SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

GIOVANNIJA PITRUZZELLE,

predstavljeni 17. septembra 2020 ( 1 )

Zadeva C‑490/19

Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier

proti

Société Fromagère du Livradois SAS

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour de cassation, (kasacijsko sodišče, Francija))

„Predhodno odločanje – Kmetijstvo – Kmetijski proizvodi in živila – Geografske označbe in označbe porekla – Varstvo registriranega imena – Prepoved uporabe s strani tretje osebe ali prepoved predstavitve, ki bi lahko tudi brez uporabe imena zavedla potrošnika“

I. Uvod

1. Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Francija) s predlogom za sprejetje predhodne odločbe, ki je predmet teh sklepnih predlogov, sprašuje Sodišče o razlagi člena 13(1) uredb (ES) št. 510/2006 ( 2 ) in (EU) št. 1151/2012 ( 3 ).

2. To vprašanje je bilo postavljeno v okviru spora med Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier (panožni sindikat za zaščito sira Morbier, v nadaljevanju: sindikat) in družbo Société Fromagère du Livradois SAS (v nadaljevanju: SFL) glede domnevnih dejanj nelojalne in parazitske konkurence zadnjenavedene v nasprotju z zaščiteno označbo porekla (ZOP) „Morbier“.

II. Pravni okvir

A. Pravo Unije

3. Evropska unija je zaščito ZOP in zaščitenih geografskih označb (ZGO) za kmetijske proizvode in živila uvedla z Uredbo Sveta (EGS) št. 2081/92 z dne 14. julija 1992 ( 4 ), ki je bila razveljavljena in nadomeščena z Uredbo št. 510/2006. Člen 13(1) te uredbe določa: „Registrirana imena so zaščitena pred: (a) vsako neposredno ali posredno komercialno rabo registriranega imena za proizvode, ki jih registracija ne zajema, če so ti proizvodi primerljivi s proizvodi, registriranimi pod tem imenom, ali če bi raba imena izkoriščala sloves zaščitenega imena; (b) vsako zlorabo, posnemanjem ali omembo, tudi če je resnično poreklo proizvoda navedeno, če je zaščiteno ime prevedeno ali če mu je dodan izraz, kot so ,slog‘, ,tip‘, ,metoda‘, ,kot se proizvaja v‘, ,imitacija‘ ali kakšen podoben izraz; (c) vsako drugo napačno ali zavajajočo označbo izvora, porekla, vrste ali bistvenih lastnosti proizvoda na notranji ali zunanji embalaži, v reklamnem gradivu ali dokumentih, ki se nanašajo na zadevni proizvod, in pred pakiranjem proizvoda v embalažo, ki lahko ustvari napačen vtis o poreklu proizvoda; (d) vsemi drugimi praksami, ki lahko potrošnika zavajajo glede resničnega porekla proizvoda. […]“

4. Uredba št. 510/2006 je bila z učinkom od 3. januarja 2013 razveljavljena in nadomeščena z Uredbo št. 1151/2012. Člen 13(1) zadnjenavedene uredbe je v bistvu enak ustrezni določbi Uredbe št. 510/2006, razen da se uporablja tudi za proizvode, ki jih zajema zaščiteno ime, tudi kadar se uporabljajo kot sestavine, in za „storitve“. Podobne določbe, kot je člen 13(1) uredb št. 510/2006 in 1151/2012, so v različnih shemah kakovosti, ki jih je uvedla Unija ( 5 ).

5. Ime „Morbier“ je bilo na podlagi Uredbe Komisije (ES) št. 1241/2002 z dne 10. julija 2002 ( 6 ), sprejete v skladu z Uredbo št. 2081/92, vpisano v register ZOP. V specifikacijah glede ZOP, kakor je bila spremenjena z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 1128/2013 z dne 7. novembra 2013 ( 7 ), ki se uporablja za dejansko stanje v postopku v glavni stvari, je videz sira Morbier opisan tako: „Morbier je sir iz surovega kravjega mleka, katerega testo je stiskano in ni kuhano, v obliki sploščenega valja s premerom od 30 do 40 cm, višino od 5 do 8 cm in težo od 5 do 8 kg, z ravnima osnovnima ploskvama in rahlo izbočenim obodom. Sir ima po sredini črno vodoravno progo, ki lepi skupaj spodnji in zgornji polhlebec ter teče neprekinjeno po celotni rezini. Skorja je naravna, zdrgnjena, pravilne oblike in oprana s slano vodo (,morgé‘), poleg tega pa je na njej odtis okvirja oblikovala. Barva je med bež in oranžno z rjavo-, rdeče- in roza-oranžnimi odtenki. Testo je homogeno, barva je med slonokoščeno in bledo rumeno, poleg tega pa so pogoste posamezne luknjice velikosti ribeza ali majhnih sploščenih mehurčkov […]“.

6. V skladu z Uredbo (EU) št. 1129/2011 ( 8 ), ki je začela veljati 1. junija 2013, je uporaba rastlinskega oglja E153 priznana izrecno samo za sire z ZOP „Morbier“ ( 9 ).

B. Francosko pravo

7. Člen L. 722-1 code de la propriété intellectuelle (zakonik o intelektualni lastnini), kot izhaja iz loi no 2007-1544 du 29 octobre 2007 de lutte contre la contrefaçon ( 10 ) (zakon št. 2007-1544 z dne 29. oktobra 2007 o boju proti ponarejanju), ki se uporablja za dejansko stanje iz postopka v glavni stvari, določa: „Storilec je civilno odgovoren za vsako kršitev geografske označbe. V tem poglavju ,geografska označba‘ pomeni: […] (b) zaščitene označbe porekla in zaščitene geografske označbe, določene v predpisih Skupnosti o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila; […]“.

III. Postopek v glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

8. Institut national de l’origine et de la qualité (nacionalni inštitut za poreklo in kakovost, INAO) je 18. julija 2007 sindikat priznal kot organ za zaščito sira Morbier. Družba SFL s sedežem v Puy-de-Dôme (Francija) je družba, ki proizvaja in prodaja sire.

9. Sir Morbier ima kontrolirano označbo porekla (KOP) od sprejetja odloka z dne 22. decembra 2000, v členu 8 katerega je bilo predvideno prehodno obdobje za podjetja, ki imajo sedež zunaj referenčnega geografskega območja, opredeljenega v navedenem odloku, in ki proizvajajo in prodajajo sire pod imenom Morbier, da bi se jim omogočila nadaljnja uporaba tega imena brez navedbe „KOP“ do izteka roka petih let od datuma, ko je Evropska komisija objavila registracijo označbe porekla „Morbier“ kot ZOP v skladu s členom 6 Uredbe (EGS) št. 2081/92 ( 11 ). Navedeni odlok je bil razveljavljen z odlokom št. 2011-441 z dne 20. aprila 2011.

10. Ker družba SFL, ki je od leta 1979 proizvajala sir pod istim imenom, ni bila na geografskem območju, na katerem se je smelo uporabljati ime „Morbier“, ji je bilo v skladu s členom 8 odloka z dne 22. decembra 2000 dovoljeno, da ta sir brez KOP uporablja do 11. julija 2007, od takrat naprej pa je ime nadomestila z „Montboissié du Haut Livradois“. Družba SFL je poleg tega 5. oktobra 2001 v Združenih državah prijavila ameriško znamko „Morbier du Haut Livradois“, ki jo je leta 2008 podaljšala za deset let, 5. novembra 2004 pa še francosko znamko „Montboissier“.

