ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10

V točkah od 29 do 31 izpodbijane sodbe so bile lastnosti zadevnega omejevalnega sporazuma, kot so bile ugotovljene s sporno odločbo, povzete tako: „29. V točkah od 113 do 123 obrazložitve [sporne] odločbe je Komisija navedla, da so različna podjetja, ki so bila udeležena v kartelu, dodeljevanje projektov GIS po dogovorjenih pravilih razen na nekaterih trgih usklajevala po vsem svetu, zlasti zato da bi obdržala kvote, ki so pretežno odražale njihove na podlagi preteklih obdobij ocenjene tržne deleže. Pojasnila je, da je bila dodelitev projektov GIS opravljena na podlagi skupne ‚japonske‘ in skupne ‚evropske‘ kvote, ki ju je bilo treba nato razdeliti med japonske in evropske proizvajalce. Sporazum, ki je bil podpisan 15. aprila 1988 na Dunaju [(Avstrija)] (v nadaljevanju: sporazum GQ), je postavil pravila, ki so omogočala dodelitev projektov GIS japonskim ali evropskim proizvajalcem in upoštevanje njihove vrednosti pri ustrezni kvoti. Poleg tega je Komisija v točkah od 124 do 132 obrazložitve [sporne] odločbe pojasnila, da so različna podjetja, ki so bila udeležena v kartelu, sklenila nezapisan dogovor […], v skladu s katerim so bili projekti GIS na Japonskem na eni strani in v državah evropskih članic kartela na drugi strani, ki so bile skupaj določene kot ‚matične države‘ za projekte GIS, rezervirani za japonske oziroma evropske članice kartela. Informacije o projektih GIS v ‚matičnih državah‘ se med tema skupinama niso izmenjevale, prav tako se ti projekti niso upoštevali pri kvotah teh skupin. 30. Sporazum GQ je vseboval tudi pravila v zvezi z izmenjavo informacij, ki so bile potrebne za delovanje kartela, med tema skupinama proizvajalcev, za kar sta skrbela zlasti tajnika teh skupin, v zvezi z manipulacijami pri zadevnih razpisih za zbiranje ponudb in v zvezi z določitvijo cen za projekte GIS, katerih dodelitev ni bila mogoča. V skladu s prilogo 2 k sporazumu GQ se je ta uporabljal za ves svet, razen za Združene države Amerike, Kanado, Japonsko in 17 držav Zahodne Evrope. Poleg tega so bili na podlagi [navedenega nezapisanega dogovora] projekti GIS v evropskih državah, ki niso bile ‚matične države‘, rezervirani za evropsko skupino, ker so se japonski proizvajalci zavezali, da ne bodo dajali ponudb za projekte GIS v Evropi. 31. Po navedbah Komisije je bila razdelitev projektov GIS med evropske proizvajalce urejena v sporazumu, ki je bil [prav tako] podpisan na Dunaju 15. aprila 1988, z naslovom ‚E-Group Operation Agreement for GQ-Agreement‘ (sporazum skupine E za izvajanje sporazuma GQ) […]. Komisija je navedla, da so za dodeljevanje projektov GIS v Evropi veljala enaka pravila in postopki kot za dodeljevanje projektov GIS v drugih državah. Zlasti naj bi tudi za projekte GIS v Evropi veljala dolžnost obveščanja, treba naj bi jih bilo navesti na seznamu, dodeliti, se o njih dogovoriti ali jim določiti najnižjo ceno.“
34

V skladu s sodno prakso Sodišča je namreč cilj pravil, določenih s to direktivo glede popravkov odbitkov, izboljšati natančnost odbitkov, da zagotovijo nevtralnost DDV, tako da transakcije, izvršene na predhodni stopnji, še naprej omogočajo pravico do odbitka samo do obsega, do katerega prispevajo k temu, da se od dobav plača tak davek. Navedena direktiva s temi pravili uresničuje cilj vzpostavitve tesnega in neposrednega razmerja med pravico do odbitka vstopnega DDV ter uporabo zadevnega blaga ali storitev za obdavčljive izstopne transakcije (glej sodbo z dne 15. decembra 2005 v zadevi Centralan Property, C-63/04, ZOdl., str. I-11087, točka 57; ter zgoraj navedeni sodbi TETS Haskovo, točka 31, in Gran Via Moineşti, točka 38).
61

