ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Ali je treba člen 22 Uredbe (EU) št. 650/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju (1) razlagati tako, da je tudi oseba, ki ni državljan Evropske unije, upravičena izbrati svoje nacionalno pravo kot pravo, ki ureja vse zadeve v zvezi z dedovanjem?
1.

Ali je razlaga – v skladu s katero se popravila, izvedena v tako imenovanem „garancijskem obdobju“, štejejo za neobdavčljive transakcije samo, kadar se izvedejo brezplačno in kolikor so implicitno vključena v prodajno ceno izdelka, ki je v garanciji, tako da je treba storitve, opravljene v garancijskem obdobju (ne glede na to, ali te vključujejo uporabo materiala) in za katere se izda račun, šteti za obdavčljive, ker jih je treba nujno opredeliti kot odplačne storitve – združljiva s pravom Unije?
1.

Ali je treba člen 6(1) v povezavi s členom 21(2) in (1)(b)(i) Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (1) (v nadaljevanju: Uredba št. 1215/2012) razlagati tako, da lahko delavec pravno osebo, ki ni njegov delodajalec in ki stalnega prebivališča v smislu člena 63(1) Uredbe št. 1215/2012 nima na ozemlju države članice, a delavcu na podlagi patronatske izjave neposredno odgovarja za zahtevke iz individualne pogodbe o zaposlitvi s tretjo osebo, toži pred sodiščem v kraju, kjer ali od koder delavec običajno opravlja svoje delo ali kjer je nazadnje opravljal svoje delo v delovnem razmerju s tretjo osebo, če pogodba o zaposlitvi s tretjo osebo brez patronatske izjave ne bi nastala?
2.

Ali je treba člen 20 Konvencije o poenotenju nekaterih pravil za mednarodni letalski prevoz, ki je bila sprejeta 28. maja 1999 v Montrealu in jo je Evropska skupnost podpisala 9. decembra 1999, v njenem imenu pa je bila odobrena s Sklepom Sveta 2001/539/ES z dne 5. aprila 2001, razlagati tako, da je letalski prevoznik v celoti razbremenjen morebitne odgovornosti, če so podane okoliščine, kot so opisane pod točko 1, in se potnik pred padcem ni držal stopniščne ograje?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Spetsializiran nakazatelen sad (Bolgarija) 30. oktobra 2020 – kazenski postopek zoper IR

(Zadeva C-569/20)

(2021/C 28/38)

Jezik postopka: bolgarščina

Predložitveno sodišče

Spetsializiran nakazatelen sad

Stranka v postopku v glavni stvari

IR

Vprašanja za predhodno odločanje

Ali je treba člen 8(2)(b) Direktive 2016/343 (1) v povezavi z njenimi uvodnimi izjavami od 36 do 39 in člen 4a(1)(b) Okvirnega sklepa 2009/299 v povezavi z njegovimi uvodnimi izjavami od 7 do 10 razlagati tako, da zajemata primer, v katerem je bil obtoženec obveščen o prvotni različici obtožnice, vložene zoper njega, nato pa zaradi njegovega bega iz objektivnih razlogov ne more biti obveščen o sojenju in ga zastopa odvetnik, imenovan po uradni dolžnosti, s katerim nima stikov?

V primeru nikalnega odgovora: ali je s členom 9 v povezavi s členom 8(4), drugi stavek, Direktive 2016/343 in členom 4a(3) v povezavi z (1)(d) Okvirnega sklepa 2009/299 združljiva nacionalna ureditev (člen 423(1) in (5) NPK), ki ne določa pravnega varstva zoper preiskovalne ukrepe, izvedene brez navzočnosti, in zoper obsodbo, izrečeno brez navzočnosti, če se obtoženec, potem ko je bil obveščen o prvotni obtožnici, skriva in zato ni mogel biti obveščen niti o datumu in kraju sojenja niti o posledicah njegovega izostanka?

