ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 10. septembra 2009 – Komisija proti Grčiji

(Zadeva C‑286/08)

„Neizpolnitev obveznosti države – Okolje – Direktivi 2006/12/ES in 91/689/EGS – Nevarni odpadki – Obveznost izdelave in sprejetja načrta za ravnanje z nevarnimi odpadki – Obveznost vzpostavitve celovitega in primernega omrežja obratov za odstranjevanje nevarnih odpadkov – Direktiva 1999/31/ES – Odlaganje odpadkov – Odstranjevanje nevarnih odpadkov“

1. Okolje – Nevarni odpadki – Direktivi 91/689 in 2006/12 (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/12, člena 7 in 9; Direktiva Sveta 91/689, člen 6(1)) (Glej točki 43 in 47.)

2. Okolje – Odpadki – Direktiva 2006/12 (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/12, člena 4 in 5) (Glej točke 57, 58, od 72 do 74 in 76.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 1(2) in 6 Direktive Sveta z dne 12. decembra 1991 o nevarnih odpadkih (91/689/EGS) (UL L 377, str. 20) ter členov 5(1) in (2), 2, 7(1), 4 in 8 Direktive 2006/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2006 o odpadkih (UL L 114, str. 9) (prej Direktiva Sveta z dne 15. julija 1975 o odpadkih (75/442/EGS), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 91/156/EGS z dne 8. marca 1991) – Kršitev členov 3(1), od 6 do 9, 13 in 14 Direktive Sveta 1999/31/ES z dne 26. aprila 1999 o odlaganju odpadkov na odlagališčih (UL L 182, str. 1) – Neizdelava načrta za ravnanje z nevarnimi odpadki v skladu z zahtevami zakonodaje Skupnosti in nevzpostavitev celovitega in primernega omrežja obratov za odstranjevanje nevarnih odpadkov – Neizpolnitev obveznosti v zvezi z ravnanjem z odpadki in njihovim odlaganjem

Izrek

1) Helenska republika

– s tem, da v razumnem roku ni izdelala in sprejela načrta za ravnanje z nevarnimi odpadki v skladu z veljavno zakonodajo Skupnosti in da ni vzpostavila celovitega in primernega omrežja obratov za odstranjevanje nevarnih odpadkov, ki omogoča, da se taki odpadki odstranijo na najprimernejši način za zagotovitev visoke stopnje varstva okolja in javnega zdravja, in

– s tem, da glede ravnanja z nevarnimi odpadki ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za zagotovitev spoštovanja členov 4 in 8 Direktive 2006/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2006 o odpadkih ter členov 3(1), od 6 do 9, 13 in 14 Direktive 1999/31/ES z dne 26. aprila 1999 o odlaganju odpadkov na odlagališčih,

ni izpolnila obveznosti iz, prvič, členov 1(2) in 6 Direktive Sveta z dne 12. decembra 1991 o nevarnih odpadkih (91/689/EGS) v povezavi s členoma 5(1) in (2) ter 7(1) Direktive 2006/12/ES, drugič, člena 1(2) Direktive 91/689 v povezavi z določbami členov 4 in 8 Direktive 2006/12 ter, tretjič, členov 3(1), od 6 do 9, 13 in 14 Direktive 1999/31.
89

Nazadnje, glede trditev v zvezi z nujnostjo preprečevanja davčnega izogibanja in boja proti umetnim konstruktom, namenjenim obidu nemškega davčnega sistema, je treba ugotoviti, da je lahko nacionalni ukrep, ki omejuje prosti pretok kapitala, upravičen, če se nanaša izključno na povsem umetne konstrukte brez gospodarske resničnosti, katerih edini namen je pridobitev davčne ugodnosti (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Cadbury Schweppes in Cadbury Schweppes Overseas, točki 51 in 55, in Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, točki 72 in 74, kot tudi sodbo z dne 4. decembra 2008 v zadevi Jobra, C-330/07, ZOdl., str. I-9099, točka 35).
7

