SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

PAOLA MENGOZZIJA,

predstavljeni 22. septembra 2016 ( 1 )

Združene zadeve C‑247/15 P, C‑253/15 P in C‑259/15 P

Maxcom Ltd (C‑247/15 P),

Evropska komisija (C‑253/15 P),

Svet Evropske unije (C‑259/15 P)

proti

Chin Haur Indonesia, PT

„Pritožba — Trgovinska politika — Damping — Izvedbena uredba (EU) št. 501/2013 — Uvoz koles, poslanih med drugim iz Indonezije — Razširitev dokončne protidampinške dajatve, uvedene na uvoz koles s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na ta uvoz — Uredba (ES) št. 1225/2009 — Člena 13 in 18 — Izogibanje — Nesodelovanje dela proizvajalcev/izvoznikov, na katere se je nanašala preiskava — Dokaz o izogibanju — Vrsta skladnih indicev — Neobrazložitev — Kršitev procesnih pravic“

1. Ti sklepni predlogi se nanašajo na tri pritožbe, s katerimi družba Maxcom Ltd, Evropska komisija in Svet Evropske unije Sodišču predlagajo, naj razveljavi sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 19. marca 2015, Chin Haur Indonesia/Svet ( 2 ) (v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to za ničen razglasilo člen 1(1) in (3) Izvedbene uredbe Sveta (EU) št. 501/2013 ( 3 ) (v nadaljevanju: sporna uredba) v delu, v katerem se ta nanaša na družbo Chin Haur Indonesia, PT (v nadaljevanju: družba Chin Haur), ki je v postopku pred Splošnim sodiščem nastopala kot tožeča stranka.

2. Z navedenimi tremi združenimi zadevami je Sodišče prvič dobilo priložnost, ( 4 ) da se v okviru pritožbe izreče o ureditvi Unije na področju izogibanja protidampinškim dajatvam. Ta ureditev, vsebovana v členu 13 Uredbe (ES) št. 1225/2009 (v nadaljevanju: osnovna uredba), ( 5 ) institucijam omogoča, da v nekaterih okoliščinah protidampinške dajatve, ki so jih uvedle na uvoz izdelka s poreklom iz tretje države, razširijo na uvoz podobnih izdelkov s poreklom zlasti iz druge države, da bi tako preprečile izogibanje protidampinškim ukrepom.

3. Natančneje, Sodišče bo imelo priložnost dodatno razjasniti zahteve v zvezi z dokazi, ki jih morata predložiti Komisija in Svet (v nadaljevanju: oba skupaj: instituciji), če želita dokazati obstoj izogibanja. Sodna praksa že ponuja nekaj smernic v zvezi z dokaznim bremenom in zahtevanim dokaznim standardom. Vendar je Sodišče te smernice podalo v zadevah, ki jih je opredeljeval poseben dejanski okvir: institucijama so namreč v preiskavi, katere namen je dokazati obstoj izogibanja in ki temelji na prostovoljnem sodelovanju zadevnih proizvajalcev/izvoznikov, sodelovanje zavrnile vse zainteresirane stranke.

4. V obravnavanih zadevah se Sodišču predlaga, naj ob upoštevanju te sodne prakse pojasni zahteve v zvezi z dokazi, ki jih morata izpolniti instituciji, če želita dokazati obstoj izogibanja v drugačnem dejanskem okviru, to je v položaju, ko jima sodelovanja ne zavrnejo vse zainteresirane stranke, temveč ne sodeluje le del proizvajalcev/izvoznikov, na katere se nanaša preiskava.

I – Pravni okvir

5. Čeprav se je o vprašanju izogibanja razpravljalo v okviru pogajanj STO-GATT, ni bil dosežen noben sporazum. Zato protidampinški zakonik iz leta 1994 ( 6 ) navsezadnje ne vsebuje nobene določbe v zvezi s tem. ( 7 ) V takih okoliščinah je Evropska unija enostransko sprejela svoje predpise za preprečevanje izogibanja. ( 8 )

6. Člen 13(1), prvi pododstavek, tretji stavek, osnovne uredbe izogibanje opredeljuje kot „sprememb[o] v trgovinskih vzorcih med tretjimi državami in [Unijo] ali med posameznimi družbami v državi, kjer veljajo ukrepi, in [Unijo], do katere pride zaradi prakse, postopka ali dejavnosti, za katero ni zadostnega vzroka ali ni gospodarsko upravičena, z izjemo uvedbe dajatve, ter kadar obstajajo dokazi o škodi ali o tem, da se popravljalni učinki dajatve spodkopavajo s cenami in/ali količinami podobnega izdelka, ter kadar obstajajo dokazi o dampingu v zvezi z normalnimi vrednostmi, predhodno ugotovljenimi za podoben izdelek, če je potrebno v skladu z določbami člena 2“.

7. Člen 13(1), drugi pododstavek, osnovne uredbe vsebuje neizčrpen seznam praks, postopkov ali dejavnosti iz predhodnega pododstavka, ki med drugim vključujejo „pošiljko izdelka, za katerega veljajo ukrepi, preko tretjih držav“ in „v okoliščinah, prikazanih v odstavku 2, sestavljanje delov s postopkom sestavljanja v [Uniji] ali tretji državi“. Člen 13(2) osnovne uredbe določa tri kumulativne pogoje, ki jih mora izpolnjevati postopek sestavljanja v Uniji ali tretji državi, da se obravnava, kot da gre za izogibanje veljavnim protidampinškim ukrepom. ( 9 )

8. V skladu s členom 13(3) osnovne uredbe začne Komisija preiskavo na podlagi uredbe na lastno pobudo ali na zahtevo države članice ali katere koli zainteresirane stranke na podlagi zadostnih dokazov glede dejavnikov, določenih v odstavku 1 istega člena. Kadar dejstva, ki so dokončno preverjena, utemeljujejo razširitev ukrepov, to stori Svet, na predlog, ki ga po posvetovanju s Svetovalnim odborom predloži Komisija.

9. Člen 13(4) osnovne uredbe določa možnost, da se nekaterim družbam odobrijo izvzetja iz ukrepov za preprečevanje izogibanja. Ta člen določa, da „[z]a uvoz podjetij, [ki] so [jim] odobrena izvzetja, […] ukrepi ne veljajo. Zahtevki za izvzetja, ki so jim priložena ustrezna dokazila, se predložijo v rokih, določenih v uredbi Komisije, ki začenja preiskavo. Kadar se praksa, postopek ali dejavnost izogibanja dogajajo izven [Unije], se izvzetja lahko odobrijo proizvajalcem zadevnega izdelka, ki lahko dokažejo, da niso povezani z nobenim proizvajalcem, za katerega veljajo ukrepi, in za katere se ugotovi, da niso vpleteni v izogibanje, kakor je opredeljeno v odstavkih 1 in 2 tega člena […] Ta izvzetja se odobrijo s sklepom Komisije ali s sklepom Sveta o uvedbi ukrepov in veljajo za obdobje in pod pogoji, določenimi v sklepu. […] [I]zvzetja se lahko odobrijo po zaključku preiskave, ki vodi k razširitvi ukrepov“.

10. Člen 18 osnovne uredbe, naslovljen „Nesodelovanje“, določa: „1. V primerih, ko katera koli stranka ne dovoli dostopa do informacij ali na kak drug način ne dobavi potrebnih informacij v rokih, ki jih navaja ta uredba, ali pa močno ovira preiskavo, se lahko začasne ali dokončne ugotovitve, bodisi pozitivne ali negativne, naredijo na osnovi dostopnih dejstev. […] 3. Če informacije, ki jih predloži kaka zainteresirana stranka, niso idealne v vseh pogledih, jih vseeno ne bi bilo treba zanemariti, pod pogojem, da pomanjkljivosti niso takšne, da bi povzročile pretirane težave pri doseganju razumno točnih ugotovitev, in pod pogojem, da so informacije na ustrezen način in pravočasno predložene, da so preverljive in da je zainteresirana stranka delovala po svojih najboljših zmožnostih. […] 6. Če zainteresirana stranka ne sodeluje ali pa sodeluje le delno, tako da se pomembne informacije zaradi tega zadržujejo, je lahko izid za to stranko manj ugoden, kot bi bil, če bi sodelovala.“

II – Dejansko stanje v sporih in sporna uredba

11. Dejansko stanje v sporih je podrobno predstavljeno v točkah od 1 do 28 izpodbijane sodbe, na katere napotujem. Naj za potrebe tega postopka le opozorim, da je Unija že leta 1993 uvedla protidampinško dajatev na uvoz koles s poreklom iz Ljudske republike Kitajske v Skupnost. Zatem je bila ta dajatev večkrat ponovno preučena in je bila nazadnje z Izvedbeno uredbo (EU) št. 990/2011 ( 10 ) določena na 48,5 %.

12. Komisija je leta 2012 na podlagi pritožbe začela preiskavo v zvezi z morebitnim izogibanjem protidampinškim ukrepom, uvedenim z Uredbo št. 990/2011, do katerega naj bi prišlo pri uvozu koles, poslanih med drugim iz Indonezije. ( 11 ) V okviru te preiskave je družba Chin Haur predložila zahtevek za izvzetje na podlagi člena 13(4) osnovne uredbe. Komisija je v prostorih družbe Chin Haur v Indoneziji opravila preveritveni obisk in navsezadnje zahtevek te družbe za izvzetje zavrnila zaradi nezanesljivosti informacij, ki jih je ta predložila. ( 12 )

13. Svet je 29. maja 2013 sprejel sporno uredbo.

14. Svet je v tej uredbi najprej navedel, da so se od štirih indonezijskih družb, ki so predložile zahtevek za izvzetje in katerih uvoz je znašal 91 % celotnega uvoza iz Indonezije v Unijo, tri družbe štele za sodelujoče, medtem ko podatkov, ki jih je predložila četrta, to je družba Chin Haur, ni bilo mogoče preveriti in niso bili zanesljivi, tako da jih ni bilo mogoče upoštevati. ( 13 ) Zato je Svet v uvodni izjavi 33 te uredbe navedel, da so ugotovitve v zvezi z družbo Chin Haur temeljile na dostopnih dejstvih v skladu s členom 18 osnovne uredbe.

15. Nato je Svet ugotovil, da so izpolnjeni vsi pogoji za ugotovitev obstoja izogibanja v skladu s členom 13(1) osnovne uredbe. ( 14 )

16. Kar zadeva, natančneje, prakse izogibanja v Indoneziji, je Svet najprej preučil obstoj postopkov pretovarjanja. V zvezi s tem je v uvodnih izjavah od 61 do 64 sporne uredbe navedeno: „(61) Pri treh od štirih prvotno sodelujočih družb v preiskavi pretovarjanje ni bilo odkrito. (62) Kot je navedeno v uvodnih izjavah od 29 do 33, je bila v zvezi s četrto družbo [,in sicer Chin Haur] utemeljena uporaba člena 18 osnovne uredbe. Preiskava je pokazala, da družba ni imela v lasti zadostne opreme, ki bi upravičila obseg izvoza v Unijo v obdobju poročanja, in ker ni nobene druge utemeljitve, se lahko sklene, da je bila družba vključena v prakse izogibanja prek pretovarjanja. (63) Kar zadeva preostali izvoz v Unijo, sodelovanja ni bilo […]. (64) Zato se ob upoštevanju spremembe vzorca trgovanja, ugotovljene v uvodni izjavi 58, med Indonezijo in Unijo v smislu člena 13(1) osnovne uredbe, rezultatov preiskave glede ene indonezijske družbe iz uvodne izjave [62] ter ker se niso javili in niso sodelovali vsi indonezijski proizvajalci/izvozniki, potrdi obstoj pretovarjanja izdelkov s kitajskim poreklom prek Indonezije.“

17. Svet je nato navedel, da obstoj dejavnosti sestavljanja v smislu člena 13(2) osnovne uredbe v Indoneziji ni bil ugotovljen. ( 15 )

18. V teh okoliščinah je Svet, prvič, ugotovil obstoj postopkov pretovarjanja prek Indonezije in dokončno protidampinško dajatev, določeno z Izvedbeno uredbo št. 990/2011, razširil na uvoz koles, poslanih iz Indonezije, ( 16 ) in drugič, družbi Chin Haur zaradi ugotovitve, da ni resnično sodelovala, zavrnil izvzetje v skladu s členom 13(4) osnovne uredbe. ( 17 )

III – Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba

19. Družba Chin Haur je 9. avgusta 2013 pri Splošnem sodišču vložila tožbo, s katero je predlagala razglasitev ničnosti člena 1(1) in (3) sporne uredbe.