Glede stališč Velikega vojvodstva Luksemburg in Združenega kraljestva, da mora Komisija v okviru obsežnih infrastrukturnih načrtov, kakršni so ti, ki so predmet obravnavane zadeve, na podlagi obsega in težavnosti izvedbe teh načrtov določiti razumen rok za izvršitev, pri čemer bi se trajanje kršitve začelo presojati šele po poteku tega roka, je treba ugotoviti, da je treba naravo, zapletenost, stroške in trajanje izvedbe navedenih načrtov s strani obsojene države članice upoštevati tako pri presoji nujnosti naložitve pavšalnega zneska kot pri določitvi njegove višine.
7

Člen 17 te direktive določa: „1. Pravica do odbitka nastane v trenutku, ko nastane obveznost za obračun odbitnega davka. 2. Dokler se blago in storitve uporabljajo za namene njegovih obdavčljivih transakcij, je davčni zavezanec upravičen odbiti davek, ki ga je dolžan plačati: (a) [DDV], ki ga je dolžan plačati ali ga je plačal za blago ali storitve, ki mu jih je dobavil ali mu jih bo dobavil drug davčni zavezanec; (b) [DDV], ki ga je dolžan plačati ali ga je plačal za uvoženo blago; (c) [DDV], ki ga je dolžan v skladu s členoma 5(7)(a) in 6(3). 3. Države članice vsakemu davčnemu zavezancu tudi odobrijo pravico do odbitka ali vračila [DDV] iz odstavka 2, če se blago in storitve uporabljajo za namene: (a) transakcij v zvezi z gospodarskimi dejavnostmi iz člena 4(2), opravljenih v drugi državi, ki bi bile upravičene do odbitka davka, če bi bile opravljene na ozemlju države; (b) transakcij, oproščenih v skladu s členom 14(1)(i) in členoma 15 in 16(1)[(]B[)], [(]C[)] in [(]D[)] ter odstavkom 2; (c) katerih koli transakcij, oproščenih v skladu s členom 13B(a) in (d), odstavki [od] 1 do 5, če ima naročnik sedež izven Skupnosti ali če so te transakcije neposredno povezane z blagom, namenjenim izvozu v državo izven Skupnosti. […] 5. Za blago in storitve, ki jih bo davčni zavezanec uporabil bodisi za transakcije iz odstavkov 2 in 3, pri katerih je davek na dodano vrednost odbiten, bodisi za transakcije, pri katerih davek na dodano vrednost ni odbiten, je odbiten samo takšen delež [DDV], ki se pripiše prvim transakcijam. Ta delež se v skladu s členom 19 določi za vse transakcije, ki jih opravlja davčni zavezanec. Države članice pa lahko: (a) dovolijo, da davčni zavezanec določi delež za vsako področje svoje dejavnosti, če vodi ločeno knjigovodstvo za vsako področje; (b) zahtevajo, da davčni zavezanec določi delež za vsako področje svoje dejavnosti in za vsako področje vodi ločeno knjigovodstvo; (c) dovolijo ali zahtevajo, da davčni zavezanec opravi odbitek na podlagi uporabe vsega blaga ali dela blaga in storitev; (d) dovolijo ali zahtevajo, da davčni zavezanec v skladu s pravilom iz prvega pododstavka opravi odbitek od vsega blaga in storitev, uporabljenih za transakcije iz tega pododstavka; (e) kadar je [DDV], ki za davčnega zavezanca ni odbiten, neznaten, določijo, da se šteje, kakor da ga ni. […]“
6

