ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 110/17

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Združeno kraljestvo) 22. decembra 2020 – Fenix International Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Zadeva C-695/20)

(2021/C 110/17)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Fenix International Limited

Tožena stranka: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je člen 9a Izvedbene uredbe Sveta (EU) št. 282/2011 (1) z dne 15. marca 2011, vstavljen s členom 1(1)(c) Izvedbene uredbe Sveta (EU) št. 1042/2013 (2) z dne 7. oktobra 2013, neveljaven v delu, v katerem dopolnjuje in/ali spreminja člen 28 Direktive 2006/112/ES (3), ker presega izvedbeno pooblastilo ali dolžnost Sveta, vzpostavljeno s členom 397 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006?

(1) Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 282/2011 z dne 15. marca 2011 o določitvi izvedbenih ukrepov za Direktivo 2006/112/ES o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2011, L 77, str. 1).

(2) Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 1042/2013 z dne 7. oktobra 2013 o spremembi Izvedbene uredbe (EU) št. 282/2011 glede kraja opravljanja storitev (UL 2013, L 284, str. 1).

(3) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. 1).
2.

Če se uporabi razlaga, ki je skladna s pravom Unije, ali [potem] pri uporabi Direktive 2003/109/ES (1) obstaja razlika med različnimi izvedenimi pravicami do prebivanja, ki so državljanom tretjih držav priznane na podlagi prava Unije, med katerimi sta izvedena pravica do prebivanja, ki se prizna družinskemu članu državljana Unije na podlagi Direktive 2004/38, in pravica do prebivanja na podlagi člena 20 PDEU?
1.

Ali je združljivo z Direktivo 2001/14/ES (1), zlasti njenimi določbami o neodvisnosti upravljanja upravljavca infrastrukture (člen 4), načelih za določanje uporabnin (členi od 7 do 12) in nalogah regulatornega organa (člen 30), če nacionalna civilna sodišča za vsak primer posebej in neodvisno od nadzora regulatornega organa preverjajo višino zaračunanih uporabnin na podlagi meril člena 102 PDEU in/ali nacionalne konkurenčne zakonodaje?
1.

Ali je treba glede na razlago člena 4(2) Direktive 93/13/EGS (1) o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah, podano v sodbi C-186/16, Andriciuc in drugi (2), šteti, da je pogodbeno določilo o nošenju valutnega tveganja, ki – ne da bi se z njim valutno tveganje izključno in v celoti izrecno naložilo dolžniku – vsebuje le izjavo dolžnika, da „se zaveda morebitnih tveganj transakcije, tako zlasti tega, da lahko gibanje [tečaja] zadevne valute v razmerju do madžarskega forinta breme odplačila kredita tako poveča kot zmanjša[“], jasno in nedvoumno?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour de cassation (Francija) 1. decembra 2020 – V A, Z A/TP

(Zadeva C-645/20)

(2021/C 53/35)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour de cassation

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: V A, Z A

Tožena stranka: TP

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba določbe člena 10(1)(a) Uredbe (EU) št. 650/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju (1) razlagati tako, da če običajno prebivališče zapustnika ob smrti ni v državi članici, mora sodišče države članice, v kateri zapustnik ni imel običajnega prebivališča, ki pa ugotovi, da je ta imel državljanstvo te države in imel v njej premoženje, po uradni dolžnosti ugotoviti svojo subsidiarno pristojnost, določeno v tem aktu?

(1) UL 2012, L 201, str. 107.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilos Korkein hallinto-oikeus (Finska) 25. novembra 2020 – A/Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto

(Zadeva C-634/20)

(2021/C 44/34)