20. Splošno sodišče je 8. oktobra 2013 ugodilo predlogu družbe Chin Haur, naj se o zadevi odloči po hitrem postopku. ( 18 )

21. Predsednik sedmega senata Splošnega sodišča je s sklepom z dne 11. novembra 2013 ugodil predlogu Komisije za intervencijo v podporo predlogom Sveta. Vendar ji ni bila dovoljena predložitev intervencijske vloge. ( 19 ) Ker se je zadeva začela obravnavati po hitrem postopku, je Komisija 25. junija 2014 vložila predlog, naj se ji dovoli predložitev intervencijske vloge v okviru ukrepov procesnega vodstva. ( 20 ) Splošno sodišče je ta predlog zavrnilo.

22. Družbi Maxcom je bila intervencija dovoljena s sklepom z dne 16. julija 2014.

23. Družba Chin Haur je v utemeljitev tožbe navedla tri razloge. Prvi tožbeni razlog se je nanašal na kršitev členov 13(1) in 18(1) osnovne uredbe. S prvim delom tega tožbenega razloga je družba Chin Haur izpodbijala ugotovitev Sveta v zvezi z obstojem spremembe v trgovinskih vzorcih. Z drugim delom navedenega tožbenega razloga je izpodbijala ugotovitev Sveta iz uvodne izjave 62 sporne uredbe, da je bila vpletena v postopke pretovarjanja. Drugi tožbeni razlog se je nanašal na kršitev člena 18 osnovne uredbe, načela sorazmernosti in obveznosti obrazložitve. Zadeval je ugotovitev Sveta, da družba Chin Haur ni sodelovala. Tretji tožbeni razlog se je nanašal na kršitev člena 13(1) osnovne uredbe in načela enakega obravnavanja. Zadeval je ugotovitev Sveta glede obstoja dampinga.

24. Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi prvi del prvega tožbenega razloga ter drugi in tretji tožbeni razlog zavrnilo kot neutemeljene. Nasprotno pa je sprejelo drugi del prvega tožbenega razloga, zlasti prvi očitek iz njega, s katerim je družba Chin Haur izpodbijala ugotovitev iz uvodne izjave 62 sporne uredbe, da ni imela zadostnih proizvodnih zmogljivosti, da bi lahko upravičila obseg svojega izvoza v Unijo.

25. V zvezi s tem je Splošno sodišče na prvem mestu v točkah od 81 do 94 izpodbijane sodbe analiziralo elemente, ki jih je med preiskavo predložila družba Chin Haur, ter menilo, da s temi elementi ni mogoče dokazati, da je bila ta družba res indonezijska izvoznica ali da je izpolnjevala merila iz člena 13(2) osnovne uredbe.

26. Na drugem mestu je Splošno sodišče v točkah od 95 do 103 navedene sodbe preučilo elemente, na podlagi katerih je Svet menil, da je družba Chin Haur izvajala postopke pretovarjanja. Na podlagi te analize je v točki 104 navedene sodbe menilo, da Svet na podlagi teh elementov ni imel dovolj indicev za ugotovitev, navedeno v uvodni izjavi 62 sporne uredbe. Splošno sodišče je v točki 105 navedene sodbe nadalje menilo, da zaradi dejstva, da družba Chin Haur ni dokazala, da je bila indonezijska proizvajalka ali da je izpolnjevala merila iz člena 13(2) osnovne uredbe, Svet ni mogel avtomatično ugotoviti obstoja pretovarjanj družbe Chin Haur, ker ta možnost nikakor ne izhaja iz osnovne uredbe ali sodne prakse. Zato je sprejelo drugi del prvega tožbenega razloga, ne da bi obravnavalo preostala očitka, ki ju je navedla družba Chin Haur. Tako je člen 1(1) in (3) sporne uredbe razglasilo za ničen „v delu, v katerem se nanaša“ na družbo Chin Haur.

IV – Predlogi strank

27. Družba Maxcom, Komisija in Svet s pritožbami Sodišču predlagajo, naj razveljavi izpodbijano sodbo, zavrne tožbo na prvi stopnji in družbi Chin Haur naloži plačilo stroškov. Komisija in Svet podredno še predlagata, naj se zadeva vrne Splošnemu sodišču v ponovno odločanje, odločitev o stroških v obeh postopkih pa naj se pridrži.

28. Družba Chin Haur Sodišču predlaga, naj pritožbe zoper izpodbijano sodbo v celoti zavrne ter naj družbi Maxcom, Komisiji in Svetu naloži plačilo stroškov. Če bi moralo Sodišče izpodbijano sodbo razveljaviti, mu družba Chin Haur podredno predlaga, naj odloči o njeni tožbi na prvi stopnji, sprejme preostala očitka iz drugega dela prvega tožbenega razloga, ki ju je navedla pred Splošnim sodiščem, ter razglasi delno ničnost člena 1(1) in (3) sporne uredbe v delu, v katerem ti določbi protidampinško dajatev, uvedeno na uvoz koles s poreklom iz Kitajske, razširjata na družbo Chin Haur in zavračata zahtevek za izvzetje družbe Chin Haur.

V – Analiza

29. Družba Maxcom navaja dva razloga zoper izpodbijano sodbo – prvega primarno, drugega pa podredno – Komisija navaja tri pritožbene razloge, Svet pa dva. Pritožbeni razlogi, navedeni v vseh treh pritožbah, se v veliki meri prekrivajo in jih je v bistvu mogoče združiti v tri skupine.

30. Prvič, družba Maxcom, Komisija in Svet trdijo, da je Splošno sodišče pri uporabi člena 13(1) osnovne uredbe večkrat napačno uporabilo pravo. ( 21 ) Drugič, Komisija in Svet trdita, da izpodbijana sodba ni dovolj obrazložena in da je njena obrazložitev protislovna; Svet v istem okviru še trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva. ( 22 ) Tretjič, Komisija trdi, da je Splošno sodišče kršilo njene procesne pravice. ( 23 )

A – Pritožbeni razlogi v zvezi z napačno uporabo člena 13(1) osnovne uredbe

1. Trditve strank

31. S prvo skupino pritožbenih razlogov družba Maxcom, Komisija in Svet v bistvu trdijo, da so bile pri razlogovanju v točkah od 95 do 105 izpodbijane sodbe, na podlagi katerega je Splošno sodišče sporno uredbo razglasilo za nično, storjene različne napake pri uporabi prava, kar zadeva uporabo člena 13(1) osnovne uredbe.

32. Na prvem mestu družba Maxcom Splošnemu sodišču očita, da je očitno napačno uporabilo to določbo, ker je menilo, da Svet na podlagi elementov, s katerimi je razpolagal, ni mogel ugotoviti, da je bila družba Chin Haur vpletena v postopke pretovarjanja.

33. Družba Maxcom meni, prvič, da Splošno sodišče pri svojem razlogovanju ni upoštevalo dejstva, da ni sporno, da je družba Chin Haur uvažala dele koles s to družbo povezanega kitajskega proizvajalca in da je v Unijo izvažala kolesa. V takih okoliščinah bi moralo Splošno sodišče – ker je ugotovilo, da družba Chin Haur ni mogla dokazati, da je resnično indonezijski proizvajalec koles ali da izvaja postopke sestavljanja, ki ne presegajo mejnih vrednosti, določenih v členu 13(2) osnovne uredbe – uvozno-izvozne dejavnosti družbe Chin Haur opredeliti kot pretovarjanje.

34. Drugič, družba Maxcom meni, da so elementi, na podlagi katerih je Splošno sodišče v točkah od 95 do 102 izpodbijane sodbe menilo, da Svet ni imel dovolj indicev za ugotovitev, da je bila družba Chin Haur vpletena v postopke pretovarjanja, brezpredmetni. V obravnavani zadevi naj bi bistveno vprašanje zadevalo nesodelovanje družbe Chin Haur, ki naj bi Komisiji preprečilo izoblikovanje celovite slike dejavnosti te družbe, kar pomeni, da je bilo treba ugotovitve v zvezi z njo izoblikovati na podlagi člena 18(1) osnovne uredbe. Z izpodbijano sodbo naj bi bila družba Chin Haur nagrajena za nesodelovanje, kar naj bi bilo v nasprotju s ciljem osnovne uredbe in sodno prakso. Poleg tega naj institucijama ne bi bilo treba posebej dokazati obstoja točno določenih praks izogibanja. Dokazati naj bi morali le, da do spremembe v trgovini pride zaradi postopkov izogibanja. Iz tega naj bi izhajalo, da je razglasitev ničnosti sporne uredbe, ker naj instituciji ne bi imeli dovolj dokazov za ugotovitev obstoja praks pretovarjanja, očitna napaka pri uporabi prava.

35. Na drugem mestu Komisija in Svet trdita, da Splošno sodišče v izpodbijani sodbi izhaja iz implicitne predpostavke, da člen 13(1) osnovne uredbe zahteva, da instituciji dokažeta, da je vsak proizvajalec/izvoznik v državi, v kateri poteka preiskava, vpleten v prakse pretovarjanja. Taka razlaga naj bi bila napačna. Prvič, taka razlaga naj bi bila v nasprotju z obveznostjo, da se pogoji, navedeni v členu 13(1) osnovne uredbe, ocenijo na ravni države, ne pa na ravni posameznih izvoznikov. Drugič, s tem bi člen 13(4) osnovne uredbe postal povsem brezpredmeten. Tretjič, s to razlago naj bi se pojem „praksa izogibanja“ mešal z eno od manifestacij te prakse, to je pretovarjanjem. Vendar naj institucijama ne bi bilo treba posebej dokazati obstoja točno določenih praks izogibanja. Četrtič, Splošno sodišče naj bi pri presoji različnih tožbenih razlogov uporabilo protislovne razlage pojma prakse izogibanja.

36. Na tretjem mestu družba Maxcom, Komisija in Svet trdijo, da tudi če bi Svet napačno ugotovil, da je bila družba Chin Haur vpletena v postopke pretovarjanja, zgolj ta ugotovitev še ne bi zadostovala za razglasitev ničnosti sporne uredbe. Ugotovitev obstoja praks pretovarjanja prek Indonezije iz uvodne izjave 64 sporne uredbe naj namreč ne bi temeljila le na ugotovitvi v zvezi z družbo Chin Haur, ampak tudi na dejstvu, prvič, da proizvajalci, katerih izvoz je znašal 9 % izvoza iz Indonezije v Unijo, sploh niso sodelovali v preiskavi, in drugič, da družba Chin Haur, katere izvoz je znašal 42 % navedenega izvoza, navsezadnje sploh ni sodelovala. Torej bi lahko Svet tudi v primeru napake, kar zadeva pretovarjanje družbe Chin Haur, sklenil, da je potekalo pretovarjanje prek Indonezije, in sicer – kot se to zahteva v sodni praksi – na podlagi vrste skladnih indicev, ki so temeljili na dostopnih dejstvih, v zvezi s preostalimi indonezijskimi proizvajalci/izvozniki.

37. Družba Chin Haur izpodbija vse trditve pritožnic. Uvodoma navaja, da se trditve v zvezi z ugotovitvijo Splošnega sodišča, da ni dovolj dokazov za to, da bi družba Chin Haur izvajala postopke pretovarjanja, nanašajo na presojo dejstev in torej niso dopustne. Dalje, družba Chin Haur na prvem mestu meni, da se zadevna problematika nanaša predvsem na dokazno breme v zvezi z obstojem izogibanja in zlasti pretovarjanja. Splošno sodišče naj bi zgolj trdilo, da to breme nosita instituciji in da ga v obravnavani zadevi nista izpolnili. Razlikovanje med presojo izogibanja na ravni države in na ravni posameznega izvoznika naj ne bi bilo podkrepljeno z besedilom osnovne uredbe in naj ga v obravnavani zadevi ne bi bilo mogoče upoštevati, saj naj bi tudi Svet v sporni uredbi ti merili združil. Poleg tega naj ne bi Splošno sodišče nikoli trdilo, da morata instituciji pozitivno dokazati, da je vsak posamezni proizvajalec/izvoznik vpleten v postopke pretovarjanja. Pritožnice naj bi mešale dokazno breme, ki ga nosita instituciji, in zahtevani dokazni standard, ki ga je mogoče v skladu s členom 18 osnovne uredbe v primeru nesodelovanja znižati. Vendar naj v nasprotju s položajem iz zadeve Simon, Evers & Co. ( 24 ) v obravnavani zadevi, prvič, instituciji ne bi imeli vrste skladnih indicev glede obstoja pretovarjanja, in drugič, naj bi nekatera podjetja sodelovala v preiskavi.