Upravni postopek je bil 29. novembra 2006 končan s sprejetjem sporne odločbe. V skladu s členom 1 te odločbe so družba Dow in druga podjetja, na katera je bila ta naslovljena, in sicer Bayer, Versalis SpA, prej Polimeri Europa SpA, in Eni SpA (v nadaljevanju: skupaj: Eni), Shell Petroleum NV, Shell Nederland BV in Shell Nederland Chemie BV (v nadaljevanju: skupaj: Shell), Unipetrol a.s., Kaučuk a.s. (v nadaljevanju: Kaučuk) in Trade-Stomil sp. z o.o. (v nadaljevanju: Stomil) kršila člen 81 ES in člen 53 Sporazuma EGP s tem, da so sodelovala pri enotnem in trajajočem sporazumu, v okviru katerega so se dogovarjala o določitvi ciljnih cen, o razdelitvi kupcev na podlagi sporazumov o nenapadanju in o izmenjavi občutljivih podatkov glede cen, konkurentov in kupcev v sektorjih BK in SBK.
58

Sodišče je poleg tega navedlo, da to razlago potrjujeta med drugim cilj in splošna zgradba Direktive. V zvezi s tem je opozorilo, da glede na naravo in pomen javnega interesa, na katerem temelji varstvo potrošnikov, Direktiva, kot izhaja iz njenega člena 7(1), državam članicam nalaga, da zagotovijo ustrezna in učinkovita sredstva „za preprečevanje nadaljnje uporabe nedovoljenih pogojev v pogodbah, ki jih s potrošniki sklenejo prodajalci ali ponudniki“. Če pa bi nacionalno sodišče smelo spremeniti vsebino nedovoljenih pogojev v takih pogodbah, bi lahko taka pristojnost ogrozila uresničitev dolgoročnega cilja iz člena 7 Direktive, ker bi oslabila odvračalni učinek že z neuporabo takih nedovoljenih pogojev za potrošnika (zgoraj navedena sodba Banco Español de Crédito, točke od 66 do 69).
48

Glede pristojnosti Komisije za znižanje glob na podlagi njenega lastnega programa prizanesljivosti je iz sodne prakse Sodišča razvidno, da je znižanje globe v primeru sodelovanja podjetja, ki je bilo udeleženo pri kršitvah prava Unije o konkurenci, mogoče utemeljiti samo takrat, kadar tako sodelovanje olajša naloge Komisije, in sicer ugotovitev kršitve in po potrebi njena odprava, pri čemer mora tudi ravnanje podjetja izkazovati resnično pripravljenost za sodelovanje (glej v tem smislu sodbo z dne 28. junija 2005 v združenih zadevah Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, C-189/02 P, C-202/02 P, od C-205/02 P do C-208/02 P in C-213/02 P, ZOdl., str. I-5425, točke 393, 395 in 396).
22

Treba je tudi opozoriti, da se morajo določbe Uredbe št. 44/2001 razlagati avtonomno, ob upoštevanju njenega sistema in ciljev (glej zlasti sodbi z dne 16. julija 2009 v zadevi Zuid-Chemie, C-189/08, ZOdl., str. I-6917, točka 17 in navedena sodna praksa, in z dne 25. oktobra 2011 v združenih zadevah eDate Advertising in Martinez, C-509/09 in C-161/10, ZOdl., str. I-10269, točka 38).
12

Člen 7 Uredbe (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o izvajanju uradnega nadzora, da se zagotovi preverjanje skladnosti z zakonodajo o krmi in živilih ter s pravili o zdravstvenem varstvu živali in zaščiti živali (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 45, str. 200) določa: „1. Pristojni organi zagotovijo, da svoje dejavnosti opravljajo zelo pregledno. V ta namen pomembne informacije, ki jih imajo, čim prej dajo na voljo javnosti. Na splošno ima javnost dostop do: a) informacij o nadzornih dejavnostih pristojnih organov in njihovi učinkovitosti; in b) informacij na podlagi člena 10 Uredbe (ES) št. 178/2002. 2. Pristojni organ stori vse potrebno za zagotovitev, da se od članov njegovega osebja zahteva nerazkrivanje informacij, ki jih pridobijo pri izpolnjevanju svojih dolžnosti uradnega nadzora in ki so v ustrezno utemeljenih primerih zaradi svoje narave varovane kot poslovna skrivnost. Varovanje poslovne skrivnosti pristojnim organom ne preprečuje razširjanja informacij iz odstavka 1(b). To ne vpliva na pravila Direktive 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov […]. 3. Informacije, zajete v poslovno skrivnost, vključujejo zlasti: — zaupnost predhodnega preiskovalnega postopka ali potekajočega sodnega postopka, — osebne podatke, — dokumente, zajete v izjemi v Uredbi (ES) št. 1049/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije […], — informacije, ki jih ščiti nacionalna zakonodaja in zakonodaja Skupnosti, zlasti v zvezi s poslovno skrivnostjo, zaupnostjo razprav, mednarodnimi odnosi in nacionalno obrambo.“
54

