ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7.

Sedmi tožbeni razlog: kršitev člena 23(2), prvi stavek, (a) in 23(3) Uredbe (ES) št. 1/2003 v povezavi s točkami 19, 20 in 25 Smernic o določanju glob (3) in načelom enakega obravnavanja Na tem mestu se zatrjuje, da je bil za vse kartele, ki jih zajema sklep o naložitvi globe, in za vsa zadevna podjetja sprejet enoten delež prometa 16 % za določitev zneska globe in enoten dodatni znesek 16 %, čeprav sta si bili struktura posameznih kartelov in individualna udeležba podjetij izjemno različni, kar je postavilo tožeči stranki v slabši položaj.
SL Uradni list Evropske unije C 27/62

Tožba, vložena 19. oktobra 2015 – Europäischer Tier- und Naturschutz in Giesen/Komisija

(Zadeva T-595/15)

(2016/C 027/79)

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Tožeči stranki: Europäischer Tier- und Naturschutz e.V. (Much, Nemčija) in Horst Giesen (Much) (zastopnik: P. Brockmann, odvetnik)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predlogi

Tožeči stranki Splošnemu sodišču predlagata, naj:

— razglasi za nično odločbo Evropske komisije o neukrepanju z dne 17. avgusta, vročeno 24. avgusta 2015, glede uvedbe evropske pravice do združevanja v obliki njenega predloga zakona, ki ni več objavljen ali spremenjene različice v dopustnih okvirih, ki enači čezmejne dejavnosti z moralnimi cilji in združenji, katerih cilj je dobiček, in podredno glede usklajevanja nacionalne zakonodaje na področju zbiranja in združevanja pri čezmejnih dejavnostih z moralnimi cilji;

— Evropski komisiji naloži vzpostavitev zakonitega položaja v smislu člena 266 PDEU, pri čemer mora opustiti nadaljnja poslabšanja v smislu predlogov 1 in 2, ki bi lahko preprečila ali otežila vzpostavitev takega položaja in

— naloži Komisiji in morebitnim intervenientom plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeči stranki grajata opustitev uvedbe evropske pravice do zbiranja in odprave obstoječe diskriminacije in poseganje v kolektivno in individualno svobodo do zbiranja.

Tožeči stranki v utemeljitev tožbe navajata štiri tožbene razloge.

1. Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 11 EKČP, člena 20 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), splošnih pravnih načel v smislu člena 6(3) PEU in člena 20 Deklaracije ZN o človekovih pravicah

2. Drugi tožbeni razlog: kršitev pravice do enakosti pred zakonom (člen 20 Listine in člen 14 EKČP) na škodo moralnih vrednot in združenj z moračlnimi cilji

3. Tretji tožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve v smislu člena 41 Listine
SL Uradni list Evropske unije C 389/64

Tožba, vložena 25. septembra 2015 – Aldi/UUNT – Rouard (GOURMET)

(Zadeva T-572/15)

(2015/C 389/72)

Jezik, v katerem je bila tožba vložena: nemščina

Stranke

Tožeča stranka: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Nemčija) (zastopnika: C. Fürsen in N. Bertram, odvetnika)

Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)

Druga stranka pred odborom za pritožbe: Pierre-André Rouard (Madrid, Španija)

Podatki o postopku pred UUNT

Prijavitelj sporne znamke: tožeča stranka

Zadevna sporna znamka: figurativna znamka Skupnosti, ki vsebuje besedni element „GOURMET“ – Prijava št. 10 509 446

Postopek pred UUNT: postopek z ugovorom

Izpodbijana odločba: Odločba četrtega odbora za pritožbe pri UUNT z dne 24. julija 2015 v zadevi R 1985/2013-4

Tožbena predloga

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— razveljavi izpodbijano odločbo;

— UUNT naloži plačilo stroškov.

Navajana tožbena razloga

— kršitev člena 63 Uredbe št. 207/2009 v povezavi s pravilom 20(7 Uredbe št. 2868/95;
1.