38. Na drugem mestu, kar zadeva očitek, da ugotovitve Splošnega sodišča niso zadostovale za razglasitev ničnosti sporne uredbe, družba Chin Haur trdi, da Svet v tej uredbi ni nikjer ugotovil, da bi bili še drugi indonezijski proizvajalci razen nje vpleteni v postopke pretovarjanja. Sporna uredba naj bi vsebovala le ugotovitev, da nekateri od teh proizvajalcev, ki tvorijo majhen del celotne proizvodnje, niso sodelovali. Vendar naj instituciji ob upoštevanju sodne prakse Sodišča nikakor ne bi mogli zgolj zaradi nesodelovanja posameznih proizvajalcev/izvoznikov sklepati na obstoj pretovarjanj.

2. Presoja

a) Dopustnost

39. Kar zadeva očitek v zvezi z nedopustnostjo, ki ga je uvodoma navedla družba Chin Haur (glej točko 37 teh sklepnih predlogov), je treba opozoriti, da je samo Splošno sodišče pristojno za ugotavljanje in presojo dejstev ter načeloma tudi za presojo dokazov, ki jih upošteva v podporo tem dejstvom. Če so bili namreč ti dokazi pravilno pridobljeni in če so bila upoštevana splošna načela prava ter pravila postopka glede dokaznega bremena in izvedbe dokazov, je samo Splošno sodišče pristojno za presojo vrednosti, ki jo je treba pripisati predloženim elementom. Ta presoja torej razen v primeru izkrivljanja teh elementov ni pravno vprašanje, ki bi bilo predmet nadzora Sodišča. Vendar je Sodišče, ko Splošno sodišče ugotovi ali presodi dejansko stanje, pristojno, da na podlagi člena 256 PDEU opravi nadzor nad pravno opredelitvijo tega dejanskega stanja in pravnimi posledicami, ki jih je iz njega izpeljalo Splošno sodišče. ( 25 )

40. Torej je treba očitke pritožnic v delu, v katerem izpodbijajo presoje dejanskih elementov, ki jih je opravilo Splošno sodišče, vključno s tistimi iz točk od 96 do 102 izpodbijane sodbe, šteti za nedopustne.

41. Vendar je treba ugotoviti – kot je navedla tudi družba Chin Haur – da se v okviru očitkov v zvezi z napakami pri uporabi člena 13(1) osnovne uredbe v teh pritožbah v bistvu postavljajo vprašanja v zvezi z dokaznim bremenom in dokaznim standardom, ki se zahteva za to, da se dokaže obstoj izogibanja. Ker se torej navedeni očitki ne nanašajo na ugotovitev dejstev in preučitev dokazov, ki ju je opravilo Splošno sodišče, temveč na kršitev pravil, ki se uporabljajo na področju dokazovanja, to pa je v skladu s sodno prakso pravno vprašanje, ( 26 ) je treba te očitke obravnavati kot dopustne.

b) Ureditev Unije na področju izogibanja z vidika sodne prakse

42. Pred preučitvijo očitkov v zvezi s kršitvijo člena 13(1) osnovne uredbe je treba analizirati ureditev Unije na področju izogibanja z vidika upoštevne sodne prakse. Namen te ureditve je zagotoviti učinkovitost uvedenih protidampinških ukrepov in preprečiti izogibanje tem ukrepom. ( 27 )

43. Iz opredelitve iz člena 13(1), tretji stavek, osnovne uredbe, navedene v točki 6 teh sklepnih predlogov, izhaja, da morajo biti za to, da se dokaže obstoj izogibanja, izpolnjeni štirje pogoji, in sicer: (i) obstajati mora sprememba v trgovinskih vzorcih med zadevno tretjo državo in Unijo, (ii) do te spremembe mora priti zaradi praks, postopkov ali dejavnosti, za katere razen uvedbe dajatve ni zadostnega vzroka ali niso gospodarsko upravičeni, (iii) obstajati morajo dokazi o škodi in (iv) obstajati morajo dokazi o dampingu. V obravnavanih pritožbah se izpodbija le drugi od navedenih sestavnih elementov izogibanja, saj je bil obstoj preostalih treh elementov dokončno ugotovljen.

44. Sodišče je v sodbi Simon, Evers & Co. ( 28 ) navedlo, da je opredelitev izogibanja zelo splošna, zato imata instituciji široko polje proste presoje ( 29 ). Priznanje tega polja proste presoje se sklada tudi s široko diskrecijsko pravico, ki jo imata v skladu z ustaljeno sodno prakso instituciji na splošno na področju skupne trgovinske politike in predvsem ukrepov trgovinske zaščite zaradi kompleksnosti gospodarskih, političnih in pravnih razmer, ki jih morata preučiti. ( 30 ) To priznanje hkrati še pomeni, da mora biti sodni nadzor omejen na preverjanje, ali so bila postopkovna pravila spoštovana, ali je bilo dejansko stanje, ki se upošteva pri izpodbijani izbiri, pravilno ugotovljeno in ali ne gre za očitno napako pri presoji dejstev ali za zlorabo pooblastil. ( 31 )

45. Sodišče je prav tako v sodbi Simon, Evers & Co. ( 32 ) še navedlo, da iz osnovne uredbe, zlasti njenega člena 13(3), izhaja, da dokazno breme, kar zadeva obstoj izogibanja, nosita instituciji. ( 33 ) Če se instituciji odločita, da bosta protidampinške dajatve, ki sta jih uvedli na uvoz iz nekaterih držav, razširili na drugo državo, morata dokazati, da so izpolnjeni vsi sestavni elementi izogibanja tem dajatvam, kot so navedeni v členu 13(1), tretji stavek, osnovne uredbe. ( 34 )

46. Ko instituciji dokažeta, da so vsi štirje pogoji izpolnjeni in da je zato v zvezi z državo, ki se preiskuje, dokazan obstoj izogibanja, se predhodno uvedene protidampinške dajatve razširijo na celoten uvoz s poreklom iz te države.

47. Proizvajalcu/izvozniku zadevnega izdelka s poreklom iz te države se lahko v skladu s členom 13(4) osnovne uredbe odobri posamično izvzetje iz plačila dajatev za preprečevanje izogibanja, če v določenih rokih predloži zahtevek za izvzetje, ki so mu priložena ustrezna dokazila, in – če so se prakse izogibanja izvajale zunaj Unije – če sta izpolnjena dva pogoja: prvič, če lahko dokaže, da ni povezan z nobenim proizvajalcem, za katerega veljajo ukrepi, in drugič, če je bilo ugotovljeno, da ta proizvajalec ni vpleten v prakse izogibanja. ( 35 )

48. Iz logike in sistematike ureditve Unije na področju izogibanja torej izhaja, da je namen analize, s katero se preveri, ali so vsi štirje pogoji iz člena 13(1) osnovne uredbe izpolnjeni, dokazati obstoj izogibanja uvedenim protidampinškim dajatvam na ravni države, v zvezi s katero je bila uvedena preiskava zaradi preprečevanja izogibanja. Nasprotno pa se poseben položaj posameznih proizvajalcev/izvoznikov upošteva v okviru analize na podlagi člena 13(4) osnovne uredbe. Vendar taka struktura ureditve o preprečevanju izogibanja še ne pomeni, da – kot v obravnavani zadevi – ugotovitev v zvezi z enim ali več posameznimi proizvajalci/izvozniki ni mogoče uporabiti za podkrepitev ugotovitev v zvezi z obstojem sestavnih elementov izogibanja, zlasti v zvezi z obstojem praks izogibanja, v skladu s členom 13(1) osnovne uredbe. ( 36 )

49. Sodišče je v sodni praksi, zlasti v sodbah Simon, Evers & Co. ( 37 ) in APEX ( 38 ), podalo tudi smernice v zvezi z dokaznim standardom, ki se zahteva za to, da se dokaže obstoj sestavnih elementov izogibanja v skladu s členom 13(1) osnovne uredbe. V zvezi s tem je Sodišče izpostavilo, da instituciji v okviru preiskave o obstoju izogibanja nimata pristojnosti, na podlagi katere bi lahko zadevne proizvajalce/uvoznike prisilili k sodelovanju v preiskavi ali predložitvi informacij. Instituciji sta torej odvisni od pripravljenosti zainteresiranih strank, da jima prostovoljno predložijo potrebne podatke. Zato osnovna uredba v členu 18(1) in (6) določa, prvič, da lahko Komisija v primeru nesodelovanja ugotovitve izoblikuje „na osnovi dostopnih dejstev“, in drugič, da je lahko za stranko, ki ne sodeluje ali sodeluje le delno, izid „manj ugoden, kot bi bil, če bi sodelovala“. ( 39 )

50. Sodišče je iz tega izrecno izpeljalo, da je očitno, da je v primeru nesodelovanja namen odstavkov 1 in 6 člena 18 osnovne uredbe omiliti dokazno breme, naloženo institucijama pri dokazovanju izogibanja. ( 40 )

51. Sodišče je pojasnilo, da zakonodajalec Unije ni nameraval določiti pravne domneve, na podlagi katere bi bilo mogoče iz nesodelovanja zainteresiranih ali zadevnih strank neposredno sklepati o obstoju izogibanja in s katero bi bila institucijama tako odvzeta vsaka dolžnost dokazovanja. ( 41 )

52. Vendar je ob upoštevanju možnosti, da se na podlagi dostopnih dejstev lahko sprejmejo celo dokončne ugotovitve in se stranka, ki ne sodeluje ali sodeluje le delno, obravnava manj ugodno, kot bi se, če bi sodelovala, Sodišče navedlo, da se lahko v primeru popolnega nesodelovanja institucije oprejo na vrsto skladnih indicev, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti obstoj izogibanja v smislu člena 13(1) osnovne uredbe. ( 42 )

53. Razlog za obstoj take omilitve dokaznega bremena je potreba po tem, da se prepreči ogrozitev učinkovitosti ukrepov trgovinske zaščite Unije vsakič, ko bi se instituciji soočili z zavrnitvijo sodelovanja v okviru preiskave o ugotavljanju izogibanja. ( 43 )

54. Vendar je treba v zvezi s tem ugotoviti, da sta se sodbi Simon, Evers & Co. in APEX nanašali na preiskavi zaradi preprečevanja izogibanja, v katerih ni sodelovala nobena od zainteresiranih strank. ( 44 ) Nasprotno se preiskava iz obravnavanih zadev od navedenih sodb razlikuje po tem, da so – kot izhaja iz točke 14 teh sklepnih predlogov – nekatera zainteresirana podjetja sodelovala in da je bilo v zvezi z njimi ugotovljeno, da niso vpletena v prakse izogibanja. V takih okoliščinah se postavlja vprašanje, v kolikšnem obsegu je mogoče načela iz sodne prakse, predstavljena v obeh zgoraj navedenih sodbah, kar zadeva dokazni standard, ki ga je treba izpolniti za to, da je dokazano izogibanje, prenesti na zadevo z drugačnim dejanskim okvirom.

c) Očitki v zvezi s kršitvijo člena 13(1) osnovne uredbe

i) Uvodne ugotovitve

55. Kot je bilo že navedeno, se z očitki v zvezi s kršitvijo člena 13(1) osnovne uredbe izpodbija analiza, ki se nanaša le na drugi sestavni element izogibanja, kot je naveden v točkah 6 in 43 teh sklepnih predlogov, to je na zahtevo po tem, da do spremembe v trgovinskih vzorcih pride zaradi praks izogibanja, za katere razen uvedbe protidampinške dajatve ni zadostnega vzroka ali niso gospodarsko upravičene. Vendar so pred analizo teh očitkov potrebne tri uvodne pripombe.

56. Prvič, ugotavljam – kot izhaja iz točke 16 teh sklepnih predlogov – da sklep Sveta v zvezi z obstojem praks pretovarjanja kitajskih koles prek Indonezije (uvodna izjava 64 sporne uredbe) temelji na treh elementih, med katerimi je ugotovitev, da je bila družba Chin Haur vpletena v postopke pretovarjanja (ugotovitev iz uvodne izjave 62 sporne uredbe).