11. Sindikat, ki družbi SFL očita kršitev zaščitene označbe ter nelojalno in parazitsko konkurenco, ker proizvaja in prodaja sir, ki je vizualno podoben proizvodu, zaščitenemu z ZOP „Morbier“, da bi povzročila zmedo med tema proizvodoma in izkoristila ugled podobe, ki se povezuje s to označbo, ne da bi morala izpolnjevati zahteve iz specifikacije označbe porekla, je zoper to družbo 22. avgusta 2013 vložil tožbo pri Tribunal de grande instance de Paris (okrožno sodišče v Parizu) s predlogom, naj se navedeni družbi naloži prenehanje vsake neposredne ali posredne komercialne rabe imena ZOP „Morbier“, vsake zlorabe, posnemanja ali omembe te ZOP, vsake druge napačne ali zavajajoče navedbe izvora, porekla, vrste ali bistvenih lastnosti proizvoda na kateri koli način, ki lahko ustvari napačen vtis o poreklu proizvoda, vseh drugih praks, ki lahko potrošnika zavajajo glede resničnega porekla proizvoda, in zlasti vsake uporabe črne črte, ki ločuje dva dela sira, ter povrnitev škode.

12. Tribunal de grande instance de Paris (okrožno sodišče v Parizu) je s sodbo z dne 14. aprila 2016 predloge sindikata v celoti zavrnilo. Cour d'appel Paris (višje sodišče v Parizu, Francija) je navedeno sodbo potrdilo s sodbo z dne 16. junija 2017. Cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu) je v tej sodbi med drugim menilo, da prodaja sira, ki ima eno ali več značilnosti, navedenih v specifikaciji proizvoda z označbo Morbier, in je torej podoben temu siru, ni nezakonita. Potem ko je navedlo, da namen predpisov o ZOP ni zaščititi videz proizvoda ali njegove značilnosti, opisane v specifikaciji proizvoda, temveč zaščititi njegovo ime, zato ne prepovedujejo proizvodnje proizvoda po enakih tehnikah, kot so opredeljene v standardih, ki veljajo za geografsko označbo, in potem ko je opozorilo, da je v primeru, ko ne obstaja izključna pravica, povzemanje videza proizvoda del svobode trgovine in industrije, je odločilo, da značilnosti, na katere se sklicuje sindikat, zlasti vodoravna modra črta, izhajajo iz zgodovinske tradicije, to je stare tehnike, poznane pri drugih sirih, ter da jih je družba SFL uporabljala še pred pridobitvijo ZOP in ne temeljijo na naložbah, ki naj bi jih izvedli sindikat ali njegovi člani. Menilo je, da je pravica do uporabe rastlinskega oglja priznana samo za sir „Morbier“ z ZOP, zato je morala družba SFL za uskladitev z ameriško zakonodajo to oglje nadomestiti z grozdnim polifenolom, tako da si sira nista bila podobna po tej značilnosti. Ker je ugotovilo, da je družba SFL navedla še druge razlike med siroma Montboissier in Morbier, ki so med drugim povezane z uporabo pasteriziranega mleka pri prvem in surovega mleka pri drugem, je sklenilo, da sta sira različna in da poskuša sindikat razširiti zaščito označbe „Morbier“ v nezakonitem poslovnem interesu, ki je v nasprotju z načelom svobodne konkurence.

13. Sindikat je zoper navedeno sodbo Cour d’appel de Paris (okrožno sodišče v Parizu) vložil pritožbo pri predložitvenem sodišču. Trdi, da je Cour d’appel de Paris (okrožno sodišče v Parizu) s tem, ko je navedlo, da lahko zgolj uporaba imena Morbier pomeni kršitev ZOP „Morbier“, sprejelo stališče, ki je v nasprotju z besedilom členov 13 uredb št. 510/2006 in 1151/2012, in ni odgovorilo na vprašanje, ali predstavitev sira Montboissier lahko zavaja potrošnika. Družba SFL pa trdi, da so z ZOP zaščiteni proizvodi z opredeljenega območja, za katere se edino lahko uporablja zaščiteno ime. Drugim proizvajalcem ne prepoveduje proizvodnje in prodaje podobnih proizvodov, če ob tej prodaji ne povzročajo zmede, zlasti z zlorabo ali omembo zaščitene označbe. Trdi še, da se morajo „prakse, ki lahko potrošnika zavajajo glede resničnega porekla proizvoda“, kakor določa člen 13(1)(d) uredb št. 510/2006 in 1151/2012, nujno nanašati na „poreklo“ proizvoda; torej mora biti to praksa, zaradi katere potrošnik meni, da gre za proizvod z zadevno ZOP. Meni, da ta „praksa“ ne more biti posledica samega videza proizvoda kot takega, ne da bi bilo na njegovi embalaži navedeno kakršno koli sklicevanje na zaščiteno poreklo.

14. V teh okoliščinah je Cour de cassation (kasacijsko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je treba člena 13(1) Uredbe Sveta št. 510/2006 […] oziroma Uredbe št. 1151/2012 […] razlagati tako, da prepovedujeta samo uporabo registriranega imena s strani tretje osebe, ali pa ju je treba razlagati tako, da prepovedujeta predstavitev proizvoda, zaščitenega z označbo porekla, zlasti posnemanje zanj značilne oblike ali videza, ki lahko potrošnika zavaja glede resničnega porekla proizvoda, tudi če registrirano ime ni uporabljeno?“

15. V obravnavani zadevi so pisna stališča predložile družba SFL, francoska in grška vlada ter Komisija. Te zainteresirane stranke, razen grške vlade, so na obravnavi, ki je potekala pred Sodiščem 18. junija 2020, stališča predstavile tudi ustno.

IV. Analiza

A. Uvodne ugotovitve

16. Vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo Cour de cassation (kasacijsko sodišče), je mogoče razdeliti na dva dela. Predložitveno sodišče s prvim delom tega vprašanja sprašuje Sodišče, ali je treba člen 13(1) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 razlagati tako, da tretji nepooblaščeni osebi prepoveduje samo uporabo registriranega imena.

17. Drugi del vprašanja za predhodno odločanje pa se – če bi bil odgovor na prvi del nikalen – nanaša na vprašanje, ali je – če se zaščiteno ime ne uporablja – prepovedano že zgolj posnemanje oblike ali videza proizvoda, zaščitenega z označbo porekla, če lahko potrošnika zavaja glede resničnega porekla proizvoda te oblike in videza.

18. Čeprav se vprašanje za predhodno odločanje nanaša na celoten člen 13(1) navedenih uredb, se glede na to, kako je oblikovano, in glede na obrazložitev predložitvenega sklepa natančneje nanaša na določbo iz točke (d) tega člena 13(1), ki se nanaša na „vsako drugo prakso, ki lahko potrošnika zavaja glede pravega porekla proizvoda“. Kot pa je razvidno iz obrazložitve v nadaljevanju, so skoraj vse zainteresirane stranke, ki so Sodišču predložile pisna stališča, vprašanje za predhodno odločanje analizirale tudi z vidika člena 13(1)(b) uredb št. 510/2006 in 1151/2012, ki med drugim prepoveduje „vsako navajanje“ zaščitenega imena porekla. Poleg tega se je eno od pisnih vprašanj Sodišča za ustni odgovor zainteresiranih strank na obravnavi nanašalo na razliko med določbami iz točk (b) in (d) navedenega člena 13(1). Zato bom vprašanje za predhodno odločanje zaradi izčrpnosti obravnaval tako z vidika obeh zgoraj navedenih točk, (b) in (d).

