ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 441/8

Pritožba, ki jo je ITV plc vložila 17. avgusta 2022 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi razširjeni senat) z dne 8. junija 2022 v združenih zadevah T-363/19 in T-456/19, Združeno kraljestvo in ITV/Komisija

(Zadeva C-556/22 P)

(2022/C 441/12)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: ITV plc (zastopnika: J. Lesar, Solicitor, in K. Beal QC)

Druge stranke v postopku: Evropska komisija, Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska, LSEGH (Luxembourg) Ltd, London Stock Exchange Group Holdings (Italy) Ltd

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— dopusti pritožbo;

— razveljavi točki 2 in 4 izreka izpodbijane sodbe;

— za ničen razglasi sklep Komisije (EU) 2019/1352 z dne 2. aprila 2019 o državni pomoči SA.44896, ki jo je Združeno kraljestvo izvedlo v zvezi v zvezi z nadzorovanimi tujimi družbami z izjemo pri financiranju skupin (1); in

— Komisiji naloži plačilo stroškov postopka pred Sodiščem in pred Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja štiri pritožbene razloge:

Prvi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo in/ali storilo očitno napako pri presoji oziroma oceni, ker je ugotovilo, da Komisija ni storila napake pri izbiri referenčnega sistema za analizo tega, ali so bile določbe o državni pomoči iz členov 107 in 108 PDEU kršene.

Drugi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo in/ali storilo očitno napako pri presoji oziroma oceni, ker je ugotovilo, da so upoštevne izjeme delovale kot odstopanje od splošnega sistema obdavčitve, ki vključuje pravila o CFC (nadzorovane tuje družbe), s čimer je bila podeljena selektivna prednost samo nekaterim zavezancem za davek od dohodkov pravnih oseb, ki so sicer bili v primerljivem položaju.

Tretji pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo in/ali storilo očitno napako pri presoji oziroma oceni, ker je ugotovilo, da izjem, če je z njimi bila podeljena selektivna prednost (quod non), ni mogoče upravičiti na podlagi administrativne izvedljivosti.

Četrti pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, ker ni ustrezno upoštevalo in uporabilo sodbe z dne 12. septembra 2006, Cadbury Schweppes and Cadbury Schweppes Overseas, C-196/04, EU:C:2006:544, pri presoji vprašanja referenčnega okvira, selektivne prednosti ali pri presoji vprašanja, ali se lahko izjeme (ali katera koli od njih), da bi se zaščitila svoboda ustanavljanja v skladu s členom 49 PDEU, upravičijo. Dalje in podredno, Splošno sodišče ni zadostno obrazložilo svojih ugotovitev o tem vprašanju.

(1) UL 2019, L 216, str. 1.
3.

Ali je s svobodo gospodarske pobude iz člena 16 Listine, njeno nujno in sorazmerno omejitvijo v skladu s členom 273 Direktive [2006/112] oziroma členom 52(1) Listine ter pravico do učinkovitega pravnega sredstva iz člena 47 Listine združljiva ureditev države članice, ki, ne da bi organom, odgovornim za uporabo prava, pustila polje proste presoje, določa, da: (a) če družba kot davčni zavezanec po dokončnosti odločbe o naložitvi jamstva za plačilo davkov odpravi oviro, zaradi katere je bilo to jamstvo naloženo, to ne vpliva na obveznost zagotovitve jamstva za plačilo davkov in s tem na možnost preklica davčne identifikacijske številke, niti v primeru, da je bila ta ovira odpravljena po dokončnosti odločbe o naložitvi jamstva, vendar v roku, določenem za plačilo navedenega jamstva? (b) če jamstvo za plačilo davkov ni bilo plačano, družba kot davčni zavezanec po izteku roka za plačilo jamstva pravnih posledic preklica davčne številke ne more odpraviti niti v primeru, da je oviro, zaradi katere je bilo to jamstvo naloženo, odpravila po dokončnosti odločbe, s katero je bilo to jamstvo naloženo, vendar v roku, določenem za njegovo plačilo?
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali je treba člen 56(1), (6) in (9) Direktive 2012/34/EU razlagati tako, da lahko regulatorni organ pri ex post preizkusu starih uporabnin, odloči, da so te neveljavne z učinkom ex tunc?
3.

