SODBA Z DNE 15. 12. 2005 - ZADEVA C-66/02 
SODBA SODIŠČA (drugi senat) 
z dne 15. decembra 2005 * 
V zadevi C-66/02, 
zaradi ničnostne tožbe na podlagi člena 230 ES, vložene 21. februarja 2002, 
Italijanska republika, ki jo je sprva zastopal U. Leanza, nato I. M. Braguglia, 
zastopnika, skupaj z M. Fiorillijem, avvocato dello Stato, z naslovom za vročanje 
v Luxembourgu, 
tožeča stranka, 
proti 
Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo zastopata V. Di Bucci in R. Lyal, zastopnika, 
z naslovom za vročanje v Luxembourgu, 
tožena stranka, 
* Jezik postopka: italijanščina. 
I - 10936 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
SODIŠČE (drugi senat), 
v sestavi C. W. A. Timmermans, predsednik senata, C. Gulmann (poročevalec), 
R. Schintgen, G. Arestis in J. Klučka, sodniki, 
generalna pravobranilka: C. Stix-Hackl, 
sodna tajnica: M. Ferreira, glavna administratorka, 
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 3. februarja 2005, 
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 
8. septembra 2005 
izreka naslednjo 
Sodbo 
1 Italijanska republika s tožbo predlaga razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 
2002/581/ES z dne 11. decembra 2001 o sistemu državnih pomoči, ki ga je Italija 
izvajala v korist bank (UL 2002, L 184, str. 27, v nadaljevanju: izpodbijana odločba). 
I - 10937 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
Nacionalni pravni okvir 
2 V Italiji je bila reforma bančnega sistema uvedena z zakonom št 218 z dne 30. julija 
1990, ki vsebuje določbe v zvezi s prestrukturiranjem in z vzpodbujanjem finančnih 
dotacij javnih kreditnih ustanov (GURI št. 182 z dne 6. avgusta 1990, str. 8, 
v nadaljevanju: zakon št. 218/90). 
3 Ta zakon je omogočil preoblikovanje javnih kreditnih ustanov v delniške družbe. V 
ta namen je smela javna banka prenesti bančno dejavnost na delniško družbo tako, 
da je pravno osebo odstopnico, ki se je v praksi imenovala „bančni sklad" (v 
nadaljevanju: bančni sklad), lastnico deležev, ločila od delniške družbe pridobiteljice 
(v nadaljevanju: bančna družba), ki je edina opravljala bančno dejavnost. Bančni 
sklad je upravljal z deleži bančne družbe in je uporabljal s tem povezani dohodek 
za izvajanje cilja družbe. 
4 Ob prenosu bančne dejavnosti so bila tudi neaktivna sredstva, to so ne neposredno 
uporabljena sredstva v procesu proizvodnje, prenesena na bančne družbe. 
Ta sredstva so povečala njihovo premoženje. Temu je sledilo, da so bančne družbe 
pri operativnem rezultatu prikazale slabše rezultate v smislu donosnosti kot 
konkurenčne banke. 
5 Tudi deleži javnih kreditnih ustanov v kapitalu Bance d'Italia so bili preneseni 
na bančne družbe. Bančnim skladom se niso mogli dodeliti, ker ti ne sodijo 
v skupino institucij, ki lahko imajo navedene deleže. 
I - 10938 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
6 S členom 2 zakona št 489 z dne 26. novembra 1993, ki se nanaša predvsem na 
podaljšanje roka iz člena 7(6) zakona št 218/90 (GURI št 284 z dne 3. decembra 
1993, str. 4, v nadaljevanju: zakon št. 489/93), so bile javne bančne ustanove 
zavezane, da so se najkasneje do 30. junija 1994 preoblikovale v delniške družbe. 
7 Zakon št. 461 z dne 23. decembra 1998 o pooblastitvi vlade za reorganizacijo civilne 
in davčne ureditve subjektov iz člena 11(1) zakonskega dekreta št. 356 z dne 
20. novembra 1990 ter davčnega sistema operacij bančnega prestrukturiranja (GURI 
št. 4 z dne 7. januarja 1999, str. 4, v nadaljevanju: zakon št. 461/98) je 
pooblastil italijansko vlado, da je lahko začela novo reformo zakonodaje v bančnem 
sektorju, predvsem na področju prestrukturiranja. 
8 S členom 2(1)(m) je bila bančnim skladom, ki so izvedli predpisane statutarne 
spremembe po tej reformi, dana možnost, da zadržijo deleže v Banci d'Italia. 
9 Zakonski dekret št. 153 z dne 17. maja 1999 o civilni in davčni ureditvi subjektov 
iz člena 11(1) zakonskega dekreta št. 356 z dne 20. novembra 1990 ter davčnega 
sistema operacij bančnega prestrukturiranja je v skladu s členom 1 zakona št. 461 z 
dne 23. decembra 1998 (GURI št. 125 z dne 31. maja 1999, str. 4, v nadaljevanju: 
dekret št. 153/99) izvedel zakonsko pooblastilo iz zakona št. 461/98, tako da je 
uvedel naslednje davčne ugodnosti: 
— znižanje stopnje davka na dohodek (IRPEG) v petih zaporednih davčnih 
obdobjih na 12,5 % za banke, ki se združujejo ali na podoben način 
I - 10939 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
prestrukturirajo, če se koristi, ki jih tri leta ni mogoče razdeliti, namenijo 
v posebno rezervo; koristi, namenjene v posebno rezervo, ne smejo presegati 
1,2 % razlike med skupno vsoto terjatev in obveznosti bank, ki so sodelovale pri 
združitvi, in ustrezno vrednostjo največje banke, ki je sodelovala pri tej operaciji 
(člena 22(1) in 23(1)); 
— davčno nevtralnost operacije prenosa premoženja, ki ni nujno potrebno za 
uresničevanje cilja družbe in ki je bilo v skladu z zakonom št 218/90 (člen 16(3)) 
predhodno preneseno na bančne družbe, nazaj na prinosnika; 
— nespremenljiv davek namesto davkov, ki so povezani z operacijama, navedenima 
v prejšnjih dveh alineah (člena 24(1) in 16(5)); 
— davčno nevtralnost za občinske davke na povečano vrednost nepremičnin 
v zvezi s tema istima operacijama (člena 24(1) in 16(5)); 
— davčno oprostitev za prenos deležev v kapitalu Bance d'Italia s strani bančne 
družbe na davčne sklade (člen 27(2)). 
I - 10940 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
Izpodbijana odločba 
10 Na podlagi parlamentarnega vprašanja je Komisija Evropskih skupnosti v okviru 
svojih pristojnosti v zadevah državnih pomoči z dopisom z dne 24. marca 1999 
od italijanskih organov zahtevala, naj ji dostavijo podatke za oceno obsega in 
učinkov zakona št 461/98. 
11 Z dopisoma z dne 24. junija in 2. julija 1999 so ji italijanski organi dostavili podatke 
o tem zakonu in dekretu št. 153/99. 
12 Z dopisom z dne 23. marca 2000 je Komisija obvestila italijanske organe, da 
bi po njenem mnenju zakon št. 461/98 in dekret št. 153/99 lahko vsebovala 
elemente pomoči in jih pozvala, naj ne izvajajo zadevnih ukrepov. Italijanski 
organi so ji 12. aprila 2000 odgovorili, da so njuno izvajanje odložili, nato pa so ji 
14. junija 2000 dostavili še dodatne informacije. 
13 Italijanski organi so maksimalni teoretični znesek davčne ugodnosti, pridobljen 
iz naslova znižanja stopnje davka na dohodek na 12,5 %, odobrene na podlagi 
členov 22(1) in 23(1) dekreta št. 153/99, ocenili na 5358 milijard ITL, to je 
2767 milijonov eurov, za 76 operacij, ki so bile opravljene v letih 1998, 1999 in 2000. 
14 Z dopisom z dne 25. oktobra 2000 je Komisija italijanski vladi vročila odločbo, da bo 
sprožila postopek iz člena 88(2) ES. Ta odločba je bila objavljena v Uradnem listu 
Evropskih skupnosti (UL 2001, C 44, str. 2). 