57. Torej je treba ugotoviti, da je v navedeni uredbi ugotovitev v zvezi s posameznim proizvajalcem (družbo Chin Haur) eden od elementov, na katerih temelji sklep, da obstajajo prakse izogibanja na ravni države (Indonezije). Drugače povedano – kot je pravilno izpostavila družba Chin Haur – Svet je v tej uredbi za dokaz obstoja drugega sestavnega elementa izogibanja na nek način „združil“ analizo na ravni države z analizo na posamični ravni, to je analizi, kot sta bili navedeni v točki 48 teh sklepnih predlogov.

58. Drugič, kot izhaja iz točk od 24 do 26 teh sklepnih predlogov, je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi razglasilo delno ničnost sporne uredbe „v delu, v katerem se nanaša“ na družbo Chin Haur, saj je sprejelo njen prvi tožbeni razlog in menilo, da ugotovitev v zvezi s to družbo iz uvodne izjave 62 sporne uredbe ni dovolj dokazana. ( 45 )

59. Splošno sodišče v upoštevnih točkah izpodbijane sodbe ni izrecno navedlo določb osnovne uredbe, za katere meni, da jih je Svet kršil. Ker pa se je prvi tožbeni razlog, vložen pred njim, nanašal na kršitev členov 13(1) in 18(1) osnovne uredbe, je očitno, da je Splošno sodišče sporno uredbo razglasilo za nično zaradi kršitve teh dveh določb.

60. Razglasitev ničnosti, ki temelji na kršitvi člena 13(1) osnovne uredbe, pa pomeni, da je ugotovitev v zvezi z obstojem enega od sestavnih elementov izogibanja, navedenih v tej določbi, napačna. To pomeni, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi – tudi če tega ni izrecno trdilo – menilo, da je sklep iz sporne uredbe v zvezi z drugim sestavnim elementom izogibanja napačen.

61. Ugotovitev v zvezi z obstojem drugega sestavnega elementa izogibanja, posebej ugotovitev v zvezi z obstojem praks izogibanja na ravni Indonezije, je vključena v uvodno izjavo 64 sporne uredbe. Vendar je Splošno sodišče ugotovilo napako v zvezi z ugotovitvijo vpletenosti družbe Chin Haur v postopke pretovarjanja (ugotovitev iz uvodne izjave 62 sporne uredbe).

62. V teh okoliščinah je Splošno sodišče – ker je razglasitev ničnosti sporne uredbe utemeljilo s kršitvijo člena 13(1) osnovne uredbe – nujno implicitno menilo, da je napaka pri ugotovitvi v zvezi z družbo Chin Haur nepreklicno povzročila ničnost ugotovitve v zvezi z drugim sestavnim elementom izogibanja, posebej ugotovitve v zvezi z obstojem praks izogibanja prek Indonezije. Drugače povedano, Splošno sodišče je menilo, da je napaka, ugotovljena v zvezi z uvodno izjavo 62 sporne uredbe, „porušila“ splošno ugotovitev iz uvodne izjave 64 iste uredbe.

63. Tretjič, ni sporno da je družba Chin Haur predložila informacije, ki jih ni bilo mogoče preveriti in niso bile zanesljive, zato se je upravičeno štelo, da ni resnično sodelovala v preiskavi. Tako so ugotovitve v zvezi z njo v sporni uredbi upravičeno temeljile na dostopnih dejstvih v skladu s členom 18(1) osnovne uredbe. ( 46 )

ii) Očitki v zvezi z ugotovitvami Splošnega sodišča o vpletenosti družbe Chin Haur v postopke pretovarjanja

64. Najprej je treba preučiti trditve pritožnic, da je Splošno sodišče v točkah od 95 do 105 izpodbijane sodbe napačno uporabilo člen 13(1) osnovne uredbe.

65. V navedenih točkah izpodbijane sodbe je Splošno sodišče na podlagi elementov iz spisa menilo, da Svet ni imel dovolj indicev za ugotovitev iz uvodne izjave 62 sporne uredbe, da družba Chin Haur ni imela zadostnih proizvodnih zmogljivosti, da bi lahko upravičila obseg izvoza v Unijo, in torej niti za ugotovitev, da je bila vključena v postopke pretovarjanja. Splošno sodišče je za ta sklep najprej v točkah od 96 do 101 navedene sodbe analiziralo ugotovitve uslužbencev Komisije med preveritvenim obiskom v prostorih družbe Chin Haur in sklenilo, da nobena od teh ugotovitev, če se upoštevajo posamično ali skupaj, ne kaže prepričljivo na obstoj pretovarjanja. Drugič, v točki 102 te sodbe je Splošno sodišče ugotovilo, prvič, da družba Chin Haur večino ugotovitev iz poročila o misiji uslužbencev Komisije, na katero se je oprl Svet, izpodbija, in drugič, da druge fotografije, na katere je napotil Svet, ne dajejo nobenega odgovora v zvezi z obstojem postopkov pretovarjanja. Tretjič, v točki 103 iste sodbe je Splošno sodišče najprej navedlo, da se je Svet pri svoji utemeljitvi oprl tudi na dejstvo, da družba Chin Haur ni dokazala niti, da je bila indonezijska proizvajalka koles, niti da je izpolnjevala merila iz člena 13(2) osnovne uredbe, nato pa je menilo, da zgolj iz te ugotovitve še ne more izhajati, da je navedena družba opravljala postopke pretovarjanja.

– Predmet dokazovanja in zahtevani dokazni standard v primeru nesodelovanja dela zadevnih proizvajalcev/izvoznikov v preiskavi zaradi preprečevanja izogibanja

66. Pritožnice se v svojih trditvah najprej sprašujejo, kaj morata instituciji dokazati in kateri dokazni standard morata izpolniti, da lahko v preiskavi, v kateri se nesodelovanje ne nanaša na vse zadevne proizvajalce/izvoznike, ampak le na nekatere od njih, ugotovita obstoj drugega sestavnega elementa izogibanja, kot je opredeljen v točkah 43 in 55 teh sklepnih predlogov.

67. Natančneje, ali morata instituciji predložiti dokaz o točno določenih praksah izogibanja – kot so neizčrpno navedene v členu 13(1), drugi pododstavek, osnovne uredbe – ali pa zadostuje, da na podlagi vrste skladnih indicev dokažeta, da je do spremembe v trgovinskih vzorcih prišlo zaradi praks izogibanja, ne da bi dokazali obstoj točno določenih praks?

68. Prvič, v zvezi s tem je bilo že ugotovljeno, ( 47 ) da morata instituciji, ko se odločita za naložitev dajatev za preprečevanje izogibanja, dokazati obstoj vsakega od štirih sestavnih elementov izogibanja. Torej ne moreta dokazati zgolj obstoja spremembe v trgovinskih vzorcih, ampak morata pravno zadostno dokazati, da je v skladu z besedilom člena 13(1), tretji stavek, osnovne uredbe do te spremembe prišlo zaradi praks (postopkov ali dejavnosti) izogibanja, za katere razen uvedbe dajatve ni druge utemeljitve.

69. Drugič, kar zadeva dokazni standard, menim, da je mogoče temeljni razlog za razlago, ki jo je podalo Sodišče v sodbah Simon, Evers & Co. in APEX v primerih popolnega nesodelovanja, to je zahtevo po tem, da se ne ogrozi učinkovitost ukrepov trgovinske zaščite Unije, ( 48 ) v celoti upoštevati tudi v primeru, kot je ta iz obravnavane zadeve, v kateri podjetja, ki niso sodelovala v preiskavi, tvorijo večinski delež uvoza zadevnega izdelka v Unijo. ( 49 ) Menim torej, da se lahko instituciji, če je raven nesodelovanja tako visoka, za to, da bi pravno zadostno dokazali obstoj sestavnih elementov izogibanja in zlasti, da je do spremembe v trgovinskih vzorcih prišlo zaradi praks izogibanja, opreta na vrsto skladnih indicev. Drži pa, da v takem primeru pri izoblikovanju svojega sklepa ne moreta spregledati tega, da je bilo ugotovljeno, da večji ali manjši del proizvajalcev/izvoznikov ni vpleten v take prakse.

70. Tretjič, kar zadeva vprašanje, ali morata instituciji dokazati obstoj točno določenih praks izogibanja, menim, da je mogoče nekaj upoštevnih smernic izpeljati iz sodbe Simon, Evers & Co. Sodišče je namreč v tej sodbi, ki se je – kot je bilo že navedeno – nanašala na primer popolnega nesodelovanja, v okviru analize drugega sestavnega elementa izogibanja potrdilo veljavnost pozitivnega sklepa iz zadevne uredbe, pri čemer se je med drugim oprlo na ugotovitev, da je med skladnimi indici, na katerih je temeljil ta sklep, Svet imel indice, za katere se zdi, da so kazali na obstoj nekaterih praks izogibanja. ( 50 )

71. Iz tega sledi, da institucijama v primeru popolnega nesodelovanja – če obstaja vrsta skladnih indicev, ki kažejo na spremembo v trgovinskih vzorcih, do katere je prišlo zaradi prakse izogibanja – sicer ni treba dokazati obstoja točno določenih praks izogibanja, vendar morata kljub temu imeti vsaj nekaj elementov, za katere se zdi, da kažejo na obstoj takih praks. Iz razlogov, navedenih v točki 69 teh sklepnih predlogov, menim, da je mogoče tak pristop uporabiti tudi v primeru, kot je ta iz obravnavane zadeve, ko v preiskavi ne sodelujejo proizvajalci/izvozniki, ki tvorijo večinski delež uvoza zadevnega izdelka.

72. Vendar v obravnavani zadevi niti iz sporne uredbe niti iz spisa ne izhaja, da bi imeli navedeni instituciji razen ugotovitve, da je družba Chin Haur vpletena v postopke pretovarjanja, še druge elemente, za katere bi se zdelo, da kažejo na obstoj praks izogibanja.

73. Poleg tega – in vsekakor – menim, da morata instituciji, če se kot v obravnavani zadevi odločita, da bosta sklep v zvezi z drugim sestavnim elementom izogibanja utemeljili z obstojem točno določenih praks, svoje sklepe pravno zadostno utemeljiti.

74. V teh okoliščinah je vprašanje, ki zadeva utemeljenost ugotovitve Sveta v zvezi z vpletenostjo družbe Chin Haur v prakse pretovarjanja, v obravnavani zadevi odločilno za preverjanje zakonitosti sklepa, ki ga je ta institucija izpeljala v zvezi z drugim sestavnim elementom izogibanja. ( 51 )

– Dokaz o vpletenosti družbe Chin Haur v postopke pretovarjanja

75. Če želita instituciji – kot v obravnavani zadevi – svoje sklepe v zvezi z drugim sestavnim elementom izogibanja, ki ga je treba, kot je bilo že navedeno, dokazati na ravni države, utemeljiti z ugotovitvami v zvezi z vpletenostjo posameznega proizvajalca/izvoznika v prakse izogibanja, iz sodne prakse, navedene v točki 45 teh sklepnih predlogov, izhaja, da nosita dokazno breme v zvezi s temi ugotovitvami. ( 52 )

76. Vendar lahko instituciji v skladu s členom 18(1) in (6) osnovne uredbe v primeru nesodelovanja svoje sklepe utemeljita z dostopnimi dejstvi. Kot izhaja iz sodne prakse, navedene v točkah od 49 do 52 teh sklepnih predlogov, je v takem primeru dokazno breme, ki ga nosita, precej omiljeno, saj se lahko pri svojih sklepih opreta na vrsto skladnih indicev.

77. Naj v zvezi s tem opozorim, da je Sodišče v sodbah Simon, Evers & Co. in APEX tako razlago člena 18(1) in (6) uporabilo v zvezi z obstojem izogibanja na splošno. ( 53 ) Poleg tega jo je v sodbi Simon, Evers & Co. uporabilo konkretno za sestavne elemente izogibanja, zlasti za drugega od teh elementov. ( 54 ) Nasprotno pa je ni nikoli uporabilo za ugotovitve v zvezi s podjetjem, obravnavanim posamično.

78. Vendar ob upoštevanju vsebine določb odstavkov 1 in 6 člena 18 osnovne uredbe, ki napotujeta na „zainteresirano stranko“ v ednini, menim, da je navedeno razlago mogoče uporabiti za ugotovitve, do katerih prideta instituciji v okviru preiskave zaradi preprečevanja izogibanja v zvezi s posameznim podjetjem, ki ni sodelovalo v tej preiskavi.

