ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva C‑179/15

Daimler AG

proti

Együd Garage Gépjárműjavító és Értékesítő Kft.

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Fővárosi Törvényszék)

„Predhodno odločanje — Znamke — Direktiva 2008/95/ES — Člen 5(1) — Oglasi, ki se nanašajo na tretjo osebo in so dostopni na spletu — Nedovoljena uporaba znamke — Oglasi, ki so bili objavljeni na spletu brez vednosti in soglasja te tretje osebe ali so tam ostali kljub njenemu nasprotovanju — Tožba imetnika znamke zoper navedeno tretjo osebo“

Povzetek – Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 3. marca 2016

Približevanje zakonodaj – Znamke – Direktiva 2008/95 – Pravica imetnika znamke, da nasprotuje temu, da tretja oseba uporablja enak ali podoben znak za enake ali podobne proizvode ali storitve – Uporaba znamke v smislu člena 5(1) Direktive – Pojem – Oglas v javnosti, ki izvira od tretjega podjetja, ki ni povezano s popravilom ali vzdrževanjem proizvodov, ki jih označuje znamka – Vključitev (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008/95, členi 5(1) in (3)(d), 6 in 7) Približevanje zakonodaj – Znamke – Direktiva 2008/95 – Pravica imetnika znamke, da nasprotuje temu, da tretja oseba uporablja enak ali podoben znak za enake ali podobne proizvode ali storitve – Uporaba znamke v smislu člena 5(1) Direktive – Pojem – Pripis oglaševalcu dejanj ali opustitev ponudnika storitev oglaševanja ali upravljavca indeksnih spletnih strani podjetij – Izključitev (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008/95, člen 5(1))
Tarifno številko 9025 kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1549/2006, je treba razlagati tako, da zajema papirnate indikatorje temperature okolja, ki so lahko prevlečeni s folijo iz umetne mase in ki s spremembo barve nepovratno in brez možnosti nadaljnje ponovne uporabe kažejo, ali je bila dosežena ena oziroma je bilo doseženih več mejnih temperatur.

Iz besedila navedene tarifne številke namreč izhaja, da se ta med drugim nanaša na termometre.

Čeprav ta pojem v kombinirani nomenklaturi ni opredeljen, ta glede na običajni pomen tega pojma – kot to poleg tega v številnih jezikovnih različicah kombinirane nomenklature izhaja iz kombinacije besed grškega izvora, ki ga označujeta – napotuje na instrumente za merjenje temperature.

Naizvedeni proizvodi so zaradi svojih značilnosti in objektivnih lastnosti namenjeni temu, da se izključno uporabljajo kot instrumenti za merjenje temperature.

Okoliščina, da so navedeni proizvodi iz papirja in morda prevlečeni s folijo iz umetne mase ter delujejo preprosteje kot nekateri drugi instrumenti za merjenje, ki uporabljajo bolj sofisticirane mehanizme, ali to, da omogočajo le merjenje nekaterih mejnih, vnaprej določenih temperatur, ali pa to, da jih ni mogoče večkrat uporabiti zaradi nepovratnosti obarvanosti, ki nastopi, ko so te mejne temperature dosežene, ne nasprotuje temu, da se ti proizvodi uvrstijo pod tarifno številko 9025 kombinirane nomenklature.

