Keywords

Summary



Keywords

1. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Priznanje ugodnejše davčne obravnave nekaterim podjetjem s strani javnih organov – Vključitev – Davčna olajšava, ki je splošen ukrep, ki se uporablja brez razlikovanja za vse gospodarske subjekte – Izključitev

(člen 87(1) ES)

2. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Selektiven ukrep – Obdavčitev, ki je odvisna od dobička, ki ga ustvari davčni zavezanec, in omejena v skladu z nekaterimi merili – Neobstoj

(člen 87(1) ES)

3. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Selektiven ukrep – Presoja, ki temelji na upoštevanju uporabljene zakonodajne tehnike – Izključitev

(člen 87(1) ES)

4. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Selektiven ukrep – Davčni režim, ki skupini podjetij omogoča, da se kot taka izognejo davčni osnovi – Vključitev

(člen 87(1) ES)

5. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pregled Komisije – Preizkus režima pomoči, upoštevanega v celoti – Dopustnost

(člena 87 ES in 88 ES)

6. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pregled Komisije – Združljivost pomoči s skupnim trgom – Presoja zaradi obvestila o državnih pomočeh na davčnem področju – Obseg

(člena 87 ES in 88 ES; Obvestilo Komisije 98/C 384/03)

7. Pomoči, ki jih dodelijo države – Prepoved – Odstopanja – Pomoči, ki se lahko štejejo za združljive s skupnim trgom – Presoja glede na člen 87 ES – Upoštevanje predhodne prakse – Izključitev

(člen 87(1) ES)

8. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Razlikovanje med podjetji glede dajatev – Izključitev – Zahteva

(člen 87(1) ES)

9. Pomoči, ki jih dodelijo države – Prepoved – Odstopanja – Obveznost sodelovanja države članice, ki zahteva izjemo

(člen 87(2) ES)

10. Pravo Unije – Načela – Pravica do obrambe – Uporaba za upravne postopke, ki jih začne Komisija – Preiskava načrtovanih pomoči – Obseg

(člen 88(2) ES)

Summary

1. Pojem državne pomoči je v skladu z ustaljeno sodno prakso splošnejši od pojma subvencije, ker zajema ne le aktivna ravnanja, kot so subvencije, ampak tudi državne ukrepe, ki v različnih oblikah zmanjšujejo obremenitve, ki jih po navadi nosijo podjetja in ki torej imajo, ne da bi bile subvencije v strogem smislu besede, enako naravo in enake učinke.

Mogoče je sklepati, da ukrep, s katerim javni organi nekaterim podjetjem priznajo ugodnejšo davčno obravnavo, ki čeprav ne zajema prenosa državnih sredstev, upravičence postavlja v ugodnejši finančni položaj od položaja drugih davčnih zavezancev, pomeni državno pomoč v smislu člena 87(1) ES.

Nasprotno, prednosti, ki izvirajo iz splošnega ukrepa, ki se uporablja brez razlikovanja za vse gospodarske subjekte, niso državna pomoč v smislu člena 87 ES.

(Glej točke od 71 do 73.)

2. Člen 87(1) ES nalaga, naj se ugotovi, ali je nacionalni ukrep v okviru določene pravne ureditve take vrste, da daje prednost „posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga“ v primerjavi z drugimi podjetji in proizvodnjo drugega blaga, ki bi bila glede na cilj, ki si ga prizadeva doseči zadevna ureditev, v primerljivem dejanskem in pravnem položaju.

Ukrep, ki določa, da je obdavčenje zaradi davka na število zaposlenih in na poslovne prostore za dejavnosti naloženo le, če davčni zavezanec ustvarja dobiček, in je obdavčenje zaradi teh davčnih osnov ne daje selektivne prednosti. Pogoj ustvarjanja dobička in omejitev obdavčenja dobička sta sama po sebi splošna ukrepa, ki se uporabljata brez razlikovanja za vse gospodarske subjekte in torej ne moreta dajati selektivnih prednosti.

(Glej točke 75, 77 in 80.)

3. Člen 87(1) ES ne razlikuje glede na vzroke ali cilje državnih intervencij, ampak jih opredeljuje glede na njihove učinke in torej ne glede na uporabljene tehnike.

Pristop, ki temelji zgolj na upoštevanju uporabljene zakonodajne tehnike, ne omogoča preizkusa učinkov zadevnega davčnega ukrepa in a priori izključuje vsako možnost opredeliti neobstoj katerega koli obdavčenja določenih davčnih zavezancev kot „selektivno prednost“.