79. To pomeni, da je bilo institucijama v obravnavani zadevi zaradi nesodelovanja družbe Chin Haur naloženo omiljeno dokazno breme in sta se lahko za pravno zadostno podkrepitev svojih sklepov oprli na vrsto skladnih indicev v zvezi z vpletenostjo tega podjetja v prakse izogibanja.

80. Ugotoviti pa je treba, da Splošno sodišče v podrobni analizi, ki jo je opravilo v točkah od 95 do 105 izpodbijane sodbe v zvezi z elementi, na podlagi katerih je Svet v uvodni izjavi 62 sporne uredbe sklenil, da je bila družba Chin Haur vpletena v postopke pretovarjanja, ni resnično upoštevalo pravnih posledic, ki izhajajo iz dejstva, da je bilo med preiskavo ugotovljeno, da družba Chin Haur ni sodelovala. Vendar je to, kot je trdila družba Maxcom, eden od bistvenih elementov analize, kar je dejansko potrdilo tudi Splošno sodišče. To nesodelovanje je namreč temeljno vplivalo na dokazni standard, ki ga je moral izpolniti Svet za pravno zadostno podkrepitev svojih sklepov v zvezi z družbo Chin Haur, to je sklepov, s katerimi je bil podkrepljen splošni sklep o tem, da v Indoneziji obstajajo prakse izogibanja.

81. Ob preučitvi upoštevnih točk izpodbijane sodbe lahko, nasprotno, opazimo, da je Splošno sodišče sicer res uporabilo izraz „indic“, vendar je dejansko od Sveta zahtevalo uporabo bolj kot ne strogega dokaznega merila. To očitno izhaja iz trditve Splošnega sodišča, da bi moral Svet „dokazati obstoj pretovarjanj“ od družbe Chin Haur na podlagi elementov, ki „prepričljivo“ kažejo na obstoj teh praks. ( 55 )

82. V upoštevnih točkah izpodbijane sodbe so posledice nesodelovanja družbe Chin Haur omenjene le v točki 103, v kateri je Splošno sodišče menilo, da zgolj iz dejstva, da družba Chin Haur ni dokazala niti, da je bila indonezijska proizvajalka, niti da je izpolnjevala merila iz člena 13(2) osnovne uredbe, še ne more izhajati, da je opravljala postopke pretovarjanja. Čeprav sicer drži, da samo z nesodelovanjem ni mogoče utemeljiti domneve o izogibanju, ( 56 ) pa instituciji prav zaradi nesodelovanja družbe Chin Haur med preiskavo nista mogli z gotovostjo opredeliti, ali ta družba opravlja resnične dejavnosti proizvodnje koles.

83. Jasno pa je, da je ugotovitev, da je podjetje resničen proizvajalec izdelka, ki ga izvaža, nujen in predhoden pogoj za morebitno ugotovitev, da njegov izvoz ni posledica praks izogibanja. Po drugi strani je dejstvo, da ni mogoče dokazati, da je to podjetje resničen proizvajalec, indic za to, da izdelki, ki jih izvaža, niso bili izdelani v okviru resnične proizvodne dejavnosti.

84. V teh okoliščinah menim, da je Splošno sodišče napačno uporabilo člen 13(1) osnovne uredbe, ker v analizi, na podlagi katere je sklenilo, da Svet ni imel dovolj indicev za utemeljitev trditve, da je bila družba Chin Haur vpletena v prakse pretovarjanja, ni resnično upoštevalo pravnih posledic, ki izhajajo iz nesodelovanja te družbe v preiskavi. Ta napaka se je odražala v implicitni ugotovitvi ( 57 ) Splošnega sodišča, s katero je to utemeljilo razglasitev ničnosti sporne uredbe, to je ugotovitvi, da je bil sklep iz uvodne izjave 64 sporne uredbe v zvezi z obstojem praks pretovarjanja izdelkov s poreklom iz Kitajske v Indonezijo napačen. Zato menim, da je treba izpodbijano sodbo razveljaviti.

iii) Preostali očitki, navedeni v okviru pritožbenih razlogov v zvezi z napačno uporabo člena 13(1) osnovne uredbe

85. Zaradi izčrpnosti želim dodati še spodaj navedene pripombe v zvezi s preostalimi očitki, podanimi v okviru pritožbenih razlogov, ki se nanašajo na napačno uporabo člena 13(1) osnovne uredbe.

86. Kar zadeva očitke institucij, da bi bila posledica pristopa, ki ga je uporabilo Splošno sodišče, ta, da bi morali dokazati, da je vsak proizvajalec/izvoznik v državi, v zvezi s katero poteka preiskava, vpleten v prakse pretovarjanja, menim, da ti temeljijo na napačni razlagi izpodbijane sodbe in sporne uredbe. Menim, da ima družba Chin Haur prav, ko trdi, da ni Splošno sodišče v nobeni točki te sodbe menilo, da morata instituciji pozitivno dokazati, da je vsak posamezni proizvajalec/izvoznik vpleten v postopke pretovarjanja. Kot sem navedel v točkah 56 in 57 teh sklepnih predlogov, ( 58 ) je v obravnavani zadevi Svet tisti, ki je združil analizo na ravni države z analizo na posamični ravni, tako da je uporabil ugotovitve v zvezi s posameznim proizvajalcem/izvoznikom za podkrepitev svojih sklepov na ravni države. Iz tega sledi, da je treba vse očitke institucij, ki temeljijo na tej predpostavki, zavrniti. ( 59 )

87. Kar zadeva očitke, s katerimi se izpodbija to, da so sklepi Splošnega sodišča zadostovali za razglasitev ničnosti sporne uredbe, jih je treba po mojem mnenju prav tako zavrniti. Če bi bila namreč – kot je menilo Splošno sodišče v izpodbijani sodbi – ugotovitev v zvezi z vpletenostjo družbe Chin Haur v prakse pretovarjanja napačna ali ne bi bila dovolj dokazana, potem bi ugotovitev obstoja postopkov izogibanja na ravni Indonezije temeljila izključno na preostalih dveh elementih, navedenih v uvodni izjavi 64 sporne uredbe. Prvi od teh dveh preostalih elementov, to je obstoj spremembe v trgovinskih vzorcih, pa je prvi od sestavnih elementov izogibanja. Torej ga ni mogoče obravnavati kot indic za obstoj drugega od teh sestavnih elementov, saj jih morata instituciji vse dokazati. ( 60 ) Kar zadeva drugega od teh dveh preostalih elementov, to je nesodelovanje proizvajalcev/izvoznikov, ki opravijo 9 % uvoza v Unijo, iz sodne prakse, navedene v točki 51 teh sklepnih predlogov, izhaja, da zgolj nesodelovanje še ne more biti razlog za to, da se predpostavi obstoj izogibanja. Torej ta element ne more biti indic za drugi sestavni element izogibanja.

88. V nasprotju s trditvami pritožnic iz tega sledi, da bi bilo mogoče v obravnavani zadevi, če bi Splošno sodišče upravičeno menilo, da je bila ugotovitev v zvezi z družbo Chin Haur napačna, s tem utemeljiti razglasitev ničnosti sporne uredbe.

B – Pritožbeni razlogi v zvezi z neobrazložitvijo, protislovno obrazložitvijo in izkrivljanjem dejstev

1. Trditve strank

89. Z drugo skupino pritožbenih razlogov instituciji izpodbijata obrazložitev izpodbijane sodbe. Svet se sklicuje še na izkrivljanje dejstev.

90. Na prvem mestu instituciji trdita, da v izpodbijani sodbi ni pojasnjeno, zakaj je Svet kršil člen 13(1) osnovne uredbe. Prvič, v izpodbijani sodbi naj ne bi bilo navedeno, ali je napaka, ki jo je storil Svet, zgolj navadna napaka pri presoji ali je to očitna napaka pri presoji. Drugič, Splošno sodišče naj ne bi pojasnilo, zakaj se opira na dejstvo, da družba Chin Haur ni imela zadostnih proizvodnih zmogljivosti, čeprav je v uvodni izjavi 62 sporne uredbe navedeno, da družba ni imela v lasti zadostne opreme. Tretjič, Splošno sodišče naj bi se pri sklepu, da ni na voljo dovolj dokazov v zvezi s praksami pretovarjanja, oprlo na svojo analizo preveritvenega obiska, pri čemer pa naj ne bi obrazložilo, zakaj Svet ni imel dovolj dokazov za obstoj praks pretovarjanja na podlagi pisnih informacij, ki jih je družba Chin Haur predložila pred tem obiskom.

91. Na drugem mestu Komisija meni, da je obrazložitev izpodbijane sodbe protislovna. Prvič, Komisija se v zvezi s tem ob upoštevanju točke 94 izpodbijane sodbe sprašuje, kako lahko dokazi, ki jih je predložila družba Chin Haur, ne bi dokazovali, da je bila vpletena tudi v postopke pretovarjanja, če je bilo iz njih razvidno, da je bila vpletena v izogibanje prek praks sestavljanja. Drugič, Komisija Splošnemu sodišču očita, da samo sebi nasprotuje, ker po eni strani trdi, da je bil edini dokaz, s katerim je razpolagal Svet, poročilo v zvezi s preveritvenim obiskom, po drugi pa v točki 138 izpodbijane sodbe navaja, da je obsežna zbirka dostopnih dejstev omogočala sklep, da je bila družba Chin Haur vpletena v izogibanje.

92. Svet podredno še trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo dokazana dejstva. Ker je bilo pretovarjanje na ravni države ustrezno dokazano in ker zahtevek družbe Chin Haur za izvzetje ni bil utemeljen, je bil edini sklep, ki bi ga lahko Splošno sodišče izpeljalo iz razpoložljivih dejstev, ta, da je bila družba Chin Haur vpletena v postopke pretovarjanja.

93. Družba Chin Haur trditve Komisije izpodbija.

2. Presoja

94. Na prvem mestu je treba v zvezi z očitki, ki se nanašajo na neobrazložitev, opozoriti, da mora v skladu z ustaljeno sodno prakso obrazložitev sodbe jasno in nedvoumno izražati sklepanje Splošnega sodišča, tako da se zainteresirane osebe lahko seznanijo z utemeljitvijo sprejete odločbe in da Sodišče lahko opravi sodni nadzor. Obveznost obrazložitve, ki je Splošnemu sodišču naložena s členom 36 in členom 53, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, je izpolnjena, če obrazložitev, tudi če je implicitna, zainteresiranim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi, iz katerih Splošno sodišče ni sprejelo njihovih trditev, Sodišču pa, da razpolaga z zadostnimi elementi za izvajanje nadzora. ( 61 )

95. Vendar iz točk od 58 do 62 teh sklepnih predlogov izhaja, da je mogoče sklepanje, na podlagi katerega je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi razglasilo delno ničnost sporne uredbe „v delu, v katerem se nanaša“ na družbo Chin Haur, čeprav ga ni podrobno razvilo, nedvoumno izpeljati iz navedene sodbe, tako da lahko Sodišče opravi sodni nadzor. Torej menim, da s tega vidika ni mogoče šteti, da izpodbijana sodba ni dovolj obrazložena.

96. Kar zadeva preostale očitke, in sicer, prvič, očitek v zvezi s tem, da izpodbijana sodba ni dovolj obrazložena, saj v njej ni pojasnjeno, ali je napaka ki jo je storil Svet, navadna napaka pri presoji ali očitna napaka pri presoji, ga po mojem mnenju ni mogoče sprejeti. Čeprav je namreč seveda zaželeno, da Splošno sodišče v svojih sodbah navede merilo sodnega nadzora, ki ga uporablja, še ni mogoče šteti, da sodba ni obrazložena zgolj zato, ker Splošno sodišče v njej ni izrecno navedlo merila sodnega nadzora, ki ga je uporabilo. Ker pa instituciji nista vsebinsko izpodbijali uporabe napačnega merila sodnega nadzora, temveč se njuni očitki nanašajo zgolj na neobrazložitev, ( 62 ) vprašanje, ali je bilo merilo, ki je bilo konkretno uporabljeno v izpodbijani sodbi, napačno ali ne, ni predmet teh pritožb.