(Glej točke 26, 27, 30, 36, 40 in izrek.)
3

V uvodnih izjavah 1, 12, 16 in 28 Direktive 2011/7 je navedeno: „(1) Potrebnih je več vsebinskih sprememb Direktive 2000/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. junija 2000 o boju proti zamudam pri plačilih v trgovinskih poslih [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 226)]. Zaradi jasnosti in racionalizacije je zaželeno, da se zadevne določbe prenovijo. […] (12) Zamude pri plačilih predstavljajo kršenje pogodbe, kar je postalo finančno ugodno za dolžnike v večini držav članic zaradi nizkih ali neobstoječih obrestnih mer, ki se zaračunajo za zamude pri plačilih, in/ali dolgotrajnih postopkov pravnega varstva. Potreben je odločen premik h kulturi takojšnjega plačevanja, pri čemer bi bilo treba izključitev pravice do zaračunavanja obresti vedno obravnavati kot skrajno nepošten pogodbeni pogoj ali poslovno prakso, da bi preobrnili ta trend in odvračali od zamud pri plačilih. Tak premik bi moral zajemati tudi uvedbo posebnih določb o plačilnih rokih in nadomestilih upnikom za nastale stroške ter med drugim domnevo, da je izključitev pravice do nadomestila za stroške izterjave skrajno nepoštena. […] (16) Ta direktiva ne bi smela upnika zavezovati, da zahteva obresti za zamudo pri plačilu. […] […] (28) Ta direktiva bi morala prepovedati zlorabo pogodbene svobode v škodo upnika. Posledično pogodbeni pogoj ali praksa glede datuma ali roka plačila, obrestne mere za zamudo pri plačilu ali nadomestila stroškov izterjave, ki ni utemeljen s pogoji, ki veljajo za dolžnika, ali ne služi predvsem temu, da si dolžnik pridobi dodatno likvidnost na račun upnika, lahko šteje za tako zlorabo. Zaradi tega […] bi se moral vsak pogodbeni pogoj ali praksa, ki močno odstopa od dobre trgovske prakse in je v nasprotju z dobro vero in pravičnim ravnanjem, šteti za nepoštenega do upnika. Zlasti bi bilo treba popolno izključitev pravice do zaračunavanja obresti vedno obravnavati kot skrajno nepošteno, za izključitev pravice do nadomestila za stroške izterjave pa domnevati, da je skrajno nepoštena. Ta direktiva ne bi smela vplivati na nacionalne določbe v zvezi z načinom sklepanja pogodb ali z veljavnostjo pogodbenih pogojev, ki so nepošteni do dolžnika.“
64

Po mnenju Komisije bi morale španske oblasti glede na to, da je bilo območje „Campiñas de Sevilla“ zapoznelo, in sicer julija 2008, razglašeno za POV, po zaključku postopka za presojo vplivov na okolje in čeprav so se dela že pričela, sprejeti primerne ohranitvene ukrepe v skladu z določbami člena 4(4) Direktive o pticah (sodbi z dne 20. septembra 2007, Komisija/Italija,C‑388/05, EU:C:2007:533, točka 18, in z dne 18. decembra 2007, Komisija/Španija,C‑186/06, EU:C:2007:813, točka 27). Ta obveznost naj bi obstajala vse do določitve območja za POV in v skladu s sodno prakso Sodišča naj bi jo bilo treba izpolniti pred ugotovitvijo kakršnega koli zmanjšanja populacije ptic ali udejanjenjem nevarnosti izumrtja varovanih vrst (sodba z dne 2. avgusta 1993, Komisija/Španija,C‑355/90, EU:C:1993:331, točka 15). Komisija zato meni, da Kraljevina Španija s tem, da je odobrila železniško progo za visoke hitrosti, ki poteka skozi območje, uvrščeno v IBA 98, ni izpolnila obveznosti iz člena 4(4), prvi stavek, Direktive o pticah, in sicer ni sprejela primernih ukrepov, da ne bi prišlo do nedovoljenih posegov na območjih, na katera ta projekt vpliva in ki bi morala biti razglašena kot POV.
Člen 9 Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah, ki je bila podpisana 25. junija 1998 v Aarhusu in v imenu Evropske skupnosti odobrena s Sklepom Sveta 2005/370/ES z dne 17. februarja 2005 (UL 2005, L 124, str. 1) (v nadaljevanju: Aarhuška konvencija), določa:

„1. Pogodbenica v okviru svoje notranje zakonodaje zagotavlja, da ima vsaka oseba, ki meni, da njen zahtevek za informacije iz 4. člena ni bil upoštevan, da je bil delno ali v celoti neupravičeno zavrnjen, da je bil odgovor neustrezen ali da njen zahtevek kako drugače ni bil obravnavan v skladu z določbami tega člena, dostop do revizijskega postopka pred sodiščem ali pred drugim neodvisnim in nepristranskim telesom, določenim z zakonom.

