ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26

V teh okoliščinah je Naczelny Sąd Administracyjny prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je treba določbe iz členov 313(1) in 314 Direktive 2006/112 […], v povezavi s členoma 136 in 315 te direktive, razlagati tako, da se v skladu z njimi pri dobavah rabljenega blaga za obdavčljive preprodajalce lahko uporabi posebna ‚maržna‘ ureditev, tudi če kupljene osebne avtomobile in druga motorna vozila – za katera se je na podlagi določb poljskega prava iz člena 13(1), točka 5, uredbe [o DDV] uporabila oprostitev davka na dobavo osebnih avtomobilov in drugih motornih vozil, ki jo opravijo davčni zavezanci, ki so imeli ob pridobitvi teh avtomobilov in vozil le pravico do delnega odbitka vstopnega davka, ki je bil določen v členu 86(3) zakona [o DDV] – ponovno prodajo in so ti avtomobili in vozila rabljeno blago v smislu člena 43(2) zakona o DDV in člena 311(1), točka 1, Direktive 2006/112?“
66

Poleg tega glede na to, da se rešitev, ki jo predlaga Kraljevina Belgija, in sicer vzpostavitev informatizirane zbirke podatkov, ki bi vsebovala vse tehnične podatke o vozilih in zaradi katere bi bila predložitev potrdila o skladnosti odveč, ne more izvesti pred koncem leta 2012, ta država članica svoje zakonodaje ni sprejela v postavljenem roku in se ne more sklicevati na notranji položaj, da bi upravičila nespoštovanje obveznosti in rokov, ki izhajajo iz predpisov Unije.
11

Člen 49 navedenega zakona določa: „1. Operaterji in imetniki pravic uporabe javnih radijskih frekvenc ali številskih virov plačajo pristojbine, določene v pravnem redu. 2. Namen teh pristojbin je pokritje: (a) upravnih stroškov, ki nastanejo pri regulativnih dejavnostih v zvezi s pripravo in uveljavitvijo sekundarne zakonodaje Skupnosti in upravnih aktov, kot so akti o medsebojnem povezovanju in dostopu; (b) stroškov upravljanja, nadzora in izvajanja ureditve, določene v tem zakonu; (c) stroškov upravljanja, nadzora in izvajanja pravic prostorske uporabe javnega zemljišča, pravic uporabe javnih radijskih frekvenc in številčenja; (d) stroškov obveščanja, urejenega v členu 6 tega zakona; (e) stroškov mednarodnega sodelovanja, usklajevanja in standardizacije ter analize trga. 3. Brez poseganja v določbe odstavka 2 je namen pristojbin, določenih za uporabo javnih radijskih frekvenc, številčenja in javnega dobra, potrebnega za postavitev elektronskih komunikacijskih omrežij, zagotovitev optimalne uporabe teh virov ob upoštevanju vrednosti in omejene razpoložljivosti virov, katerih uporaba se odobri. Te pristojbine morajo biti nediskriminatorne, transparentne in objektivno utemeljene ter sorazmerne glede na svoj namen. Prav tako morajo spodbujati izpolnitev ciljev in načel, določenih v členu 3, pod pogoji, ki se določijo s podzakonskimi predpisi. 4. Pristojbine iz prejšnjih odstavkov se naložijo objektivno, transparentno in sorazmerno, tako da se dodatni upravni stroški in s temi povezane dajatve zmanjšajo na čim manjši obseg. 5. Ministerio de Ciencia y Tecnología [(ministrstvo za znanost in tehnologijo)], Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones [(komisija za trg telekomunikacij)], Agencia Estatal de Radiocomunicaciones [(državna agencija za radijske komunikacije)] in upravne enote, ki zagotavljajo upravljanje in pobiranje pristojbin, zajetih v odstavku 2 tega člena, objavijo letni pregled upravnih stroškov, ki se lahko upravičeno zaračunajo, in skupno vsoto dajatev.“
4

