ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27

Verwaltungsgericht Berlin (upravno sodišče v Berlinu) je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali gre za ‚proizvodnjo vodika‘ v smislu Priloge I, točka 2, Sklepa [2011/278] samo takrat, kadar molekula vodika nastane iz dveh atomov vodika (H) s kemijsko sintezo […], ali gre za ‚proizvodnjo‘ vodika tudi takrat, kadar se v plinski zmesi, ki vsebuje vodik – brez sinteze – relativni delež vodika […] poveča, tako da se preostale sestavine plina – na fizikalni ali kemijski način – odstranijo z namenom pridobitve ‚proizvoda, izraženega v neto prodajni proizvodnji, in na […] [stoodstotno] čistost zadevne substance‘, kot je opredeljen v Prilogi I, točka 2, Sklepa [2011/278]? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje, da proizvodnja ne zajema povečanja relativnega deleža vodika […] v plinski zmesi, se dalje postavlja to vprašanje: Ali je treba opredelitev ‚procesi, neposredno ali posredno povezani s proizvodnjo vodika in ločevanjem vodika od ogljikovega monoksida‘, razlagati tako, da se meje sistema referenčne vrednosti za vodik iz Priloge I, točka 2, Sklepa [2011/278] nanašajo samo na oba elementa skupaj (‚in‘), ali pa je lahko proces ‚ločevanja vodika od ogljikovega monoksida‘ tudi kot samostojni proces v okviru meja sistema? 3. Če je odgovor na drugo vprašanje, da je lahko proces ‚ločevanja vodika od ogljikovega monoksida‘ tudi kot samostojni proces v okviru meja sistema, se dalje postavlja to vprašanje: Ali gre za proces ‚ločevanja vodika od ogljikovega monoksida‘ samo takrat, kadar se vodik […] pridobiva izključno z ločevanjem od ogljikovega monoksida […], ali pa gre za proces ‚ločevanja vodika od ogljikovega monoksida‘ tudi takrat, kadar se vodik ne pridobiva izključno z ločevanjem od ogljikovega monoksida, temveč tudi od drugih snovi – npr. ogljikovega dioksida […]? 4. Če je treba [družbi Evonik Degussa] sodno priznati brezplačno večkratno dodelitev pravic do emisije, se postavlja vprašanje, ali je treba točko 3 izreka sodbe Sodišča z dne 28. aprila 2016, Borealis Polyolefine in drugi (C‑191/14, C‑192/14, C‑295/14, C‑389/14 in od C‑391/14 do C‑393/14, EU:C:2016:311), razlagati tako, da (a) se [korekcijski faktor] v členu 4 in Prilogi II k Sklepu [2013/448] v prvotni različici uporablja za dodelitve, ki jih je pristojni organ države članice za leta od 2013 do 2020 določil pred 1. marcem 2017, in (b) se [korekcijski faktor] v členu 4 in Prilogi II k Sklepu [2013/448] v prvotni različici uporablja za večkratne dodelitve za leta od 2013 do 2017, ki so bile sodno priznane po 1. marcu 2017, in (c) da se [korekcijski faktor] v členu 4 in Prilogi II k Sklepu [2013/448] […], ki velja od 1. marca 2017, uporablja za večkratne dodelitve za leta od 2018 do 2020, ki so bile sodno priznane po 1. marcu 2017?“
4