97. Drugič, sprejeti ni mogoče niti očitka v zvezi z nezadostno razlago razlike med pojmom zadostne proizvodne zmogljivosti in pojmom zadostne opreme. Oba navedena pojma sta bila namreč uporabljena v istem smislu, to je v zvezi s proizvodnimi dejavnostmi družbe Chin Haur, ob upoštevanju katerih Svet po mnenju Splošnega sodišča ni pravno zadostno dokazal sklepa, da s temi dejavnostmi ni mogoče utemeljiti uvoznih zmogljivosti družbe Chin Haur.

98. Tretjič, kar zadeva očitek, da Splošno sodišče ni pojasnilo, zakaj Svet nima dovolj dokazov za obstoj praks pretovarjanja na podlagi pisnih informacij, ki jih je predložila družba Chin Haur, ga je treba po mojem mnenju prav tako zavrniti. Iz sodne prakse namreč izhaja, da Sodišče od Splošnega sodišča ne more zahtevati, da obrazloži vsako svojo izbiro, kadar v podporo svoji odločitvi upošteva neki dokaz bolj od drugega. Če bi odločilo drugače, bi to za Sodišče pomenilo, da bi presojo teh dokazov, ki jo je opravilo Splošno sodišče, nadomestilo s svojo, kar pa ni v njegovi pristojnosti. ( 63 )

99. Na drugem mestu, kar zadeva očitke v zvezi s protislovno obrazložitvijo, menim, da prva trditev, na katero napotuje Komisija, temelji na napačnem razumevanju izpodbijane sodbe. Splošno sodišče namreč v točki 94 izpodbijane sodbe nikakor ni navedlo, da dokazi, ki jih je predložila družba Chin Haur, kažejo na to, da je bila ta družba vpletena v izogibanje prek praks sestavljanja. Očitka v zvezi s protislovno obrazložitvijo ni mogoče utemeljiti niti z drugim domnevnim protislovjem, ki ga izpostavlja Komisija. Splošno sodišče je namreč v točki 138 izpodbijane sodbe zgolj naštelo dejstva, ki jih je Svet uporabil za ugotovitev obstoja vseh sestavnih elementov izogibanja, s čimer je konkretno odgovorilo na trditev v zvezi s tem, da Svet ni pojasnil narave dostopnih dejstev. ( 64 ) Nobenega protislovja ne vidim s trditvijo iz točk 96 in 102 iste sodbe, v skladu s katero se je Svet v veliki meri oprl na poročilo o misiji, saj so to dejanske ugotovitve, na podlagi katerih je ugotovil vpletenost družbe Chin Haur v postopke pretovarjanja.

100. Na tretjem mestu, kar zadeva očitek Sveta v zvezi z izkrivljanjem dejstev, je treba opozoriti, da iz sodne prakse izhaja, da mora biti tako izkrivljanje očitno razvidno iz listin v spisu, ne da bi bilo treba na novo presojati dejstva in dokaze. ( 65 ) Vendar trditve Sveta temeljijo na predpostavki, da bi bil obstoj pretovarjanja na ravni države dokazan, tudi če ne bi bila storjena napaka v zvezi z ugotovitvijo glede vpletenosti družbe Chin Haur v postopke pretovarjanja. Kot sem navedel v točki 85 teh sklepnih predlogov, po mojem mnenju to ne drži. Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi zgolj odločilo, da Svet ob upoštevanju elementov iz spisa ni mogel ugotoviti vpletenosti družbe Chin Haur v postopke pretovarjanja. S tem Splošno sodišče po mojem mnenju ni izkrivilo dejstev, ampak je napačno uporabilo pravo, saj ni upoštevalo bistvenega elementa, to je nesodelovanja družbe Chin Haur v preiskavi, ta element pa odločilno vpliva na dokazni standard, ki sta ga morali izpolniti instituciji, da sta lahko dokazali navedeno vpletenost.

101. Menim, da iz navedenega izhaja, da je treba drugi pritožbeni razlog Komisije iz zadeve C‑253/15 P in drugi pritožbeni razlog Sveta iz zadeve C‑259/15 P zavrniti.

C – Tretji pritožbeni razlog Komisije v zadevi C‑253/15 P: kršitev njenih procesnih pravic

1. Trditve strank

102. S tretjim pritožbenim razlogom Komisija trdi, da je Splošno sodišče kršilo njene procesne pravice, ker ji je prepovedalo predložitev intervencijske vloge. Najprej, odločitev Splošnega sodišča, da odredi hitri postopek, ki na podlagi člena 76a(2), drugi pododstavek, Poslovnika Splošnega sodišča, ki je veljal v času postopka pred tem sodiščem, izključuje kakršno koli pisno intervencijo Komisije, naj ne bi bila obrazložena. Dalje, prav tako naj ne bi bila obrazložena niti zavrnitev njenega nadaljnjega predloga z dne 25. junija 2014, naj se ji dovoli predložitev intervencijske vloge v okviru ukrepov procesnega vodstva. Poleg tega naj vztrajanje Splošnega sodišča pri tem, da Komisiji ne dovoli predložitve pisnih stališč, ne bi bilo utemeljeno s potrebo po pospešitvi obravnave zadeve, kar naj bi izhajalo iz okoliščine, da je Splošno sodišče za izrek sodbe porabilo 19,3 meseca, medtem ko naj bi postopek pred tem sodiščem leta 2014 povprečno trajal 23,4 meseca. Nazadnje, ugotovitve Splošnega sodišča, za katere Komisija meni, da je to sodišče v njih napačno uporabilo pravo, so povezane s preiskovalnimi dejavnostmi in zlasti s pomembnostjo poročil o misiji, sestavljenih med preveritvenimi obiski. Te ugotovitve naj bi bile drugačne, če bi ji bilo dovoljeno pred obravnavo izraziti stališče.

103. Družba Chin Haur trditve Komisije izpodbija.

2. Presoja

104. Čeprav drži, da sta instituciji privilegirani intervenientki in jima ni treba dokazati, da imata interes za rešitev spora, ( 66 ) zanju kljub vsemu veljajo pravila iz poslovnikov sodišč Unije.

105. V obravnavani zadevi je treba najprej ugotoviti, da iz spisa izhaja, da je Komisija predlog za intervencijo vložila 17. oktobra 2013, to je po tem, ko je Splošno sodišče na podlagi predloga družbe Chin Haur odločilo, da se bo zadeva obravnavala po hitrem postopku.

106. Vendar člen 116(3) Poslovnika Splošnega sodišča, ki je veljal v času postopka pred tem sodiščem, določa, da intervenient sprejme postopek v tistem stanju, v katerem je, ko vanj vstopi. To pomeni, da Komisija nikakor ne more izpodbijati odločitve, kot je tista, da se bo o zadevi odločalo po hitrem postopku, saj je bila ta sprejeta pred sprejetjem njenega predloga za intervencijo.

107. Dalje, iz člena 76a(2), drugi pododstavek, istega poslovnika izhaja, da lahko intervenient, če se začne zadeva obravnavati po hitrem postopku, intervencijsko vlogo vloži, le če mu Splošno sodišče to dovoli v okviru ukrepov procesnega vodstva, sprejetih v skladu s členom 64 tega poslovnika.

108. Glede očitka, da je Splošno sodišče zavrnilo sprejetje ukrepov procesnega vodstva, ki ga je predlagala ena od strank, iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je Splošno sodišče načeloma edino pristojno za presojo morebitne nujnosti dopolnitve informacij, ki jih ima glede zadev, o katerih odloča. ( 67 )

109. V tem okviru mora Splošno sodišče odločiti, ali naj uporabi pristojnost odreditve ukrepov procesnega vodstva za dopolnitev informacij, s katerimi razpolaga, saj je vprašanje, ali imajo postopkovni dokumenti dokazno moč ali ne, odvisno od njegove suverene presoje dejstev, ki zato v okviru pritožbe ni predmet nadzora Sodišča, razen v primeru izkrivljanja dokazov, predloženih Splošnemu sodišču, ali če iz dokumentov v spisu izhaja vsebinska nepravilnost njegovih ugotovitev. ( 68 )

110. V obravnavani zadevi se Komisija, prvič, ne sklicuje niti na izkrivljanje dokazov niti na vsebinsko nepravilnost ugotovitev Splošnega sodišča. Drugič, Komisija v predlogu z dne 25. junija 2014, v katerem je predlagala, naj se ji v okviru ukrepov procesnega vodstva dovoli predložitev intervencijske vloge, ni opredelila dokumentov ali natančnih objektivnih elementov, ki bi jih bilo treba nujno predložiti v pisni obliki, ker samo z ustno predstavitvijo ne bi mogla predstaviti svojih trditev. Tretjič, Komisija se je imela možnost v celoti izreči med obravnavo pred Splošnim sodiščem. V njeni pritožbi ni opredeljeno, zakaj naj bi okoliščina, da je lahko svoje stališče predstavila le na obravnavi, vplivala na ugotovitve Splošnega sodišča, ki naj bi bile drugačne, če bi bilo njenemu predlogu za vložitev intervencijske vloge ugodeno.

111. V teh okoliščinah menim, da je treba tretji pritožbeni razlog Komisije zavrniti.

112. Iz zgornje analize in zlasti iz sklepa, do katerega sem prišel v točki 84 teh sklepnih predlogov, je razvidno, da je treba po mojem mnenju pritožbam, ki so jih vložili družba Maxcom, Komisija in Svet, ugoditi ter da je treba zato izpodbijano sodbo razveljaviti.

VI – Tožba pred Splošnim sodiščem

113. V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko to ob morebitni razveljavitvi odločbe Splošnega sodišča samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje. Menim – kot je navedla tudi družba Chin Haur – da je v obravnavani zadevi tako.

114. Torej je treba preučiti tri očitke, ki jih je navedla družba Chin Haur v tožbi pred Splošnim sodiščem v okviru drugega dela prvega tožbenega razloga. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je nadzor sodišča Unije, kot je bilo navedeno v točki 44 teh sklepnih predlogov, na podlagi sodne prakse omejen, kot je to predstavljeno v navedeni točki.

115. Prvega od navedenih treh očitkov je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi sprejelo na podlagi analize, ki je po mojem mnenju napačna. Ta očitek se je nanašal na trditev, da je Svet v uvodni izjavi 62 sporne uredbe napačno menil, da družba Chin Haur nima zadostnih proizvodnih zmogljivosti, da bi lahko upravičila obseg izvoza v Unijo.

116. V zvezi s tem iz sodne prakse, navedene v točkah od 49 do 52 teh sklepnih predlogov, in preudarkov, navedenih v točkah od 75 do 79 teh sklepnih predlogov, izhaja, da sta instituciji v položaju, kot je ta iz obravnavane zadeve, zaradi nesodelovanja družbe Chin Haur nosili omiljeno dokazno breme in sta se lahko za pravno zadostno podkrepitev svojih ugotovitev v zvezi z vpletenostjo tega podjetja v prakse izogibanja oprli na vrsto skladnih indicev.

117. V teh okoliščinah menim, da je to, da, prvič, je družba Chin Haur v Unijo izvažala veliko število koles, katerih porekla ni bilo mogoče dokazati, ( 69 ) in drugič, hkrati niso bili na voljo elementi, ki bi kazali na to, da bi bila ta družba resnična proizvajalka koles, pomenilo indice na podlagi sta instituciji ob neobstoju drugih elementov lahko sklepali, da je bila družba Chin Haur vpletena v postopke pretovarjanja. ( 70 ) Te indice še toliko bolj potrjujejo različni elementi, ki vzbujajo dvome o resničnih dejavnostih družbe Chin Haur. ( 71 ) Če bi obstajal drug razumen razlog za utemeljitev dejavnosti družbe Chin Haur razen tega, da se je želela izogniti protidampinški dajatvi, bi ga morala dokazati ta družba. ( 72 )

118. Torej Svet ni storil nobene očitne napake pri presoji s tem, da je v uvodni izjavi 62 sporne uredbe menil, da je bila družba Chin Haur vpletena v postopke pretovarjanja. Zato menim, da je treba prvi očitek iz drugega dela prvega tožbenega razloga, ki ga je družba Chin Haur navedla v postopku na prvi stopnji, zavrniti.

119. Kar zadeva drugi očitek, naveden v okviru drugega dela prvega tožbenega razloga v postopku na prvi stopnji pred Splošnim sodiščem, je družba Chin Haur trdila, da je Svet napačno uporabil pravo, ker je na obstoj pretovarjanja sklepal že samo zaradi spremembe v trgovinskih vzorcih. Svet naj ne bi niti dokazal obstoja navedenih pretovarjanj niti ugotovil vzročne zveze med temi dejavnostmi in domnevno spremembo v trgovinskih vzorcih.

