ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Pri preučitvi vprašanja za predhodno odločanje ni bil ugotovljen noben element, ki bi lahko vplival na veljavnost člena 4(4) Uredbe Sveta (ES) št. 1099/2009 z dne 24. septembra 2009 o zaščiti živali pri usmrtitvi v povezavi z njenim členom 2(k) glede na člen 10 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člen 13 PDEU.

V tem okviru je treba ugotoviti, da se člen 4(4) Uredbe št. 1099/2009 v povezavi z njenim členom 2(k) z določitvijo obveznosti opravljanja obrednega zakola v odobreni klavnici, ki izpolnjuje zahteve iz Uredbe št. 853/2004, nanaša le na organizacijo in ureditev – s tehničnega vidika – svobodnega opravljanja zakola brez predhodnega omamljanja iz verskih razlogov. Taka tehnična ureditev pa sama po sebi ne more povzročiti omejitve pravice do svobode vere vernih muslimanov. Prvič, navesti je namreč treba, da člen 4(4) Uredbe št. 1099/2009 v povezavi s členom 2(k) te uredbe za obredni zakol določa enake tehnične pogoje, kot so tisti, ki načeloma veljajo za vsakršen zakol živali v Uniji ne glede na uporabljeno metodo. Drugič, pojasniti je treba, da je zakonodajalec Unije z določitvijo takih tehničnih pogojev uskladil spoštovanje posebnih metod zakola, predpisanih v skladu z verskimi obredi, in spoštovanje bistvenih pravil, določenih z uredbama št. 1099/2009 in št. 853/2004 glede zaščite dobrega počutja živali pri njihovi usmrtitvi in zdravja vseh potrošnikov živalskega mesa.

(Glej točke od 58 do 60, 62 in 84 ter izrek.)
Davek, kot je ta iz postopka v glavni stvari, s katerim so veliki trgovski centri v bistvu obdavčeni glede na njihovo prodajno površino, ni državna pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, čeprav so ga oproščeni centri, katerih prodajna površina je manjša od 2500 m2. Tak davek tudi ni državna pomoč v smislu te določbe, čeprav so ga oproščeni centri, katerih dejavnost je namenjena vrtnarstvu ali prodaji vozil, gradbenega materiala, strojev in industrijskega materiala, in čeprav so centri, ki prodajajo pohištvo, sanitarno opremo ter vrata in okna, in centri za domače mojstre deležni 60‑odstotnega znižanja davčne osnove, saj ti centri nimajo tako velikega vpliva na okolje in prostorsko načrtovanje kot drugi, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče. Tak davek pa je država pomoč v smislu te določbe, ker so ga oproščeni veliki trgovski kompleksi, katerih prodajna površina je enaka ali večja od praga 2500 m2.

(glej točki 67 in 68 ter točko 2 izreka.)
Združeni zadevi C-316/16 in C-424/16

B

proti

Land Baden-Württemberg

in

Secretary of State for the Home Department

proti

Francu Vomeru

(Predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki sta ju vložili Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg in Supreme Court of the United Kingdom)

„Predhodno odločanje – Državljanstvo Unije – Pravica do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic – Direktiva 2004/38/ES – Člen 28(3)(a) – Povečana stopnja varstva pred izgonom – Pogoji – Pravica do stalnega prebivališča – Prebivanje v državi članici gostiteljici deset let pred izdajo odločbe o izgonu z ozemlja zadevne države članice – Obdobje prestajanja zaporne kazni – Posledice za neprekinjenost desetletnega prebivanja – Razmerje s celovito presojo integracijske vezi – Trenutek izvedbe navedene presoje in merila, ki se morajo pri njej upoštevati“

Povzetek – Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 17. aprila 2018

Državljanstvo Unije–Pravica do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic–Direktiva 2004/38–Omejitev pravice do vstopa in prebivanja iz razlogov javnega reda in javne varnosti–Varstvo pred izgonom–Zahteva–Prebivanje deset let pred izdajo odločbe o izgonu–Pogoj uporabe–Zadevna oseba, ki ima pravico do stalnega prebivališča (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38, člena 16 ter 28(2) in (3)(a))