Prvi tožbeni razlog: nezakonitost ravnanja, ki se očita Svetu (sprejetje in ohranitev veljavnosti zamrznitve sredstev tožeče stranke), ki je bila pravilno ugotovljena s sodbo z dne 6. septembra 2013, Export Development Bank of Iran/Svet, T-4/11 in T-5/11, EU:T:2013:400.
SL Uradni list Evropske unije C 354/44

Tožba, vložena 2. septembra 2015 – Poljska/Komisija

(Zadeva T-507/15)

(2015/C 354/54)

Jezik postopka: poljščina

Stranki

Tožeča stranka: Republika Poljska (zastopnik: B. Majczyna)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predloga

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— Izvedbeni sklep Komisije (EU) 2015/1119 z dne 22. junija 2015 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Evropske unije (notificirano pod dokumentarno številko C(2015) 4076) (UL L 182, str. 39) razglasi za ničnega v delu v katerem sta z njim iz financiranja Evropske unije izključena zneska 1 42 446,05 EUR in 5 5 3 75 053,74 EUR, ki ju je plačala plačilna agencija, ki jo je akreditirala Republika Poljska;

— Evropski komisiji naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja dva razloga.

1. Prvi tožbeni razlog: Kršitev člena 52(1) Uredbe št. 1306/2013 (1) in kršitev načela pravne varnosti ter načela varstva upravičenih pričakovanj, saj je bil finančni popravek uporabljen na podlagi pomanjkljive ugotovitve dejanskega stanja in napačne razlage prava, medtem ko so odhodki poljskih organov v skladu s predpisi Unije .

2. Drugi tožbeni razlog: Kršitev člena 52(1) Uredbe št. 1306/2013, saj naj bi bil pavšalni popravek glede na nevarnost potencialne finančne izgube za proračun Unije ekstremno visok.

(1) Uredba (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o financiranju, upravljanju in spremljanju skupne kmetijske politike in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 352/78, (ES) št. 165/94, (ES) št. 2799/98, (EC) No 814/2000, (ES) št. 1290/2005 in (ES) št. 485/2008 (UL L 347, str. 549).
—

razveljavi izpodbijano odločbo v delu, s katerim je potrjena odločba oddelka za ugovore o zavrnitvi prijave znamke Skupnosti št. 10 638 658 v zvezi s proizvodi in storitvami iz razredov 9, 14, 18, 25 in 35, ki so predmet ugovora;
—

Glede odločitve, da se tožeči stranki zavrne status mednarodne organizacije v smislu finančne uredbe 3. Tretji tožbeni razlog v zvezi s kršitvijo Uredbe (EU, EURATOM) št. 966/2012 (1) in Delegirane uredbe (EU) št. 1268/2012 (2) ter očitno napako pri presoji, ker je Komisija odločila, da tožeča stranka ne ustreza več pogojem za status mednarodne organizacije v smislu zgorajnavedenih uredb. 4. Četrti tožbeni razlog v zvezi s kršitvijo obveznosti obrazložitve. 5. Peti tožbeni razlog v zvezi s kršitvijo načela pravne varnosti, ker Komisija ni pojasnila, zakaj je štela, da tožeča stranka ne izpolnjuje več meril za opredelitev kot mednarodne organizacije, in tudi ni pojasnila vsebinske spremembe, ki jo je zagovarjala pri razlagi in uporabi finančne uredbe glede na nespremenjen dejanski in pravni položaj (tožeče stranke). 6. Šesti tožbeni razlog v zvezi s kršitvijo varstva zaupanja v pravo, ker je bila tožeča stranka takoj in brez prehodnega obdobja izključena iz statusa mednarodne organizacije.
SL Uradni list Evropske unije C 294/82

Tožba, vložena 1. julija 2015 – Lacamanda Group/UUNT – Woolley (HENLEY)

(Zadeva T-362/15)

(2015/C 294/99)

Jezik, v katerem je bila tožba vložena: angleščina

Stranke

Tožeča stranka: The Lacamanda Group Ltd (Manchester, Združeno kraljestvo) (zastopnik: C. Scott, Barrister)

Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)

Druga stranka pred odborom za pritožbe: Nigel Woolley (Braceborough, Združeno kraljestvo)

Podatki o postopku pred UUNT

Imetnik sporne znamke: druga stranka pred odborom za pritožbe

Zadevna sporna znamka: besedna znamka Skupnosti „HENLEY“ – znamka Skupnosti št. 4 743 563

Postopek pred UUNT: postopek za ugotovitev ničnosti

Izpodbijana odločba: odločba četrtega odbora za pritožbe pri UUNT z dne 24. aprila 2015 v zadevi R 2255/2012-4

Tožbena predloga

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— izpodbijano odločbo razveljavi;

— UUNT naloži plačilo stroškov.

Navajani tožbeni razlogi

— Kršitev člena 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009;

— kršitev člena 7(1)(c) Uredbe št. 207/2009;
—

Sklep Sveta (SZVP) 2015/432 z dne 13. marca 2015 o spremembi Sklepa 2014/145/SZVP o omejevalnih ukrepih v zvezi z ukrepi, ki spodkopavajo ali ogrožajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine (UL L 70, str. 47) in Izvedbeno uredbo Sveta (EU) 2015/427 z dne 13. marca 2015 o izvajanju Uredbe (EU) št. 269/2014 o omejevalnih ukrepih v zvezi z dejanji, ki spodkopavajo ali ogrožajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine (UL L 70, str. 1) v delih, v katerih se nanašata na tožečo stranko razglasi, za nična;
—

V tej zvezi podpodredno navaja, da sklep o izključitvi krši načelo sorazmernosti, zlasti s tem, da je bilo trajanje izključitve določeno na dve leti in deset mesecev. Takšno obdobje je popolnoma neupravičeno, saj je v nasprotju s smislom in področjem uporabe uredb št. 966/2012 in št. 1268/2012, v katerih so določeni razlogi za izključitev, kot tudi očitno nesorazmerno, saj je tožeča stranka dejavnike, ki bi se lahko neugodno izrazili na poklicno zanesljivost tožeče stranke, odstranila, Komisija pa ni imela nobenega razloga več, da bi jo skrbele finančna škoda ali škoda dobremu imenu.
—

Tožeča stranka na tem mestu med drugim trdi, da je Komisija ob podpisu sporazumov o nepovratnih sredstvih ULTRA („Ultra portable augmented reality for industrial maintenance applications“), IMPROVE („Improving Display and Rendering Technology for Virtual Environments“) in CINeSPACE („Experiencing urban film and cultural heritage while on-the-move“) vedela ali bi vsekakor morala vedeti za sodelovanje ruskih inženirjev. Dodaja, da pomeni v danih okoliščinah izterjava zahtevanega zneska zlorabo.
—

Tožeče stranke trdijo, da so bile banke trgovinske partnerke pri derivatih obrestnih mer za jen in so torej vedele, kakšni so njihovi trgovski položaji in interesi. Po mnenju tožečih strank je torej dokaz, ki ga je Komisija predložila v podporo argumenta, da je ICAP vedela za bilateralno kršitev, nedosleden, nejasen in zavajajoč. Tožeče stranke dalje trdijo, da temelji sklepanje Komisije na predpostavki, da so tožeče stranke vedele o bilateralnih kršitvah bank in ravnale v skladu z njimi, ne da bi pri tem predložila kakršenkoli dokaz o tem, da so tožeče stranke vedele za kršitve bank.
1.

