ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
68

Tretjič, čeprav je Komisija v zgoraj navedenih zapisnikih s sestankov izjavila, da se ji s španskimi organi ni treba posvetovati „o obliki odbitkov zaradi prelova“ (glej točki 9 in 13 zgoraj), je zlasti iz informacij in dokumentov, ki jih je Komisija predložila po obravnavi in katerih vsebine kot take Kraljevina Španija ne izpodbija, razvidno, da so bile v obdobju od konca novembra 2010 do približno srede februarja 2011 in zato pred sprejetjem izpodbijane uredbe službe Komisije in španski organi stalno v stiku glede konkretne izvedbe celotne količine odbitkov, kakršno je določila Komisija, Kraljevina Španija pa jo je sprejela (glej točke od 7 do 17 zgoraj). Natančneje, po sestanku z dne 24. januarja 2011 med go. E. in go. V. I. je zadnjenavedena podala več predlogov zlasti glede koeficienta odbitka, primernega obdobja za razporeditev odbitkov in stopnje odbitka, ki jo je treba uporabiti (glej točko 14 zgoraj). Poleg tega je ga. A, ker je bila 4. februarja 2011 na dvostranskem sestanku z go. D. obveščena o tem, da namerava Komisija izvesti odbitke v obdobju dveh let, zahtevala daljše obdobje, da bi se upoštevali nekatere gospodarske okoliščine in interesi španske ribiške flote, ki naj bi potrebovala nekaj časa za prilagoditev na mogoče posledice prelova in na posledični odbitek (glej točko 15 zgoraj). Dalje je ga. A po odločitvi pristojnih služb Komisije, da se v Prilogi k izpodbijani uredbi predlaga razporeditev odbitkov na obdobje štirih let in da se progresivno poveča velikost navedenih odbitkov, predlagala, naj se nameravani odbitki razporedijo na obdobje petih ali šestih let. S tem predlogom je bil postopek posvetovanja med službami Komisije med 18. in 22. februarjem 2011 prekinjen, navedeno obdobje pa je bilo podaljšano na pet let, kot je določeno v Prilogi k izpodbijani uredbi (glej točki 16 in 17 zgoraj).
97

Poleg tega iz točke 28 Smernic Komisije o najboljših praksah z dne 2. maja 2003: vzorčna besedila Komisije glede zavez za odsvojitev in pooblastila pooblaščenca izhaja, da je poročilo pooblaščenca za spremljanje le en element za oceno, ki jo izvede Komisija, vendar je to mnenje ne zavezuje in mora še vedno opraviti potrebno preiskavo, da se prepriča, da je kupec izpolnil merila za potrditev (sklepni predlogi generalnega pravobranilca Mazáka, Komisija in Lagardère/Éditions Odile Jacob, C‑553/10 P in C‑554/10 P, navedeni zgoraj v točki 23, EU:C:2012:173, točke od 55 do 57). Splošno sodišče je v zvezi s členom 82 ES sicer že opozorilo na to, da Komisija ne more na tretjo osebo prenesti preiskovalnih in izvedbenih pooblastil, ki so ji podeljena z Uredbo Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prvo Uredbo o izvajanju členov [81 ES] in [82 ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 3) (sodba z dne 17. septembra 2007, Microsoft/Komisija, T‑201/04, ZOdl., EU:T:2007:289, točka 1264). V obravnavani zadevi iz točk 24 in 25 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da se Komisija ni oprla samo na poročilo novega pooblaščenca, ampak tudi na številne druge informacije, in sicer predlog družbe Lagardère za potrditev, pisne odgovore družb Lagardère in Wendel z dne 21. junija 2004 na njeno zahtevo za informacije, informacije, ki jih je družba Wendel predložila na sestanku z njo, izmenjavo stališč med njo in organizacijami, ki do zastopale zaposlene pri družbi Editis, ter odgovore družb Wendel in Lagardère na zahteve za informacije iz leta 2011 in sestanke z zadnjenavedenima leta 2011. Zato zgolj okoliščina – če bi bila dokazana – da je Komisija poročilo novega pooblaščenca prejela šele tik pred sprejetjem izpodbijane odločbe, ne vpliva na pravilnost te odločbe.
132