Člen 1(1) te direktive določa: „Za namene te direktive se uporabljajo naslednje opredelitve: (a) ‚avdiovizualna medijska storitev‘ pomeni: (i) storitev, kakor je opredeljena v členih 56 in 57 Pogodbe o delovanju Evropske unije, ki sodi pod uredniško odgovornost ponudnika medijskih storitev in katere glavni namen je zagotavljanje programov za obveščanje, zabavo ali izobraževanje splošne javnosti po elektronskih komunikacijskih mrežah v smislu člena 2(a) Direktive 2002/21/ES. Tovrstna avdiovizualna medijska storitev je bodisi razširjanje televizijskih programov, kakor je opredeljeno v točki (e) tega odstavka, bodisi avdiovizualna medijska storitev na zahtevo, kakor je opredeljena v točki (g) tega odstavka; (ii) avdiovizualno komercialno sporočilo; (b) ‚program‘ pomeni niz gibljivih slik z ali brez zvoka, ki predstavlja posamezno točko znotraj sporeda ali kataloga, ki ga oblikuje ponudnik medijskih storitev, in katerega oblika in vsebina sta primerljivi z obliko in vsebino razširjanja televizijskih programov. Primeri programov vključujejo celovečerne igrane filme, športne dogodke, situacijske komedije, dokumentarce, programe za otroke in izvirne televizijske drame; […] (e) ‚razširjanje televizijskih programov‘ (tj. linearna avdiovizualna medijska storitev) pomeni avdiovizualno medijsko storitev, ki jo opravlja ponudnik medijskih storitev za sočasno gledanje programov na podlagi programskega sporeda; […] (g) ‚avdiovizualna medijska storitev na zahtevo‘ (tj. nelinearna avdiovizualna medijska storitev) pomeni avdiovizualno medijsko storitev, ki jo opravlja ponudnik medijskih storitev za gledanje programov v trenutku, ki ga izbere uporabnik in na svojo osebno zahtevo na podlagi kataloga programov, ki ga izbere ponudnik medijskih storitev; (h) ‚avdiovizualno komercialno sporočilo‘ pomeni slikovne podobe z ali brez zvoka, ki so namenjene neposredni ali posredni promociji blaga, storitev ali podobe fizične ali pravne osebe, ki opravlja gospodarsko dejavnost. Takšne slikovne podobe spremljajo program ali so vanj vključene v zameno za plačilo ali podobno nadomestilo ali za samooglaševalske namene. Oblike avdiovizualnega komercialnega sporočila med drugim vključujejo televizijsko oglaševanje, sponzorstvo, televizijsko prodajo in promocijsko prikazovanje izdelkov; […]“
12

Člen 11(1c) Legea nr. 571/2003 privind Codul fiscal (zakon št. 571/2003 o davčnem zakoniku) (Monitorul Oficial al României, Partea I, št. 927 z dne 23. decembra 2003) določa: „Davčni zavezanci s sedežem v Romuniji, katerih identifikacija za namene DDV je v skladu s členom 153(9), od (b) do (e) in (h), prenehala, v zadevnem obdobju nimajo pravice do odbitka DDV na opravljene pridobitve, temveč v skladu z določbami naslova VI, ki se nanašajo na obdavčljive transakcije, opravljene v tem obdobju, dolgujejo zaračunani DDV. Za pridobitve blaga in/ali storitev, pri čemer se te pridobitve opravijo v obdobju, v katerem zadevna oseba nima veljavne identifikacijske številke za DDV, ter so namenjene transakcijam, ki bodo opravljene po datumu identifikacije za namene DDV in glede katerih nastane pravica do odbitka na podlagi naslova VI, se v korist davčnega zavezanca z vpisom v prvi obračun davka iz člena 156b, ki ga davčni zavezanec vloži po identifikaciji za namene DDV, oziroma po potrebi s poznejšim obračunom popravi davek, ki se nanaša na: (a) skladiščeno blago in neuporabljene storitve ob identifikaciji, kar se določi na podlagi seznama zalog; (b) opredmetena osnovna sredstva, vključno z investicijskim blagom, za katero obdobje popravka še ni poteklo, in opredmetena osnovna sredstva, ki se uporabljajo, kar se določi na podlagi seznama zalog, imetnik navedenih opredmetenih osnovnih sredstev pa je ob trenutku identifikacije zadevna oseba. Pri opredmetenih osnovnih sredstvih, ki niso investicijsko blago, se davek, ki se nanaša na knjigovodsko vrednost, popravi ob identifikaciji. Člen 149 se uporablja za investicijsko blago; (c) pridobitve blaga in storitev, ki jih je treba prejeti – to je tiste, za katere je nastala obveznost obračuna davka v skladu s členom 134b(2)(a) in (b) – pred datumom identifikacije in glede katerih nastane obdavčljivi dogodek, to je dobava blaga ali opravljanje storitev, po tem datumu.
Člen 3(1) Direktive Sveta z dne 24. aprila 1972 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti (72/166/EGS) je treba razlagati tako, da pojem „uporaba vozil“ iz te določbe zajema položaj, v katerem je potnik vozila, parkiranega na parkirišču, pri odpiranju vrat tega vozila udaril ob sosednje parkirano vozilo in to sosednje vozilo poškodoval.