B. Povzetek stališč strank

19. Sindikat navaja, da je bilo na prvi del vprašanja predložitvenega sodišča v sodni praksi Sodišča že odgovorjeno, zlasti v sodbah z dne 7. junija 2018, Scotch Whisky Association ( 12 ) (v nadaljevanju: sodba Scotch Whisky), in z dne 2 maja 2019, Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego ( 13 ) (v nadaljevanju: sodba Queso Manchego), v katerih je bilo pojasnjeno, da je po členu 13(1) uredb št. 510/2006 in 11151/2012 prepovedana tudi praksa, pri kateri se zaščiteno ime ne uporablja. Glede drugega dela vprašanja za predhodno odločanje sindikat trdi, da je prepoved posnemanja videza, značilnega za proizvod, zajet z registrirano označbo porekla, mogoča tako z vidika točke (b) člena 13(1) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 kot z vidika točke (d) navedene določbe. Tako je po mnenju sindikata posnemanje značilnega videza izdelka na podlagi člena 13(1)(b) Uredbe št. 502/2006 prepovedano le, kadar lahko sporni videz potrošnika neposredno spominja na proizvode z zaščitenim imenom. Na podlagi točke (d) tega člena 13(1) pa je tako posnemanje prepovedano, če bi lahko potrošnika zavedlo glede porekla proizvoda. Sindikat v zvezi s črno črto na siru Morbier poudarja, da gre za znak prepoznavnosti, za „podpis“ navedenega sira, ki mu daje identiteto, vsaj če so izpolnjeni drugi pogoji barve in teksture.

20. Družba SFL trdi, da ZOP že po svoji naravi varuje „ime“ proizvoda, zato ga je mogoče povezati z določenim območjem in proizvodno tehniko. Nasprotno pa uporabe take tehnike ne omejuje samo na proizvode, zajete s tem imenom, niti na njegovi podlagi ni mogoče doseči prepovedi prodaje proizvoda enakega videza, kot ga imajo navedeni proizvodi. Tako obsežno varstvo bi ustvarilo trajni monopol glede uporabe ene ali več značilnostih, opisanih v specifikacijah označbe, in glede videza proizvoda, ki ga kot takega ni mogoče varovati s pravico intelektualne lastnine. Družba SFL poudarja, da se sodbi Scotch Whisky in Queso Manchego nanašata na vizualne elemente na embalaži proizvoda ali imenu proizvoda, kar je mogoče zlahka zamenjati in ne preprečuje prodaje samega proizvoda, kar pa ne velja za elemente glede videza proizvoda, kakršna je črta po sredini sirov, ki jih proizvaja družba SFL, ki poleg tega izhaja iz starodavne proizvodne tehnike ( 14 ). Prav tako se sklicuje na sodno prakso Sodišča s področja ukrepov z enakovrednim učinkom, iz katere naj bi izhajalo, da koristi od uporabe določene oblike embalaže, če za to ni nobene izključne pravice ali pravne podlage, ni mogoče pripisati samo določenemu delu proizvajalcev, če jo drugi uporabljajo lojalno in tradicionalno. Poleg tega družba SFL trdi, na eni strani, da ni prepovedano proizvajati sirov „feta“ ali „mozzarella“ ali „parmezan“ z enako podobo in embalažo kot pri sirih, ki so zaščiteni z ustreznimi zaščitenimi imeni ( 15 ), in na drugi strani, da lahko več različnih ZOP varuje proizvod enake oblike. Sklicuje se tudi na „neklasificirane“ proizvode, torej tiste, ki zaradi njihove predstavitve, ki ni v skladu s specifikacijo ZOP, te ne morejo biti deležni, se pa prodajajo po pooblastilu poklicnih združenj, kakršen je sindikat. Nazadnje, družba SFL ugotavlja, da je črna črta značilna za več proizvodov, ki se proizvajajo v Franciji in tujini (na primer za sire cendré des près, douanier, ratoureux itd.). Družba SFL sklepno navaja, da je treba na vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti tako, da se zaščita na podlagi ZOP nanaša le na ime proizvoda in da iz tega ne izhaja prepoved, da proizvod brez ZOP ne sme biti predstavljen s podobno značilno obliko.

21. Komisija najprej poudarja, da označba porekla ne varuje niti proizvodov, ki jih zajema, niti katere koli fizične ali druge lastnosti teh proizvodov, kot je navedena v specifikaciji ali na proizvodih, ki jih prodajajo upravičenci do zadevne zaščitene geografske označbe. Predmet zaščite naj bi bilo le registrirano ime. Ob tem splošno meni, da ni mogoče na prvi pogled izključiti, da lahko posnemanje značilne oblike ali videza proizvoda z zaščitenim imenom pomeni kršitev tega imena, vendar samo izjemoma. Komisija ob sklicevanju na sodbi Scotch Whisky in Queso Manchego meni, da je treba člen 13(1) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 razlagati tako, da ne prepoveduje le uporabe registriranega imena s strani tretje osebe, ampak tudi katero koli drugo prakso, zlasti povzemanje značilne oblike ali videza proizvoda, zaščitenega z imenom, če se te prakse nanašajo na značilnosti, ki so jasno vidne in pripadajo izključno temu proizvodu, ter če obstaja pojmovna, dovolj neposredna in nedvoumna povezava med temi praksami in zaščitenim imenom, ki lahko potrošnika zavaja glede resničnega porekla proizvoda, tudi če registrirano ime ni uporabljeno. Da pa bi se v posameznem primeru lahko sklepalo o obstoju take prakse, bi morala biti posnemana oblika ali videz značilna za proizvode, ki so upravičeni do zaščitenega imena, potrošniki pa bi jo morali dojemati kot edinstveno in „razlikovalno“ za te proizvode.

22. Francoska vlada v zvezi s prvim delom vprašanja za predhodno odločanje trdi, da iz besedila, duha in ciljev člena 13(1) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 ter iz sodne prakse Sodišča izhaja, da ta določba registriranim imenom priznava široko zaščito, ki je lahko kršena na zelo veliko načinov, in da zato ni prepovedana zgolj uporaba tega imena s strani tretje osebe. V zvezi z drugim delom vprašanja za predhodno odločanje francoska vlada meni, da bi posnemanje značilne oblike ali posebej razlikovalnega znaka proizvoda, zaščitenega z ZOP, na eni strani lahko pomenilo „navajanje“ v nasprotju s členom 13(1)(b) uredb št. 510/2006 in št. 1151/2012, na drugi strani pa prepovedano prakso v smislu točke (d) istega člena, odstavek 1, če ima lahko potrošnik zaradi tega navedeni proizvod neposredno v mislih kot referenčno podobo.

23. Tudi grška vlada meni, da iz besedila in ciljev člena 13(1) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 izhaja, da njegove določbe zajemajo najširšo paleto kršitev zaščitenih imen. Grška vlada natančneje v zvezi s členom 13(1)(d) navedenih uredb meni, da je ta določba glede na določbe pred njo širša glede vrst in oblik prakse, ne pa tudi rezultata, do katerega mora ta praksa voditi, torej zavajanja potrošnika. Po mnenju te vlade lahko oblika ali videz proizvoda zavede potrošnika in neposredno v njegov spomin prikliče proizvod, zaščiten z zaščitenim imenom, tudi če ni neposredno omenjen. Zato se za posnemanje videza izdelka z zaščitenim imenom lahko uporabljajo prepovedi iz člena 13(1) uredb št. 510/2006 in 1151/2012, če ne gre za naključje, ampak se želi izkoristiti ugled zaščitenega imena.

C. Presoja

24. Uvodoma se želim vrniti k trditvi Komisije iz njenih pisnih in ustnih stališč, da člen 13(1) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 določa zaščitni mehanizem, katerega predmet je registrirano ime kot tako, ne pa proizvod, ki je s tem imenom zaščiten.

25. Ta trditev je nedvomno pravilna. Tako je v obravnavanem primeru zaščiteno ime „Morbier“ in ne – vsaj ne neposredno – proizvod, proizveden v skladu s pravili iz specifikacije tega imena ( 16 ), ki ima v njej opisane fizične in organoleptične značilnosti, niti predstavitev, videz ali katera koli druga značilnost navedenega proizvoda. Po mojem mnenju pa je treba tako trditev umestiti v ustrezen okvir.

