SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

F. G. JACOBSA,

predstavljeni 7. julija 20051( )

Zadeva C-26/04

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Kraljevini Španiji





1. Komisija v tej tožbi na podlagi člena 226 ES Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Španija, s tem da plaž „A Videira“, „Niño do Corvo“ in „Canabal“, ki se nahajajo v Moañi, Ría de Vigo, na obali Galicije, ni „uradno določila“ kot območja kopalnih voda in da ni sprejela programa za zmanjšanje onesnaženosti Ríe de Vigo, ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) Direktive Sveta 76/160/EGS (v nadaljevanju: Direktiva o kopalnih vodah)( ) in člena 5 Direktive Sveta 79/923/EGS (v nadaljevanju: Direktiva o vodah, primernih za lupinarje).( )

Kršitev Direktive o kopalnih vodah

Direktiva o kopalnih vodah

2. V skladu s prvo uvodno izjavo preambule je namen Direktive o kopalnih vodah varovanje okolja in zdravja ljudi z zmanjšanjem onesnaženosti kopalnih voda in zavarovanjem teh pred nadaljnjim slabšanjem.

3. V členu 1 je njen obseg opredeljen:

„1. Ta direktiva se nanaša na kakovost kopalnih voda, z izjemo vode, namenjene za terapevtske namene, in vode, uporabljene v bazenih.

2. V tej direktivi pomeni izraz:

(a) ‚kopalne vode‘ vse tekoče ali stoječe sladke vode ali njihove dele in morsko vodo, kjer:

– je kopanje izrecno dovoljeno s strani pristojnih organov posamezne države članice, ali

– kopanje ni prepovedano in se ga običajno udeležuje veliko število kopalcev;

(b) ‚območje kopalne vode‘ katerikoli prostor s kopalno vodo;

(c) ‚kopalna sezona‘ obdobje, v katerem se lahko pričakuje veliko število kopalcev glede na lokalne običaje in morebitna lokalna pravila glede kopanja ter vremenskih pogojev.“

4. Priloga k Direktivi, ki je v skladu s členom 2 njen sestavni del, vsebuje tabelo, v kateri je podana vrsta fizikalnih, kemičnih in mikrobioloških parametrov, ki se uporabljajo za kopalne vode. Tabela vsebuje v stolpcu G priporočene vrednosti, v stolpcu I pa obvezujoče vrednosti, ki jih morajo v skladu s členom 3 Direktive izpolnjevati kopalne vode držav članic.

5. V skladu s členom 3(1) morajo države članice za vsa območja kopalnih voda ali za posamezno območje kopalne vode določiti vrednosti parametrov iz Priloge, ki se uporabljajo za kopalno vodo. Člen 3(2) določa, da vrednosti, ki jih države članice določijo za njihovo kopalno vodo, „ne smejo biti manj stroge od tistih, navedenih v stolpcu I Priloge“. Člen 3(3) zavezuje države članice, da si prizadevajo upoštevati vrednosti iz stolpca G Priloge, ki naj bi bile smernice.

6. Člen 4(1) zavezuje države članice, da „sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da je v 10 letih po notifikaciji te direktive kakovost kopalnih voda skladna z mejnimi vrednostmi, določenimi v skladu s členom 3“.

7. Skladnost z obvezujočimi vrednostmi ugotavljajo države članice z uporabo postopka vzorčenja, ki je izrecno predpisan v členih 5 in 6. Pogostost vzorčenja in parametri, ki jih morajo države članice upoštevati, so določeni v Prilogi k Direktivi.

8. Člen 8 Direktive vsebuje izčrpen seznam primerov, v katerih so odstopanja od izpolnjevanja parametrov dovoljena.

9. V skladu s členom 13, kot je bil spremenjen z Direktivo sveta 91/692/EGS z dne 23. decembra 1991 o standardiziranju in racionaliziranju poročil o izvajanju določenih direktiv, ki se nanašajo na okolje,( ) se morajo rezultati vzorčenja na koncu vsake kopalne sezone poslati Komisiji, ki objavi skupno poročilo.

