3.

V izpodbijani sodbi so bila dejstva, ki so privedla do tega spora, predstavljena tako: „2. V začetku leta 1994 sta Komisija, ki jo zastopa namestnik generalnega direktorja generalnega direktorata (GD) „Zunanjegospodarski odnosi“ in družba Helmico SA, ki jo zastopa njen pooblaščeni zastopnik, v okviru programa Skupnosti o tehnični pomoči Skupnosti neodvisnih držav (TACIS) sklenili pogodbo s sklicno številko MO.94.01/01.01/B0002. Ta pogodba (v nadaljevanju: moldavska pogodba), z naslovom „Pomoč pri organizaciji združenja kmetov zasebnikov“, je bila sklenjena v okviru projekta s sklicno številko TACIS/FD MOL 9401 (v nadaljevanju: moldavski projekt). 3. Družba Helmico in tožeča stranka sta aprila 1996 sklenili dogovor, s katerim je družba Helmico tožeči stranki kot podizvajalki oddala izvedbo nekaterih storitev, ki so bile določene v moldavski pogodbi. 4. Komisija, ki jo je zastopal namestnik generalnega direktorja GD „Zunanjepolitični odnosi“, in družba Helmico, ki jo je zastopal njen pooblaščenec, sta 27. septembra 1996 sklenili pogodbo TACIS s sklicno številko RU 96-5276-00. Na podlagi te pogodbe (v nadaljevanju: ruska pogodba) se je družba Helmico zavezala, da bo opravila storitve v Rusiji v okviru projekta, z naslovom „Zvezni sistem potrjevanja in preizkušanja semen“, s sklicno številko FD RUS 9502 (v nadaljevanju: ruski projekt). 5. Družba Helmico in tožeča stranka sta decembra 1996 sklenili podizvajalsko pogodbo za ruski projekt, ki je v bistvu enaka pogodbi za moldavski projekt, ki je bila sklenjena aprila 1996. 6. Tožeča stranka je bila ob koncu leta 1997 zaskrbljena zaradi zamud družbe Helmico pri plačilih. Družba Helmico je v opravičilo navedla, da gre zamude očitati Komisiji. Tožeča stranka je navezala stik s službami Komisije in izvedela, da je ta družbi Helmico do takrat plačala vse račune. Tožeča stranka je po temeljitejših preiskavah ugotovila, da jo je družba Helmico prepozno ali nepravilno obveščala o plačilih, ki jih je prejela od Komisije. […] 7. Sestanek direktorja družbe Masdar s predstavniki Komisije je potekal 2. oktobra 1998. 8. Službe Komisije so 5. oktobra 1998 po telefaksu poslale dopis družbi Helmico. V tem dopisu je Komisija izrazila zaskrbljenost, da bi odstopanja med stališči članov konzorcija družbe Helmico lahko ogrozila dokončanje ruskega projekta, in poudarila, da pripisuje velik pomen spoštovanju določil ruske pogodbe in uspehu ruskega projekta. Od družbe Helmico je zahtevala jamstva v obliki izjave s podpisi družbe Helmico in tožeče stranke, da ti popolnoma soglašata s spoštovanjem določb ruske pogodbe ter da bo ruski projekt končan v za to določenih rokih. Dopis je pojasnjeval, da bi Komisija, če ne bi prejela takega jamstva pred ponedeljkom, , v skladu z določbami ruske pogodbe posegla po drugih sredstvih za zagotovitev dokončanja tega projekta. 9. Družba Helmico je po telefaksu 6. oktobra 1998 odgovorila službam Komisije, da naj bi bila odstopanja med stališči članov konzorcija odpravljena in da naj dokončanje ruskega projekta ne bi bilo ogroženo. Ta odgovor je pojasnil, da so člani konzorcija soglašali s tem, da naj bi se prihodnja plačila, skupaj s plačili računov za ruski projekt, ki so bili še v obdelavi, opravila na bančni račun, ki ga je navedla tožeča stranka, in ne na bančni račun družbe Helmico. Odgovor je navajal tudi: „Dogovorjeno je bilo tudi, da prevzame upravljanje pogodb s tem dnem g. S., predsednik družbe Masdar. Prosimo, da nam čim prej potrdite, da se strinjate s temi spremembami.“ 10. Ta dopis je podpisal g. T., direktor uprave družbe Helmico, in je obsegal lastnoročni zapis: „Potrjeno, g. S, družba Masdar, 6. oktobra 1998“. 