Državljanstvo Unije–Pravica do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic–Direktiva 2004/38–Omejitev pravice do vstopa in prebivanja iz razlogov javnega reda in javne varnosti–Varstvo pred izgonom–Zahteva–Prebivanje deset let pred izdajo odločbe o izgonu–Obdobje nepretrganega prebivanja, izračunano s štetjem od datuma izdaje odločbe o izgonu (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38, člen 28(3)(a))

Državljanstvo Unije–Pravica do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic–Direktiva 2004/38–Omejitev pravice do vstopa in prebivanja iz razlogov javnega reda in javne varnosti–Varstvo pred izgonom–Zahteva–Prekinitev nepretrganega prebivanja v državi članici gostiteljici zaradi prestajanja zaporne kazni–Obdobje nepretrganega prebivanja desetih let pred obdobjem prestajanja zaporne kazni–Celovita presoja integracijskih vezi z državo članico (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38, člen 28(3)(a))
2.

Kühne + Nagel International AG, Kühne + Nagel Management AG, Kühne + Nagel Ltd (Uxbridge, Združeno kraljestvo), Kühne + Nagel Ltd (Šanghaj, Kitajska) in Kühne + Nagel Ltd (Hong-Kong, Kitajska) poleg svojih stroškov nosijo stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija.
Zadeva C‑494/16

Guiseppa Santoro

proti

Comune di Valderice

in

Presidenza del Consiglio dei Ministri

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale di Trapani)

„Predhodno odločanje – Socialna politika – Delo za določen čas – Pogodbe, sklenjene z delodajalcem iz javnega sektorja – Ukrepi za sankcioniranje zlorabe pogodb za določen čas – Načeli enakovrednosti in učinkovitosti“

Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 7. marca 2018

Socialna politika – Okvirni sporazum o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP – Direktiva 1999/70 – Ukrepi za preprečevanje zlorab veriženja pogodb o zaposlitvi za določen čas – Pogodbe, sklenjene z delodajalcem iz javnega sektorja – Nacionalna ureditev, ki zlorabe takih pogodb ne sankcionira tako, da se zadevnemu delavcu izplača odškodnina kot nadomestilo za to, da se delovno razmerje za določen čas ni spremenilo v delovno razmerje za nedoločen čas – Dodelitev druge odškodnine, ki zajema možnost, da se temu delavcu v celoti povrne škoda, ki izhaja iz izgube drugih zaposlitvenih možnosti ali izgube možnosti uspeha na upravnem natečaju – Dopustnost – Zahteva – Obstoj učinkovitega in odvračilnega mehanizma sankcioniranja – Preverjanje, ki ga opravi nacionalno sodišče

(Direktiva Sveta 1999/70, Priloga, določba 5)

Določbo 5 Okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999, ki je priloga k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki po eni strani ravnanja delodajalca iz javnega sektorja, ki zlorablja veriženje pogodb za določen čas, ne sankcionira tako, da se zadevnemu delavcu izplača odškodnina kot nadomestilo za to, da se delovno razmerje za določen čas ni spremenilo v delovno razmerje za nedoločen čas, po drugi strani pa določa dodelitev odškodnine od 2,5- do 12-kratnika zadnje mesečne plače navedenega delavca, pri čemer ima zadnjenavedeni možnost, da prejme celotno nadomestilo škode, če v obliki domneve dokaže, da je izgubil druge zaposlitvene možnosti ali da bi bil uspešen na rednem zaposlitvenem natečaju, če bi bil ta organiziran, pod pogojem, da takšna zakonodaja določa učinkovit in odvračilen mehanizem sankcioniranja, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

Glede na težave dokazovanja obstoja izgube možnosti je treba ugotoviti, da mehanizem domneve – s katerim se želi delavcu, ki je zaradi zlorabe veriženja pogodb za določen čas utrpel izgubo zaposlitvenih možnosti, zagotoviti možnost odprave posledic takšne kršitve prava Unije – izpolnjuje zahtevo učinkovitosti.