Ali je treba člen 370 v povezavi s točko 2 Priloge X, del A, Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost razlagati tako, da je mogoče ohraniti izbiro države članice, da z DDV obdavči zakonsko določen prispevek za medijske vsebine, kot je opredeljen v prvem vprašanju, če je po tem, ko je 1. januarja 1978 začela veljati Direktiva Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih (Šesta direktiva), država članica spremenila sistem plačevanja prispevka, tako da bo manjši del prihodkov iz prispevka po presoji ministra za kulturo uporabljen za financiranje (i) radijskih in televizijskih ustanov, ki prejemajo javne subvencije, pri čemer te ustanove same niso javne, ter (ii) medijskih in filmskih organizacij, ki prispevajo k opravljanju radijske in televizijske dejavnosti, a je same ne opravljajo?“
C 408/25

Pritožba, ki so jo Enol Velasco Granda in drugi vložili 18. januarja 2022 zoper sklep Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 24. novembra 2021 v zadevi T-658/21, Velasco Granda in drugi/Komisija

(Zadeva C-39/22 P)

(2022/C 408/32)

Jezik postopka: španščina

Stranke

Pritožniki: Enol Velasco Granda, María José Díaz Rodríguez, Silvia García Miguélez, Beatriz González Carvajal, Antonia Trinidad González Castro, Isabel Merediz Gutiérrez, María Miranda García, Ana Moreira Varillas, Lucía Villa Gutiérrez (zastopnica: B. González González, abogada)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Sodišče Evropske unije (osmi senat) je s sklepom z dne 6. septembra 2022 pritožbo zavrglo kot očitno neutemeljeno in pritožnikom naložilo, naj nosijo svoje stroške.
1.

ugotovi, da Madžarska ni izpolnila obveznosti iz členov 3 in 4 v povezavi s členom 10 Direktive 91/271/EGS z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode (1), ker za aglomeracije Kéthely, Marcali, Zalaegerszeg, Keszthely, Zalakaros, Soltvadkert, Pilisvörösvár, Szécsény, Tolna, Köröm, Nagykőrös, Veresegyház, Kiskunhalas, Tököl, Szigetszentmiklós, Hódmezővásárhely, Szentendre, Mezőtúr, Békés, Dabas, Dunavarsány in Szentes ni zagotovila kanalizacijskih sistemov za komunalno odpadno vodo in priključitve nanje oziroma tega, da bodo individualni sistemi ali drugi primerni sistemi dosegli enako raven varstva okolja kot kanalizacijski sistemi in sistemi za čiščenje; ter tega, da da bo komunalna odpadna voda, ki vstopa v kanalizacijske sisteme, pred izpustom obdelana v sekundarnem postopku čiščenja ali primerljivem postopku;
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Spetsializiran nakazatelen sad (Bolgarija) 28. junija 2022 – Kazenski postopek zoper VB

(Zadeva C-430/22)

(2022/C 408/37)

Jezik postopka: bolgarščina

Predložitveno sodišče

Spetsializiran nakazatelen sad

Obtoženec

VB

Vprašanji za predhodno odločanje

Ali je treba člen 8(4), drugi stavek, Direktive (EU) 2016/343 (1) razlagati tako, da mora nacionalno sodišče, ki obdolženca obsodi v nenavzočnosti, ne da bi bili izpolnjeni pogoji iz člena 8(2), izrecno opozoriti na pravico obdolženca do obnove postopka, ki mu pripada v skladu s členom 9 Direktive, da je mogoče obdolženca pozneje, zlasti ob njegovem prijetju zaradi izvršitve kazni, obvestiti o tej pravici? Vprašanje se postavlja glede na to, da nacionalno pravo ne določa obvestitve osebe, obsojene v nenavzočnosti, o njeni pravici do obnove postopka ob njenem prijetju zaradi izvršitve kazni; prav tako ne določa sodelovanja sodišča pri izdaji evropskega naloga za prijetje za izvršitev kazni.