Jezik postopka: finščina

Predložitveno sodišče

Korkein hallinto-oikeus

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: A

Druga stranka: Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člena 45 PDEU oziroma 49 PDEU ob upoštevanju načela sorazmernosti razlagati tako, da nasprotuje temu, da pristojni organ države članice gostiteljice na podlagi nacionalne zakonodaje osebi pravico do opravljanja zdravniškega poklica omeji na tri leta in to pravico dovoli z omejitvijo, da lahko ta oseba dejavnost opravlja izključno pod vodstvom in nadzorom zdravnika z dovoljenjem in da mora v istem obdobju opraviti triletno posebno izobraževanje na področju splošne medicine, zato da pridobi dovoljenje za samostojno opravljanje zdravniške dejavnosti v državi članici gostiteljici, ob upoštevanju, da

a) je oseba v državi članici izvora pridobila diplomo iz medicine, vendar ob vložitvi vloge za priznanje poklicne kvalifikacije v državi članici gostiteljici ni mogla predložiti potrdila o opravljenem enoletnem pripravništvu, ki se v državi članici izvora dodatno zahteva kot pogoj za pridobitev poklicne kvalifikacije;

b) je bila osebi v državi članici gostiteljici ob upoštevanju člena 55a Direktive o poklicnih kvalifikacijah (1) kot prednostna alternativa, ki pa jo je zavrnila, ponujena možnost, da v državi članici gostiteljici v obdobju treh let opravlja pripravništvo, ki ustreza direktivam države članice izvora, ter da lahko pri pristojnemu organu države članice izvora vloži vlogo za priznanje tega pripravništva, da bi nato v državi članici gostiteljici lahko ponovno uveljavljala pravico do opravljanja zdravniškega poklica na podlagi sistema avtomatičnega priznavanja iz Direktive;

c) je namen nacionalnih predpisov države članice gostiteljice spodbujanje varnosti pacientov in kakovosti zdravstvenih storitev z zagotavljanjem, da imajo zdravstveni delavci izobrazbo, ki se zahteva za opravljanje njihove poklicne dejavnosti, druge ustrezne poklicne kvalifikacije in druge sposobnosti, ki se zahtevajo za poklicno dejavnost?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/36/ES z dne 7. septembra 2005 o priznavanju poklicnih kvalifikacij (UL 2005, L 255, str. 22).
3.

Ali je treba člena 2 in člen 4(2) v povezavi s členom 19(1), drugi pododstavek, PEU in načelom pravice do sodnega varstva razlagati tako, da: a) nacionalno sodišče ne sme uporabiti prepovedi „izpodbijanja legitimnosti sodišč“ in „ugotovitve ali presoje zakonitosti imenovanja sodnika ali pristojnosti, ki iz tega izhaja, da opravlja sodno funkcijo“, kot je določena v členu 29(2) in (3) zakona z dne 8. decembra 2017 o vrhovnem sodišču (prečiščeno besedilo: Dz. U., 2019, pozicija 825, s spremembami), ker to, da Unija spoštuje ustavno identiteto držav članic, ne pomeni, da lahko nacionalni zakonodajalec sprejema rešitve, ki posegajo v temeljne vrednote in načela Unije? b) ustavna identiteta države članice ne sme imeti za posledico odvzema pravice do z zakonom ustanovljenega neodvisnega sodišča, če so bile pri postopku imenovanja pred vročitvijo akta o imenovanju pomanjkljivosti, ki so opisane v vprašanjih za predhodno odločanje v zadevah C-487/19 in C-508/19, njegov predhodni sodni preizkus pa je bil namenoma izključen na način, ki je očitno v nasprotju z nacionalno ustavo?
1.

Ali je treba šteti, da je obveznost brezplačnega prevoza določenih kategorij potnikov (predšolskih otrok, invalidov do dopolnjenega 16. leta starosti, oseb s hudo obliko invalidnosti po dopolnjenem 16. letu starosti, oseb s hudo obliko slabovidnosti, spremljevalcev osebe s težjo ali hudo obliko slabovidnosti in psa vodnika oziroma psa pomočnika za osebe z invalidnostjo), ki se z zakonom enotno naloži vsem zasebnopravnim podjetjem, ki na nacionalnem ozemlju komercialno opravljajo storitve cestnega, vodnega in železniškega linijskega potniškega prevoza, obveznost javne službe v smislu člena 2(e) in člena 3(2) Uredbe (ES) št. 1370/2007 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 o javnih storitvah železniškega in cestnega potniškega prevoza ter o razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 1191/69 in št. 1107/70?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Avstrija) 19. oktobra 2020 – J.P./B.d.S.L.