Opozoriti je namreč treba, prvič, da to, da je bilo v nesreči udeleženo vozilo v trenutku, ko se je zgodila nesreča, v mirovanju, samo po sebi ne izključuje, da je uporaba tega vozila v navedenem trenutku lahko zajeta z njegovo funkcijo prevoznega sredstva in da posledično spada pod pojem „uporaba vozil“ v smislu člena 3(1) Prve direktive (sodba z dne 28. novembra 2017, Rodrigues de Andrade, C‑514/16, EU:C:2017:908, točka 39). Do odprtja vrat pa na splošno pride le, ko so vozila v mirovanju. Dalje, iz sodne prakse, navedene v točkah 34 in 35 te sodbe, izhaja, da pojem „uporaba vozil“ v smislu člena 3(1) Prve direktive zajema „vsakršno“ uporabo vozila, ki je skladna z običajno funkcijo tega vozila, in sicer s funkcijo prevoznega sredstva. V zvezi s tem je treba poudariti, da ta uporaba vozil ni omejena na njihovo vožnjo, temveč vključuje dejanja, kakršna so navedena v točki 36 te sodbe in ki jih prav tako običajno opravljajo potniki.

(Glej točke 38, 44, 45, 48 in izrek.)
56

Drugič, poudariti je treba, da zahteva po določnosti zakona, ki se uporablja in ki je sestavni del navedenega načela, pomeni, da zakon jasno opredeli kazniva dejanja in kazni, ki so zagrožene zanje. Ta pogoj je izpolnjen, ko lahko naslovnik predpisa iz besedila zadevne določbe in po potrebi z njeno razlago, ki jo podajo sodišča, razbere, za katera dejanja in opustitve mora kazensko odgovarjati (glej v tem smislu sodbo z dne 28. marca 2017, Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, točka 162).
1.

Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju (člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 58(1)) (Glej točki 24 in 49.)
Okoliščina, da naj bi sodišče Unije kršilo razumni rok sojenja v zadevah, ki se nanašajo na zakonitost globe, ki jo je naložila Komisija, ne more biti odločilni razlog za škodo, ki je podjetju, ki je vložilo tožbo, nastala zaradi plačila stroškov bančne garancije v obdobju, ki ustreza prekoračitvi tega roka. Za to bi šlo namreč le v primeru, če bi bila ohranitev bančne garancije obvezna, zaradi česar podjetje – ki bi vložilo tožbo zoper odločbo Komisije o naložitvi globe in ki bi se odločilo, da bo zagotovilo bančno garancijo, da prepreči takojšnjo izvršitev te odločbe – pred razglasitvijo sodbe v okviru te tožbe ne bi imelo pravice, da navedeno globo plača in ukine bančno garancijo, ki jo je zagotovilo.

Kot zagotovitev bančne garancije pa tudi njena ohranitev spada v okvir proste presoje zadevnega podjetja, ki pri tem upošteva svoje finančne interese. Nobena določba prava Unije temu podjetju namreč ne preprečuje, da bančno garancijo, ki jo je zagotovilo, kadar koli ukine in da plača naloženo globo, kadar ob upoštevanju razvoja okoliščin glede na okoliščine, ki so obstajale v trenutku zagotovitve te garancije, meni, da je ta možnost zanj ugodnejša. Za tak primer bi denimo šlo, kadar bi lahko zadevno podjetje na podlagi poteka postopka pred sodiščem Unije sklepalo, da bo sodba izdana po datumu, ki ga je sprva predvidelo, in da bodo zato stroški bančne garancije višji od tistih, ki jih je ob zagotovitvi te garancije sprva predvidelo.

(Glej točke 28, 29 in 31.)
Zadeva C‑462/17

Tänzer & Trasper GmbH

proti

Altenweddinger Geflügelhof KG

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Hamburg)

„Predhodno odločanje – Približevanje zakonodaj – Uredba (ES) št. 110/2008 – Žgane pijače – Opredelitev, opis, predstavitev, označevanje in zaščita geografskih označb – Priloga II, točka 41 – Jajčni liker – Opredelitev – Izčrpnost dovoljenih sestavin“

Povzetek – Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 25. oktobra 2018

Približevanje zakonodaj – Enotne zakonodaje – Opredelitev, opis, predstavitev, označevanje in zaščita geografskih označb žganih pijač – Uredba št. 110/2008 – Žgane pijače – Jajčni liker – Opredelitev – Izčrpnost dovoljenih sestavin

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 110/2008, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1334/2008, Priloga II, točka 41)

Točko 41 Priloge II k Uredbi (ES) št. 110/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o opredelitvi, opisu, predstavitvi, označevanju in zaščiti geografskih označb žganih pijač ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 1576/89, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1334/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008, je treba razlagati tako, da žgana pijača za to, da bi bilo zanjo mogoče uporabljati prodajno poimenovanje „jajčni liker“, ne sme vsebovati drugih sestavin kot tistih, ki so navedene v tej določbi.

