ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Ali je treba člena 1(3) in 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584/PNZ ( 1 ) ter člene 1(a) in (b), 3(3) in (4) ter 25 Okvirnega sklepa 2008/909/PNZ ( 2 ) razlagati tako, da mora odreditvena država članica kot država izdajateljica: v primeru, ko izvršitvena država članica pogojuje odstop od kazenskega pregona svojega državljana z jamstvom iz člena 5, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584/PNZ, da se zadevna oseba po sojenju vrne izvršitveni državi članici, da bi v njej prestajala kazen zapora ali ukrep odvzema prostosti, ki ji je bil izrečen v odreditveni državi članici, zadevno osebo – po pravnomočnosti izrečene kazni zapora ali ukrepa odvzema prostosti – dejansko vrniti šele, ko so pravnomočno končani „vsi drugi postopki, povezani s kaznivim dejanjem, za katero je zahtevana predaja“, na primer postopek odvzema?
3.

Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen: ali se smeta pri uporabi člena 212a CZ za carinski dolg, nastal v skladu s členom 204(1) CZ zaradi prekoračitve roka iz člena 49(1) CZ, račun na podlagi zaveze in potrdilo o izvozni zavezi v smislu člena 3(1)(b) in (c) Uredbe 1238/2013 in člena 2(1)(b) in (c) Uredbe 1239/2013 predložiti tudi v roku, ki ga v skladu s členom 53(1) CZ določijo carinski organi?
1.1

Na podlagi katerih meril je treba določiti, ali delo predstavlja tako pripravljalno gradivo, navedeno v členu 1(1) Direktive 2009/24/ES ( 1 ) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o pravnem varstvu računalniških programov? Ali lahko dokumenti, v katerih so določene zahteve glede funkcij, ki jih mora izvesti računalniški program, in rezultat, ki ga mora doseči računalniški program, denimo podrobni opisi naložbenih načel ali modelov tveganja za upravljanje sredstev, vključno z matematičnimi formulami, ki jih je treba uporabiti v računalniškem programu, pomenijo tako pripravljalno gradivo?
1.

Ali je ob upoštevanju sistema davka na dodano vrednost iz Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost ( 1 ), zlasti njenih členov 1, 2(1)(a) in (c) ter 73 v povezavi s členom 78(1)(a), kot tudi iz tega izhajajočega načela nevtralnosti davka na dodano vrednost, ki spada med temeljna načela prava Unije – ob upoštevanju besedila člena 29a(1) in (6), točka 1, zakona o davku na blago in opravljanje storitev z dne 11. marca 2004 (prečiščeno besedilo Dz. U. 2017, Pos. 1221, s spremembami, v nadaljevanju: ZDDV) v povezavi s členom 49(1) ter členoma 35 in 63(4) zakona o sodnih izvršiteljih in izvršbi z dne 29. avgusta 1997 (prečiščeno besedilo v Dz.U. 2017, Pos. 1277, s spremembami) – dopustno stališče, da je v izvršilnih taksah, ki jih zaračunajo sodni izvršitelji, vsebovan tudi znesek davka na dodano vrednost? Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen:
Zadeva C-295/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Relação do Porto (Portugalska) 30. aprila 2018 – Mediterranean Shipping Company (Portugalska) — Agentes de Navegação SA/Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos SA

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Relação do Porto (Portugalska) 30. aprila 2018 – Mediterranean Shipping Company (Portugalska) — Agentes de Navegação SA/Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos SA

(Zadeva C-295/18)

Predložitveno sodišče

Relação do Porto

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Mediterranean Shipping Company (Portugalska) — Agentes de Navegação SA

Nasprotni stranki: Banco Comercial Português SA, Caixa Geral de Depósitos SA

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali je treba člen 2 Direktive 2007/64/ES ( 1 ) razlagati tako, da izvršitev plačilnega naloga za direktne bremenitve, ki ga je izdala tretja oseba za račun, katerega ni imetnica in katerega imetnik s kreditno institucijo ni sklenil niti pogodbe o plačilni storitvi za posamezno dejanje niti okvirne pogodbe o opravljanju plačilnih storitev, spada na področje uporabe navedene direktive, opredeljeno z navedenim členom?