Komisija zlasti ni dolžna zavzeti stališča do vseh trditev, ki so jih pred njo navajale zadevne osebe. Zadošča, da navede dejstva in pravne ugotovitve, ki so bistvenega pomena za sistematiko odločbe (sodba Sodišča z dne 1. julija 2008 v združenih zadevah Chronopost in La Poste proti UFEX in drugim, C-341/06 P in C-342/06 P, ZOdl., str. I-4777, točka 96, in sodba Splošnega sodišča z dne 3. marca 2010 v združenih zadevah Freistaat Sachsen in drugi proti Komisiji, T-102/07 in T-120/07, ZOdl., str. II-585, točka 180).
147

Na drugem mestu, tožeča stranka je glede transakcij, ki jih je domnevno dovolila Bundesbank, navedla, da so bile te transakcije odvisno od primera dovoljene na podlagi členov 18 ali 21 Uredbe št. 961/2010. V odgovoru na pisno vprašanje Splošnega sodišča je dodala, da je pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 961/2010 vedno, kadar je bilo treba, zaprosila za dovoljenje v skladu s členi od 8 do 10 Uredbe št. 423/2007. Da bi dokazala, da so bile njene transakcije dejansko zakonite, je tožeča stranka v prilogi k tožbi priložila le seznam domnevno dovoljenih transakcij na podlagi člena 18 Uredbe št. 961/2010, ki so bile opravljene med 2. septembrom 2010 in 21. julijem 2011 in v katere so bile vpletene Bank Mellat, Bank Sepah, Bank Saderat Iran in Bank Saderat Plc (Bank Saderat iz Londona), Future Bank in Postbank of Iran. Predložila je tudi deset „primerov“ dovoljenj, ki so bila glede transakcij po postopku tretje možnosti, za katere je bilo potrebno dovoljenje, na podlagi člena 21(4) Uredbe št. 961/2010 izdana 7. in 24. januarja 2011, 3. februarja 2011, 23. marca 2011, 13. in 19. maja 2011 in 16. junija 2011.
41

V zvezi s tem je treba opozoriti na ustaljeno sodno prakso, ki priznava brezpogojno obveznost Komisije, da plača zamudne obresti, zlasti v primeru, ko zanjo velja nepogodbena odgovornost Unije, za obdobje po razglasitvi ugotovitvene sodbe (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 27. januarja 2000 v združenih zadevah Mulder in drugi proti Svetu in Komisiji, C-104/89 in C-37/90, Recueil, str. I-203, točka 35, in zgoraj v točki 29 navedeno sodbo Idromacchine in drugi proti Komisiji, točka 79 in navedena sodna praksa) ter v primeru, ko gre za povračilo neupravičeno plačanih zneskov zaradi razveljavitvene sodbe (zgoraj v točki 36 navedena sodba Corus UK proti Komisiji, točka 50 in naslednje). Komisija ni navedla nobenega razloga, da bi se tej načelni obveznosti izognila v tem primeru, v katerem je na podlagi zgoraj v točki 2 navedene sodbe z dne 15. aprila 2011 o razglasitvi ničnosti odločbe z dne 13. maja 2005 Komisija v sporni odločbi priznala, da je dolžna družbi IPK vrniti glavnico zadevne finančne pomoči. Na obravnavi pa je na ustno vprašanje Splošnega sodišča Komisija priznala, da je dolžna plačati zamudne obresti, ki naj bi jih dolgovala od razglasitve zgoraj v točki 2 navedene sodbe z dne 15. aprila 2011, kar je bilo sprejeto tudi v zapisnik obravnave. V takih okoliščinah je treba skleniti, da je bila Komisija dolžna plačati zamudne obresti na dolgovano glavnico, kot je bila določena v sporni odločbi, ki v tem primeru zaradi skupnega dogovora strank o tem tečejo od razglasitve zgoraj v točki 2 navedene sodbe z dne 15. aprila 2011 in to neodvisno od tega, da je ta odločba edina pravna podlaga za zadevno glavno terjatev (glej točko 34 zgoraj).
Sodba Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 22. maja 2012 – Asa proti UUNT – Merck (FEMIFERAL)

