SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØEJA,

predstavljeni 3. junija 2021 ( 1 )

Zadeva C‑938/19

Energieversorgungscenter Dresden-Wilschdorf GmbH & Co. KG

proti

Bundesrepublik Deutschland

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Berlin (upravno sodišče v Berlinu, Nemčija))

„Predhodno odločanje – Okolje – Direktiva 2003/87/ES – Sistem za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov – Člen 2(1) – Področje uporabe – Člen 3(e) – Pojem ‚naprava‘ – Pomožne enote, ki ne povzročajo emisij toplogrednih plinov – Člen 10a – Prehodna ureditev brezplačne dodelitve pravic do emisije – Izračun popravljene kvote – Metoda za izračun – Sklep 2011/278/EU – Člen 6(1), tretji pododstavek – Odvajanje hladne vode v subjekt, ki je del sektorja, izpostavljenega visokemu tveganju premestitve emisij CO2“

I. Uvod

1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Berlin (upravno sodišče v Berlinu, Nemčija), se nanaša na razlago člena 2(1) in člena 3(e) Direktive 2003/87/ES ( 2 ), s katero se vzpostavlja sistem za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Evropski uniji, ter člena 6(1), tretji pododstavek, Sklepa 2011/278/EU ( 3 ) o določitvi prehodnih pravil za usklajeno brezplačno dodelitev pravic.

2. Ta predlog spada v okvir spora med Energieversorgungscenter Dresden-Wilschdorf GmbH & Co.KG (v nadaljevanju: družba EDW ali tožeča stranka iz postopka v glavni stvari) in Zvezno republiko Nemčijo, ki jo zastopa Umweltbundesamt (zvezni urad za okolje, Nemčija, v nadaljevanju: urad), v zvezi z zavrnitvijo dodelitve dela brezplačnih pravic, ki jih je družba EDW zahtevala za napravo za soproizvodnjo z visokim izkoristkom za tretje obdobje trgovanja (2013–2020). Pred predložitvenim sodiščem si stranki v sporu nasprotujeta glede meja naprave družbe EDW, zlasti glede vprašanja, ali je treba v to napravo vključiti pomožne enote (natančneje absorpcijske hladilne stroje ( 4 )), ki ne povzročajo emisij toplogrednih plinov, in glede posledic, ki iz tega izhajajo za brezplačno dodelitev pravic do emisije.

3. Onkraj teh tehničnih podrobnosti ima Sodišče v tej zadevi med drugim priložnost, da pojasni področje uporabe Direktive 2003/87, opredeljeno v njenem členu 2(1), in razlago pojma „naprava“ iz člena 3(e) te direktive, natančneje glede merila „vpliva na emisije in onesnaževanje okolja“.

4. V zvezi s tem bom Sodišču predlagal, naj odloči, da te določbe ne nasprotujejo temu, da država članica za namene upravnega usklajevanja v svojem nacionalnem pravu določi, da je naprava enako razmejena v vseh dovoljenjih, ki jih lahko ima njen upravljavec za emisije toplogrednih plinov na eni strani in za onesnaževanje ( 5 ) na drugi strani. Vendar iz istih določb v povezavi s členom 3(b) navedene direktive izhaja, da se lahko pomožne enote upoštevajo med drugim za predhodno brezplačno dodelitev pravic do emisije le, če bi lahko njihova dejavnost, čeprav je neposredno povezana z dejavnostjo glavne naprave in tehnično povezana s to napravo, vplivala na emisije toplogrednih plinov.

II. Pravni okvir

A. Pravo Unije

1. Direktiva 2003/87

5. Člen 2 Direktive 2003/87, naslovljen „Področje uporabe“, v odstavku 1 določa: „Ta direktiva se uporablja za emisije iz dejavnosti, naštetih v Prilogi I, in toplogredne pline, naštete v Prilogi II.“

6. Člen 3 te direktive, naslovljen „Opredelitev pojmov“, določa: „V tej direktivi izraz: […] (b) ‚emisije‘ pomeni izpust toplogrednih plinov v ozračje iz virov v napravi ali izpust plinov, navedenih za dejavnost iz Priloge I, iz zrakoplova, ki izvaja letalsko dejavnost iz te priloge; […] (e) ‚naprava‘ pomeni nepremično tehnično enoto, kjer poteka ena ali več dejavnosti, ki so navedene v Prilogi I, in katere koli z njimi neposredno povezane dejavnosti, ki so tehnično povezane z dejavnostmi, ki se izvajajo na tem mestu in bi lahko vplivale na emisije in onesnaževanje okolja; […]“

7. Člen 8 navedene direktive, naslovljen „Usklajevanje z [Direktivo 96/61]“, določa: „Države članice sprejmejo ustrezne ukrepe za zagotovitev, da so, kadar naprave izvajajo dejavnosti iz Priloge I k [Direktivi 96/61], pogoji in postopek za izdajo dovoljenja za emisije toplogrednih plinov usklajeni s tistimi za dovoljenje, predvideno v navedeni direktivi. Zahteve členov 5, 6 in 7 te direktive se lahko vključijo v postopke, predvidene v [Direktivi 96/61].“

8. Člen 10a iste direktive, naslovljen „Prehodna pravila na ravni Skupnosti za usklajeno brezplačno dodelitev“, v odstavku 12 določa: „Ob upoštevanju člena 10b se leta 2013 in v vsakem nadaljnjem letu do leta 2020, napravam v sektorjih ali delih sektorjev, ki so izpostavljeni visokemu tveganju premestitve emisij CO2, v skladu z odstavkom 1 brezplačno dodelijo pravice v višini 100 % količine, določene v skladu z ukrepi iz odstavka 1.“

2. Sklep 2011/278

9. Člen 6(1) Sklepa 2011/278, naslovljen „Razdelitev na podnaprave“, določa: „Države članice za namene tega sklepa vsako napravo, ki je upravičena do brezplačne dodelitve pravic do emisije v skladu s členom 10a Direktive [2003/87], razdelijo na eno ali več navedenih podnaprav, kakor je primerno: (a) podnaprava z referenčno vrednostjo za proizvode; (b) podnaprava z referenčno vrednostjo za toploto; (c) podnaprava z referenčno vrednostjo za gorivo; (d) podnaprava z emisijami iz proizvodnih procesov. Podnaprave v največji možni meri ustrezajo fizičnim delom naprave. Države članice morajo za podnaprave z referenčno vrednostjo za toploto, podnaprave z referenčno vrednostjo za gorivo in podnaprave z emisijami iz proizvodnih procesov na podlagi oznak NACE ( 6 ) in Prodcom jasno razločiti, ali zadevni proces služi sektorju ali delu sektorja, ki velja za izpostavljenega visokemu tveganju premestitve emisij CO2, kot je določeno v Sklepu Komisije 2010/2/EU ( 7 ), ali ne. Če je naprava, vključena v sistem Unije, proizvedla in odvedla izmerljivo toploto napravi ali drugemu subjektu, ki ni vključen v sistem Unije, države članice štejejo, da zadevni proces podnaprave z referenčno vrednostjo za toploto za to toploto ne služi sektorju ali delu sektorja, ki velja za izpostavljenega visokemu tveganju premestitve emisij CO2, kot je določeno v Sklepu [2010/2], razen če je pristojni organ prepričan, da potrošnik izmerljive toplote pripada sektorju ali delu sektorja, ki po določbah Sklepa [2010/2] velja za izpostavljenega visokemu tveganju premestitve emisij CO2.“

3. Sklep 2010/2 in Sklep 2014/746/EU

10. V točki 1.4 Priloge k Sklepu 2010/2 je med sektorji, ki so izpostavljeni visokemu tveganju premestitve emisij CO2, omenjena proizvodnja elektronk, elektronskih ventilov in drugih elektronskih komponent, ki ustreza oznaki 3210 NACE.

11. V točki 1.14 Priloge k Sklepu 2014/746/EU ( 8 ), s katerim je bil razveljavljen Sklep 2010/2, je med sektorji, ki so izpostavljeni takemu tveganju, omenjena tudi proizvodnja elektronskih komponent, ki odtlej ustreza oznaki 2611 NACE.

4. Direktiva 96/61

12. Člen 2 Direktive 96/61, naslovljen „Opredelitve“, določa: „Za namene te direktive pomeni izraz: […] 2. ‚onesnaževanje okolja‘ neposredno ali posredno vnašanje snovi, vibracij, toplote ali hrupa v zrak, vodo ali tla, ki je posledica človekove dejavnosti in lahko škoduje zdravju ljudi ali kakovosti okolja, poškoduje materialno lastnino ali škoduje ali posega v uživanje in druge dovoljene rabe okolja; 3. ‚obrat‘ nepremično tehnično enoto, kjer poteka ena ali več dejavnosti, ki so navedene v Prilogi I, in katere koli z njimi neposredno povezane dejavnosti, ki so tehnično povezane z dejavnostmi, ki se izvajajo na tem mestu in bi lahko vplivale na emisije in onesnaževanje okolja; […] 5. ‚emisija‘ neposreden ali posreden izpust ali oddajanje snovi, vibracij, toplote ali hrupa iz posameznega ali razpršenih virov v obratu, v zrak, vodo ali tla; […]“

5. Direktiva 2010/75

13. Člen 3 Direktive 2010/75, naslovljen „Opredelitve“, določa: „Za namene te direktive se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: […] (2) ‚onesnaževanje‘ pomeni neposredno ali posredno vnašanje snovi, vibracij, toplote ali hrupa v zrak, vodo ali tla, ki je posledica človekove dejavnosti in lahko škoduje zdravju ljudi ali kakovosti okolja, poškoduje materialno lastnino ali škoduje ali posega v uživanje in druge dovoljene rabe okolja; (3) ‚obrat‘ pomeni nepremično tehnično enoto, v kateri poteka ena ali več dejavnosti, ki so navedene v Prilogi I ali v delu 1 Priloge VII, in katere koli z njimi neposredno povezane dejavnosti na istem mestu, ki so tehnično povezane z dejavnostmi, ki so navedene v teh prilogah in bi lahko vplivale na emisije in onesnaževanje; (4) ‚emisija‘ pomeni neposreden ali posreden izpust ali oddajanje snovi, vibracij, toplote ali hrupa iz posameznega ali razpršenih virov v obratu v zrak, vodo ali tla; […]“

B. Nemško pravo

14. Člen 4(1) Bundes-Immissionsschutzgesetz (zvezni zakon o varstvu pred emisijami) z dne 15. marca 1974 (BGBl. 1974 I, str. 721, v nadaljevanju: BImSchG) v različici z dne 17. maja 2013 (BGBl. 2013 I, str. 1274) določa: „Za gradnjo in obratovanje naprav, ki lahko zaradi svojih značilnosti ali obratovanja povzročajo posebej škodljive učinke na okolje, ogrožajo, znatno oškodujejo ali posebej motijo skupnost ali soseščino […], je treba pridobiti dovoljenje […].“