Člen 17(2)(a) in (5) Šeste direktive v različici, kot izhaja iz člena 28f te direktive, določa: „2. Dokler se blago in storitve uporabljajo za namene njegovih obdavčljivih transakcij, je davčni zavezanec upravičen odbiti davek, ki ga je dolžan plačati: (a) [DDV], ki ga je dolžan plačati ali ga je plačal na ozemlju države za blago ali storitve, ki mu jih je dobavil ali mu jih bo dobavil drug davčni zavezanec; […] 5. Za blago in storitve, ki jih bo davčni zavezanec uporabil bodisi za transakcije iz odstavkov 2 in 3, pri katerih je [DDV] odbiten, bodisi za transakcije, pri katerih [DDV] ni odbiten, je odbiten samo takšen delež [DDV], ki se pripiše prvim transakcijam. Ta delež se v skladu s členom 19 določi za vse transakcije, ki jih opravlja davčni zavezanec. Države članice pa lahko: (a) dovolijo, da davčni zavezanec določi delež za vsako področje svoje dejavnosti, če vodi ločeno knjigovodstvo za vsako področje; (b) zahtevajo, da davčni zavezanec določi delež za vsako področje svoje dejavnosti in za vsako področje vodi ločeno knjigovodstvo; (c) dovolijo ali zahtevajo, da davčni zavezanec opravi odbitek na podlagi uporabe vsega blaga ali dela blaga in storitev; (d) dovolijo ali zahtevajo, da davčni zavezanec v skladu s pravilom iz prvega pododstavka opravi odbitek od vsega blaga in storitev, uporabljenih za transakcije iz tega pododstavka; (e) kadar je [DDV], ki za davčnega zavezanca ni odbiten, neznaten, določijo, da se šteje, kakor da ga ni.“
37

Iz člena 52(1) PDEU je tudi razvidno, da se lahko z varstvom javnega zdravja utemeljijo omejitve svobode ustanavljanja. Natančneje, te omejitve so lahko utemeljene s ciljem zagotavljanja zanesljive in kakovostne oskrbe prebivalstva z zdravili. Pomembnost tega cilja potrjujeta člen 168(1) PDEU in člen 35 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, na podlagi katerih se pri opredeljevanju in izvajanju vseh politik in dejavnosti Evropske unije zagotavlja visoka raven varovanja zdravja ljudi (glej zgoraj navedeno sodbo Blanco Pérez in Chao Gomez, točke od 63 do 65).
52

Kot je namreč Sodišče presodilo, je načelo skladne razlage omejeno s splošnimi pravnimi načeli, ki so sestavni del prava Unije, zlasti z načeloma pravne varnosti in prepovedi retroaktivnosti. Direktiva tako sama po sebi in neodvisno od nacionalnega prava države članice, sprejetega za njeno izvedbo, ne more povzročiti, da se določi ali poostri kazenska odgovornost oseb, ki kršijo njene določbe (glej zlasti sodbo z dne 7. januarja 2004 v zadevi X, C-60/02, Recueil, str. I-651, točka 61 in navedena sodna praksa).
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 3. maja 2012 –

Legris Industries proti Komisiji

(Zadeva C‑289/11 P)

„Pritožba – Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Industrija pribora (fitingov) iz bakra in bakrenih zlitin – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Globe – Matična in hčerinska družba – Pripisovanje odgovornosti za kršitev“

1. Pritožba – Razlogi – Razlog, prvič naveden v okviru pritožbe – Nedopustnost – Začetek veljavnosti Lizbonske pogodbe – Novo dejstvo, ki opravičuje pozno vložitev ugovora, ki temelji na kršitvi pravice do nepristranskega sojenja – Izključitev (člen 6(2) PEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47; Statut Sodišča, člen 58; Poslovnik Sodišča, člena 42(2) in 113(2)) (Glej točke 33, 35 in 36.)

2. Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Pripis – Matična in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila za presojo – Domneva odločilnega vplivanja matične družbe na hčerinske družbe, ki so v celoti v njeni lasti – Izpodbojnost – Dokazno breme (člen 101 PDEU; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2)) (Glej točke od 45 do 47.)

3. Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi pododstavek) (Glej točki 51 in 53.)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 24. marca 2011 – Legris Industries proti Komisiji (T‑376/06), s katero je Splošno sodišče zavrnilo tožbo za delno razglasitev ničnosti odločbe Komisije C(2006) 4180 final z dne 20. septembra 2006 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (Zadeva COMP/F‑1/38.121) – Pribor (fitingi)) – Industrija pribora (fitingov) iz bakra in bakrenih zlitin – Kršitev pravice do neodvisnega in nepristranskega sodišča – Odgovornost za kršitev – Kršitev načel enakosti obravnavanja, osebne odgovornosti in individualizacije kazni – Izkrivljanje dokazov