2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je mogoče v teh okoliščinah navedenega imetnika računa obravnavati kot „uporabnika plačilne storitve“ za namene člena 58 navedene direktive?

( 1 ) Direktiva 2007/64/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o plačilnih storitvah na notranjem trgu in o spremembah direktiv 97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES in 2006/48/ES ter o razveljavitvi Direktive 97/5/ES (UL L 319, str. 1).
Zadeva C-316/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Združeno kraljestvo) 14. maja 2018 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs/The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Združeno kraljestvo) 14. maja 2018 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs/The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

(Zadeva C-316/18)

Predložitveno sodišče

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožniki: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Nasprotne stranke: The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je treba razlikovati med oproščenimi in neobdavčljivimi transakcijami za odločitev o tem, ali je DDV, ki je bil plačan na podlagi takih transakcij, mogoče odbiti?

2. Ali v primeru, ko provizije za upravljanje nastanejo le pri neobdavčljivi naložbeni dejavnosti, med temi stroški in gospodarskimi dejavnostmi, ki so subvencionirane s prihodki od naložb, vseeno obstaja potrebna zveza, na podlagi katere je DDV mogoče odbiti s sklicevanjem na naravo in obseg izstopne gospodarske dejavnosti, za katero se lahko odbije DDV? V kolikšnem obsegu je pomembno upoštevati namen, za katerega se bo ustvarjeni prihodek uporabil?
Zadeva C-199/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 19. marca 2018 – Pollo del Campo S.c.a., Avi Coop Società Cooperativa Agricola/Regione Emilia-Romagna in drugi

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 19. marca 2018 – Pollo del Campo S.c.a., Avi Coop Società Cooperativa Agricola/Regione Emilia-Romagna in drugi

(Zadeva C-199/18)

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Pollo del Campo S.c.a., Avi Coop Società Cooperativa Agricola

Tožene stranke: Regione Emilia-Romagna, Azienda Unità Sanitaria Locale 104 di Modena, A.U.S.L. Romagna

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali je treba člen 27 Uredbe ES, pri določitvi, da za dejavnosti iz priloge IV, oddelek A, in priloge V, oddelek A, države članice zagotovijo pobiranje pristojbine, razlagati tako, da nalaga obveznost plačila vsem kmetom, tudi ko „opravljajo dejavnosti zakola in razseka kot pomožno dejavnost, povezano z živinorejo“?

2. Ali sme država iz plačila sanitarnih dajatev izvzeti nekatere kategorije nosilcev dejavnosti, čeprav je predvidela sistem pobiranja prispevkov, ki v svoji celoti zagotavlja pokrivanje nastalih stroškov uradnega nadzora, ali uporabiti nižje tarife od tistih, ki jih določa Uredba (ES) št. 8[8]2/2004 ( 1 )?

( 1 ) Uredba (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o izvajanju uradnega nadzora, da se zagotovi preverjanje skladnosti z zakonodajo o krmi in živilih ter s pravili o zdravstvenem varstvu živali in zaščiti živali (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 45, str. 200).
3.

Če je o nedovoljenosti pogodbenih pogojev, ki so navedeni v Prilogi k Direktivi [93/13], treba odločiti glede na merila iz člena 3(1) te direktive: ali zahtevo po jasnosti in razumljivosti iz člena 5 iste direktive izpolnjuje tisti pogodbeni pogoj, ki vpliva na odločitev potrošnika v zvezi z izpolnjevanjem pogodbe, z rešitvijo spora s posojilodajalcem po sodni ali izvensodni poti, ali z uveljavljanjem njegovih pravic, in ki kljub jezikovni razumljivosti povzroči take pravne učinke, ki se lahko ugotovijo šele z razlago nacionalne zakonodaje, o kateri ob sklenitvi pogodbe ni bilo ustaljene sodne prakse in se ta praksa v kasnejših letih prav tako ni poenotila?
1.