15. Člen 2 Treibhausgas-Emissionshandelsgesetz (zakon o trgovanju s pravicami do emisije toplogrednih plinov) z dne 21. julija 2011 (BGBl. 2011 I, str. 1475, v nadaljevanju: TEHG), naslovljen „Področje uporabe“, določa: „(1) Ta zakon se uporablja za emisije toplogrednih plinov iz priloge 1, del 2, ki jih povzročajo v tej prilogi navedene dejavnosti. Ta zakon se uporablja za naprave iz Priloge 1, del 2, tudi kadar je taka naprava del ali pomožna naprava naprave, ki ni navedena v prilogi 1, del 2. (2) Za naprave iz priloge 1, del 2, točke od 2 do 31, področje uporabe tega zakona zajema vse 1. dele naprave in procesne faze, ki so potrebni za obratovanje, ter 2. pomožne naprave, ki so prostorsko in operativno povezane z deli naprave in procesnimi fazami iz točke 1 ter lahko prispevajo k nastajanju toplogrednih plinov iz priloge 1, del 2. Prvi stavek se smiselno uporablja za kurilne enote iz priloge 1, del 2, točka 1. […] (4) Če je treba za naprave iz priloge 1, del 2, točke od 2 do 30, pridobiti dovoljenje v skladu s členom 4(1), tretji stavek, BImSchG, so specifikacije iz dovoljenja za napravo, izdanega v skladu z BImSchG, odločilne za razmejitev naprav iz odstavkov 2 in 3. Prvi stavek se smiselno uporablja za kurilne enote iz priloge 1, del 2, točka 1. V primerih iz odstavka 1, drugi stavek, se prvi stavek smiselno uporablja za specifikacije iz dovoljenja, izdanega v skladu z BImSchG, ki se nanašajo na dele naprav ali pomožne naprave.“

16. Člen 4 TEHG, naslovljen „Dovoljenje za emisije“, določa: „(1) Upravljavec naprave potrebuje dovoljenje za emisije toplogrednih plinov iz dejavnosti, navedene v prilogi 1, del 2, točke od 1 do 32. Dovoljenje mora izdati pristojni organ na zahtevo upravljavca naprave, če lahko ta organ na podlagi dokumentov, predloženih skupaj z vlogo, ugotovi podatke iz odstavka 3. […] (4) Za naprave, dovoljene pred 1. januarjem 2013 v skladu z določbami BImSchG, je dovoljenje, izdano v skladu s pravom o varstvu pred emisijami, tisto, ki je izdano v skladu z odstavkom 1. Vendar lahko upravljavec naprave v primeru iz prvega stavka zaprosi tudi za ločeno dovoljenje v skladu z odstavkom 1. V tem primeru se prvi stavek uporablja le do izdaje ločenega dovoljenja.“

17. Člen 9(2) TEHG, naslovljen „Brezplačna dodelitev pravic do emisije upravljavcem naprav“, določa: „Za brezplačno dodelitev pravic do emisije je treba vložiti vlogo pri pristojnem organu. […]“

III. Spor o glavni stvari, vprašanja za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem

18. Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, družba EDW, v Dresdnu (Nemčija) upravlja napravo za soproizvodnjo s plinskimi motorji (v nadaljevanju: naprava za soproizvodnjo družbe EDW ali glavna naprava). Dovoljenje za emisije toplogrednih plinov, ki ga ima družba EDW za to napravo, se – kot na pomožne enote – nanaša tudi na hladilne stroje, med drugim na absorpcijske hladilne stroje, ki pretvarjajo toploto v hlad, ne da bi povzročali emisije toplogrednih plinov. ( 9 )

19. Naprava za soproizvodnjo družbe EDW oskrbuje izključno tovarno za polprevodnike, ki je v lasti tretje osebe, in sicer družbe Global Foundries, in za katero ne velja EU ETS (v nadaljevanju: tovarna Global Foundries). Med strankama ni sporno, da dejavnost tovarne Global Foundries spada v sektor, ki je izpostavljen visokemu tveganju premestitve emisij CO2 ( 10 ), v skladu s sklepoma 2010/2 in 2014/746.

20. Natančneje, dejavnost naprave družbe EDW (vključno z absorpcijskimi hladilnimi stroji) je razdeljena na tri faze, katerih namen je omogočiti odvajanje vroče, hladne in mlačne vode v tovarno Global Foundries: – faza 1: naprava za soproizvodnjo družbe EDW med drugim proizvaja vročo vodo s temperaturo 80 °C. Ta vroča voda se na eni strani dobavlja neposredno tovarni Global Foundries, na drugi strani pa se dovaja v absorpcijske hladilne stroje; – faza 2: absorpcijski hladilni stroji iz vroče vode in vodne pare, ki se vanje dovaja iz te naprave, na podlagi postopka hlajenja dovajajo hladno vodo (s temperaturo 5 °C ali 11 °C) v tovarno Global Foundries; – faza 3: absorpcijski hladilni stroji proizvajajo tudi mlačno vodo s temperaturo 32 °C iz vode, ki v te stroje dospe (s temperaturo 11 °C ali 17 °C) iz tovarne Global Foundries, na eni strani, in toploto, ki jo ti stroji proizvedejo v postopku hlajenja, na drugi strani. Ta mlačna voda se prav tako dovaja v tovarno Global Foundries. ( 11 )

21. Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari je 19. januarja 2012 pri Deutsche Emissionshandelsstelle (nemški urad za trgovanje s pravicami do emisije, v nadaljevanju: DEHSt) vložila vlogo za brezplačno dodelitev pravic do emisije. ( 12 ) DEHSt ji je s sklepom z dne 17. februarja 2014 zavrnil dodelitev vseh pravic, za katere je zaprosila. Družba EDW je po tej zavrnitvi vložila pritožbo in zahtevala dodelitev dodatnih pravic. DEHSt je 28. aprila 2017 njeni pritožbi delno ugodil.

22. DEHSt je v zvezi s tem menil, da absorpcijski hladilni stroji in glavna naprava družbe EDW tvorijo eno in isto napravo, za katero velja EU ETS in za katero je treba uporabiti referenčno vrednost za toploto. ( 13 ) Ob upoštevanju te presoje je od količin izmerljive toplote, ki jih navaja tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, za izračun predhodnega števila brezplačno dodeljenih pravic ( 14 ) odštel toploto, dovedeno iz tovarne Global Foundries, za katero ne velja EU ETS (to je količine toplote, ki ustrezajo tokovom s temperaturo 11 °C ali 17 °C, ki prihajajo iz te tovarne in se preusmerjajo v absorpcijske hladilne stroje za proizvodnjo mlačne vode v fazi 3). Poleg tega družbi EDW ni priznal pravice do ureditve, ki se uporablja za sektorje ali dele sektorjev, za katere se šteje, da so izpostavljeni „visokemu tveganju premestitve emisij CO2“, za količine toplote, ki jih njena naprava za soproizvodnjo dovaja v absorpcijske hladilne stroje v fazi 1. V zvezi s tem je menil, da hladna voda, ki jo proizvajajo ti stroji (v fazi 2), v skladu s Sklepom 2010/2 ne spada v sektor ali del sektorja, za katerega se šteje, da je izpostavljen „visokemu tveganju premestitve emisij CO2“.

23. Družba EDW je 1. junija 2017 pri predložitvenem sodišču vložila tožbo zoper odločitev o delni zavrnitvi njene pritožbe.

24. To sodišče meni, da je rešitev spora, o katerem odloča, odvisna najprej od odgovora na vprašanje, ali je z Direktivo 2003/87, zlasti s členom 2(1) in členom 3(e) te direktive, združljiva nacionalna določba, v skladu s katero bi bilo treba v meje naprav, za katere velja EU ETS, vključiti pomožne enote, kot so hladilni stroji iz postopka v glavni stvari, ki ne povzročajo emisij toplogrednih plinov. Navedeno sodišče namreč navaja, da odgovor na vprašanje, ali so ti hladilni stroji znotraj ali zunaj meja naprave družbe EDW, vpliva na količino pravic do emisije, ki se lahko tej družbi predhodno dodelijo brezplačno. ( 15 )

25. Dalje, navedeno sodišče po potrebi sprašuje, ali je treba „corrected eligibility ratio“ (izračun popravljene kvote), na katerega se nanaša Data Collection Template (predloga za zbiranje podatkov) ( 16 ) in ki naj bi v okoliščinah postopka v glavni stvari omogočal upoštevanje dejstva, da toplota, dovedena iz tovarne Global Foundries, „ni upravičena“ do brezplačne dodelitve, uporabiti za skupno toploto, proizvedeno v navedeni napravi, ali pa jo je, nasprotno, mogoče uporabiti le za toplotni tok, ki mu je to dovedeno toploto mogoče pripisati. ( 17 )

26. Nazadnje se predložitveno sodišče sprašuje o pogojih za izvajanje ureditve, ki se uporablja za sektorje ali dele sektorjev, za katere se šteje, da so izpostavljeni „visokemu tveganju premestitve emisij CO2“, na podlagi člena 6(1), tretji pododstavek, Sklepa 2011/278. Zlasti želi izvedeti, ali bi v primeru, da bi bilo treba absorpcijske hladilne stroje šteti za del naprave družbe EDW, dobava hladu družbi Global Foundries (v fazi 2) lahko imela status „premestitve emisij CO2“, čeprav se za upravičenost do tega statusa načeloma zahteva odvajanje toplote.

27. V teh okoliščinah je Verwaltungsgericht Berlin (upravno sodišče v Berlinu) z odločbo z dne 16. decembra 2019, ki je na Sodišče prispela 24. decembra 2019, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba člen 2(1) Direktive [2003/87] razlagati tako, da je z njim združljiva določba, kakršna je tista v členu 2(4), prvi stavek, [TEHG], v skladu s katero za napravo, za katero je bilo dovoljenje izdano v skladu z [BImSchG], velja [EU ETS] tudi v delu, v katerem to dovoljenje obsega tudi pomožne naprave, ki ne povzročajo emisij toplogrednih plinov? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: Ali iz meril za izračun popravljene kvote […], določenih za države članice v predlogi [za zbiranje podatkov], ki jo je pripravila [Komisija], za toploto, dovedeno iz naprav, za katere ne velja obveznost trgovanja s pravicami do emisije, izhaja, da je treba to kvoto uporabiti za skupno toploto, proizvedeno v napravi, za katero velja [EU ETS], tudi tedaj, če je možno dovedeno toploto jasno pripisati enemu od več določljivih in ločenih toplotnih tokov in/ali internim porabnikom toplote znotraj naprave? 3. Ali je treba člen 6(1), tretji pododstavek, Sklepa [2011/278] razlagati tako, da zadevni proces podnaprave z referenčno vrednostjo za toploto za to toploto služi sektorju ali delu sektorja, ki velja za izpostavljenega visokemu tveganju premestitve emisij CO2, kot je določeno v Sklepu [2010/2], če se ta toplota uporablja za proizvodnjo hladu in se hlad porabi v napravi, za katero ne velja obveznost trgovanja s pravicami do emisije, v sektorju ali delu sektorja, ki je izpostavljen visokemu tveganju premestitve emisij CO2? Ali je za uporabo člena 6(1), tretji pododstavek, Sklepa [2011/278] bistveno, ali proizvodnja hladu poteka znotraj meja naprave, za katero velja [EU ETS]?“