Iz predložitvene odločbe v zadevi C-124/08 izhaja, da so bili na koncu postopkov, ki so potekali pri Correctionele Rechtbank van Antwerpen (kazensko sodišče v Antwerpnu) in v okviru pritožbe pri Hof van Beroep te Antwerpen (pritožbeno sodišče v Antwerpnu) G. Snauwaert, D. Vlaeminck, J. Den Haerynck in A. De Wintere solidarno obtoženi na plačilo utajenih uvoznih dajatev in prelevmanov ter zamudnih obresti. Družbi Algemeen Expeditiebedrijf Zeebrugge BVBA in Coldstar NV sta bili razglašeni za civilnopravno odgovorni za zneske, ki sta jih dolgovala G. Snauwaert in J. den Haerynck.
Člen 19, A, francosko-belgijske konvencije določa:

„Dvojnemu obdavčevanju se izogiba tako:

A. Glede Belgije:

1. Kapitalski dobički in dividende, za katere velja ureditev iz člena 15, od (2) do (4), in za katere je bil v Franciji dejansko pri viru odtegnjen davek ter so jih prejele družbe, rezidentke Belgije, ki so zavezane plačilu davka od dohodkov pravnih oseb, so ob odtegljaju po običajni stopnji na znesek francoskega davka oproščene davka od dohodkov pravnih oseb pod pogoji, ki so določeni v belgijski zakonodaji.

Za dobičke in dividende iz predhodnega odstavka, ki jih prejmejo drugi rezidenti Belgije […] in za katere je bil v Franciji dejansko pri viru odtegnjen davek, se davek, ki je v Belgiji dolgovan na podlagi neto zneska odtegljaja v Franciji, po eni strani zmanjša za pri viru odtegnjeni davek po običajni stopnji in po drugi strani za pavšalni delež tujega davka, ki se odbije pod pogoji, ki so določeni v belgijski zakonodaji, vendar ta delež ne more biti nižji od 15% navedenega neto zneska.

Glede dividend, za katere velja ureditev iz člena 15(2) in (3) in ki so izplačane fizični osebi s prebivališčem v Belgiji, se lahko tej namesto odbitka pavšalnega deleža tujega davka, navedenega zgoraj, za te dohodke odbije davek po stopnji in na način, ki sta v belgijski zakonodaji določena za dividende, ki jih izplačujejo družbe, rezidentke Belgije, pod pogojem, da vloži pisni predlog v roku, ki je določen za oddajo njene letne napovedi.

[…]“
1)

Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska s tem, da ni sprejelo vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode, ni izpolnilo obveznosti iz člena 19 te direktive.
1)

Irska s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. oktobra 2005 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
11

Uredba vlade št. 18/1999 v različici, ki je veljala ob nastanku dejstev v postopku v glavni stvari, razvršča pogodbene pogoje v dve kategoriji. V prvi so pogoji, katerih uporaba je v potrošniških pogodbah prepovedana in so zato nični. Druga pa vsebuje pogoje, ki se štejejo za nedovoljene, dokler ni podan nasprotni dokaz, s katerim lahko avtor pogoja izpodbija to domnevo.
21