Opredelitve iz navedene priloge pa pomenijo prav posebne ukrepe o opisu in predstavitvi žganih pijač, ki so navedeni v prejšnji točki. Te opredelitve so tako temelj ureditve, uvedene z Uredbo št. 110/2008, kjer mora njihova natančnost prispevati k cilju – ki je prav tako naveden v prejšnji točki – preprečevanja zlorabe poimenovanja žganih pijač, je treba razlagati ozko, saj bi v nasprotnem primeru to oslabilo to ureditev. V teh okoliščinah bi bila možnost dodajanja drugih sestavin k sestavinam, ki so naštete v teh opredelitvah, dopustna le, če bi bila v teh opredelitvah izrecno predvidena. To ni tako, kar zadeva točko 41 Priloge II k Uredbi št. 110/2008, v kateri ni navedena možnost dodajanja drugih sestavin kot tistih, ki so naštete v točki 41(a) te priloge. Poleg teh sestavin je namreč izrecno predvidena le uporaba nekaterih aromatičnih snovi in aromatičnih pripravkov, in to pod pogoji, določenimi v točki 41(c) navedene priloge. Vendar pa mleka ni mogoče opredeliti kot aromatično „snov“ ali aromatični „pripravek“.

(Glej točke 23, 24 in 30 ter izrek.)
Zadeva C‑461/17

Brian Holohan in drugi

proti

An Bórd Pleanála

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court (Irska))

„Predhodno odločanje – Okolje – Direktiva 92/43/EGS – Ohranjanje naravnih habitatov – Ohranjanje prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Projekt gradnje ceste – Ustrezna presoja vplivov na okolje – Obseg obveznosti obrazložitve – Direktiva 2011/92/EU – Presoja vplivov določenih projektov – Priloga IV, točka 3 – Člen 5(3)(d) – Obseg pojma ‚glavne alternative‘“

Povzetek – Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 7. novembra 2018

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2011/92, člen 5(1) in (3) ter Priloga IV)

Okolje – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Direktiva 92/43 – Ustrezna presoja posledic načrta ali projekta za območje – Opredelitev vidikov, ki lahko vplivajo na cilje ohranjanja območja – Obseg – Zajetje vseh habitatnih tipov in vrst na zaščitenem območju – Presoja vplivov projekta na druge vrste na območju ali zunaj meja območja – Zahteva – Vplivi, ki lahko vplivajo na cilje ohranjanja območja

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 33 do 35.)

Člen 6(3) Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst je treba razlagati tako, da mora „ustrezna presoja“ po eni strani zajeti vse habitatne tipe in vrste, za katere je območje zaščiteno, in po drugi strani opredeliti in presoditi tako vplive predlaganega projekta na vrste, prisotne na tem območju, ki niso bile uvrščene v seznam, kot tudi vplive na habitatne tipe in vrste zunaj meja navedenega območja, če ti vplivi lahko vplivajo na cilje ohranjanja območja. (Glej točko 40 in točko 1 izreka.)

Člen 6(3) Direktive 92/43 je treba razlagati tako, da pristojnemu organu omogoča dati soglasje k načrtu ali projektu, ki nosilcu projekta dopušča poznejšo določitev nekaterih parametrov glede faze izgradnje, kot je lokacija prostorov in prometnih poti, le če je gotovo, da so v soglasju določeni dovolj strogi pogoji, ki zagotavljajo, da ti parametri ne bodo škodovali celovitosti območja. (Glej točko 47 in točko 2 izreka.)

Člen 6(3) Direktive 92/43 je treba razlagati tako, da kadar pristojni organ zavrne sklepe znanstvenega mnenja, naklonjenega pridobitvi dodatnih informacij, mora „ustrezna presoja“ vsebovati jasno in podrobno obrazložitev, s katero se ovrže vsakršen razumen znanstveni dvom glede učinkov predvidenih del na zadevnem območju. (Glej točko 52 in točko 3 izreka.)