28. Pisna stališča so Sodišču predložili družba EDW, urad, nemška vlada in Evropska komisija.

IV. Analiza

29. Z Direktivo 2003/87 je bil vzpostavljen sistem za trgovanje s pravicami do emisije, ki je namenjen zmanjšanju emisij toplogrednih plinov v ozračje na raven, s katero bo preprečeno nevarno antropogeno poseganje v podnebni sistem, in katerega končni cilj je varstvo okolja. ( 18 ) Za prehodno obdobje Direktiva 2003/87 v členu 10a določa brezplačno dodelitev pravic. ( 19 )

30. Predmet spora o glavni stvari je prav predhodna brezplačna dodelitev pravic. Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari namreč s tožbo pred predložitvenim sodiščem zahteva večje število brezplačnih pravic, kot ji jih je predhodno dodelil DEHSt. Po eni strani izpodbija odštetje, ki je bilo izvedeno, da bi se upoštevala „neupravičenost“ toplote, dovedene iz tovarne Global Foundries (v fazi 3, opisani v točki 20 teh sklepnih predlogov), in po drugi strani dejstvo, da toplota, ki se ne dobavi v tovarno Global Foundries, ampak se iz naprave za soproizvodnjo družbe EDW odvede v absorpcijske hladilne stroje (v fazi 1) za proizvodnjo hladu (v fazi 2), ne more biti upravičena do prednostne obravnave, ki je predvidena za sektorje in dele sektorjev, ki so izpostavljeni „visokemu tveganju premestitve emisij CO2“.

31. V tem okviru se prvo vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, nanaša na to, ali področje uporabe Direktive 2003/87, opredeljeno v njenem členu 2(1), nasprotuje nacionalni določbi, v skladu s katero je naprava enako razmejena v vseh različnih dovoljenjih, ki jih lahko ima njen upravljavec za emisije toplogrednih plinov in onesnaževanje.

32. Navedeno sodišče želi s tem vprašanjem v bistvu ugotoviti, ali je treba v zadevi, kot je ta v postopku v glavni stvari, na podlagi člena 3(e) Direktive 2003/87 šteti, da so absorpcijski hladilni stroji del naprave družbe EDW. ( 20 )

33. Drugo in tretje vprašanje pa se nanašata na dva elementa, povezana z izračunom števila pravic do emisije, ki se lahko družbi EDW predhodno dodelijo brezplačno, in sicer na eni strani na razlikovanje med količinami toplote, ki „niso upravičene zaradi svojega vira“, in količinami toplote, ki so „upravičene zaradi svojega vira“ in so upoštevne za izračun popravljene kvote ( 21 ), ter na drugi strani na faktor „tveganja premestitve emisij CO2“.

34. V zvezi s pojmom „tveganje premestitve emisij CO2“ naj spomnim, da se nanaša na tveganje, da bi bile dejavnosti, ki povzročajo velike emisije toplogrednih plinov, zaradi stroškov, povezanih z uporabo sistema za trgovanje s pravicami, premeščene v tretje države, v katerih take omejitve ne veljajo, s čimer bi se povečale svetovne emisije in kar bi bilo v nasprotju s cilji varstva podnebja, ki se uresničujejo z EU ETS. ( 22 ) V skladu s členom 10a(12) Direktive 2003/87 je edina posledica tega, da neka naprava spada v sektor ali del sektorja, ki je izpostavljen „visokemu tveganju premestitve emisij CO2“, z vidika dodelitve pravic na podlagi tega člena ta, da se za pretekle podatke te naprave, ki jih je treba upoštevati za izračun predhodne brezplačne dodelitve pravic, uporabi faktor „tveganja premestitve“, ki omogoča ugodnejšo predhodno dodelitev. ( 23 )

35. Če je torej naprava upravičena do faktorja „tveganja premestitve“, pravice, ki so ji predhodno dodeljene brezplačno, niso predmet letnega zmanjšanja iz člena 10a(11) te direktive. Končni rezultat je torej, da je število predhodno brezplačno dodeljenih pravic večje.

36. Tudi vprašanje, ali je treba v zadevi, kot je ta v postopku v glavni stvari, od količin toplote, ki jih navaja tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, odšteti toploto, dovedeno iz tovarne, kot je tovarna Global Foundries, ( 24 ) ker ta toplota „ni upravičena“, saj izvira iz naprave, za katero ne velja EU ETS, neposredno vpliva na število brezplačnih pravic, ki se lahko predhodno dodelijo za tako napravo.

37. Izračun popravljene kvote, na katerega se nanaša drugo vprašanje predložitvenega sodišča in ki ustreza količniku med „količinami toplote, ki so upravičene na podlagi svojega vira“, in „skupno izmerljivo toploto“ ( 25 ), bo namreč toliko ugodnejši za upravljavca, kolikor večje bodo upravičene količine toplote (ki ne vključujejo količin, dovedenih iz naprav, za katere ne velja sistem EU ETS) glede na skupno izmerljivo toploto („total measurable heat“) naprave.

38. V obravnavanem primeru urad navaja, da je za referenčno obdobje 2005–2008 skupna izmerljiva toplota naprave družbe EDW (absorpcijski hladilni stroji vključeni) polovično ustrezala toploti, dovedeni iz tovarne Global Foundries. Ob predpostavki, da so ti stroji dejansko del naprave družbe EDW, bi morala biti ta toplota vknjižena med „skupno izmerljivo toploto“ naprave, ne pa med „upravičene količine toplote“. Upoštevni izračun popravljene kvote bi bil torej bistveno nižji, kot če se ta toplota sploh ne bi smela upoštevati (torej v primeru, da absorpcijski hladilni stroji ne bi bili del naprave družbe EDW). Skratka, družba EDW naj bi torej predhodno brezplačno prejela manj pravic.

39. V nadaljevanju teh sklepnih predlogov bom zaporedoma analiziral vsako od vprašanj predložitvenega sodišča. Najprej bom v zvezi s prvim vprašanjem navedel, da področje uporabe Direktive 2003/87, opredeljeno v njenem členu 2(1), po mojem mnenju ne nasprotuje nacionalni določbi, v skladu s katero so meje naprave enake za vsa različna dovoljenja, ki jih lahko ima upravljavec na področju emisij toplogrednih plinov in onesnaževanja. Pojasnil bom, da je ta možnost kljub vsemu pogojena s tem, da se pri določitvi pravic in obveznosti, določenih z EU ETS, (poleg glavne naprave) upoštevajo le pomožne enote, katerih dejavnosti bi lahko vplivale na take emisije. Jasno bom navedel tudi različna merila, določena v opredelitvi pojma „naprava“ v členu 3(e) navedene direktive, pri čemer bom poudaril, da bo moralo predložitveno sodišče presoditi, ali so v okoliščinah zadeve v glavni stvari absorpcijski hladilni stroji del naprave družbe EDW ali ne.

40. Nato bom v zvezi z drugim vprašanjem, ki se nanaša na podrobna pravila za izračun popravljene kvote, navedel, da je treba to kvoto po mojem mnenju uporabiti za celotno izmerljivo toploto, porabljeno v napravi in upravičeno za brezplačno dodelitev, in izmerljivo toploto, odvedeno v naprave ali subjekte, ki niso vključeni v EU ETS, ter da je torej ni mogoče pripisati le enemu samemu toplotnemu toku iz zadevne naprave.

41. Nazadnje bom na tretje vprašanje odgovoril, da naprava, kot je naprava družbe EDW, po mojem mnenju ni upravičena do faktorja „tveganja premestitve emisij CO2“ za količine toplote, ki se uporabijo za proizvodnjo hladne vode, namenjene napravi, za katero ne velja EU ETS in ki spada v sektor, za katerega se šteje, da je izpostavljen „visokemu tveganju premestitve emisij CO2“ (v obravnavanem primeru tovarna Global Foundries).

A. Možnost, da se v napravo, za katero velja EU ETS, vključijo pomožne enote, ki ne povzročajo emisij toplogrednih plinov (prvo vprašanje)

42. Kot sem navedel v točki 31 teh sklepnih predlogov, je namen prvega vprašanja za predhodno odločanje v bistvu pojasniti, ali člen 2(1) Direktive 2003/87 nasprotuje temu, da dovoljenje za emisije toplogrednih plinov v skladu z nacionalnim pravom zajema tudi pomožne enote, ki tako kot absorpcijski hladilni stroji družbe EDW ne povzročajo takih emisij.

43. Glede na navedbe predložitvenega sodišča je DEHSt v dovoljenju za emisije toplogrednih plinov, ki ga ima družba EDW, štel, da naprava za soproizvodnjo in absorpcijski hladilni stroji te upravljavke zaradi zvočnih emisij, ki jih zadnjenavedeni povzročajo, sestavljajo eno in isto napravo. To naj bi izhajalo iz celostnega pristopa, ki ga nemško pravo ( 26 ) določa za izvajanje direktiv 96/61 in 2010/75 o preprečevanju in zmanjševanju onesnaževanja (ki ju je BImSchG prenesel v nemško pravo) na eni strani ter Direktive 2003/87 na drugi strani, ki vsebujejo enako opredelitev pojma „naprava“. ( 27 )

44. Nemška vlada, ki se ji pridržuje urad, na podlagi te enotne opredelitve sklepa, da za to, da bi bila pomožna enota zajeta v mejah naprave, za katero velja EU ETS, zadostuje, da ta povzroča emisije ali onesnaževanje katere koli vrste. Dejstvo, da so meje naprave, kot je ta, ki jo v okoliščinah postopka v glavni stvari upravlja družba EDW, določene tako, da vključujejo tudi dejavnosti, ki bi lahko vplivale le na druge vrste emisij ali onesnaževanja, ali celo tiste, ki vplivajo zgolj na okolje v širšem smislu, naj nikakor ne bi ogrožalo ciljev iz člena 2(1) Direktive 2003/87.

45. Vendar te razlage po mojem mnenju ni mogoče sprejeti.

46. V zvezi s tem, prvič, ugotavljam, da čeprav Direktiva 2010/75 v členu 3(4) določa razmeroma široko razlago pojma „emisija“, ( 28 ) je ta pojem v okviru EU ETS strogo omejen na emisije toplogrednih plinov. ( 29 ) Poleg tega Direktiva 2003/87, čeprav se v členu 3(e) sklicuje na „onesnaževanje“, ne vsebuje nobene samostojne opredelitve tega pojma. ( 30 )

47. Iz tega izhaja, da čeprav je opredelitev pojma „naprava“ enaka v teh treh direktivah (in sicer v Direktivi 2003/87 na eni strani ter v direktivah 96/61 in 2010/75 na drugi strani), pa se ne zdi, da bi morala imeti izraza „emisije“ in „onesnaževanje“ iz te opredelitve enak pomen za vsakega od teh instrumentov.