(Zadeva T‑110/11)

„Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Skupnosti FEMIFERAL – Nacionalna prejšnja besedna znamka Feminatal in nacionalna prejšnja figurativna znamka feminatal – Relativni razlog za zavrnitev – Podobnost znakov – Verjetnost zmede – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009“

Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 23, 24, od 43 do 51 in 54.)

Predmet

Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 19. novembra 2010 (zadeva R 182/2010‑1) v zvezi s postopkom z ugovorom med Merck sp. z o.o. in Asa sp. z o.o.

Izrek

1. Tožba se zavrne.
Sodba Splošnega sodišča (peti senat) z dne 16. septembra 2011 – Kadio Morokro proti Svetu

(Zadeva T-316/11)

„Skupna zunanja in varnostna politika – Omejevalni ukrepi, sprejeti glede na razmere v Slonokoščeni obali – Zamrznitev sredstev – Obveznost obrazložitve“

1. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Uredba o uvedbi določenih posebnih omejevalnih ukrepov zoper nekatere osebe in subjekte glede na razmere v Slonokoščeni obali in sklep o podaljšanju teh ukrepov – Minimalne zahteve (člen 296 PDEU; Uredba Sveta št. 560/2005, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 330/2011, Priloga I A; Sklep Sveta 2010/656, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2011/221, Priloga II) (Glej točke od 20 do 26, 29, 30 in 32.)

2. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Uredba o uvedbi določenih posebnih omejevalnih ukrepov zoper nekatere osebe in subjekte glede na razmere v Slonokoščeni obali in sklep o podaljšanju teh ukrepov – Minimalne zahteve – Poprava nezadostne obrazložitve med postopkom – Pogoji – Izjemne okoliščine (člen 296 PDEU; Uredba Sveta št. 560/2005, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 330/2011, Priloga I A; Sklep Sveta 2010/656, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2011/221, Priloga II) (Glej točki 34 in 35.)

3. Ničnostna tožba – Sodba o razglasitvi ničnosti – Učinki – Razglasitev delne ničnosti uredbe o uvedbi določenih posebnih omejevalnih ukrepov zoper nekatere osebe in subjekte glede na razmere v Slonokoščeni obali in sklep o podaljšanju teh ukrepov – Začetek učinkovanja odločbe o razglasitvi ničnosti uredbe po poteku roka za vložitev pritožbe ali po zavrnitvi pritožbe – Uporaba tega roka za začetek učinkovanja razglasitve ničnosti sklepa (člena 264, drugi odstavek, PDEU in 280 PDEU; Statut Sodišča, člena 56, prvi odstavek, in 60, drugi odstavek, Uredba Sveta 560/2005, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 330/2011; Sklep Sveta 2010/656, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2011/221) (Glej točki 38 in 39.)

Predmet

Predlog za razglasitev ničnosti Sklepa Sveta 2011/221/SZVP z dne 6. aprila 2011 o spremembi Sklepa 2010/656/SZVP o podaljšanju omejevalnih ukrepov proti Slonokoščeni obali (UL L 93, str. 20) in Uredbe Sveta (EU) št. 330/2011 z dne 6. aprila 2011 o spremembi Uredbe (ES) št. 560/2005 o uvedbi določenih posebnih omejevalnih ukrepov zoper nekatere osebe in subjekte glede na razmere v Slonokoščeni obali (UL L 93, str. 10) v delu, v katerem se nanašata na tožečo stranko.