120. V zvezi s tem sicer drži, kot izhaja iz uvodne izjave 64 sporne uredbe, da se je Svet skliceval na obstoj spremembe v trgovinskih vzorcih kot na enega od elementov, iz katerih je bilo mogoče sklepati na obstoj praks pretovarjanja v Indoneziji. Kot pa sem navedel v točki 87 teh sklepnih predlogov, je obstoj spremembe v trgovinskih vzorcih prvi od sestavnih elementov izogibanja. Torej te spremembe ni mogoče obravnavati kot indic za obstoj praks izogibanja.

121. Vendar je treba v nasprotju s trditvami družbe Chin Haur pred Splošnim sodiščem ugotoviti, da se Svet v uvodni izjavi 64 sporne uredbe ni oprl zgolj na ta element. Oprl se je namreč še na dva druga elementa: prvič, na ugotovitev v zvezi z vpletenostjo družbe Chin Haur – ki je obvladovala velik delež uvoza (42 %) koles v Unijo – v prakse pretovarjanja, in drugič, na dejstvo, da zainteresirane stranke, katerih delež navedenega uvoza je znašal 9 %, niso sodelovale v preiskavi. Drži sicer – kot je bilo že navedeno – ( 73 ) da zgolj to nesodelovanje še ne omogoča domneve, da so obstajali postopki pretovarjanja. Ker pa se je precej povečal uvoz koles iz Indonezije v Unijo neposredno po dvigu protidampinških dajatev na uvoz iz Kitajske ( 74 ) in ker obstajajo znamenja, ki izhajajo iz ugotovitve v zvezi z družbo Chin Haur in kažejo na obstoj postopkov pretovarjanja prek Indonezije, je bilo lahko to nesodelovanje dodaten indic, ki je podkrepil sklep o obstoju takih postopkov. ( 75 ) V teh okoliščinah je imel Svet, kot se to zahteva v sodni praksi, dovolj skladnih indicev za to, da je lahko v obravnavani zadevi upravičil sklep o obstoju praks izogibanja prek Indonezije.

122. Kar zadeva trditev v zvezi s tem, da je Svet napravil napako, ker ni dokazal vzročne zveze med postopki pretovarjanja in spremembo v trgovinskih vzorcih, je treba ugotoviti spodaj navedeno. Prvič, dokončno se je izkazalo, da je Svet brez kakršne koli napake dokazal, da za te postopke razen namere izogibanja protidampinškim ukrepom ni obstajal noben vzrok ali gospodarska upravičenost. ( 76 ) Drugič, Svet je navedel, da preiskava ni pokazala nobenega povečanja potrošnje koles v Indoneziji, ki bi lahko proizvajalce spodbudila k povečanju proizvodnih zmogljivosti. Poleg tega je preiskava pokazala, da so vse tri izvzete indonezijske družbe dajale večji poudarek notranjemu trgu kot pa izvoznim trgom. Tretjič, ugotoviti je treba, da trditve družbe Chin Haur, da bi lahko sprememba v trgovinskih vzorcih nastala zaradi povečanja proizvodnih zmogljivosti v Indoneziji, delokalizacije kitajskih proizvajalcev v Indonezijo zaradi povečanja protidampinških dajatev ali dejstva, da so indonezijski proizvajalci izkoristili priložnost, ki se jim je ponudila z upadom kitajskega izvoza v Unijo, in povečali svoj tržni delež v Uniji, niso podkrepljene z nobenim dokazom.

123. Zato menim, da je treba zavrniti tudi drugi očitek iz drugega dela prvega tožbenega razloga, ki ga je družba Chin Haur navedla v postopku na prvi stopnji.

124. Kar zadeva tretji očitek iz tega drugega dela prvega tožbenega razloga, kot je bil predstavljen pred Splošnim sodiščem, je družba Chin Haur trdila, da bi bilo treba – ker ni bil na voljo noben drug dokaz – elemente, ki jih je predložila, šteti za dostopna dejstva v smislu člena 18(1) osnovne uredbe, na podlagi katerih bi moral Svet ugotoviti neobstoj postopkov pretovarjanja.

125. Tudi ta očitek je treba zavrniti. Prvič, Splošno sodišče je namreč v izpodbijani sodbi ugotovilo, da so bile informacije, ki jih je predložila družba Chin Haur, protislovne, nepopolne in nepreverljive, in drugič, iz analize prvega in drugega očitka zgoraj izhaja, da je imel Svet dovolj indicev za to, da je na podlagi upoštevne sodne prakse v obravnavani zadevi ugotovil obstoj postopkov pretovarjanja.

126. Glede na vse navedeno menim, da je treba ničnostno tožbo, ki jo je vložila družba Chin Haur, zavrniti.

VII – Stroški

127. Sodišče v skladu s členom 184(2) Poslovnika odloči o stroških, če pritožba ni utemeljena ali če je utemeljena in Sodišče samo dokončno odloči v sporu. V skladu s členom 138(1) Poslovnika, ki se uporablja za pritožbeni postopek na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.

128. Če se bo Sodišče strinjalo z mojo presojo v zvezi s temi tremi združenimi pritožbami, bo neuspela stranka družba Chin Haur. V teh okoliščinah glede na to, da so družba Maxcom, Svet in Komisija predlagali, naj se ji naloži plačilo stroškov, Sodišču predlagam, naj družbi Chin Haur naloži plačilo stroškov, ki so jih priglasili družba Maxcom, Komisija in Svet v postopku na prvi stopnji in v teh pritožbenih postopkih.

VIII – Predlog

129. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj odloči: 1. Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 19. marca 2015, Chin Haur Indonesia/Svet (T‑412/13, EU:T:2015:163), se razveljavi. 2. Ničnostna tožba, ki jo je vložila družba Chin Haur Indonesia, PT, se zavrne. 3. Družbi Chin Haur Indonesia, PT se naloži plačilo stroškov, ki so jih priglasili družba Maxcom Ltd, Evropska komisija in Svet Evropske unije v postopku na prvi stopnji in pritožbenih postopkih.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina

( 2 ) T‑412/13, EU:T:2015:163.

( 3 ) Uredba z dne 29. maja 2013 o razširitvi dokončne protidampinške dajatve, uvedene z Izvedbeno uredbo (EU) št. 990/2011 na uvoz koles s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na uvoz koles, poslanih iz Indonezije, Malezije, Šrilanke in Tunizije, ne glede na to, ali so deklarirani kot izdelek s poreklom iz Indonezije, Malezije, Šrilanke in Tunizije ali ne (UL 2011, L 153, str. 1).

( 4 ) Ti sklepni predlogi so predstavljeni vzporedno s sklepnimi predlogi v zadevah Maxcom/City Cycle Industries (C‑248/15 P), Komisija/City Cycle Industries (C‑254/15) in Svet/City Cycle Industries (C‑260/15 P), ki se nanašajo na tri pritožbe, ki so jih vložile iste pritožnice zoper sodbo Splošnega sodišča, izdano istega dne kot izpodbijana sodba v zvezi z isto sporno uredbo. Vprašanja, ki se postavljajo v navedenih treh drugih pritožbah, so analogna vprašanjem iz obravnavanih zadev.

( 5 ) Uredba Sveta z dne 30. novembra 2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL 2009, L 343, str. 51, in popravek v UL 2010, L 7, str. 22), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 1168/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. junija 2012 (UL 2012, L 237, str. 1).

( 6 ) Sporazum o izvajanju člena VI splošnega sporazuma o carinah in trgovini 1994 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 189), vključen v Prilogo 1A Sporazuma o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije, odobrenega s Sklepom Sveta 94/800/ES z dne 22. decembra 1994 o sklenitvi sporazumov, doseženih v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj (1986–1994), v imenu Evropske skupnosti, v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 80).

( 7 ) Glej uvodno izjavo 22 osnovne uredbe in točko 10 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261).

( 8 ) Za napotila na predpise Unije za preprečevanje izogibanja, ki so veljali pred sprejetjem osnovne uredbe, glej točko 9 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261).

( 9 ) Natančneje, v skladu s to določbo se za določeno aktivnost sestavljanja šteje, da se izogiba veljavnim ukrepom, če: (a) se je aktivnost pričela ali znatno okrepila po tem, ali pa neposredno pred tem, ko se je začela protidampinška preiskava, zadevni deli pa prihajajo iz države, ki je predmet teh ukrepov, (b) vrednost delov predstavlja 60 % ali več celotne vrednosti delov sestavljenega izdelka, vendar pa se v nobenem primeru ne šteje, da gre za izogibanje, če je dodana vrednost, za katero se poveča vrednost delov, vnesenih tekom aktivnosti sestavljanja ali končne izdelave, večja od 25 % proizvodnih stroškov, in (c) so popravljalni učinki dajatev oslabljeni v smislu cen in/ali količin sestavljenega podobnega izdelka in obstajajo dokazi o dampingu v zvezi z normalnimi vrednostmi, ki so bile prehodno ugotovljene za podobne ali sorodne izdelke.

( 10 ) Uredba Sveta z dne 3. oktobra 2011 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz koles s poreklom iz Ljudske republike Kitajske po pregledu zaradi izteka ukrepa v skladu s členom 11(2) Uredbe (ES) št. 1225/2009 (UL 2009, L 261, str. 2). Za sklicevanja na prejšnje uredbe glej točke od 2 do 6 izpodbijane sodbe.

( 11 ) Uredba Komisije (EU) št. 875/2012 z dne 25. septembra 2012 o začetku preiskave glede možnega izogibanja protidampinškim ukrepom, uvedenim z Izvedbeno uredbo št. 990/2011 na uvoz koles s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, z uvozom koles, poslanim iz Indonezije, Malezije, Šrilanke in Tunizije, ne glede na to, ali je deklariran kot s poreklom iz Indonezije, Malezije, Šrilanke in Tunizije ali ne, in o registraciji takšnega uvoza (UL 2012, L 258, str. 21). Ta preiskava se je začela na podlagi zahtevka, ki ga je vložilo Združenje evropskih proizvajalcev koles (EBMA) v imenu med drugim tudi družbe Maxcom. Glej točke od 10 do 13 sporne uredbe ter točki 8 in 9 izpodbijane sodbe.

( 12 ) V zvezi s tem glej podrobneje točke od 8 do 18 izpodbijane sodbe.

( 13 ) Glej uvodne izjave od 28 do 32 sporne uredbe.

( 14 ) Glej uvodne izjave od 45 do 58, od 59 do 67 in 92 (v zvezi z neobrazložitvijo ali neobstojem kakršnega koli drugega vzroka ali gospodarske upravičenost razen namere izogibanja veljavnim protidampinškim ukrepom), od 93 do 96 (v zvezi z izničenjem popravljalnih učinkov teh ukrepov) oziroma od 99 do 102 (v zvezi z obstojem dampinga glede na predhodno ugotovljeno normalno vrednost) sporne uredbe.

( 15 ) Glej uvodne izjave od 65 do 67 sporne uredbe.

( 16 ) Glej uvodni izjavi 115 in 117 ter člen 1(1) in (3) sporne uredbe.

( 17 ) Glej uvodno izjavo 120 in člen 1(1) sporne uredbe.

( 18 ) Glej člen 76a Poslovnika Splošnega sodišča, ki je veljal v času poteka postopka pred tem sodiščem.

( 19 ) Ta odločitev je bila sprejeta na podlagi člena 76a(2), drugi pododstavek, Poslovnika Splošnega sodišča, ki je veljal v času poteka postopka pred tem sodiščem.

( 20 ) Člen 76a(2), drugi pododstavek, Poslovnika Splošnega sodišča, ki je veljal v času poteka postopka pred tem sodiščem, določa, da lahko v primeru obravnave zadeve po hitrem postopku intervenient vloži intervencijsko vlogo, le če mu Splošno sodišče to dovoli v okviru ukrepov procesnega vodstva, sprejetih v skladu s členom 64 tega poslovnika. Predlog Komisije je temeljil na zadnjenavedeni določbi.

( 21 ) Prvi in drugi pritožbeni razlog družbe Maxcom v zadevi C‑247/15 P ter prvi pritožbeni razlog Komisije in Sveta v zadevi C‑253/15 P oziroma C‑259/15 P.