48. Drugič, v zvezi s tem ugotavljam, da se področje uporabe Direktive 2003/87, opredeljeno v njenem členu 2(1), nanaša le na „emisije“ in „toplogredne pline“ iz prilog I in II k tej direktivi. Po mojem mnenju je jasno, da je treba to področje uporabe presojati glede na pojem „emisije“, kot je opredeljen v členu 3(b) te direktive, in da zato na to področje ni mogoče vključiti še drugih emisij, ki niso emisije toplogrednih plinov (kot so na primer zvočne emisije).

49. Tretjič, zdi se mi koristno poudariti, da se, čeprav je besedilo opredelitve „naprave“ enako v Direktivi 2003/87 ter v direktivah 96/61 in 2010/75, s temi tremi direktivami uresničujejo zelo različni cilji. Izrecni namen Direktive 2003/87 je zmanjšati emisije toplogrednih plinov ( 31 ), medtem ko je namen Direktive 2010/75 v povezavi s cilji Direktive 96/61 zmanjšati emisije v zrak, vodo in tla ( 32 ). Ta ožji in specifični cilj Direktive 2003/87 upravičuje, da se za določitev pravic in obveznosti, ki jih določa EU ETS, ter zlasti za brezplačno dodelitev pravic do emisije upoštevajo samo emisije toplogrednih plinov.

50. V zvezi s tem opozarjam, da je ekonomska logika EU ETS, da vse udeležence v tem sistemu spodbuja, naj izpustijo manj emisij toplogrednih plinov od pravic, ki so jim bile sprva dodeljene, da bi lahko svoj presežek prenesli na druge udeležence. ( 33 ) To načelo prodaje pravic na dražbi, ki je odvisno od zmožnosti udeležencev sistema, da nadzorujejo svoje emisije toplogrednih plinov, nikakor ne zahteva upoštevanja drugih emisij ali vrst onesnaževanja. ( 34 )

51. Četrtič, poudarjam, da če bi bilo treba za uporabo direktiv 96/61 in 2010/75 na eni strani ter Direktive 2003/87 na drugi strani upoštevati enotno opredelitev pojma „naprava“, bi to lahko pripeljalo do tega, da bi bile naprave vključene v EU ETS, čeprav ne povzročajo niti najmanjših emisij toplogrednih plinov.

52. Tak rezultat pa je po mojem mnenju nepredstavljiv glede na sodbo Sodišča v zadevi Trinseo Deutschland ( 35 ), v kateri je Sodišče navedlo, da v skladu s samim besedilom člena 2(1) Direktive 2003/87 dejavnosti iz Priloge I k tej direktivi spadajo na njeno področje uporabe – in posledično na področje uporabe EU ETS – le, če proizvajajo „emisije“ toplogrednih plinov, ki so naštete v Prilogi II k navedeni direktivi.

53. Naj spomnim, da je Sodišče v tej sodbi menilo, da ob neobstoju emisij CO2 dejavnost, tudi če je navedena v Prilogi I k Direktivi 2003/87, ne more spadati na področje uporabe te direktive in posledično na področje uporabe EU ETS, ki se z njo vzpostavlja. ( 36 ) Upravljavca naprave, ki sama po sebi ne proizvaja nobene neposredne emisije CO2, namreč ne bi bilo mogoče spodbuditi k zmanjšanju njegovih emisij toplogrednih plinov z dodelitvijo pravic do emisije. Z vključitvijo take naprave v EU ETS bi se ogrozil cilj navedene direktive, na vsebino katerega sem opozoril v točki 50 teh sklepnih predlogov. ( 37 )

54. Glede na vse te preudarke menim, da je treba člen 2(1) Direktive 2003/87, kot je v bistvu trdila Komisija, razlagati tako, da se lahko obseg pravic in obveznosti, določenih z EU ETS, določi le s sklicevanjem na „emisije toplogrednih plinov“ iz člena 3(b) te direktive.

55. Po mojem mnenju je treba na podlagi teh določb sklepati, da je treba izraz „vplivi na emisije in onesnaževanje“ iz člena 3(e) navedene direktive (ki vsebuje opredelitev pojma „naprava“) razumeti tako, da se nanaša le na vplive na emisije toplogrednih plinov. Iz tega sledi, da se lahko pomožne enote upoštevajo za uporabo EU ETS le, če lahko njihova dejavnost, čeprav izpolnjuje še druga merila iz navedene določbe, vpliva na te emisije.

56. Kljub temu je res, da po eni strani, kot pravilno poudarja Komisija, zadevna nemška določba (in sicer člen 2(4), prvi stavek, TEHG) nikakor ne učinkuje tako, da se iz EU ETS izključijo deli naprave, ki v skladu z zgoraj navedenimi določbami spadajo na področje uporabe tega sistema. Nasprotno, njen namen je, da se v dovoljenje za emisije toplogrednih plinov vključijo še druge pomožne enote poleg tistih, ki bi lahko vplivale na take emisije. Skratka, iz nje izhaja širša, ne bolj omejevalna razmejitev naprave, kot se zahteva z EU ETS.

57. Po drugi strani je glede na moje razumevanje edina posledica te določbe, da je v tem dovoljenju naprava fizično razmejena enako kot v dovoljenju za onesnaževanje. S to določbo kot tako se ne zahteva, da se vsi deli tako opredeljene naprave nato upoštevajo pri določitvi pravic in obveznosti, ki jih lahko ima upravljavec na podlagi EU ETS. ( 38 ) V zvezi s tem člen 2(2) TEHG (zakon, s katerim se Direktiva 2003/87 prenaša v nemško pravo) ( 39 ) poleg tega določa, da na njegovo področje uporabe spadajo le pomožne enote, ki so prostorsko in operativno povezane z drugimi deli naprave in ki lahko prispevajo k ustvarjanju toplogrednih plinov. ( 40 )

58. Te določbe, če se obravnavajo skupaj, torej po mojem mnenju nikakor ne nasprotujejo temu, da se pravice in obveznosti, predvidene z EU ETS, določijo tako, da se (poleg glavne naprave) upoštevajo le pomožne enote, katerih dejavnosti lahko v skladu z merilom, določenim v točki 55 teh sklepnih predlogov, vplivajo na emisije toplogrednih plinov.

59. V teh okoliščinah menim, da je treba člen 2(1) Direktive 2003/87 v povezavi z njenim členom 3(b) in (e) razlagati tako, da ne nasprotuje pravilu iz nacionalnega prava, ki – tako kot člen 2(4), prvi stavek, TEHG – povzroči, da se v dovoljenje za napravo, za katero velja EU ETS, vključijo pomožne enote, ki same po sebi ne povzročajo emisij toplogrednih plinov. Take pomožne enote pa se lahko pri določitvi pravic in obveznosti, predvidenih z EU ETS, zlasti kar zadeva predhodno brezplačno dodelitev pravic do emisije, upoštevajo le, če bi lahko njihova dejavnost, čeprav izpolnjuje še druga merila iz člena 3(e) te direktive, vplivala na emisije toplogrednih plinov.

60. V naslednjem oddelku teh sklepnih predlogov bom navedel nekaj pojasnil o tem, ali je v okoliščinah postopka v glavni stvari zadnjenavedeni pogoj izpolnjen. Podrobno bom navedel tudi druga merila iz te določbe, da bi lahko predložitveno sodišče ugotovilo, ali je za absorpcijske hladilne stroje in napravo za soproizvodnjo družbe EDW mogoče šteti, da sestavljajo eno in isto napravo.

B. Merila za razmejitev naprave, določena v členu 3(e) Direktive 2003/87

61. Naj spomnim, da bo v okoliščinah postopka v glavni stvari, čeprav zadevni absorpcijski hladilni stroji sami ne povzročajo emisij toplogrednih plinov, temveč le vplivajo na emisije CO2 iz naprave za soproizvodnjo družbe EDW, posledica dejstva, da so ti stroji del glavne naprave, to, da bo število brezplačnih pravic, do katerih bo lahko družba EDW predhodno upravičena, manjše od tistega, ki bi bilo dobljeno z izključitvijo navedenih strojev. ( 41 )

62. Glede vključitve pomožnih enot člen 3(e) Direktive 2003/87 v bistvu določa tri merila: – dejavnost pomožne enote je neposredno povezana z dejavnostjo glavne naprave, ki spada v Prilogo I k tej direktivi ( 42 ) (prvo merilo); – tehnično je povezana z dejavnostmi, ki se izvajajo na tem mestu (drugo merilo), in – lahko bi vplivala na emisije in onesnaževanje (tretje merilo).

63. V zvezi s tretjim merilom naj pojasnim, da ga je treba v skladu s točko 59 teh sklepnih predlogov razumeti tako, da mora dejavnost pomožne enote vplivati na emisije toplogrednih plinov.

64. Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari trdi, da v okoliščinah postopka v glavni stvari dejavnost absorpcijskih hladilnih strojev ne vpliva na emisije toplogrednih plinov iz njene naprave za soproizvodnjo. Nemška vlada, urad in Komisija pa, nasprotno, trdijo, da obratovanje teh strojev lahko vpliva na emisije iz te naprave. Ta naj bi izpustila toliko več toplogrednih plinov, kolikor večja količina toplote bi bila potrebna za delovanje navedenih strojev in proizvodnjo hladne vode za potrebe tovarne Global Foundries (v fazi 2).

65. V obravnavanem primeru bo moralo predložitveno sodišče presoditi, ali je v okoliščinah postopka v glavni stvari dejansko tako. Zdi se mi, da bi lahko za pritrdilni odgovor na to vprašanje med drugim zadostovalo, da to sodišče ugotovi, da povečanje ali zmanjšanje potreb po toploti absorpcijskih hladilnih strojev povzroči povečanje ali zmanjšanje dejavnosti „zgorevanja goriva“ v napravi družbe EDW in torej večji ali manjši izpust emisij CO2. Več kot bi absorpcijski hladilni stroji proizvedli hladne vode, večje bi bile njihove potrebe po toploti in več goriva bi bilo treba v napravi za soproizvodnjo uporabiti za proizvodnjo te toplote.

66. V zvezi z merilom „neposredne povezave“ (prvo merilo) in merilom v zvezi s „tehnično povezavo“ (drugo merilo) ugotavljam, da je Sodišče v sodbi Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ ( 43 ) med drugim menilo, da je neposredna povezava med dejavnostjo zgorevanja in zadevno dejavnostjo skladiščenja premoga konkretizirana z obstojem tehnične povezave med tema dejavnostma. Na podlagi tega sklepam, da se ti merili po mnenju Sodišča v določeni meri prekrivata.