Prvi tožbeni razlog: drugi ukrepi o spremembi niso bili obrazloženi v zadostni meri, da bi omogočali nadzor zakonitosti in so v nasprotju s pravico do obrambe tožečih strank in njihovimi pravicami do učinkovitega pravnega varstva.
—

Svet je kršil postopkovne pravice in pravice do obrambe tožeče stranke s tem, da ni upošteval navedb in dokazov, ki jih je predložila tožeča stranka in ki jasno dokazujejo njeno polno upokojitev.
SL Uradni list Evropske unije C 190/30

Tožba, vložena 15. aprila 2015 – TMG Landelijk Media in Willems proti Komisiji

(Zadeva T-189/15)

(2015/C 190/34)

Jezik postopka: nizozemščina

Stranke

Tožeči stranki: TMG Landelijk Media BV (Amsterdam, Nizozemska) in Menzo Willems (Voorburg, Nizozemska) (zastopnika: R. Le Poole in L. Broers, odvetnika)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predlogi

Tožeči stranki Splošnemu sodišču predlagata, naj:

— Sklep Komisije z dne 17. februarja 2015 razglasi za ničen,

— Komisiji naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožba je vložena zoper Sklep Komisije, s katerim je ta zavrnila zahtevo za dostop do korespondence, izmenjane med Nizozemsko in Komisijo, ki se je nanašala na evropsko odločbo o naknadni izterjavi zoper Nizozemsko iz leta 2014.

Tožeči stranki v utemeljitev tožbe navajata štiri tožbene razloge.

1. Kršitev člena 4(1)(a) Uredbe št. 1049/2001 (1): Komisija naj bi ravnala napačno s tem, ko ni razkrila določenih dokumentov z obrazložitvijo, da naj bi razkritje ogrozilo varstvo javnega interesa na področju finančne, denarne ali gospodarske politike Unije.

2. Kršitev člena 4(3) Uredbe št. 1049/2001: Komisija naj ne bi zadostno dokazala, da bi razkritje resno ogrozilo postopek odločanja. Poleg tega naj bi ravnala napačno s tem, ko za razkritje dokumentov ni preizkusila obstoja prevladujočega javnega interesa.

3. Kršitev člena 4(1)(b) Uredbe št. 1049/2001 glede anonimnosti osebja, ki ni bilo na vodilnih položajih. Tožečima strankama naj bi bilo zaradi tega onemogočeno določiti, na katero stopnjo se je nanašala korespondenca in ali se res nanaša na tako osebje.

4. Kršitev člena 4(5) Uredbe št. 1049/2001: Komisija naj bi ravnala napačno, ko je ugodila zahtevi Nizozemske, naj se njeni določeni dokumenti ne razkrijejo na podlagi člena 4(1) in (3) Uredbe št. 1049/2001. V zvezi s tem se tožeči stranki sklicujeta na trditve, predložene v okviru drugega in tretjega tožbenega razloga.

(1) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331).
3.

Tretji tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 107(1) PDEU, ker Komisija ni pravilno uporabila merila o „vlagatelju v tržnem gospodarstvu“. Tožeči stranki navajata, da je Komisija nepravilno zavrnila, da se opre na analizo primerjalnika, ki bi privedla do ugotovitve neobstoja pomoči tožečim strankam. Namesto tega je Komisija uporabila očitno nezadostne, nepreverjene in nezanesljive podatke za izračun dobička letališča, zelo kratek časovni okvir, ni upoštevala zunanjih dobičkov omrežja, ki bi jih letališče lahko zaslužilo zaradi Ryanaira, ni pripisala ustrezne vrednosti marketinškim storitvam in ni upoštevala razlogov, ki so letališče privedli do nakupa teh storitev.
—

Tožeča stranka navaja, da opomin, ki ga je izdala Evropska komisija, temelji na ugotovitvah dokončnega revizijskega poročila, da pa je bila presoja, ki so jo opravili revizorji Evropske komisije pri pripravi tega poročila, napačna v zvezi z več stroški, in sicer stroški osebja in stroški glede nekaterih dogodkov. Evropska komisija naj bi torej opomin izdala na podlagi napačnih predpostavk in naj ne bi predložila dokazov za svoje trditve, s čimer naj bi kršila člen 1315 belgijskega civilnega zakonika in torej pogodbo.
3.