I - 10941 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
15 Ob koncu postopka je Komisija ugotovila, da je Italijanska republika z nedopustnim 
izvajanjem zakona št 461/98 in dekreta št 153/99 kršila člen 88(3) ES. Ugotovila je, 
da razen davčne oprostitve za določene prenose deležev v kapitalu Bance d'Italia, 
predvidenih v členu 27(2) dekreta št. 153/99, izvršeni davčni ukrepi predstavljajo 
sistem državnih pomoči, ki je nezdružljiv s skupnim trgom. Taki ukrepi naj bi dajali 
bankam prednost, ker jim omogočajo povečanje obsega in pridobitev koristi 
od ekonomij obsega po nižjih stroških. 
16 Komisija je zato sprejela izpodbijano odločbo, v kateri je natančneje navedla, da 
zakon št. 461/98 in dekret št. 153/99 uvajata davčne ugodnosti tudi v korist bančnih 
skladov, vendar teh ugodnosti v tej odločbi ni obravnavala. 
17 Izpodbijana odločba določa: 
„Člen 1 
Z izjemo ukrepov iz člena 2, je sistem državnih pomoči, ki ga je Italija izvrševala na 
podlagi [zakona št. 461/98] in [dekreta št. 153/99], predvsem na podlagi člena 16(3) 
in (5), člena 22(1), člena 23(1), člena 24(1) in člena 27(2) [dekreta št. 153/99], 
nezdružljiv s skupnim trgom. 
I - 10942 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
Člen 2 
Olajšave iz členov 27(2) [dekreta št 153/99] ne pomenijo državnih pomoči, kolikor 
dvojna transakcija dodelitve kapitalskih deležev v Banci d'Italia družbi prejemnici in 
njihov nadaljnji prenos na sklad ne učinkuje na bilanco stanja navedene družbe. 
Člen 3 
Italija odpravi sistem pomoči iz člena 1. 
Člen 4 
1. Italija sprejme vse potrebne ukrepe, da od prejemnikov izterja pomoči, ki so jih 
na podlagi sistema iz člena 1 že nezakonito pridobili. 
2. Izterjava se izvede nemudoma v skladu s postopki, določenimi v notranjem pravu, 
če ti dopuščajo takojšnjo in učinkovito izvršitev odločbe. Pomoč, ki jo je treba 
izterjati, obsega tudi obresti od datuma, ko je bila prejemnikom na voljo, do dneva 
I - 10943 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
njenega dejanskega vračila. Obresti se izračunajo na osnovi referenčne stopnje 
za izračunavanje ekvivalenta regionalne pomoči. 
[...]" 
Predlogi strank 
18 Italijanska republika predlaga Sodišču, naj: 
— izpodbijano odločbo razglasi za nično, ker niso izpolnjeni zahtevani pogoji, da bi 
se davčni ukrepi, ki spremljajo reformo italijanskega bančnega sistema, lahko 
opredelili kot „državna pomoč"; 
— Komisiji naloži plačilo stroškov. 
19 Komisija predlaga Sodišču, naj: 
— zavrne tožbo; 
— tožeči stranki naloži plačilo stroškov. 
I - 10944 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
Preostali postopki, ki potekajo pred Sodiščem Skupnosti 
20 Z vlogami, ki so bile vložene v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje Evropskih 
skupnosti 21. februarja 2002 in 11. aprila 2002, so Associazione bancaria italiana 
(ABI) (T-36/02), Banca Sanpaolo IMI SpA (T-37/02), Banca Intesa Banca 
Commerciale italiana SpA (T-39/02), Banca di Roma SpA (T-40/02), Mediocredito 
Centrale SpA (T-41/02), Banca Monte dei Paschi di Siena SpA (T-42/02) in 
Compagnia di San Paolo Srl (T-121/02) proti Komisiji prav tako vložile tožbe za 
razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe v tej zadevi. Komisija je pred Sodiščem prve 
stopnje zaradi pomanjkanja posamičnega interesa tožečih strank podala ugovor 
nedopustnosti tožb, ker zadevne pomoči po njenem mnenju ne predstavljajo 
posamičnih pomoči, temveč izhajajo iz sistema pomoči. S sklepi z dne 9. julija 2003 
je Sodišče prve stopnje prekinilo sedem postopkov do odločitve Sodišča v tej zadevi. 
Tožeče stranke so vložile pritožbe zoper sklepe o prekinitvi postopkov v zadevah 
T-36/02, T-37/02, T-39/02, T-40/02, T-41/02 in T-42/02. S sklepom Sodišča z dne 
26. novembra 2003 v združenih zadevah ABI in drugi proti Komisiji 
(od C-366/03 P do C-368/03 P, C-390/03 P, C-391/03 P in C-394/03 P, neobjavljen 
v Recueil) so bile navedene pritožbe zavržene kot očitno nedopustne. 
21 S sklepom z dne 11. februarja 2004, ki je prispel na Sodišče 23. marca 2004 (zadeva 
C-148/04), je Commissione tributaria provinciale di Genova (Italija) Sodišču 
predložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe glede veljavnosti izpodbijane 
odločbe in glede razlage člena 87 ES in naslednjih, člena 14 Uredbe Sveta (ES) 
št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 
Pogodbe ES (UL L 83, str. 1) ter splošnih načel prava Skupnosti, o tem predlogu 
danes Sodišče odloča z ločeno sodbo. 
I - 10945 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
Tožba 
22 Italijanska republika uveljavlja pet tožbenih razlogov, ki izhajajo iz kršitev člena 
253 ES, načela spoštovanja pravic obrambe, člena 87(1) ES, člena 87(3)(b) ES in 
člena 87(3)(c) ES. 
Tožbeni razlog: kršitev člena 253 ES 
Trditve strank 
23 Italijanska republika zatrjuje, da je Komisija kršila obveznost obrazložitve 
iz člena 253 ES. 
24 Uveljavljam tožbeni razlog se deli na tri dele: 
— izpodbijana odločba naj bi kazala na pomanjkanje obrazložitve z vidika presoje 
spodbujanja konkurence v bančnem sektorju; 
— trditve italijanske vlade o vprašanju kvalifikacije spornih davčnih ukrepov kot 
državnih pomoči v smislu člena 87(1) ES in od tega ločenem vprašanju o 
morebitni razglasitvi združljivosti na podlagi člena 87(3) ES naj bi obravnavala, 
ne da bi ju razlikovala; 
I - 10946 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
— s tem, da je izključila možnost, da bi se sporni davčni ukrepi lahko šteli za 
združljive s Pogodbo ES na podlagi člena 87(3) ES, naj bi podala nezadostno, 
napačno in protislovno obrazložitev. 
25 Komisija zavrača trditve tožeče stranke. Meni, da izpodbijana odločba izpolnjuje vse 
pogoje, ki jih določa sodna praksa glede obrazložitve. 
Presoja Sodišča 
26 V skladu z ustaljeno sodno prakso obveznost obrazložitve pomeni bistveno 
formalnost, ki jo je treba ločiti od vprašanja utemeljenosti obrazložitve, ki sodi v 
vsebinsko zakonitost spornega akta. Obrazložitev, ki se zahteva v členu 253 ES, mora 
biti prirejena naravi obravnavanega akta ter jasno in nedvoumno izražati sklepanje 
institucije, ki je izdajatelj akta, tako da se stranke lahko seznanijo z utemeljitvijo 
sprejetega ukrepa in da pristojno sodišče lahko izvrši nadzor. To zahtevo je treba 
presojati glede na okoliščine posameznega primera, predvsem glede na vsebino akta, 
naravo razlogov, na katere se sklicuje, in interes, ki bi ga lahko imeli naslovniki 
oziroma drugi subjekti, ki jih akt neposredno in posamično zadeva. Ne zahteva se, da 
bi obrazložitev pojasnila vse upoštevne dejanske in pravne elemente, ker je treba 
vprašanje, ali je obrazložitev posameznega akta v skladu z zahtevami iz člena 253 ES, 
presojati ne samo glede na njegovo besedilo, ampak tudi glede na njegovo sobesedilo 
in glede na celoto pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje (glej zlasti sodbo z dne 
7. marca 2002 v zadevi Italija proti Komisiji, C-310/99, Recueil, str. I-2289, točka 48). 