Ali je treba člen 8(4), drugi stavek, Direktive (EU) 2016/343 in zlasti besedilo: „obveščene tudi o možnosti, da izpodbijajo to odločitev in da imajo pravico do novega sojenja ali drugega pravnega sredstva, v skladu s členom 9“ razlagati tako, da gre za obvestitev o uradno priznani pravici do obnove postopka ali pa tako, da gre za obvestitev o pravici, da se predlaga taka obnova postopka, pri čemer je treba utemeljenost predloga pozneje še preizkusiti?

(1) Direktiva (EU) 2016/343 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o krepitvi nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in krepitvi pravice biti navzoč na sojenju v kazenskem postopku (UL L 65, 11.3.2016).
1.

Ali je treba člen 203 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1) (UL 2006, L 347, str. 1) razlagati tako, da je treba v primeru, ko je zaposleni pri davčnem zavezancu za DDV izdal lažni račun z izkazanim DDV, na katerem je navedel podatke delodajalca kot davčnega zavezanca, in sicer brez njegove vednosti ali soglasja, za osebo, ki izkaže DDV na računu in je dolžna plačati DDV, šteti: — davčnega zavezanca za DDV, katerega podatki so bili v nezakonito uporabljeni na računu, ali — zaposlenega, ki na računu nezakonito izkaže DDV z uporabo podatkov davčnega zavezanca za DDV?
1.

Ali je treba člen 3(5) in (7) Direktive 2009/72/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 2003/54/ES (1), ki določa, da mora uveljavljanje pravic odjemalca energije (malega podjetja) v primeru zamenjave dobavitelja energije potekati ob spoštovanju načela, da mora imeti upravičeni odjemalec dejansko možnost enostavne zamenjave dobavitelja in da mora biti zamenjava izvedena brez diskriminacije glede na stroške, vloženi trud ali čas, razlagati tako, da nasprotuje možnosti, da se odjemalcu energije naloži pogodbena kazen za odpoved pogodbe o dobavi energije, sklenjene za določeno obdobje, če želi zamenjati dobavitelja energije, ne glede na višino nastale škode (člen 483(1) ter člen 484(1) in (2) ustawa z dnia 23 kwietnia 1964 r. kodeks cywilny (zakon z dne 23. aprila 1964 o civilnem zakoniku)) in ne da bi bila v energetskem zakonu (člen 4j(3a) ustawa z dnia 10 kwietnia 1997 r. prawo energetyczne (zakon z dne 10. aprila 1997 o sprejetju energetskega zakona)) določena merila za zaračunavanje teh nadomestil in za njihovo odmero?
b)

Ali v navedeni pojem spadajo pravne osebe zasebnega prava, kot je EOPPEP, ki pri izvajanju pooblastil za certificiranje ustanov za poklicno usposabljanje deluje kot pravna oseba javnega prava in izvaja javna pooblastila, glede na to, da (i) za nekatere dejavnosti EOPPEP, kot so na primer izvajanje vseh vrst in oblik dejavnosti vseživljenjskega učenja za pristojne organe ministrstev, središča ter organe poklicnega izobraževanja in usposabljanja, podjetja ter organizacije delodajalcev in delavcev (člen 14(2)(ib) zakona št. 4115/2013, A’ 24), ni izključeno – kot izhaja iz določb člena 14(2)(ie), ki se nanašajo na določitev pogojev za opravljanje storitev poklicnega svetovanja in usposabljanja, ki ga izvajajo fizične in pravne osebe v državi – da obstajajo trgi, na katerih delujejo komercialna podjetja, ki so v konkurenčnem razmerju s tožečo stranko; in (ii) sredstva tožeče stranke v skladu s členom 23(1)(d) zgoraj navedenega zakona obsegajo prihodke iz opravljanja dejavnosti in izvajanja storitev, katere ji je dodelilo ministrstvo ali se opravljajo za račun tretjih oseb, kot so organi javne uprave, nacionalni in mednarodni organi, pravne osebe javnega ali zasebnega prava in fizične osebe, medtem ko je (iii) za ostale storitve na podlagi določb člena 20 zakona št. 4115/2013, določeno plačevanje dajatev, ki se štejejo za plačila?
3.