( 22 ) Drugi pritožbeni razlog Komisije in Sveta v zadevi C‑253/15 P oziroma C‑259/15 P.

( 23 ) Tretji pritožbeni razlog Komisije v zadevi C‑253/15 P.

( 24 ) Sodba z dne 4. septembra 2014 (C‑21/13, EU:C:2014:2154).

( 25 ) Glej zlasti sodbo z dne 16. februarja 2012, Svet in Komisija/Interpipe Niko Tube in Interpipe NTRP (C‑191/09 P in C‑200/09 P, EU:C:2012:78, točki 64 in 65 ter navedena sodna praksa).

( 26 ) Glej zlasti sodbo z dne 10. julija 2008, Bertelsmann in Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, točka 44 in navedena sodna praksa). Glej tudi sodbo z dne 30. maja 2013, Quinn Barlo in drugi/Komisija (C‑70/12 P, EU:C:2013:351, točka 36 in navedena sodna praksa). Sodišče je v pritožbah že večkrat preučevalo vprašanja, povezana s kršitvijo pravil o dokaznem standardu (glej zlasti sodbi z dne 3. aprila 2014, Francija/Komisija, C‑559/12 P, EU:C:2014:217, točka 54 in naslednje, in z dne 6. oktobra 2009, GlaxoSmithKline Services in drugi/Komisija in drugi, C‑501/06 P, C‑513/06 P, C‑515/06 P in C‑519/06 P, EU:C:2009:610, točka 77 in naslednje).

( 27 ) V zvezi z razlogom za obstoj ureditve Unije na področju izogibanja glej uvodno izjavo 19 osnovne uredbe ter sodbo z dne 6. junija 2013, Paltrade (C‑667/11, EU:C:2013:368, točka 28), in sodbo Splošnega sodišča z dne 26. septembra 2000, Starway/Svet (T‑80/97, EU:T:2000:216, točki 85 in 113).

( 28 ) Sodba z dne 4. septembra 2014 (C‑21/13, EU:C:2014:2154).

( 29 ) Sodba z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 48). Glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, točka 87).

( 30 ) Sodba z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 29 in navedena sodna praksa).

( 31 ) Sodba z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 29 in navedena sodna praksa).

( 32 ) Sodba z dne 4. septembra 2014 (C‑21/13, EU:C:2014:2154).

( 33 ) Sodba z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 35).

( 34 ) Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, točka 4). Zahteva, da instituciji dokažeta vse pogoje, naštete v členu 13(1), tretji stavek, osnovne uredbe ni potrjena le z besedilom določbe, ampak tudi s pristopom Sodišča v sodbi z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154). Sodišče je namreč v tej sodbi veljavnost zadevne uredbe analiziralo ločeno v povezavi z vsakim od pogojev, o katerih je podvomilo predložitveno sodišče (zlasti prvim in drugim pogojem, navedenima v točki 43 teh sklepnih predlogov; glej točko 39 in naslednje ter točko 50 in naslednje navedene sodbe).

( 35 ) Stranke se ne strinjajo glede vprašanja, kdo mora dokazati, da proizvajalec/izvoznik ni vpleten v prakse izogibanja, da se lahko prizna izvzetje iz člena 13(4) osnovne uredbe. Po eni strani Komisija in Svet trdita, da dokazno breme nosi proizvajalec/izvoznik, ki mora v skladu s to določbo predložiti zahtevek za izvzetje, „ki so mu priložena ustrezna dokazila“. Po drugi strani pa družba Chin Haur trdi, da bi bila taka razlaga dokaznega bremena v nasprotju z besedilom določbe, saj naj bi uporaba izraza „se ugotovi“ v njej pomenila, da dokazno breme nosita instituciji. V zvezi s tem menim, da mora stranka, ki resnično sodeluje in želi, da se ji prizna izvzetje, predložiti vse elemente, ki institucijama omogočajo celostno presojo v zvezi s tem, da ni bila vpletena v prakse izogibanja. Tak pristop je še toliko bolj utemeljen, ker sta instituciji – kot je bilo navedeno v točki 49 teh sklepnih predlogov – v preiskavah glede obstoja izogibanja odvisni od prostovoljnega sodelovanja zainteresiranih strank. Naj v zvezi s tem kljub vsemu še dodam, da je to vprašanje v obravnavani zadevi sicer res povezano z vprašanjem ugotovitve izogibanja v skladu s členom 13(1) osnovne uredbe (glej zadnji stavek točke 48 teh sklepnih predlogov in napotila iz naslednje opombe), vendar dejansko ni odločilno za rešitev spora v teh zadevah. Dokončno je bilo namreč ugotovljeno, da družba Chin Haur ni upravičena do izvzetja na podlagi člena 13(4) osnovne uredbe (glej točko 63 in opombo 46 teh sklepnih predlogov).

( 36 ) V zvezi z dokaznim bremenom v podobnem primeru glej točki 57 in 75 teh sklepnih predlogov.

( 37 ) Sodba z dne 4. septembra 2014 (C‑21/13, EU:C:2014:2154).

( 38 ) Sodba z dne 17. decembra 2015 (C‑371/14, EU:C:2015:828).

( 39 ) Sodbi z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točke od 32 do 34), in z dne 17. decembra 2015, APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828, točke od 64 do 66).

( 40 ) Sodbi z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 35), in z dne 17. decembra 2015, APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828, točka 67).

( 41 ) Sodbi z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 36), in z dne 17. decembra 2015, APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828, točka 68).

( 42 ) Sodbi z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 36), in z dne 17. decembra 2015, APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828, točka 68).

( 43 ) Sodbi z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 37), in z dne 17. decembra 2015, APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828, točka 69).

( 44 ) Glej sodbi z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točki 39 in 56), in z dne 17. decembra 2015, APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828, točka 71).

( 45 ) Glej točki 95 in 104 izpodbijane sodbe.

( 46 ) V izpodbijani sodbi je Splošno sodišče namreč, prvič, potrdilo, da so bile predložene informacije protislovne, nepopolne in nepreverljive (glej točke od 81 do 94 in od 110 do 120 izpodbijane sodbe), in drugič, zavrnilo del drugega tožbenega razloga, ki se je nanašal na napake pri ugotovitvi nesodelovanja družbe Chin Haur (glej toke od 110 do 120). Družba Chin Haur teh točk izpodbijane sodbe ni izpodbijala.

( 47 ) Glej točko 45 teh sklepnih predlogov.

( 48 ) Glej točko 53 teh sklepnih predlogov.

( 49 ) Iz spisa izhaja, da je uvoz družbe Chin Haur znašal 42 % uvoza koles s poreklom iz Indonezije v Unijo in da je delež tega uvoza, ki ga je bilo mogoče pripisati preostalim uvoznikom, ki niso sodelovali, kot je to navedeno v uvodni izjavi 63 sporne uredbe, znašal 9 %.

( 50 ) Zlasti obstoj obsežnih postopkov sestavljanja (glej sodbo z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 53).

( 51 ) To še toliko bolj drži, ker preostala elementa, s katerima je bil utemeljen ta sklep – kot bom navedel v točki 87 teh sklepnih predlogov – nista zadostovala za podkrepitev takega sklepa.

( 52 ) Če je zadevni proizvajalec/izvoznik predložil zahtevek za izvzetje na podlagi člena 13(4) osnovne uredbe, se lahko instituciji opreta na podatke, ki jih je predložil. To v ničemer ne spremeni dejstva, da sta še vedno instituciji tisti, ki morata dokazati obstoj sestavnih elementov izogibanja v skladu s členom 13(1) osnovne uredbe (nasprotno pa v zvezi z dokaznim bremenom v okviru analize v skladu s členom 13(4) osnovne uredbe glej opombo 35 teh sklepnih predlogov).

( 53 ) Glej točke od 49 do 53 zgoraj.

( 54 ) Sodba z dne 4. septembra 2014 (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točke od 50 do 56).

( 55 ) Glej točki 97 in 100 izpodbijane sodbe.

( 56 ) Glej točko 51 teh sklepnih predlogov.

( 57 ) Glej točke od 60 do 62 teh sklepnih predlogov.

( 58 ) V zvezi s tem glej tudi točke od 48 do 75 teh sklepnih predlogov.

( 59 ) Zlasti so v predhodnem sklepanju zajeti očitki, navedeni v točki 35 teh sklepnih predlogov, ki se nanašajo na polni učinek člena 13(4) osnovne uredbe in na mešanje pojma „praksa izogibanja“ z eno od manifestacij te prakse.

( 60 ) Glej točko 45 teh sklepnih predlogov.

( 61 ) Glej v tem smislu zlasti sodbo z dne 10. aprila 2014, Areva in drugi/Komisija (C‑247/11 P in C‑253/11 P, EU:C:2014:257, točki 54 in 55).

( 62 ) Opozoriti je treba, da Komisija v okviru prvega pritožbenega razloga, ki se nanaša na napačno uporabo člena 13(1) osnovne uredbe, najprej navaja, da izpodbijana sodba ni dovolj obrazložena, kar zadeva razloge, iz katerih naj bi bila z izpodbijano uredbo kršena ta določba, nato pa kot napačno uporabo prava opredeljuje okoliščino, da „v izpodbijani sodbi sploh ni naveden standard sodnega nadzora in da v njej zlasti ni pojasnjeno, ali je Svet storil navadno napako pri presoji ali očitno napako pri presoji“. Vendar Komisija v tem okviru v zvezi s tem očitkom ni razvila trditev in je „za podrobnejšo analizo“ le izrecno napotila na svoj drugi pritožbeni razlog, ki se nanaša na neobrazložitev. Ugotoviti pa je treba, da opredelitve nenavedbe merila sodnega nadzora, ki ga je uporabilo Splošno sodišče, za napačno uporabo prava, ne da bi bila ta opredelitev pojasnjena s kakršnokoli trditvijo ali argumentom, razen splošne napotitve na razlog v zvezi z neobstojem obrazložitve, ni mogoče razlagati kot samostojni očitek, ki se nanaša na to, da je Splošno sodišče preseglo zahtevano raven sodnega nadzora, in da je tako kršilo diskrecijsko pravico, ki se institucijama priznava s sodno prakso, navedeno v točki 44 teh sklepnih predlogov. V teh okoliščinah ta očitek Komisije v bistvu sovpada z očitkom v zvezi z neobrazložitvijo, ki je analiziran v tej točki. V zvezi s tem iz člena 168(1)(d) Poslovnika Sodišča izhaja, da morajo pritožnice dovolj razviti trditve, ki jih navedejo v podporo pritožbam.

( 63 ) Glej sodbo z dne 16. februarja 2012, Svet in Komisija/Interpipe Niko Tube in Interpipe NTRP (C‑191/09 P in C‑200/09 P, EU:C:2012:78, točka 161).

( 64 ) Glej točko 129 izpodbijane sodbe.

( 65 ) Glej sodbo z dne 2. junija 2016, Photo USA Electronic Graphic/Svet (C‑31/15 P, EU:C:2016:390, točka 52 in navedena sodna praksa).

( 66 ) Sodba z dne 29. oktobra 1980, Roquette Frères/Svet (138/79, EU:C:1980:249, točka 21).

( 67 ) Glej zlasti sodbo z dne 9. junija 2016, PROAS/Komisija (C‑616/13 P, ZOdl., EU:C:2016:415, točka 66 in navedena sodna praksa).

( 68 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 28. januarja 2016, Heli-Flight/EASA (C‑61/15 P, EU:C:2016:59, točka 94 in navedena sodna praksa).

( 69 ) Glej točko 118 izpodbijane sodbe.

( 70 ) Sodišče je v točki 52 sodbe z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154), uporabilo formulacijo „in logična in razumna povezava“.

( 71 ) Te elemente je izpostavilo tudi Splošno sodišče. Glej točko 100 izpodbijane sodbe in preudarke iz prvega stavka točke 105 iste sodbe.

( 72 ) Glej sodbo z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 56, in fine).

( 73 ) Glej točke 51, 82 in 87 teh sklepnih predlogov.

( 74 ) Glej točko 46 sporne uredbe in točko 52 sodbe z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154).

( 75 ) Glej v tem smislu točko 54 sodbe z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154), ki jo je mogoče glede na ugotovitve iz točke 69 teh sklepnih predlogov upoštevati po analogiji.

( 76 ) Glej točko 92 sporne uredbe.