Člen 5(1) in (3) ter Prilogo IV Direktive 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje je treba razlagati tako, da od nosilca projekta zahtevajo predložitev informacij o izrecnem obravnavanju pomembnih vplivov projekta na vse vrste, opredeljene v izjavi na podlagi teh določb. (Glej točko 59 in točko 4 izreka.)
Člen 3(1)(g) Direktive Sveta 2000/43/ES z dne 29. junija 2000 o izvajanju načela enakega obravnavanja oseb ne glede na raso ali narodnost je treba razlagati tako, da je to, da zasebna ustanova podeljuje štipendije, katerih namen je spodbujanje raziskovalnih in študijskih projektov v tujini, zajeto s pojmom „izobraževanje“ v smislu te določbe, če obstaja dovolj tesna povezava med podeljenimi finančnimi sredstvi in udeležbo pri teh raziskovalnih ali študijskih projektih, ki so prav tako zajeti s pojmom „izobraževanje“. To velja zlasti, če so ta finančna sredstva povezana z udeležbo potencialnih kandidatov pri takem raziskovalnem ali študijskem projektu, če je njihov cilj odprava vseh ali dela potencialnih finančnih ovir za to udeležbo in če je z njimi ta cilj mogoče doseči.

Najprej, kot je generalna pravobranilka poudarila v točkah 22 in 23 sklepnih predlogov, se pojem „izobraževanje“ v običajnem pomenu v vsakdanjem jeziku razume tako, da se nanaša na ravnanja ali procese, s katerimi se prenašajo ali pridobivajo zlasti informacije, znanje, razumevanje, odnos, vrednote, spretnosti, kompetence ali vedênje.

Vendar se, kot je generalna pravobranilka poudarila v točkah 32 in 34 sklepnih predlogov, s teleološko razlago pojma „izobraževanje“ v smislu člena 3(1)(g) Direktive 2000/43 zahteva, prvič, da se dostop do izobraževanja šteje za enega od bistvenih elementov tega pojma, saj izobraževanje ne more obstajati brez možnosti dostopa do njega, zaradi česar cilja te direktive, ki je boj proti diskriminaciji na področju izobraževanja, ne bi bilo mogoče doseči, če bi bila dovoljena diskriminacija v fazi dostopa do izobraževanja.

Drugič, za stroške, ki so povezani z udeležbo pri raziskovalnem projektu ali izobraževalnem programu, je treba šteti, da spadajo med sestavne dele dostopa do izobraževanja, ki so tako zajeti s pojmom „izobraževanje“, ker bi lahko bil dostop do navedenega projekta ali programa pogojen z razpoložljivostjo finančnih sredstev, potrebnih za tako udeležbo.

(Glej točke 31, 37, 38 in 44 ter točko 1 izreka.)
2.

Pritožba – Razlogi – Zgolj ponovitev razlogov in trditev, predstavljenih pred Splošnim sodiščem – Nedopustnost – Izpodbijanje razlage oziroma uporabe prava Unije s strani Splošnega sodišča – Dopustnost (Člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člena 168(1)(d) in 169(2)) (Glej točki 30 in 31.)
Zadeva C‑379/17

Postopek, ki ga je sprožil Società Immobiliare Al Bosco Srl

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof)

„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Uredba (ES) št. 44/2001 – Priznavanje in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Rok, določen v pravu zaprošene države članice, za izvršbo sklepa o začasnem zavarovalnem ukrepu – Uporaba tega roka za izvršilni naslov za zavarovanje z rubežem, pridobljen v drugi državi članici in razglašen za izvršljiv v zaprošeni državi članici“

Povzetek – Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 4. oktobra 2018

Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba št. 44/2001 – Priznavanje in izvrševanje sodnih odločb – Uporaba postopkovnih pravil zaprošene države članice za dejansko izvršitev – Obseg – Ureditev zaprošene države članice, ki določa, da za izvršitev sklepa o začasnem zavarovalnem ukrepu velja neki rok – Vključitev

(Uredba Sveta št. 44/2001, člen 38)

Člen 38 Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da se ureditev države članice, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki določa, da za izvršitev sklepa o začasnem zavarovalnem ukrepu velja neki rok, uporabi, kadar je tak sklep sprejet v drugi državi članici, v zaprošeni državi članici pa velja za izvršljiv.