67. V zvezi s tem naj pojasnim, da se drugo merilo po mojem mnenju nanaša le na tehnične povezave, ki lahko obstajajo med glavno napravo in pomožno enoto, to je na vprašanje, ali je ena od dejavnosti, ki tam potekajo, del skupnega tehničnega procesa druge, ( 44 ) zlasti glede na način, kako sta glavna naprava in pomožna enota tehnično povezani in organizirani s praktičnega vidika, ( 45 ) in glede na njuno tehnično delovanje. Prvo merilo (ki se nanaša na „neposredno povezavo“) po mojem mnenju omogoča upoštevanje širše povezave med glavno napravo in pomožno enoto. Kot ga razumem, vprašanje, ali je to prvo merilo izpolnjeno, ni omejeno na tehnično presojo, ( 46 ) temveč se lahko med drugim upošteva tudi dejstvo, da imajo zadevne dejavnosti skupni cilj, h kateremu prispeva vsaka od njih in ki predpostavlja, da so del iste naprave. ( 47 )

68. Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari meni, da je Sodišče v sodbi Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ ( 48 ) ugotovilo obstoj neposredne povezave, ker je bil del naprave, ki jo je bilo treba vključiti (premogovni park), nujen za delovanje glavne naprave (termoelektrarne na premog). Glede absorpcijskih hladilnih strojev iz postopka v glavni stvari bi bilo treba po njenem mnenju ugotoviti, da ni neposredne povezave med dejavnostjo teh strojev in dejavnostjo naprave za soproizvodnjo družbe EDW, saj proizvodnja hladne vode z navedenimi stroji ni niti potrebna niti koristna za izvajanje dejavnosti „zgorevanja goriv“ te naprave.

69. V zvezi s tem poudarjam, da iz sodbe Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ ne izhaja, da bi bilo mogoče neposredno povezavo ugotoviti le, če je dejavnost pomožne enote nujna za dejavnost glavne naprave, in ne v obratnem primeru (ko je torej zadnjenavedena dejavnost nujna za dejavnost pomožne enote). Poleg tega se mi ne zdi, da je Sodišče v tej sodbi menilo, da bi se lahko samo za dejavnost, ki bi bila „nujna“ za drugo, štelo, da izpolnjuje merilo „neposredne povezave“. ( 49 )

70. V obravnavani zadevi menim, da bi torej predložitveno sodišče „neposredno povezavo“ med dejavnostmi naprave za soproizvodnjo družbe EDW in dejavnostmi njenih hladilnih strojev čisto lahko utemeljilo z vsemi elementi, med katerimi je tudi dejstvo, da toplota, ki jo proizvede ta naprava, prispeva (ali je celo nujna za to) k delovanju teh strojev. Prav tako bi lahko, kot trdi Komisija, štelo, da so ti stroji „del proizvodnega procesa“ družbe EDW, ali celo upoštevalo okoliščino, ki jo je poudaril urad, da je namen naprave družbe EDW, da tovarni Global Foundries dobavlja vročo, hladno in mlačno vodo, ki jo ta potrebuje, in ugotovilo, da je ta namen mogoče zagotoviti le, če delujejo vsi sestavni deli te naprave, vključno z navedenimi stroji.

71. Ob upoštevanju vseh teh preudarkov se mi zdi – s pridržkom presoje, ki jo bo moralo opraviti predložitveno sodišče – da je dejavnost zadevnih absorpcijskih hladilnih strojev neposredno povezana z dejavnostjo naprave za soproizvodnjo družbe EDW. Če med temi dejavnostmi obstaja tudi tehnična povezava ( 50 ) in če bi ti stroji lahko vplivali na emisije CO2, bi to sodišče po mojem mnenju zanje lahko štelo, da s to napravo sestavljajo eno in isto napravo v smislu člena 3(e) Direktive 2003/87.

72. Po potrebi bi bilo treba te stroje upoštevati med drugim za predhodno brezplačno dodelitev pravic do emisije. Posledica tega pristopa bi bila, kot sem navedel v točki 61 teh sklepnih predlogov, da bi bilo število pravic, predhodno brezplačno dodeljenih družbi EDW, torej manjše od tistega, ki ga zahteva, kar je v skladu s splošnim ciljem EU ETS, da se teži k skupnemu zmanjšanju emisij toplogrednih plinov. ( 51 )

73. V naslednjem oddelku, v katerem bom poskušal odgovoriti na drugo vprašanje za predhodno odločanje, bom izhajal iz predpostavke, da družba EDW upravlja eno samo napravo, ki vključuje njeno napravo za soproizvodnjo in absorpcijske hladilne stroje iz postopka v glavni stvari. Iz predloga predložitvenega sodišča je razvidno, da v nasprotnem primeru, če torej ti stroji niso del naprave družbe EDW, na to vprašanje ne bi bilo treba odgovoriti.

C. Izračun popravljene kvote iz predloge za zbiranje podatkov (drugo vprašanje)

74. Drugo vprašanje za predhodno odločanje se v bistvu nanaša na to, ali se lahko izračun popravljene kvote, ki naj bi v okoliščinah zadeve v glavni stvari omogočal upoštevanje dejstva, da se količine toplote, ki se z absorpcijskimi hladilnimi stroji družbe EDW dovajajo iz tovarne Global Foundries za proizvodnjo mlačne vode v fazi 3 (opisana v točki 20 teh sklepnih predlogov), „dovajajo iz naprave, za katero ne velja EU ETS“, in so torej upravičene, ( 52 ) uporabi, kot trdi tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, izključno za tok mlačne vode s temperaturo 32 °C.

75. V zvezi s tem, prvič, ugotavljam, da če so absorpcijski hladilni stroji del naprave družbe EDW, ni nobenega dvoma, da ta naprava dovaja toploto iz naprave, za katero ne velja EU ETS, saj ti stroji uporabljajo toploto, ki prihaja iz tovarne Global Foundries, za proizvodnjo mlačne vode. Stranki te presoje ne izpodbijata. ( 53 )

76. Drugič, opozarjam, da niti predloga za zbiranje podatkov Komisije niti smernice, ki jih je ta sprejela v zvezi s to predlogo ( 54 ), ki v obeh primerih napotujejo na izračun popravljene kvote, niso pravno zavezujoče. ( 55 )

77. Vendar imajo države članice vsekakor pravico, da navedeno predlogo uporabijo za predhodno brezplačno dodelitev pravic do emisije toplogrednih plinov. V zvezi s tem naj pojasnim, da mora država članica v skladu s členom 7(5), drugi pododstavek, Sklepa 2011/278, če od upravljavca zahteva, da uporabi drugo elektronsko predlogo, ali določi obliko datoteke za posredovanje podatkov, na splošno ( 56 ) dopustiti, da upravljavec uporabi tudi to predlogo. Jasno je torej, da ima lahko predloga za zbiranje podatkov Komisije pravne učinke.

78. Tretjič, opozarjam, da je treba za določitev predhodnega letnega števila pravic do emisije, ki se lahko brezplačno dodelijo za napravo z referenčno vrednostjo za toploto, to referenčno vrednost pomnožiti s „preteklo ravnjo dejavnosti glede toplote“ ( 57 ). Ta vrednost se nanaša na središčno vrednost letne pretekle v uvodnem obdobju dovedene izmerljive toplote iz naprave, ki jo zajema EU ETS, v uvodnem obdobju proizvedene, ali v uvodnem obdobju dovedene in proizvedene izmerljive toplote. ( 58 ) Določi se torej tako, da se kot izhodišče vzamejo količine toplote, dovedene iz drugih naprav, zajetih z EU ETS, in/ali količine, ki jih je zadevna naprava proizvedla v uvodnem obdobju. ( 59 )

79. Na podlagi tega sklepam, da za določitev predhodnega letnega števila pravic do emisije, ki se lahko brezplačno dodelijo za napravo z referenčno vrednostjo za toploto, količine toplote, dovedene iz naprav, ki niso zajete z EU ETS, preprosto niso upoštevne.

80. DEHSt si torej v postopku v glavni stvari pravilno prizadeva iz „upravičenih“ količin toplote naprave družbe EDW izključiti količine toplote, dovedene iz tovarne Global Foundries. S kakršno koli drugačno razlago bi se lahko, kot poudarja urad, precenila toplota, ki daje pravico do predhodne brezplačne dodelitve pravic do emisije.

81. Naj v zvezi s tem dodam, da je namen izračuna popravljene kvote, na katero se nanaša predloga za zbiranje podatkov, ravno izogniti se taki težavi: kot sem pojasnil v točki 37 teh sklepnih predlogov, ustreza količniku med „količinami toplote, upravičenimi na podlagi svojega vira“, in „skupno izmerljivo toploto“. Količine toplote, ki zaradi svojega vira niso upravičene, so količine, ki se tako kot količine, ki prihajajo iz tovarne Global Foundries, dovajajo iz naprav, ki niso zajete z EU ETS.

82. V zvezi z vprašanjem, ali je to kvoto mogoče uporabiti za en sam toplotni tok v zadevni napravi, ugotavljam, da iz predloge za zbiranje podatkov izrecno izhaja, da je treba navedeno kvoto uporabiti za „total amount of heat potentially part of the heat benchmark sub-installations“, kar ustreza vsoti izmerljive toplote, porabljene v napravi in upravičene do brezplačne dodelitve, na eni strani in izmerljive toplote, odvedene v naprave ali subjekte, ki niso vključeni v EU ETS, na drugi strani. ( 60 ) V nasprotju s tem, kar predlaga tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, torej ne gre za to, da bi se ta ista kvota uporabila samo za enega od toplotnih tokov (v obravnavanem primeru zgolj za tok mlačne vode s temperaturo 32 °C).

83. Naj pojasnim, da je iz predloge za zbiranje podatkov razvidno tudi, da izračun popravljene kvote že sam po sebi predpostavlja celosten pristop, ki vključuje upoštevanje vseh toplotnih tokov. ( 61 )

84. Nazadnje se mi zdi koristno poudariti, da je – kot pravilno trdi urad – prednost uporabe izračuna popravljene kvote za vse toplotne tokove, da zagotavlja, da se v vseh državah članicah na ravni naprave (in ne samo nekaterih njenih delov) upoštevata obseg, v katerem je toplota proizvedena v napravi (in zato daje pravico do brezplačne dodelitve pravic do emisije), in obseg, v katerem je bila dovedena iz naprave, za katero ne velja EU ETS (in zato ni upravičena do brezplačne dodelitve takih pravic).

85. Sodišču torej predlagam, naj na drugo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da je treba izračun popravljene kvote uporabiti za vsoto izmerljive toplote, porabljene v zadevni napravi, ki je upravičena do brezplačne dodelitve, in izmerljive toplote, odvedene v naprave ali subjekte, ki niso vključeni v EU ETS, ne da bi bilo mogoče razlikovati med različnimi toplotnimi tokovi.

D. Uporaba faktorja „tveganja premestitve emisij CO2“ (tretje vprašanje)

86. Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu Sodišče sprašuje, ali je lahko naprava, kot je naprava družbe EDW, upravičena do statusa „premestitve emisij CO2“ za del toplote, ki ga ne odvaja neposredno v napravo iz sektorja, za katerega se šteje, da je izpostavljen „velikemu tveganju premestitve emisij CO2“, temveč ga pred prenosom v to napravo absorpcijski hladilni stroji pretvorijo v hlad (natančneje v hladno vodo).

