Keywords

Summary



Keywords

1. Ugovor nezakonitosti – Posrednost – Izpodbijanje pred nacionalnim sodiščem zakonitosti protidampinške uredbe s strani gospodarskega subjekta, ki ima pravico do vložitve ničnostne tožbe zoper to uredbo, vendar je ni izkoristil – Nemožnost posrednega sklicevanja se na neveljavnost protidampinške uredbe

(člena 230, četrti odstavek, ES in 234(b) ES)

2. Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo – Uredba o uvedbi protidampinških dajatev – Proizvajalci in izvozniki iz tretjih držav – Uvozniki in gospodarski subjekti iz Skupnosti, ki imajo posebna razmerja s proizvajalci

(člen 230, četrti odstavek, ES; Uredba Sveta št. 384/96, člen 3(5), (6) in (7))

3. Vprašanja za predhodno odločanje – Presoja veljavnosti – Vprašanje o veljavnosti uredbe, ki se ne izpodbija na podlagi člena 230 ES – Tožba v postopku v glavni stvari, ki jo vloži družba, ki očitno nima procesnega upravičenja za vložitev ničnostne tožbe – Dopustnost

(člena 230, četrti odstavek, ES in 234(b) ES)

4. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Škoda – Diskrecijska pravica institucij – Dokazovanje vzročne zveze – Obveznost institucij – Upoštevanje dejavnikov, ki niso povezani z dampingom – Vpliv takih dejavnikov na dokazovanje vzročne zveze

(uredbi Sveta št. 384/96, člen 3(5), (6) in (7), in št. 2320/97)

Summary

1. Glej besedilo odločbe.

(Glej točko 18.)

2. Glej besedilo odločbe.

(Glej točke od 19 do 22.)

3. Splošno načelo, ki je namenjeno zagotavljanju tega, da lahko vsakdo razpolaga ali je razpolagal z možnostjo izpodbijati akt Skupnosti, ki je podlaga za odločbo, sprejeto zoper njega, v ničemer ne nasprotuje temu, da uredba postane pravnomočna za posameznika, v zvezi s katerim jo je treba šteti za posamično odločbo in ki bi vsekakor lahko zahteval razglasitev njene ničnosti na podlagi člena 230 ES, kar temu posamezniku preprečuje sklicevanje na nezakonitost te uredbe pred nacionalnim sodiščem.

Vendar na področju zaščite pred dampinškimi praksami podjetje, ki ni zadostno povezano z izvoznimi podjetji in ki ni v posebnem položaju, na podlagi katerega bi se razlikovalo od vseh drugih gospodarskih subjektov, da bi bilo tako mogoče šteti, da se uredba o uvedbi dokončnih protidampinških dajatev nanj neposredno in posamično nanaša v smislu člena 230 ES, lahko pred nacionalnim sodiščem uveljavlja ugovor nezakonitosti take uredbe, ki je podlaga za odločbo, sprejeto zoper to podjetje. V teh okoliščinah nacionalno sodišče namreč ni zavezano z dokončnostjo protidampinške dajatve.

(Glej točke 18, 26 in 29.)

4. Na področju ukrepov trgovinske zaščite morajo institucije Unije pri določitvi škode za industrijo Skupnosti preveriti, ali škoda, ki jo sklenejo upoštevati, dejansko izhaja iz dampinškega uvoza in izključiti vso škodo, ki izhaja iz drugih dejavnikov, med drugim tisto, katere vzrok je ravnanje proizvajalcev Skupnosti. Preveriti morajo tudi, ali se škoda, pripisana tem drugim dejavnikom, ne upošteva pri opredelitvi škode v smislu člena 3(7) Uredbe št. 384/96 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti, in ali zato naložena protidampinška dajatev ne presega tistega, kar je potrebno, da se odpravi škoda, povzročena z dampinškim uvozom.

Ker pa Komisija ob sprejetju Uredbe št. 2320/97 o uvedbi dokončnih protidampinških dajatev pri uvozu nekaterih brezšivnih cevi iz železa ali nelegiranega jekla s poreklom iz Madžarske, Poljske, Rusije, Češke, Romunije in Slovaške, o razveljavitvi Uredbe št. 1189/93 in o zaključku postopka v zvezi s takim uvozom s poreklom iz Hrvaške še ni sprejela odločbe o morebitnem protikonkurenčnem ravnanju podjetij, ki delujejo na trgu Skupnosti, te odločbe Komisije ni mogoče šteti za znani dejavnik v smislu člena 3(7) osnovne uredbe št. 384/96, ki bi jo Svet moral upoštevati pri določitvi škode za industrijo Skupnosti, da bi upravičil protidampinški ukrep. Poleg tega njen izključno pripravljalni značaj preiskave, za katero se je odločila Komisija v zvezi z morebitnimi kršitvami konkurenčnih pravil, onemogoča, da bi bilo mogoče vsaj do njenega izida šteti, da je dokazano, da protikonkurenčno ravnanje povzroča škodo industriji Skupnosti.

(Glej točke od 35 do 41 in od 43 do 45.)