V okviru Sklepa 2011/72/SZVP o omejevalnih ukrepih proti nekaterim osebam in subjektom ob upoštevanju razmer v Tuniziji načeloma Svetu ni treba preučiti in presoditi upoštevnosti in točnosti dokazov, na katerih temeljijo sodni postopki, ki se vodijo zoper osebe, katerih imena so vpisana v prilogi k temu sklepu. Namen Sveta namreč ni, da bi s sprejetjem tega sklepa in naslednjih sklepov sam kaznoval nezakonite prisvojitve državnih sredstev, ki so predmet preiskave tunizijskih organov, temveč da se zavaruje možnost, da ti organi ugotovijo obstoj teh prisvojitev in da se vrne premoženjska korist, ki iz njih izhaja. Pristojne tunizijske oblasti morajo torej preveriti navedene dokaze in iz njih izpeljati ustrezne ugotovitve. Tako Svetu in Splošnemu sodišču načeloma ni treba preverjati utemeljenosti takih postopkov, temveč le utemeljenost sklepa o zamrznitvi sredstev, glede na dejstva, ki so jih predložili tunizijski organi. Če bi bilo to drugače, bi lahko prišlo do položajev, ko bi Svet prišel do prenagljenih ugotovitev v zvezi z utemeljenostjo te preiskave, ki bi se lahko razlikovale od ugotovitev samih tunizijskih organov. Tak položaj bi lahko pripeljal do paradoksalne situacije, ko v času, ko bi se zadevni osebi sodilo in bi jo ti organi morebiti spoznali za krivo nezakonite prisvojitve državnih sredstev, njeno premoženje v Evropski uniji ne bi bilo več zamrznjeno, kar bi onemogočalo vrnitev premoženjske koristi iz naslova nezakonitih prisvojitev, ki so ji očitane. Polni učinek Sklepa 2011/72 očitno ne bi bil dosežen.

V okviru Sklepa 2011/72/SZVP o omejevalnih ukrepih proti nekaterim osebam in subjektom ob upoštevanju razmer v Tuniziji Svet ne more v vseh okoliščinah potrditi navedb tunizijskih sodnih organov iz dokumentov, ki so jih ti organi predložili. Skrbno in nepristransko mora namreč presoditi vse dokaze, ki mu jih predložijo pristojni organi, zlasti glede na pripombe in morebitne razbremenilne dokaze, ki jih je navedla tožeča stranka. Ta obveznost izhaja tudi iz načela dobrega upravljanja iz člena 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Svet mora, da bi izpolnil svojo obveznost skrbne in nepristranske presoje, oceniti, ali je treba od pristojnih organov pridobiti dodatne informacije ali dokaze, glede na pripombe tožeče stranke in dejstva, ki jih je predložila. Natančneje, čeprav Svet ne more nadomestiti tunizijskih organov pri presoji utemeljenosti sodne preiskave, ki teče zoper tožečo stranko, ni mogoče izključiti obveznosti te institucije, da zaprosi za pojasnila v zvezi z dejstvi, na katerih temelji ta preiskava. Ker je Svet predložil dokaze o poteku sodne preiskave zoper tožečo stranko in ker njihova verodostojnost ni bila prerekana, mora tožeča stranka navesti, na podlagi katerih konkretnih dokazov izpodbija utemeljenost te preiskave.

Glede tega spoštovanje načel pravne države in človekovih pravic ter človekovega dostojanstva velja za vsakršno delovanje Unije, vključno na področju skupne zunanje in varnostne politike, kot je razvidno iz povezanih določb členov 21(1), prvi pododstavek, (2)(b) in (3), PEU ter 23 PEU. Zlasti je treba ugotoviti, da člen 21(1) PEU določa, da želi Unija pri delovanju na mednarodni ravni v svetu med drugim spodbujati pravno državo, univerzalnost in nedeljivost človekovih pravic in spoštovanje mednarodnega prava. Načelo sojenja v razumnem roku pa je sestavni del pravice do poštenega sojenja, ki jo varujejo določbe več pravno zavezujočih aktov mednarodnega prava. Zato ni mogoče izključiti tega, da Svet v primeru objektivnih, verodostojnih, točnih in skladnih informacij, ki bi lahko vzbudile utemeljene pomisleke v zvezi s spoštovanjem pravice zadevne osebe do sojenja v razumnem roku v sodni preiskavi, ki teče zoper njo, in je podlaga za zamrznitev njenega premoženja v Uniji, izvede potrebna preverjanja.

(Glej točke 41, 42, 48, 64 in 65.)