I - 10947 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
— Prvi del tožbenega razloga 
27 V okviru prvega dela tožbenega razloga Italijanska republika uveljavlja pomanjkanje 
obrazložitve izpodbijane odločbe z vidika presoje spodbujanja konkurence 
v bančnem sektorju. 
28 Tej splošni navedbi sledijo izvajanja, ki le opisujejo razvoj ureditve italijanskega 
bančnega sektorja in ne vsebujejo natančnejših podatkov glede vsebine podanega 
očitka. 
29 V natančnejšem opisu razvoja upoštevnega prava je posebej izpostavljen zakon 
št. 218/90. 
30 Ta zakon je sprva uvedel veliko spremembo italijanskega bančnega sistema, ki ga je 
tedaj zaznamoval obširen javni sektor, s tem da je predvidel pravne instrumente, ki 
so omogočali preoblikovanje javnih bank v delniške družbe. 
31 Zakon št. 461/98 naj bi bil zadnja stopnja postopka reforme italijanskega kreditnega 
sistema. 
32 Zlasti naj bi postalo nujno, da se odpravi ali v vsakem primeru dokončno zmanjša 
prisotnost javnega sektorja v bančništvu ter da se dokončno izvede postopek 
lastninjenja in prestrukturiranja italijanskega bančnega sistema, ki se je začel 
z zakonom št. 218/90. 
I - 10948 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
33 Ta zakon naj bi zlasti: 
— dajal prednost operacijam, ki so namenjene širitvi bank ali bančnih skupin; 
— dopuščal davčno nevtralnost povratnega prenosa neaktivnih sredstev bančnih 
družb, ki so bila na njih prenesena v okviru uporabe zakona št 218/90, nazaj 
na bančne sklade. 
34 Nujnost, da se zaključi postopek lastninjenja, naj bi v splošnem kontekstu 
zmanjšanja davčnega pritiska na donosne dejavnosti sovpadala s projektom začetka 
davčne reforme. 
35 Prvi del obravnavanega tožbenega razloga je glede na njegovo formulacijo in 
ob upoštevanju vseh vlog strank treba razumeti kot očitek, da v izpodbijani odločbi 
niso navedeni razlogi, zakaj je Komisija zakon št. 461/98 in dekret št. 153/99 uvrstila 
med državne pomoči, čeprav naj bi predstavljala le nadaljevanje zakona št. 218/90, 
glede katerega Komisija ni izrazila dvoma glede na predpise o državnih pomočeh. 
36 Glede tega je treba navesti, da je Komisija v točkah 16, 30 in 32 obrazložitve 
izpodbijane odločbe: 
— povzela opis razvoja ureditve italijanskega bančnega sistema, ki ga je v postopku 
podala italijanska vlada; 
I - 10949 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
— opozorila na trditev te vlade, da bi bilo treba zakon št. 218/90 in dekret št 
153/99 obravnavati kot bistveni del istega postopka za modernizacijo 
italijanskega bančnega sektorja; 
— opozorila na cilj zadevne države članice, da ta sektor utrdi in prestrukturira. 
37 Treba je ugotoviti, da Komisija v točkah od 51 do 54 obrazložitve izpodbijane sodbe 
našteva razloge, zakaj po njenem mnenju okoliščina, da ni grajala zakona št. 218/90 
glede na pravila o državnih pomočeh, ni pomembna za opredelitev, ki jo je glede 
na ta ista pravila pripisala zakonu št. 461/98 in dekretu št. 153/99. 
38 Glede okoliščine, da ni izpostavila vprašanja zakona št. 218/90, najprej poudarja, da 
je italijanska vlada o njem ni uradno obvestila. Dodaja, da je preučila samo nekatere 
vidike tega zakona v povezavi s posameznimi primeri in da utemeljitev, ki je sprejeta 
za te vidike, ne velja za zadevne ukrepe v tej zadevi. 
39 Poleg tega Komisija navaja, da so se javne banke, z nekaj redkimi izjemami, že konec 
leta 1992 preoblikovale v delniške družbe in da je to preoblikovanje postalo obvezno 
z zakonom št. 489/93. 
40 Poleg tega po njenem mnenju dejstvo, da takrat ni ugovarjala drugim ukrepom, ki bi 
bili morda bolj podobni ukrepom, ki jih je vpeljal dekret št. 153/99, ne pomeni, da bi 
I - 10950 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
bilo treba te ugodneje oceniti. Tako davčne oprostitve prenosa sredstev bančnega 
sklada na bančno družbo ni bilo nujno treba presoditi na isti način kot oprostitve 
operacije, ki je podobna povratnemu prenosu bančne družbe nazaj na sklad. Prenos 
sredstev na bančno družbo bi namreč lahko olajšal preoblikovanje javnih bank 
v delniške družbe, medtem ko naj bi bil cilj in posledica povratnega prenosa 
teh sredstev nazaj na sklade z morebitnim novim ovrednotenjem in 
z davčno oprostitvijo izboljšanje indeksov donosnosti bančne družbe. 
41 Končno Komisija meni, da naj bi zakon št. 218/90 ostajal ukrep ad hoc, ki ga 
načeloma lahko upravičijo posebne okoliščine v zvezi z njegovim sprejetjem. 
Zadevnih ukrepov v tej zadevi pa nikakor ni bilo mogoče šteti za združljive 
s skupnim trgom. 
42 Tako je razvidno, da je, v nasprotju s trditvijo Italijanske republike, Komisija 
v izpodbijani odločbi posredovala obrazložitev v odgovor na navedbo, ki ji je 
bila predložena. 
43 Ta obrazložitev je, neodvisno od vprašanja njene utemeljenosti, zadoščala za to, da 
so se udeleženci lahko seznanili z razlogi v izpodbijani odločbi o teh navedbah in da 
je Sodišče lahko izvedlo nadzor. 
44 Posledično je treba prvi del tožbenega razloga zavrniti. 
I - 10951 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
— Drugi del tožbenega razloga 
45 V okviru drugega dela tožbenega razloga Italijanska republika očita Komisiji, da 
ni ločeno obrazložila vprašanja opredelitve spornih davčnih ukrepov glede na 
člen 87(1) ES in vprašanja morebitne razglasitve združljivosti po členu 87(3) ES. 
46 V tej zvezi je treba navesti, da je treba spoštovanje obveznosti obrazložitve najprej 
presoditi glede na njeno vsebino in ne glede na njen način podaje. 
47 V vsakem primeru pa zadošča ugotovitev, da je Komisija v tem primeru v točkah 
od 32 do 43 obrazložitve izpodbijane odločbe preučila vprašanje opredelitve 
spornih davčnih ukrepov glede na člen 87(1) ES in ločeno, v točkah od 45 do 48 
obrazložitve iste odločbe, vprašanje morebitne uporabe člena 87(3) ES. 
48 V teh okoliščinah je treba drugi del tožbenega razloga zavrniti. 
— Tretji del tožbenega razloga 
49 V okviru tretjega dela tožbenega razloga Italijanska republika očita Komisiji, da je 
nezadostno, napačno in protislovno obrazložila izpodbijano odločbo glede vprašanja 
uporabljivosti člena 87(3)(b) ali (c) ES. 
I - 10952 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
50 Glede tega je treba opozoriti, da je Komisija v točkah od 45 do 48 obrazložitve 
izpodbijane odločbe predstavila svoje sklepanje, da spornih davčnih ukrepov ni 
mogoče razglasiti za združljive s Pogodbo na podlagi teh določil 
51 Še posebej navaja, da okrepitve italijanskega bančnega sistema ni mogoče 
obravnavati kot „pomembni projekt skupnega evropskega interesa" v smislu 
člena 87(3)(b) ES, ker so v prednosti predvsem gospodarski subjekti ene države 
članice in ne Skupnosti kot celote in ker ni zagotovljeno pospeševanje 
konkretnega ter podrobno in jasno opredeljenega projekta. 