Ali se člen 8 Direktive 2008/94/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca ( 1 ) uporablja, če prejemke iz naslova poklicnega pokojninskega zavarovanja izplačuje medpodjetniški pokojninski sklad, ki ga nadzira zvezni urad za nadzor finančnih storitev, ki je te prejemke v soglasju z nadzornim organom iz finančnih razlogov upravičeno zmanjšal in delodajalec na podlagi nacionalnega prava sicer jamči za znižanja v razmerju do svojih bivših delavcev, vendar zaradi plačilne nesposobnosti teh znižanih prejemkov ne more izravnati?
1.

Ali je treba merilo „storitev, ki je v celoti ali pretežno sestavljena iz prenosa signalov po elektronskih komunikacijskih omrežjih“, iz člena 2(c) Okvirne direktive 2002/21/ES ( 1 ) razlagati tako, da vključuje ali lahko vključuje tudi internetne storitve elektronske pošte, ki se zagotavljajo prek odprtega interneta in same ne zagotavljajo dostopa do interneta? a) Ali je treba to merilo razlagati tako, da je treba že postopek informacijske obdelave, ki jo opravlja ponudnik takšne storitve elektronske pošte prek svojih strežnikov elektronske pošte s tem, da naslovom elektronske pošte dodeljuje naslove IP udeleženih fizičnih priključkov in elektronska sporočila, razbita na podatkovne pakete, na podlagi različnih protokolov nabora internetnih protokolov prenese v odprti internet oziroma jih – obratno – od tam prejme, šteti za „prenos signalov“, ali pa se šele prenos teh podatkovnih paketov prek interneta s strani ponudnikov (dostopa do) interneta šteje za „prenos signalov“? b) Ali je treba to merilo razlagati tako, da je mogoče prenos elektronskih sporočil, razbitih na podatkovne pakete, prek odprtega interneta, ki ga zagotavljajo ponudniki (dostopa do) interneta, pripisati ponudniku takšne storitve elektronske pošte, zaradi česar posledično tudi ta opravlja storitev „prenosa signalov“? V kakšnih okoliščinah se lahko to stori? c) Če izvajalec take storitve elektronske pošte prenos signalov izvaja bodisi sam ali pa se mu lahko pripiše storitev prenosa signalov s strani ponudnikov (dostopa do) interneta: ali je to merilo mogoče razlagati tako, da se takšna storitev elektronske pošte, ne glede na morebitne dodatne funkcije te storitve, kot so urejanje, shranjevanje in razvrščanje elektronskih sporočil, ali upravljanje kontaktnih podatkov in ne glede na tehnični napor izvajalca v zvezi s temi funkcijami „v celoti ali pretežno“ šteje za prenos signalov, ker je s funkcionalnega vidika s stališča uporabnikov v ospredju komunikacijska funkcija storitve?
1

Ali izjema od področja uporabe, določena v členu 1(2)(e) Konvencije o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih z dne 19. junija 1980 (v nadaljevanju: Konvencija) in v členu 1(2)(f) Uredbe (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (v nadaljevanju: Uredba Rim I) ( 1 ), obsega tudi dogovore med prenosnikom in skrbnikom, ki ima za prenosnika delež v komanditni družbi, še zlasti, kadar gre za prepletanje družbenih in skrbniških pogodb?
5.

Ali je treba razmerje med členom 4(2)(d) in členom 6(1) Uredbe št. 1346/2000 razlagati tako, da se člen 6(1) uporabi samo, če v skladu s pravom države, v kateri so bili uvedeni postopki, ni mogoče uporabiti pobota, ali pa se člen 6(1) uporabi tudi v drugih primerih, na primer, če obstaja samo določena razlika v možnosti pobota v zadevnih pravnih redih ali če sploh ni nobenih razlik, vendar se v državi, v kateri so bili uvedeni postopki, pobota kljub temu ne dovoli?
1

Ali se ob upoštevanju (a) dejstva, da je Združeno kraljestvo podalo uradno obvestilo na podlagi člena 50 PEU, (b) negotovosti v zvezi s sporazumi, ki jih bosta sprejela Evropska unija in Združeno kraljestvo za ureditev odnosov po izstopu Združenega kraljestva, ter (c) posledične negotovosti v zvezi s tem, v kolikšnem obsegu bi lahko KN v praksi užival pravice na podlagi Pogodb, Listine ali upoštevne zakonodaje, če bi bil predan Združenemu kraljestvu in bi bil v zaporu še po izstopu te države, od države članice na podlagi prava Unije zahteva, da Združenemu kraljestvu predajo osebe, ki je predmet evropskega naloga za prijetje in katere predaja bi se sicer zahtevala na podlagi nacionalne zakonodaje države članice, (i) zavrne v vseh primerih, (ii) zavrne v nekaterih primerih ob upoštevanju posebnih okoliščin zadeve ali (iii) je ne zavrne v nobenem primeru?
4.