Vsekakor okoliščina – da ukrep, ki ga je nacionalni zakonodajalec sprejel za sankcioniranje zlorabe pogodb za določen čas s strani delodajalcev iz zasebnega sektorja, daje najširše varstvo, ki je lahko priznano delavcu – sama po sebi ne more zmanjšati učinkovitosti nacionalnih ukrepov, ki veljajo za delavce iz javnega sektorja.

(Glej točke 50, 51 in 54 ter izrek.)
Direktivo 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev, zlasti člen 45(2), prvi pododstavek, točke (c), (d) in (g), te direktive, ter načeli enakega obravnavanja in sorazmernosti je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki naročniku dovoljuje:

– da v skladu s pogoji, ki jih je določil, upošteva kazensko obsodbo – čeprav ta obsodba še ni pravnomočna – poslovodje podjetja ponudnika za kaznivo dejanje, zaradi katerega je omajana poklicna integriteta tega podjetja, če je ta poslovodja prenehal opravljati svojo funkcijo v letu pred objavo obvestila o javnem naročilu, in

– da navedeno podjetje izključi iz sodelovanja pri zadevnem postopku javnega naročanja, ker se s tem, da ni sporočilo te še nepravnomočne obsodbe, ni v celoti in dejansko distanciralo od ravnanja navedenega poslovodje.

(Glej točko 55 in izrek.)
Zadeva C‑676/16

CORPORATE COMPANIES s.r.o.

proti

Ministerstvo financí ČR

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Nejvyšší správní soud)

„Predhodno odločanje – Preprečevanje uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma – Direktiva 2005/60/ES – Področje uporabe – Člen 2(1), točka 3(c), in člen 3, točka 7(a) – Poslovni cilj podjetja, ki zajema prodajo gospodarskih družb, vpisanih v register gospodarskih družb in ustanovljenih zgolj za prodajo – Prodaja, izvedena z odsvojitvijo deleža podjetja v že ustanovljeni družbi“

Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 17. januarja 2018

Približevanje zakonodaj – Preprečevanje uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma – Direktiva 2005/60 – Področje uporabe – Podjetje, katerega poslovni cilj je prodaja že ustanovljenih družb – Vključitev

(Direktiva 2005/60 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 2(1), točka 3(c) in člen 3, točka 7(a))

Člen 2(1), točka 3(c), Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/60/ES z dne 26. oktobra 2005 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma v povezavi s členom 3, točka 7(a), te direktive je treba razlagati tako, da oseba, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, katere poslovna dejavnost je prodaja družb, ki jih je sama ustanovila, ne da bi njene potencialne stranke to predhodno zahtevale, za prodajo tem strankam s prenosom svojih deležev v kapitalu družbe, ki je predmet prodaje, spada na področje uporabe teh določb.

(Glej točko 34 in izrek.)
Zadeva C‑651/16

DW

proti

Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Augstākā tiesa)

„Predhodno odločanje – Socialna varnost – Materinsko nadomestilo – Izračun zneska na podlagi dohodka zavarovanke v referenčnem obdobju dvanajstih mesecev – Oseba, ki je bila v tem obdobju zaposlena v instituciji Evropske unije – Nacionalna zakonodaja, ki določa določitev zadevnega zneska na 70 % povprečne prispevne osnove – Omejitev prostega gibanja delavcev – Načelo lojalnega sodelovanja“

Povzetek – Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 7. marca 2018

Prosto gibanje oseb – Delavci – Enako obravnavanje – Nacionalna zakonodaja o dodelitvi materinskega nadomestila – Izračun zneska – Izenačitev obdobja zaposlenosti v instituciji Unije z obdobjem brezposelnosti z uporabo povprečne prispevne osnove v navedeni državi članici – Znatno znižanje zneska materinskega nadomestila zaradi opravljanja poklicne dejavnosti zunaj te države članice – Nedopustnost