(Zadeva C-521/20)

(2021/C 35/35)

Jezik postopka: neščina

Predložitveno sodišče

Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: J.P.

Tožeči organ: B.d.S.L.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 50 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (zlasti v povezavi z Direktivo o evrovinjeti 1999/62/ES) (1) razlagati tako, da je kombinacija nacionalne ureditve, s katero je – tako kot s členom 20(2) BStMG v povezavi s členom 22(2) VStG – naložen kumulativni pregon in kaznovanje zaporednih kršitev obveznosti plačila cestnine, storjenih na posameznih odsekih poti, v nasprotju s prepovedjo večkratnega pregona in kaznovanja, če nista obenem za zakonski ravni določeni dolžnost usklajevanja za vse organe in sodišča, pristojne za izvajanje tega kazenskega postopka, in izrecna obveznost učinkovite uporabe načela sorazmernosti glede višine enotne kazni?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 1999/62/ES z dne 17. junija 1999 o cestnih pristojbinah za uporabo določene infrastrukture za težka tovorna vozila (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 4, str. 372).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Fővárosi Törvényszék (Madžarska) 12. novembra 2020 – Polskie Linie Lotnicze „LOT“ SA/Budapest Főváros Kormányhivatala

(Zadeva C-597/20)

(2021/C 28/46)

Jezik postopka: madžarščina

Predložitveno sodišče

Fővárosi Törvényszék

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Polskie Linie Lotnicze „LOT“ SA

Tožena stranka: Budapest Főváros Kormányhivatala

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 16(1) in (2) Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (1) razlagati tako, da nacionalni organ, ki je odgovoren za izvajanje navedene uredbe in pri katerem je potnik vložil individualno pritožbo, zadevnemu letalskemu prevozniku ne more naložiti plačila odškodnine, ki potniku pripada v skladu z navedeno uredbo?

(1) Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 10).
1.

Ali je treba izraz „stalno zakonito prebivajo“ iz člena 1 Uredbe (EU) št. 1231/2010 (1) o razširitvi uporabe uredb (ES) št. 883/2004 (2) in (ES) št. 987/2009 (3) na državljane tretjih držav, za katere se navedeni uredbi ne uporabljata razlagati tako, da so z njim zajeti tudi državljani tretjih držav, ki v zadevni državni članici prebivajo na podlagi dovoljenja za prebivanje in imajo dokument o prijavi prebivališča, ki ga je izstavil policijski organ za tujce?
1.

Člen 1(3) Uredbe 2020/1055, v delu v katerem je z njim Uredbi (ES) št. 1071/2009 dodan člen 5(1)(b), v skladu s katerim „mora podjetje v državi članici sedeža … delovanje svojega voznega parka organizirati tako, da zagotovi, da se vozila, ki jih ima na voljo in se uporabljajo za mednarodni prevoz, vrnejo v enega od operativnih centrov v tej državi članici najpozneje v osmih tednih po tem, ko so ga zapustila“, je v nasprotju s: 1.1 členom 3(3) PEU, členoma 11 PDEU in 191 PDEU in politiko EU o okolju in podnebnih spremembah. Obveznost vrnitve v operativni center bo povzročila povečanje števila praznih vozil, ki se vozijo po evropskih cestah ter količino emisij CO2 in onesnaževanja okolja. Pri sprejetju izpodbijane določbe institucije EU niso upoštevale ukrepov v zvezi s politiko Evropske unije o okolju in podnebnih spremembah, in, zlasti, zahtev v zvezi z varovanjem okolja in cilji varstva okolja, ki se spodbujajo v okviru Evropskega zelenega dogovora in jih je potrdil Evropski svet; 1.2 členom 26 PDEU in splošnim načelom prepovedi diskriminacije. Izpodbijana določba je zaščitniški ukrep, ki privede do delitve trga prevoza EU, omejitve konkurence in uvedbe diskriminatorne ureditve kar zadeva prevoznike držav članic, ki ležijo na geografskem obrobju Evropske unije(obrobne države članice). S to določbo je sektor mednarodnega cestnega prevoza diskriminiran v primerjavi z drugimi prometnimi sektorji; 1.3 členoma 91(2) PDEU in 94 PDEU. Institucije EU bi morale upoštevati dejstvo, da bo imela izpodbijana določba zelo velik učinek na življenjski standard in stopnjo zaposlenosti v obrobnih državah članicah Evropske unije in bo zelo negativno vplivala na ekonomski položaj prevoznikov s sedežem na obrobju; institucije EU pa te obveznosti niso izpolnile; 1.4 načeli pravilnega zakonodajnega postopka, saj je bila izpodbijana določba sprejeta brez kakršne koli ocene njenega učinka in brez ustreznega preizkusa njenih negativnih socialnih in ekonomskih posledic ter njenih učinkov na okolje; 1.5 načelom sorazmernosti, saj je zahteva, ki je določena, da se morajo vozila redno vračati, očitno nesorazmerno in neustrezna, da se doseže javno izraženi cilj zoperstavljanja slamnatim podjetjem.
1.