Izrek

1. Pritožba se zavrne.
16

Splošno sodišče je v točki 28 izpodbijane sodbe glede podobnosti zadevnih izdelkov in storitev ugotovilo, da je „odbor za pritožbe v točkah 25 in 26 [sporne] odločbe ugotovil, da so dejavnosti intervenientke v zvezi s prodajo tiskarskih izdelkov in obveščanjem po internetu (to so izdelki in storitve iz razredov 16 in 38) enake kot dejavnosti tožeče stranke in da so storitve spletnega objavljanja in spletne zabave v zvezi s formulo 1 (to so storitve iz razreda 41) zelo podobne storitvam, ki jih ponuja tožeča stranka“.
5

Drugi in tretji odstavek preambule okvirnega sporazuma navajata: „Podpisnice sporazuma se zavedajo [strinjajo], da pogodbe za nedoločen čas so in bodo splošna oblika delovnega razmerja med delodajalci in delavci. Zavedajo [Strinjajo] se tudi, da pogodbe o zaposlitvi za določen čas v nekaterih okoliščinah ustrezajo potrebam delodajalcev, pa tudi delavcev. Ta sporazum določa splošna načela in minimalne zahteve v zvezi z delom za določen čas, pri čemer upošteva, da se mora podrobna uporaba ravnati po posebnih nacionalnih, sektorskih in sezonskih razmerah. Kaže pripravljenost socialnih partnerjev, da vzpostavijo splošni okvir za zagotavljanje enake obravnave delavcev, zaposlenih za določen čas, tako da jih ščitijo pred diskriminacijo, in za uporabo pogodb o zaposlitvi za določen čas po načelih, ki so sprejemljiva za delodajalce in delavce.“
1.

Pritožba — Razlogi — Napačna presoja dejstev in dokazov — Nedopustnost — Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov — Izključitev, razen ob izkrivljanju — Razlog, ki se nanaša na izkrivljanje dokazov — Nujnost, da se izkrivljeni dokazi natančno opredelijo in da se dokažejo napake pri presoji, ki so to izkrivljenje povzročile (člen 256, PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člen 168(1)(d)) (Glej točke 25, 27 in 69.)
2.

Usklajevanje davčnih zakonodaj — Skupni sistem davka na dodano vrednost — Posebna ureditev za potovalne agencije — Cilj — Pristop, ki temelji na stranki — Kršitev obveznosti — Pristop, ki temelji na potniku — Neskladnost s posebno shemo potovalnih agencij (direktivi Sveta 77/388, člen 26od (2) do (4), in 2006/12, členi od 306 do 310) (Glej točke od 50 do 52 in 60.)
1.

Pomoči, ki jih dodelijo države — Preizkus Komisije — Faza predhodne preučitve in kontradiktorna faza — Združljivost pomoči s skupnim trgom — Resne težave, ki lahko vzbujajo dvome — Obveznost Komisije, da uvede kontradiktorni postopek — Dokazno breme in obseg dokazovanja v primeru tožbe za razglasitev ničnosti odločbe o nenasprotovanju — Trajanje predhodnega postopka ne izkazuje obstoja navedenih težav (člena 87(1) in 88(2) in (3) ES; Uredba Sveta št. 659/1999, člena 4(3) in (4) in 6(1)) (Glej točke od 24 do 28, od 30 do 32, 47 in 54.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Pravo Evropske unije – Razlaga – Besedila v več jezikih – Enotna razlaga – Upoštevanje različnih jezikovnih različic – Direktiva 91/629 – Pojem „reja“ (Direktiva Sveta 91/629, člena 1 in 4) (Glej točke od 36 do 39.)

2. Pravo Evropske unije – Razlaga – Besedila v več jezikih – Enotna razlaga – Odstopanja med različnimi jezikovnimi različicami – Splošna struktura in namen zadevne ureditve kot referenčna podlaga – Direktiva 91/629 (Direktiva Sveta 91/629, člen 1) (Glej točke od 40 do 42.)

3. Kmetijstvo – Približevanje zakonodaj – Minimalni pogoji za zaščito telet – Direktiva 91/629 – Področje uporabe – Teleta, ki se redijo v namene mlečne živinoreje – Vključitev (Direktiva Sveta 91/629, člena 1 in 4) (Glej točke od 44 do 46 in izrek.)

