ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Ali je mogoče v zgoraj opisanem primeru šteti, da je oglas namenjen potrošnikom ali trgovcem v državi članici Y, v kateri ima sedež podjetje B, in ali je za preizkus tožbe zaradi kršitve znamke Evropske unije v skladu s členom 125(5) Uredbe o znamki Evropske unije (1) pristojno sodišče za znamko EU v državi članici Y, če v oglasu, objavljenem v elektronski obliki, ali na spletnem mestu oglaševalca, do katerega je v tem oglasu vsebovana povezava, vsaj ni izrecno natančno navedeno geografsko območje, na katero se dostavljajo izdelki, ali pa z območja dostave ni izrecno izvzeta nobena posamezna država članica? Ali je mogoče pri tem upoštevati vrsto izdelkov, ki se oglašujejo, in okoliščino, da se izdelki podjetja A v skladu s trditvami tržijo po vsem svetu in torej po celotnem ozemlju Evropske unije, vključno z državo članico Y?
2.

Ali je treba člen 185(1) Direktive 2006/112/ES razlagati tako, da gre pri izločitvi blaga v smislu odpisa sredstev ali zalog iz bilance davčnega zavezanca zaradi dejstva, da od blaga ni več mogoče pričakovati nobenih ekonomskih koristi, ker je na primer obrabljeno, pokvarjeno ali neustrezno ali ga ni mogoče namensko uporabljati, za spremembo dejavnikov, uporabljenih za določitev odbitnega zneska DDV, ki je bil že plačan ob nakupu tega blaga, in ki je nastala po opravljenem obračunu DDV v skladu z ZDDS in zaradi katere je zato treba popraviti odbitek, če je bilo izločeno blago nato uničeno ali odstranjeno in je bilo to dejstvo uradno dokazano ali potrjeno?
1)

Ali člen 1(3) Direktive 89/665 (1) nasprotuje temu, da se ponudniku, ki je bil dokončno izključen iz postopka oddaje naročila, odvzame možnost pritožbe zoper zavrnitev razveljavitve oddaje naročila, če želi dokazati, da so izbrani ponudnik in vsi drugi uspešno ocenjeni ponudniki storili hudo kršitev poklicnih pravil, to je sklenitev protikonkurenčnih sporazumov, ki so jih sodišča ugotovila šele po njegovi izključitvi, z namenom da bi se lahko udeležil ponovnega postopka?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Pesti Központi Kerületi Bíróság (Madžarska) 25. januarja 2022 — PannonHitel Pénzügyi Zrt./Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.)

(Zadeva C-51/22)

(2022/C 165/36)

Jezik postopka: madžarščina

Predložitveno sodišče

Pesti Központi Kerületi Bíróság

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: PannonHitel Pénzügyi Zrt.

Tožena stranka: Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.)

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 5(1)(a) ter člen 8(1)(a), prva alinea, in (2) Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (1) razlagati tako, da lahko potnik neposredno pri letalskem prevozniku uveljavlja pravico do povračila celotnega stroška vozovnice po ceni, po kateri je bila kupljena, tudi če je vozovnico rezerviral s pomočjo tretje osebe, ki je delovala kot posrednik, ki mu je potnik plačal ceno vozovnice, posrednik pa je kupil vozovnico od letalskega prevoznika in mu plačal ceno vozovnice, pri čemer ni bilo ugotovljeno, da je posrednik deloval kot pooblaščeni posrednik letalskega prevoznika niti da je posrednik organizator potovanj?

(1) UL 2004, L 46, str. 1.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 11. januarja 2022 – Volkswagen Group Italia S.p.A., Volkswagen Aktiengesellschaft/Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

(Zadeva C-27/22)

(2022/C 128/15)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki in pritožnici: Volkswagen Group Italia S.p.A., Volkswagen Aktiengesellschaft

Tožena stranka in nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

Vprašanja za predhodno odločanje

(a) Ali je mogoče sankcije, izrečene zaradi nepoštene poslovne prakse, opredeliti kot upravne sankcije kazenske narave v skladu z nacionalno zakonodajo, s katero se izvaja Direktiva 2005/29/ES (1)?

