28

Točke izpodbijane sodbe, na katere se nanaša prvi pritožbeni razlog glede napačne uporabe prava pri razlagi pravne podlage za sporno uredbo, so: „57 […] [U]gotoviti je treba, da je predmet sporne uredbe obnovitev in okrepitev omejevalnih ukrepov, sprejetih proti Zvezi Mjanmar. Iz uvodne izjave 6 sporne uredbe je namreč razvidno, da sta Svet in mednarodna skupnost več kot desetletje pred njenim sprejetjem vedno znova obsojala prakse vojaškega režima v Mjanmaru, zlasti omejevanje temeljnih pravic, in da so ob upoštevanju dolgotrajnih, neprekinjenih resnih kršitev temeljnih pravic, ki jih izvaja ta režim, omejevalni ukrepi, ki jih je sprejel Svet, potrebni za spodbujanje spoštovanja temeljnih človekovih pravic, s čimer pripomorejo k zaščiti javne morale. 58 Zato je sporna uredba na splošno jasno usmerjena proti tretji državi, in sicer proti Zvezi Mjanmar. […] 61 […] [T]reba je opozoriti, da v skladu s sodno prakso pojem tretje države v smislu členov 60 ES in 301 ES lahko vključuje voditelje take države ter tudi posameznike in subjekte, ki so z njimi povezani oziroma jih ti posredno ali neposredno nadzorujejo ([sodba z dne 3. septembra 2008 v združenih zadevah Kadi in Al Barakaat International Foundation proti Svetu in Komisiji, C-402/05 P in C-415/05 P, ZOdl., str. I-6351], točka 166). Da bi jih bilo mogoče opredeliti kot povezane z voditelji tretjih držav, mora obstajati zadostna zveza med obravnavanim posameznikom in zadevnim režimom. […] 66 Prav tako je treba ugotoviti, da je Svet pravilno ugotovil, da je vodilne v podjetjih, ki so pomembni za vojaški režim v Mjanmaru, kot je oče tožeče stranke, ki je izvršni direktor podjetij Htoo Trading Co. in Htoo Construction Co., mogoče opredeliti kot osebe, povezane s tem režimom. V Mjanmaru poslovne dejavnosti navedenih podjetij ne morejo uspevati, ne da bi jih ta režim podpiral. Te osebe imajo kot vodilne osebe v teh podjetjih koristi od gospodarske politike te države. Zato obstaja tesna zveza med vodilnimi v teh podjetjih in vojaškim režimom. 67 Kar zadeva družinske člane teh vodilnih oseb, je mogoče domnevati, da imajo ti koristi od funkcij teh vodilnih oseb, s čimer imajo prav tako koristi od vladne gospodarske politike. 68 Toda domnevo, da imajo družinski člani vodilnih oseb v pomembnih podjetjih v tretji državi prav tako korist od vladne gospodarske politike te države, je mogoče izpodbiti, če tožeča stranka dokaže, da ni tesno povezana z vodilno osebo, ki je del njene družine. 69 V zvezi s tem je treba poudariti, da tožeča stranka ni dokazala, da nima stikov s svojim očetom, tako da zaradi njegovega položaja kot pomembne vodilne osebe v podjetjih nima več koristi od gospodarske politike vlade Mjanmara. Tožeča stranka je na obravnavi sicer navedla, da je od trinajstega leta živela z materjo v Singapurju, da ni nikoli delala za očeta in da nima delnic v družbah v Mjanmaru. Vendar pa ni pojasnila, od kod izvirajo sredstva, ki so ji omogočala, da je bila med letoma 2005 in 2007 delničarka dveh družb svojega očeta s sedežem v Singapurju. 70 Poleg tega je v skladu s členom 301 ES ukrep Skupnosti lahko tak, da pripelje do popolne prekinitve gospodarskih odnosov s tretjo državo. Svet lahko tako sprejme potrebne nujne ukrepe glede pretoka kapitala in plačil za izvedbo takega dejanja v skladu s členom 60 ES. Splošni trgovinski embargo proti tretji državi bi prizadel vse osebe v Mjanmaru, in ne samo tiste, ki imajo koristi od gospodarske politike vojaškega režima v Mjanmaru zaradi osebnega položaja v tej državi. V obravnavanem primeru je treba a fortiori razsoditi, da omejevalni ukrepi na podlagi usmerjenih in selektivnih sankcij, ki prizadenejo določene kategorije oseb, za katere Svet presodi, da so povezane z zadevnim režimom, med katerimi so družinski člani vodilnih v pomembnih podjetjih iz zadevne tretje države, spadajo na področje uporabe členov 60 ES in 301 ES. […] 72 Dalje je treba poudariti, da je vključitev družinskih članov v kategorijo oseb, ki so prizadete z omejevalnimi ukrepi, sprejetimi proti Zvezi Mjanmar, upravičena zaradi učinkovitosti. […] Vključitev družinskih članov vodilnih v pomembnih podjetjih tako preprečuje, da bi se zadevni omejevalni ukrepi zaobšli s prenosom premoženja teh vodilnih oseb na njihove družinske člane.“