[…]

2. Pogodbenica v okviru svoje notranje zakonodaje zagotovi, da imajo člani vključene javnosti,

(a) ki imajo zadosten interes; oziroma

(b) ki trdijo, da je bila kršena njihova pravica, če se to zahteva kot pogoj po upravnem postopkovnem pravu pogodbenice,

dostop do revizijskega postopka pred sodiščem in/ali drugim neodvisnim in nepristranskim telesom, določenim z zakonom, da izpodbijajo stvarno in postopkovno zakonitost katere koli odločitve, dejanja ali opustitve na podlagi določb člena 6, in kadar je to predvideno po notranjem pravu in brez vpliva na tretji odstavek tega člena, tudi drugih ustreznih določb te konvencije.

Kaj sta zadosten interes in kršitev pravice, se določi v skladu z zahtevami notranjega prava in skladno s ciljem te konvencije, da se s to konvencijo daje vključeni javnosti širok dostop do pravnega varstva. V ta namen se za pododstavek (a) tega odstavka šteje za zadosten tudi interes vsake nevladne organizacije, ki izpolnjuje zahteve iz odstavka 5 člena 2. Za take organizacije se tudi šteje, da imajo pravice, ki se lahko kršijo v smislu pododstavka (b) tega odstavka.

[…]

3. Poleg tega in brez vpliva na revizijske postopke iz prvega in drugega odstavka tega člena mora pogodbenica zagotoviti, da imajo člani javnosti, kadar izpolnjujejo morebitna merila po njenem notranjem pravu, dostop do upravnih ali sodnih postopkov za izpodbijanje dejanj in opustitev oseb zasebnega prava in organov javne oblasti, ki so v nasprotju z določbami njenega notranjega prava, ki se nanaša na okolje.

4. Poleg tega in brez vpliva na prvi odstavek tega člena morajo postopki iz prvega, drugega in tretjega odstavka tega člena zagotavljati ustrezna in učinkovita pravna sredstva, vključno s sodno prepovedjo, če je ta primerna, in biti morajo pošteni, pravični, pravočasni in ne pretirano dragi. Odločitve po tem členu morajo biti izdane ali evidentirane v pisni obliki. Odločitve sodišč in po možnosti tudi drugih teles morajo biti javno dostopne.

5. Da bi povečala učinkovitost določb tega člena, pogodbenica zagotovi, da je javnost seznanjena z dostopom do upravnih in sodnih revizijskih postopkov, ter prouči možnosti za vzpostavitev ustreznih mehanizmov pomoči za odpravo ali zmanjšanje finančnih in drugih ovir za dostop do pravnega varstva.“
63

V zvezi s tem se točka 62 izpodbijane sodbe glasi tako: „Nazadnje je treba ugotoviti, da se zdi, da tožeči stranki ne upoštevata dejstva, da je treba njune argumente v zvezi z vlogo družbe Degussa v omejevalnem sporazumu po prenosu celotnega kapitala družbe SKW in njuno zahtevo, naj se družbe Degussa ne seznani s temi argumenti, uskladiti z zahtevami, ki izhajajo iz pravice tožečih strank in družbe Degussa do obrambe, in opraviti tehtanje interesov teh podjetij. Dejstva, ki so navedena v točkah od 24 do 32 [izpodbijane sodbe], kažejo na to, da je pooblaščenec za zaslišanje tehtanje opravil šele po tem, ko se je seznanil s pojasnili tožečih strank v zvezi z vsebino teh argumentov in z njihovim domnevnim pomenom za njuno obrambo. Poleg tega iz zgoraj navedenega izhaja, da je pooblaščenec za zaslišanje pravilno ugotovil, da ni upravičeno dati prednost pravici do obrambe tožečih strank in tako sprejeti morebitno kršitev analognih pravic družbe Degussa. […]“
1

Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 1 in 3(1) Direktive 98/6/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 1998 o varstvu potrošnikov pri označevanju cen potrošnikom ponujenih proizvodov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 4, str. 32) ter člena 7(4)(c) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (UL 2005, L 149, str. 22).
4

Člen 2 navedene uredbe določa: „1. Upravni pregledi, ukrepi in kazni se uvedejo, če je to potrebno zaradi zagotovitve pravilne uporabe zakonodaje Skupnosti. Ti pregledi in ukrepi so učinkoviti, sorazmerni in odvračalni, da zagotovijo ustrezno zaščito finančnih interesov Skupnosti. 2. Za nepravilnost ni mogoče izreči upravne kazni, če kazen ni bila prej določena v aktu Skupnosti. Če so se določbe o upravnih kaznih v predpisih Skupnosti pozneje spremenile, se za nazaj uporabljajo milejše določbe. 3. Zakonodaja Skupnosti določi vrsto in obseg upravnih ukrepov in kazni, ki so potrebni za pravilno uporabo omenjenih predpisov, ob upoštevanju narave in teže nepravilnosti, podeljenih ali pridobljenih koristi in stopnje odgovornosti. 4. Postopke za uporabo pregledov, ukrepov in kazni Skupnosti ureja zakonodaja držav članic ob upoštevanju veljavne zakonodaje Skupnosti.“
56

Kadar nacionalna ureditev pri obdavčitvi podaritve nepremičnine, ki leži v zadevni državi članici, postavlja na isto raven obdarjence nerezidente, ki so prejeli to premoženje od darovalca nerezidenta, na eni strani ter obdarjence nerezidente ali rezidente, ki so tako premoženje prejeli od darovalca rezidenta, in obdarjence rezidente, ki so isto premoženje prejeli od darovalca nerezidenta, na drugi strani, z njo ni mogoče – ne da bi bile kršene zahteve prava Unije – teh obdarjencev v okviru iste obdavčitve obravnavati različno pri uporabi znižanja davčne osnove za to nepremičnino. Nacionalni zakonodajalec s tem, ko glede obdavčenja enako obravnava – razen pri obdobju, ki se upošteva pri uporabi olajšave, do katere je lahko upravičen obdarjenec – darila teh dveh kategorij oseb, namreč priznava, da med njima ni nobenih objektivnih razlik glede podrobnih pravil in pogojev te obdavčitve, ki bi lahko upravičevale različno obravnavanje (po analogiji glej sodbo z dne 22. aprila 2010, Mattner, C‑510/08, EU:C:2010:216, točka 38).
10