(b) Ali je treba člen 50 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki omogoča, da se v postopku potrdi in da postane pravnomočna denarna upravna sankcija kazenske narave zoper pravno osebo zaradi nezakonitih ravnanj, ki pomenijo nepošteno poslovno prakso, za katero je bila zoper to osebo že izrečena pravnomočna kazenska obsodba v drugi državi članici, če je postala ta druga obsodba pravnomočna, preden je postala pravnomočna pritožba v zvezi s prvo upravno denarno sankcijo kazenske narave?

(c) Ali je mogoče z ureditvijo iz Direktive 2005/29, zlasti s členom 3(4) in členom 13(2)(e), utemeljiti odstopanje od prepovedi „ne bis in idem“ iz člena 50 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (ki je bilo pozneje s členom 6 PEU vključeno v Pogodbo o Evropski uniji) in člena 54 Schengenske konvencije?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (UL 2005, L 149, str. 22).
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: Ali je treba člen 9(1) Direktive 2008/94/ES razlagati tako, da delavec takega podjetja, ki ima v drugi državi članici stalno prebivališče in za katerega tam obstaja obveznost vključitve v socialno zavarovanje, pri čemer pa svoje delo izmenično opravlja en teden v državi članici, v kateri ima sedež njegov delodajalec, in en teden v državi članici, v kateri ima stalno prebivališče in v kateri zanj obstaja obveznost vključitve v socialno zavarovanje, to delo v smislu tega člena „običajno“ opravlja v obeh državah članicah?
C 84/28

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (Avstrija) 15. novembra 2021 – YV/Stadtverkehr Lindau (B) GmbH

(Zadeva C-685/21)

(2022/C 84/36)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberster Gerichtshof

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: YV

Tožena stranka: Stadtverkehr Lindau (B) GmbH

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je zavarovalnica v smislu člena 11(1) in člena 13(2) Uredbe (EU) št. 1215/2012 (1) tudi podjetje, ki sicer ni zavarovalnica, a zaradi odstopanja od obveznega zavarovanja v smislu člena 5(1) Direktive 2009/103/ES (2) v skladu s pravom, ki se uporabi, kot „kvazi-zavarovalnica“ za svoja motorna vozila odgovarja tako kot zavarovalnica na podlagi določb zavarovalne zakonodaje?

(1) Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (prenovitev) (UL 2012, L 351, str. 1).

(2) Direktiva 2009/103/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti (kodificirana različica) (UL 2009, L 263, str. 11).
Pritožba, ki jo je Marián Kočner vložil 8. decembra 2021 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 29. septembra 2021 v zadevi T-528/20, Kočner/Europol

(Zadeva C-755/21 P)

(2022/C 73/23)

Jezik postopka: slovaščina

Stranke

Pritožnik: Marián Kočner (zastopnika: M. Mandzák in M. Para, advokáti)

Drugi stranki v postopku: Agencija Evropske unije za sodelovanje na področju preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj, Kraljevina Španija

Predlogi

— Izpodbijana sodba naj se v celoti razveljavi;

— zadeva naj se vrne Splošnemu sodišču v ponovno odločanje;

— Splošnemu sodišču naj se naloži, da odloči o stroških postopka.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnik se sklicuje na dve ravnanji, s katerima naj bi mu bila povzročena škoda. Celotna pritožba vsebuje šest pritožbenih razlogov. Splošno sodišče naj bi s pravnega vidika napačno presodilo zadevo in napačno uporabilo materialno pravo, zlasti glede solidarne odgovornosti tožene stranke in države članice za škodo, napačno razlagalo nacionalno pravo, napačno ugotovilo, da ni vzročne zveze med ravnanjem tožene stranke in škodnim dogodkom, ter tudi nepopolno obrazložilo izpodbijano sodbo in izkrivilo dokaze.
C 73/28

Pritožba, ki jo je 16. decembra 2021 vložila Zvezna republika Nemčija zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 6. oktobra 2021 v zadevi T-238/19, Wepa Hygieneprodukte GmbH in drugi/Evropska komisija

(Zadeva C-796/21 P)

(2022/C 73/32)

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnica: Zvezna republika Nemčija (zastopnika: J. Möller in R. Kanitz, agenta)

