Natančneje, kar zadeva način, kako mora organ, pristojen za imenovanja, v primeru medinstitucionalne premestitve uradnika upoštevati njegova ocenjevalna poročila, sestavljena v matični instituciji, navedenemu organu ni mogoče očitati, v okviru njegove široke diskrecijske pravice na področju napredovanja, da je njegova presoja uspešnosti navedenega uradnika temeljila na celostnem upoštevanju vseh njegovih ocenjevalnih poročil, ki se v celoti ali delno nanašajo na ocenjevalno obdobje od njegovega napredovanja ter sta jih sprejela organ nove institucije pristojen za imenovanje, in matična institucija. Prav tako organu, pristojnemu za imenovanja, ni mogoče očitati, da je primerjalno oceno uspešnosti navedenega uradnika izvedel po postopku in splošnih metodah, ki jih je nova institucija na novo sprejela v okviru svoje diskrecijske pravice za vse svoje uradnike, ki so upravičeni do napredovanja, saj je treba poudariti, da ta nova institucija ni dolžna sprejeti pravil posebej za urejanje položaja uradnikov, ki so uveljavljali pravico do mobilnosti.

Da bi ohranili karierne možnosti uradnikov, ki se odločijo zamenjati delovno mesto v okviru medinstitucionalne mobilnosti, morajo institucije Unije, prvič, zagotoviti, da mobilnost ne posega v razvoj kariere zadevnih uradnikov, in drugič, preučiti položaj uradnika, ki je uveljavljal pravico do mobilnosti, da se prepričajo, da uradnik, premeščen iz ene institucije v drugo, v okviru napredovalnega obdobja ni bil kaznovan.

Čeprav morajo biti osebni spisi uradnikov, ki so upravičeni do napredovanja, na voljo organu, pristojnemu za imenovanja, pa od tega organa ni mogoče zahtevati, naj v vsakem primeru upraviči uporabo informacij, ki jih je imel na voljo.

Vendar pa je organ, pristojen za imenovanja, pristojen, da opravi primerjalno oceno uspešnosti po postopku ali metodi, ki se mu zdi najprimernejša. Zadevna institucija namreč ni obvezana sprejeti poseben sistem ocenjevanja in napredovanja, saj ima široko polje proste presoje pri izvajanju ciljev iz člena 45 Kadrovskih predpisov v skladu s svojimi potrebami glede organizacije in upravljanja zaposlenih.

Tako je zaradi obveznosti iz člena 45 Kadrovskih predpisov, da se primerjava uspešnosti izvede na enaki podlagi ter na podlagi primerljivih virov podatkov in informacij, potreben postopek ali metoda, ki omogoča nevtralizacijo subjektivnosti, ki izhaja iz presoj različnih ocenjevalcev v poročilih, pripravljenih na podlagi člena 43 Kadrovskih predpisov in ki jih je treba upoštevati na podlagi člena 45(1) Kadrovskih predpisov.

Pri ocenjevanju uradnikov različnih služb institucije prihaja do velike raznolikosti in prav ta raznolikost povzroča težave, ko mora organ, pristojen za imenovanja, opraviti primerjalno oceno uspešnosti vseh zadevnih uradnikov ob upoštevanju načela enakosti obravnavanja.

Za odločbe o napredovanju in primerjalno oceno uspešnosti iz člena 45 Kadrovskih predpisov je odgovoren izključno organ, pristojen za imenovanja.

V zvezi s tem lahko navedeni organ, ki mora na podlagi člena 45(1) Kadrovskih predpisov pred vsakim odločanjem o napredovanju opraviti primerjalno oceno uspešnosti vseh uradnikov, ki lahko napredujejo, prvič, za pomoč vseeno zaprosi upravne službe na različnih hierarhičnih ravneh v skladu z načeli, neločljivo povezanimi z delovanjem katere koli hierarhično urejene upravne strukture. Organ, pristojen za imenovanja, tako lahko pri sprejemanju odločb o napredovanju ali nenapredovanju predvidi predhodno oceno spisov uradnikov, upravičenih do napredovanja, v posameznih generalnih direktoratih, tudi če takšna predhodna ocena ne more nadomestiti primerjalne ocene uspešnosti, ki jo mora zatem opraviti, če je tako predvideno, odbor za napredovanja in nato, v vsakem primeru, organ, pristojen za imenovanja, po izteku napredovalnega obdobja.

V okviru postopka napredovanja iz splošnih izvedbenih odločb, ki jih je sprejela Komisija, seveda ni mogoče dopustiti, da organ, pristojen za imenovanja, preuči le uspešnost uradnikov, ki so najbolje razvrščeni na seznamih, ki jih pripravijo generalni direktorati in različne službe. Pri tem pa so uradniki, ki jih njihov generalni direktor ni predlagal za napredovanje in ki uveljavljajo pravico, določeno v splošnih izvedbenih določbah, do vložitve pritožbe zoper odločitev generalnega direktorja, da jih ne predlaga za napredovanje, pri skupnem odboru za napredovanja, pri tem odboru upravičeni do primerjalne ocene uspešnosti ne le na ravni njihovega generalnega direktorata, ampak tudi na ravni celotne institucije.

Drugič, organ, pristojen za imenovanja, lahko v fazi priprave odločb v zvezi z napredovanjem zahteva posredovanje skupnega posvetovalnega organa, kot je skupni odbor za napredovanja, in tudi določi, da temu pomaga drug, prav tako skupen organ, katerega osnutke obrazloženega mnenja lahko upošteva. Uradniki, upravičeni do napredovanja, ki jih njihovi generalni direktorji in vodje služb niso predlagali za napredovanje, pa lahko z vložitvijo pritožbe opozorijo organ, pristojen za imenovanja, na svoje primere, tako da ga na podlagi svojih ugovorov, navedenih osnutkov obrazloženega mnenja in po potrebi priporočil skupnega organa za napredovanja prisilijo, da izčrpno preuči njihove položaje v okviru primerjalne ocene uspešnosti vseh uradnikov, upravičenih do napredovanja, ki jo izvede nazadnje na koncu postopka napredovanja za sprejetje odločb v zvezi z napredovanjem.

(Glej točke od 54 do 57.)

Napotitev na:

Sodišče: sodba z dne 4. februarja 1987, Bouteiller/Komisija, 324/85, EU:C:1987:59, točka 11;

Sodišče prve stopnje: sodba z dne 30. novembra 1993, Tsirimokos/Parlament, T‑76/92, EU:T:1993:106, točka 17;

Sodišče za uslužbence: sodbi z dne 22. septembra 2015, Silvan/Komisija, F‑83/14, EU:F:2015:106, točki 48 in 50 ter navedena sodna praksa, predmet pritožbe, ki poteka pred Splošnim sodiščem Evropske unije, zadeva T‑698/15 P, in z dne 15. decembra 2015, Bonazzi/Komisija, F‑88/15, EU:F:2015:150, točki 83 in 89 ter navedena sodna praksa.