Tretji tožbeni razlog: Svet je kršil procesne pravice tožeče stranke, zlasti njeno pravico do obrambe in pravico do učinkovitega sodnega varstva, med drugim zato, ker tožeči stranki ni predložil gradiva, na katerem je temeljil njen vpis na seznam pred sprejetem Izvedbenega sklepa Sveta 2014/862/SZVP in Izvedbene uredbe Sveta (EU) št. 1275/2014, in ker ni podal primerne obrazložitve.
—

naj člena 1 in 3(1) Sklepa Evropske komisije z dne 25. novembra 2014, državna pomoč SA.33995 (2013/C) (ex NN 2013/NN), C(2014) 8786 final, v zvezi s podporo za elektriko iz obnovljivih virov energije in znižano dajatvijo EEG za energetsko intenzivne uporabnike razglasi za nična v delu, v katerem je ugotovljeno, da sta: (i) podpora za električno energijo iz obnovljivih virov energije na podlagi nemškega zakona o prednosti energiji iz obnovljivih virov (Erneuerbare-Energien-Gesetz z dne 25. oktobra 2008 v različici, ki velja od 1. januarja 2012; v nadaljevanju: EEG 2012), vključno s finančnim mehanizmom, in (ii) podpora za znižano dajatev EEG za energetsko intenzivne uporabnike (posebna ureditev nadomestil, v nadaljevanju: BesAR) iz člena 40 in naslednjih EEG 2012 za leti 2013 in 2014 državni pomoči v smislu člena 107(1) PDEU, ki sta nezakoniti in dodeljeni v nasprotju s členom 108(3) PDEU;
SL Uradni list Evropske unije C 138/53

Tožba, vložena 4. februarja 2015 – Amitié/EACEA

(Zadeva T-59/15)

(2015/C 138/71)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Tožeča stranka: Amitié Srl (Bologna, Italija) (zastopnik: D. Bogaert, odvetnik)

Tožena stranka: Izvajalska agencija za izobraževanje, avdiovizualno področje in kulturo

Predlogi

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— tožbo, vloženo zoper izvajalsko agencijo za izobraževanje, avdiovizualno področje in kulturo (EACEA), razglasi za nedopustno;

— razglasi, da sklep EACEA z dne 26. novembra 2014 ni pravno utemeljen, in posledično za nične s takojšnjim učinkom razglasi ukrepe, ki jih je zoper tožečo stranko sprejela EACEA;

— razglasi, da opomin za plačilo št. 3241415195 za znesek 9 41 310,38 EUR z dne 12. decembra 2014, ki ga je tožeča stranka izdala tožeči stranki, ni zapadel v plačilo;

— EACEA naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

S tožbo, vloženo na podlagi členov 256 in 272 PDEU, tožeča stranka Sodišču predlaga, naj sklep EACEA z dne 26. novembra 2014, s katerim je ugotovljeno, da ukrepi, sprejeti zoper AMITIE na podlagi preiskave Urada za boj proti goljufijam (OLAF), ni utemeljen.

Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja dva tožbena razloga.

1. S prvim tožbenim razlogom se zatrjuje, da ukrepi, sprejeti zoper EACEA, niso utemeljeni: — pogoji, določeni za sprejetje ukrepov, niso izpolnjeni: kršitev določb Uredbe št. 2988/1995 (1) in načela sorazmernosti; — kršitev pogodbenih določb in nepravilna uporaba uredb št. 966/2012 (2) in št. 1268/2012 (3).

2. Z drugim tožbenim razlogom se zatrjuje, da preiskava OLAF in zaključki le-te niso veljavni (kršitev pogodbenih določb in upoštevnih uredb): — preiskava OLAF je kršila Uredbo št. 883/2013 (4) in/ali splošna načela, upoštevna v obravnavani zadevi; — ker sklep EACEA temelji na ugotovitvah preiskave OLAF, nezakonitost preiskave OLAF in poročila nujno vpliva na sklep EACEA.

(1) Uredba Sveta (ES, Euratom) št. 2988/95 z dne 18. decembra 1995 o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti.