87. Naj spomnim, da je zakonodajalec, kot sem navedel že v točki 34 teh sklepnih predlogov, v členu 10a(12) Direktive 2003/87 določil posebno pravilo za brezplačno dodelitev pravic napravam v sektorjih ali delih sektorjev, ki so izpostavljeni „visokemu tveganju premestitve emisij CO2“. ( 62 ) To pravilo je bilo uvedeno, da bi se preprečila gospodarska škoda za energetsko intenzivne sektorje in dele sektorjev Unije, podvržene mednarodni konkurenci, za katero ne veljajo podobne omejitve na področju emisij CO2.

88. Člen 6(1), tretji pododstavek, Sklepa 2011/278 določa, da so do statusa „premestitve emisij CO2“ upravičene tudi naprave, ki čeprav niso del sektorja, za katerega se šteje, da je izpostavljen „visokemu tveganju premestitve emisij CO2“, odvajajo izmerljivo toploto v napravo v takem sektorju, ki ne sodeluje v EU ETS.

89. V obravnavanem primeru med strankama ni sporno, da naprava družbe EDW kot taka ne spada v sektor, za katerega se šteje, da je izpostavljen „visokemu tveganju premestitve emisij CO2“. Vendar družba EDW v okviru faze 2, opisane v točki 20 teh sklepnih predlogov, odvaja hladno vodo, proizvedeno iz vroče vode in vodne pare, ki prihaja iz njene naprave za soproizvodnjo, v tovarno Global Foundries. Ta tovarna, ki ne sodeluje v EU ETS, spada v tak sektor.

90. Komisija in urad v bistvu trdita, da v skladu z besedilom člena 6(1), tretji pododstavek, Sklepa 2011/278 do statusa „premestitve emisij CO2“ nikakor niso upravičene količine toplote, proizvedene v napravi, kot je naprava družbe EDW, za izvedbo faze 2 (ki poteka v absorpcijskih hladilnih strojih). Ta toplota namreč ne bo porabljena v napravi, za katero ne velja EU ETS in ki spada v sektor, za katerega se šteje, da je izpostavljen „visokemu tveganju premestitve emisij CO2“ (to je v tovarni Global Fodries), ampak v teh strojih.

91. Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari pa meni, da absorpcijski hladilni stroji ne povzročijo prekinitve povezave med napravo za soproizvodnjo družbe EDW (ki naj bi proizvajala toploto) in tovarno Global Foundries (ki naj bi to toploto porabljala v obliki hladu). Hlad, dobavljen tej tovarni, naj bi bil vsekakor enakovreden toploti, porabljeni za njegovo proizvodnjo.

92. Menim, da zadnjenavedene razlage ni mogoče sprejeti.

93. V zvezi s tem ugotavljam, da je v členu 6(1), tretji pododstavek, Sklepa 2011/278 „potrošnik izmerljive toplote“ jasno opredeljen kot naprava, ki je, prvič, del sektorja ali dela sektorja, za katerega se šteje, da je izpostavljen visokemu tveganju premestitve emisij CO2, in drugič, ne sodeluje v EU ETS.

94. Iz tega izhaja, da je – kot pravilno trdita Komisija in urad – pogoj za to, da je naprava, kot je naprava družbe EDW, upravičena do statusa „premestitve emisij CO2“, prvič, da odvaja toploto in, drugič, da se ta toplota porablja v napravi, ki izpolnjuje dvojno merilo, navedeno v prejšnji točki. Te pravice ni mogoče razširiti na hladno vodo, ki se dobavlja v tako napravo, saj bi to pomenilo, da je bila toplota že porabljena.

95. Odlomek iz dokumenta Komisije, naslovljenega „Frequently Asked Questions on Free Allocation Rules for the EU ETS post 2020“ (Pogosta vprašanja o pravilih za brezplačno dodelitev v Evropski uniji po letu 2020) ( 63 ), na katerega se v svojem stališču sklicuje tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, ne more voditi do drugačne razlage.

96. Po eni strani je namreč Komisija ta dokument, ki nikakor ni zavezujoč, sprejela v okviru četrtega obdobja trgovanja (to je obdobja, ki je začelo teči leta 2021), medtem ko se postopek v glavni stvari nanaša na brezplačno dodelitev za tretje obdobje trgovanja (2013–2020).

97. Po drugi strani se odlomek iz navedenega dokumenta, na katerega se sklicuje tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, sklicuje na oddelek 7.1 Priloge VII k Delegirani uredbi Komisije (EU) 2019/331 ( 64 ), ki se nanaša na „pravila za določanje neto izmerljive toplote“. Iz zadnjega stavka tega oddelka pa izhaja, da če se toplota uporablja za hlajenje s procesom absorpcijskega hlajenja (kot je ta, ki poteka v absorpcijskih hladilnih strojih naprave družbe EDW), se ta postopek hlajenja obravnava kot proces, pri katerem se porabi toplota. Na podlagi tega sklepam, da je treba v skladu s tem dokumentom šteti, da je bila toplota vsekakor porabljena v napravi ali delu naprave, v katerem poteka postopek hlajenja (v obravnavanem primeru absorpcijski hladilni stroji družbe EDW), in ne v napravi, v katero je tako proizvedeni hlad speljan (v obravnavanem primeru tovarna Global Foundries).

98. Glede na te preudarke menim, da v okoliščinah iz postopka v glavni stvari tovarne Global Foundries ni mogoče šteti za napravo, v kateri se porabi toplota, ki pride iz naprave za soproizvodnjo družbe EDW in ki jo absorpcijski hladilni stroji uporabijo za proizvodnjo hladne vode (v fazi 2). Ker ta pogoj ni izpolnjen (čeprav jasno izhaja iz besedila člena 6(1), tretji pododstavek, Sklepa 2011/278), družba EDW ne more biti upravičena do statusa „tveganja premestitve emisij CO2“ za to toploto.

99. Naj na koncu še dodam, da člen 10a(12) Direktive 2003/87 pomeni odstopanje od splošnega pravila iz člena 10a(11) te direktive, v skladu s katerim naj bi se količina brezplačno dodeljenih pravic do emisije v obdobju od leta 2013 do leta 2020 postopno zmanjševala, da bi se te brezplačne pravice do leta 2027 v celoti ukinile. V tem okviru se mi zdi jasno, da je treba pogoje za uporabo faktorja „tveganja premestitve emisij CO2“ razlagati ozko, da ne bi bil ogrožen cilj EU ETS, ki je zmanjšati emisije toplogrednih plinov. ( 65 )

100. Sodišču torej predlagam, naj na tretje vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da naprava, kot je naprava družbe EDW, ne more biti upravičena do faktorja „tveganja premestitve emisij CO2“ za količine toplote, ki jih proizvede za odvajanje hladne vode v napravo, ki ne sodeluje v EU ETS, vendar spada v sektor, za katerega se šteje, da je izpostavljen visokemu tveganju premestitve emisij CO2. Zaradi jasnosti naj razložim, da po mojem mnenju odgovor na to vprašanje ne more biti drugačen glede na to, ali so absorpcijski hladilni stroji iz postopka v glavni stvari del take naprave ali ne. Tako v enem kot drugem primeru namreč tovarna Global Foundries ni kraj, na katerem se ta toplota porabi.

V. Predlog

101. Ob upoštevanju vseh zgornjih preudarkov predlagam, naj se na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Verwaltungsgericht Berlin (upravno sodišče v Berlinu, Nemčija), odgovori: 1. Člen 2(1) Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni določbi, v skladu s katero so meje naprave enake za vsa različna dovoljenja, ki jih lahko ima upravljavec na področju emisij toplogrednih plinov in onesnaževanja. Vendar iz te določbe v povezavi s členom 3(b) in (e) te direktive, kakor je bila spremenjena, izhaja, da se lahko pomožne enote med drugim za predhodno brezplačno dodelitev pravic do emisije upoštevajo le, če bi lahko njihova dejavnost, čeprav je neposredno povezana z dejavnostjo glavne naprave in tehnično povezana s to napravo, vplivala na emisije toplogrednih plinov. 2. Izračun popravljene kvote („corrected eligibility ratio“), na katerega se nanaša Data Collection Template Evropske komisije, je treba uporabiti za vsoto izmerljive toplote, porabljene v zadevni napravi, ki je upravičena do brezplačne dodelitve, in izmerljive toplote, ki jo ta naprava odvaja v naprave ali subjekte, ki niso vključeni v sistem za trgovanje s pravicami do emisije. Čeprav je mogoče v napravi opredeliti različne toplotne tokove, uporabe te kvote ni mogoče omejiti samo na enega od teh tokov. 3. Člen 6(1), tretji pododstavek, Sklepa Komisije 2011/278/EU z dne 27. aprila 2011 o določitvi prehodnih pravil za usklajeno brezplačno dodelitev pravic do emisije na ravni Unije v skladu s členom 10a Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta je treba razlagati tako, da naprava, ki ne spada v sektor, za katerega se šteje, da je izpostavljen visokemu tveganju premestitve emisij CO2, ne more biti upravičena do faktorja „tveganja premestitve emisij CO2“ za količine toplote, ki jih proizvede za odvajanje hladne vode v napravo, ki ne sodeluje v sistemu za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov, vendar spada v tak sektor.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 7, str. 631), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 (UL 2009, L 140, str. 63) (v nadaljevanju: Direktiva 2003/87). V nadaljevanju teh sklepnih predlogov bom za „sistem za trgovanje s pravicami do emisije“, uveden s to direktivo, uporabljal okrajšavo „EU ETS“.

( 3 ) Sklep Komisije z dne 27. aprila 2011 o določitvi prehodnih pravil za usklajeno brezplačno dodelitev pravic do emisije na ravni Unije v skladu s členom 10a Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2011, L 130, str. 1).

( 4 ) Absorpcijski hladilni stroji omogočajo proizvodnjo hladu izključno iz toplote z uporabo različnih ravni temperature. Delujejo na podlagi zmožnosti nekaterih tekočin, da absorbirajo in oddajo paro, to pomeni, da uporabljajo binarno mešanico, katere ena od sestavin (hladilna tekočina, na primer hladna voda) je hlapljivejša od druge (absorbent).

( 5 ) Glej Direktivo 2010/75/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o industrijskih emisijah (celovito preprečevanje in nadzorovanje onesnaževanja) (UL 2010, L 334, str. 17). S to direktivo je bila razveljavljena in nadomeščena Direktiva Sveta 96/61/ES z dne 24. septembra 1996 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 3, str. 80).

( 6 ) Statistična klasifikacija gospodarskih dejavnosti v Evropskih skupnostih (NACE).

( 7 ) Sklep Komisije z dne 24. decembra 2009 o določitvi seznama sektorjev in delov sektorjev v skladu z Direktivo [2003/87], ki veljajo za izpostavljene visokemu tveganju premestitve emisij CO2 (UL 2010, L 1, str. 10).

( 8 ) Sklep Komisije z dne 27. oktobra 2014 o določitvi seznama sektorjev in delov sektorjev v skladu z Direktivo [2003/87], ki veljajo za izpostavljene visokemu tveganju premestitve emisij CO2, za obdobje med letoma 2015 in 2019 (UL 2014, L 308, str. 114).