52 O združljivosti spornih davčnih ukrepov glede na člen 87(3)(c) ES iz naslova 
„pospeševanja razvoja določenih gospodarskih dejavnosti" Komisija navaja, da po 
njenem mnenju niso izpolnjeni pogoji za uporabo Smernic Skupnosti iz sporočila 
1999/C 288/02 o Smernicah Skupnosti za državne pomoči za reševanje in 
prestrukturiranje podjetij v težavah (UL 1999, C 288, str. 2). Sistem ni bil omejen 
na mala in srednja podjetja. Pomoči niso bile posamezno priglašene Komisiji in načrt 
za prestrukturiranje ni bil predložen. Banke, ki so prejele pomoč, načeloma niso bile 
v težavah in pomoč ni bila namenjena ponovni vzpostavitvi dolgoročne 
gospodarsko-finančne rentabilnosti. Usmeritve zahtevajo sprejetje ukrepov, da se, 
kolikor je mogoče, izravnajo morebitni negativni učinki pomoči na konkurente. 
V obravnavanem primeru je bila pomoč dejansko namenjena okrepitvi položaja 
prejemnikov pomoči glede na konkurente, ki je niso prejeli. Ukrepov olajšave ni 
mogoče označiti kot pomoči za investicije ali pomoči za izdatke druge vrste, ki bi se 
sicer lahko šteli za združljive. Nobena druga značilnost sistema pa ne dopušča, da se 
ta razglasi za združljivega iz drugih razlogov kot v smislu člena 87(3)(c) ES. Poleg 
tega ni bil izpolnjen pogoj iz te določbe, da pomoč „ne spreminja trgovinskih 
pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi". Za razliko od prejšnjih 
I - 10953 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
ukrepov, ki izhajajo predvsem iz zakona št. 218/90 in bi javnim bankam lahko olajšali 
preoblikovanje v delniške družbe ter iz vidika konkurence zmanjšali neravnotežja 
v primerjavi z drugimi bankami, naj bi bil učinek zadevnih ukrepov izboljšanje 
konkurenčnosti upravičencev v sektorju, ki ga zaznamuje močna mednarodna 
konkurenca. 
53 Treba je priznati, da je obrazložitev Komisije, neodvisno od vprašanja njene 
utemeljenosti, zadoščala, da so se udeleženci seznanili z razlogi izpodbijane odločbe 
v zvezi z obravnavanim vprašanjem in da je Sodišče lahko izvršilo nadzor. 
54 Še več, z očitkom glede zmotne in protislovne obrazložitve Italijanska republika 
dejansko oporeka njeni utemeljenosti in poleg tega uveljavlja, da sprememba stališča, 
ki ga je prej sprejela Komisija, ni bila zadostno obrazložena. Italijanska vlada namreč 
še posebej navaja, da se ugotovitve Komisije v izpodbijani odločbi, da bo sporni 
sistem zlasti koristil gospodarskim subjektom ene države članice in ne Skupnosti kot 
celoti, „kažejo kot popolnoma poenostavljene in samovoljne". Dalje zatrjuje, da 
ugotovitev Komisije, da bo zadevni ukrep zagotovil razvoj konkretnega ter podrobno 
in jasno opredeljenega projekta, ni „le protislovna, ampak tudi popolnoma 
neutemeljena". Končno glede vprašanja združljivosti pomoči za pospeševanje 
razvoja določenih dejavnosti navaja, da je sklepanje Komisije „protislovno" in ne 
kaže na „medsebojno povezanost" z zaključki, do katerih naj bi prišla v drugih 
zadevah in od katerih se je v tem primeru zelo jasno oddaljila. 
55 Kot je opozorjeno v točki 26 te sodbe, vprašanje utemeljenosti obrazložitve akta 
zadeva njegovo vsebinsko zakonitost. Izpodbijanja utemeljenosti te obrazložitve zato 
ni mogoče obravnavati v okviru nadzora spoštovanja obveznosti, ki ga določa 
člen 253 ES. 
I - 10954 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
56 Glede obrazložitve, da je Komisija spremenila stališče v primerjavi s prejšnjimi 
zadevami, so v izpodbijani odločbi v točkah od 51 do 54 obrazložitve navedeni vidiki, 
ki po mnenju institucije razlikujejo med primerljivimi položaji in zato upravičujejo 
navedeno stališče. 
57 V teh okoliščinah je treba tretji del obravnavanega tožbenega razloga prav tako 
zavrniti. 
58 Iz navedenega izhaja, da je treba tožbeni razlog kršitve člena 253 ES v celoti zavrniti. 
Tožbeni razlog: kršitev načela spoštovanja pravic obrambe 
Trditve strank 
59 Italijanska republika trdi, da je Komisija prvič v izpodbijani odločbi podala očitke 
glede spornih davčnih ukrepov na področju neposrednega obdavčevanja, ne da bi 
predhodno italijanski vladi in prejemnikom pomoči dala možnost, da predložijo 
pojasnila. Komisija naj bi tako kršila načelo spoštovanja pravic obrambe. 
60 Komisija meni, da ta trditev pomeni nov tožbeni razlog, ki na podlagi člena 42(2) 
Poslovnika ni dovoljen, ker se je prvič uveljavljal v repliki. 
I - 10955 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
Presoja Sodišča 
61 V skladu s členom 42(2) Poslovnika navajanje novih razlogov med postopkom ni 
dovoljeno, razen če ti izhajajo iz pravnih in dejanskih okoliščin, ki so se pojavile 
med postopkom. 
62 Italijanska republika v tožbi ni navedla tožbenega razloga kršitve pravic obrambe 
v postopku, ki je privedel do izpodbijane odločbe. 
63 Tak tožbeni razlog je navedla šele v repliki, ne da bi ga utemeljila s pravnimi ali 
z dejanskimi okoliščinami, ki naj bi se pojavile med postopkom. 
64 Ta tožbeni razlog je torej novi tožbeni razlog, ki ga je kot takega treba razglasiti 
za nedopustnega. 
Tožbeni razlog: kršitev člena 87(1) ES 
Trditve strank 
65 Italijanska republika zatrjuje, da je Komisija kršila člen 87(1) ES, ko je sporne davčne 
ukrepe opredelila za državne pomoči. 
I - 10956 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
66 Ta tožbeni razlog se deli na šest delov. 
67 V okviru prvega dela tožeča stranka navaja, da izpodbijana odločba temelji na 
zmotni predpostavki glede znižanja stopnje davka na dohodek na 12,5 % za banke, ki 
se združujejo ali podobno prestrukturirajo. To znižanje se lahko odobri ne le na 
celotni dohodek banke, ki se združuje ali podobno prestrukturira, temveč le na del 
dohodka, ki je namenjen v posebno rezervo. Poleg tega znižanja obdavčitev ne sme 
presegati celotne meje 1,2 % zneska iz členov 22(1) in 23(1) dekreta št. 153/99. 
Končno naj Komisija ne bi upoštevala pogoja, da posebne rezerve ni mogoče 
razdeliti delničarjem v obdobju treh let. 
68 V okviru ostalih petih delov svojega tožbenega razloga Italijanska republika navaja, 
da sporni ukrepi: 
— niso povzročili nobenega prenosa državnih sredstev niti odpovedi države 
določenim davčnim prihodkom; 
— ne pomenijo državnih pomoči, ker koristijo tudi upravičencem, kot so holdinške 
družbe, ki niso podjetja v smislu člena 87(1) ES; 
— niso selektivne narave, kot to zatrjuje Komisija, ampak so, nasprotno, splošne 
narave, saj niso povezane z nediskriminatornimi zahtevami, katerih uporaba ni 
podvržena diskrecijski pravici; 
I - 10957 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
— ne vplivajo na trgovino med državami članicami ali kvečjemu le delno vplivajo 
nanjo, zato bi bilo treba v tem primeru odrediti le delno izterjavo pomoči; 
— ne izkrivljajo konkurence. 