Druge stranke v postopku: WEPA Hygieneprodukte GmbH, WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, nekdanja Wepa Leuna GmbH, Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH in Evropska komisija

Predlog

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 6. oktobra 2021 v zadevi T-238/19 razveljavi v delu, v katerem je bila tožba zavrnjena kot neutemeljena,

— sklep Komisije z dne 28. maja 2018 o shemi pomoči SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), ki jo je Nemčija izvedla za pasovne odjemalce na podlagi člena 19 StromNEV, C(2018) 3166 final, za leti 2012 in 2013 na podlagi člena 61(1) Statuta Sodišča razglasi za ničen,

— Komisiji naloži plačilo stroškov postopkov pred Splošnim sodiščem in Sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica navaja en sam pritožbeni razlog, v katerem zatrjuje kršitev člena 107(1) PDEU. Splošno sodišče naj bi napačno uporabilo pravo, s tem da je štelo, da je ureditev iz člena 19(2) Stromnetzentgeltverordnung (StromNEV) (uredba o omrežnini) državna pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.

Prvič, Splošno sodišče naj bi pri ugotovitvi, da ima omrežnina državno naravo, napačno uporabilo pravo, ker je štelo, da sta obvezna obremenitev odjemalca ali končnega odjemalca in državni nadzor nad denarnimi sredstvi ali upravljavcem teh denarnih sredstev lastnosti, ki naj bi bili „del alternative“.

Drugič, Splošno sodišče naj bi pri presoji, ali gre za „obvezno obremenitev odjemalca ali končnega odjemalca“ napačno uporabilo pravo, ker je štelo, da to ni odvisno od razmerja med dobaviteljem električne energije in končnim odjemalcem električne energije. Poleg tega naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker se je oprlo na obveznost pobiranja in ne na zakonsko določeno obveznost plačevanja omrežnine.

Tretjič, Splošno sodišče naj bi pri presoji, ali gre za državni nadzor ali pravico razpolaganja, napačno uporabilo pravo, ker je štelo, da namenskost pobrane omrežnine ne izključuje tega, da bi lahko država razpolagala s temi sredstvi.
1.

Ali je treba člena 7 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter člen 5, člen [6(6)] in člen 13 Direktive 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav (1) v povezavi s sodbo [z dne 19. junija 2018, Gnandi (C-181/16, EU:C:2018:465)], razlagati tako, da lahko sodišče, pri katerem je bilo vloženo pravno sredstvo zoper odločbo o vrnitvi, sprejeto po odločbi o zavrnitvi prošnje za mednarodno zaščito, pri presoji zakonitosti odločbe o vrnitvi od spremenjenih okoliščin, ki lahko odločilno vplivajo na položaj zadevne osebe z vidika zgoraj navedenega člena 5, upošteva le tiste, ki so nastale, preden je Conseil du contentieux des étrangers (upravno sodišče za spore v zvezi s tujci) končalo postopek v zvezi z mednarodno zaščito?
Pritožba, ki so jo Ryanair DAC, Airport Marketing Services Ltd, FR Financing (Malta) Ltd vložile 9. decembra 2021 zoper sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 29. septembra 2021 v zadevi T-448/18, Ryanair in drugi/Komisija

(Zadeva C-758/21 P)

(2022/C 51/32)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnice: Ryanair DAC, Airport Marketing Services Ltd, FR Financing (Malta) Ltd (zastopniki: E. Vahida, avocat, B. Byrne, advocaat, in S. Rating, abogado)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

Pritožnice Sodišču predlagajo, naj:

— razveljavi izpodbijano sodbo;

— razglasi člena 5 in 6 ter člene 9, 10 in 11 Sklepa Komisije (EU) 2018/628 (v nadaljevanju: izpodbijani sklep) (1) za nične v delu, v katerem se nanaša na pritožnice, ali, podredno, vrne zadevo v razsojanje Splošnemu sodišču; in vsekakor

— Komisiji naloži plačilo stroškov, ki so pritožnicam nastali v okviru tega postopka in postopka v zadevi T-448/18 pred Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnice navajajo štiri pritožbene razloge.