( 9 ) Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe je razvidno, da je dejavnost, zajeta s Prilogo I k Direktivi 2003/87, ki poteka v glavni napravi družbe EDW in na podlagi katere za to napravo velja EU ETS (v skladu s členom 2(1) in členom 3(e) te direktive), „zgorevanje goriva“, med drugim za proizvodnjo toplote. Ta dejavnost proizvaja CO2.

( 10 ) Kar zadeva pojem „tveganje premestitve emisij CO2“, napotujem na točko 34 teh sklepnih predlogov.

( 11 ) Naj pojasnim, da se glede na moje razumevanje delovanja absorpcijskih hladilnih strojev in naprave za soproizvodnjo družbe EDW količine hladne, vroče in mlačne vode, potrebne za delovanje tovarne Global Foundries, proizvajajo v obliki stalnih tokov, to pomeni, da faze 1, 2 in 3 dejansko potekajo sočasno.

( 12 ) V skladu s členom 10a(4) Direktive 2003/87 se „brezplačne pravice dodelijo za daljinsko ogrevanje in soproizvodnjo z visokim izkoristkom […] za ekonomsko upravičljivo povpraševanje v zvezi s proizvodnjo toplotne ali hladilne energije“.

( 13 ) Naj spomnim, da morajo države članice za izračun predhodnega letnega števila brezplačno dodeljenih pravic v skladu s členom 6 Sklepa 2011/278 razlikovati med napravami ali podnapravami glede na njihovo dejavnost, da lahko ugotovijo, ali je treba uporabiti „referenčno vrednost za proizvode“, „referenčno vrednost za toploto“ ali „referenčno vrednost za gorivo“ ali pa poseben faktor za naprave ali podnaprave „z emisijami iz proizvodnih procesov“ (glej v tem smislu sodbi z dne 8. septembra 2016, Borealis in drugi (C‑180/15, EU:C:2016:647, točka 61), in z dne 18. januarja 2018, INEOS (C‑58/17, EU:C:2018:19, točka 28)).

( 14 ) Iz člena 10(2)(b)(i) Sklepa 2011/278 je razvidno, da za naprave ali podnaprave z referenčno vrednostjo za toploto predhodno letno število brezplačno dodeljenih pravic do emisije za dano leto ustreza upoštevni referenčni vrednosti za toploto, pomnoženi s preteklo ravnjo dejavnosti glede toplote za porabo izmerljive toplote. V skladu s členom 7(1) tega sklepa v povezavi s Prilogo IV k temu sklepu mora upravljavec v zvezi s tem med drugim predložiti vse ustrezne informacije in podatke v zvezi z izmerljivo toploto, ki jo njegova naprava (ali podnaprava) porabi, ki se vanjo dovede in iz nje odvede.

( 15 ) Za natančnejšo predstavitev konkretnega pomena zadeve v glavni stvari naj pojasnim, da je družba EDW na podlagi svoje pritožbe od DEHSt brezplačno prejela skupaj 78.267 pravic do emisije, medtem ko jih ob predpostavki, da absorpcijski hladilni stroji niso del njene glavne naprave, zahteva 199.280 (to je 121.013 več od dodeljene količine). Iz tega sledi, da se lahko število pravic, do katerih je upravičena družba EDW, znatno razlikuje glede na to, ali se absorpcijski hladilni stroji štejejo za del njene naprave ali ne.

( 16 ) Ta predloga za zbiranje podatkov, ki je bila nazadnje posodobljena 25. maja 2011, je na voljo na spletni strani Komisije na naslovu: https://ec.europa.eu/clima/policies/ets/allowances_en#tab-0-1 (samo v angleščini).

( 17 ) Stranki iz postopka v glavni stvari sta pred predložitvenim sodiščem o tem vprašanju izrazili različna mnenja. Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari meni ne le, da se ne bi smela odšteti količina toplote, dovedena iz tovarne Global Foundries (ker naj hladilni stroji ne bi bili del naprave družbe EDW), ampak tudi, da bi bilo treba to toploto, če bi jo bilo treba kljub vsemu odšteti, pripisati izključno toku mlačne vode s temperaturo 32 °C. DEHSt pa, nasprotno, meni, da predloga za zbiranje podatkov ne omogoča razlikovanja med različnimi toplotnimi tokovi.

( 18 ) Glej člen 1 Direktive 2003/87 in sodbo z dne 22. februarja 2018, INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2018:100, točka 26).

( 19 ) Ta dodelitev se opravi dvakrat: najprej države članice izračunajo predhodno letno količino brezplačno dodeljenih pravic za vsako napravo s sedežem na njihovem ozemlju, nato pa v poznejši fazi Komisija določi dokončno dodelitev.

( 20 ) Ugotavljam, da predložitveno sodišče v predlogu za sprejetje predhodne odločbe Sodišča izrecno ne sprašuje o členu 3(e) Direktive 2003/87. Pač pa to sodišče navaja, da se drugo vprašanje za predhodno odločanje postavlja le, če bi bili na podlagi odgovora na prvo vprašanje za predhodno odločanje hladilni stroji del naprave družbe EDW. Menim torej, da je treba, preden je mogoče odgovoriti na drugo vprašanje, pojasniti merila iz te določbe. V zvezi s tem opozarjam, da čeprav je to sodišče prvo vprašanje formalno omejilo na razlago člena 2(1) te direktive, to Sodišča ne ovira, da predložitvenemu sodišču poda vse elemente razlage prava Unije, ki bi mu lahko koristili pri odločanju o zadevi, ki mu je predložena, in sicer ne glede na to, ali se je navedeno sodišče v besedilu svojih vprašanj nanje sklicevalo ali ne (glej sodbo z 9. julija 2020, Santen, C‑673/18, EU:C:2020:531, točka 35 in navedena sodna praksa).

( 21 ) Več pojasnil o upoštevnosti za izračun popravljene kvote bom navedel v oddelku C teh sklepnih predlogov.

( 22 ) Glej v zvezi s tem uvodni izjavi 24 in 25 Direktive 2009/29. Napotujem tudi na opombo 49 svojih sklepnih predlogov v zadevi ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:167) in točko 60 svojih sklepnih predlogov v zadevi INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2017:896).

( 23 ) Konkretna uporaba faktorja „tveganja premestitve“ v okviru tega izračuna je med drugim opisana v opombi 53 mojih sklepnih predlogov v zadevi ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:167).

( 24 ) Naj spomnim, da se ta toplota uporabi za proizvodnjo mlačne vode v fazi 3, ki je opisana v točki 20 teh sklepnih predlogov.

( 25 ) Glej točki (i) in (j) oddelka II.2 lista E z naslovom „EnergyFlows – Data on energy input, measurable heat and electricity“, ki je v predlogi za zbiranje podatkov. „Izmerljiva toplota“ je v členu 3(e) Sklepa 2011/278 opredeljena kot „čisti toplotni pretok skozi določljive cevovode ali vode z uporabo […] [pare], vroč[ega] zrak[a], vod[e] […], za katere je nameščen merilnik toplotne energije oziroma bi ta lahko bil nameščen“.

( 26 ) V nemškem pravu se ta celostni pristop kaže v tem, da v skladu s členom 4(4) TEHG za naprave, dovoljene pred letom 2013, dovoljenje, izdano v skladu z BImSchG, velja tudi za emisije toplogrednih plinov, na katere se nanaša Direktiva 2003/87 (glej točko 16 teh sklepnih predlogov).

( 27 ) Glej člen 3(e) Direktive 2003/87, člen 2, točka 1, Direktive 96/61 in člen 3(3) Direktive 2010/75. Poleg tega države članice v skladu s členom 8 Direktive 2003/87 sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev, da so pogoji in postopek izdaje dovoljenja za emisije toplogrednih plinov usklajeni s pogoji za izdajo dovoljenja v okviru Direktive 96/61.

( 28 ) V skladu s to določbo „emisija“ pomeni neposreden ali posreden izpust ali oddajanje snovi, vibracij, toplote ali hrupa iz posameznega ali razpršenih virov v obratu v zrak, vodo ali tla.

( 29 ) Glej člen 3(b) Direktive 2003/87. Glej tudi sodbi z dne 19. januarja 2017, Schaefer Kalk (C‑460/15, EU:C:2017:29, točka 32), in z dne 28. februarja 2018, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, točka 45), v katerih je Sodišče poudarilo, da iz samega besedila te določbe izhaja, da se za „emisijo“ v smislu te določbe predpostavlja izpust toplogrednih plinov v ozračje iz naprave.

( 30 ) Drugače je v členu 2, točka 2, Direktive 96/61 in členu 3, točka 2, Direktive 2010/75, saj je pojem „onesnaževanje“ opredeljen tako, da med drugim vključuje vibracije in hrup.

( 31 ) Glej člen 1 Direktive 2003/87 in sodbo z dne 22. februarja 2018, INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2018:100, točka 26).

( 32 ) Glej člen 1 Direktive 96/61.

( 33 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 20. junija 2019, ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:518, točki 62 in 63 ter navedena sodna praksa).

( 34 ) Kot sicer pravilno poudarja tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, naj bi v okviru Direktive 2003/87 „onesnaževanje“ vsekakor ustrezalo izključno izpuščanju toplogrednih plinov v ozračje in podnebnim spremembam, ki jih to povzroča.

( 35 ) Glej sodbo z dne 28. februarja 2018, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, točka 45). Napotujem tudi na svoje sklepne predloge v tej zadevi (EU:C:2017:975).

( 36 ) Glej sodbo z dne 28. februarja 2018, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, točka 51).

( 37 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 28. februarja 2018, Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, točka 52).

( 38 ) Natančneje in s pridržkom presoje, ki jo bo moralo opraviti predložitveno sodišče, v tem smislu razumem prvi stavek člena 2(4) TEHG, ki določa, da „so specifikacije iz dovoljenja za napravo, izdanega v skladu z BImSchG, odločilne za razmejitev naprav iz odstavkov 2 in 3 [istega člena]“. Pojasnjujem, da se mi zdi ta določba v skladu z duhom Direktive 2003/87. V zvezi s tem opozarjam, da je Komisija v svojem „Predlogu Direktive Evropskega parlamenta in Sveta o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive [96/61]“ (COM(2001) 581 final) poudarila (v točki 9 svojih pojasnil), da bi ta predlog moral državam članicam omogočiti, da „izhajajo iz postopkov izdaje dovoljenj, določenih z Direktivo [96/61]“ za „odobritev drugačne vrste dovoljenja – dovoljenja za emisije toplogrednih plinov – na podlagi predložitve dodatnih informacij glede na tiste, ki jih trenutno zahteva [zadnjenavedena] direktiva“ (moj poudarek).

( 39 ) Glej točko 15 teh sklepnih predlogov.

( 40 ) Ugotavljam, da je urad v odgovoru na vprašanje Sodišča navedel, da so meje naprave, določene v dovoljenju za emisije toplogrednih plinov (ki so enake tistim, ki so določene v dovoljenju za onesnaževanje), zavezujoče za brezplačno dodelitev pravic do emisije. Če je to pristop iz člena 2(4), prvi stavek, TEHG, se sprašujem, kako ga je mogoče uskladiti s področjem uporabe, ki je opredeljeno v odstavku 2 istega člena. O tem vprašanju se bo moralo izreči predložitveno sodišče.