69 Posebej ukrepi iz člena 16(3) dekreta št. 153/99, ki predvidevajo davčno nevtralnost 
operacije povratnega prenosa premoženja, ki ni nujno potrebno za uresničevanje 
cilja družbe, ne bi mogli privesti do gospodarske koristi, ki je v oprostitvi davka 
za družbo, ki je izpeljala povratni prenos, ampak do preprostega prenosa davčne 
obveznosti družbe na prejemnika nazaj prenesenih sredstev in do odloga roka 
za plačilo davka na dejanje povratnega prenosa na kasnejšo realizacijo sredstev. 
70 Komisija navaja, da je Italijanska republika šele v repliki predstavila trditev, da naj bi 
člen 16(3) dekreta št. 153/99, ker predvideva davčno nevtralnost transakcij 
povratnega prenosa premoženja, ki ni nujno potrebno, koristil tudi upravičencem, 
ki niso podjetja v smislu člena 87(1) ES. Ta trditev naj bi pomenila nov tožbeni 
razlog, ki ni dovoljen v skladu s členom 42(2) Poslovnika. 
71 Prav tako je tožeča stranka šele v repliki navedla trditve, da bi pomoč lahko le delno 
vplivala na trgovino med državami članicami in da bi jo zato morala povrniti le 
delno. Meni, da zahteva za zmanjšanje zneska, ki ga mora povrniti, pomeni nov 
predlog, ki spreminja predmet spora ter krši člen 19 Statuta ES Sodišča (postal 
člen 21 Statuta Sodišča) in člen 38 Poslovnika. 
I - 10958 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
72 Poleg tega Komisija meni, da tožbeni razlog kršitve člena 87(1) ES ni utemeljen. 
Presoja Sodišča 
— Prvi del: nepravilnost predpostavke glede znižanja stopnje davka od dohodka 
73 V nasprotju s trditvijo Italijanske republike se Komisija ne sklicuje na znižanje 
davčne stopnje za celotni dohodek banke. V točki 5 obrazložitve izpodbijane odločbe 
opozarja na sporno znižanje za koristi, namenjene v posebno rezervo, pri čemer 
ta dodelitev pomeni pogoj za znižanje. V vsakem primeru bi upoštevanje znižanja, ki 
se uporablja za celotni dohodek banke, vplivalo na izpodbijano odločbo glede 
na analizo obsega pomoči, vendar pa ne glede na njen obstoj. 
74 Razen tega pa je Komisija v isti točki obrazložitve izpodbijane odločbe izrecno 
navedla splošno mejo 1,2 % in pogoj nerazdelitve v triletnem obdobju, na katerega se 
je sklicevala Italijanska republika in ga določa dekret št. 153/99. 
75 Prvi del obravnavanega tožbenega razloga je torej treba zavrniti. 
I - 10959 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
— Drugi del: pogoj za financiranje spornih ukrepov s strani države ali prek državnih 
sredstev 
76 Člen 87(1) ES zadeva „vsako pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršno koli vrsto 
pomoči iz državnih sredstev". 
77 V skladu z ustaljeno sodno prakso je pojem državne pomoči splošnejši od pojma 
subvencije, ker zajema ne le aktivna ravnanja, kot so same subvencije, ampak tudi 
ukrepe, ki v različnih oblikah zmanjšujejo obremenitve, ki jih običajno nosijo 
podjetja in ki so torej, ne da bi bile subvencije v strogem smislu besede, enake narave 
in imajo enake učinke (glej zlasti sodbi z dne 8. novembra 2001 v zadevi Adria-Wien 
Pipeline in Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke, C-143/99, Recueil, str. I-8365, 
točka 38, in z dne 15. julija 2004 v zadevi Španija proti Komisiji, C-501/00, ZOdl., 
str. 1-6717, točka 90 in navedena sodna praksa). 
78 Iz tega izhaja, da ukrep, s katerim javni organi priznajo določenim podjetjem davčno 
oprostitev, ki čeprav ne zajema prenosa državnih sredstev, upravičence postavlja 
v ugodnejši finančni položaj kot druge davčne zavezance in pomeni državno pomoč 
v smislu člena 87(1) ES (glej sodbo z dne 15. marca 1994 v zadevi Banco Exterior 
de España, C-387/92, Recueil, str. I-877, točka 14). Enako lahko pomeni 
državno pomoč ukrep, ki določenim podjetjem priznava znižanje davka ali odlog 
plačila normalno zapadlega davka. 
79 V obravnavanem primeru sporni ukrepi sestojijo iz: 
— zmanjšanja stopnje davka na dohodek; 
I - 10960 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
— davčne oprostitve na podlagi določb, ki zagotavljajo davčno nevtralnost 
navedenih operacij, to pomeni v davčnem smislu neupoštevanje izpolnitve 
pogojev za obstoj davka, ker je njegovo plačilo preloženo na datum morebitne 
kasnejše istovrstne operacije; 
— uvedbe fiksnega davka namesto davkov, ki se običajno dolgujejo v zvezi 
z združitvijo ali podobnim prestrukturiranjem oziroma s povratnim 
prenosom premoženja, ki ni nujno potrebno za uresničevanje cilja družbe; 
— oprostitve davka za prenos deležev v kapitalu Bance d'Italia s strani bančnih 
družb na bančne sklade. 
80 Tako zajemajo bodisi davčno znižanje, ki je vezano na uporabo nižje stopnje ali na 
nadomestitev fiksnega davka z normalno dolgovanimi davki, bodisi davčno 
oprostitev v primeru dejanske povečane vrednosti pri prenosu premoženja, ki ni 
nujno potrebno za uresničevanje cilja družbe, ali, kot je ugotovljeno v točki 39 in fine 
obrazložitve izpodbijane odločbe, kadar bančna družba, ki prenese svoje deleže v 
Banci d'Italia na bančni sklad, pridobi korist iz te operacije, še posebej, če je te deleže 
prvotno pridobila neodplačno in jih je na sklad prenesla odplačno ali pa so se 
ponovno ovrednotili. 
81 V teh okoliščinah so zadevne davčne olajšave dodeljene iz državnih sredstev v smislu 
člena 87(1) ES. 
I - 10961 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
82 Tega sklepa glede ukrepov, ki predvidevajo davčno nevtralnost operacij povratnega 
prenosa, ne omaja trditev, da je plačilo davka, ki se običajno dolguje, samo odloženo 
na datum morebitne kasnejše realizacije istega premoženja. Državno pomoč lahko 
namreč pomeni ne le odlog plačila davčnega dolga, ampak predvsem povratni 
prenos, kot je ta v tem primeru, s katerim se izvrši prenos lastništva sredstev z enega 
pravnega subjekta na drugega, tako da je za bančno družbo, ki izvede povratni 
prenos v korist bančnega sklada, oprostitev dokončna. 
83 Drugi del obravnavanega tožbenega razloga je torej treba zavrniti. 
— Tretji del: lastnost upravičencev ukrepa, ki predvideva davčno nevtralnost 
operacije povratnega prenosa premoženja, ki ni nujno potrebno za uresničevanje 
cilja družbe 
84 Italijanska republika v repliki uveljavlja trditev, da bi ukrep, ki predvideva davčno 
nevtralnost operacije povratnega prenosa premoženja, ki ni nujno potrebno 
za uresničevanje cilja družbe, koristil tudi upravičencem, ki niso podjetja v smislu 
člena 87(1) ES. 
85 Treba je navesti, da v skladu s členom 42(2) Poslovnika navajanje novih razlogov 
med postopkom ni dovoljeno, razen če ti izhajajo iz pravnih in dejanskih okoliščin, 
ki so se pojavila med postopkom. 
I - 10962 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
86 Vendar je treba tudi opozoriti, da je tožbeni razlog, ki pomeni razširitev tožbenega 
razloga, ki je bil že prej, neposredno ali posredno, podan v vlogi, s katero se je začel 
postopek, treba šteti za dopusten (sodbi z dne 19. maja 1983 v zadevi Verros proti 
Parlamentu, 306/81, Recueil, str. 1755, točka 9, in z dne 22. novembra 2001 v zadevi 
Nizozemska proti Svetu, C-301/97, Recueil, str. I-8853, točka 169). 