Ali načelo „plača povzročitelj obremenitve“ iz člena 191(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije, načeli enakosti in prepovedi diskriminacije iz členov 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter člena 3 in 5 Direktive 2005/89/ES (2) s tem, ko želijo zagotoviti „pravilno delovanje notranjega trga z električno energijo“ in pozivajo države članice, naj zagotovijo „da ukrepi, sprejeti v skladu s to direktivo, niso diskriminatorni ter ne prestavljajo nesorazmernih obremenitev za udeležence na trgu“, nasprotujejo nacionalni ureditvi – ki financiranje primanjkljaja v tarifnih prihodkih prenese na vsa podjetja v sektorju električne energije, vendar pa jedrskim elektrarnam (ki niso hidroelektrarne, ki štejejo med uporabnike obnovljivih naravnih virov), naloži posebej visoka davčna bremena, tako da imajo večjo davčno obremenitev, kot druga podjetja, ki delujejo na trgu električne energije in niso zavezana za plačilo teh dajatev, čeprav nekatera med njimi bolj onesnažujejo, te dajatve pa utemeljuje z varstvom okolja zaradi nevarnosti in negotovosti jedrske dejavnosti, ne da bi opredelila stroške ali določila, naj se ti davki uporabijo za varstvo okolja, čeprav so stroški upravljanja in skladiščenje odpadkov že pokriti z drugimi dajatvami, jedrske elektrarne pa odškodninsko odgovarjajo tretjim – v delu v katerem ta ureditev izkrivlja konkurenco, ki se zahteva na liberaliziranem notranjem trgu, saj daje prednost drugim proizvajalcem električne energije, ki niso zavezani za plačilo teh okoljskih davkov, čeprav za proizvodnjo uporabljajo vire, ki bolj onesnažujejo?
1.

Ali je treba opredelitev elektronske komunikacijske storitve, navedeno v členu 2(c) Direktive 2002/21/ES z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (1), kakor je bila spremenjena, razumeti tako, da je treba glasovno storitev v omrežju IP, ki se zagotavlja prek terminalskega programa v javnem komutiranem telefonskem omrežju na fiksno ali mobilno številko iz nacionalnega načrta oštevilčenja (v obliki E.164), opredeliti kot elektronsko komunikacijsko storitev, čeprav je storitev dostopa do interneta, prek katere uporabnik dostopa do navedene glasovne storitve v omrežju IP, že sama po sebi elektronska komunikacijska storitev, vendar ponudnik programa to storitev ponuja za plačilo in sklepa dogovore s ponudniki telekomunikacijskih storitev, ustrezno pooblaščenimi za prenos v javno komutirano telefonsko omrežje in zaključevanje klicev v njem, ki omogočajo zaključevanje klicev na fiksno ali mobilno številko iz nacionalnega načrta oštevilčenja?
1.

Ali je treba opombo 2(a) k poglavju 90 kombinirane nomenklature (1) v povezavi s splošnima praviloma iz točk 1 in 6 za razlago KN razlagati v smislu, da se „deli in pribor, zajeti v kateri koli tarifni številki tega poglavja ali 84., 85. ali 91. Poglavju“, nanaša na blago pod štirimestnimi tarifnimi številkami v teh poglavjih, ali pa je treba opombo razlagati tako, da se nanaša tudi na opombe k tem podštevilkam (prvih šest števk) v poglavjih 84, 85, 90 in 91?
—

odloči o pravici do zneska, ki ga je treba prisoditi pritožnici za povrnitev nepremoženjske škode, ki izhaja iz neutemeljenih obtožb, izrečenih pred koncem preiskave, posega v njen ugled in velikih težav v njenem osebnem in političnem življenju, povzročenih z izpodbijanim sklepom;
1a.