( 41 ) Glej točki 36 in 37 teh sklepnih predlogov.

( 42 ) Ugotavljam, da v nemški, angleški, francoski in italijanski različici Direktive 2003/87 ni natančno navedeno, s čim mora biti vzpostavljena ta „neposredna povezava“. V francoski različici so na primer omenjene „toute autre activité s’y rapportant directement“ (katere koli z njimi neposredno povezane dejavnosti) (moj poudarek), medtem ko se v nemški, angleški in italijanski različici brez kakršnega koli drugega pojasnila uporabljajo izrazi „andere unmittelbar damit verbundene Tätigkeiten“, „directly associated activities“, in „attività direttamente associate“. Vendar je iz španske različice razvidno, da mora biti ta neposredna povezava vzpostavljena med dejavnostjo pomožne naprave in dejavnostjo oziroma dejavnostmi, navedenimi v Prilogi I navedene direktive, ki potekajo v glavni napravi (v zadnjenavedeni jezikovni različici je pojem „naprava“ opredeljen kot „una unidad técnica fija donde se lleven a cabo una o varias actividades de las enumeradas en el anexo I, así como cualesquiera otras actividades directamente relacionadas con aquéllas“ (moj poudarek)). Zdi se, da je to razlago uporabilo tudi Sodišče v sodbi z dne 9. junija 2016, Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ (C‑158/15, v nadaljevanju: sodba Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ, EU:C:2016:422, točka 29), in sodbi z dne 29. aprila 2021, Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, točka 39).

( 43 ) Glej točko 30 te sodbe.

( 44 ) V zvezi s tem opozarjam, da sem v sklepnih predlogih v zadevi Granarolo (C‑617/19, EU:C:2020:1016, točka 63) navedel, da v skladu z merilom, ki ga je Sodišče uporabilo v sodbi Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ (točka 29), za ugotovitev obstoja „tehnično povezanih“ dejavnosti ne zadostuje, da so te dejavnosti povezane na kakršen koli že način, temveč je treba dokazati, da je ena od dejavnosti vključena v skupni tehnični proces druge. Sodišče je v sodbi z dne 29. aprila 2021, Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, točka 46), presodilo, da to merilo zahteva posebno in prepoznavno obliko vključenosti v tehnični proces, ki je značilen za drugo dejavnost.

( 45 ) Zdi se mi namreč, da so bili vsi ti elementi upoštevni v sodbi Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ. Sodišče je v tej sodbi ugotovilo (v točki 31), da lahko praktična organizacija tega skladišča in obstoj transportnega traku med premogovnim parkom in termoelektrarno zadostujeta za ugotovitev tehnične povezave med dejavnostjo skladiščenja premoga in zadevno dejavnostjo zgorevanja goriv.

( 46 ) Presoja s tehničnega vidika je seveda upoštevna za ugotovitev te neposredne povezave in je lahko v nekaterih primerih odločilna. Tako je Sodišče v sodbi Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ (točka 30) ugotovilo, da zgolj okoliščina, da je skladiščen premog (v premogovnem parku) nujen za delovanje zadevne termoelektrarne na premog, zadostuje, da se šteje, da je skladiščenje neposredno povezano z njeno dejavnostjo.

( 47 ) V sodbi z dne 29. aprila 2021, Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, točka 43), je Sodišče poleg tega v bistvu presodilo, da je treba obstoj neposredne povezave ugotoviti tudi, kadar se ena od dejavnosti opravlja za izvajanje druge dejavnosti.

( 48 ) Glej točko 30 te sodbe.

( 49 ) V sklepnih predlogih v zadevi Granarolo (C‑617/19, EU:C:2020:1016, točka 57) sem na podlagi tega sklepal, da Sodišče v navedeni sodbi tudi ni nakazalo, da bi lahko merilo „tehnične povezave“ izpolnjevala izključno dejavnost, ki bi bila „nujna“ za drugo.

( 50 ) V zvezi s tem je Sodišče v sodbi v zadevi Granarolo (C‑617/19, EU:C:2021:338, točka 47) menilo, da dejavnosti naprave za soproizvodnjo in obrata za proizvodnjo mlečnih izdelkov kljub njuni vključenosti v distribucijsko omrežje nista tehnično povezani. Čeprav so pogodbene klavzule med upravljavci zagotavljale prednostni dostop do energije, ki jo je naprava za soproizvodnjo dobavljala proizvodnemu obratu, je ta obrat vsekakor lahko deloval brez takega prispevka energije. Zdi se mi, da se spor o glavni stvari razlikuje od zadnjenavedene zadeve, saj – kot je razvidno iz točke 20 teh sklepnih predlogov – absorpcijski hladilni stroji na podlagi vroče vode in vodne pare, ki jo dobijo iz naprave za soproizvodnjo družbe EDW, po postopku hlajenja dobavljajo hladno vodo tovarni Global Foundries. Če je dejansko tako, bi lahko predložitveno sodišče po mojem mnenju ugotovilo, da je dejavnost proizvodnje vroče vode v napravi za soproizvodnjo del skupnega tehničnega procesa dejavnosti proizvodnje hladne vode v teh strojih in da sta torej ti dejavnosti tehnično povezani.

( 51 ) Naj pojasnim, da tudi v primeru, da absorpcijski hladilni stroji ne bi bili del naprave družbe EDW, bi bilo treba v „skupno izmerljivo toploto“ te naprave vknjižiti toploto iz naprave za soproizvodnjo, ki jo uporabljajo te naprave (ta v skladu s členom 9(3) Sklepa 2011/278 ustreza toploti, izvoženi v napravo ali drug subjekt, ki ga ne zajema [EU ETS]). Po mojem mnenju v teh okoliščinah vključitev navedenih strojev v meje naprave v nobenem primeru ne sme pripeljati do dodatnega upoštevanja toplote, za katero se izdajo pravice, ampak le – kot sem pojasnil v točkah 36 in 37 teh sklepnih predlogov – do morebitnega zmanjšanja števila predhodno brezplačno dodeljenih pravic zaradi neupravičenosti toplote, dovedene iz tovarne Global Foundries.

( 52 ) Glej moja pojasnila v točkah 36 in 37 teh sklepnih predlogov.

( 53 ) Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari izpodbija dejstvo, da so zadevni absorpcijski hladilni stroji del iste naprave kot njena naprava za soproizvodnjo. Nikakor pa ne izpodbija dejstva, da ti stroji dovajajo toploto iz tovarne Global Foundries.

( 54 ) Guidance Document no 3 on the harmonised free allocation methodology for the EU-ETS post 2012 (Data collection guidance) (smernice št. 3 o usklajeni metodi brezplačne dodelitve v Evropski uniji po letu 2012 (navodila za zbiranje podatkov)), z dne 14. aprila in 29. junija 2011, na voljo na spletni strani Komisije na naslovu: https://ec.europa.eu/clima/sites/default/files/ets/allowances/docs/gd3_data_collection_en.pdf (str. 46).

( 55 ) V skladu z izrecno navedbo v smernicah Komisije (str. 4) te niso pravno zavezujoče in ne odražajo uradnega stališča Komisije: „[t]his guidance document […] does not represent an official position of the Commission and is not legally binding“. Vendar poudarjam, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča dejstvo, da akt prava Skupnosti nima zavezujočega učinka (to pomeni, da je podoben soft law), ni ovira za to, da Sodišče v postopku predhodnega odločanja na podlagi člena 267 PDEU odloči o razlagi tega akta (glej sodbi z dne 13. decembra 1989, Grimaldi (C‑322/88, EU:C:1989:646, točka 9), in z dne 21. januarja 1993, Deutsche Shell (C‑188/91, EU:C:1993:24, točka 18 in navedena sodna praksa)).

( 56 ) „Na splošno“ v skladu z besedilom te določbe razumem kot „razen če predloga ali specifikacija oblike datoteke države članice ne zahteva najmanj vnosa istih podatkov“.

( 57 ) Glej člen 10(2)(b)(i) Sklepa 2011/278.

( 58 ) Glej člen 9(3) Sklepa 2011/278.

( 59 ) Glej v zvezi s tem tudi opredelitev „podnaprave z referenčno vrednostjo za toploto“ v členu 3(c) Sklepa 2011/278.

( 60 ) V skladu s predlogo za zbiranje podatkov je namreč treba izračun popravljene kvote uporabiti za „total amount of heat potentially part of the heat benchmark sub-installations“, kar pomeni, da jo je treba pomnožiti z vsoto „net amount measurable heat consumed in the installation and eligible under the heat benchmark“ in „heat exported to installations or entities not covered by the EU ETS“ (glej točke (o), (n), (l) in (k) oddelka II.2 lista E z naslovom „EnergyFlows – Data on energy input, measurable heat and electricity“ iz te predloge).

( 61 ) Za izračun skupne izmerljive toplote naprave je namreč treba določiti skupno izmerljivo toploto, ki je na voljo v napravi, nato pa odšteti toploto, ki se v mejah naprave porabi za proizvodnjo električne energije ali proizvodnjo izdelkov v podnapravah z referenčno vrednostjo za proizvode, in toploto, ki se odvede v naprave, vključene v EU ETS (glej točke (i), (d), (f), (g) in (h) oddelka II.2 lista E z naslovom „EnergyFlows – Data on energy input, measurable heat and electricity“ iz preglednice za zbiranje podatkov). Sicer pa, ker je oddelek II.2 lista E predloge za zbiranje podatkov (ki podrobneje določa izračun te kvote) naslovljen „Complete balance of measurable heat at the installation“ („Popolna bilanca izmerljive toplote v napravi“), se mi zdi jasno, da to pomeni, da je treba upoštevati vse toplotne tokove.

( 62 ) Konkretno, v skladu s tem pravilom bi morale biti napravam, upravičenim do faktorja „tveganja premestitve“, leta 2013 in vsako naslednje leto do leta 2020 brezplačno dodeljene pravice v višini 100 % količine, določene v skladu z ukrepi iz člena 10a(1) te direktive.

( 63 ) Ta dokument je na voljo na spletnem naslovu: https://ec.europa.eu/clima/sites/clima/files/events/docs/0134/far_faq_2_en.pdf. Točka, ki jo navaja tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, je točka 2.4, naslovljena „How should the production of cooling be treated“ (str. 5 tega dokumenta).

( 64 ) Delegirana uredba Komisije z dne 19. decembra 2018 o določitvi prehodnih pravil za usklajeno brezplačno dodelitev pravic do emisije na ravni Unije v skladu s členom 10a Direktive [2003/87] (UL 2019, L 59, str. 8). Naj pojasnim, da se ta delegirana uredba uporablja izključno za četrto obdobje trgovanja (2021–2030) in se torej ne uporablja v okviru te zadeve.

( 65 ) Glej moje sklepne predloge, predstavljene 3. decembra 2020 v zadevi Ingredion Germany (C‑320/19, EU:C:2020:983, točka 73).