Prvič, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, da je kot nedopustno zavrglo – in s tem zavrnilo upoštevanje v okviru sodnega nadzora – ključne dokaze, ki so jih pritožnice predložile pred koncem ustnega dela postopka pred Splošnim sodiščem. Splošno sodišče je storilo kršitev s tem, da ni upoštevalo, oziroma ni v celoti spoštovalo pravnih načel, na katerih temeljijo pravila iz člena 85, od (1) do (3), Poslovnika Splošnega sodišča, in s tem, da ni upoštevalo sodne prakse, ki se nanaša na te določbe.

Drugič, Splošno sodišče je napačno razlagalo člen 17 Uredbe Sveta (EU) 2015/1589 (2) in napačno uporabilo člen 296 PDEU s tem, da je ugotovilo, da (i) Komisija ni kršila veljavne omejitve obdobja za izterjavo pomoči in da je (ii) izpodbijani sklep ustrezno obrazložen.

Tretjič, Splošno sodišče je izkrivilo predložene dokaze, ko je presojalo, ali je Komisija zakonito opravila t.i. preskus „udeleženca v tržnem gospodarstvu“ v okviru presoje, ali so pritožnice pridobile prednost v smislu člena 107(1) PDEU. Splošno sodišče je izkrivilo dokaze v zvezi z: (i) pristojbino za varnost, ki sta jo v dogovoru o letaliških storitvah sklenila letališče in družba Ryanair; (ii) oceno dodatnih operativnih stroškov, ki bi jih letališče lahko pričakovalo; in (iii) faktorjem zasedenosti, ki ga je Komisija uporabila pri ex ante ugotavljanju dobičkonosnosti.

Četrtič, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da napake v zvezi z zneskom pomoči, ki jo je treba izterjati, ki je izračunana na podlagi ex ante podatkov, ni treba popraviti na podlagi ex post podatkov, ki so bili v spisu ob sprejetju izpodbijanega sklepa.

(1) Sklep Komisije (EU) 2018/628 z dne 11. novembra 2016 o državni pomoči SA.24221(2011/C) (ex 2011/NN), ki jo je Avstrija odobrila letališču Celovec ter družbi Ryanair in drugim letalskim prevoznikom, ki to letališče uporabljajo (notificirano pod dokumentarno številko C(2016) 7131) (UL 2018 L 107, str. 1).

(2) Uredba Sveta (EU) 2015/1589 z dne 13. julija 2015 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije (UL 2015 L 248, str. 9).
Pritožba, ki jo je CE vložila 26. avgusta 2021 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 16. junija 2021 v zadevi T-355/19, CE/Odbor regij

(Zadeva C-539/21 P)

(2022/C 37/11)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnica: CE (zastopnik: M. Casado García-Hirschfeld, avocate)

Druga stranka v postopku: Odbor regij

Predloga

— Sodba z dne 16. junija 2021, CE/Odbor regij (T-355/19), naj se delno razveljavi;

— Odboru regij naj se naloži plačilo vseh stroškov, vključno s stroški, priglašenimi pred Splošnim sodiščem v zvezi z glavnim postopkom in postopkom za izdajo začasne odredbe.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica v utemeljitev pritožbe izpodbija zlasti točke 69, 70, od 73 do 77, od 83 do 91, od 109 do 116, od 126 do 139, 149 in 150 izpodbijane sodbe. Navaja en sam pritožbeni razlog, ki se nanaša na izkrivljanje dejstev in na očitne napake pri presoji, kar naj bi pripeljalo do nezadostne in ravno napačne obrazložitve.
C 51/16

Pritožba, ki jo je Electrodomésticos Taurus, S.L. vložila 19. julija 2021 zoper sodbo Splošnega sodišča (deseti senat) z dne 17. maja 2021 v zadevi T-328/20, Electrodomésticos Taurus, S.L./EUIPO – Shenzen Aukey E-Business Co. Ltd

(Zadeva C-468/21 P)

(2022/C 51/21)

Jezik postopka: španščina

Stranki

Pritožnica: Electrodomésticos Taurus, S.L. (zastopnik: E. Manresa Medina, abogado)

Druga stranka v postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) in Shenzen Aukey E-Business Co. Ltd

Sodišče (senat za dopustitev pritožb) s sklepom z dne 6. oktobra 2021 ni dopustilo pritožbe in je odločilo, da družba Electrodomésticos Taurus, S.L. nosi svoje stroške.
1.