Te ugotovitve veljajo predvsem za davčni sistem, ki – kot v obravnavani zadevi – namesto da bi določil splošna pravila za vsa podjetja, na podlagi katerih za nekatera podjetja ne velja, vodi do enakega izida s spremembo in kombiniranjem davčnih pravil tako, da njihova sama uporaba vodi v različno davčno breme za različna podjetja.

(Glej točke 87 in 88 ter 93.)

4. Davčno breme, ki izvira iz uporabe „splošne“ davčne ureditve, gotovo samo po sebi ni dovolj za ugotovitev selektivnosti obdavčenja za namene člena 87(1) ES. Tako morajo biti merila davčnega sistema, ki sestavljajo davčno osnovo, da bi bilo mogoče šteti, da dajejo selektivne prednosti, tudi primerna za opredelitev podjetij upravičencev – na podlagi lastnosti, ki so značilne zanje – kot privilegirane skupine, kar omogoča, da se taka ureditev opredeli tako, da daje prednosti „posameznim“ podjetjem ali proizvodnji „posameznega“ blaga v smislu člena 87(1) ES.

Okoliščina, da tako imenovane „offshore“ družbe niso obdavčene, ni naključna posledica zadevne ureditve, temveč neizogibna posledica dejstva, da so davčne osnove ravno zasnovane tako, da te „offshore“ družbe, ki po svoji naravi ne zaposlujejo delavcev in ne zasedajo poslovnih prostorov, nimajo davčne osnove v smislu davčnih osnov iz osnutka davčne reforme. Tako okoliščina, da te družbe, ki v zvezi z davčnimi osnovami iz osnutka davčne reforme sestavljajo skupino družb, ki se bodo izognile obdavčenju ravno zaradi posebnih značilnosti te skupine, omogoča ugotovitev, da te družbe uživajo selektivno prednost.

(Glej točke od 103 do 107.)

5. Komisija lahko v skladu z ustaljeno sodno prakso v primeru programa pomoči preizkusi le splošne značilnosti obravnavanega programa in ni dolžna obravnavati vsakega posameznega primera uporabe, da bi preverila, ali ta ureditev vsebuje elemente državne pomoči.

(Glej točko 122.)

6. Obvestila o državnih pomočeh na davčnem področju kot notranjega ukrepa, ki ga je sprejela uprava, ni mogoče opredeliti kot pravno pravilo. To obvestilo izraža pravilo ravnanja, ki kaže na prakso, ki ji je treba slediti in od katere Komisija v konkretnem ne more odstopiti brez navedbe razlogov, ki bi bili združljivi z načelom enakega obravnavanja.

(Glej točko 128.)

7. Naravo državne pomoči določenega ukrepa je treba presojati le v okviru člena 87(1) ES, ne pa glede domnevne dosedanje prakse odločanja Komisije.

(Glej točko 136.)

8. Pojem državne pomoči ne vključuje državnih ukrepov, ki uvajajo razlikovanje med podjetji in so zato vnaprej selektivni, kadar to razlikovanje izvira iz narave ali sistematike sistema, v katerega spadajo.

Država članica, ki je uvedla tako razlikovanje med podjetji, mora dokazati, da je to razlikovanje glede bremen dejansko utemeljeno z naravo in ureditvijo zadevnega sistema.

(Glej točki 145 in 146.)

9. Država članica, ki zaprosi za možnost dodelitve pomoči z odstopanjem od pravil Pogodbe, ima obveznost sodelovanja s Komisijo. Na podlagi te obveznosti je zlasti dolžna posredovati vse podatke, na podlagi katerih bo lahko ta institucija preverila, ali so izpolnjeni vsi pogoji za uporabo izjeme.

(Glej točko 147.)

10. Spoštovanje pravice do obrambe v okviru formalnega postopka preizkusa na podlagi člena 88(2) ES zahteva, da se zadevni državi članici omogoči, da primerno sporoči svoje stališče o resničnosti in ustreznosti dejstev in zatrjevanih okoliščin in o dokumentih, ki jih je pridobila Komisija v podporo svojemu zatrjevanju glede obstoja kršitve prava Unije, ter o pripombah, ki so jih v skladu s členom 88(2) ES predstavile tretje zainteresirane stranke. Če pa država članica ni imela možnosti dati pripomb k tem ugotovitvam, jih Komisija ne more uporabiti v svoji odločbi proti tej državi.

Kar zadeva zainteresirane stranke, ki niso zadevne države članice, imajo te v postopku nadzora državnih pomoči le možnost, da Komisiji posredujejo vse informacije, ki ji bodo pomagale pri nadaljnjih ukrepih. Zato same ne morejo sodelovati v kontradiktorni razpravi s Komisijo, kot to lahko stori ta država članica.

(Glej točki 165 in 181.)