V primeru nikalnega odgovora: ali ima člen 9 Direktive 2016/343 v povezavi s členom 47 Listine neposredni učinek?

(1) Direktiva (EU) 2016/343 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o krepitvi nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in krepitvi pravice biti navzoč na sojenju v kazenskem postopku (UL 2016, L 65, str. 1).
Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Republika Ciper/Evropski parlament in Svet Evropske unije

(Zadeva C-549/20)

(2021/C 19/36)

Jezik postopka: grščina

Stranke

Tožeča stranka: Republika Ciper (zastopnik: Eirini Neofytou)

Toženi stranki: Evropski parlament in Svet Evropske unije

Predlog

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— za ničen razglasi člen 1(3) Uredbe (EU) 2020/1055 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o spremembi uredb (ES) št. 1071/2009, (ES) št. 1072/2009 in (EU) št. 1024/2012 za njihovo prilagoditev razvoju v sektorju cestnega prevoza (1), v delu v katerem navedena določba nadomešča člen 5(1)(b) Uredbe št. 1071/2009. Podredno, če Sodišče meni, da to ni mogoče, se Sodišču predlaga, naj za ničen razglasi člen 1(3) Uredbe (EU) 2020/1055 v celoti;

— podredno, če bi Sodišče menilo, da je tožba za razglasitev delne ničnosti izpodbijane uredbe, kot izhaja iz prejšnjega tožbenega razloga, nedopustna, naj za nično razglasi Uredbo (EU) 2020/1055 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o spremembi uredb (ES) št. 1071/2009, (ES) št. 1072/2009 in (EU) št. 1024/2012 za njihovo prilagoditev razvoju v sektorju cestnega prevoza;

— Evropskemu parlamentu in Svetu Evropske unije naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

V utemeljitev svojega predloga tožeča stranka navaja sedem tožbenih razlogov za razglasitev ničnosti:

Prvi tožbeni razlog za razglasitev ničnosti: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili člen 90 PDEU v povezavi s členom 3(3) PEU, členom 11 PDEU, členom 37 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, členom 3(5) PEU, členom 208(2) PDEU in členom 216(2) PDEU ter Pariško pogodbo.

Drugi tožbeni razlog za razglasitev ničnosti: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili načelo sorazmernosti, kot je določeno v členu 5(4) PEU in členu 1 Protokola št. 2 o uporabi načel subsidiarnosti in sorazmernosti, ki je priložen PEU in PDEU.

Tretji tožbeni razlog za razglasitev ničnosti: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili načelo enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, ki izhajata iz člena 18 PDEU in členov 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, načelo enakosti držav članic v razmerju do Pogodb, ki izhaja iz člena 4(2) PEU, in, če bi Sodišče menilo, da je to potrebno, člena 95(1) PDEU.

Četrti tožbeni razlog za razglasitev ničnosti: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili člen 91(1) PDEU.

Peti tožbeni razlog za razglasitev ničnosti: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili člen 91(2) PDEU in člen 90 PDEU v povezavi s členom 3(3) PEU in členom 94 PDEU.

Šesti tožbeni razlog za razglasitev ničnosti: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili načeli svobode gospodarske pobude in svobode ustanavljanja, ki izhajata iz člena 49 PDEU in členov 15 in 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.

Sedmi tožbeni razlog za razglasitev ničnosti: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili člen 58(1) PDEU v povezavi s členom 91 PDEU, in, podredno, člen 56 PDEU.

(1) UL 2020, L 249 str. 17.
1.