87 Italijanska republika v tožbi uveljavlja obravnavani tožbeni razlog kršitve 
člena 87(1) ES in zatrjuje, da je Komisija kršila več pogojev iz te določbe. 
88 Trditev iz replike, da ukrepi koristijo tudi upravičencem, ki niso podjetja, pomeni 
razširitev prvotno predloženega tožbenega razloga. Nanaša se na enega izmed 
kumulativnih pogojev, od katerega je odvisna uporaba člena 87(1) ES. Ustrezna 
trditev je posredno zajeta v uveljavljanem tožbenem razlogu. 
89 Ugovor nedopustnosti, ki ga je podala Komisija, je zato treba zavrniti. 
90 Glede temelja je treba ugotoviti, da so sporni ukrepi del sistema pomoči. 
91 V primeru sistema pomoči lahko Komisija za to, da preveri, ali ta sistem vsebuje 
elemente pomoči, preuči le splošne značilnosti obravnavanega sistema in ni dolžna 
obravnavati vsakega posameznega primera uporabe (glej zlasti sodbi z dne 
19. oktobra 2000 v združenih zadevah Italija in Sardegna Lines proti Komisiji, 
C-15/98 in C-105/99, Recueil, str. I-8855, točka 51, in z dne 29. aprila 2004 v zadevi 
Grčija proti Komisiji, C-278/00, Recueil, str. I-3997, točka 24). 
I - 10963 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
92 V tem primeru je nesporno, da obravnavano davčno pravilo koristi bančnim 
podjetjem. Okoliščina, da koristi, glede na okoliščine primera, tudi upravičencem, ki 
niso podjetja, ne more omajati te ugotovitve, ki zadošča, da se člen 87(1) ES uporabi 
za sistem pomoči. 
93 Tretji del obravnavanega tožbenega razloga se torej zavrne. 
— Četrti del: pogoj selektivnosti spornih ukrepov 
94 Člen 87(1) ES prepoveduje pomoči „z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali 
proizvodnji posameznega blaga", to so selektivne pomoči. 
95 Pomoč je lahko selektivna v smislu te določbe tudi takrat, kadar zadeva celoten 
gospodarski sektor (glej zlasti sodbo z dne 17. junija 1999 v zadevi Belgija 
proti Komisiji, C-75/97, Recueil, str. I-3671, točka 33). 
96 Davčni ukrepi v tem primeru veljajo za bančni sektor. Ne koristijo podjetjem drugih 
gospodarskih sektorjev. V zvezi s tem je treba pripomniti, da Italijanska republika 
v tožbi sama poudarja, da lahko operacije, ki so zajete v teh ukrepih, zadevajo tudi 
druge družbe, kot so finančne družbe, storitvene družbe, zavarovalnice, vendar „so 
predvidene ugodnosti v vsakem primeru izključno dodeljene udeleženim bankam". 
I - 10964 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
97 Poleg tega sporni ukrepi v bančnem sektorju koristijo izključno podjetjem, ki 
izvedejo te operacije. 
98 Ne da bi bilo treba oceniti, ali, kot to zatrjuje Komisija v točki 33 obrazložitve 
izpodbijane odločbe, davčno znižanje, ki velja v primeru združitve ali podobnega 
prestrukturiranja, bolj koristi večjim podjetjem, je torej treba ugotoviti, da so sporni 
ukrepi selektivni v razmerju do drugih gospodarskih sektorjev in v samem bančnem 
sektorju. 
99 Ker ukrepi ne veljajo za vse gospodarske subjekte, jih ni mogoče šteti za splošne 
ukrepe davčne ali gospodarske politike. 
100 Dejansko odstopajo od davčne ureditve splošnega prava. Upravičena podjetja uživajo 
davčne olajšave, do katerih ne bi imela pravice v okviru pravilne uporabe te ureditve 
in ki jih ne morejo zahtevati podjetja drugih sektorjev, ki opravljajo enake operacije, 
ali podjetja bančnega sektorja, ki ne opravljajo navedenih operacij. 
101 Narava in namen obravnavanega davčnega sistema ne upravičujeta spornih ukrepov 
(glej po analogiji sodbo z dne 2. julija 1974 v zadevi Italija proti Komisiji, 173/73, 
Recueil, str. 709, točka 33), ki ne pomenijo prilagoditve splošnega sistema posebnim 
značilnostim bančnih podjetij. Iz spisa izhaja, da so jih državni organi izrecno 
predstavili kot sredstvo za povečanje konkurenčnosti določenih podjetij v danem 
trenutku razvoja sektorja. 
102 Četrti del obravnavanega tožbenega razloga je torej treba zavrniti. 
I - 10965 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
— Peti in šesti del: pogoji vpliva na trgovino med državami članicami in izkrivljanja 
konkurence 
103 Italijanska republika v tožbi zanika, da je pogoj vpliva na trgovino med državami 
izpolnjen. V repliki očita Komisiji, da ni preverila, ali sporni ukrepi, ker ne vplivajo 
neomejeno na trgovino med državami članicami, vplivajo nanjo le delno; presoja, ki 
bi se - če bi jo izvedla na ta način - morala odraziti pri obsegu vračila pomoči 
v okviru uporabe načela sorazmernosti. 
104 Komisija ocenjuje, da navedena trditev pomeni nov tožbeni razlog, ki spreminja 
predmet spora. Zato naj bi bila nedopustna na podlagi členov 21 Statuta Sodišča in 
38 Poslovnika. 
105 Glede tega je treba navesti, da ti določbi preprečujeta predložitev novih predlogov, ki 
jih tožba ne vsebuje. 
106 Trditev, ki se ji ugovarja dopustnost, se uveljavlja v utemeljitev predloga 
za razglasitev ničnosti izpodbijanega akta, navedenega v tožbi. Povezana ni niti 
s spremembo tega predloga niti z njegovo dopolnitvijo. 
107 Zato je ni mogoče opredeliti za nov predlog. 
I - 10966 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
108 Ta trditev dejansko pomeni razširitev razloga, navedenega v tožbi, tako da je ni 
mogoče označiti za nov tožbeni razlog v smislu člena 42 Poslovnika (glej zgoraj 
navedeni sodbi Verros proti Parlamentu, točka 9, in Nizozemska proti Svetu, 
točka 169). 
109 Zato te trditve ni mogoče izpodbijati s procesno predpostavko. 
110 Glede temelja je treba opozoriti, da člen 87(1) ES prepoveduje pomoči, ki 
prizadenejo trgovino med državami članicami in izkrivljajo ali bi lahko izkrivljale 
konkurenco. 
111 V okviru presoje teh dveh pogojev Komisija ni dolžna dokazati stvarnega vpliva 
pomoči na trgovino med državami članicami niti dejanskega izkrivljanja konkurence, 
ampak je dolžna le preučiti, ali lahko te pomoči vplivajo na to trgovino in na 
izkrivljanje konkurence (sodba z dne 29. aprila 2004 v zadevi Italija proti Komisiji, 
C-372/97, Recueil, str. I-3679, točka 44). 
112 V tem smislu pojem „vpliv" na trgovino med državami članicami, ki ga je treba 
razumeti v smislu učinka na to trgovino ali celo kot možnost takega učinka, 
izključuje ustreznost razlage, da je vračilo celotne pomoči pogojeno z merilom 
„neomejenega" vpliva na trgovino, v nasprotju z „delnim" vplivom, ki dopušča, da se 
v skladu z načelom sorazmernosti izterja le del te pomoči. 
113 Glede zadnje točke je treba opozoriti, da je odprava nezakonite pomoči z izterjavo 
logična posledica ugotovitve njene nezakonitosti in da te izterjave za vzpostavitev 
prejšnjega stanja ni mogoče šteti za ukrep, ki ni sorazmeren s cilji določb Pogodbe, 
I - 10967 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
ki urejajo državne pomoči (glej zgoraj navedeno sodbo z dne 29. aprila 2004, Italija 
proti Komisiji, točka 103 in navedena sodna praksa). 
114 Nezdružljivost pomoči s skupnim trgom je torej treba ugotoviti, kadar pomoč vpliva 
ali bi lahko vplivala na trgovino znotraj Skupnosti in izkrivlja ali bi lahko izkrivljala 
konkurenco, ki obstaja med njimi. 
