katerih je od leta 1992 prišlo na področju pristojnosti, sestave in delovanja te institucije, naj namreč ne bi bilo mogoče zahtevati, da ta pri sprejemu sklepa iz Edinburga ohrani prejšnjo prakso. Parlament v tem okviru opozarja, da se je število dodatnih plenarnih zasedanj v Bruslju stalno in bistveno zmanjševalo. Čeprav je bilo od leta 1999 do leta 2004 število dodatnih letnih plenarnih zasedanj med šest in osem, je bilo od leta 2004 do leta 2009 to število zmanjšano na šest, leta 2010 in 2011 na pet ter leta 2012 in 2013 na štiri. To zmanjšanje števila navedenih zasedanj naj bi enako kot izpodbijana sklepa odražalo spremembe v delovanju Parlamenta. Število sestankov odborov te institucije naj bi se namreč postopno večalo, ker se zdaj na odborih opravi več dejavnosti Parlamenta kot na plenarnih sejah.
70

V zvezi s tem je treba pojasniti, da na eni strani člen 12(1)(a), drugi stavek, določa, da so zadevne osebe, kadar so izpolnjeni pogoji za uporabo, ki so v njej določeni, „samodejno upravičene do ugodnosti iz te direktive“, in da na drugi strani člen 1(D), drugi odstavek, Ženevske konvencije določa, da so te osebe v istem primeru „ipso facto upravičene do ugodnosti te konvencije“ in v francoski verodostojni jezikovni različici „ces personnes bénéficieront de plein droit du régime de cette convention“.
Člen 22(2) Konvencije o poenotenju nekaterih pravil za mednarodni letalski prevoz, ki je bila sprejeta 28. maja 1999 v Montrealu in jo je Evropska skupnost podpisala 9. decembra 1999, v njenem imenu pa je bila odobrena s Sklepom Sveta 2001/539/ES z dne 5. aprila 2001, v povezavi s členom 3(3) navedene konvencije je treba razlagati tako, da pravica do odškodnine in omejitev odgovornosti prevoznika v primeru izgube prtljage velja tudi za potnika, ki to odškodnino uveljavlja zaradi izgube prtljage, ki jo je oddal drugi potnik, če so bili v tej izgubljeni prtljagi res predmeti prvega potnika.
28

Iz te ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da ni mogoče sprejeti razlage družbe SEPA in avstrijske vlade, da kazni iz člena 11(1), prvi pododstavek, točka (a), Uredbe št. 3665/87 ni mogoče uporabiti zgolj zato, ker je bil izvoznik v dobri veri in je v izvoznih deklaracijah natančno opisal naravo in izvor zadevnega blaga. Drugače kot točka (b), prvega pododstavka, prvega stavka člena 11 Uredbe št. 3665/87 se točka (a), prvega pododstavka, tega odstavka 1 uporabi med drugim, če je izvoznik na podlagi narave in izvora blaga, ocenil in zagotovil, da je bilo to blago primerne tržne kakovosti, in je bilo pozneje ugotovljeno, da je bil ta podatek napačen (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo SGS Belgium in drugi, točke od 57 do 59).
50

Glede mnenja, ki ga je zagovarjalo več vlad, ki so Sodišču predložile stališča v tej zadevi, in sicer da je zahteva „odgovorne države članice“ vsekakor pogoj sine qua non za uporabo člena 15(2) Uredbe št. 343/2003, je treba navesti, da ta določba v nasprotju z odstavkom 1, drugi stavek, istega člena ne vsebuje „zahteve“ druge države članice.
57

Poleg tega je z uporabo pravil razlage, ki so predstavljena v točki 22 te sodbe (glej zlasti sodbo z dne 28. januarja 2010 v zadevi Eulitz, C-473/08, ZOdl., str. I-907, točka 42 in navedena sodna praksa), Sodišče glede pojma „organizacije, ki jih država članica priznava kot dobrodelne“ iz člena 13(A)(1)(g) Šeste direktive že razsodilo, da je načeloma dovolj širok, da vključuje tudi fizične osebe in pravne osebe zasebnega prava, ki opravljajo pridobitno dejavnost (glej sodbo z dne 7. septembra 1999 v zadevi Gregg, C-216/97, Recueil, str. I-4947, točka 17; zgoraj navedeni sodbi Hoffmann, točka 24, in Kingscrest Associates in Montecello, točki 35 in 47, ter sodbo z dne 17. junija 2010 v zadevi Komisija proti Franciji, C-492/08, ZOdl., str. I-5471, točki 36 in 37).
41