Fővárosi Bíróság je po presoji, da se lahko zadevni proizvod v skladu z veljavnimi direktivami Skupnosti trži v vseh državah članicah, in glede na nasprotno mnenje tožene stranke v postopku v glavni stvari prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je mogoče člen 8 Direktive [1999/5] o prostem pretoku radijske opreme in telekomunikacijske terminalske opreme (v nadaljevanju: oprema) razlagati tako, da ni mogoče določiti dodatnih obveznosti v zvezi s trženjem opreme, za katero se uporablja navedena direktiva in na katero je proizvajalec s sedežem v drugi državi članici namestil oznako CE? 2. Ali je mogoče določbo člena 2(e) in (f) Direktive [2001/95] glede obveznosti v zvezi s trženjem razlagati tako, da je mogoče za proizvajalca šteti tudi subjekt, ki trži opremo v neki državi članici – ne da bi sodeloval pri proizvodnji – in katerega sedež ni v isti državi članici, kjer je sedež proizvajalca? 3. Ali je mogoče določbo člena 2(e)(i), (ii), in (iii) ter (f) Direktive [2001/95] razlagati tako, da ima distributer -– ki ni proizvajalec – opreme, proizvedene v drugi državi članici, lahko obveznost izdati izjavo o skladnosti, ki zajema tehnične podatke o zadevni opremi? 4. Ali je mogoče določbo člena 2(e)(i), (ii), in (iii) ter (f) Direktive [2001/95] razlagati tako, da se lahko subjekt, ki se ukvarja s trženjem zgolj v državi članici, na ozemlju katere ima sedež, šteje hkrati za proizvajalca tržene opreme, kadar njegova dejavnost distributerja ne vpliva na varnostne lastnosti opreme? 5. Ali je mogoče člen 2(f) Direktive [2001/95] razlagati tako, da se od distributerja, opredeljenega v navedenem pravilu, lahko zahteva, kar se v skladu z navedeno direktivo lahko zahteva le od proizvajalca, opredeljenega v členu 2(e), na primer, da izda izjavo o skladnosti v zvezi s tehničnimi pogoji? 6. Ali lahko člen 30 [ES] in/ali navedene nujne zahteve utemeljijo izjemo od uporabe pravila iz sodbe [z dne 11. julija 1974 v zadevi Dassonville, 8/74, Recueil, str. 837], pri čemer se upoštevata tudi načeli enakovrednosti in vzajemnega priznavanja? 7. Ali je mogoče člen 30 [ES] razlagati tako, da iz nobenih drugih razlogov kot teh, ki so navedeni v tej določbi, ni mogoče omejevati uvoza in trženja blaga v tranzitu? 8. Ali oznaka CE izpolnjuje, kar se zahteva v skladu z načeloma enakovrednosti in/ali vzajemnega priznavanja ter zahtevami iz člena 30 [ES]? 9. Ali je mogoče oznako CE razlagati tako, da države članice nikakor ne morejo uporabljati drugih tehničnih pravil ali standardov za kakovost zadevne opreme, kadar ima oprema oznako CE? 10. Ali je mogoče določbo člena 6(1) in člena 8(2), drugi stavek, Direktive [2001/95] razlagati tako, da se lahko za namene trženja blaga proizvajalec in distributer štejeta za subjekta z enakimi obveznostmi, če proizvajalec ne trži zadevnih proizvodov?“
52

Drugič, glede spoštovanja načela procesne avtonomije držav članic je treba poudariti, da če bi prevladala razlaga člena 20(1)(d) Uredbe št. 343/2003, da začne rok za izvedbo predaje teči že z začasno odločitvijo z odložilnim učinkom, bi to povzročilo, da bi nacionalno sodišče – ki bi želelo uskladiti upoštevanje tega roka s tistim od začasne sodne odločitve z odložilnim učinkom – moralo odločiti o temelju postopka za predajo pred iztekom navedenega roka, in to z odločitvijo, v kateri zaradi premalo časa, ki mu je bil dan, ni bilo mogoče zadostno upoštevati kompleksnosti spora. Kot so določene vlade in Komisija pravilno poudarile v svojih pisnih stališčih, predloženih Sodišču, bi bila takšna razlaga v nasprotju z navedenim načelom, kot je priznano v sodni praksi Skupnosti (glej v tem smislu sodbi z dne 11. septembra 2003 v zadevi Safalero, C-13/01, Recueil, str. I-8679, točka 49, in z dne v zadevi Unibet, C-432/05, ZOdl., str. I-2271, točka 39).
—

mora izvršitveni pravosodni organ za ugotovitev, ali med zahtevano osebo in izvršitveno državo članico obstajajo vezi, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti, da je zajeta s pojmom „se nahaja“ v smislu navedenega člena 4, točka 6, opraviti celostno presojo več objektivnih dejavnikov, ki opredeljujejo položaj te osebe, med drugim zlasti trajanja, narave in pogojev, v katerih se zahtevana oseba zadržuje v izvršitveni državi članici, ter družinskih in ekonomskih vezi, ki jih ima z njo.
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 4. decembra 2008 – Komisija proti Češki republiki

(Zadeva C-41/08)

„Neizpolnitev obveznosti države – Direktivi 86/378/EGS in 96/97/ES – Enako obravnavanje moških in žensk – Nepopoln prenos“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Stanje, ki ga je treba upoštevati – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 9.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Neopravljen prenos Direktive Sveta 86/378/EGS z dne 24. julija 1986 o uresničevanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v poklicnih sistemih socialne varnosti (UL L 225, str. 40) ter Direktive Sveta 96/97/ES z dne 20. decembra 1996 o spremembah Direktive 86/378/EGS o uresničevanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v poklicnih sistemih socialne varnosti (UL L 46, str. 20)

Izrek

1) Češka republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Sveta 86/378/EGS z dne 24. julija 1986 o uresničevanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v poklicnih sistemih socialne varnosti in z Direktivo Sveta 96/97/ES z dne 20. decembra 1996 o spremembah Direktive 86/378, ni izpolnila obveznosti iz teh direktiv in iz člena 54 Akta o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije, Slovaške republike in prilagoditvah pogodb, na katerih temelji Evropska unija.