V uvodnih izjavah 1, 3 in od 5 do 7 Uredbe št. 565/2002 je navedeno: „1. […] Od 1. junija 2001 je bila običajna carina za uvoz česna iz oznake KN 0703 20 00 sestavljena iz 9,6 % carine ad valorem in posebnega zneska 1200 EUR za neto tono. Vendar pa je Sporazum, sklenjen z Argentino, določil kvoto 38370 ton prosto posebne dajatve, ki je bila odobrena s Sklepom [Sveta] 2001/104/ES [z dne 28. maja 2001 o sklenitvi Sporazuma v obliki izmenjave pisem med Evropsko Skupnostjo in Argentinsko republiko v okviru člena XXVIII Splošnega sporazuma o carinah in trgovini (GATT) 1994 za spremembo koncesij za česen, predvidenih v listi CXL, priloženi GATT (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 37, str. 296)], in se v nadaljevanju imenuje ‚kvota GATT‘. Sporazum določa, da se kvota razdeli na 19.147 ton za uvoz iz Argentine (serijska številka 09.4104) […] […] (3) Postopek za upravljanje kvote GATT je bil določen z Uredbo [št. 1047/2001] […]. Vendar pa so izkušnje pokazale, da se lahko to upravljanje izboljša in poenostavi. Zlasti je treba odpraviti potrebo po uvoznih dovoljenjih za uvoz izven kvote GATT in prilagoditi pogoje za dostop uvoznikov do te kvote zaradi večjega upoštevanja tradicionalnih trgovinskih tokov. […] (5) Zaradi posebne dajatve za nepreferencialni uvoz izven kvote GATT zahteva upravljanje kvote uvedbo sistema uvoznih dovoljenj. Podrobna pravila za ta sistem morajo dopolnjevati pravila, določena z Uredbo [št. 1291/2001] […] ali pa odstopati od teh pravil. (6) Potrebni so ukrepi, ki bodo [kolikor je mogoče] preprečevali navidezne zahtevke za uvozna dovoljenja, ki niso povezani s pristno trgovsko dejavnostjo na trgu sadja in zelenjave. V ta namen je treba določiti posebna pravila za zahtevke in veljavnost dovoljenj. (7) Ker Sporazum, sklenjen z Argentino, zagotavlja upravljanje kvote GATT na podlagi sistema tradicionalnih in novih uvoznikov, je treba opredeliti koncept tradicionalnih uvoznikov in razdeliti kvoto na obe kategoriji uvoznikov, pri čemer se omogoči optimalna uporaba kvote.“
Izrek spornega sklepa se glasi:

„Člen 1

1. Odškodnine, ki jih je [ELGA] proizvajalcem kmetijskih proizvodov izplačala v letih 2008 in 2009, so državne pomoči.

2. Pomoči v obliki nadomestil, ki so bile leta 2008 dodeljene v okviru sheme posebnega obveznega zavarovanja, so združljive z notranjim trgom v delu, ki se nanaša na pomoči v višini 349.493.652,03 EUR, ki jih je ELGA proizvajalcem dodelila za povračilo izgub na njihovi rastlinski pridelavi, in v delu, ki se nanaša na pomoči za izgube, ki jih je na rastlinski pridelavi povzročil medved, v višini 91.500 EUR, in za popravne ukrepe, sprejete v okviru zgoraj navedenih pomoči. Pomoči v obliki nadomestil, ki ustrezajo preostalemu znesku in so bile v letu 2008 izplačane na podlagi posebne zavarovalne sheme, niso združljive z notranjim trgom.

3. Pomoči v obliki nadomestil v višini 27.614.905 EUR, ki so bile v letu 2009 dodeljene na podlagi [medministrskega odloka], so združljive z notranjim trgom.

Pomoči v obliki nadomestil v višini 387.404.547 [EUR], ki so bile proizvajalcem dodeljene pred 28. oktobrom 2009, niso združljive z notranjim trgom. Ta ugotovitev ne posega v združljivost pomoči, ki so ob dodelitvi izpolnjevale vse pogoje iz Uredbe [Komisije] (ES) št. 1535/2007 [z dne 20. decembra 2007 o uporabi členov [107 PDEU in 108 PDEU] pri pomočeh de minimis v sektorju kmetijske proizvodnje (UL L 337, str. 35)].

Člen 2

1. [Helenska republika] sprejme vse potrebne ukrepe, da od upravičencev izterja nezdružljive pomoči iz člena 1, ki so jim bile nezakonito dodeljene.

[…]“
34

Zdi pa se, da je v drugih jezikovnih različicah, med drugim v angleški, omejen obseg tožbe, vložene proti tretji osebi („a person domiciled in a Member State may also be sued: […] as a third party“).
52

Iz navedenega sledi, da je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba Montrealsko konvencijo in zlasti njene člene 19, 22 in 29 razlagati tako, da je letalski prevoznik, ki je z delodajalcem oseb, ki so bile prepeljane kot potniki, kot je ta iz postopka v glavni stvari, sklenil pogodbo o mednarodnem prevozu, temu delodajalcu odgovoren za škodo, ki mu je nastala zaradi zamude letov, ki so se jih njegovi zaposleni udeležili v skladu s to pogodbo, in ki se nanaša na dodatne stroške, nastale navedenemu delodajalcu.
2.