115 Posebej, kadar pomoč države članice okrepi položaj enega podjetja v razmerju 
do drugih konkurenčnih podjetij v trgovini znotraj Skupnosti, se šteje, da pomoč 
na ta podjetja vpliva (glej zlasti sodbi z dne 17. septembra 1980 v zadevi Philip 
Morris proti Komisiji, 730/79, Recueil, str. 2671, točka 11, in z dne 22. novembra 
2001 v zadevi Ferring, C-53/00, Recueil, str. I-9067, točka 21, ter zgoraj navedeno 
sodbo z dne 29. aprila 2004, Italija proti Komisiji, točka 52). 
116 V zvezi s tem okoliščina, da se je gospodarski sektor liberaliziral na ravni Skupnosti, 
lahko okrepi dejanski ali potencialni učinek pomoči na konkurenco in njihov učinek 
na trgovino med državami članicami (glej sodbo z dne 13. februarja 2003 v zadevi 
Španija proti Komisiji, C-409/00, Recueil, str. I-1487, točka 75). 
117 Sicer pa ni potrebno, da je samo upravičeno podjetje del trgovine znotraj Skupnosti. 
Kadar namreč država članica odobri pomoč podjetju, lahko s tem ohrani ali poveča 
njegovo notranjo dejavnost s tem, da zmanjša možnosti za vstop na trg te države 
članice podjetjem s sedežem v drugih državah članicah (glej v tem smislu zlasti 
I - 10968 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
zgoraj navedeno sodbo z dne 7. marca 2002, Italija proti Komisiji, točka 84). Dalje 
lahko okrepitev podjetja, ki doslej ni bilo del trgovine znotraj Skupnosti, temu 
omogoči, da se lahko vključi na trg druge države članice. 
118 V tem primeru je treba ugotoviti, da davčne olajšave, predvidene s spornimi ukrepi v 
primeru združitve, povratni prenos določenega premoženja in v določenih primerih 
prenos deležev v kapitalu Bance d'Italia (glej točko 80 te sodbe) krepijo položaj 
upravičenih podjetij v razmerju do podjetij, ki so dejavna v trgovini znotraj 
Skupnosti. 
119 Treba je tudi ugotoviti, da se je v sektorju finančnih storitev odvil pomemben proces 
liberalizacije na ravni Skupnosti, ki je zaostril konkurenco, ki je že izhajala 
iz prostega pretoka kapitala, določenega s Pogodbo. 
120 Iz spisa tako izhaja, da so bili sporni ukrepi o operacijah združitve in 
prestrukturiranja bank, ko so bili sprejeti, v obrazložitvi osnutka prvotnega zakona 
št. 461/98 opisani kot sredstvo, ki preprečuje, da bi uresničitev monetarne unije 
zaradi velike zamude italijanskega bančnega sistema glede na evropske konkurente 
dejansko pripeljala do razpada italijanskega sistema v korist najstabilnejših evropskih 
bank. 
121 Konkurenčna prednost, ki jo sporni ukrepi podeljujejo gospodarskim subjektom s 
sedežem v Italiji, je take narave, da gospodarskim subjektom drugih držav članic 
otežuje vstop na italijanski trg oziroma gospodarskim subjektom s sedežem v Italiji 
olajšuje vključitev na druge trge. 
I - 10969 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
122 Okoliščina, na katero se sklicuje Italijanska republika, da je sistem pomoči v Italiji 
enako dostopen tudi podružnicam bank iz drugih držav članic, ne preprečuje takih 
učinkov. 
123 Zato je treba skleniti, da lahko zadevne pomoči prizadenejo trgovino med državami 
članicami in izkrivljajo konkurenco. 
124 Peti in šesti del obravnavanega tožbenega razloga je torej treba zavrniti. 
125 Iz navedenega izhaja, da je tožbeni razlog kršitve člena 87(1) ES treba v celoti 
zavrniti. 
Tožbena razloga: kršitve člena 87(3)(b) in (c) ES 
Trditve strank 
126 Italijanska republika v zvezi s tožbenima razlogoma na podlagi člena 87(3) ES navaja, 
da naj pomanjkanje predhodne priglasitve sistema pomoči Komisiji ne bi dovoljevalo 
I - 10970 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
sklepanja, da tega sistema ni bilo mogoče razglasiti za združljivega s skupnim trgom 
na podlagi tega določila Pogodbe. 
127 Tožeča stranka prvič ocenjuje, da je Komisija kršila člen 87(3)(b) ES, ko je zavrnila 
razglasitev združljivosti pomoči s skupnim trgom kot pomoči „za pospeševanje 
izvedbe pomembnega projekta skupnega evropskega interesa" v smislu te določbe. 
Meni, da je bil cilj zakona št. 461/98 in dekreta št. 153/99 dokončati lastninjenje 
italijanskih bančnih ustanov v obliki spodbujanja k oprostitvam obveznosti ali 
znižanju javnega kapitala oziroma kapitala, ki ne pripada zasebnim vlagateljem v 
italijanskih bančnih ustanovah. Rezultat takega ukrepanja naj ne bi bilo izkrivljanje 
konkurence, ampak naj bi, nasprotno, zmanjšalo neravnotežja, ki so obstajala pred 
uvedbo zadevne ureditve med dejanskimi zasebnimi bankami in bankami, ki imajo le 
formalni nadzor in ne nadzor z vidika kapitala. 
128 Italijanska republika navaja, da lahko popolno in dokončno lastninjenje italijanskih 
bančnih ustanov pomeni „projekt skupnega evropskega interesa", ki je del projekta 
Skupnosti uresničitve evroobmočja in notranjega trga. V luči člena 295 ES bi lahko 
projekt lastninjenja izvedle le države članice, vsaka za svoje področje. Lastninjenje bi 
okrepilo konkurenco na pomembnem finančnem trgu, kot je italijanski trg, kar bi 
bilo v korist celotni Skupnosti. 
129 Italijanska republika, drugič, meni, da je Komisija kršila člen 87(3)(c) ES, ker spornih 
ukrepov ni razglasila za združljive s skupnim trgom kot „pomoči za pospeševanje 
določenih dejavnosti", v tem primeru davčne dejavnosti. 
I - 10971 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
130 Komisiji očita, da je vprašanje uporabe člena 87(3)(c) ES preučila le glede na svoje 
sporočilo 1999/C 288/02 o Smernicah Skupnosti za državne pomoči za reševanje in 
prestrukturiranje podjetij v težavah in glede na svoje sporočilo 96/C 213/04 o okviru 
Skupnosti za državne pomoči za mala in srednja podjetja (UL 1996, C 213, str. 4), ki 
sta posredno zajeti v izpodbijani odločbi. Zagotavlja, da ni nikoli trdila, da se je 
sistem pomoči lahko štel kot sistem, ki obsega pomoči za podjetja v težavah ali mala 
in srednja podjetja. Po mnenju tožeče stranke je bilo treba presojo združljivosti 
izvesti neposredno na podlagi člena 87(3) (c) ES, ker način preizkusa ne ustreza 
nobeni od hipotez, ki so „uzakonjene" s tema sporočiloma Komisije. 
131 Italijanska republika očita Komisija, da se je zelo očitno oddaljila od stališča, ki ga je 
sprejela v svojih odločbah 1999/288/ES z dne 29. julija 1998 o pogojni odobritvi 
pomoči, ki jo je Italija dodelila Band di Napoli (UL 1999, L 116, str. 36) in 
2000/600/ES z dne 10. novembra 1999 o pogojni odobritvi pomoči, ki jo je Italija 
dodelila javnima siciljanskima bankama Banci di Sicilia in Sicilcassi (UL 2000, L 256, 
str. 21). 
132 Ti odločbi naj bi zadevali pomoči, ki se predstavljajo v številnih vidikih, ki so 
podobni vidikom spornih ukrepov, zlasti ker delno temeljijo na zakonu št. 218/90. 
Te pomoči naj ne bi bile nikoli priglašene. Komisija naj bi jih pod določenimi pogoji 
na podlagi člena 87(3) ES končno razglasila za združljive s skupnim trgom. 