Treba je spomniti, prvič, da se pojem „obveznost“, naveden v členu 5, točka 1(a), Uredbe št. 44/2001, nanaša na obveznost, ki izhaja iz pogodbe in katere neizpolnitev se navaja za utemeljitev tožbe (glej po analogiji zlasti sodbe z dne 6. oktobra 1976 v zadevi De Bloos, 14/76, Recueil, str. 1497, točka 13; z dne 15. januarja 1987 v zadevi Shenavai, 266/85, Recueil, str. 239, točka 9, in z dne 19. februarja 2002 v zadevi Besix, C-256/00, Recueil, str. I-1699, točka 44), in drugič, da se kraj izpolnitve zadevne obveznosti določi na podlagi prava, ki velja za navedeno obveznost v skladu s kolizijskimi pravili sodišča, pri katerem je bila vložena tožba (glej po analogiji zlasti sodbi z dne 6. oktobra 1976 v zadevi Industrie Tessili Italiana Como, 12/76, Recueil, str. 1473, točka 13, in z dne 28. septembra 1999 v zadevi GIE Groupe Concorde in drugi, C-440/97, Recueil, str. I-6307, točka 32, ter zgoraj navedeno sodbo Besix, točki 33 in 36).
30

Tribunal Superior de Justicia je zato prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je s cilji Skupnosti iz člena 48 PDEU in člena 3 [Uredbe št. 1408/71] ter s [Prilogo VI, naslov H, točka 4, k tej uredbi] skladna taka razlaga te priloge […], da se izračun teoretične španske dajatve opravi na podlagi dejanskih osnov za prispevke zavarovanca v letih neposredno pred plačilom zadnjega prispevka španskemu sistemu socialne varnosti in se tako dobljena vsota deli s številom 210, ki je v skladu s členom 162(1) [LGSS] določeno kot delitelj za izračun pokojninske osnove za starostno pokojnino? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: Ali je s cilji Skupnosti iz člena 48 PDEU in člena 3 [Uredbe št. 1408/71] ter s [Prilogo VI, naslov H, točka 4, k tej uredbi] skladna taka razlaga te priloge […], da se izračun teoretične španske dajatve opravi na podlagi dejanskih osnov za prispevke zavarovanca v letih neposredno pred plačilom zadnjega prispevka španskemu sistemu socialne varnosti in se tako dobljena vsota deli s številom let, v katerih so bili prispevki plačani v Španiji? 3. Če je odgovor na drugo vprašanje nikalen in ne glede na to, ali je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen ali nikalen: Ali je v predstavljenem primeru, da bi se zadostilo ciljem Skupnosti iz člena 48 PDEU in člena 3 [Uredbe št. 1408/71], mogoča analogna uporaba [Priloge XI, naslov „Španija“, točka 2(a), k Uredbi št. 883/2004] in bi se – kot posledica te uporabe – za obdobje plačevanja prispevkov na Portugalskem upoštevala osnova za prispevek v Španiji, ki se časovno najbolj približa temu obdobju, ob upoštevanju razvoja indeksa drobnoprodajnih cen? 4. Če so odgovori na prvo, drugo in tretje vprašanje nikalni: Če nobena od zgoraj navedenih razlag ni v celoti ali delno pravilna, kakšna bi bila razlaga [Priloge VI, naslov H, točka 4, k Uredbi št. 1408/71], ki bi bila – ob tem, da bi bila koristna za razrešitev predstavljenega spora – najbolj skladna s cilji Skupnosti iz člena 48 PDEU in člena 3 [Uredbe št. 1408/71] ter s [Prilogo VI, naslov H, točka 4, k tej uredbi]?“
12