26. Na prvem mestu namreč ugotavljam, da čeprav ni dvoma, da je predmet zaščite iz člena 13(1) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 registrirano ime, ne gre pozabiti, da je zakonodajalec Unije z uvedbo sistema zaščite geografskih označb in označb porekla želel, na eni strani, posredovati v podporo podeželskemu gospodarstvu – zlasti območjem z omejenimi možnostmi in najbolj oddaljenim regijam – s „spodbujanjem proizvodov, ki imajo določene značilnosti“ ( 17 ), in na drugi strani ohraniti „kakovost in raznovrstnost kmetijske […] proizvodnje […] Unije“, ki sta „ena od njenih pomembnih prednosti, ki proizvajalcem Unije dajeta konkurenčno prednost in pomembno prispevata k njeni živi kulturni in gastronomski dediščini“ ( 18 ). Navsezadnje je končni cilj predpisov s področja ZOP in ZGO zaščita tradicionalne proizvodnje, „ki ima posebne značilnosti, povezane z njihovim geografskim poreklom“. Varstvo, ki se priznava tem navedbam, je le instrument za uresničevanje tega cilja, zato je treba njegov obseg razlagati glede na ta cilj ( 19 ).

27. Na drugem mestu in kot nadaljevanje pravkar navedenega opozarjam, da je v skladu s členom 5(1)(a) in (b) Uredbe št. 1151/2012 „označba porekla“„ime, ki opredeljuje proizvod s poreklom iz specifičnega kraja, regije ali izjemoma države“, „katerega kakovost ali značilnosti so bistveno ali izključno posledica geografskega okolja z naravnimi in človeškimi dejavniki“ ( 20 ). ZOP so torej zaščitene, če označujejo proizvod, ki ima določeno „kakovost“ ali „značilnosti“, torej fizične lastnosti, kot so okus, vonj in videz, ki so zanj značilni in povezani z njegovim geografskim poreklom. Splošneje, podlaga za zaščito ZOP je torej povezava z območjem kot elementom, na podlagi katerega se lahko proizvod kvalitativno razlikuje od celotne ponudbe na trgu. Namen postopka registracije ZOP, ki je zdaj določen v členih od 49 do 52 Uredbe št. 1151/2012, je prav to, da se preveri izpolnjenost zahtev glede označb porekla, kot so določene v členu 5 navedene uredbe. Zato mora zahtevek za registracijo v skladu s členom 8 navedene uredbe vsebovati specifikacijo proizvoda, ki med drugim vključuje „opis proizvoda, vključno s surovinami, če je potrebno, ter glavnimi fizikalnimi, kemijskimi, mikrobiološkimi ali organoleptičnimi značilnostmi proizvoda“, opredelitev referenčnega geografskega območja in podatke, ki dokazujejo povezavo med kakovostjo ali značilnostmi proizvoda in tem območjem ( 21 ). Temu zahtevku mora biti priložen tudi enoten dokument, ki med drugim vsebuje „glavne točke specifikacije proizvoda: ime, opis proizvoda, vključno s posebnimi pravili o pakiranju in označevanju, kjer je ustrezno, ter jedrnato opredelitev geografskega območja“ in „opis povezave proizvoda z geografskim območjem ali geografskim poreklom […] in po potrebi vključuje posebne elemente opisa proizvoda ali metode proizvodnje, ki dokazujejo to povezavo“ ( 22 ). Določen je tudi postopek z ugovorom, ki tretjim osebam dovoljuje vložitev ugovora zoper registracijo, med drugim če dokazuje, da niso izpolnjeni pogoji za ZOP, opredeljeni v členu 5 Uredbe št. 1151/2012, ali pogoji iz člena 7(1) navedene uredbe v zvezi s specifikacijo proizvoda ( 23 ).

28. Nazadnje je treba poudariti, da če bi Sodišče razsodilo, da je lahko s posnemanjem razlikovalne značilnosti proizvoda, zajetega z registriranim imenom, kršen člen 13(1) uredb št. 510/2006 in 1151/2012, to ne bi pomenilo, da je predmet zaščite ta značilnost sama po sebi ali da je zaščiten proizvod, na katerega se nanaša. Tako posnemanje bi bilo namreč prepovedano le v delu, v katerem bi šlo – odvisno od primera – za omembo zaščitenega imena ali prakso, ki proizvajalcem ali kmetom, katerih proizvodi so zajeti s takim imenom, preprečuje, da bi bili „sposobni kupcem in potrošnikom značilnosti svojih proizvodov sporočati pod pogoji poštene konkurence“ in „pravilno opredeliti svoje proizvode na tržišču“ ( 24 ), to je v delu, v katerem se z njim posega v uresničitev posebnih ciljev zaščite ZOP in ZGO. Ti cilji so opredeljeni v uvodni izjavi 18 Uredbe št. 1151/2012 in navedeni v členu 4 te uredbe, z njimi pa se želi zlasti zagotoviti proizvajalcem in kmetom pravične prihodke glede na kakovost njihovih proizvodov, povezanih z geografskim območjem, potrošnikom pa zagotoviti jasne informacije o lastnostih takih proizvodov.

29. Prav tako uvodoma je treba ugotoviti, da čeprav so označbe geografskega porekla pravice industrijske lastnine, so urejene v predpisih sui generis, v katerih so javnopravni elementi pomešani z zasebnopravnimi in nad njimi prevladajo. S tega vidika se razlikujejo tudi od znamk, ki spadajo v pravo industrijske lastnine, ki je najbližje označbam geografskega porekla. Zato je, prvič, pravni obstoj ZOP (in ZGO) odvisen od normativnega akta (uredbe Komisije). Ta akt podrobno določa „glavne fizikalne, kemijske, mikrobiološke ali organoleptične značilnosti proizvoda“ ter metodo pridobivanja in po potrebi pakiranja proizvoda. Drugič, vzpostavljen je sistem spremljanja zaradi preverjanja spoštovanja pravnih zahtev v zvezi z ZOP. Ta sistem temelji na uradnem nadzoru pristojnega organa, ki ga imenuje vsaka država članica, in katerega namen je, da se med drugim s „preverjanjem skladnosti proizvoda z ustrezno specifikacijo proizvoda“ ( 25 ) zagotovi ohranjanje standardov kakovosti proizvodov, ki se tržijo z registriranim imenom ( 26 ). Tretjič, pri ureditvi na področju registriranih imen je močno poudarjen cilj varstva interesov potrošnikov, ki se upoštevajo tako z vidika njihovih pričakovanj glede kakovostne ravni proizvodov, zajetih s temi imeni, kot tudi z vidika njihove pravice do obveščenosti z resničnimi tržnimi navedbami, ter da pri izbiri za nakup niso zavedeni ( 27 ). Četrtič, čeprav registrirana geografska imena dajejo izključno pravico, ta pravica ni posamična, saj lahko vsak proizvajalec z zadevnega geografskega območja ustrezno ime uporablja samo pod pogojem, da spoštuje ustrezno specifikacijo proizvoda ( 28 ). Tudi pri tem je v javnem interesu, da označbe porekla prosto uporablja vsak proizvajalec, ki izpolnjuje zahtevane pogoje. Nazadnje, namen izključne pravice, ki jo zagotavljajo registrirana geografska imena, ni nagraditi inovacije, inovativnost ali preprosto posamične podjetniške zmogljivosti. Prav tako v nasprotju s tem, kar je ugotovilo Cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu) v sodbi iz postopka v glavni stvari, ni namenjena povračilu naložb proizvajalcem, ki smejo ta imena uporabljati. Dejavnost teh proizvajalcev namreč že po definiciji pomeni zgolj nadaljevanje včasih zelo stare lokalne proizvodne tradicije, povezane z naravnim in človeškim okoljem regije, v kateri delujejo, kar so dejavniki, ki niso odvisni od njihove podjetniške pobude in izbire. Kot je že bilo navedeno v teh sklepnih predlogih, je bila ureditev na področju zaščite registriranih geografskih imen uvedena zaradi ciljev kmetijske politike, varstva potrošnikov in varstva skupne kulturne dediščine. Ta ureditev torej temelji na modelu spodbujanja v neposredni povezavi z navedenimi cilji in se razlikuje od tiste, usmerjene h konkurenčnim inovacijam.