Izrek

1. Sklep Sveta 2011/221/SZVP z dne 6. aprila 2011 o spremembi Sklepa 2010/656/SZVP o podaljšanju omejevalnih ukrepov proti Slonokoščeni obali in Uredba Sveta (EU) št. 330/2011 z dne 6. aprila 2011 o spremembi Uredbe (ES) št. 560/2005 o uvedbi določenih posebnih omejevalnih ukrepov zoper nekatere osebe in subjekte glede na razmere v Slonokoščeni obali se razglasita za nična v delu, v katerem se nanašata na Mathieuja Kadia Morokra.

2. Učinki Sklepa 2011/221 se glede Mathieuja Kadia Morokra ohranijo do takrat, ko začne učinkovati razglasitev ničnosti Uredbe št. 330/2011.
Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 29. marca 2012 –

Kaltenbach & Voigt proti UUNT (3D eXam)

(Zadeva T‑242/11)

„Znamka Skupnosti – Mednarodna registracija – Zahteva za ozemeljsko razširitev varstva – Figurativna znamka 3D eXam – Absolutni razlogi za zavrnitev – Opisnost in neobstoj razlikovalnega učinka – Člen7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 207/2009“

Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki lahko označujejo lastnosti blaga (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točke od 24 do 26 in od 28 do 31.)

Predmet

Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 1. marca 2001 (zadeva R 2361/2010‑2) v zvezi z zahtevo za ozemeljsko razširitev varstva mednarodne registracije figurativne znamke 3D eXam na Evropsko unijo.

Izrek

1. Tožba se zavrne.
1.

Akti institucij — Obrazložitev — Obveznost — Obseg — Odločba o uporabi pravil o konkurenci — Sklep Komisije o ugotovitvi kršitve in naložitvi globe — Zahteve, ki izhajajo iz načela učinkovitega sodnega varstva — Jasnost in natančnost izreka odločbe (člena 101(1) PDEU in 296 PDEU; Sporazum EGP, člen 53; Sporazum ES-Švica o letalskem prometu, člen 8; Uredba Sveta št. 1/2003, člena 2 in 23(5)) (Glej točke od 36 do 40.)
Obveznost organa za imenovanja, da opravi primerjalno oceno uspešnosti uradnikov, upravičenih do napredovanja, ki je določena v členu 45 Kadrovskih predpisov, je izraz načela enakega obravnavanja uradnikov in njihove upravičenosti do kariere, tako da je presoja njihove uspešnosti odločilno merilo. Glede tega člen 45(1) Kadrovskih predpisov določa, da pri primerjalni oceni uspešnosti organ za imenovanja upošteva predvsem poročila o uradnikih, uporabo jezikov pri izvrševanju nalog, razen jezikov, za katere so predložili dokazila o temeljitem znanju, in raven odgovornosti. Člen 45(1) Kadrovskih predpisov temu organu pušča neko polje proste presoje glede pomembnosti, ki jo namerava med primerjalno preučitvijo uspešnosti pripisati vsakemu od treh meril, ki so omenjena v tej določbi, pri čemer pa mora vseeno spoštovati načelo enakosti.

Organ za imenovanja lahko v primeru enake uspešnosti uradnikov, ki lahko napredujejo, na podlagi treh elementov, ki so izrecno navedeni v členu 45(1) Kadrovskih predpisov, podredno upošteva druge elemente, kot so starost kandidatov in njihova delovna doba v nazivu ali službi, v tem primeru pa so lahko ta merila odločilna pri njegovi izbiri.

(Glej točki 43 in 44.)