2) Češki republiki se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Summary



Keywords

Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Omejitve – Ureditev, ki omejuje lokacije in velikost velikih prodajnih objektov na nekem ozemlju

(člen 43 ES)

Summary

Obveznosti iz člena 43 ES ni izpolnila država članica, ki sprejme in/ali obdrži v veljavi določbe, ki:

– prepovedujejo ustanavljanje velikih prodajnih objektov zunaj strnjenih urbanih območij omejenega števila občin;

– nalagajo, da ti novi hipermarketi ne smejo presegati 9 % ocenjene porabe za izdelke za vsakdanjo rabo in 7 % te porabe za izdelke, ki niso za vsakdanjo rabo;

– zahtevajo uporabo zgornjih mej glede tržnega deleža in vplivajo na že obstoječo trgovino na drobno, prek katerih ni mogoče odpreti novih velikih prodajnih objektov in/ali srednje velikih prodajnih objektov, in

– sestavo odbora za opravljanje trgovinske dejavnosti, katerega mnenje je nujno za pridobitev posebnega dovoljenja za opravljanje trgovinske dejavnosti, urejajo tako, da je zagotovljeno zastopanje interesov obstoječih trgovcev na drobno, ni pa predvideno zastopanje združenj, ki delujejo na področju varstva okolja, in interesnih skupin, ki skrbijo za varstvo potrošnikov, ker te določbe, gledano v celoti, za gospodarske subjekte iz drugih držav članic ovirajo ali zmanjšujejo privlačnost izvajanja dejavnosti prek stalne poslovne enote na zadevnem ozemlju in tako ustanavljanja na nacionalnem trgu ter zato pomenijo omejitev svobode ustanavljanja v smislu člena 43 ES.

Takšne omejitve niso upravičene z varstvom okolja, prostorskim načrtovanjem ali varstvom potrošnikov.

Natančneje, obveznost, da se pri izdaji dovoljenja za odprtje upoštevajo obstoj trgovskih zmogljivosti na zadevnem območju in učinki novega objekta na trgovinsko strukturo tega območja, zadeva vpliv na obstoječe trgovce in strukturo trga, in ne na varstvo potrošnikov. Enako velja za obveznost – ki velja v postopku izdaje tega dovoljenja – da se sestavi poročilo o deležu na trgu, ki je zavezujoče, če je negativno, in ki mora biti negativno, če tržni delež preseže določeno raven. Če se zahteva uporaba zgornjih mej glede tržnega deleža in vpliva na že obstoječo trgovino na drobno, prek katerih ni mogoče odpreti novih velikih prodajnih objektov in/ali srednje velikih prodajnih objektov, pa taki izključno ekonomski cilji ne morejo pomeniti nujnega razloga v splošnem interesu, ki bi upravičili omejitve svobode ustanavljanja.

Poleg tega v zvezi z zastopanjem – v odboru za trgovske zmogljivosti – le sektorskega interesa že obstoječih lokalnih trgovcev velja, da organ, sestavljen tako, da v njem niso zastopani interesi, povezani z varstvom okolja in varstvom potrošnikov, medtem ko so zastopani potencialni konkurenti prosilca dovoljenja, ne more biti primerno sredstvo za uresničevanje ciljev prostorskega načrtovanja, varstva okolja in varstva potrošnikov.

(Glej točke 70, 72, 85, od 95 do 98 in 111 ter točko 1 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Približevanje zakonodaj – Revizijski postopki oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje – Direktiva 89/665 – Obveznost držav članic, da določijo revizijski postopek – Dostop do revizijskih postopkov

(Direktiva Sveta 89/665, člen 2(8))

Summary

Člen 2(8) Direktive 89/665 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje, kakor je bila spremenjena z Direktivo 92/50, je treba razlagati tako, da z njim državam članicam ni naložena dolžnost določiti, da imajo tudi naročniki pravico pri sodišču vložiti pravno sredstvo zoper odločbe organov, pristojnih za revizijske postopke na področju oddaje javnih naročil, ki niso sodni organi.