(člen 45 PDEU)

Člen 45 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki za določitev povprečne prispevne osnove, ki služi za izračun materinskega nadomestila, tiste mesece referenčnega obdobja, v katerih je bila zadevna oseba zaposlena v instituciji Unije in ni bila vključena v sistem socialne varnosti te države članice, izenačuje z obdobjem brezposelnosti in zanje uporabi povprečno prispevno osnovo, določeno v navedeni državi članici, kar bistveno zmanjša znesek materinskega nadomestila, dodeljenega tej osebi, v primerjavi s tistim, ki bi ga lahko dobila, če bi opravljala poklicno dejavnost le v tej državi članici.

V zvezi s tem je treba poudariti, da veljavna nacionalna zakonodaja dodelitve materinskega nadomestila sicer ne pogojuje z vključenostjo v nacionalni sistem socialne varnosti v referenčnem obdobju, vendar to ne spremeni dejstva, da uporaba načina izračuna zadevnega nadomestila pripelje do podobnega rezultata, saj je znesek dajatve, dodeljene delavki, ki je bila zaposlena v instituciji Unije, bistveno nižji od tistega, ki bi ga lahko dobila, če bi opravljala delo na ozemlju zadevne države članice in plačevala prispevke v sistem socialne varnosti te države.

Iz tega sledi, da lahko nacionalna ureditev, kot je ta v postopku v glavni stvari, ovira in s tem odvrača od opravljanja poklicne dejavnosti zunaj zadevne države članice, bodisi v drugi državi članici ali v instituciji Unije bodisi v drugi mednarodni organizaciji, ker s sprejemom take zaposlitve delavka, ki je bila pred ali po tem vključena v sistem socialne varnosti zadevne države članice, v okviru tega sistema prejme dajatev v znesku, ki je bistveno nižji od tistega, do katerega bi bila upravičena, če ne bi uporabila pravice do prostega gibanja.

(Glej točke 25, 27 in 38 ter izrek.)
(Direktiva Sveta 2006/112, členi 184 in od 187 do 189)

Usklajevanje davčne zakonodaje–Skupni sistem davka na dodano vrednost–Odbitek vstopnega davka–Popravek začetnega odbitka–Nezakonit začetni odbitek–Obveznost popravka–Mehanizem za popravek iz Direktive 2006/112 za nepremičnine, ki so bile pridobljene kot investicijsko blago–Področje uporabe–Začetni odbitek brez kakršne koli pravice do odbitka–Izključitev

Usklajevanje davčne zakonodaje–Skupni sistem davka na dodano vrednost–Odbitek vstopnega davka–Popravek začetnega odbitka–Nezakonit začetni odbitek–Določitev datuma nastanka obveznosti popravka in obdobja, za katero mora biti ta popravek izveden, kar morajo storiti države članice–Obveznost spoštovanja prava Unije in njegovih splošnih načel, med katerimi sta načeli pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj

(Direktiva Sveta 2006/112, člen 186)
V sistemu sodnega postopka glede zakonitosti pred sodiščem Unije so stranke tiste, na pobudo katerih se začne sodni postopek in ki določijo predmet spora zlasti s tem, da v svojih predlogih opredelijo akt ali del akta, nad katerim želijo, da se izvede sodni nadzor. Sodišče, ki odloča o zakonitosti, ne more odločati ultra petitum in ničnost, ki jo razglasi, ne more biti širša od tiste, ki jo predlaga tožeča stranka.