30. Ob upoštevanju vsega navedenega bom zdaj obravnaval prvi del vprašanja za predhodno odločanje, s katerim predložitveno sodišče sprašuje Sodišče, ali člen 13(1) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 prepoveduje zgolj to, da tretja oseba uporablja registrirano ime.

31. Kot so potrdile vse zainteresirane stranke, ki so predstavile stališča v tem postopku, odgovor na to vprašanje izhaja že iz sodne prakse Sodišča.

32. Tako je Sodišče v sodbi Scotch Whisky, izrečeni po sodbi Cour d’appel de Paris (višje sodišče v Parizu), ki je predmet pritožbe pred predložitvenim sodiščem, jasno razlikovalo med položaji neposredne ali posredne uporabe registrirane geografske označbe iz člena 16(a) Uredbe št. 110/2008 ( 29 ) – katerega besedilo je v bistvu enako besedilu člena 13(1) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 – od položajev, ki so med drugim zajeti v točki (b) navedenega člena 16. Čeprav je po mnenju Sodišča namen prve določbe prepovedati, da bi „drugi gospodarski subjekti registrirano geografsko označbo uporabljali v komercialne namene za proizvode, ki niso zajeti z registracijo, zlasti da bi se s to geografsko označbo neupravičeno okoristili“ ( 30 ), in zajema primere, v katerih se registrirana geografska označba v spornem znaku uporablja „v identični obliki ali vsaj v fonetično in/ali vizualno podobni obliki“ ( 31 ), točka (b) navedenega člena zajema „položaje, v katerih v spornem znaku ni uporabljena geografska označba, ampak se nanjo napeljuje tako, da potrošnik ustvari dovolj tesno povezavo med tem znakom in registrirano geografsko označbo“ ( 32 ).

33. Sodišče je v sodbi Scotch Whisky prav tako pojasnilo, da niti „delna vključitev zaščitene geografske označbe v spornem znaku“ niti „ugotovitev fonetične in vizualne podobnosti med spornim imenom in zaščiteno geografsko označbo“ ( 33 ) nista nujni pogoj za uporabo člena 16(b) Uredbe št. 110/2008 in da mora za presojo obstoja „navajanja“ v smislu te določbe „nacionalno sodišče preveriti, ali potrošnik ob prisotnosti imena zadevnega proizvoda razume, da se nanaša na označbo proizvoda“, in da mora„nacionalno sodišče […] preveriti, ali potrošnik, ko se sreča z imenom zadevnega proizvoda, pomisli na proizvod, ki je označen z zaščiteno geografsko označbo“. Sodišče je ob sklicevanju na točko 35 sodbe z dne 21. januarja 2016, Viiniverla (C‑75/15, EU:C:2016:35), ugotovilo, da je treba v nekaterih primerih upoštevati tudi merilo „konceptualne bližine“ med dvema izrazoma v različnih jezikih, saj lahko ta bližina povzroči, da potrošnik, ko se sreča s primerljivim proizvodom s spornim imenom, pomisli na proizvod z zaščiteno geografsko označbo ( 34 ), in sklenilo, da mora obstoj „navajanja“ preveriti nacionalno sodišče, „pri čemer mora po potrebi upoštevati tudi delno vključitev zaščitene geografske označbe v sporno ime, fonetično in/ali vizualno podobnost med tem imenom in to označbo ter konceptualno bližino med navedenim imenom in navedeno označbo“ ( 35 ). Navedena načela so bila potrjena v sodbi Queso Manchego, v kateri je Sodišče pojasnilo, da se široko besedilo člena 13(1)(b) Uredbe št. 510/2006 „lahko razume tako, da se ne nanaša samo na besede, s katerimi se lahko omeni registrirano ime, ampak tudi na vsak figurativni znak, ki lahko potrošnika spominja na proizvode, katerih ime je zaščiteno“, in da uporaba besede „vsaka“ v besedilu navedene določbe odraža namen zakonodajalca Unije „zaščititi registrirana imena, upoštevajoč, da je omemba lahko posledica uporabe besednega elementa ali figurativnega znaka“ ( 36 ). Po mnenju Sodišča namreč „načeloma ni mogoče izključiti, da lahko potrošnik ob figurativnih znakih takoj pomisli na proizvode z registriranim imenom zaradi njihove pojmovne bližine s takim imenom“ ( 37 ).

34. V zvezi s točko (c) člena 16 Uredbe št. 110/2008 je Sodišče pojasnilo, da je z njo „zaščiteno področje razširjeno, saj so vanj vključene ‚kakršne koli druge navedbe‘, torej informacije za potrošnike, ki so navedene v opisu, predstavitvi ali označevanju zadevnega proizvoda, in ki so, čeprav v resnici ne namigujejo na zaščiteno geografsko označbo, opredeljene kot ‚napačne ali zavajajoče‘ z vidika povezovanja proizvoda s to označbo, in da „izraz ‚kakršna koli druga navedba‘ iz navedene določbe vključuje informacije, ki so lahko v kakršni koli obliki navedene v opisu, predstavitvi ali označevanju zadevnega proizvoda, zlasti v obliki besedila, slike ali druge vsebine, s katero se lahko poda informacije o izvoru, poreklu, naravi ali bistvenih kakovostih tega proizvoda“ ( 38 ).

35. Splošneje je Sodišče razsodilo, da se člen 16, od (a) do (d), Uredbe št. 110/2008 ( 39 ) nanaša na različne primere, v katerih se proizvod trži z izrecnim ali neizrecnim sklicevanjem na geografsko označbo v okoliščinah, v katerih je lahko javnost bodisi zavedena ali pa se lahko v njeni zavesti vsaj povzroči asociacija na poreklo proizvoda bodisi se gospodarskemu subjektu omogoči, da se neupravičeno okoristi z ugledom zadevne geografske označbe.

36. Ta načela se uporabljajo tudi za člen 13(1), od (a) do (d), uredb št. 510/2006 in 1151/2012. Navedeni člen je torej namenjen širokemu varstvu, ki se na eni strani nanaša na uporabo, zlorabo in navajanje zaščitenega imena in, splošneje, na vsako parazitsko prakso, s katero se skuša izkoristiti ugled tega imena prek povezave z njim, na drugi strani pa vsakršno ravnanje, ki bi lahko pomenilo tveganje za zamenjevanje proizvodov, zaščitenih s takih imenom, z običajnimi proizvodi ( 40 ). Njegov namen je preprečiti, da bi se zaščitene geografske označbe zlorabljale, in to ne samo v interesu kupcev, ampak tudi v interesu proizvajalcev, ki si prizadevajo za zagotavljanje pričakovane kakovosti proizvodov, ki so pravno zaščiteni s takimi označbami ( 41 ).

37. Zato je treba na prvi del vprašanja za predhodno odločanje odgovoriti, da člen 13(1) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 ne prepoveduje zgolj tega, da tretja oseba uporablja registrirano ime.

38. Predložitveno sodišče želi z drugim delom vprašanja za predhodno odločanje izvedeti, ali člen 13(1) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 prepoveduje tudi posnemanje značilne oblike ali videza proizvoda, zajetega z registriranim imenom. Kot sem navedel v točki 18 teh sklepnih predlogov, bom vprašanje obravnaval tako z vidika točke (b) kot (d) navedene določbe, čeprav se vprašanje za predhodno odločanje nanaša le na zadnjenavedeno točko.