Subject of the case

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Razlaga Direktive Sveta z dne 19. novembra 1991 o določitvi minimalnih pogojev za zaščito telet (91/629/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 12, str. 144) in členov 4 in 6 Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) št. 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 40, str. 269) – Nacionalna zakonodaja za prenos te direktive, ki določa, da predpisane zahteve ravnanja iz te direktive ne veljajo le za teleta za rejo, ampak tudi za teleta, ki se redijo v okviru mlečne živinoreje.

Izrek

Izrek

Direktivo Sveta z dne 19. novembra 1991 o določitvi minimalnih pogojev za zaščito telet (91/629/EGS), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 806/2003 z dne 14. aprila 2003, je treba razlagati tako, da zahteva iz člena 4 te direktive, da morajo pogoji za rejo telet izpolnjevati splošne določbe iz Priloge k tej direktivi, med katerimi je točka 8 te priloge, ki določa prepoved priveza telet, razen v izjemnih primerih, velja za teleta, ki jih lastnik kmetije redi v kmetijske namene v okviru mlečne živinoreje.
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 4. oktobra 2012 – Komisija proti Belgiji

(Zadeva C-391/11)

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2000/53/ES — Člen 2, točka 3 — Varstvo okolja — Izrabljena vozila — Pojem proizvajalca“

1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Vloga, s katero se postopek začne — Navedba očitkov in tožbenih razlogov — Zahteve obličnosti — Opredelitev zadevnih nacionalnih določb v obrazloženem mnenju, ne pa v tožbi — Dopustnost (člen 258 PDEU; Statut Sodišča, člen 21(1); Poslovnik Sodišča, člen 38(1)(c)) (Glej točke 23, 24, 26 in 27.)

2. Akti institucij — Direktive — Izvajanje držav članic — Uporaba ukrepov, ki se nanašajo na regionalne ali lokalne organe — Dopustnost — Meje — Sprejetje definicije pojma, na katerega se nanaša direktiva, v regionalnem okviru — Neoviranje uresničevanja ciljev direktive — Dopustnost (člen 288, tretji odstavek, TFUE; Direktiva 2000/53 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 2, točka 3) (Glej točke 31, 32, 34 in 41.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje predpisov, potrebnih za uskladitev s členoma 2, točki 1 in 3, ter 5(1), (2) in (4) Direktive 2000/53/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. septembra 2000 o izrabljenih vozilih (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 5, str. 224), v določenem roku – Pojma „vozilo“ in „proizvajalec“ – Brezplačnost dostave izrabljenih vozil, odvisna od pogojev, ki niso določeni z Direktivo

Izrek

1. Tožba se zavrne.

2. Evropska komisija in Kraljevina Belgija nosita vsaka svoje stroške.

Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 4. oktobra 2012 – Komisija proti Belgiji

(Zadeva C-391/11)

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2000/53/ES — Člen 2, točka 3 — Varstvo okolja — Izrabljena vozila — Pojem proizvajalca“

1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Vloga, s katero se postopek začne — Navedba očitkov in tožbenih razlogov — Zahteve obličnosti — Opredelitev zadevnih nacionalnih določb v obrazloženem mnenju, ne pa v tožbi — Dopustnost (člen 258 PDEU; Statut Sodišča, člen 21(1); Poslovnik Sodišča, člen 38(1)(c)) (Glej točke 23, 24, 26 in 27.)

2. Akti institucij — Direktive — Izvajanje držav članic — Uporaba ukrepov, ki se nanašajo na regionalne ali lokalne organe — Dopustnost — Meje — Sprejetje definicije pojma, na katerega se nanaša direktiva, v regionalnem okviru — Neoviranje uresničevanja ciljev direktive — Dopustnost (člen 288, tretji odstavek, TFUE; Direktiva 2000/53 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 2, točka 3) (Glej točke 31, 32, 34 in 41.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje predpisov, potrebnih za uskladitev s členoma 2, točki 1 in 3, ter 5(1), (2) in (4) Direktive 2000/53/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. septembra 2000 o izrabljenih vozilih (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 5, str. 224), v določenem roku – Pojma „vozilo“ in „proizvajalec“ – Brezplačnost dostave izrabljenih vozil, odvisna od pogojev, ki niso določeni z Direktivo

Izrek

1. Tožba se zavrne.
(Glej točke od 44 do 46, 48, 52 in 54.)

Ker so pokojninski prispevki, ki se višajo s starostjo, del plačila zaposlenih, in ker tako višanje teh prispevkov s starostjo ustvarja učinke, ki presegajo le določitev starosti za upokojitev ali pridobitev pravice, člen 6(2) Direktive 2000/78 tega višanja ne zajema.