Če je odgovor na drugo vprašanje nikalen: ali se sme pristojni organ omejiti na to, da opravi oceno zgolj na podlagi podatkov, ki so bili znani ob vložitvi prošnje, čeprav ob izdaji izpodbijane odločbe pri tem upoštevana znanstvena in tehnična spoznanja niso več aktualna?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État (Francija) 20. junija 2022 – Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance/Manitou BF SA

(Zadeva C-407/22)

(2022/C 340/26)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Conseil d'État

Stranki v postopku v glavni stvari

Vlagatelj kasacijske pritožbe: Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Manitou BF SA

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člen 49 Pogodbe o delovanju Evropske unije nasprotuje zakonodaji države članice o ureditvi davčnih povezav, v skladu s katero matična družba, ki je vključena v povezano skupino, lahko uveljavlja nevtralizacijo ponovno vključenega deleža stroškov in izdatkov do višine dividend, ki jih prejme od družb rezidentk, vključenih v povezano skupino, in zaradi upoštevanja sodbe z dne 2. septembra 2015, Groupe Steria SCA (C-386/14), do višine dividend, ki jih prejme od hčerinskih družb s sedežem v drugi državi članici, ki bi bile, če bi bile rezidentke, do ureditve davčnih povezav objektivno upravičene, če bi tako izbrale, vendar v skladu s katero se ta nevtralizacija ne priznava matični družbi rezidentki, ki se kljub obstoju kapitalskih povezav z drugimi subjekti rezidenti, ki omogočajo oblikovanje povezane davčne skupine, ni odločila biti del take skupine, do višine tako dividend, ki ji jih izplačajo njene hčerinske družbe rezidentke, kot dividend, ki prihajajo od hčerinskih družb s sedežem v drugih državah članicah, ki izpolnjujejo merila glede upravičenosti, ki niso rezidentstvo?
1.

Ali je mogoče člen 5(2)(b) Direktive Sveta 2008/7/ES z dne 12. februarja 2008 (1) razlagati tako, da nasprotuje uporabi imposto do selo (kolkovine) za provizije za storitve finančnega posredovanja, ki jih opravi banka v zvezi s prodajo prenosljivih vrednostnih papirjev – obveznic in komercialnih zapisov –, ki jih izdaja več gospodarskih družb, torej storitve, ki vključujejo obveznost pritožnice, da si z identifikacijo in kontaktiranjem vlagateljev čim bolj prizadeva za distribucijo vrednostnih papirjev, sprejemanje nalogov za vpis ali nakup in v nekaterih primerih za nakup vrednostnih papirjev, ki so predmet ponudbe?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht München (Nemčija) 1. julija 2022 – Generalstaatsanwaltschaft München/HF

(Zadeva C-435/22)

(2022/C 326/19)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberlandesgericht München

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Generalstaatsanwaltschaft München

Tožena stranka: HF

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 54 Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma z dne 14. junija 1985 med vladami držav Gospodarske unije Beneluks, Zvezne republike Nemčije in Francoske republike o postopni odpravi kontrol na skupnih mejah, podpisane v Schengnu 19. junija 1990 (v nadaljevanju: KISS), v povezavi s členom 50 Listine Evropske unije (1) o temeljnih pravicah razlagati tako, da ti določbi nasprotujeta temu, da organi države pogodbenice tega sporazuma in države članice Unije izročijo državljana tretje države, ki ni državljan Unije v smislu člena 20 PDEU, tretji državi, če je bil v drugi državi članici Evropske unije sodni postopek proti tej osebi, ki se je nanašal na ista dejanja, kot so ta, na katerih temelji prošnja za izročitev, pravnomočno končan, ta sodba pa izvršena, in če bi se bilo mogoče za zavrnitev izročitve te osebe zadevni tretji državi odločiti le ob sprejetju, da se s tem krši dvostranska pogodba o izročitvi, sklenjena s to tretjo državo?