10. Člen 395 Akta o pristopu Španije in Portugalske( ) ne vsebuje izjem glede prenosa in izvajanja Direktive o kopalnih vodah za Španijo. Zato bi morale biti kopalne vode v Španiji do 1. januarja 1986 usklajene z obvezujočimi mejnimi vrednostmi, ki jih vsebuje ta direktiva.

Presoja

11. Komisija si prizadeva, da bi Sodišče odločilo, da Španija ni „uradno določila“ treh zadevnih plaž kot območje kopalnih voda na podlagi Direktive o kopalnih vodah. Komisija navaja, da ta obveznost izhaja iz njenega člena 4(1), čemur Španija ne nasprotuje.

12. Niti člen 4(1) niti nobena druga določba Direktive o kopalnih vodah ne zavezujejo izrecno držav članic, da prej „določijo“ ali „opredelijo“, uradno ali drugače, katere od njihovih nacionalnih voda so kopalne vode za namene te direktive. Komisija se za potrditev stališča sklicuje na sklepne predloge generalnega pravobranilca Légerja v zadevi Komisija proti Portugalski (C‑272/01). Kot je navedeno v teh sklepnih predlogih, naj bi omenjena obveznost izhajala iz teleološke razlage Direktive o kopalnih vodah.( ) Sodišče se v sodbi s tem vprašanjem ni ukvarjalo, ker je o zadevi odločilo na drugi podlagi.

13. Nisem prepričan, da obveznost, da se „uradno določijo“ kopalne vode, izhaja iz določb Direktive o kopalnih vodah ali se lahko izpelje iz njenih ciljev.

14. Direktiva o kopalnih vodah je po ugotovitvah Sodišča direktiva, ki zavezuje „države članice, da po izteku določenega roka pridobijo natančne in določene rezultate“.( ) Zaradi doseganja navedenega cilja nalaga državam članicam vrsto posebnih in podrobnih obveznosti. Vendar obveznost, da se zadevne vode „uradno določijo“ ali celo „opredelijo“, ni izrecno navedena. Da take obveznosti v Direktivi o kopalnih vodah ni, potrjuje dejstvo, da druge direktive v zvezi z varovanjem okolja in javnega zdravja vsebujejo izrecne določbe, ki zavezujejo države članice, da določena območja ali vode „določijo“ ali „opredelijo“ do določenega roka.( )

15. Uresničitev ciljev iz Direktive o kopalnih vodah očitno predpostavlja, kot je poudaril generalni pravobranilec Léger, da država članica prej opredeli kopalne vode, za katere se direktiva uporablja. To velja zlasti za kopalne vode iz druge alinee člena 1(2)(a), to je tiste, kjer kopanje ni prepovedano in se ga običajno udeležuje veliko število kopalcev.

16. Tudi če bi se iz določb Direktive lahko sklepalo o obveznosti, da se opredelijo kopalne vode, ki jih ureja Direktiva,( ) tega vendarle ni mogoče enačiti z dolžnostjo držav članic, da take vode „uradno določijo“. Po mojem mnenju zadnjenavedena obveznost ne bi vsebovala le opredelitve države članice, katere vode sodijo na področje uporabe direktive, ampak tudi sprejetje izrecnih uradnih pravnih aktov z enakim učinkom.

17. Ker take posebne obveznosti določitve ali postopka z enakim učinkom v Direktivi o kopalnih vodah ni, lahko država članica prosto določi načine za opredelitev takih območij, če se vse vode, ki sodijo na področje uporabe te direktive, vzorčijo in so doseženi rezultati, ki jih navedena direktiva zahteva. Možen je primer, da država članica ni sestavila seznama prizadetih voda, a je vseeno izpolnila določene obveznosti iz Direktive o kopalnih vodah in dosegla standard kakovosti, ki ga ta določa. V navedenih okoliščinah ne vidim kršitve navedene direktive zaradi odsotnosti uradne določitve.