Ali je treba člen 7 Sklepa št. 2/76 (1) oziroma člen 13 Sklepa št. 1/80 razlagati tako, da ti določbi ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, s katero je določeno, da se na splošno obdelujejo in hranijo biometrični podatki državljanov tretjih držav, vključno s turškimi državljani, v zbirki v smislu člena 2(a) in (b) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 15, str. 355), ker ta nacionalna ureditev ne presega tega, kar je nujno za uresničitev želenih legitimnih ciljev preprečevanja goljufij v zvezi z identiteto in dokumenti ter boja proti tem goljufijam?
SL Uradni list Evropske unije C 152/13

Tožba, vložena 1. februarja 2018 – Evropska komisija proti Republiki Sloveniji

(Zadeva C-69/18)

(2018/C 152/14)

Jezik postopka: slovenščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: H. Støvlbæk, G. von Rintelen, M. Žebre)

Tožena stranka: Republika Slovenija

Predlogi tožeče stranke

— Sodišče naj ugotovi, da Republika Slovenija s tem, da najpozneje do 17. junija 2016 ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za prenos Direktive 2014/56/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. aprila 2014 o spremembi Direktive 2006/43/ES o obveznih revizijah za letne in konsolidirane računovodske izkaze (UL L 158, 27.5.2014, str. 196), oziroma ker v vsakem primeru o teh predpisih ni obvestila Komisije, ni izpolnila obveznosti iz člena 2 navedene direktive;

— Sodišče naj Republiki Sloveniji na podlagi člena 260(3) PDEU naloži plačilo denarne kazni v znesku 7 986,60 evrov na dan, šteto od dneva razglasitve sodbe v tej zadevi;

— Sodišče naj Republiki Sloveniji naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

V skladu s členom 2 Direktive 2014/56/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. aprila 2014 o spremembi Direktive 2006/43/ES o obveznih revizijah za letne in konsolidirane računovodske izkaze bi morala Republika Slovenija zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, sprejeti in objaviti najpozneje do 17. junija 2016. Ker Republika Slovenija do poteka tega roka ni obvestila Komisije o prenosu vseh določb navedene direktive, se je slednja odločila, da zadevo predloži Sodišču.

Komisija v tožbi predlaga, naj Sodišče Republiki Sloveniji naloži plačilo denarne kazni v znesku 7 986,60 evrov na dan. Pri izračuna tega denarnega zneska je Komisija upoštevala resnost in trajanje kršitve prava Unije, kot tudi odvračilni učinek glede na plačilno zmožnost države članice, tj. Republike Slovenije

Rok za prenos direktive se je iztekel 17.6.2016.
SL Uradni list Evropske unije C 142/37

Pritožba, ki jo je River Kwai International Food Industry Co. Ltd vložila 23. februarja 2018 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 14. decembra 2017 v zadevi T-460/14, Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD)/Svet Evropske unije

(Zadeva C-144/18 P)

(2018/C 142/49)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnik: River Kwai International Food Industry Co. Ltd (zastopnika: F. Graafsma in J. Cornelis, odvetnika)

Druge stranke v postopku: Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD), Svet Evropske unije, Evropska komisija

Predlog

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča z dne 14. decembra 2017, Association européenne des transformateurs de maïs doux (AETMD)/Svet Evropske unije (T-460/14), in

— Tožeči stranki na prvi stopnji naloži plačilo stroškov pritožnice v zvezi s pritožbo in v zvezi s postopkom pred Splošnim sodiščem v T-460/14.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica trdi, da je Splošno sodišče pri svojih ugotovitvah večkrat napačno uporabilo pravo ter izkrivilo predložena dejstva in dokaze. Pritožnica zato trdi, da je treba izpodbijano sodbo razveljaviti.

Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja tri razloge.

Prvič, s tem, da v izpodbijani sodbi ni bil obravnavan ugovor pritožnice v zvezi z dopustnostjo tožbe, vključno z njenim četrtim tožbenim razlogom, je bila pred Splošnim sodiščem kršena njena pravica do obrambe. V izpodbijani sodbi niso bile obravnavane trditve pritožnice v zvezi z nedopustnostjo, ne da bi bilo obrazloženo, zakaj njenih ugovorov ni bilo treba obravnavati.