Ali je treba določbe Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (v nadaljevanju: Uredba (EU) št. 1215/2012) (1), zlasti člen 2(a) in člen 39 Uredbe (EU) št. 1215/2012 razlagati tako, da obstoji sodna odločba, ki jo je treba izvršiti, tudi takrat, kadar je dolžnik iz tega naslova v državi članici po skrajšanem preizkusu v kontradiktornem postopku, vendar le glede vezanosti na pravnomočnost sodbe, ki je bila zoper njega izdana v tretji državi, zaradi plačila stranki, ki je uspela v postopku v tretji državi v smislu dolga, katerega obstoj je ugotovljen s pravnomočno sodbo v tretji državi, zavezan k plačilu, pri čemer je bil predmet postopka v državi članici omejen na preizkus, ali zoper dolžnika iz tega naslova obstoji zahtevek, ugotovljen s pravnomočno sodbo?
1.

Prvi tožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti, ki je določeno v členu 5(4) PEU Romunija meni, da ukrep iz člena 1, točka 6c – to je prepoved preživljanja rednega tedenskega počitka in tedenskega počitka, ki je daljši od 45 ur, ki se opravi zaradi nadomestila prejšnjega zmanjšanega tedenskega počitka, v vozilu – ni ustrezen za doseganje želenih ciljev, zlasti izboljšanja varnosti v prometu in delovnih pogojev voznikov. Poleg tega ta določba ne odpravlja tveganj in težav, ki jih je opredelila Komisija. Sozakonodajalca sta poleg tega v času njenega sprejetja poznala podatke in informacije v zvezi z njeno očitno neustreznostjo. Romunija tudi trdi, da je ukrep iz člena 1, točka 6d – ki se nanaša na vrnitev voznikov, vsake štiri zaporedne tedne (in, pred rednim tedenskim počitkom, ki je daljši od 45 ur in ki se opravi kot nadomestilo po dveh zaporednih zmanjšanih obdobjih počitka) v operativni center delodajalca v državo članico njegovega sedeža ali v kraj prebivališča voznika – očitno neustrezen, zlasti ob upoštevanju na novo uvedenih upravnih obveznosti, velikih stroškov, ki jih imajo gospodarski subjekti, omejitve njihove poslovne dejavnosti ter tega, da ta ukrep ne zagotavlja ustreznega varstva voznikov. Poleg tega pri oceni učinka niso bili preučeni vsi ti vidiki. V tem okviru zakonodajalca nista mogla upoštevati vseh upoštevnih elementov in okoliščin tega položaja.
—

razglasitev ničnosti člena 1, točka 6(d) Uredbe (EU) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o spremembi Uredbe (ES) št. 561/2006 glede minimalnih zahtev za najdaljši dnevni in tedenski čas vožnje, najkrajše odmore ter dnevni in tedenski čas počitka ter Uredbe (EU) št. 165/2014 glede določanja položaja s tahografi (1);
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Hamburg (Nemčija) 6. avgusta 2020 – SP/KLM Royal Dutch Airlines, Direktion für Deutschland

(Zadeva C-367/20)

(2021/C 9/08)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Amtsgericht Hamburg