18. Iz dokumentacije v spisu izhaja, da na treh plažah vzorčenje ni bilo opravljeno z zahtevano pogostnostjo, čemur Španija ne nasprotuje. Če bi te plaže ob nastanku dejstev sodile na področje uporabe Direktive o kopalnih vodah, kot navaja Komisija, bi bila kršitev to, da Španija ni izvedla obveznega vzorčenja,( ) ne pa to, da treh spornih plaž ni „uradno določila“ kot kopalne vode v smislu Direktive.

19. Vendar si Komisija ne prizadeva za opisano odločitev Sodišča. Ker ima Sodišče v postopku na podlagi člena 226 ES nalogo, da odloči, ali je zadevna država članica izpolnila obveznosti, ki jih zatrjuje Komisija, bi moralo po mojem mnenju Sodišče zavrniti tožbo Komisije glede domnevne kršitve Direktive o kopalnih vodah.

20. Če bi se Sodišče odločilo, da ne bo sledilo zgornji obrazložitvi, in bi skladno z zatrjevanji Komisije ugotovilo, da obveznost, da se zadevne vode „uradno določijo“ na podlagi Direktive o kopalnih vodah, posredno izhaja iz njenega splošnega okvira in razlogov za njeno sprejetje, bom vseeno obravnaval tudi razloge, ki jih je navedla Španija.

21. Španija najprej zatrjuje, da je glede na njena precejšnja prizadevanja za izboljšanje kakovosti voda in zmanjšanje onesnaženja na delu obale, kjer so zadevne tri plaže,( ) ravnala v skladu z glavnim ciljem Direktive o kopalnih vodah, to je s sprejetjem ukrepov za izboljšanje in obnavljanje kakovosti kopalnih voda.

22. Ne razumem, zakaj bi bil lahko ta razlog pomemben v obravnavanem postopku, saj se ne nanaša na razloge, s katerimi Komisija utemeljuje tožbo zaradi neizpolnitve obveznosti, to je, da sporne vode niso „uradno določene“. Kot je Sodišče že presodilo, pa Direktiva o kopalnih vodah v vsakem primeru zavezuje države članice, da „zagotovijo, da se dosežejo določeni rezultati, in se pri tem ne morejo, razen glede v direktivi določenih izjem, sklicevati na posebne okoliščine, s katerimi bi opravičile neizpolnitev te obveznosti“.( ) Če si je Španija močno prizadevala, da doseže rezultate, ki jih zahteva Direktiva, kot sama zatrjuje, je to hvalevredno, vendar ne zadostuje za ravnanje v skladu z Direktivo.( ) Ta trditev je torej treba zavrniti.

23. Drugič, Španija zanika, da dokazi, ki jih je predložila Komisija, zadostno in prepričljivo dokazujejo, da je oktobra 2001 kršila obveznosti na podlagi Direktive o kopalnih vodah in da je kršitev nadaljevala do septembra 2002.

24. Komisija je sklep, da sporne tri plaže sodijo v opredelitev vod iz člena 1(2)(a), „kjer kopanje ni prepovedano in se ga običajno udeležuje veliko število kopalcev“ in bi zato morale biti „uradno določene“, oprla na podatke, ki jih o treh plažah zagotavlja „vodnik po plažah“ (v nadaljevanju: vodnik), ki ga je izdalo špansko ministrstvo za okolje. Vodnik vsebuje splošne podatke o španskih plažah, kot so slike, zemljevidi dostopov, glavne značilnosti, infrastuktura v bližini, kot so bolnišnice, hoteli, kampi itd. Vodnik tudi navaja obiskanost vsake plaže. Kot izhaja iz strani, ki jih je Komisija priložila k predlogu, so zadevne tri plaže zelo obiskane.