(2) Uredba Sveta (EU, Euratom) št. 966/2012 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002.

(3) Delegirana uredba Komisije (EU) št. 1268/2012 z dne 29. oktobra 2012 o pravilih uporabe Uredbe (EU, Euratom) št. 966/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije.

(4) Uredba (EU, Euratom) št. 883/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. septembra 2013 o preiskavah, ki jih izvaja Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF), ter razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1073/1999 Evropskega parlamenta in Sveta in Uredbe Sveta (Euratom) št. 1074/1999.
4.

Prav tako trdi, da je v sklepu očitno napačno presojena združljivost pomoči v skladu s členom 107(3) PDEU: (i) na prvem mestu s tem, da se je načelo tehnološke nevtralnosti štelo za absolutno načelo in (ii) na drugem mestu s tem, da se je presodilo, da so izpodbijani ukrepi kršili tehnološko nevtralnost kljub nasprotnim sklepom iz tehničnih poročil, ki so jih predložili regionalna vlada, osrednji španski organi in zasebni upravljavec; (iii) na tretjem mestu s tem, da se je sklepalo, da sporni ukrepi niso bili primerni in sorazmerni in (iv) na četrtem mestu, s tem, da se je trdilo, da ukrep povzroča nekoristna izkrivljanja konkurence.
2.

Drugi tožbeni razlog se nanaša na nespoštovanje člena 107 PDEU. Ta tožbeni razlog je razdeljen na dva dela: — Prvi del se nanaša na uporabnost merila zasebnega vlagatelja, ki se deli na pet poddelov. — V skladu s prvim poddelom naj Komisija ne bi upoštevala – in to brez utemeljitve in obrazložitve – številnih dokumentov in listin, ki sta ji jih pravilno posredovali Francija in družba EDF. — V skladu z drugim naj bi Komisija sistematično zamešala elemente, ki se nanašajo na uporabljivost in uporabnost merila zasebnega vlagatelja. — V skladu s tretjim naj bi Komisija napačno izključila uporabljivost merila preudarnega zasebnega vlagatelja samo iz razloga, ker je Francija v preizkusu ukrepa upoštevala zlasti preudarke, ki se nanašajo na njen status javnega organa, poleg preudarkov, ki se nanašajo na njen status delničarja. — V skladu s četrtim naj bi Komisija družbi EDF napačno naložila individualno obveznost, da razpolaga s formalnim načrtom poslovanj, da bi utemeljila uporabljivost merila preudarnega zasebnega vlagatelja. — V skladu s petim naj Komisija ne bi upoštevala narave in cilja tega ukrepa, v katerega kontekst spada, ter cilja, ki se mu sledi in pravil, ki veljajo za ta ukrep. — Drugi del se nanaša na uporabnost merila zasebnega vlagatelja, ki se deli na tri poddele. — V skladu s prvim delom naj bi Komisija napačno sklenila, da poročilo Oxera ni dopustno kot dokaz. — V skladu z drugim naj bi bile v metodologiji Komisije očitne napake. Na prvem mestu naj Komisija ne bi upoštevala niti okoliščin tistega obdobja, niti meril, ki so se jih vlagatelji v tistem obdobju držali. Na drugem mestu naj bi bila trditev o ‚davčnem darilu‘, pri kateri je vztrajala Komisija, ne samo pravno napačna, ampak tudi izvor napak pri presoji upoštevnosti investicije. Na tretjem mestu naj bi Komisija storila več metodoloških napak, od katerih naj bi vsaka zadostovala za dokaz, da Komisija ni očitno izkazala, da merilo zasebnega vlagatelja ni bilo uporabljeno. — Tretji se nanaša na posledice metodoloških napak, ki jih je storila Komisija.
2.