39. Tako kot Komisija menim, da člena 13(1)(b) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 načeloma ni mogoče razlagati tako, da lahko gre za „navajanje“ registriranega imena v smislu te določbe tudi v primeru, ko gre le za povzemanje oblike ali videza proizvoda, zajetega s takim imenom.

40. Res je, da ob upoštevanju sodne prakse, navedene v točkah 32 in 33 teh sklepnih predlogov, v kateri je bila dopuščena možnost popolnoma konceptualnega navajanja registriranih imen, ni mogoče izključiti, da lahko v nekaterih izjemnih primerih do takega navajanja pride, kadar se potrošnik sreča z obliko ali videzom konvencionalnega proizvoda, ki v celoti ali delno posnema obliko ali videz primerljivega proizvoda, zajetega z zaščitenim imenom.

41. Tako bi lahko bilo na primer, če zaščiteno ime vsebuje izrecno sklicevanje na tipično obliko proizvoda, ki ga označuje ( 42 ). V takem primeru bi namreč lahko oblika ali videz proizvoda v javnosti ustvarila „neposredno in nedvoumno“ asociacijo ( 43 ) na to ime, kot je Sodišče razsodilo v sodbi Queso Manchego glede figurativnih elementov na etiketi konvencionalnega proizvoda, ki se nanašajo na geografsko območje, s katerim je povezana ZOP, katere bistveni del je povezava s tem geografskim območjem ( 44 ).

42. Menim tudi, da bi morali biti za to, da bi taka asociacija lahko pomenila „navajanje“ v smislu člena 13(1) uredb št. 510/2006 in 1151/2012, izpolnjeni trije pogoji.

43. Prvič, posnemani element mora biti v specifikaciji registriranega imena naveden kot razlikovalna značilnost proizvoda, zajetega s tem imenom. Taka zahteva na eni strani zagotavlja, da je navedeni element dejansko del lokalne proizvodne tradicije, na katero se nanaša registrirano ime, in na drugi strani služi cilju pravne varnosti.

44. Drugič, kot je po mojem mnenju pravilno poudarila Komisija, posnemani element ne sme biti neločljivo povezan s proizvodnim postopkom, ki mora kot tak ostati v prosti presoji vsakega proizvajalca.

45. Nazadnje in v skladu s pristopom, ki sem ga predlagal v točki 29 sklepnih predlogov v zadevi, v kateri je bila izdana sodba Queso Manchego (C‑614/17, EU:C:2019:11), je treba obstoj navajanja ugotoviti s presojo vsakega posamičnega primera, pri kateri se poleg spornega elementa – v obravnavanem primeru posnemanega elementa oblike ali videza proizvoda, zaščitenega z zaščitenim imenom – upošteva tudi vsak drug element, ki se oceni kot primeren, bodisi zaradi njegove potencialne sugestivnosti, bodisi ker je lahko – nasprotno – zaradi njega izključena ali zmanjšana zmožnost potrošnika, da neposredno in nedvoumno poveže konvencionalni proizvod s proizvodom z zaščitenim imenom ( 45 ). Po mojem mnenju je treba dokazati tudi obstoj parazitskega namena ( 46 ).

46. V tej fazi želim pojasniti, da v prejšnjih točkah predlagana razlaga člena 13(1)(b) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 na splošnejši ravni ne pomeni, da oblike, videza ali embalaže konvencionalnega proizvoda kot elementov konteksta ni mogoče upoštevati pri celoviti presoji obstoja navajanja v smislu člena 13(1)(b) uredb št. 510/2006 in 1151/2012, še posebej za dokazovanje obstoja parazitskega namena, kot je Sodišče sicer potrdilo v sodbah z dne 4. marca 1999, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola ( 47 ), in z dne 26. februarja 2008, Komisija/Nemčija ( 48 ), ter kot sem navedel v točki 29 sklepnih predlogov v zadevi Queso Manchego (C‑614/17, EU:C:2019:11).

47. Čeprav lahko člen 13(1)(b) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 le izjemoma zajema ravnanja, kakršna so tista iz postopka v glavni stvari, pa so ta – odvisno od primera – lahko zajeta s točko (d) tega člena.

48. Tako kot je Sodišče potrdilo v zvezi s členom 16 Uredbe 110/2008 ( 49 ), tudi člen 13(1) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 ( 50 ) vsebuje stopnjevan seznam prepovedanih ravnanj, v skladu s katerim se vsaka točka navedene določbe razlikuje od tistih pred njo ( 51 ). Kot sem opozoril v točkah od 32 do 34 teh sklepnih predlogov, se je Sodišče že izreklo o razmerjih med točkami (a), (b) in (c) člena 16 Uredbe št. 110/2008. Nikoli pa še ni razložilo točke (d) navedenega člena niti točke (d) člena 13(1) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 ali primerljivih določb uredb, ki uvajajo sheme kakovosti.

49. Kot so navedle vse zainteresirane stranke, ki so sodelovale v tem postopku, člen 13(1)(d) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 ( 52 ) vsebuje „catch-all“ določbo, katere namen je ustvariti zaprt sistem zaščite registriranih imen. To je razvidno zlasti iz njenega besedila, ki se nanaša na „katero koli drugo prakso“, torej na vsa ravnanja, ki niso že zajeta z drugimi določbami istega člena.

50. Cilj te določbe je jasno razviden iz njenega besedila, in sicer preprečiti zavajanje potrošnika glede resničnega porekla proizvoda.

51. V nasprotju s členom 13(1)(b) uredb št. 510/2006 in 1151/2012, ki ne upošteva obstoja verjetnosti zmede ( 53 ) in je namenjen predvsem prepovedi parazitskih ravnanj ( 54 ), točka (d) tega člena torej zajema prakse, ki lahko potrošnika zavedejo v zmoto, da se potrošnik pri nakupu ne bi zmotil, in da bi se kmetje in proizvajalci, ki uporabljajo registrirano ime, zaščitili pred morebitnim speljevanjem strank.

52. V zvezi s tem je treba na eni strani poudariti, da je iz izraza „praksa, ki lahko“ v besedilu člena 13(1)(d) uredb št. 510/2006 in 1151/2012 razvidno, da se s to določbo zahteva zgolj dokaz o obstoju „tveganja“, da izpodbijana praksa zavaja potrošnika, in na drugi strani, da se mora napaka nanašati na „poreklo“ proizvoda, kar je izraz, ki ga je treba razumeti tako v smislu „geografskega izvora“ kot v smislu „proizvodnega izvora“, pri čemer mora biti potrošnik zaveden v zmoto, da proizvod izhaja iz referenčnega geografskega območja registriranega imena ali da izhaja iz proizvodnje, zajete z registriranim imenom.

53. Cilj preprečevanja zavajanja potrošnika glede resničnega porekla proizvoda je edini pogoj za uporabo člena 13(1)(d) uredb št. 510/2006 in 1151/2012. Ta določba torej ne našteva prepovedanih dejanj, temveč jih zgolj opredeljuje glede na njihov rezultat.

54. Iz tega sledi, da je lahko vsaka praksa zajeta s prepovedjo, načeloma tudi posnemanje značilne oblike ali videza proizvoda, zajetega z registriranim imenom, ali njegove posebne in razlikovalne značilnosti, če lahko zavaja potrošnika.

55. Tudi presojo o obstoju nevarnosti zavajanja je treba opraviti glede na posamičen primer in vse upoštevne elemente. Tako je treba na primer v zvezi s prakso, kakršna se izpodbija v postopku v glavni stvari in zajema posnemanje enega od elementov videza izdelka, zajetega z registriranim imenom, med drugim upoštevati, kaj zadevni element pomeni za potrošnika pri prepoznavanju navedenega proizvoda. Presoja verjetnosti zmede se namreč lahko razlikuje glede na to, ali je predmet posnemanja izključna ali posebej razlikovalna značilnost proizvoda, zaščitenega z registriranim imenom, ali značilnost, ki se običajno uporablja v zadevnem kmetijsko-živilskem sektorju.