11. Družba Helmico je istega dne Komisiji poslala dopis z enakim besedilom, ki ga je podpisal predsednik družbe Masdar v zvezi z zneski, ki jih je treba plačati v okviru moldavske pogodbe. 12. Družba Helmico je 7. oktobra 1998 Komisiji poslala nadaljnja dopisa, ki sta ju podpisala g. T. in g. S. v imenu družbe Masdar. […] 13. Družba Helmico je 8. oktobra 1998 sestavila dopisa za nosilce zadevnih projektov iz službe Komisije, pristojne za pogodbe, v katerih je od njih zahtevala, naj vsa kasnejša plačila v okviru ruske in moldavske pogodbe plačajo na drug račun, ki je odprt na ime družbe Helmico v Atenah. Na koncu teh dopisov je bila ta izjava: „Teh navodil družba Helmico ne more preklicati brez pisne odobritve predsednika družbe Masdar, g. S. Bili bi vam hvaležni, če bi lahko družbo Masdar obvestili o poteku postopka plačila in o dnevu, ko bodo plačila opravljena.“ 14. Družba Helmico in tožeča stranka sta 8. oktobra 1998 podpisali dogovor o pooblastilu predsednika družbe Masdar za prenos sredstev z računov, navedenih v dopisih z dne in , ki sta bila naslovljena na Komisijo. 15. Komisija je 10. novembra 1998 izdala poročilo o koncu ruskega projekta. Štiri ocenjevalne kategorije od šestih so bile ocenjene z oceno „odlično“, ena z oceno „dobro“ in ena z oceno „v celoti zadovoljivo“. Komisija je izdala svoje poročilo o koncu moldavskega projekta, za kateri je bilo deset kategorij ocenjenih z oceno „dobro“ in naslednje štiri z oceno „v celoti zadovoljivo“. 16. Uradniki Komisije so februarja 1999 izvedli revizijo ruskega in moldavskega projekta. Revizija ruskega projekta se je zaključila aprila 1999. Revizija moldavskega projekta ni bila zaključena do julija 1999. 17. Službe Komisije so 29. julija 1999 na tožečo stranko naslovile dopis, v katerem so navedle, da je Komisija, ki je bila obveščena o finančnih nepravilnostih pri izvajanju ruske in moldavske pogodbe med družbo Helmico in tožečo stranko, ustavila vsa še ne opravljena plačila ter sprožila celovito revizijo, da bi ugotovila, ali so bila sredstva Skupnosti v okviru izvajanja ruske in moldavske pogodbe zlorabljena. Ker se je Komisija zavedala denarnih težav tožeče stranke, ji je sporočila, da bo v okviru ruskega projekta na račun družbe Helmico, ki je bil naveden v navodilih, ki jih je ta družba sporočila , tej plačala avans v znesku 200.000 eurov. 18. Avgusta 1999 je bil znesek 200.000 eurov plačan na ta račun in nato nakazan na račun tožeče stranke. 19. Predsednik družbe Masdar je med decembrom 1999 in marcem 2000 pisal več uradnikom Komisije in C. Pattenu, ki je kot član Komisije odgovoren za zunanje odnose. Med različnimi vprašanji, ki so bila postavljena, je bilo tudi vprašanje plačila storitev, ki jih je opravila družba Masdar. 20. Generalni direktor splošne službe za zunanje odnose Komisije je 22. marca 2000 pisal predsedniku družbe Masdar, da bi ga obvestil o naslednjem: „Med intenzivnimi posvetovanji, v katerih je bilo predstavljenih več možnosti, vključno z dokončno potrditvijo dveh pogodb z dodatnimi plačili v korist družbe Masdar, izračunanimi na podlagi opravljenih del in stroškov, ki ste jih plačali, so službe Komisije končno odločile začeti postopek izterjave sredstev, ki so bila predhodno plačana pogodbeni stranki, družbi Helmico. S pravnega vidika je kazalo, da je mogoče vsa plačila, opravljena neposredno družbi Masdar (čeprav posredno prek bančnega računa družbe Helmico, za kateri ste pooblaščeni), pri plačilni nesposobnosti družbe Helmico šteti kot zarotniško dejanje direktorjev oziroma upnikov družbe Helmico; poleg tega ni gotovo, da bi sredstva, ki jih je plačala Evropska komisija, pri sporu med družbama Helmico in Masdar dokončno pripadla družbi Masdar, kot je to želela Komisija.