SL Uradni list Evropske unije C 9/26

Pritožba, ki jo je Evropska komisija vložila 27. avgusta 2012 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 14. junija 2012 v zadevi Vereniging Milieudefensie, Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht proti Komisiji (T-396/09)

(Zadeva C-403/12 P)

2013/C 9/44

Jezik postopka: nizozemščina

Stranke

Pritožnica: Evropska komisija (zastopniki: P. Oliver, J.-P. Keppenne, G. Valero Jordana, P. van Nuffel)

Druge stranke v postopku: Vereniging Milieudefensie, Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht, Kraljevina Nizozemska, Evropski parlament, Svet Evropske unije

Predlogi

Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 14. junija 2012 v zadevi T-396/09;

— odloči o sporu in zavrne tožbo za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2006)6121;

— tožečim strankam v zadevi T-396/09 naloži plačilo stroškov Komisije v navedeni in v obravnavani zadevi.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožba se v bistvu nanaša na vprašanje, ali je Splošno sodišče zlasti ob upoštevanju sodbe Sodišča z dne 8. marca 2011 (C-240/09) smelo veljavnost člena 10(1) v povezavi s členom 2(1)(g) Uredbe (ES) št. 1367/2006 (1) preveriti na podlagi člena 9(3) Aarhuške konvencije (2).

Komisija navaja dva pritožbena razloga.

Prvič, Splošno sodišče naj bi – čeprav je sicer pravilno navedlo stroge pogoje, na podlagi katerih se posameznik v skladu s sodno prakso Sodišča lahko za sklicuje na določbe mednarodne konvencije, da bi preveril veljavnost pravnih aktov Unije (zlasti, da je preizkus na podlagi določb sporazuma možen le, če temu ne nasprotujeta narava in sistematika tega sporazuma in če se določbe glede na svojo vsebino izkažejo za nepogojne in dovolj jasne) – napačno odločilo, da izjema od teh pogojev, ki so razvidni iz sodb Fediol in Nakijama (sodbi Sodišča z dne 22. junija 1898, 70/87, in z dne 7. maja 1991, C-69/89), velja tudi za člen 9(3) Aarhuške konvencije.

Meni, da je Sodišče že v sodbi v zadevi C-240/09 ugotovilo, da člen 9(3) Aarhuške konvencije nima neposrednega učinka. Dalje, sodbi Fediol in Nakajima naj bi bilo treba kot izjemi razlagati ozko; do zdaj naj bi se uporabili le na področju trgovinske politike in naj bi ju bilo mogoče na drugih področjih uporabiti le, če so pogoji za to jasno izpolnjeni, kar naj v obravnavanem primeru ne bi bilo. Člen 10(1) Uredbe št. 1367/2006 naj namreč ne bi vseboval nobenega napotila na določbe Aarhuške konvencije, ta določba pa naj tudi ne bi vsebovala prenosa posebne obveznosti iz te konvencije v smislu sodbe Nakajima. Nazadnje meni, da člen 9(3) Aarhuške konvencije ni dovolj jasen in natančen, da bi bilo mogoče uporabiti izjemo, predvideno v skladu s sodbo Nakajima.

Drugič, Komisija podredno trdi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo člen 9(3) Aarhuške konvencije s tem, da je odločilo, da člen 10(1) Uredbe št. 1367/2006 krši ta predpis samo zato, ker je postopek preizkusa, določen v tem členu 10, omejen na akte za ureditev posamičnih primerov, medtem ko bi moralo Splošno sodišče konkretno preveriti, ali je člen 9(3) Aarhuške konvencije zadostno prenesen z vsemi pravnimi postopki, ki jih ima posameznik na voljo na nacionalni ravni in na ravni Unije.

(1) Uredba (ES) št. 1367/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. septembra 2006 o uporabi določb Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah v institucijah in organih Skupnosti (UL L 264, str. 13).

(2) Aarhuška konvencija z dne 25. junija 1998 o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah, odobrena s Sklepom Sveta 2005/370/ES z dne 17. februarja 2005 (UL L 124, str. 1).