Napotitev na:

Splošno sodišče: 12. februar 1992, Volger proti Parlamentu, T‑52/90, Recueil, str. II‑121, točka 24; zgoraj navedena sodba Lopes proti Sodišču, točki 133 in 138; 5. marec 1998, Manzo-Tafaro proti Komisiji, T‑221/96, ZOdl. JU, str. I‑A‑115 in II‑307, točka 17; 27. april 1999, Thinus proti Komisiji, T‑283/97, ZOdl. JU, str. I‑A‑69 in II‑353, točki 48 in 49; 18. september 2003, Callebaut proti Komisiji, T‑241/02, ZOdl. JU, str. I‑A‑215 in II‑1061, točka 44; 10. junij 2004, Liakoura proti Svetu, T‑330/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑191 in II‑859, točka 46.
Odločba je nezadostno obrazložena, če je po eni strani v njej ugotovljeno, da se je prejšnja znamka resno in dejansko uporabljala v smislu člena 42(2) Uredbe št. 207/2009 o blagovni znamki Skupnosti, ter po drugi v njej ni pojasnjeno, kako predloženi dokazi podpirajo to ugotovitev glede vsakega od proizvodov oziroma storitev ali vsake od kategorije proizvodov oziroma storitev, za katere je bila ta uporaba ugotovljena. Ta določba odboru za pritožbe pri Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) nalaga, da zagotovi ujemanje med blagom ali storitvami, v zvezi s katerimi odbor za pritožbe meni, da je bila resna in dejanska uporaba dokazana, in med celoto ali delom blaga ali storitev, za katere je navedena znamka registrirana, da bi se omogočila kasnejša presoja verjetnosti zmede.

Ob pomanjkanju tovrstne natančnosti v odločbi Urada ni mogoč nadzor nad tem, kako je odbor za pritožbe uporabil člen 42(2), zadnji stavek, Uredbe št. 207/2009. Iz člena 42(2) in (3) navedene uredbe namreč izhaja, da če je bila znamka registrirana za dovolj široko kategorijo proizvodov ali storitev, ki bi se jih lahko razporedilo v več podkategorij, ki bi se jih lahko upoštevalo samostojno, dokaz o resni in dejanski uporabi znamke za del teh proizvodov ali teh storitev v postopku z ugovorom daje varstvo samo tej podkategoriji ali podkategorijam, ki zajemajo proizvode ali storitve, za katere je bila znamka dejansko uporabljena. Če pa je bila znamka registrirana za tako natančno opredeljen in omejen krog proizvodov ali storitev, da ni mogoče začrtati očitnih mej v zadevni kategoriji, potem dokaz o resni in dejanski uporabi znamke za navedene proizvode ali storitve za namene ugovora nujno zajema vso to kategorijo.

Tako mora odbor za pritožbe – kadar je dokaz o uporabi predložen le za del blaga ali storitev, ki sodijo v kategorijo, za katero je prejšnja znamka registrirana in ki se navaja kot razlog za ugovor – prav tako presoditi, ali ta kategorija vsebuje samostojne podkategorije, v katere bi sodili to blago in storitve, glede katerih je uporaba dokazana, tako da bi bilo treba šteti, da je bil navedeni dokaz predložen zgolj za to podkategorijo blaga ali storitev, ali pa da, nasprotno, takšne podkategorije niso mogoče.

(Glej točke od 23 do 25.)
4.

Omejevalni sporazumi — Prepoved — Neposredni učinek — Pravica posameznikov zahtevati odškodnino za nastalo škodo — Načini izvajanja — Kršitve, ki so predmet sklepa — Zavezujoča narava sklepa za nacionalna sodišča — Obseg — Pomembnost jasnosti in natančnosti izreka sklepa (člena 101(1) PDEU in 296 PDEU; Sporazum EGP, člen 53; Sporazum ES-Švica o letalskem prometu, člen 8; Uredba Sveta št. 1/2003, člena 2 in 16(1)) (Glej točke od 46 do 52.)
5.

