Poleg tega je treba v zvezi s cilji člena 218 PDEU navesti, da ta člen – da bi zadostil pogojem jasnosti, koherence in racionalizacije – od začetka veljavnosti Lizbonske pogodbe določa enoten in splošen postopek, ki se nanaša na pogajanja in sklenitev mednarodnih sporazumov, za katere je Unija pristojna na svojih področjih delovanja, vključno s SZVP, razen če Pogodbi določata posebne postopke. Ta postopek pa mora prav zaradi svoje splošnosti upoštevati posebnosti, ki so s Pogodbama določene za vsako področje delovanja Unije, zlasti kar zadeva pristojnosti institucij. V zvezi s tem člen 218(6) PDEU za to, da bi se upoštevale te posebnosti, vključuje tri vrste postopkov za sklepanje mednarodnega sporazuma, pri čemer je vloga Parlamenta v vsakem postopku drugačna. Namen tega razlikovanja je, da se na zunanji ravni odraža delitev pristojnosti med institucijami na notranji ravni.

V okviru postopka sklepanja mednarodnega sporazuma na podlagi člena 218 PDEU, kot je Sporazum EU-Mauritius o pogojih za premestitev osumljenih piratov in z njimi povezanih zaseženih sredstev, je treba šteti, da materialnopravna podlaga sklepa o sklenitvi tega sporazuma določa vrsto postopka, ki se uporabi na podlagi odstavka 6 te določbe. Konkretno, kadar sklep o sklenitvi zadevnega sporazuma veljavno temelji izključno na materialnopravni podlagi, ki spada pod skupno zunanjo in varnostno politiko (SZVP), se uporabi vrsta postopka, določena v členu 218(6), drugi pododstavek, prvi del stavka, PDEU. Taka razlaga je še toliko bolj upravičena glede zahtev, povezanih s pravno varnostjo. Z vezanjem procesnopravne podlage na materialnopravno podlago akta namreč ta razlaga omogoča določiti postopek, ki se uporabi na podlagi objektivnih meril, ki so lahko predmet sodnega nadzora.

Iz člena 24(1), drugi pododstavek, zadnji stavek, PEU in člena 275, prvi odstavek, PDEU izhaja, da Sodišče načeloma ni pristojno v zvezi z določbami, ki zadevajo skupno zunanjo in varnostno politiko (SZVP), in akti, sprejetimi na njihovi podlagi. Vendar ti določbi pomenita odstopanje od pravila splošne pristojnosti, ki je s členom 19 PEU podeljena Sodišču za zagotovitev upoštevanja prava pri razlagi in uporabi Pogodb, in ju je zato treba razlagati ozko. Zato čeprav je bil Sklep 2011/640 o podpisu in sklenitvi Sporazuma med Evropsko unijo in Republiko Mauritius o pogojih za premestitev osumljenih piratov in z njimi povezanih zaseženih sredstev s pomorske sile pod vodstvom Evropske unije v Republiko Mauritius ter pogojih za ravnanje z osumljenimi pirati po premestitvi sprejet na eni sami materialnopravni podlagi, ki spada pod SZVP, in sicer člena 37 PEU, je iz preambule tega sklepa razvidno, da je njegova procesnopravna podlaga člen 218(5) in (6) PDEU, ki ureja postopek podpisa in sklenitve mednarodnih sporazumov.

Postopek iz člena 218 PDEU pa je splošen in se zato načeloma uporablja za vse mednarodne sporazume, o katerih se Unija pogaja in jih sklene na vseh svojih področjih delovanja, vključno s SZVP, za katero – drugače od drugih področij – ne velja noben poseben postopek. V teh okoliščinah ni mogoče pritrditi temu, da se obseg omejitve pristojnosti Sodišča, ki predstavlja odstopanje, določeno v členu 24(1), drugi pododstavek, zadnji stavek, PEU in členu 275 PDEU, razteza na izključitev pristojnosti Sodišča za razlago in uporabo določbe, kot je člen 218 PDEU, ki ne spada pod SZVP, čeprav določa postopek na podlagi katerega je sprejet akt, ki spada pod SZVP.

(Glej točke od 69 do 73.)