Člen 1(3) in (7) Direktive 2020/1057, s katerim je določena uporaba pravil, ki se nanašajo na napotitev delavcev za mednarodni prevoz in na kabotažo, je v nasprotju z: 1.1 načelom enakega obravnavanja, saj selektivna delitev prevozov ni utemeljena in povzroča nastanek dvojnih meril plačila delavcev, zaposlenih v istem podjetju, kljub temu, da opravljajo istovrstno delo. Posledično so bila pravila na področju napotitve uvedena brez objektivnih meril ob kršitvi načela „enako plačilo za enako delo“ in kršitvi načela enakega obravnavanja in člena 20 Listine Evropske unije o temeljnih pravilih; 1.2 načelom sorazmernosti, saj so institucije Unije (i) vzpostavile drugačno plačno ureditev za voznike, ki opravljajo enako delo; (ii) niso upoštevale posebnosti mednarodnega prevoza; (iii) niso upoštevali izjemno velike mobilnosti delavcev v sektorju mednarodnega prevoza; (iv) z merili, ki so jih pripravile, so naložile neupravičeno upravno breme malim in srednje velikim podjetjem, in s tem storile očitno napako in sprejele ukrep, ki je nesorazmeren glede na želeni cilj; 1.3 načelom dobre zakonodajne prakse, saj bi morale institucije Unije opraviti oceno vpliva izpodbijanih določb ali pa utemeljiti neobstoj potrebe po izvedbi takšne ocene.
C 9/7

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Nürnberg (Nemčija) 29. septembra 2020 – RightNow GmbH/Wizz Air

(Zadeva C-469/20)

(2021/C 9/11)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Amtsgericht Nürnberg

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: RightNow GmbH

Tožena stranka: Wizz Air

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 3(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (1) razlagati tako, da se pogoj v splošnih pogojih poslovanja letalskega prevoznika kot gospodarskega subjekta, o katerem se stranki nista dogovorili posamično in ki določa, da se za pogodbo s potrošnikom, ki ga je treba prepeljati, sklenjeno v elektronski obliki, uporablja pravo države članice, v kateri ima letalski prevoznik svoj sedež, ki ni enako pravu države običajnega prebivališča potrošnika, ki ga je treba prepeljati, šteje za nepoštenega, če potrošnika zavaja s tem, da ga ne opozarja, da je na podlagi člena 5(2), drugi pododstavek, Uredbe (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (Rim I) (2), izbira drugega prava možna zgolj omejeno in da ni dopustno izbrati katerega koli poljubnega prava, temveč le pravo, navedeno v členu 5(2), drugi pododstavek, Uredbe Rim I?

Ta zadeva je bila s sklepom Sodišča z dne 12. novembra 2020 izbrisana iz vpisnika Sodišča.

(1) UL 1993, L 95, str. 29.

(2) UL 2008, L 177, str. 6.
C 443/4

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Wien (Avstrija) 31. avgusta 2020 – Österreichische Apothekerkammer/HA

(Zadeva C-407/20)

(2020/C 443/05)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberlandesgericht Wien

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Österreichische Apothekerkammer

Tožena stranka: HA

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 36 PDEU razlagati tako, da je nacionalna prepoved prodaje in vitro diagnostičnih medicinskih pripomočkov za ugotavljanje okužbe z virusom HIV po pošti, ki jih lahko v skladu s predvidenim namenom, ki ga je določil proizvajalec, uporabljajo laiki v svojem domačem okolju, to je ukrep z enakim učinkom v smislu člena 34 PDEU, zaradi varovanja zdravja in življenja ljudi utemeljena?
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali opomin, s katerim imetnik prejšnjega znaka pred sprožitvijo sodnega postopka od imetnika poznejšega znaka zahteva, naj se zaveže k prenehanju uporabe znaka in k plačilu pogodbene kazni v primeru kršitve, pomeni ravnanje, ki izključuje privolitev v smislu člena 9(1) in (2) Direktive 2008/95/ES ter členov 54(1) in (2) in 111(2) Uredbe (ES) št. 207/2009?
—

Ali je treba člen 4(2) PEU v povezavi s členoma 7 in 24(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da je nujno, da se pretehta nacionalno identiteto in ustavno identiteto države članice na eni strani in korist otroka na drugi strani, da bi se vzpostavilo ravnovesje interesov, pri čemer je treba upoštevati, da trenutno glede možnosti, da se kot starša v rojstni list vpišeta osebi istega spola, brez podrobnejših podatkov, ali in če da, kateri od njiju je otrokov biološki starš, niti iz vidika vrednot niti iz pravnega vidika, ni konsenza? Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen, kako bi lahko konkretno dosegli tako ravnovesje interesov?
1.