Člen 6(2) Direktive 92/43 je treba razlagati tako, da je treba – če se v okoliščinah, kot so te iz postopka v glavni stvari, ugotovi, da je potrebna poznejša presoja posledic načrta ali projekta, katerega izvedba se je začela po uvrstitvi zadevnega območja na seznam območij, pomembnih za Skupnost, za to območje – to presojo opraviti v skladu z zahtevami iz člena 6(3) te direktive. Taka presoja mora upoštevati vse elemente, ki so obstajali na datum te uvrstitve, in vse posledice, ki so po tem datumu nastale ali lahko nastanejo za navedeno območje po delni ali celotni izvedbi tega načrta ali projekta.
26

V teh okoliščinah je Ráckevei járásbíróság (okrajno sodišče v Ráckeveju) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba na podlagi določb člena 4(1), točka 2 (investicijske storitve in dejavnosti) in točka 17 (finančni instrument), Direktive 2004/39 ter določb iz točke 4 (valutni terminski posli, izvedeni finančni instrumenti) oddelka C Priloge I k tej direktivi za finančni instrument šteti ponudbo stranki za izvedbo (menjalniškega) posla, ki ima obliko pogodbe o kreditu[, izraženem] v tuji valuti[,] in temelji na kupoprodaji, ki je promptna ob dobavi in terminska ob vračilu in ki se izvede tako, da se znesek, vknjižen v tuji valuti, preračuna v madžarske forinte [HUF], in zaradi katere je kredit, ki ga stranka najame, izpostavljen učinkom in tveganjem (tečajno tveganje) trga kapitala? 2. Ali je treba na podlagi določb člena 4(1), točka 6 (poslovanje za lastni račun), Direktive 2004/39 in določb iz točke 3 (poslovanje za lastni račun) oddelka A Priloge I k tej direktivi šteti, da pomeni izvajanje dejavnosti poslovanja za lastni račun v zvezi s finančnim instrumentom, opisanim v prvem vprašanju, investicijsko storitev ali dejavnost? 3. Ali mora finančna institucija glede na to, da je bil terminski valutni posel – ki pomeni investicijsko storitev v zvezi z izvedenimi finančnimi instrumenti – ponujen kot del drugega finančnega proizvoda (kredita) in da izveden finančni instrument pomeni kompleksen finančni instrument, opraviti preverjanje primernosti, določeno v členu 19(4) in (5) Direktive 2004/39? Ali je treba šteti, da se člen 19(9) [Direktive 2004/39] ne uporabi, ker je – ker se tveganja, ki jih stranka prevzame v zvezi s kreditom in finančnim instrumentom, bistveno razlikujejo – preverjanje primernosti nujno, če posel vsebuje izveden finančni instrument? 4. Ali je posledica neupoštevanja člena 19(4) in (5) [Direktive 2004/39] razglasitev ničnosti pogodbe o kreditu, sklenjene med [družbo Banif Plus Bank] in [kreditojemalcema]?“
Prenos lastninske pravice na nepremičninah iz postopka v glavni stvari bo namreč zahteval upoštevanje pravnih in dejanskih položajev v zvezi z navezno okoliščino, kot je določena s členom 22, točka 1, prvi pododstavek, Uredbe št. 44/2001, in sicer kraj, v katerem so te nepremičnine. To posebej velja za položaj, ko so lastninske pravice na navedenih nepremičninah in pravici uporabe, ki bremenita te pravice, vpisane v špansko zemljiško knjigo v skladu s španskim pravom, in za dejstvo, da so postopki, ki urejajo prodajo teh nepremičnin, po potrebi z dražbo, postopki države članice, v kateri so te nepremičnine, pa tudi za dejstvo, da bo v primeru izpodbijanj pridobivanje dokazov olajšano zaradi bližine tega kraja. Sodišče je v zvezi s tem že razsodilo, da je treba zlasti v sporih glede stvarnih pravic na nepremičninah na splošno odločati po pravilih države, v kateri je nepremičnina, v njih obravnavana sporna dejstva pa pogosto zahtevajo preverjanja, poizvedbe in izvedenstvo, ki jih je treba opraviti na kraju samem (sodba ČEZ, C‑343/04, EU:C:2006:330, točka 29 in navedena sodna praksa).
37