25. Španija v bistvu ugovarja, da je vodnik le informativen dokument in ne navaja, kdaj so bili podatki pridobljeni. S strani, ki jih je Komisija dodala k vlogi, naj ne bi izhajalo, da je Španija takrat, ko navaja Komisija, kršila obveznosti.

26. Menim, da je vodnik, ki ga je uradno izdalo špansko ministrstvo za okolje in ki navaja, da je obiskanost zadevnih plaž visoka, zadosten dokaz, na katerega se Komisija lahko opre za ugotovitev, da se na spornih plažah običajno kopa veliko kopalcev. Poleg tega je Sodišče, kot poudarja Komisija, v drugih zadevah sprejelo reklamne letake za kampe, ki navajajo določena območja kot kopališča, kot znake, da ta območja obiskuje veliko kopalcev.( )

27. Glede na navedene dokaze je dolžnost Španije, da dokaže nasprotno. Španija pa je namesto tega le podvomila o vrednosti dokaza, ki ga je predlagala Komisija, ne da bi Sodišču obrazložila, zakaj sklepanje Komisije na podlagi njenega vodnika ni bilo pravilno. Zdi se mi, da je bila Španija kot avtor vodnika v najboljšem položaju, da razkrije, kdaj in kako so bili pridobljeni podatki, ki jih vsebuje Vodnik, če bi s tem lahko izpodbila tožbeni razlog Komisije. Španija tega ni storila.

28. Če bi Sodišče ugotovilo, da je v Direktivi o kopalnih vodah posredno vsebovana obveznost, da se „uradno določijo“ zadevne kopalne vode, bi moralo zato skleniti, da Španija ni izpolnila svoje obveznosti iz člena 4(1) navedene direktive, ker tega ni storila za plaže „A Videira“, „Niño do Corvo“ in „Canabal“, ki se nahajajo v Moañi, Ría de Vigo, na obali Galicije.

Kršitev Direktive o vodah, primernih za lupinarje

Direktiva o vodah, primernih za lupinarje

29. V skladu s prvo in drugo uvodno izjavo preambule so cilji Direktive o vodah, primernih za lupinarje, varstvo voda, vključno z vodami, primernimi za lupinarje, pred onesnaževanjem in varovanje nekaterih populacij lupinarjev pred različnimi škodljivimi posledicami odvajanja onesnaževal v morje.

30. Člen 1 določa: „Ta direktiva ureja kakovost voda, kjer živijo lupinarji, in se uporablja za tiste obalne vode in somornice, za katere države članice določijo, da jih je treba varovati ali izboljšati, da omogočajo življenje lupinarjem [...] ter tako prispevajo k visoki kakovosti proizvodov iz užitnih lupinarjev“.

31. Člen 3(1) določa, da države članice, „če so vrednosti parametrov podane v stolpcu G (priporočene vrednosti) ali I (mejne vrednosti), [...] za določene vode opredelijo vrednosti parametrov iz seznama v Prilogi. Pri tem upoštevajo opombe v obeh stolpcih“. Člen 3(2) zavezuje države članice, da ne določijo vrednosti, ki bi bile manj stroge od tistih, navedenih v stolpcu I Priloge, in da si prizadevajo doseči vrednosti iz stolpca G, ki so prej usmeritev kot obveznost.

32. Člen 5 določa, da „države članice vzpostavijo programe, z namenom zmanjšati onesnaženje in zagotoviti, da določene vode v šestih letih po v skladu s členom 4 opravljeni določitvi ustrezajo vrednostim, ki jih določijo države članice v skladu s členom 3, in opombami v stolpcih G in I Priloge“.

33. V členu 6 je navedeno, da se „za namene izvajanja člena 5 [...] za določene vode šteje, da so v skladu z določbami te direktive, če bo minimalna pogostnost vzorčenja teh voda, določena v Prilogi, na istem merilnem mestu v obdobju 12 mesecev, pokazalo skladnost z vrednostmi, ki so jih določile države članice v skladu s členom 3, in s pripombami v stolpcih G in I Priloge“ glede določenega odstotka vzorcev za vsakega od parametrov, navedenih v Prilogi.