Ker namreč ta določba državam članicam omogoča, da uvedejo izjemo od načela prepovedi diskriminacije na podlagi starosti, je treba to določbo razlagati ozko. Besedilo člena 6(2) in splošna sistematika ter namen Direktive 2000/78 potrjujejo ugotovitev, da je namen te določbe, da se uporabi le v taksativno naštetih primerih.

Člen 6(2) Direktive 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da se uporabi le za pravice do starostne ali invalidske pokojnine za potrebe panožnih sistemov socialne varnosti.

Načelo prepovedi diskriminacije na podlagi starosti, ki je določeno v členu 21 Listine in uresničeno z Direktivo 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu in natančneje s členoma 2 in 6(1) te direktive, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje kolektivnemu pokojninskemu zavarovanju, v okviru katerega delodajalec kot del plače izplačuje pokojninske prispevke, ki se višajo s starostjo, če je različno obravnavanje na podlagi starosti, ki iz tega izhaja, primerno in potrebno za dosego legitimnega cilja, kar mora ugotoviti nacionalno sodišče.

(Glej točko 69 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Prosti pretok blaga – Skupnostni tranzit – Zunanji skupnostni tranzitni postopek – Blago v začasni hrambi – Neskupnostno blago – Sprejetje carinske deklaracije – Trenutek vnosa v zunanji tranzitni postopek in dodelitve carinsko dovoljene rabe ali uporabe – Datum odobritve prepustitve blaga

(Uredba Sveta št. 2913/92, členi 4, točka 20, 37(2), 50, 67, 73 in 82(1))

Summary

Člene 50, 67 in 73 Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 648/2005, je treba razlagati tako, da je neskupnostno blago, katerega carinsko deklaracijo so carinski organi sprejeli za njegov vnos v zunanji skupnostni tranzitni postopek in ki ima status blaga v začasni hrambi, vneseno v ta postopek in tako pridobi carinsko dovoljeno rabo ali uporabo v trenutku njegove prepustitve.

Člen 67 navedenega zakonika res določa, da je treba, če ni izrecno določeno drugače, za uporabo vseh določb, ki urejajo carinski postopek, za katerega je blago deklarirano, upoštevati datum, ko so carinski organi sprejeli deklaracije. Vendar sam sprejem deklaracije ne zadostuje za prenehanje začasne hrambe. Člen 37(2) carinskega zakonika namreč določa, da blago, ki je vneseno na carinsko območje Skupnosti, ostane pod carinskim nadzorom tako dolgo, dokler se ne določi carinski status blaga in, če gre za blago, ki ni skupnostno, brez vpliva na člen 82(1) tega zakonika, do trenutka zamenjave carinskega statusa.

V zvezi z zadevnim tranzitom pa blago ne more biti v zunanjem skupnostnem tranzitu, dokler niso zanj izpolnjeni vsi pogoji. Zaradi potrebe ali možnosti, da carinski organi sprejmejo ukrepe preverjanja, prepoznavanja ali zavarovanja, namreč ni mogoče šteti, da se lahko vsi pogoji postopka zunanjega skupnostnega tranzita izpolnijo zgolj s sprejetjem carinske deklaracije. Poleg tega to, da se za blago postopek zunanjega skupnostnega tranzita ne more uporabljati, dokler ni bilo prepuščeno, izhaja iz opredelitve iz člena 4, točka 20, carinskega zakonika, v katerem je poudarjeno, da se prepustitev blaga, ki jo opravijo carinski organi, opravi „za namene, ki jih določa carinski postopek, v katerega je blago dano.“

(Glej točke od 40 do 42, 46 in od 53 do 55 ter izrek.)
(Glej točke od 70 do 72 in 141.)

V okviru sprejetja zaščitnih ukrepov glede prenosljivih spongiformnih encefalopatij na podlagi Uredbe št. 999/2001 o določitvi predpisov za preprečevanje, nadzor in izkoreninjenje nekaterih transmisivnih spongiformnih encefalopatij njen člen 24a določa, da odločitve, ki se sprejmejo v skladu z enim od postopkov iz člena 24, temeljijo na ustrezni oceni morebitnih tveganj za zdravje ljudi in živali ter ob upoštevanju razpoložljivih znanstvenih dokazov ohranjajo ali, če je to znanstveno upravičeno, zvišujejo raven zaščite zdravja ljudi in živali, ki je zagotovljena v Uniji.