(1) UL 2000, C 364, str. 1.
3.

Ali je treba člen 9(2) in člen 9(3)(a) Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o blagovni znamki Evropske unije razlagati tako, da kadar je znamka element oblike avtomobilskega sestavnega dela in v Uredbi 2017/1001 ni klavzule, enakovredne klavzuli o popravilih iz člena 110(1) Uredbe Sveta (ES) 6/2002 z dne 12. decembra 2001 o modelih Skupnosti, (2) znamka v tem primeru nima označevalne funkcije?
1.

Ali v primeru uveljavitve odstopanja v skladu s členom 90(2) Direktive o DDV (1) načelo nevtralnosti in člen 90 te direktive nasprotujeta nacionalni določbi, kot je člen 129(1), drugi stavek, Danachno-osiguritelen protsesualen kodeks (zakonik o davčnem postopku in socialnih zavarovanjih), ki, kadar prejemnik dobave blaga ali storitve v celoti ali delno ne plača računa, določa prekluzivni rok za vložitev zahtevka za pobot ali vračilo davka, ki ga je davčni zavezanec obračunal za to dobavo blaga ali opravljanje storitev?
Pritožba, ki jo je 9. junija 2022 vložila Japan Airlines Co. Ltd zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti razširjeni senat) z dne 30. marca 2022 v zadevi T-340/17, Japan Airlines/Komisija

(Zadeva C-381/22 P)

(2022/C 303/33)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnica: Japan Airlines Co. Ltd (zastopniki: J.-F. Bellis, avocat, K. Van Hove, advocaat, in R Burton, Solicitor)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlog

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— izpodbijano sodbo razveljavi v delu, v katerem je v njej ugotovljeno, da se člen 101 PDEU in člen 53 Sporazuma EGP uporabljata za vstopne (inbound) storitve letalskega tovornega prevoza na zračnih povezavah EGP-tretje države;

— Sklep Komisije C(2017) 1742 final z dne 17. marca 2017 v zvezi s postopkom izvajanja člena 101 PDEU, člena 53 Sporazuma EGP in člena 8 Sporazuma med Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o zračnem prometu (zadeva AT.39258 – letalski tovorni prevoz) (v nadaljevanju: sklep) v celoti razglasi za ničen ali, podredno, sklep razglasi za ničen v delu, v katerem je v njem ugotovljeno, da se člen 101 PDEU in člen 53 Sporazuma EGP uporabljata za vstopne (inbound) storitve letalskega tovornega prevoza na zračnih povezavah EGP-tretje države in zmanjša globo, naloženo pritožnici, na 26 775 000 EUR ali na tak znesek, ki se Sodišču zdi primeren;

— Komisiji naloži, naj plača vse stroške tega postopka, vključno s stroški postopka pred Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja naslednja pritožbena razloga.

Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, ker je zavrnilo obravnavo tožbenega razloga pritožnice, da sklep krši člen 101 PDEU in člen 53 Sporazuma EGP s tem, da prepoveduje ravnanje v zvezi z vstopnimi storitvami letalskega tovornega prevoza, ki ne omejujejo konkurence v EGP, in se namesto tega za utemeljitev jurisdikcije Komisije na podlagi prava EU napačno opira na koncept kvalificiranih učinkov iz mednarodnega javnega prava; in

podredno, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo pri svoji uporabi merila kvalificiranih učinkov z ugotovitvijo, da je imela Komisija jurisdikcijo za uporabo člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP v zvezi z vstopnimi (inbound) storitvami letalskega tovornega prevoza na zračnih povezavah EGP-tretje države.
A.

Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo pri svoji presoji in kršilo ter napačno razlagalo člen 57(f) Uredbe REACH s tem, da je razsodilo, da ECHA ni storila očitne napake s tem, da je štela, da bi bili izkazani resni učinki na zdravje ljudi enakovredne ravni zaskrbljenosti. Konkretno, (a) Splošno sodišče je storilo napako pri presoji, kršilo in napačno razlagalo člen 57(f) Uredbe REACH s tem, da je razsodilo, da je ECHA lahko ugotovila, da učinki, za katere je jasno, da niso „podlaga“ izpodbijane odločbe, vseeno prispevajo k ugotovitvi „enakovredne ravni zaskrbljenosti“; (b) Splošno sodišče je storilo napako pri presoji, kršilo in napačno razlagalo člen 57(f) Uredbe REACH s tem, da je razsodilo, da je ECHA izkazala, da sta razvojna toksičnost in toksičnost v primeru ponovljenega odmerka „enakovredne ravni zaskrbljenosti“; in (c) Splošno sodišče je storilo napako pri presoji, kršilo in napačno razlagalo člen 57(f) Uredbe REACH s tem, da je štelo, da je sklep ECHA zakonit v delu, v katerem se (i) uporabi preudarke glede teže dokazov za individualne učinke na človeško zdravje in (ii) skupno preuči učinke na človeško zdravje in okolje.
1.

Ali je treba člen 24(4) Uredbe (EU) št. 1215/2012 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah razlagati tako, da izraz „v postopkih v zvezi z registracijo ali veljavnostjo patentov […] ne glede na to, ali je bilo vprašanje postavljeno s tožbo ali z ugovorom“ pomeni, da nacionalno sodišče, ki se je na podlagi člena 4(1) navedene uredbe izreklo za pristojno za obravnavo spora o kršitvi patenta, ni več pristojno za obravnavo vprašanja kršitve, če je vložen ugovor, da zadevni patent ni veljaven, ali pa je treba to določbo razlagati tako, da nacionalno sodišče ni pristojno le za obravnavo ugovora neveljavnosti?
1.

Ali je treba člen 4, točka 7, Splošne uredbe o varstvu osebnih podatkov (1) razlagati tako, da je uradni list države članice – ki mu je podeljena naloga javne službe objavljanja in arhiviranja uradnih dokumentov ter je v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo odgovoren za objavo aktov in uradnih dokumentov, takih, kot mu jih posredujejo tretji javni organi, ki objavo odredijo in so sami že obdelali osebne podatke, vsebovane v teh aktih in dokumentih, ne da bi mu nacionalni zakonodajalec dodelil diskrecijsko pravico glede vsebine dokumentov, ki jih je treba objaviti, ter glede namena in sredstev objave – upravljavec?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Corte suprema di cassazione (Italija) 11. aprila 2022 – Fallimento Villa di Campo Srl / Agenzia delle Entrate

(Zadeva C-250/22)

(2022/C 266/15)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Corte suprema di cassazione

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Fallimento Villa di Campo Srl

Tožena stranka: Agenzia delle Entrate

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člen 5(8) Direktive 77/388/EGS (1) in člen 19 Direktive 2006/112/ES (2) nasprotujeta nacionalni določbi, kot je člen 20 uredbe predsednika republike št. 131 z dne 26. aprila 1986, spremenjen s členom 1(87)(a)(1) in (2) zakona št. 205 z dne 27. decembra 2017 in členom 1(1084) zakona št. 145 z dne 30. decembra 2018, ki določa, da mora Amministrazione finanziaria (davčna uprava) transakcijo med strankami opredeliti izključno na podlagi besedilnih elementov iz pogodbe in ne sme uporabiti nebesedilnih elementov (čeprav objektivno obstajajo in so dokazani), tako da nikakor ne more dokazati, da je gospodarska storitev, ki obsega prenos sredstev podjetja, ki je sama po sebi nedeljiva, dejansko umetno razdeljena na več storitev (več dobav blaga), zaradi katerih se posledično prizna odbitek DDV brez izpolnjevanja zahtev, določenih v pravu Unije?

(1) Šesta direktiva Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (UL 1977, L 145, str. 1).

(2) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. 1).