Skupna zunanja in varnostna politika — Omejevalni ukrepi proti Iranu — Zamrznitev sredstev oseb, subjektov ali organov ki sodelujejo pri širjenju jedrskega orožja ali to širjenje podpirajo — Obveznost ta ukrep razširiti na subjekt, ki je v lasti ali pod nadzorom takega subjekta — Sodba, s katero so bili za nične razglašeni omejevalni ukrepi, ki zadevajo tak subjekt — Obseg — Razglasitev ničnosti omejevalnih ukrepov, ki zadevajo subjekte, ki so v lasti ali pod nadzorom takega subjekta — Omejevalni ukrepi, ki izhajajo iz drugih aktov kot tistih, ki so bili predmet sodbe o razglasitvi ničnosti, ki pa temeljijo na istem dejanskem stanju — Vključitev (sklepa Sveta 2011/299/SZVP in 2011/783/SVZP; uredbe Sveta št. 503/2011, št. 1245/2011 in št. 267/2012) (Glej točke od 59 do 68.)
5.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Besedna znamka Manea Spa — Besedni in figurativni znamki SPA ter besedna znamka LES THERMES DE SPA (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 53, 54, od 64 do 66 in od 86 do 90.)
1.

Sklep Evropske komisije z dne 12. julija 2011 o zavrnitvi dostopa družb MasterCard, Inc., MasterCard International, Inc. in MasterCard Europe do nekaterih dokumentov, ki so jih pripravile tretje osebe v okviru študije o stroških in koristih, ki jih imajo trgovci od različnih načinov plačevanja, se razglasi za ničen v delu, v katerim je z njim zavrnjen dostop do dokumentov, ki zadevajo: — stroške in koristi, ki jih imajo trgovci od različnih načinov plačevanja (začetno poročilo z dne 2. junija 2009); — stroške in koristi, ki jih imajo trgovci od različnih načinov plačevanja – del 1 metodološkega poročila z dne 28. septembra 2009 (revidirana različica, ki povzema stališča zadevnih strank in generalnega direktorata (DG) Komisije za konkurenco); — izide poglobljenih razgovorov o stroških plačil: analiza poglobljenih razgovorov, opravljenih na Madžarskem, Nizozemskem in v Združenem kraljestvu z dne 15. januarja 2010 (v različici, ki je bila predložena 9. marca 2010); — projekt spletnega vprašalnika z dne 8. marca 2010; — izide in sklepe testa izvedljivosti na internetu: osnutek poročila z dne 24. maja 2010.
5.

Ničnostna tožba — Sodba o razglasitvi ničnosti — Učinki — Omejitev s strani Sodišča — Omejevalni ukrepi, sprejeti proti nekaterim posameznikom in subjektom glede na razmere v Siriji — Nevarnost, da bo resno in nepopravljivo ogrožena učinkovitost vsakršne zamrznitve sredstev, ki bi jo lahko Svet v prihodnosti določil zoper osebe, na katere se nanaša akt, ki je razglašen za ničnega — Ohranitev učinkov sklepov in uredb, ki so bili razglašeni za nične, do izteka roka za vložitev pritožbe ali do zavrnitve pritožbe (člena 264, drugi odstavek, PDEU in 266 PDEU; Statut Sodišča, člena 56(1) in 60(2); Sklep Sveta 2013/255/SZVP; uredbi Sveta št. 36/2012 in št. 363/2013) (Glej točke od 88 do 94.)
Izdatke, ki jih je Komisiji predložil upravičenec do finančne pomoči Unije na podlagi različnih pogodb, sklenjenih med tem upravičencem in Komisijo v okviru Šestega okvirnega programa Evropske skupnosti na področju raziskav, tehnološkega razvoja in predstavitvenih dejavnosti, ki prispeva k oblikovanju Evropskega raziskovalnega prostora in k inovacijam, je treba šteti za neupravičene, ker so bile pogodbene klavzule kršene. Tako je, če se ugotovi, na eni strani, nezanesljivost računovodskih izkazov navedenega upravičenca in na drugi strani, slabosti in nepravilnosti sistema evidentiranja delovnega časa ter očitno pretirano število delovnih dni, prijavljenih za programskega direktorja.