34. V parametru 10 Priloge „fekalne koliformne bakterije/100 ml“ je določena priporočljiva vrednost „ < 300 v mesu lupinarjev in intervalvularni tekočini“. Čeprav je ta vrednost navedena v stolpcu G, opomba k njej določa da, „dokler ni sprejeta Direktiva o varstvu potrošnikov proizvodov iz lupinarjev, je bistveno, da se ta vrednost upošteva za vode, primerne za [neposredno] užitne lupinarje“, zaradi česar je ta vrednost v prehodnem obdobju obvezna.

35. Člen 395 Akta o pristopu Španije in Portugalske( ) ne vsebuje izjem glede prenosa in izvajanja Direktive o vodah, primernih za lupinarje, za Španijo. Zato bi se morali programi, navedeni v členu 5 Direktive o vodah, primernih za lupinarje, oblikovati najkasneje do 30. oktobra 1987.

Druga upoštevna pravila Skupnosti

36. Svet je 15. julija 1991 sprejel Direktivo o varstvu potrošnikov proizvodov iz lupinarjev, omenjeno v točki 34 zgoraj (v nadaljevanju: Direktiva o varstvu porabnikov lupinarjev).( ) Poglavje I njene priloge zavezuje pristojne organe, da določijo različna gojitvena območja, vključno s tistimi, iz katerih se lahko lupinarji nabirajo in uporabijo neposredno za prehrano ljudi. Ti lupinarji morajo izpolnjevati zahteve iz Poglavja V Priloge, ki določa pogoje, na podlagi katerih se žive školjke (ki jih bom v nadaljevanju na splošno navajal kot lupinarje) lahko namenijo za neposredno prehrano ljudi. Zahteve se nanašajo predvsem na fizikalne značilnosti ter kemično in bakteriološko sestavo lupinarjev.

Presoja

37. Komisija meni, da Španija ni izpolnila obveznosti na podlagi člena 5 Direktive o vodah, primernih za lupinarje, ker ni sprejela programa za zmanjšanje onesnaženja Ríe de Vigo.

38. Komisija navaja, da je Španija določila Río de Vigo kot vodo, primerno za lupinarje; tej navedbi Španija ne nasprotuje. Ría de Vigo naj bi zato sodila na področje uporabe člena 5 Direktive o vodah, primernih za lupinarje, in bi bilo zato treba vzpostaviti program za zmanjšanje onesnaženja in zagotavljanje, da so vode skladne z merili, ki jih zahteva ta direktiva. Ker Španija opisanega programa ni nikoli posredovala Komisiji, kljub njenim uradnim zahtevam, je ta sklenila, da program ni bil sprejet.

39. Španija v obrambo predlaga dva razloga. Najprej zatrjuje, da Ría de Vigo ne sodi na področje uporabe Direktive o vodah, primernih za lupinarje; drugič, Španija podredno, če bi Ría de Vigo sodila v ta okvir, ugovarja, da je ravnala v skladu z obveznostmi iz člena 5.

40. Španija v zvezi s prvim glavnim razlogom zatrjuje, da naj bi se Direktiva o vodah, primernih za lupinarje, v skladu s členom 1 uporabljala le za vode, ki so namenjene proizvodnji lupinarjev za „neposredno“ prehrano ljudi. Navedene vode naj ne bi sodile v to vrsto, ker naj bi se v skladu z zadnjo razvrstitvijo iz leta 1998 lupinarji, ki se nabirajo iz voda v Ríi de Vigo, primernih za lupinarje, pred dajanjem na trg za prehrano ljudi nadalje obdelali. Španija dalje ugovarja, da proizvodnjo in dajanje v promet proizvodov iz lupinarjev ureja več ukrepov Skupnosti, ki razlikujejo med različnimi območji proizvodnje glede na to, ali so v teh območjih nabrani proizvodi iz lupinarjev namenjeni neposredni prehrani ljudi ali nadaljnji obdelavi pred uživanjem. Direktiva o vodah, primernih za lupinarje, bi se morala zaradi enotne razlage in izognitve notranjim protislovjem med vsebinsko sorodnimi pravnimi akti Skupnosti razlagati z vidika omenjenih sorodnih ukrepov Skupnosti. Španija se sklicuje na Uredbo (ES) št. 854/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o določitvi posebnih predpisov za organizacijo uradnega nadzora proizvodov živalskega izvora, namenjenih za prehrano ljudi,( ) zlasti na njeno Prilogo II, ki opisuje uradni nadzor, ki se mora izvajati nad lupinarji, namenjenimi za prehrano ljudi.