56. V tem okviru je treba tudi videz izdelka presojati celovito. Kot je bilo namreč pravilno ugotovljeno na obravnavi, tudi posnemanje ene od tipičnih in izključnih značilnosti oblike ali videza proizvoda, zajetega z registriranim imenom, ne more zavajati potrošnika, če se videz konvencionalnega proizvoda, gledano v celoti, razlikuje od videza proizvoda, označenega z navedenim imenom.

57. Prav tako bo treba upoštevati načine predstavitve zadevnega proizvoda javnosti, na eni strani zaradi presoje, ali se potrošnik ob odločitvi za nakup dejansko sreča s sporno značilnostjo ( 55 ), in na drugi strani, ali lahko drugi elementi, povezani s temi načini, povečajo tveganje za potrošnikovo zmoto ( 56 ).

58. Splošneje je treba poudariti, da v nasprotju s členom 13(1)(c) uredb št. 510/2006 in 1151/2012, pri izvajanju katerega ni upošteven okvir, v katerega je umeščena „napačna ali zavajajoča navedba“ ( 57 ), točka (d) navedenega člena zahteva presojo tega okvira, da se konkretno ugotovi obstoj nevarnosti zavajanja potrošnika.

59. Za to presojo je izključno pristojno nacionalno sodišče, pri čemer se mora opreti na zaznavo običajno obveščenega ter razumno pozornega in preudarnega povprečnega evropskega potrošnika ( 58 ).

60. Na podlagi vsega navedenega je treba na drugi del vprašanja za predhodno odločanje odgovoriti, da lahko posnemanje značilne oblike ali videza proizvoda, zajetega z registriranim imenom, pomeni prepovedano prakso v smislu člena 13(1)(d) uredb št. 510/2006 in 1151/2012, če lahko potrošnika zavede glede porekla proizvoda.

V. Predlog

61. Na podlagi vsega navedenega Sodišču predlagam, naj na vprašanje Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Francija) za predhodno odločanje odgovori: Člen 13(1) Uredbe Sveta (ES) št. 510/2006 z dne 20. marca 2006 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila in Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. novembra 2012 o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil je treba razlagati tako, da ne prepoveduje zgolj uporabe registriranega imena s strani tretje osebe. Posnemanje oblike ali videza proizvoda, zajetega z registriranim imenom, lahko pomeni prepovedano prakso v smislu člena 13(1)(d) uredb št. 510/2006 in 1151/2012, če lahko zavede potrošnika glede resničnega porekla proizvoda. Nacionalno sodišče mora v vsakem posameznem primeru presoditi nezakonitost take prakse glede na vse upoštevne elemente, pri tem pa se mora opreti na zaznavo običajno obveščenega ter razumno pozornega in preudarnega povprečnega evropskega potrošnika.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) Uredba Sveta z dne 20. marca 2006 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila (UL 2006, L 93, str. 12).

( 3 ) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. novembra 2012 o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil (UL 2012, L 343, str. 1).

( 4 ) Uredba o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 13, str. 4).

( 5 ) Za vinogradniški in vinski sektor glej člen 103 Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 (UL 2013, L 347, str. 671), za sektor aromatiziranih pijač člen 20 Uredbe (EU) št. 251/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o opredelitvi, opisu, predstavitvi, označevanju in zaščiti geografskih označb aromatiziranih vinskih proizvodov in o razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 1601/91 (UL 2014, L 84, str. 14), in za sektor žganih pijač člen 16 Uredbe (ES) št. 110/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o opredelitvi, opisu, predstavitvi, označevanju in zaščiti geografskih označb žganih pijač ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 1576/89 (UL 2008, L 39, str. 16).

( 6 ) Uredba o dopolnitvi Priloge k Uredbi (ES) št. 2400/96 o vnosu določenih imen v „Register zaščitenih označb porekla in zaščitenih geografskih oznak“, določen v Uredbi Sveta (EGS) št. 2081/92 o zaščiti geografskih oznak in označb porekla za kmetijske pridelke in živila (Gailtaler Speck, Morbier, Queso Palmero ali Queso de la Palma, ekstra deviško oljčno olje Thrapsano, Turrón de Agramunt ali Torró d’Agramunt) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 36, str. 177).

( 7 ) UL 2013, L 302, str. 7.

( 8 ) Uredba Komisije (EU) št. 1129/2011 z dne 11. novembra 2011 o spremembi Priloge II k Uredbi (ES) št. 1333/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z vzpostavitvijo seznama Unije aditivov za živila (UL 2011, L 295, str. 1).

( 9 ) Glej Prilogo k Uredbi št. 1129/2011, del E, točka 01.7.2.

( 10 ) JORF z dne 30. oktobra 2007, besedilo št. 2.

( 11 ) Družba FL v pisnih stališčih trdi, da je Conseil d’État (državni svet, Francija) tožbo zoper odlok z dne 22. decembra 2000 zavrnil s sodbo z dne 5. novembra 2003. V postopku, po katerem je bila izdana navedena sodba, naj bi inštitut INAO in francoski minister za finance trdila, da „niti odlok [z dne 22. decembra 2000] ne preprečuje, da bi tisti, ki se poklicno ukvarjajo s tem, zunaj območja označbe še naprej proizvajali in prodajali svoje proizvode. Nasprotuje samo temu, da bi pri tem še naprej uporabljali ime ‚Morbier‘, če ne spoštujejo pravilno geografskih in tehničnih meril za upravičenost do uporabe tega imena“. Conseil d’État (državni svet) je v svoji sodbi pojasnil, da je „cilj tako nacionalnih pravil kot pravil Skupnosti, ki urejajo zaščito označb porekla, povečati dodano vrednost, ki izhaja iz kakovosti proizvodov z registriranim imenom, zlasti z zahtevo, da se proizvodnja, predelava in priprava opravljajo na opredeljenem območju, in da ta pravila ne ovirajo prostega pretoka drugih proizvodov, ki niso upravičeni do te zaščite.“

( 12 ) C‑44/17, EU:C:2018:415.

( 13 ) C‑614/17, EU:C:2019:344.

( 14 ) Družba FL v pisnih stališčih pojasnjuje, da se je sir morbier, proizveden zunaj trenutnega območja ZOP, tradicionalno proizvajal iz mleka, pridelanega istega dne: mleko jutranje molže je bilo pokrito s tankim slojem oglja za zaščito, dokler ni bilo prekrito z mlekom večerne molže. Ko je sir dozorel, je imel hlebec v sredini črno črto, kar je vmesna plast oglja. Iz spisa izhaja, da ima sredinska črta pri siru, ki ga prodaja družba FL, rdeč odtenek iz grozdnega mošta in ne rastlinskega oglja.

( 15 ) Družba FL se sklicuje zlasti na sodbi z dne 25. oktobra 2005, Nemčija in Danska/Komisija (C‑465/02 in C‑466/02, EU:C:2005:636), in z dne 26. februarja 2008, Komisija/Nemčija (C‑132/05, EU:C:2008:117).

( 16 ) Glede vin glej člen 103(2) Uredbe št. 1308/2013 in glede aromatiziranih pijač člen 20(2) Uredbe št. 251/2014, ki določa, da so zadevni proizvodi, ki uporabljajo zaščiteno ime v skladu z ustreznimi specifikacijami proizvoda, sami varovani pred prepovedanimi ravnanji, določenimi z navedenimi določbami.