“ 21. Komisija je 23. marca 2000 družbi Helmico poslala dopis, v katerem jo je obvestila, da je zavrnila plačila še neplačanih računov, in je od nje zahtevala povrnitev celotnega zneska v višini 2.091.168,07 EUR. Komisija se je za to odločila, potem ko je ugotovila, da je družba Helmico goljufala pri izvajanju moldavske in ruske pogodbe. 22. Tožeča stranka je 31. marca 2000 vložila tožbo proti družbi Helmico pri High Court of Justice (England and Wales), Queen’s Bench Division (Združeno kraljestvo), s katero je zahtevala plačilo storitev, opravljenih v okviru izvajanja moldavske in ruske pogodbe v celotnem znesku 453.000 eurov. 23. Komisija je 4. aprila 2000 na podlagi člena 28(2) finančne uredbe na družbo Helmico naslovila radna naloga za izterjavo. O vsebini teh dokumentov so bili obveščeni odvetniki tožeče stranke (glej točko 36 v nadaljevanju). 24. Predsednik družbe Masdar je 15. junija 2000 na člana Komisije, ki je odgovoren za zunanje odnose, naslovil telefaks, v katerem je navedel: „Pred osemnajstimi meseci smo Evropsko komisijo opozorili na težave, ki jih imamo s svojimi partnerji, družbo Helmico, pri dveh zgoraj navedenih projektih. Prejeli smo jamstva, da bo Evropska komisija ob nadaljevanju projektov poskrbela, da bomo za svoje storitve prejeli plačilo. Nadaljevali smo financiranje in uresničevanje dveh projektov v vašem imenu s precejšnjimi stroški, čeprav smo se zavedali, da je družba Helmico ogoljufala družbo Masdar in da teh sredstev po vsej verjetnosti ne bo mogoče izterjati.“ 25. Odgovor člana Komisije v dopisu z dne 25. julija 2000 potrjuje stališče Komisije, ki je bilo izraženo v dopisu . 26. Predsednik družbe Masdar je na člana Komisije, odgovornega za zunanje odnose, 5. februarja 2001 ponovno naslovil telefaks, v katerem je trdil, da je tožeča stranka pogodbena stranka ruske in moldavske pogodbe, ki sta bili sklenjeni s Komisijo, ter da je na sestanku prejela jamstva, da bo prejela plačilo, če bo nadaljevala ruski in moldavski projekt. 27. Tožeča stranka je aprila 2001 vzpostavila stik s Komisijo zaradi preučitve možnosti, ali bi ji Komisija za dela, ki jih je tožeča stranka opravila in zaračunala družbi Helmico, lahko neposredno plačala. 28. Član Komisije, ki je odgovoren za zunanje odnose, je z dopisom 8. maja 2001 ponovil stališče Komisije, da tožeča stranka ni stranka ruske in moldavske pogodbe. 29. 21. maja 2001 je potekal sestanek odvetnikov tožeče stranke in služb Komisije zaradi preučitve možnosti neposrednega plačila tožeči stranki za opravljene storitve. 30. Odvetniki tožeče stranke so od Komisije ponovno zahtevali plačilo ex gratia. Tožeča stranka je 1. avgusta 2001 zahtevala plačilo 448.947,78 EUR ali, podredno, 249.314 EUR. Prva številka je bil znesek, ki ga je družba Helmico zaračunala Komisiji in ni bil plačan, medtem ko je pomenila druga številka zneska za dela, opravljena po odkritju goljufije. 31. 28. avgusta 2001 je potekal sestanek odvetnikov tožeče stranke in služb Komisije za preučitev možnosti neposrednega plačila tožeče stranke za opravljene storitve. 32. Odvetniki tožeče stranke so 10. oktobra 2001 službam Komisije posredovali izvod poročila iz leta 1998. Ta dokument naj bi službam Komisije pomagal razkriti direktorje družbe Helmico. 33. Službe Komisije so 16. oktobra 2001 odgovorile, da so informacije posredovale pristojnim službam GD „Proračun“, Evropskemu uradu za boj proti goljufijam ter enoti za finance in pogodbe, ki je bila zadolžena za programe TACIS, ter da so službe Komisije napravile vse potrebno za pregon direktorjev družbe Helmico. 