Tudi to, da je družba Sportradar s pogodbo dodelila pravico do dostopa do svojega strežnika družbam, ki ponujajo storitve stav, katerih ciljna skupina je navedena javnost, je lahko indic, da je imela namen nasloviti to javnost, kar mora preveriti predložitveno sodišče, če se je družba Sportradar zavedala ali bi se morala zavedati te posebne ciljne skupine (glej po analogiji zgoraj navedeni sodbi Pammer in Hotel Alpenhof, točka 89, in Donner, točki 27 in 28). V zvezi s tem je lahko upoštevna morebitna okoliščina, da cena, ki jo je določila družba Sportradar za dodelitev te pravice do dostopa, kaže na pomembnost dejavnosti navedenih družb na trgu Združenega kraljestva in predvidevanj, da bodo spletni uporabniki te države članice pozneje dostopali do podatkov na spletnem mestu betradar.com.
26

V utemeljitev tožbe v bistvu trdi, da proizvaja slušne aparate in da ima na Švedskem center, ki opravlja raziskave s področja avdiologije. Ta center je oddelek družbe Widex. Prostori v Stockholmu niso namenjeni opravljanju prodajnih, trženjskih ali kakršnih koli drugih storitev, tam se zgolj opravljajo raziskave. Prihodki centra so finančni prispevki, ki jih prejme z glavnega sedeža družbe Widex na Danskem. Družba Widex zagotavlja sredstva, ki so namenjena plačam štirih zaposlenih v raziskovalnem oddelku in socialnim prispevkom, ki jih plača neposredno glavni sedež na Danskem. Poleg tega družba Widex trdi, da je najemnica prostorov v Stockholmu in da ima tudi švedsko hčerinsko družbo s sedežem v Malmöju, ki prodaja in distribuira njene proizvode na Švedskem. Raziskovalni center pa ne spada pod to hčerinsko družbo.
60

Taka številka dokazuje davčni status zavezanca za namene odmere DDV in olajšuje davčni nadzor nad transakcijami znotraj Skupnosti. Vendar gre za formalno zahtevo, ki ne more izpodbiti pravice do oprostitve DDV, če so izpolnjeni materialni pogoji dobave znotraj Skupnosti (glej po analogiji v zvezi s pravico do odbitka sodbi z dne 21. oktobra 2010 v zadevi Nidera Handelscompagnie, C-385/09, ZOdl., str. I-10385, točka 50, in z dne 22. decembra 2010 v zadevi Dankowski, C-438/09, ZOdl., str. I-14009, točki 33 in 47).
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 4. oktobra 2012 – Komisija proti Španiji

(Zadeva C-403/11)

„Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 2000/60/ES – Načrti upravljanja povodij – Objava in sporočilo Komisiji – Obveščanje in posvetovanje z javnostjo – Neobstoj“

1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Dokaz neizpolnitve obveznosti – Dokazno breme Komisije – Predstavitev dejstev, iz katerih je razvidna kršitev – Izpodbijanje s strani zadevne države članice (člen 258 PDEU) (Glej točko 20.)

2. Okolje – Vodna politika Skupnosti – Direktiva 2000/60 – Obveznost države članice, da objavi načrte upravljanja povodij – Obveznost posvetovanja z javnostjo in posredovanja kopij teh načrtov Komisiji in zadevnim državam članicam – Neizvršitev – Neizpolnitev (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60, člena 13, od (1) do (3) in (6), 14(1)(c) in 15(1)) (Glej točke od 21 do 23.)

3. Države članice – Obveznosti – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev na podlagi nacionalnega pravnega reda – Nedopustnost (člen 258 PDEU) (Glej točko 25.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 13(1), (2), (3) in (6), 14(1)(c) in 15(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 5, str. 275) – Načrti upravljanja povodij – Obveščanje in posvetovanje z javnostjo – Sporočitev teh načrtov upravljanja

Izrek

1. Kraljevina Španija s tem, da

– do 22. decembra 2009 ni sprejela načrtov upravljanja povodij, razen za območje povodja v Kataloniji, in Evropski komisiji in drugim zadevnim državam članicam do 22. marca 2010 ni sporočila kopij teh načrtov v skladu s členoma 13, od (1) do (3) in (6), ter 15(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2008/32/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2008, in