Ali je razlaga členov 251, 394(3) in 411 LEC [Ley de Enjuiciamento Civil (zakon o civilnem postopku)] iz sodne prakse, kot je sprejeta v sklepu z dne 1. oktobra 2019 in v skladu s katero je vrednost spornega predmeta izenačena s finančnim interesom spora, kar povzroči znižanje nagrade, ki jo je potrošnik plačal svojemu odvetniku, pri čemer se za podlago vzame fiksni znesek (18 000 EUR), ki je zakonsko določen samo za znesek, ki ga ni mogoče oceniti, ne pa za znesek, ki ni opredeljen, v nasprotju s členoma 6(1) in 7(1) Direktive (1) [93/13/EGS], ker za potrošnika ni mogoče vzpostaviti pravnega in dejanskega položaja, v katerem bi bil, če tega pogoja ne bi bilo, in to kljub temu, da je bila v sodnem postopku v korist tega potrošnika ugotovljena nepoštenost tega pogoja, in ker ne odpravlja nerazumne postopkovne zahteve glede omejitve stroškov, ta odprava pa bi potrošniku jamčila primernejša in učinkovitejša sredstva za zakonito uveljavljanje njegovih pravic?
1)

Ali člen 4(3) in člen 19(1) PEU ter člen 2(1) in (2) in člen 267 PDEU, tudi glede na člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, nasprotujejo praksi razlaganja, kakršna je ta v zvezi s členi 111, osmi odstavek, Costituzione (ustava), člen 360, prvi odstavek, točka (1), in člen 362, prvi odstavek, codice di procedura civile (zakonik o civilnem postopku) ter člen 110 codice del processo amministrativo (zakonik o upravnem postopku), – v delu, v katerem te določbe dopuščajo kasacijsko pritožbo zoper sodbe Consiglio di Stato (državni svet) „iz razlogov, ki se nanašajo na sodno pristojnost“ – kot izhaja iz sodbe Corte costituzionale (ustavno sodišče, Italija) št. 6 iz leta 2018 in iz poznejše nacionalne sodne prakse, ki je spremenila predhodno usmeritev in štela, da se kasacijska pritožba kot pravno sredstvo z vidika tako imenovane „nepristojnosti“ ne more uporabljati za izpodbijanje sodb Consiglio di Stato (državni svet), v katerih se uporabljajo nacionalne prakse razlaganja, ki so v navzkrižju s sodbami Sodišča Evropske unije, v sektorjih, ki jih ureja pravo Evropske unije (v obravnavani zadevi na področju oddaje javnih naročil), v katerih so se države članice odrekle izvajanju suverenih pristojnosti neskladno s tem pravom, posledica tega pa je, da so se konsolidirale kršitve prava Unije, ki bi jih bilo mogoče odpraviti z zgoraj navedenim pravnim sredstvom, in da se je ogrozila enotna uporaba prava Unije in učinkovitost sodnega varstva v subjektivnih pravnih položajih, ki so pomembni na ravni Skupnosti, kar je v nasprotju z zahtevo, da mora to pravo v celoti izvajati vsako sodišče na način, ki je zavezujoče skladen s pravilno razlago s strani Sodišča Evropske unije, ob upoštevanju omejitev „procesne avtonomije“ držav članic pri uskladitvi procesnih sredstev?
2.

Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen: ali je treba določbo, navedeno v prvem vprašanju, razlagati tako, da jo je treba uporabiti za nacionalno ureditev, v skladu s katero je imetnik avtorske pravice upravičen do primernega nadomestila (nadomestilo za nosilce podatkov), — če je treba za delo (ki se je oddajalo po radiu, je bilo dano na voljo javnosti ali je bilo shranjeno na nosilec podatkov, ki je bil izdelan za prodajo) zaradi njegove narave pričakovati, da se bo reproduciralo za lastno ali privatno uporabo tako, da se bo shranilo na „kakršen koli nosilec podatkov, ki je primeren za tako reproduciranje in se v Avstriji daje na trg za komercialne namene“, — in če se pri tem uporablja način shranjevanja, opisan v prvem vprašanju?
2.

Če država članica v skladu z odgovorom na vprašanji pod točko 1 ne more zavrniti prošnje za združitev družine: Katere zahteve morajo biti izpolnjene v primerih pridružitve staršev beguncu, ki je pred odločitvijo o prošnji za vstop in bivanje zaradi združitve družine postal polnoleten, da bi šlo za resnično družinsko življenje v smislu člena 16(1)(b) Direktive 2003/86/ES? Zlasti: (a) Ali za to zadostuje sorodstvo v prvem kolenu v ravni črti (člen 10(3)(a) Direktive 2003/86/ES) ali je potrebno tudi dejansko družinsko življenje? (b) Če je potrebno tudi dejansko družinsko življenje: Kako intenzivno mora biti? Ali zadostujejo na primer priložnostni ali redni obiski, ali je potrebno življenje v skupnem gospodinjstvu ali pa je poleg tega potrebna skupnost, namenjena medsebojni pomoči, katere člani so odvisni drug od drugega? (c) Ali je pogoj za pridružitev staršev, ki še prebivajo v tretji državi in so vložili prošnjo za združitev z otrokom, ki mu je priznan status begunca in ki je vmes postal polnoleten, predvidevanje, da se bo družinsko življenje v zadevni državi članici po vstopu (ponovno) začelo na način, ki se zahteva v skladu z odgovorom na drugo vprašanje, točka (b)?
C 348/6

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 13. julija 2020 – Colt Technology Services SpA, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Vodafone Italia SpA/Ministero della Giustizia, Ministero dello sviluppo economico, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Procura generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Locri

(Zadeva C-318/20)

(2020/C 348/08)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnice: Colt Technology Services SpA, Wind Tre SpA, Telecom Italia SpA, Ministero della Giustizia, Ministero dello sviluppo economico, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Vodafone Italia SpA.

Nasprotne stranke: Ministero della Giustizia, Ministero dello sviluppo economico, Ministero dell'economia e delle finanze, Wind Tre SpA, Procura Generale della Repubblica presso la Corte d’appello di Reggio Calabria, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Cagliari, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Roma, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Locri.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali splošna načela iz členov 18, 26 in 102 PDEU in naslednjih nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki pri določanju načinov izračunavanja tarife za izvajanje dejavnosti prestrezanja s strani telekomunikacijskih operaterjev, ki so jih določili sodni organi, ne zahtevajo spoštovanja načela celotnega povračila stroškov?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Corte costituzionale (Italija) 30. julija 2020 – O.D., R.I.H.V., B.O., F.G., M.K.F.B., E.S., N.P., S.E.A./Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

(Zadeva C-350/20)

(2020/C 329/10)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Corte costituzionale

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: O.D., R.I.H.V., B.O., F.G., M.K.F.B., E.S., N.P., S.E.A.

Tožena stranka: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 34 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki je bila razglašena dne 7. decembra 2000 v Nici in prilagojena dne 12. decembra 2007 v Strasbourgu, razlagati tako, da prejemanje dodatka ob rojstvu otroka in dodatka za materinstvo v skladu s členom 3(1)(b) in (j) Uredbe (ES) št. 883/2004 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti, ki je naveden v členu 12(1)(e) Direktive 2011/98/EU (2) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o enotnem postopku obravnavanja vloge za enotno dovoljenje, spadata na njegovo področje uporabe, in ali je zato treba pravo Unije razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki navedenih upravičenosti ki so že dodeljene imetnikom dovoljenja EU za prebivanje rezidenta za daljši čas, ne razširja na tujce, ki imajo enotno dovoljenje v skladu z navedeno direktivo?