Drugi tožbeni razlog se nanaša na kršitev pogodb in pravnih pravil, členov 4 PEU in 6 PEU, člena 1 Protokola k Evropski konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (EKČP) na področju varovanja premoženja, načela legitimnih pričakovanj in načela dobre vere. — V zvezi s tem tožeča stranka navaja kršitev členov 4 PEU in 13 PEU v delu, v katerem Evropskemu parlamentu kot drugim institucijam nalagata, da v vseh primerih varujejo položaje, pri katerih vsi subjekti, ki so del teh institucij, v okviru pravnega reda Unije ustvarijo legitimno pričakovanje. — Poleg tega navaja kršitev načel varstva legitimnih pričakovanj in dobre vere, ki sta splošni in temeljni načeli prava Unije in ki sta bili potrjeni tudi s sodno prakso Sodišča Evropske unije, ki zahteva skladnost s tema načeloma vedno v vseh primerih, ki se nanašajo na izterjavo zneskov, izplačanih posamezniku v dobri veri. — Nazadnje tožeča stranka navaja kršitev člena 1 Protokola k EKČP glede varstva premoženja, na katero se sklicuje člen 6 PEU in ki je enako zavezujoča kot pogodbi, v delu, v katerem ta člen določa varstvo legitimnega pričakovanja, ki je ustvarjeno pri posamezniku glede obstoja pravice do terjatve in njenega zakonitega prejema.
SL Uradni list Evropske unije C 89/30

Tožba, vložena 18. decembra 2014 — Zoofachhandel Züpke in drugi/Komisija

(Zadeva T-817/14)

(2015/C 089/36)

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Tožeče stranke: Zoofachhandel Züpke GmbH (Wesel, Nemčija), Zoohaus Bürstadt, Helmut Ofenloch GmbH & Co. KG (Bürstadt, Nemčija), Zoofachgeschäft – Vogelgroßhandel Import-Export Heinz Marche (Heinsberg, Nemčija), Rita Bürgel (Uthleben, Nemčija), Norbert Kass (Altenbeken, Nemčija) (zastopnik: C. Correll, odvetnica)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predloga

Tožeče stranke Splošnemu sodišču predlagajo, naj:

— Toženi stranki naloži povračilo škode, ki so jo tožeče stranke od 1. januarja 2010 do danes utrpele zaradi sprejetja prepovedi uvoza ujetih divjih ptic v EU, ki velja skoraj po celem svetu, in ki je določena v Uredbi (ES) št. 318/2007 z dne 23. marca 2007 (UL L 84, str. 7) in/ali Izvedbeni uredbi (EU) št. 139/2013 z dne 7. januarja 2013 (UL L 47, str. 1);

— Komisiji naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeče stranke v utemeljitev tožbe navajajo, prvič, da je Komisija z nekritično ohranitvijo prepovedi uvoza v geografsko izredno velikem obsegu, kršila svobodo opravljanja gospodarske dejavnosti tožečih strank ter, delno, njihovo lastninsko pravico. Te kršitve ob upoštevanju vseh znanstvenih spoznanj, ki obstajajo od leta 2010, ni mogoče upravičiti z razmisleki višje stopnje, kot je varovanje zdravja.

Drugič, tožeče stranke menijo, da je Komisija z ohranitvijo prepovedi kršila načelo sorazmernosti ter načela skrbnega dela, ker naj ne bi v zadostni meri upoštevala aktualnega stanja podatkov niti konkretnega stanja znanstvenih spoznanj. Prepoved uvoza divjih ptic, ki velja po celem svetu, še vedno temelji na spoznanjih in domnevah iz leta 2005, ko se je ptičja gripa iz Azije razširila v Evropi, in je bilo treba hitro ukrepati. Po mnenju tožečih strank podatki zbrani v poznejših letih več – vsekakor pa po letu 2010 – ne upravičujejo tako geografsko obširne prepovedi. Poleg tega bi bilo medtem možno in nujno upoštevati druga učinkovitejša in za tožeče stranke manj obremenjujoča sredstva, kot je dosledno opazovanje ptic selivk.

Tretjič, tožeče stranke navajajo, da jim je nastala dejanska in gotova škoda ter da je med to škodo in nezakonitim ravnanjem Komisije obstajala vzročna zveza.