Ker same izvršitve sodne odločbe, ki jo je izdalo sodišče države članice, ki ni zaprošena država članica, in ki je v tej državi članici izvršljiva, zakonodajalec Unije namreč ni harmoniziral, se uporabljajo postopkovna pravila zaprošene države članice o izvršbi. Zlasti je treba ugotoviti, da ker Uredba št. 44/2001 ne določa pravil o izvrševanju sodnih odločb, ki jih izda sodišče države članice, ki ni zaprošena država članica, lahko zadnja v svojem pravnem redu določi, da se za izvršitev takih sodnih odločb, ki so bile v tej državi članici priznane in razglašene za izvršljive, uporabi neki rok. V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da ko je sodna odločba vključena v pravni red zaprošene države članice, se nacionalni predpisi te države članice glede izvršitve uporabljajo zanjo enako kot za odločbe, ki jih izdajo nacionalna sodišča (sodba z dne 13. oktobra 2011, Prism Investments,C‑139/10, EU:C:2011:653, točka 40 in navedena sodna praksa). Uporabljajo se le postopkovne določbe zaprošene države članice. Sodišča zaprošene države članice namreč niso zavezana uporabljati morebitnih določb notranjega prava države članice izvora, ki za izvršitev odločb, ki so jih izdala sodišča države članice izvora, določa roke, različne od tistih, ki jih določa pravo zaprošene države članice.

(Glej točke od 33 do 36 in 51 ter izrek.)
Zadeva C-25/17

Postopek, ki ga je sprožilo Tietosuojavaltuutettu

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Korkein hallinto-oikeus)

(„Predhodno odločanje – Varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov – Direktiva 95/46/ES – Področje uporabe navedene direktive – Člen 3 – Osebni podatki, ki jih zberejo člani verske skupnosti med svojim oznanjevanjem od vrat do vrat – Člen 2(c) – Pojem ‚zbirka osebnih podatkov‘ – Člen 2(d) – Pojem ‚upravljavec‘ – Člen 10(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah“)

Povzetek – Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 10. julija 2018

Približevanje zakonodaj – Varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov – Direktiva 95/46 – Področje uporabe – Zbirka osebnih podatkov – Pojem – Vsi osebni podatki, zbrani v okviru dejavnosti oznanjevanja od vrat do vrat in strukturirani z namenom olajšanja njihove končne uporabe – Vključitev

Približevanje zakonodaj – Varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov – Direktiva 95/46 – Področje uporabe – Obdelava osebnih podatkov med dejavnostjo, ki ne sodi na področje uporabe zakonodaje Unije ali so jo izvedle fizične osebe med potekom popolnoma osebne ali domače dejavnosti – Izključitev – Uporaba za zbiranje osebnih podatkov s strani članov verske skupnosti v okviru njene dejavnosti oznanjevanja od vrat do vrat – Neobstoj

Temeljne pravice – Listina Evropske unije o temeljnih pravicah – Pravica do svobode misli in vesti ter verske svobode – Pojem vere – Obseg

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 26 in 28.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 47.)

Člen 3(2) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov v povezavi s členom 10(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da zbiranje osebnih podatkov, ki ga opravijo člani verske skupnosti med oznanjevanjem od vrat do vrat, in poznejša obdelava teh podatkov nista ne obdelava osebnih podatkov med dejavnostjo iz člena 3(2), prva alinea, te direktive ne obdelava osebnih podatkov, ki jo opravljajo fizične osebe med popolnoma osebnimi ali domačimi dejavnostmi, v smislu člena 3(2), druga alinea, navedene direktive. (Glej točko 51 in točko 1 izreka.)

Člen 2(c) Direktive 95/46 je treba razlagati tako, da pojem „zbirka“ iz te določbe zajema niz osebnih podatkov, zbranih med oznanjevanjem od vrat do vrat, v katerem so imena, naslovi in drugi podatki o obiskanih osebah, če so ti podatki strukturirani v skladu s posebnimi merili, ki v praksi omogočajo, da se ti podatki za potrebe poznejše uporabe enostavno najdejo. Da bi tak niz spadal pod ta pojem, ni potrebno, da je sestavljen iz kartotek, posebnih seznamov in drugih sistemov razvrščanja. (Glej točko 62 in točko 2 izreka.)