– da do najpozneje 22. decembra 2008 v skladu s členom 14(1)(c) te direktive ni sprožila postopka obveščanja in posvetovanja z javnostjo glede osnutkov načrtov upravljanja povodij, razen v primeru povodij Katalonije, Balearskih otokov, Tenerifov, reke Guadiana, reke Guadalquivir, andaluzijskega sredozemskega povodja, Tinto-Odiel-Piedrasa, Guadalete-Barbateja, Galicije-obale, Miño-Sila, reke Duero, zahodne Kantabrije in vzhodne Kantabrije,

ni izpolnila obveznosti, ki jih ima v skladu z navedenimi določbami.
Pritožba zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 13. aprila 2011 v zadevi United States Polo Association proti UUNT (T-228/09), s katero je Splošno sodišče zavrnilo tožbo za razveljavitev, ki jo je vložil prijavitelj besedne znamke „U.S. POLO ASSN.“ za proizvode iz razredov 9, 20, 21, 24 in 27 zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (UUNT) z dne 20. marca 2009 (zadeva R 886/2008-4), s katero je bila zavrnjena pritožba zoper odločbo oddelka za ugovore, ki je delno zavrnil registracijo navedene znamke v postopku z ugovorom, ki ga je sprožil imetnik besedne znamke Skupnosti in besedne nacionalne znamke „POLO-POLO“ za proizvode iz razredov 24, 35 in 39 – Razlaga in uporaba člena 8(4) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 8(4) Uredbe (ES) št. 207/2009)
43

Tretjič, Sodišče je v točkah 86 in 87 zgoraj navedene sodbe Pammer in Hotel Alpenhof v odgovoru na trditve družbe Hotel Alpenhof, da se člen 15(1)(c) ne sme uporabiti, ker je bila pogodba s potrošnikom sklenjena na kraju samem, in ne na daljavo, ugotovilo, da so bile te trditve v obravnavanem primeru brezpredmetne, ker sta bili rezervacija in potrditev rezervacije hotelske sobe dejansko opravljeni na daljavo.
16

Oberlandesgericht Düsseldorf je zaradi dvomov o tem, da se določbe o prostem pretoku blaga in omejevalnih sporazumih med podjetji uporabljajo za dejavnost DVGW, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je treba člen 28 ES […] po potrebi v povezavi s členom 86(2) ES […] razlagati tako, da morajo organizacije zasebnega prava, ki so bile ustanovljene za določanje tehničnih standardov na nekem področju in certificiranje proizvodov na podlagi teh tehničnih standardov, pri določanju tehničnih standardov in v postopku certificiranja spoštovati navedeni določbi, kadar nacionalni zakonodajalec proizvode, za katere je bil izdan certifikat, izrecno šteje za skladne z zakonodajo in je zato prodaja proizvodov, za katere ta certifikat ni bil izdan, v praksi vsaj izjemno otežena? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je treba člen 81 ES […] razlagati tako, da je treba dejavnost organizacije zasebnega prava, ki je podrobneje opisana v prvem vprašanju, na področju določanja tehničnih standardov in certificiranja proizvodov na podlagi teh tehničnih standardov obravnavati kot „gospodarsko“, če organizacijo obvladujejo podjetja? Če je odgovor na prejšnje delno vprašanje pritrdilen, ali je treba člen 81 ES razlagati tako, da lahko določanje tehničnih standardov in certificiranje na podlagi teh standardov s strani združenja podjetij prizadene trgovino med državami članicami, če se proizvod, ki je zakonito izdelan in se prodaja v drugi državi članici, v državi članici uvoznici ne more prodajati ali je to izjemno oteženo, ker ne izpolnjuje zahtev tehničnih standardov in je prodaja brez takšnega certifikata glede na veliko uveljavljenost tehničnega standarda na trgu in določbo nacionalnega zakonodajalca, v skladu s katero certifikat združenja podjetij potrjuje skladnost z zakonskimi zahtevami, komaj mogoča, in če tehničnega standarda, če bi ga izdal neposredno nacionalni zakonodajalec, zaradi kršitve načel o prostem pretoku blaga ne bi bilo mogoče uporabiti?“
Člen 23 Uredbe št. 1008/2008 z naslovom „Obveščanje in enaka obravnava“ v odstavku 1 določa:

„Letalske prevoznine in tarife, ki so na voljo javnosti, zajemajo pogoje, ki veljajo, kadar so ponujene ali objavljene v kakršni koli obliki, vključno na spletu, za zračni prevoz z letališč na ozemlju držav članic, za katere velja Pogodba. Končna cena letalske prevoznine in tarife je vedno navedena in označuje ceno, ki se plača, z vsemi davki, prispevki, dodatnimi dajatvami in pristojbinami, ki so neizogibni in predvidljivi v času objave. Poleg navedbe končne cene, je navedeno vsaj še naslednje:

(a) letalska prevoznina ali tarifa;

(b) davki;

(c) letališke pristojbine, in

(d) ostali prispevki, dodatne dajatve ali pristojbine, zlasti tiste, povezane z varnostjo ali gorivom,

če so bile postavke iz točk (b), (c) in (d) dodane letalskim prevozninam ali tarifam. Možnost doplačila se sporoči na jasen, pregleden in nedvoumen način ob začetku kupovanja vozovnic, kupec pa sam izbere možnost doplačila.“
Trgovec, ki oglaševanje usmeri k članom javnosti, ki prebivajo v določeni državi članici, in vzpostavi ali jim omogoči poseben sistem dobave in način plačila ali dovoljuje tretjim, da to naredijo, tako da tem posameznikom omogoči, da pridobijo primerke del, ki so avtorskopravno varovana v tej državi članici, v državi članici, v kateri pride do dobave, izvede „javno distribuiranje“ v smislu člena 4(1) Direktive 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi.
4

Družba Smart Technologies je pri UUNT 17. oktobra 2008 na podlagi Uredbe št. 40/94 vložila zahtevo za registracijo besednega znaka „WIR MACHEN DAS BESONDERE EINFACH“ („mi poenostavimo, kar je posebnega“) kot znamke Skupnosti. Proizvodi, za katere je bila zahtevana registracija, spadajo v razred 9 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in ustrezajo naslednjemu opisu: „Informacijski sistemi, ki omogočajo vnos podatkov, in sicer grafikonov, besedila, risb in kretenj, z namenom interakcije s prikazom, ki ga ustvari računalnik, s pomočjo svinčnika, palčke, prsta ali roke; naprave za vnos podatkov, namenjenih čelni projekciji, projekciji iz ozadja in neposrednemu prikazu; naprave za zaznavanje absolutnega in relativnega položaja s pomočjo mehanskih in optičnih senzorjev, ki omogočajo interakcijo z digitalizatorjem, površino na dotik, zaslonom na dotik, napravo za prikazovanje slik ali znotraj interesnega območja, povezanega s prikazom; evolutivne naprave za zaznavanje z vnosom podatkov preko pasivnih in/ali aktivnih orodij; slikovni sistemi, ki omogočajo zaznavanje besedila in grafičnih slik; programska oprema, ki omogoča oblikovanje besedila in grafičnih slik ter deljenje in/ali nalaganje besedil in grafičnih slik na računalniškem omrežju; programska oprema, ki omogoča deljenje podatkov in slik lokalno ali na geografsko ločenih lokacijah; programska oprema, ki omogoča ogledovanje, spreminjanje in deljenje podatkov in slik lokalno ali na geografsko ločenih lokacijah.“
61

Splošno sodišče je na podlagi te sodne prakse v točki 69 izpodbijane sodbe ugotovilo, da mora znamka, katere registracija se zahteva, pridobiti razlikovalni učinek z uporabo v celotni Uniji. V zvezi s to ugotovitvijo pravo nikakor ni bilo napačno uporabljeno, saj kot izhaja iz točke 51 v povezavi s točko 68 izpodbijane sodbe, pritožnica ni dokazala, da ima navedena znamka svojstven razlikovalni učinek in da to velja za celotno ozemlje Unije. Zato ni mogoče sprejeti trditve pritožnice in statističnih podatkov, ki jih je predložila v oporo tej trditvi, po kateri ima znamka, katere registracija se zahteva, svojstven razlikovalni učinek v petnajstih državah članicah in da zato v teh državah ni mogoče zahtevati, da ta znamka pridobi razlikovalni učinek z uporabo.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe – College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Razlaga Direktive Sveta z dne 19. novembra 1991 o določitvi minimalnih pogojev za zaščito telet (91/629/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 12, str. 144) in členov 4 in 6 Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) št. 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 40, str. 269) – Nacionalna zakonodaja za prenos te direktive, ki določa, da predpisane zahteve ravnanja iz te direktive ne veljajo le za teleta za rejo, ampak tudi za teleta, ki se redijo v okviru mlečne živinoreje.