Bilo bi namreč nelogično, da bi bile institucije dolžne uporabiti člen 2(7)(c) osnovne uredbe 1225/2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti, na način, ki bi se izkazal kot nepravilen z vidika dokazov, predloženih v okviru vmesnega pregleda, zgolj zato, ker je prišlo do take uporabe med prvotno preiskavo. Tako sklepanje bi bilo še bolj nelogično zato, ker je na podlagi člena 11(6) osnovne uredbe sprememba ukrepov mogoča le z vmesnim pregledom, medtem ko pregled zaradi izteka ukrepa lahko vodi le do njegovega preklica ali ohranitve.

Institucije lahko v okviru retrospektivne in prospektivne analize, ki jo morajo opraviti za delni vmesni pregled protidampinških ukrepov, spremenijo svojo presojo okoliščin, ki so upravičile priznanje tržnogospodarske obravnave podjetja po prvotni preiskavi.

Stranke, na katere se nanaša protidampinška preiskava, lahko na podlagi člena 20(2) osnovne uredbe 1225/2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti, zahtevajo dokončno razkritje bistvenih dejstev in premislekov, na osnovi katerih se priporoča uvedba dokončnih ukrepov, ali pa zaključek preiskave ali postopka brez uvedbe ukrepov.

Spoštovanje pravice do obrambe je v vsakem postopku, ki se uvede zoper neko osebo in ki lahko pripelje do akta, ki posega v položaj, temeljno načelo prava Unije, ki mora biti zagotovljeno, tudi če ni nobenih pravil, ki urejajo zadevni postopek. To načelo je v postopkih protidampinških preiskav temeljno.

Na podlagi navedenega načela mora biti zainteresiranim podjetjem med upravnim postopkom omogočeno, da primerno predstavijo svoje stališče o resničnosti in upoštevnosti zatrjevanih dejstev in okoliščin ter o dokazih, ki jih Komisija navaja v podporo svoji trditvi o obstoju dampinga in škode, ki naj bi s tem nastala.

Obveznost zagotavljanja informacij, ki jo imajo institucije Unije na protidampinškem področju, mora biti v skladu z obveznostjo spoštovanja zaupnih informacij. Obveznost spoštovanja zaupnih informacij pa ne sme spodkopati bistvene vsebine pravice do obrambe. Zadostnost informacij, ki jih zagotovijo institucije Unije, je treba presojati glede na raven posebnosti zahtevanih informacij.

Glede, natančneje, zavrnitve Komisije, da bi podjetju, na katero se nanaša protidampinška preiskava, zagotovila informacije o določitvi normalne vrednosti zadevnih proizvodov, razpolaganje z natančnimi izračuni, ki jih je izvedla Komisija, in s podatki, ki so se uporabili za te izračune, na splošno zainteresiranim strankam lahko omogoči, da v svojo obrambo navedejo bolj koristne pripombe. Tako lahko namreč natančno preverijo način, na katerega je Komisija uporabila te podatke, in te primerjajo s svojimi izračuni, s čimer lahko ugotovijo morebitne napake Komisije, ki bi sicer ostale skrite. Poleg tega zadevnemu podjetju ni mogoče naložiti, naj dokaže, da bi bila pozneje sprejeta odločitev institucij drugačna, če bi imela na voljo navedene informacije, temveč le, da take možnosti ni mogoče popolnoma izključiti, saj bi se lahko bolje branila, če ne bi bilo postopkovne nepravilnosti, ki tako konkretno vpliva na pravico do obrambe.

(Glej točke od 138 do 140, 142, 143, 156 in 157.)