Ali je treba člena 6(1) in 7(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (1) (v nadaljevanju: Direktiva o nepoštenih pogojih) razlagati tako, da je pri presoji pogodbenega odškodninskega zahtevka, ki ga ima trgovec proti potrošniku in ga utemeljuje z neupravičenim odstopom potrošnika od pogodbe, uporaba dispozitivnega nacionalnega prava izključena že tedaj, če splošni pogoji poslovanja trgovca (v nadaljevanju: SPP) vsebujejo nepošten pogoj, ki trgovcu poleg določb dispozitivnega nacionalnega prava v razmerju do potrošnika, ki krši pogodbo, po izbiri priznava pavšalni odškodninski zahtevek? Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen:
1.

Ali člen 47 v povezavi s členoma 7 in 38 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (v nadaljevanju: Direktiva 93/13/EGS o nepoštenih pogojih), Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (v nadaljevanju: Direktiva 2005/29/ES o nepoštenih poslovnih praksah) ter načelo učinkovitosti prava Evropske unije nasprotujejo pravni ureditvi, kot je člen 53(9) in člen 565 Občiansky zakonnik (civilni zakonik), v skladu s katerimi se pri predčasni zapadlosti ne upošteva sorazmernosti te posledice, zlasti teže kršitve obveznosti potrošnika glede na višino kredita in roka za njegovo odplačilo?
2.

Ali je treba člena 2 in 19(1) PEU v povezavi s členom 47 Listine razlagati tako, da v položaju, v katerem je v sestavi sodišča oseba, ki je bila na sodniško mesto imenovana v okoliščinah, opisanih v točki 1: (a) nasprotujeta – ob upoštevanju institucionalnega in sistemskega konteksta – uporabi določb nacionalnega prava, v skladu s katerimi je za preučitev zakonitosti imenovanja take osebe na sodniško funkcijo izključno pristojen oddelek Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče, Poljska), ki je sestavljen izključno iz oseb, ki so bile v sodniško funkcijo imenovane v okoliščinah, opisanih v točki 1, in v skladu s katerimi se obenem ne smejo obravnavati očitki, ki se nanašajo na imenovanje v sodniško funkcijo; (b) zaradi zagotovitve polnega učinka evropskega prava zahtevata tako razlago predpisov nacionalnega prava, da lahko sodišče po uradni dolžnosti tako osebo iz odločanja v zadevi izloči na podlagi analogne uporabe določb o izločitvi sodnika, ki v zadevi ne more opravljati sodniške funkcije (iudex inhabilis); (c) zahtevata, da nacionalno sodišče zaradi uporabe prava Unije in doseganja polnega učinka ne sme upoštevati sodbe nacionalnega ustavnega sodišča, če je v tej sodbi odločeno, da obravnava predloga za izključitev sodnika ni v skladu z nacionalno zakonodajo zaradi sklicevanja na okoliščino napačnega imenovanja sodnika, kar ne izpolnjuje zahtev Evropske unije glede predhodno z zakonom ustanovljenega neodvisnega in nepristranskega sodišča v smislu člena 19(1) PEU v povezavi s členom 47 Listine; (d) zahtevata, da nacionalno sodišče zaradi uporabe prava Unije in doseganja polnega učinka ne sme upoštevati sodbe nacionalnega ustavnega sodišča, če ta nasprotuje izvršitvi odločbe Sodišča Evropske unije o začasnih ukrepih, s katerimi se nalaga prekinitev uporabe nacionalnih določb, ki nacionalnim sodiščem onemogočajo preverjanje spoštovanja zahtev Evropske unije glede z zakonom predhodno ustanovljenega neodvisnega in nepristranskega sodišča v smislu člena 19(1) PEU v povezavi s členom 47 Listine?
1)