Družba Grattan je zastopnica skupine zavezancev za DDV, ki jo sestavljajo družbe, ki so se v obdobju, ki je upoštevno za postopek v glavni stvari, ukvarjale s prodajo blaga po pošti (v nadaljevanju: družbe). Te družbe so uporabljale storitve zastopnikov, ki so med drugim prejemali provizijo za nakupe, ki jih so jih opravile tretje osebe (v nadaljevanju: nakupi, ki jih opravijo tretje osebe), ki so bile končni potrošniki (v nadaljevanju: posredni kupci), katerim so ti zastopniki posredovali kataloge zadevne družbe. Zastopniki so naročila posrednih kupcev oddajali tako, da so telefonirali v telefonsko centralo družbe ali pa so poslali naročilnico. Če ni bil naveden drug naslov za dostavo, se je naročeno blago dostavilo zastopniku, da ga je distribuiral naprej posrednim kupcem. Plačilo za blago je od posrednih kupcev izterjal zastopnik in ga periodično nakazoval družbi za kataloško prodajo.
30

Kljub temu je v skladu s sodno prakso Sodišča treba v nekaterih okoliščinah več formalno ločenih transakcij, ki bi lahko bile opravljene ločeno in bi bile zato ločeno predmet obdavčitve ali oprostitve, obravnavati kot enotno transakcijo, če transakcije niso samostojne (sodbi z dne 21. februarja 2008 v zadevi Part Service, C-425/06, ZOdl., str. I-897, točka 51, in z dne 2. decembra 2010 v zadevi Everything Everywhere, C-276/09, ZOdl., str. I-12359, točka 23). Za enotno storitev gre predvsem, kadar sta dva ali je več dejavnikov ali dejanj, ki jih opravi davčni zavezanec, tako tesno povezanih, da dejansko sestavljajo eno samo nedeljivo gospodarsko storitev, katere razdelitev bi bila umetna (sodbi z dne 27. oktobra 2005 v zadevi Levob Verzekeringen in OV Bank, C-41/04, ZOdl., str. I-9433, točka 22, in z dne 29. marca 2007 v zadevi Aktiebolaget NN, C-111/05, ZOdl., str. I-2697, točka 23). Tako je tudi v primeru, ko je treba šteti, da en ali več elementov sestavlja glavno storitev, enega ali več drugih elementov pa je treba šteti, kot da so ena ali več pomožnih storitev, ki so davčno obravnavane enako kot glavna storitev (sodba z dne 25. februarja 1999 v zadevi CPP, C-349/96, Recueil, str. I-973, točka 30, in zgoraj navedena sodba Part Service, točka 52).
1.

Člena 63 in 65 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da v okoliščinah, kakršne so te v zadevi v glavni stvari, ko je stavbna pravica ustanovljena za družbo zaradi gradnje zgradbe v zameno za gradbene storitve, ki vključujejo gradnjo nekih nepremičnin, ki bodo v tej zgradbi, in se navedena družba zaveže, da bo predala ključ v roke osebam, ki so ustanovile to stavbno pravico, ne nasprotujeta temu, da obveznost obračuna DDV na te gradbene storitve nastane, ko je ustanovljena stavbna pravica, torej preden se opravijo te storitve, če so ob ustanovitvi te pravice vse upoštevne informacije glede teh prihodnjih storitev že znane in so tako zadevne storitve zlasti jasno opredeljene ter je mogoče vrednost navedene pravice izraziti v denarju, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
57