(Glej točke od 85 do 89, od 94 do 102, 108, 110, 112, 115, 123, od 126 do 130, od 137 do 143, od 146 do 149, 164, 240, 241, 296 ter točki 2 in 3 izreka.)
2.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Ločen preizkus razlogov za zavrnitev glede vsakega od proizvodov ali storitev iz zahteve za registracijo — Obveznost obrazložitve zavrnitve registracije — Obseg (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 7(1) in 75) (Glej točki 14 in 15.)
2.

Ničnostna tožba — Fizične ali pravne osebe — Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo — Uredbe Sveta, ki so bile sprejete v okviru skupne zunanje in varnostne politike in ki določajo omejevalne ukrepe proti Iranu — Akti, ki potrebujejo izvedbene ukrepe, v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU — Neobstoj neposrednega in posamičnega nanašanja — Nedopustnost (člena 263, četrti odstavek, PDEU in 275 PDEU; uredbi Sveta št. 961/2010 in št. 267/2012) (Glej točke 36 in od 40 do 43.)
1.

Pomoči, ki jih dodelijo države — Določbe Pogodbe — Področje uporabe — Dajatve, ki pomenijo način financiranja ukrepa pomoči — Neobstoj zavezujoče namembnostne zveze med dajatvijo in financiranjem zadevne pomoči — Izključitev (člena 107 PDEU in 108 PDEU) (Glej točke od 41 do 44, 47, 57, 69, 81 in 86.)
1.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Presoja verjetnosti zmede — Merila (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 18 do 20 in 72.)
3.

Socialna politika — Evropski socialni sklad — Finančna pomoč za izobraževalni ukrep — Potrditev dejanske in računovodske natančnosti vloge za končno plačilo s strani držav članic — Obseg in omejitve — Sklep o zmanjšanju prvotno dodeljene pomoči — Načelo varstva zaupanja v pravo — Spoštovanje razumnega roka — Pravica do obrambe — Kršitev — Neobstoj (Uredba Sveta št. 2950/83, člena 6(1) in 7(1); Sklep Sveta 83/516, člen 2(2); Odločba Komisije 83/673, člen 7) (Glej točke 59, 63, 68, 71, 73 in 74.)
2.

Javna naročila Evropske unije — Postopek javnega razpisa — Obveznost spoštovanja načela enakega obravnavanja ponudnikov — Nujnost zagotovitve enakih možnosti in uskladitve z načelom preglednosti — Merila za navodila za oddajo naročil — Jasen, natančen in nedvoumen — Sorazmernost (Uredba Sveta št. 1605/2002, člena 89(1) in 92) (Glej točke od 25 do 29, 34 in 41.)
3.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Figurativna znamka B BERG in besedna znamka Christian Berg (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 33, 38, 59, od 63 do 67 in 72.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Ničnostna tožba

–

Izpodbojni akti

–

Pojem

–

Akti, ki ustvarjajo zavezujoče pravne učinke

–

Akti, ki spreminjajo pravni položaj tožeče stranke

–

Sklep odbora za peticije Parlamenta, s katerim se odloči o nadaljnjem obravnavanju peticije, ki je bila razglašena za dopustno

–

Izključitev (člena 227 PDEU in 263 PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 44; Poslovnik Evropskega parlamenta, člen 202) (Glej točke 15 in od 18 do 23.)

Subject of the case

Predmet

Predlog za razglasitev ničnosti sklepa odbora za peticije Evropskega parlamenta z dne 25. januarja 2011 o koncu obravnave peticije, ki je bila razglašena za dopustno in jo je tožeča stranka vložila 2. oktobra 2010 (peticija št. 1188/2010).

Izrek

Izrek

1. Tožba se zavrže kot nedopustna.

2. Peter Schönberger nosi svoje stroške in stroške Evropskega parlamenta.