( 17 ) Glej uvodno izjavo 2 Uredbe št. 510/2006; glej v tem smislu uvodno izjavo 4 Uredbe št. 1151/2012.

( 18 ) Glej uvodno izjavo 1 Uredbe št. 1151/2012.

( 19 ) Glej sodbo z dne 21. januarja 2016, Viiniverla (C‑75/15, EU:C:2016:35, točka 23 in navedena sodna praksa), in sodbo Scotch Whisky (točka 37).

( 20 ) Praktično enaka opredelitev je v členu 2(1)(a) Uredbe št. 510/2006.

( 21 ) Glej člen 7(1)(b), (c) ter (f) Uredbe št. 1151/2012.

( 22 ) Glej člen 8(1)(c)(ii) Uredbe št. 1151/2012.

( 23 ) Glej člen 10(1) Uredbe št. 1151/2012 v zvezi z razlogi za ugovor in člen 51 navedene uredbe v zvezi s postopkom.

( 24 ) Glej uvodni izjavi 3 in 5 Uredbe št. 1151/2012; glej tudi sodbi z dne 14. julija 2011, Bureau national interprofessionnel du Cognac (C‑4/10 in C‑27/10, EU:C:2011:484, točka 47), in z dne 21. januarja 2016, Viiniverla (C‑75/15, EU:C:2016:35, točka 24), kot tudi sodbi Scotch Whisky (točka 36) in Queso Manchego (točka 29).

( 25 ) Glej člen 36(3)(a) Uredbe št. 1151/2012.

( 26 ) Čeprav ima znamka tudi funkcijo kazalnika kakovosti, je ta odvisna izključno od odločitve imetnika znamke, ki vsaj teoretično ni dolžan ohraniti enake kakovostne ravni svojega blaga ali storitev.

( 27 ) Interes, da se potrošniki ne zavajajo glede trgovskega izvora proizvodov ali storitev, ki jih kupujejo, obstaja posredno tudi v pravu znamk. Vendar ta temelji na zasebnih interesih imetnikov.

( 28 ) Znamka nasprotno zagotavlja – v glavnem posamično – izključno pravico, ki imetniku omogoča, da tretje osebe izključi iz uporabe istega ali podobnega razlikovalnega znaka. Direktiva (EU) 2015/2436 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2015 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL 2015, L 336, str. 1, zlasti členi od 29 do 36) predvideva tudi kolektivne znamke. Vendar je ureditev, ki se uporablja za take znamke – tako kot tista, ki se uporablja za posamične znamke – zasebnopravna in ne zajema javnopravnih vidikov, ki so značilni za ureditev na področju zaščitenih geografskih imen.

( 29 ) Člen 16, od (a) do (d), Uredbe št. 110/2008 ima praktično enako vsebino kot člen 13(1), od (a) do (d), Uredbe št. 510/2006.

( 30 ) Glej sodbo Scotch Whisky (točka 38).

( 31 ) Glej sodbo Scotch Whisky (točka 31).

( 32 ) Glej sodbo Scotch Whisky (točka 33), moj poudarek.

( 33 ) Glej sodbo Scotch Whisky (točki 46 in 49).

( 34 ) Glej sodbo Scotch Whisky (točka 50).

( 35 ) Glej sodbo Scotch Whisky (točka 51). V postopku v glavni stvari, na podlagi katerega je bila izdana ta sodba, je bila sporno ime beseda „Glen“. Sodišče je torej potrdilo, da mora predložitveno sodišče preveriti, ali običajno obveščen ter razumno pozoren in preudaren povprečni evropski potrošnik takoj pomisli na zaščiteno geografsko označbo „Scotch Whisky“, ko se sreča s primerljivim proizvodom s spornim imenom, pri čemer mora – če si to ime in zaščitena geografska označba nista fonetično ali vizualno podobna in če ta označba ni delno vključena v navedeno ime – upoštevati konceptualno bližino med navedenim imenom in to označbo (sodba Scotch Whisky, točka 52).

( 36 ) Glej sodbo Queso Manchego (točka 18).

( 37 ) Glej sodbo Queso Manchego (točka 22).

( 38 ) Glej sodbo Scotch Whisky (točki 65 in 66).

( 39 ) Glej sodbo z dne 14. julija 2011, Bureau national interprofessionnel du Cognac (C‑4/10 in C‑27/10, EU:C:2011:484, točka 46).

( 40 ) S tem izrazom bom odslej označeval proizvode, ki niso zajeti z zaščiteno označbo porekla ali geografsko označbo.

( 41 ) Glej po analogiji sodbi z dne 14. septembra 2017, EUIPO/Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto (C‑56/16 P, EU:C:2017:693, točka 82), in z dne 20. decembra 2017, Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne (C‑393/16, EU:C:2017:991, točka 38).

( 42 ) Komisija se je primeroma sklicevala na ZOP „Queso tetilla“. Cour d’appel de commerce d’Alicante (trgovinsko sodišče v Alicanteju) je s sodbo z dne 31. oktobra 2013 (št. 419/13) presodilo, da ta ZOP varuje tradicionalno ime, ki ga potrošniki povezujejo s koničasto obliko zadevnega proizvoda, in je nepoblaščeno trženje sirov z enako obliko štelo za kršitev člena 13(1) (b) Uredbe št. 1151/2012.

( 43 ) Kot sem potrdil v sklepnih predlogih v zadevi Queso Manchego (C‑614/17, EU:C:2019:11), je treba obstoj take asociacije presojati z vidika neposrednosti (kognitivni asociativni proces ne sme zahtevati zapletene predelave informacije) kot tudi intenzivnosti (asociacija mora dovolj močno prevladati) odziva potrošnika na izpostavljenost običajnemu proizvodu.

( 44 ) Glej sodbo Queso Manchego (točka 40).

( 45 ) Glej v tem smislu tudi sodbo Queso Manchego (točka 42).

( 46 ) Glej točko 29 mojih sklepnih predlogov v zadevi, v kateri je bila izdana sodba Queso Manchego (C‑614/17, EU:C:2019:11). Glej v tem smislu tudi sodbo z dne 4. marca 1999, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola (C‑87/97, EU:C:1999:115, točka 28).

( 47 ) C‑87/97, EU:C:1999:115, točka 27.

( 48 ) C‑132/05, EU:C:2008:117, točka 48.

( 49 ) Glej sodbo Scotch Whisky (točka 65).

( 50 ) V zvezi z Uredbo št. 510/2006 glej sodbo Queso Manchego (točka 25).

( 51 ) Poudariti je treba, da se ta stopnjevani seznam nanaša na naravo prepovedanih dejanj in ne na elemente, ki jih je treba upoštevati pri ugotavljanju obstoja takih ravnanj (glej v tem smislu sodbo Queso Manchego, točka 27). Zato ni izključeno, da bi se isti elementi lahko upoštevali tako pri uporabi točke (b) kot točke (d) navedenega člena.

( 52 ) V zvezi z Uredbo št. 510/2006 glej sodbo Queso Manchego (točka 25).

( 53 ) Glej sodbo z dne 4. marca 1999, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola (C‑87/97, EU:C:1999:115, točka 26).

( 54 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 21. januarja 2016, Viiniverla (C‑75/15, EU:C:2015:35, točka 45).

( 55 ) Sindikat je v zvezi s tem pojasnil, da se sir Morbier na drobno prodaja po rezinah in da zato potrošniki jasno opazijo zanj značilno črno črto.

( 56 ) Med drugim kadar so običajni proizvodi zelo blizu proizvodov, zajetih z zaščitenim imenom.

( 57 ) Glej sodbo Scotch Whisky (točki 70 in 71).

( 58 ) Glej v tem smislu zlasti sodbo z dne 21. januarja 2016, Viiniverla (C‑75/15, EU:C:2016:35, točki 25 in 28), in sodbo Scotch Whisky (točka 47).