Če bi se namreč sladkor C tako kot sladkor A in B na podlagi člena 3(4) Uredbe št. 1443/82 lahko upošteval pri ugotavljanju končne proizvodnje za tržno leto, v katerem je bila ugotovljena razlika, to proizvajalcev nikakor ne bi spodbujalo k izvažanju teh presežkov sladkorja ali k temu, da bi jih prijavili in prenesli v naslednje tržno leto. Zato ne bi bilo mogoče izključiti, da bi proizvajalci neomejeno hranili iste količine sladkorja, ki bi se vsakič znova upoštevale v tržnem letu, v katerem so bile ugotovljene, čeprav bi v resnici šlo za sladkor, prenesen iz prejšnjega tržnega leta.
42

Drugič, Splošno sodišče je preučilo, ali so bile okoliščine, na katere se sklicuje družba E.ON Energie, take, da bi bilo mogoče izpodbijati dokazno vrednost zgoraj navedenih dokazov. Zavrnilo je trditev družbe E.ON Energie, da so bili napisi „VOID“ le slabo vidni, in to le na delu spornega pečata. Predvsem je poudarilo, da za ugotovitev, da je bil sporni pečat premaknjen, zadostuje, da so napisi „VOID“ prikazani in da je njegovo spremenjeno stanje potrdilo osem preiskovalcev, ki so bili navzoči na kraju samem. V zvezi s primerjavo, ki so jo preiskovalci opravili med stanjem spornega pečata in stanjem pečatov, nameščenih v drugih delih stavbe, je odločilo, da so se preiskovalci, ker je bil to prvi tak primer poškodbe pečata, s to primerjavo upravičeno prepričali. Zato na podlagi tega ni mogoče sklepati, da obstajajo dvomi glede stanja pečata. Splošno sodišče je odločilo, da dejstvo, da so bile fotografije, na katere se je oprla Komisija, posnete po odprtju vrat, ni tako, da bi izpodbijalo dokazno vrednost zgoraj navedenih dokazov.
9

Člen 28 navedene uredbe z naslovom „Poslovna skrivnost“ določa: „1. Brez poseganja v člena 12 in 15 se informacije, ki so zbrane v skladu s členi [od] 17 do 22, uporabljajo samo za namen, za katerega so bile pridobljene. 2. Brez poseganja v izmenjavo in uporabo informacij, predvidenih v členih 11, 12, 14, 15 in 27, Komisija in organi, pristojni za konkurenco v državah članicah, [uradniki], uslužbenci in druge osebe, ki delajo pod nadzorom teh organov, pa tudi uradniki in javni uslužbenci drugih organov držav članic ne razkrivajo informacij, ki jih pridobivajo ali izmenjujejo med seboj v skladu s to uredbo, in informacij, za katere velja obveznost varovanja poslovne skrivnosti. Ta obveznost velja tudi za vse predstavnike in izvedence držav članic, ki se udeležujejo zasedanj Svetovalnega odbora v skladu s členom 14.“
13

Tako so bili ti potniki naslednji dan, 29. julija 2006, vkrcani na let za Helsinke ob 11.40 in na posebej organiziran let ob 21.40. Zaradi te prerazporeditve je moral del potnikov, ki so kupili vozovnico za let 29. julija 2006 ob 11.40, počakati na redni let za Helsinke 30. julija 2006 ob 11.40 in na let ob 21.40, posebej organiziran ob tej priložnosti. Prav tako so morali nekateri potniki, kot je T. Lassooy, ki so kupili vozovnico za let 30. julija 2006 ob 11.40 in ki so se želeli vkrcati v skladu s pogoji, leteti v Helsinke s posebnim letom istega dne ob 21.40.
24