133 Znižanje stopnje davka na dohodek iz členov 22 in 23 dekreta št. 153/99 naj bi bilo 
povsem v skladu z davčnim ukrepom, podobnim in celo ugodnejšim, določenim s 
členom 7(3) zakona št. 218/90. Ta ukrep naj bi kreditnim ustanovam in institucijam, 
ki izhajajo iz združitve, in tistim, ki so bile naslovnice prenosov, če so ti privedli 
I - 10972 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
do koncentracij, priznal možnost, da v okviru določene najvišje meje v petih letih 
zmanjšajo razporeditve v posebno rezervo. Komisija naj torej ne bi sprejela enakega 
stališča glede tega prejšnjega merila. 
134 Komisija zatrjuje, da navedena tožbena razloga nista utemeljena. 
Presoja Sodišča 
135 Najprej je treba opozoriti, da ima Komisija pri uporabi člena 87(3) ES široko 
diskrecijsko pravico, ki vsebuje gospodarsko in družbeno oceno, ki jo je treba izvesti 
v okviru Skupnosti. Sodišče pri nadzoru zakonitosti izvajanja take pravice, s svojo 
presojo zadeve ne sme nadomestiti presoje pristojnega organa, ampak se mora 
omejiti na preizkus, ali vsebuje presoja pristojnega organa kakršno očitno napako ali 
zlorabo pooblastil (glej sodbo z dne 12. decembra 2002 v zadevi Francija proti 
Komisiji, C-456/00, Recueil, str. I-11949, točka 41 in navedena sodna praksa). 
136 Dalje je treba najprej ugotoviti, da Komisija v izpodbijani odločbi, v nasprotju 
s trditvijo tožeče stranke, na noben način iz neobstoja predhodne priglasitve sistema 
pomoči ni sklepala, da tega ni bilo mogoče šteti za združljivega s skupnim trgom 
v skladu s členom 87(3) ES. 
I - 10973 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
— Pojem „pomoči za pospeševanje izvedbe pomembnega projekta skupnega 
evropskega interesa" 
137 Člen 87(3)(b) ES Komisiji omogoča, da šteje, da se pomoč za pospeševanje izvedbe 
pomembnega projekta skupnega evropskega interesa razglasi za združljiva 
s skupnim trgom. 
138 V točki 45 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija navaja, da je namen spornih 
ukrepov okrepitev italijanskega bančnega sistema z dajanjem koristi predvsem 
gospodarskim subjektom ene države članice in ne Skupnosti kot celote. 
139 Glede tega zadošča ugotovitev, da je namen spornih ukrepov, kot izhaja iz preizkusa 
tožbenega razloga na podlagi člena 87(1) ES in še iz posebej obrazložitve razlogov 
osnutka prvotnega zakona št. 461/98, da se z izboljšanjem samega konkurenčnega 
položaja gospodarskih subjektov s sedežem v Italiji poveča njihova konkurenčnost 
na notranjem trgu. 
140 Komisija zato ni kršila pooblastila za odločanje po prostem preudarku, ko ni sprejela 
kvalifikacije „projekt skupnega evropskega interesa". 
141 Italijanska republika se ne more uspešno sklicevati na to, da sporni ukrepi spadajo 
v okvir obširnega in dokončnega postopka lastninjenja, ki bi lahko pomenil projekt 
skupnega evropskega interesa. 
I - 10974 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
142 Na eni strani namreč določene davčne olajšave ne izkazujejo potrebne zveze s 
postopkom lastninjenja, na drugi strani pa postopka lastninjenja, ki ga izpelje država 
članica, samega po sebi ni mogoče šteti za projekt skupnega evropskega interesa. 
143 Zato se tožbeni razlog kršitve člena 87(3)(b) ES zavrne. 
— Pojem „pomoč za pospeševanje razvoja določenih dejavnosti" 
144 Člen 87(3)(c) ES omogoča Komisiji, da šteje, da je pomoč za pospeševanje razvoja 
določenih gospodarskih dejavnosti združljiva s skupnim trgom. 
145 V nasprotju z navedbo tožeče stranke Komisija ni obravnavala vprašanja uporabe 
te določbe izključno glede na svoji sporočili 1999/C 288/02 in 96/C 213/04. 
146 V točki 47 obrazložitve izpodbijane odločbe je, potem ko je dejansko preučila sporne 
ukrepe glede na merila iz teh dveh sporočil, navedla, da nobena značilnost 
obravnavanega sistema pomoči ne dopušča presoje, da je združljiv iz drugih razlogov 
v smislu člena 87(3) (c) ES. 
I - 10975 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
147 Poleg tega poudarja, da po njenem mnenju ni izpolnjeno merilo iz te določbe, da 
zadevne pomoči ne smejo spreminjati trgovskih pogojev v obsegu, ki bi bil 
v nasprotju s skupnimi interesi. 
148 Z navedbo o tej zadnji točki, da je bil učinek spornih ukrepov izboljšanje 
konkurenčnosti upravičencev v sektorju, ki ga zaznamuje močna mednarodna 
konkurenca, in po tem, ko je prej poudarila, da so ukrepi dejansko namenjeni 
okrepitvi položaja prejemnikov pomoči glede na konkurente, ki je niso prejeli, 
Komisija posredno izključuje, da se obravnavane pomoči nanašajo na „razvoj" 
bančne dejavnosti v splošnem. 
149 Ob upoštevanju razlogov, navedenih v okviru predhodnih tožbenih razlogov v zvezi 
z značilnostmi spornih ukrepov, je treba ugotoviti, da Komisija pri tej analizi ni kršila 
pooblastila za odločanje po prostem preudarku. 
150 Italijanska republika ne more uspešno trditi, da se je Komisija oddaljila od stališča, ki 
ga je sprejela o ukrepih iz zakona št. 218/90, in še posebej od stališča, ki ga je sprejela 
v odločbah št. 1999/288 in 2000/600. 
151 Nesporno je namreč, da Komisija o ukrepih iz zakona št. 218/90 ni bila obveščena. 
Zato glede trditve Italijanske republike, da naj bi bil ukrep iz člena 7(3) zakona 
št. 218/90 v tesni povezavi z znižanjem stopnje davka na dohodek iz členov 22 in 23 
dekreta št. 153/99, zadošča ugotovitev, da Komisija ni preverjala uveljavljanega 
ukrepa. Celo ob predpostavki, da pomeni drugi ukrep nadaljevanje prvega, 
okoliščina, da Komisija ni obravnavala prvega, ni pomembna, ker daje ureditev, ki 
I - 10976 
ITALIJA PROTI KOMISIJI 
se v tej zadevi obravnava neodvisno od prejšnje ureditve, prednost nekaterim 
podjetjem (glej v tem smislu sodbo z dne 7. junija 1988 v zadevi Grčija proti 
Komisiji, 57/86, Recueil, str. 2855, točka 10). 
152 Glede odločb 1999/288 in 2000/600 je treba ugotoviti, da se nanašata na pomoči, 
dodeljene poimensko navedenim bankam upravičenkam, in na ukrepe, ki so 
drugačni od ukrepov, ki se obravnavajo v tej zadevi, to je na povečanje osnovnega 
kapitala, na predplačila, ki jih je dodelila Banca d'Italia, na vlaganje državnega 
kapitala v banke in na davčne olajšave za dejanja, ki se prvenstveno nanašajo 
na operacije prenosa podjetij, delov podjetja in premoženja. 
153 Zato se tožbeni razlog kršitve člena 87(3)(c) ES zavrne. 
154 S tem noben ničnostni razlog, ki ga je navedla Italijanska republika, ni utemeljen. 
155 Tožba se zato zavrne. 
I - 10977 
SODBA Z DNE 15. 12. 2005 — ZADEVA C-66/02 
Stroški 
156 V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so 
bili ti priglašeni. Italijanska republika s tožbenimi predlogi ni uspela, zato se ji 
v skladu s predlogi Komisije naloži plačilo stroškov. 
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo: 
1. Tožba se zavrne, 
2. Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov. 
Podpisi 
I - 10978