34. Odvetniki tožeče stranke so 16. oktobra 2001 pisno obvestili Komisijo, da obstaja med službami Komisije in tožečo stranko tihi dogovor, na podlagi katerega naj bi Komisija od tožeči stranki plačala, če bi ta poskrbela za izvedbo ruskega in moldavskega projekta. Glavne trditve v tem dopisu so želele prikazati, da je Komisija sprejela, da je tožeča stranka od leta 1998 postala glavni izvajalec ruskega projekta. Ta dopis se je zaključil s to izjavo: „Hvaležen bi bil, če bi me lahko obvestili o tem, ali se službe Komisije strinjajo s trditvijo iz tega dopisa in ali so v tem primeru pripravljene plačati družbi Masdar Ltd avans 279.711,85 EUR v pričakovanju konca postopka izterjave, ki je bil sprožen proti družbi Helmico.“ 35. Službe Komisije so 13. novembra 2001 v dopisu zavrnile trditve odvetnikov tožeče stranke. Dopis se je zaključil s to izjavo: „Komisija bo na podlagi naloga za izterjavo pri predstavnikih družbe Helmico izvedla postopek izterjave zneskov, ki jih je prejela ta družba. Ob koncu tega postopka bo mogoče predvideti nove možnosti uporabe izterjanih zneskov.“ 36. Službe Komisije so 1. februarja 2002 v pisnem odgovoru na vprašanje odvetnikov tožeče stranke obrazložile, da sta bila izdana uradna naloga za izterjavo za družbo Helmico, eden za moldavsko pogodbo v znesku 1.236.200,91 EUR in drugi za rusko pogodbo v znesku 854.967,16 EUR, kar je v celoti 2.091.168,07 EUR. 37. Odvetniki tožeče stranki so v dopisu z dne 27. februarja 2002, ki so ga naslovili na službe Komisije, ugotovili, da sta bila zneska dveh uradnih nalogov za izterjavo približno enaka zneskoma, ki sta bila navedena na seznamu zneskov, ki jih je Komisija plačala družbi Helmico. Iz tega so sklepali, da je Komisija menila, da za zneske, ki jih je družba Helmico zaračunala Komisiji, ta pa jih ni plačala, ni treba izdati nalogov za izterjavo. 38. Službe Komisije so v dopisu odvetnikom tožeče stranke 11. marca 2002 potrdile, da naj uradna naloga za izterjavo, ki so ju izdale službe Komisije za družbo Helmico, ne bi pokrivala zneskov, ki jih je družba Helmico zaračunala Komisiji, ta pa ju ni plačala. 39. Pravna služba Komisije je 17. decembra 2002 odvetnikom tožeče stranke posredovala seznam zneskov, ki jih je družba Helmico zaračunala Komisiji, ter tudi dneve, plačane in neplačane zneske. 40. Sestanek odvetnikov tožeče stranke s službami Komisije je potekal 18. februarja 2003. 41. Odvetniki tožeče stranke so 23. aprila 2003 na službe Komisije naslovili priporočeni dopis, ki se je zaključil s to izjavo: „[…] Če službe Komisije moji stranki do 15. maja 2003 ne uspejo predložiti konkretnega predloga plačila za storitve, ki jih je ta opravila, bo proti Komisiji vložena odškodninska tožba pri Sodišču prve stopnje na podlagi členov 235 ES in 288 ES (prej člena 178 in 215 Pogodbe ES).“ 42. Komisija je v telefaksu 15. maja 2003 odvetnikom tožeče stranke predlagala sestanek za mogočo mirno rešitev, na podlagi katere naj bi Komisija tožeči stranki plačala znesek 249.314,35 EUR za dela, ki jih je ta opravila po razkritju goljufije družbe Helmico, če bi tožeča stranka dokazala obstoj dogovora, s katerim je predvideno, da jo bo Komisija neposredno izplačala, če bo ta družba dokončala ruski in moldavski projekt. 43. Odvetniki tožeče stranke so v priporočenem dopisu z dne 23. junija 2003 službam Komisije odgovorili, da ne želijo nadaljevati pogajanj na izhodišču, ki ga je predlagala Komisija, in podrobneje predstavili zahtevo tožeče stranke ter tudi pravila in pogoje, pod katerimi bi se ta bila pripravljena udeležiti sestanka. 44. Temu priporočenemu dopisu je 3. julija 2003 sledil telefaks, v katerem so odvetniki tožeče stranke od Komisije zahtevali odgovor v zvezi z možnostjo, da bi pod predlaganimi pogoji sestanek potekal pred , in navedli, da bo pri neizvedbi takega sestanka pri Sodišču prve stopnje vložena tožba. 45. Službe Komisije so v dopisu z dne 22. julija 2003 odgovorile, da ne morejo ugoditi zahtevku za plačilo tožeče stranke.“