Čeprav uvodne izjave Uredbe št. 1923/2006 ne vsebujejo pojasnila glede cilja zadevne določbe, je iz pripravljalnih del razvidno, da je bil člen 24a zasnovan kot jamstvo, da se prepreči, da bi se na podlagi komitološkega postopka sprejeli ukrepi, ki bi lahko zmanjšali raven varovanja zdravja ljudi in živali v Uniji. Iz tega pa vendarle ne izhaja, da navedeni člen 24a izključuje vsakršno ublažitev predhodno sprejetih preventivnih ukrepov. Na eni strani namreč člen 24a Uredbe št. 999/2001 dejstva, da je primerjavo treba opraviti glede na raven varovanja, ki izhaja iz predhodno sprejetih preventivnih ukrepov na tem področju, ne postavlja kot merila, ampak se na splošno sklicuje na raven varovanja zdravja, ki je zagotovljena v Uniji. Na drugi strani iz člena 7(2) Uredbe št. 178/2002 o določitvi splošnih načel in zahtev živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane, in iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je treba začasne ukrepe za obvladovanje tveganja, ki so sprejeti v okviru znanstvene negotovosti, ponovno pregledati v primernem roku, da se zagotovi, da so v sorazmerju in ne ovirajo trgovine bolj, kakor je potrebno za doseganje visoke ravni varovanja zdravja, ki jo je Unija izbrala.

Tako je raven varovanja javnega zdravja v tesni medsebojni povezavi z ravnijo tveganja, ki velja za sprejemljivo za družbo in ki je odvisna od znanstvenih spoznanj, ki so na voljo v danem trenutku. Ni pa izključeno, da je mogoče ob upoštevanju razvoja znanstvenih spoznanj isto raven varovanja zagotoviti z manj omejitvenimi ukrepi.

(Glej točke od 131 do 136.)
Direktivo 93/13 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah je treba razlagati tako, da se razen za pogoje, ki temeljijo na obveznih zakonih ali predpisih in določbah, ki jih določa nacionalno pravo, kar mora preveriti nacionalno sodišče, uporablja za pogodbo o najemu stanovanja, sklenjeno med najemodajalcem, ki deluje v okviru poklicne dejavnosti, in najemnikom, ki deluje v namene, ki ne spadajo v okvir poklicne dejavnosti.

Sistem varstva, vzpostavljenega z Direktivo 93/13 je zlasti pomembno pri pogodbi o najemu stanovanja, sklenjeni med posameznikom, ki deluje v zasebne namene, in nepremičninskim strokovnjakom. Posledice neenakosti, ki obstajajo med strankama, so namreč še hujše zaradi dejstva, da se z ekonomskega vidika taka pogodba nanaša na bistveno potrebo potrošnika, namreč, da si priskrbi stanovanje, in na zneske, ki so za najemnika najpogosteje ena najpomembnejših postavk njegovega proračuna, medtem ko gre s pravnega vidika za pogodbo, ki na splošno spada v zapleteno nacionalno ureditev, ki jo posamezniki pogosto ne poznajo dobro.

(Glej točki 32 in 34 ter točko 1 izreka.)
Člena 1(r) in 46 Uredbe št. 1408/71 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, je ob upoštevanju člena 13(2)(a) te uredbe ter členov 45 PDEU in 48 PDEU treba razlagati tako, da nasprotujeta temu, da pri izračunu starostne pokojnine v eni državi članici zakonodaja druge države članice ne dopušča, da se obdobje nezmožnosti za delo, v katerem je bila delavcu migrantu v drugi državi članici izplačevana dajatev iz naslova zdravstvenega zavarovanja, od katere so se odštevali prispevki za pokojninsko zavarovanje, ne šteje za zavarovalno dobo v smislu teh določb, ker zadevna oseba ni rezidentka druge države in/ali je na podlagi zakonodaje prve države članice prejemala podobno dajatev, ki je ni mogoče kumulirati s to dajatvijo iz naslova zdravstvenega zavarovanja.

(Glej točko 49 in izrek.)