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: SP

Tožena stranka: KLM Royal Dutch Airlines, Direktion für Deutschland

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 5(1)(c) in člen 7(1) Uredbe (ES) št. 261/2004 (1) v povezavi z njenim členom 3(5) razlagati tako, da lahko potnik, ki je – v okviru leta, ki ga sestavljata dva delna leta s prestopanjem in ki je predmet enotne rezervacije, z odhodom z letališča zunaj ozemlja države članice (tretja država), vmesnim pristankom na letališču tretje države in namembnim letališčem na ozemlju države članice – v končni namembni kraj prispel z zamudo treh ur ali več, ki je nastala pri prvem letu, ki ga je v okviru dogovora o letih pod skupno oznako opravil letalski prevoznik s sedežem v tretji državi, vloži odškodninsko tožbo na podlagi te uredbe proti letalskemu prevozniku Skupnosti, pri katerem je bila za zadevni let opravljena enotna rezervacija in ki je opravil le drugi let?

Sodišče Evropske unije (deveti senat) je s sklepom z dne 12. novembra 2020 odločilo:

Člen 5(1)(c) in člen 7(1) Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 je treba v povezavi s členom 3(1)(b) in (5) Uredbe št. 261/2004 razlagati tako, da potnik, ki je – v okviru leta, ki ga sestavljata dva delna leta s prestopanjem in ki je predmet enotne rezervacije, z odhodom z letališča na ozemlju tretje države, vmesnim pristankom na letališču države članice in namembnim letališčem v drugi državi članici – v končni namembni kraj prispel z zamudo treh ur ali več, ki je nastala pri prvem letu, ki ga je v okviru dogovora o letih pod skupno oznako opravil letalski prevoznik s sedežem v tretji državi, odškodninsko tožbo na podlagi te uredbe lahko vloži proti letalskemu prevozniku Skupnosti, ki je opravil drugi delni let.

(1) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 10).
1.

Ali je nacionalna ureditev, kot jo uporabljajo uradni organi, ki določa, da je pogoj za to, da lahko oseba, ki prebiva v Belgiji, tuje vozilo, ki mu ga občasno in za krajši čas da na voljo oseba, ki prebiva v drugi državi članici EU, uporablja ne da bi ji bilo treba to vozilo ponovno prijaviti, ta, da ima ta oseba, ki prebiva v Belgiji, v vozilu osebno dovoljenje za uporabo, to je potrdilo v smislu člena 3(2), točka 6, kraljevega odloka z dne 20. avgusta 2001 o registraciji vozil, v nasprotju z upoštevnimi evropskimi predpisi, zlasti s členoma 20 in 21 Pogodbe o delovanju Evropske unije glede prostega gibanja oseb, s členom 45 PDEU (prosto gibanje delavcev), s členom 49 (svoboda ustanavljanja) in s členom 56 PDEU (svoboda opravljanja storitev)?
6.

Če je odgovor na tretje, četrto in peto vprašanje pritrdilen, kaj mora v skladu s pravom Unije storiti organ države članice, ki v nasprotju pravom Unije upravljavcu naprave, v kateri je bil izvajan postopek s pretvornikom kisika, ni dodelil brezplačnih pravic do emisije za napravo, ki ne deluje več, in je obdobje, za katero so bile pravice dodeljene, že poteklo?
I.

Ali je nacionalna zakonodaja – ki upravičencu do subvencije nalaga vložitev tožbe pri pristojnem upravnem sodišču zoper akt, s katerim je odrejeno vračilo zneskov, ki so bili zaradi nepravilnosti neupravičeno prejeti, če pa tožba ni bila vložena v roku, navedeni akt postane pravnomočen (to pomeni, kadar upravičenec obrambnih sredstev, ki jih ima na voljo na podlagi nacionalnega prava, ne uporabi v roku) in se lahko posledično zahteva vračilo neupravičeno plačanega zneska v skladu z določbami in roki, ki veljajo v nacionalnem pravu – v nasprotju s členom 3(1) Uredbe št. 2988/95 (1)?
2.

Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen, ali je treba člena 2(b) in 7(1) Direktive Sveta 2008/118/ES (2) z dne 16. decembra 2008 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12/EGS ter člena 2(1)(d) in 70 Direktive Sveta 2006/112/ES (3) z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost razlagati tako, da obveznost plačila trošarine in/ali DDV ne ugasne, kadar se v položaju, kakršen je ta v obravnavani zadevi, tihotapsko blago zaseže in naknadno odvzame, po tem ko je že bilo nezakonito vneseno (sproščeno v porabo) na carinsko območje Evropske unije, čeprav je carinski dolg ugasnil iz razloga iz člena 124(1)(e) Uredbe (EU) št. 952/2013?
—

izpodbijano sodbo deloma razveljavi in zahteve pritožnika v zadevi T-518/18 razglasi za dopustne in utemeljene, potrdi, naj se plačilo stroškov naloži nasprotni stranki; in torej
C 414/24

Predlog za sprejetje predhodne odločbe ki ga je vložilo Högsta förvaltningsdomstolen (Švedska) 24. septembra 2020 – Advania Sverige AB, Kammarkollegiet/Dustin Sverige AB

(Zadeva C-461/20)

(2020/C 414/34)

Jezik postopka: švedščina

Predložitveno sodišče

Högsta förvaltningsdomstolen

Stranki v postopku v glavni stvari

Predlagateljici v postopku pred vrhovnim upravnim sodiščem: Advania Sverige AB, Kammarkollegiet

Nasprotna stranka v postopku: Dustin Sverige AB

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali okoliščina, da je novi izvajalec prevzel pravice in obveznosti prvotnega izvajalca, ki izhajajo iz okvirnega sporazuma, potem ko je bil razglašen stečaj prvotnega izvajalca in je stečajni upravitelj prenesel sporazum, pomeni, da se bo za novega izvajalca štelo, da je nasledil prvotnega izvajalca pod pogoji, kot so ti iz člena 72(1)(d)(ii) Direktive o javnem naročanju (1)?

(1) Direktiva 2014/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju in razveljavitvi Direktive 2004/18/ES (UL 2014, L 94, str. 65).
2.

Ali je treba člen 6(1) Direktive 93/13 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah razlagati tako, da nasprotuje nacionalnemu predpisu, kot je posebni zakon iz postopka v glavni stvari, ZID ZPK 2015, Zakon o konverziji (zakon o konverziji), ki na eni strani z zavezujočo določbo ponudnika storitev zavezuje, da potrošniku ponudi sklenitev dodatka h kreditni pogodbi na način, določen v tem zakonu, pri čemer pa se s tem dodatkom nekatera pogodbena določila, ki so bila v trenutku, ko je ta zakon začel veljati (določilo o možnosti enostranske spremembe obrestne mere) ali pozneje (določilo o valutni klavzuli v CHF) s sodno odločbo razglašena za nična, nadomestijo z veljavnimi pogodbenimi določili tako, da se šteje, da sta se stranki od začetka dogovorili to, kar je določeno z dodatkom, s čimer se zagotovi veljavnost pogodbe, na drugi strani pa določa, da se vplačila potrošnika, ki se je strinjal s sklenitvijo dodatka, ki so bila izvedena na podlagi nepoštenih pogodbenih pogojev, uporabijo za izpolnitev njegovih obveznosti, ki izhajajo iz določil veljavnega dodatka, z dogovorom o razpolaganju z morebitnim preplačilom ali vračilu vplačila potrošniku, kadar je preplačilo višje od vsote mesečnih obrokov glede na novi načrt plačil, vse to na način, kot je določen v tem zakonu?
3.

Ali je treba glede na okoliščine spora v glavni stvari načela pravne varnosti, varstva legitimnih pričakovanj, sorazmernosti in lojalnega sodelovanja, kot izhajajo iz Direktive 2006/112/ES, razlagati v smislu, da prepovedujejo, da se davčnemu zavezancu naloži obveznost pobiranja in plačila DDV za nedoločen čas in brez priznanja pravice do odbitka DDV, če v konkretnem primeru davčni organ ne preveri vsebinskih zahtev, ki se nanašajo na pravico do odbitka DDV in če davčni zavezanec ne stori nobene goljufije?