Prvič, v četrti in sedmi uvodni izjavi Direktive 89/665 so „pravne oziroma fizične osebe v Skupnosti“ izrecno opredeljene kot tiste, ki vlagajo pravna sredstva v zvezi s postopki oddaje javnih naročil. Drugič, člen 1(3) te direktive s tem, da določa, da so pravna sredstva na voljo „vsaj za vsako osebo, ki ima ali je imela interes, da bi dobila določeno javno naročilo“, opredeljuje krog oseb, ki morajo obvezno imeti pravico do vložitve pravnega sredstva na podlagi te direktive. Tretjič, iz sedme uvodne izjave iste direktive je razvidno, da se je zakonodajalec Unije zavedal možnosti, da nekatere kršitve ne bi bile odpravljene, če pravne oziroma fizične osebe ne vložijo pravnih sredstev zoper nezakonite ali nepravilne odločbe, pri čemer se razume, da take odločbe lahko sprejmejo tudi organi, pristojni za revizijske postopke, ki niso sodni. Da pa bi se odpravil tak položaj, člen 3 te direktive določa, da ima Komisija splošno pristojnost, da posreduje v skladu s postopkom, ki je določen v tej določbi.

Poleg tega je glede na to, da so države članice upravičene do procesne avtonomije, treba šteti, da državam članicam ni onemogočeno, da krog oseb, ki so upravičene do vložitve pravnih sredstev, v ustreznih okoliščinah primera razširijo na naročnike, kadar organi, ki niso sodni, razveljavijo odločbe naročnikov.

(Glej točke od 24 do 26, 36 in 38 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Integrirani administrativni in kontrolni sistem za nekatere sheme pomoči – Shema enotnega plačila – Prenos pravic do plačila

(Uredba Sveta št. 1782/2003, člen 46(2))

Summary

Uredbo št. 1782/2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete je treba razlagati tako, da ne nasprotuje pogodbenemu dogovoru, katerega predmet je dokončni prenos pravic do plačila in na podlagi katerega mora prevzemnik kot imetnik pravic do plačila te pravice uveljaviti in prenosniku brez kakršne koli časovne omejitve nakazati vsa ali del plačil, ki so mu iz tega naslova izplačana, če namen takega pogodbenega dogovora ni prenosniku omogočiti, da obdrži del pravic, ki jih je formalno prenesel, temveč na podlagi vrednosti tega dela pravic do plačila določiti dogovorjeno ceno za prenos vseh pravic do plačila.

(Glej točko 50 in izrek.)
Otroci državljana Evropske unije, ki so se v državi članici nastanili, medtem ko je eden od njihovih staršev izvrševal pravico do prebivanja kot delavec migrant v tej državi članici, imajo pravico, da tam prebivajo, da bi se v skladu s členom 12 Uredbe št. 1612/68 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti tam splošno izobraževali. To, da so se starši zadevnih otrok medtem razvezali, in to, da tisti od staršev, ki je uresničeval pravico do prebivanja kot delavec migrant, ne opravlja več poklicne dejavnosti v državi članici gostiteljici, v zvezi s tem nima nobenih posledic.

Državljan države članice, ki je bil zaposlen v drugi državi članici, v kateri se njegov otrok šola, lahko kot tisti od staršev, ki ima dejansko skrbništvo nad tem otrokom, uveljavlja pravico do prebivanja v državi članici gostiteljici le na podlagi člena 12 Uredbe št. 1612/68 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2434/92, ne da bi moral izpolniti pogoje, določene v Direktivi 2004/38/ES o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo št. 1612/68 in razveljavlja direktive 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 in 93/96.