Zato je treba na zastavljeni vprašanji odgovoriti, da člen 63(1) PDEU nasprotuje nacionalni zakonodaji, v skladu s katero lahko načeloma v tej državi članici po cestnem omrežju vozijo samo vozila z upravnim dovoljenjem in registrskimi tablicami, ki jih je izdala ta država članica, in mora oseba s prebivališčem v tej državi članici, ki se namerava sklicevati na izjemo od tega pravila, ki temelji na dejstvu, da uporablja vozilo, ki ji ga je dal na voljo imetnik navedenega vozila, s sedežem v drugi državi članici, ob policijskem nadzoru na kraju samem dokazati, da izpolnjuje pogoje za to izjemo, kakršni so določeni v zadevni nacionalni zakonodaji, sicer se brez možnosti oprostitve takoj kaznuje z globo, enakovredno tisti, ki se plača v primeru kršitve obveznosti registracije.
5

V uvodnih izjavah 2, 33 in 34 Direktive 2004/18 je navedeno: „(2) Za oddajo naročil, sklenjenih v državah članicah v imenu države, regionalnih ali lokalnih in drugih oseb javnega prava, veljajo načela iz Pogodbe in zlasti načelo prostega pretoka blaga, načelo svobode ustanavljanja in načelo svobode opravljanja storitev ter načela, ki iz teh izhajajo, kot so načelo enakopravnosti, načelo nediskriminacije, načelo vzajemnega priznavanja, načelo sorazmernosti in načelo transparentnosti. Vendar je za naročila nad določeno vrednostjo priporočljivo na podlagi teh načel sprejeti določbe o usklajevanju nacionalnih postopkov za dodeljevanje teh naročil na ravni Skupnosti, da bi zagotovili njihovo uresničevanje in jamčili odpiranje javnih naročil konkurenci. Te usklajevalne določbe bi se zato morale razlagati v skladu z zgoraj navedenimi pravili in načeli kakor tudi z drugimi pravili iz Pogodbe. […] (33) Pogoji za izvajanje naročil so v skladu s to direktivo, če niso neposredno ali posredno diskriminacijski in so navedeni v javnem razpisu ali v razpisni dokumentaciji. Namenjeni so lahko zlasti za spodbujanje poklicnega usposabljanja na delovnem mestu, zaposlovanja ljudi, ki imajo težave pri vključevanju, boja proti nezaposlenosti ali varovanja okolja. […] (34) Med izvajanjem javnega naročila se na nacionalni ravni in na ravni Skupnosti uporabljajo zakoni, predpisi in kolektivne pogodbe, ki veljajo na področju pogojev zaposlovanja ter varnosti pri delu, če so ti predpisi in njihova uporaba v skladu z zakonodajo Skupnosti. V primerih, v katerih delavci iz ene države članice opravljajo storitve v drugi državi članici zaradi izvajanja javnega naročila, Direktiva [96/71] določa minimalne pogoje, ki jih država gostiteljica mora upoštevati v zvezi s temi delavci. Če nacionalna zakonodaja vsebuje določbe v zvezi s tem, se lahko neizpolnjevanje teh obveznosti obravnava kot huda kršitev ali prekršek v zvezi s poklicnim ravnanjem zadevnega gospodarskega subjekta, ki lahko povzroči izključitev tega gospodarskega subjekta iz postopka za oddajo javnega naročila.“