41. Menim, da bi morale biti te trditve zavrnjene.

42. Glede področja uporabe Direktive o vodah, primernih za lupinarje, se s sklicevanjem na cilj, da prispeva k visoki kakovosti „proizvodov iz [neposredno] užitnih lupinarjev“, v njenem členu 1 res ustvari nejasnost o njenem natančnem področju uporabe. Vseeno se strinjam s Komisijo, da se mora z uporabo sistematične razlage skleniti, da njeno področje uporabe vključuje vse vode, primerne za lupinarje, ne le tistih, iz katerih se pridobivajo proizvodi iz neposredno užitnih lupinarjev.( )

43. Prvič, področje uporabe Direktive o vodah, primernih za lupinarje, je široko opredeljeno v členu 1, ki navaja, da ta direktiva velja za vse „obalne vode in somornice, za katere države članice določijo, da jih je treba varovati ali izboljšati, da omogočajo življenje lupinarjem [...]“. Izraza „življenje lupinarjem“ ne opredeljuje podrobneje. Menim, da poved „ter tako prispevajo k visoki kakovosti proizvodov iz [neposredno] užitnih lupinarjev“ ne omejuje obsega uporabe te direktive z navedenim ciljem, ampak prej pokaže na drugi cilj, ki bi se lahko dosegel z istimi sredstvi. S tega vidika je pomembna uporaba prislova „tako“.

44. Drugič, v preambuli Direktive o vodah, primernih za lupinarje, ni določbe, ki bi kazala na namero zakonodajalca Skupnosti, da področje uporabe te direktive omeji tako, kot zatrjuje Španija. V preambuli so namreč vode, primerne za lupinarje, vedno navedene na splošno( ) in nikjer niso omenjene vode, iz katerih se nabirajo „proizvodi iz [neposredno] užitnih lupinarjev“. Enako velja za naslov navedene direktive, ki se na splošno nanaša na kakovost voda, primernih za lupinarje.

45. Tretjič, v skladu s členoma 3(1) in 5 morajo države članice ravnati v skladu z opombami v stolpcih G in I Priloge. V parametru 10 Priloge „fekalne koliformne bakterije/100 ml“ je določena priporočljiva vrednost „ < 300 v mesu lupinarjev in intervalvularni tekočini“. Čeprav je ta vrednost navedena v stolpcu G, opomba k njej določa: „[d]okler ni sprejeta Direktiva o varstvu potrošnikov proizvodov iz lupinarjev, je bistveno, da se ta vrednost upošteva za vode, primerne za [neposredno] užitne lupinarje“.

46. Dodaten opis v tej opombi kaže na to, kot navaja Komisija, da v prilogi navedena vrednost ostaja priporočena vrednost za vse vode, primerne za lupinarje, razen za tiste, ki so „primerne za [neposredno] užitne lupinarje“, zato je področje uporabe širše, kot zatrjuje Španija.