To sodišče navaja, da nacionalna zakonodaja razlikuje med prostovoljnim uničenjem premoženja in tistim, ki je posledica zunanjih dejavnikov, pri čemer je davčni zavezanec oproščen popravka le v drugem primeru. V teh okoliščinah je Administrativen sad Varna prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Kako je treba razlagati pojem ‚uničenje premoženja‘ v smislu člena 185(2) Direktive […] in ali so za popravek odbitka vstopnega davka, ki se je uveljavljal pri pridobitvi premoženja, pomembni nagibi za uničenje in/ali pogoji, pod katerimi je do njega prišlo? 2. Ali se ustrezno dokazano uničenje sredstev izključno s ciljem, da se ustvarijo nova, modernejša sredstva z enakim namenom, šteje za spremembo dejavnikov, uporabljenih za določitev zneska davka, ki se odbije, v smislu člena 185(1) Direktive […]? 3. Ali je treba člen 185(2) Direktive […] razlagati tako, da lahko države članice določijo izvedbo popravkov ob uničenju premoženja, če to premoženje ob pridobitvi ni bilo v celoti plačano ali je bilo plačano le delno? 4. Ali je treba člen 185(1) in (2) Direktive […] razlagati tako, da nasprotuje nacionalni določbi – kot sta člena 79(3) in 80(2), točka 1, [ZDDS] – ki zahteva izvedbo popravka uveljavljenega odbitka vstopnega davka ob uničenju premoženja, pri pridobitvi katerega sta bila v celoti plačana osnovni znesek in obračunani davek, in ki za neizvedbo popravkov odbitka določa drug pogoj, in ne plačilo? 5. Ali je treba člen 185(2) Direktive […] razlagati tako, da izključuje možnost popravka odbitka vstopnega davka ob rušenju vseh zgradb enega lastnika, ki se izvede izključno z namenom, da se namesto njih zgradijo nove, modernejše zgradbe, ki imajo enak namen kot porušene in so namenjene transakcijam, ki dajejo pravico do odbitka vstopnega davka?
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 4. oktobra 2012 – Evropaïki Dynamiki proti Komisiji

(Zadeva C-629/11 P)

„Pritožba – Javno naročilo, ki ga odda Komisija – Zavrnitev ponudbe – Obveznost obrazložitve – Uredba (ES, Euratom) št. 1605/2002 – Člen 100(2) – Rok za odgovor na zahtevo po informacijah – Uredba (ES, Euratom) št. 2342/2002 – Člen 149(2)“

1. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Sklep o zavrnitvi ponudbe v okviru oddaje javnega naročila za storitve – Obveznost, da se po vložitvi pisne zahteve posreduje lastnosti in prednosti sprejete ponudbe in ime uspešnega ponudnika – Obveznost naročnika, da zagotovi podroben povzetek vsake podrobne upoštevane lastnosti ponudbe, ki jo je zavrnil na podlagi svoje presoje ali podrobne primerjalne analize sprejete ponudbe in ponudbe neizbranega ponudnika – Neobstoj – Neutemeljen tožbeni razlog (člen 256 PDEU, Uredba Sveta št. 1605/2002, člen 100(2), prvi pododstavek, Uredba Komisije št. 2342/2002, člen 149(3)) (Glej točke od 20 do 23.)

2. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Sklep o zavrnitvi ponudbe v okviru oddaje javnega naročila za storitve – Nespoštovanje dolžnosti skrbnega ravnanja in dobrega upravljanja s strani Komisije – Obrazložitev, posredovana ponudniku z osemdnevno zamudo glede na najdaljši rok – Zamuda, ki sama po sebi ne povzroči razglasitve ničnosti odločbe – Neutemeljen tožbeni razlog (Uredba Sveta št. 1605/2002, člen 100(2), prvi pododstavek, Uredba Komisije št. 2342/2002, člen 149(2)) (Glej točke 37, 39 in 40.)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 20. septembra 2011 v zadevi Evropaïki Dynamiki proti Komisiji (T-298/09), s katero je bila zavrnjena tožba, katere predmet je razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 12. maja 2009, s katero je bila zavrnjena ponudba, ki jo je oddala pritožnica v okviru postopka javnega razpisa EAC/01/2008 v zvezi z zunanjimi storitvami za izobraževalne programe (EPISEP) (UL 2008/S 158-212752), in odločbe, da se naročilo odda drugemu ponudniku, ter odškodninski zahtevek – Člen 93(1)(f) Finančne uredbe – Rok veljavnosti ponudb – Nepogodbena odgovornost

Izrek

1. Pritožba se zavrne.