Drugič, v izpodbijani sodbi so bili s tem, da je bilo vprašanje razporeditve stroškov obravnavano kot vprašanje, ki je povezano z določitvijo normalne vrednosti in zato z izračunom stopnje dampinga, ne pa kot vprašanje, ki je povezano z obstojem trajne spremembe okoliščin, izkrivljeni dokazi. Nobena od trditev, ki jih je med upravnim postopkom navedla tožeča stranka na prvi stopnji, ne povezuje razporeditve stroškov z izračunom stopnje dampinga.

Nazadnje, z izpodbijano sodbo sta kršena člen 10 osnovne uredbe (1) in splošno načelo prepovedi retroaktivnosti, ker je protidampinška dajatev pritožnice dejansko retroaktivno povečana z 3,6 % na 12 %.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 1225/2009 z dne 30. novembra 2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL 2009, L 343, str. 51).
1.

Ali določbe člena 21(3) Direktive Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (1) nasprotujejo določbam člena 175, v veljavi do 31. marca 2010, Codul fiscal – Legea nr. 571/2003 (davčni zakonik – zakon št. 571) z dne 22. decembra 2003 in določbam člena 20616, v veljavi od 1. aprila 2010, davčnega zakonika – zakon št. 571/2003 – ter kasneje sprejetim predpisom?
4.

Ne glede na odgovore na vprašanja od prvega do tretjega: Ali pravo Unije, predvsem svoboda opravljanja storitev (člena 56 PDEU in 57 PDEU), nasprotuje nacionalni določbi, ki za podjetja, ki zaradi opravljanja storitve napotijo delavce na ozemlje druge države članice, določa obvezno upoštevanje pogojev za delo in zaposlitev v smislu člena 3(1) Direktive in spremljevalnih obveznosti (predvsem na primer obveznosti, ki v primeru čezmejne napotitve delavcev zadeva prijavo organu države članice gostiteljice, in obveznosti glede razpoložljivosti dokumentov o višini plačila in o prijavi teh delavcev za socialno zavarovanje) tudi za tiste primere, v katerih (prvič) čezmejno napoteni delavci sodijo k potujočemu osebju čezmejno dejavnega prevoznika v železniškem prometu ali podjetja, ki na vlakih tega prevoznika v železniškem prometu, ki prečkajo meje držav članic, opravlja tipične storitve prevoznika v železniškem prometu (oskrba potnikov s hrano in pijačo; postrežba na vlaku), v katerih (drugič) napotitev sploh ne temelji na pogodbi o opravljanju storitev ali vsaj ne na pogodbi o opravljanju storitev, sklenjeni med podjetjem, ki je delavce napotilo, in prejemnikom storitev v drugi državi članici, ker obveznost podjetja, ki je delavce napotilo, glede opravljanja storitev v razmerju do prejemnika storitev v drugi državi članici, temelji na podizvajalskih razmerjih (podizvajalska veriga), in v katerih (tretjič) napoteni delavci niso v delovnem razmerju s podjetjem, ki je delavce napotilo, ampak so v delovnem razmerju s tretjim podjetjem, ki je delo svojih delavcev posredovalo podjetju, ki je delavce napotilo, še v državi članici sedeža podjetja, ki je delavce napotilo?
1.

Ali evropska ureditev na področju pravice do obrambe, pravice do poštenega sojenja in pravice do učinkovitega sodnega varstva, zlasti člena 6 in 13 Evropske konvencije o človekovih pravicah (EKČP), člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter člen 1(1) in (2) Direktive 89/665/EGS (1), nasprotuje nacionalnemu predpisu, kakršen je člen 120(2a) Codice del processo amministrativo (zakonik o upravnem postopku), ki od gospodarskega subjekta, ki sodeluje v postopku oddaje javnega naročila, zahteva, da izpodbija odločitev o nadaljnjem sodelovanju drugega gospodarskega subjekta ali o njegovi neizključitvi, in sicer v roku 30 dni od objave obvestila o sprejetju odločbe, ki odreja bodisi nadaljnje sodelovanje bodisi izključitev ponudnikov?