47. V zvezi z navedbo Španije o razlagi Direktive o vodah, primernih za lupinarje, z vidika poznejših ukrepov Skupnosti, ki so urejali proizvodnjo in dajanje v promet proizvodov iz lupinarjev, menim, da iz preambule Direktive o vodah, primernih za lupinarje,( ) izhaja, da je njen glavni cilj varovanje okolja in ne potrošnikov. Da navedena direktiva ureja nekatere vidike, povezane z varovanjem potrošnikov proizvodov iz lupinarjev, je v primerjavi z njenim glavnim ciljem postransko. Te določbe naj bi bile le prehodne, do sprejetja posebne direktive, ki naj bi urejala varstvo potrošnikov na tem področju, namreč Direktive o varstvu porabnikov lupinarjev.( )

48. Zadnjenavedena direktiva je tista, ki določa sanitarno-zdravstvene pogoje za proizvodnjo in dajanje v promet lupinarjev za „neposredno“ prehrano ljudi ali nadaljnjo obdelavo pred porabo. Čeprav sta direktivi tesno povezani, ostajata dva različna zakonodajna akta, ki zasledujeta različne, čeprav medsebojno dopolnjujoče se cilje. Tako je cilj Direktive o varstvu porabnikov lupinarjev zlasti kakovost samih lupinarjev zaradi njihove primernosti za prehrano ljudi, bodisi neposredno ali po nadaljnji obdelavi, medtem ko je cilj Direktive o vodah, primernih za lupinarje, predvsem kakovost voda, kjer lupinarji živijo. Navedeno očitno izhaja iz dejstva, da so parametri, vrednosti in sredstva za preizkušanje, navedeni v njunih določbah in prilogah, precej različni, čeprav se lahko nekateri prekrivajo.

49. Enaka obrazložitev velja za druge ukrepe Skupnosti, sprejete na sorodnih področjih, vključno z Uredbo št. 854/2004, ki jo navaja Španija v potrditev svojega stališča.( ) Glavni cilj te uredbe je organizacija uradnih nadzorov nad proizvodi živalskega izvora, med drugim lupinarji, in ne kakovost samih voda, primernih za lupinarje.

50. Nazadnje, v Direktivi o varstvu porabnikov lupinarjev ali Uredbi št. 854/2004 ne najdem določb, ki bi podprle trditev, da je bil namen zakonodajalca spremeniti ali prilagoditi področje uporabe Direktive o vodah, primernih za lupinarje, na način, ki ga zatrjuje Španija.

51. Španija je, kot kaže, pomešala cilje, obseg uporabe in obveznosti navedenih različnih ukrepov Skupnosti. Poglavje I Priloge k Direktivi o varstvu porabnikov lupinarjev in Priloga II k Uredbi št. 854/2004 zavezujeta pristojne nacionalne organe, da področja gojenja lupinarjev razlikujejo glede na to, ali so vzgojeni lupinarji namenjeni za neposredno prehrano ljudi ali ne. Zato je razvrstitev po področjih pomembna le glede izvajanja teh ukrepov Skupnosti.

52. Ob upoštevanju navedenega menim, da področje uporabe Direktive o vodah, primernih za lupinarje, ni omejeno le na vode, primerne za lupinarje, iz katerih izvirajo nabrani proizvodi iz lupinarjev, ki so namenjeni neposredni prehrani ljudi, ampak ureja vse vode, ki jih države članice v skladu z njenim členom 1 določijo kot vode, primerne za lupinarje. Ker Španija ne prereka, da bi morale biti vode Ríe de Vigo razvrščene med vode, primerne za lupinarje, zanje velja Direktiva o vodah, primernih za lupinarje.

53. Španija podredno uveljavlja, da je v vsakem primeru sprejela ukrepe, s katerimi je ravnala v skladu z zahtevami iz člena 5 Direktive o vodah, primernih za lupinarje, to sta „Plan General de Saneamiento de Galicia“ za obdobje od 2000 do 2015 in zakon Comunidad Autónoma de Galicia 8/2001 o varovanju kakovosti Rías de Galicia in urejanju javne službe za čiščenje komunalnih odpadnih voda.