(1) UL 2004, L 166, str. 1.

(2) Direktiva 2011/98/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o enotnem postopku obravnavanja vloge za enotno dovoljenje za državljane tretjih držav za prebivanje in delo na ozemlju države članice ter o skupnem nizu pravic za delavce iz tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici (UL 2011, L 343, str. 1.)
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Helsingin hallinto-oikeus (Finska) 23. julija 2020 – A SCPI

(Zadeva C-342/20)

(2020/C 339/07)

Jezik postopka: finščina

Predložitveno sodišče

Helsingin hallinto-oikeus

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: A SCPI

Druga stranka: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člene 49, 63 in 65 PDEU razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, v skladu s katero je mogoče s finskimi investicijskimi skladi, ki so oproščeni davka od dohodkov, izenačiti izključno tuje odprte investicijske sklade, ustanovljene s pogodbo, zaradi česar so tuji investicijski skladi, ki po svoji pravni obliki niso ustanovljeni s pogodbo, na Finskem zavezanci za plačilo pri viru odtegnjenega davka, čeprav med njimi in finskimi investicijskimi skladi v ožjem smislu ni drugih pomembnih objektivnih razlik?
2.

Če je odgovor pritrdilen, ali edino pravno sredstvo z odložilnim učinkom, in sicer predlog za odložitev izvršitve po izredno nujnem postopku, ki ga v skladu s členom 39/82(4) zakona z dne 15. decembra 1980 o vstopu na ozemlje, prebivanju, nastanitvi in odstranitvi tujcev lahko vloži prosilec za azil, povabljen, naj prošnjo za mednarodno zaščito vloži v drugi državi članici, in ki je povezan s takojšnjo izvršitvijo odstranitvenega naloga ali zavrnitve vstopa, pomeni učinkovito pravno sredstvo v smislu člena 27 Uredbe Dublin III?
C 320/4

Pritožba, ki jo je 8. aprila 2020 vložil WV zoper sklep Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 29. januarja 2020 v zadevi T-471/18, WV/ESZD

(Zadeva C-162/20 P)

(2020/C 320/05)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnik: WV (zastopnik: É. Boigelot, odvetnik)

Druga stranka v postopku: Evropska služba za zunanje delovanje (ESZD)

Predlogi

Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

— razglasi za ničen sklep Splošnega sodišča Evropske unije z dne 29. januarja 2020 v zadevi T-471/18, s katerim je bila zavrnjena začetna tožba pritožnika kot delno očitno nedopustna in delno kot očitno pravno povsem neutemeljena ter s katerim je bilo pritožniku naloženo plačilo stroškov;

— naloži toženi stranki v tožbenem postopku plačilo celotnih stroškov, skupaj s stroški, ki so bili priglašeni pred Splošnim sodiščem Evropske unije, v skladu s členom 184 Poslovnika Sodišča Evropske unije.

— zadevo vrne Splošnemu sodišču Evropske unije, da odloči o tožbi.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnik meni, da Splošno sodišče, s tem ko je izdalo izpodbijani sklep, ni upoštevalo načela prostega predlaganja dokazov in pojma skupek skladnih indicev ter posledično ni upoštevalo pravil o dokaznem bremenu, med drugim glede dokazov in indicev, ki jih je predložil pritožnik v zvezi z domnevno kršitvijo členov 1e in 12a Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije.

Edini pritožbeni razlog, ki ga navaja pritožnik, se nanaša tudi na odrekanje pravnega varstva, diskriminacije, izkrivljanja dokazov v izpodbijanem sklepu ter očitnih napak pri presoji, ki jih je storilo Splošno sodišče, zaradi katerih je obrazložitev pravno pomanjkljiva.