Pravica otroka delavca migranta, da se v državi članici gostiteljici šola v čim boljših razmerah, ki jo priznava člen 12 Uredbe št. 1612/68, namreč nujno pomeni, da ima ta otrok pravico, da ga spremlja oseba, ki ima dejansko skrbništvo nad njim, in da lahko zato ta oseba z njim prebiva v tej državi članici med njegovim šolanjem. Navedeni člen je treba tako uporabiti samostojno glede na določbe prava Unije, s katerimi so izrecno urejeni pogoji uresničevanja pravice do prebivanja v drugi državi članici. Taka samostojnost tega člena glede na člen 10 iste uredbe, ki je zdaj razveljavljen, se ni omajala z začetkom veljavnosti Direktive 2004/38. V zvezi s tem je cilj te direktive v skladu z uvodno izjavo 3 zlasti poenostavitev in krepitev pravice do prostega gibanja in prebivanja vseh državljanov Unije. Vendar če bi bila uporaba člena 12 Uredbe št. 1612/68 odvisna od upoštevanja pogojev, določenih v členu 7 navedene direktive, bi bili pravica do prebivanja otrok delavcev migrantov v državi članici gostiteljici zaradi začetka ali nadaljevanja izobraževanja in pravica do prebivanja tistega od staršev, ki ima dejansko skrbništvo nad tem otrokom, podvrženi strožjim pogojem od tistih, ki bi zanju veljali pred začetkom veljavnosti navedene direktive.

(Glej točke 39, 53, 54, 60, 61 in točko 1 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Davki, razen prometnih davkov, ki vplivajo na porabo tobačnih izdelkov

(Direktiva Sveta 95/59, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2002/10, člen 9(1))

Summary

Država članica, ki sprejme in ohrani v veljavi sistem najnižjih drobnoprodajnih cen za cigarete, sproščene v porabo v tej državi članici, in prepoved prodaje tobačnih izdelkov „po promocijski ceni v nasprotju s cilji javnega zdravja“, ne izpolni obveznosti iz člena 9(1) Direktive 95/59 o davkih, razen prometnih davkov, ki vplivajo na porabo tobačnih izdelkov, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2002/10, ker ta sistem nikakor ne omogoča, da bi se izključilo, da naložene najnižje cene škodujejo konkurenčni prednosti, ki bi jo lahko imeli nekateri proizvajalci ali uvozniki tobačnih izdelkov zaradi nižjih proizvodnih cen. Zaradi takega sistema, ki poleg tega določa najnižjo ceno glede na povprečno ceno na trgu, bi se namreč lahko odpravile razlike med cenami konkurenčnih proizvodov in te cene približale ceni najdražjega proizvoda. Navedeni sistem torej škoduje svobodi proizvajalcev in uvoznikov glede določitve njihove najvišje drobnoprodajne cene, zagotovljene s členom 9(1), drugi pododstavek, Direktive 95/59.

Poleg tega tak sistem najnižjih cen ne spada pod izjemo, določeno v členu 9(1), tretji pododstavek, navedene direktive, ker namen zadevne nacionalne zakonodaje ni niti zajezitev dviga cen niti preprečevanje izgube davčnih prejemkov zaradi prekoračitve najvišje drobnoprodajne cene, ki so jo svobodno določili proizvajalci ali uvozniki.

Poleg tega Okvirna konvencija Svetovne zdravstvene organizacije o nadzoru tobaka ne vpliva na združljivost takega sistema s členom 9(1) Direktive 95/59, ker podpisnicam z vidika cenovne politike pri tobačnih izdelkih ne določa konkretnih obveznosti in določa samo mogoče načine ravnanja, da bi se upoštevali nacionalni zdravstveni cilji o nadzoru tobaka. Člen 6(2) te konvencije namreč določa samo, da podpisnice sprejemajo ali ohranjajo v veljavi ukrepe, „med katere lahko spada“ uresničevanje davčne in „po potrebi“ cenovne politike tobačnih izdelkov.

Nazadnje, države članice se ne morejo sklicevati na člen 30 ES za utemeljitev kršitve člena 9(1) Direktive 95/59 v zvezi s ciljem varovanja zdravja in življenja oseb. Člena 30 ES namreč ni mogoče razumeti tako, da dovoljuje ukrepe, ki niso količinske omejitve pri uvozu in izvozu, ter ukrepe z enakim učinkom iz členov 28 ES in 29 ES.

Ni dvoma, da Direktiva 95/59 državam članicam ne preprečuje boja proti kajenju, kar spada k cilju varovanja javnega zdravja.

(Glej točke 41, 42, 44, 45, 49, 50, 55 in izrek.)