Ali je skladno z evropskim pravom – zlasti z določbami Direktive 2007/46/ES (1) (in sicer členi 10, 19 in 28 te direktive […]) ter z načeli enakega obravnavanja in nepristranskosti, spoštovanja konkurence in dobrega upravljanja –, da sme naročnik s posebnim sklicevanjem na dobavo nadomestnih delov za avtobuse na podlagi javnega razpisa, ki se uporabljajo kot javna prevozna sredstva, sprejeti nadomestne dele, predvidene za določeno vozilo, ki jih je izdelal proizvajalec, ki ni proizvajalec vozila, in ki torej niso homologirani skupaj z vozilom, ki se uvrščajo med vrste odobrenih sestavnih delov na podlagi tehničnih predpisov, navedenih v Prilogi IV te direktive (seznam zahtev za ES-homologacijo vozil), in ki so bili ponujeni v ponudbi, vendar niso opremljeni s certifikatom o homologaciji ter ne vsebujejo obvestila o dejanski homologaciji, temveč so ponujeni ob predpostavki, da naj homologacija ne bi bila potrebna, in zato zadostuje zgolj izjava, da je zadevni nadomestni del enakovreden homologiranemu originalnemu nadomestnemu delu, ki jo je izdal ponudnik?
(2)

Na drugem mestu, v točkah od 55 do 57 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče napačno pravno opredelilo dejstva s tem, da je tesno povezavo priznalo na podlagi tega, da je kandidatki preizkuse težje opravljati v njegovem drugem kot pa v materinem jeziku. Splošno sodišče je tudi izkrivilo dokaze s tem, da je zanemarilo dejstvo, da sta druga jezika, ki ju tožeča stranka na prvi stopnji najbolj obvlada, angleščina in francoščina. Omejitev izbire drugega jezika na angleščino, francoščino in nemščino je torej ni mogla v ničemer prikrajšati.
c.

Naknadna prošnja 1. Ali je treba člen 7(2) in člen 20(1) Uredbe Dublin III razlagati tako, da ne izključujeta upoštevnosti določb poglavja III in izvedbe postopka za sprejem na podlagi poglavja VI, del II, Uredbe Dublin III v primerih, v katerih so prosilci v državi članici, ki daje zahtevo, že vložili prošnjo za azil in je država članica, ki daje zahtevo, to prošnjo za azil prvotno na podlagi člena 33(2)(c) v povezavi s členom 38 Direktive 2013/32/EU (7) zavrgla kot nedopustno, vendar v državi članici, ki daje zahtevo, medtem – na primer zato, ker se „Izjava EU in Turčije z dne 18. marca 2016“ (glej EN P-000604/2021, Answer given by Ms Johansson on behalf of the European Commission z dne 1. junija 2021) dejansko več ne izvaja, – poteka dopusten postopek naknadne prošnje? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje pod točko (c) nikalen: ali je treba člen 7(2) in člen 20(1) Uredbe Dublin III v primeru, ki je opisan v prvem vprašanju pod točko (c), potem razlagati tako, da ne izključujeta upoštevnosti določb poglavja III in izvedbe postopka za sprejem na podlagi poglavja VI, del II, Uredbe Dublin III v primerih meril za določitev odgovornosti, ki se nanašajo na enotnost družine (členi od 8 do 11 in 16 Uredbe Dublin III)? 3. Ali je člen 17(2) Uredbe Dublin III še upošteven, če so prosilci v državi članici, ki daje zahtevo, že vložili prošnjo za azil in je država članica, ki daje zahtevo, to prošnjo za azil prvotno na podlagi člena 33(2)(c) v povezavi s členom 38 Direktive 2013/32/EU zavrgla kot nedopustno, vendar v državi članici, ki daje zahtevo, medtem – na primer zato, ker se „Izjava EU in Turčije z dne 18. marca 2016“ (glej EN P-000604/2021, Answer given by Ms Johansson on behalf of the European Commission z dne 1. junija 2021) dejansko več ne izvaja, – poteka dopusten postopek naknadne prošnje? 4. Če je odgovor na tretje vprašanje pod točko (c) pritrdilen: ali člen 17(2) Uredbe Dublin III prosilcem za azil daje subjektivno pravico, ki je v državi, na katero je zahteva naslovljena, iztožljiva? Ali v zvezi s tem obstajajo določbe prava Unije za uporabo polja proste presoje nacionalnih organov – na primer upoštevanje enotnosti družine, koristi otroka – ali se pri tem uporablja izključno nacionalno pravo?