54. Najprej moram poudariti, da iz spisa izhaja, da Španija navedenih ukrepov, ki jih je domnevno sprejela za izvajanje člena 5 Direktive o vodah, primernih za lupinarje, ni priglasila Komisiji, kljub zahtevi Komisije; Španija tudi ni odgovorila na obrazloženo mnenje Komisije. Že te neizpolnitve obveznosti bi lahko upravičile tožbo Komisije.( )

55. Komisija je v zadevi Komisija proti Nemčiji( ) med drugim zatrjevala, da Nemčija ni izpolnila obveznostih, ki jih ima na podlagi Direktive o sladkih vodah in Direktive o vodah, primernih za lupinarje, ker ni predložila programov, ki jih predvidevata člen 5 Direktive o sladkih vodah( ) in člen 5 Direktive o vodah, primernih za lupinarje. Sodišče je navedlo, da „iz besedila člena 5 [Direktive] 79/923 ter iz natančnega režima za nadzor kakovosti vode, ki ga [določa ta direktiva], izhaja, da so države članice dolžne oblikovati posebne programe zaradi zmanjšanja onesnaževanja [...] voda, primernih za lupinarje, v roku [...] šestih let“.( )

56. Sodišče je zavrnilo trditev Nemčije, da bi se splošni programi za čisto vodo lahko šteli kot primeren prenos člena 5 Direktive o sladkih vodah. Menilo je tudi, da cilj zmanjšanja onesnaženja voda, ki ga povzročajo odpadne vode, ki ga zasledujejo navedeni splošni programi, ni nujno skladen z bolj posebnim ciljem Direktive o sladkih vodah, to je izboljšanjem kakovosti sladkih voda zaradi omogočanja življenja ribam.( )

57. Čeprav se te ugotovitve Sodišča nanašajo na člen 5 Direktive o sladkih vodah, bi lahko enako veljalo v obravnavani zadevi, saj so tu obravnavane določbe skoraj identične. Menim, da ukrepi za izvajanje, ki jih predlaga Španija, niso skladni z zahtevami Direktive o vodah, primernih za lupinarje. Po mojem mnenju niti „Plan General de Saneamiento de Galicia“ niti zakon 8/2001 nista dovolj natančna, da bi zadostila zahtevam člena 5 Direktive o vodah, primernih za lupinarje, kot ga razlaga Sodišče. Kot Komisija pravilno navaja, ukrepa nista bila sprejeta za izpolnjevanje obveznosti, ki izhajajo iz Direktive o vodah, primernih za lupinarje, ampak zaradi izvrševanja drugih direktiv ES na področju čiščenja in kakovosti vod( ).

58. Pomembneje pa je, da noben od teh ukrepov – kot to poudarja Komisija, pri čemer ji Španija ne nasprotuje – ne vsebuje natančnih določb, s katerimi bi se zagotovilo, da bi bila kakovost galicijskih voda, zlasti voda v Ríi de Vigo, v skladu s podrobnimi in natančnimi fizikalnimi in kemičnimi parametri, določenimi v Prilogi k navedeni direktivi, ki bi poleg vsega morali biti doseženi do oktobra 1987. Kot sem že navedel, medtem ko taki splošni ukrepi lahko posredno prispevajo k izboljšanju čistoče voda, vsaj brez dodatnega dokazovanja ni očitno, da bodo nujno imeli učinek, ki ga zasleduje Direktiva o vodah, primernih za lupinarje, to je omogočati življenje in rast lupinarjem.( )

Predlog

59. Zato Sodišču predlagam, naj:

1. ugotovi, da Španija, s tem da do predpisanega datuma ni sprejela programa za zmanjšanje onesnaženja za Río de Vigo, ni izpolnila obveznosti iz člena 5 Direktive Sveta 79/923/EGS z dne 30. oktobra 1979 o zahtevah glede kakovosti voda, primernih za lupinarje;

2. tožbo Komisije v preostalem delu zavrne;

3. vsaki stranki naloži, da nosi svoje stroške.