Sodišče Unije mora sicer res po uradni dolžnosti preizkusiti razloge javnega reda. Vendar pristojnost sodišča, ki odloča o zakonitosti, da po uradni dolžnosti preizkusi razlog javnega reda, nikakor ne zajema pristojnosti po uradni dolžnosti spremeniti predloge, ki jih je podala tožeča stranka. Tožbeni razlogi se namreč, čeprav so nujna utemeljitev predlogov, podanih v tožbi, nujno razlikujejo od teh predlogov, s katerimi so določene meje spora, ki je bil predložen sodišču Unije.

Zato sodišče Unije sicer s tem, da po uradni dolžnosti preizkusi razlog javnega reda, ki ga stranki načeloma nista navedli, ne preseže okvira spora, o katerem odloča, in nikakor ne krši postopkovnih pravil glede predstavitve predmeta spora in tožbenih razlogov v tožbi, vendar bi to bilo drugače, če bi navedeno sodišče po vsebinski presoji akta, ki mu je bil predložen v presojo, na podlagi razloga, ki ga je preizkusilo po uradni dolžnosti, razglasilo ničnost, ki bi presegala tisto, ki je bila predlagana s predlogi, ki so mu bili zakonito podani, ker bi bila taka razglasitev ničnosti potrebna, da bi se odpravila nezakonitost, ki je bila ugotovljena po uradni dolžnosti v okviru navedene analize.

(Glej točke 81 in od 87 do 90.)
(Glej točke od 28 do 30.)

Člen 2(2)(b)(i) Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki določa, da delodajalec delavcu lahko odpove pogodbo o zaposlitvi zaradi njegovih prekinjenih, vendar upravičenih, odsotnosti z dela, kadar so te odsotnosti posledica bolezni zaradi invalidnosti tega delavca, razen če ta ureditev z uresničevanjem legitimnega cilja boja proti absentizmu na delovnem mestu ne presega tistega, kar je potrebno za uresničitev tega cilja, kar pa mora presoditi predložitveno sodišče.

V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je invalidni delavec načeloma bolj izpostavljen nevarnosti, da se zanj uporabi člen 52(d) zakona o delovnih razmerjih, kot delavec, ki ni invaliden. Invalidni delavec je namreč v primerjavi z delavcem, ki ni invaliden, izpostavljen dodatni nevarnosti, da je odsoten zaradi bolezni, povezane s njegovo invalidnostjo. Tako je izpostavljen povečani nevarnosti kopičenja dni odsotnosti zaradi bolezni in zato doseganju mej, določenih v členu 52(d) zakona o delovnih razmerjih. Pravilo iz te določbe lahko torej invalidne delavce očitno postavi v manj ugoden položaj in tako povzroči različno obravnavanje, ki posredno temelji na invalidnosti v smislu člena 2(2)(b) Direktive 2000/78 (glej v tem smislu sodbo z dne 11. aprila 2013, HK Danmark, C‑335/11 in C‑337/11, EU:C:2013:222, točka 76).
Zadeva C‑227/16

Jan Theodorus Arts

proti

Veevoederbedrijf Alpuro BV

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden)

„Predhodno odločanje – Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Uredba (ES) št. 73/2009 – Shema enotnega plačila – Rejec telet, ki je sklenil pogodbo o integraciji – Pogodbeno določilo, v skladu s katerim enotno plačilo pripade integracijskemu podjetju – Dopustnost“

Povzetek – Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 9. novembra 2017

Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Sheme neposrednih podpor – Skupna pravila – Shema enotnega plačila – Rejec telet, ki je sklenil pogodbo o integraciji – Pogodbeno določilo, s katerim je dovoljeno plačilo podpore integracijskemu podjetju – Dopustnost

(Uredba Sveta št. 73/2009)

Uredbo Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1782/2003 je treba razlagati tako, da ne nasprotuje pogodbenemu določilu, v skladu s katerim znesek podpore, do katerega je upravičen rejec telet iz sheme enotnega plačila, pripade integracijskemu podjetju, če se o prenosu te podpore stranki dogovorita v okviru vzajemnih ugodnosti in obveznosti v pogodbi.

(Glej točko 29 in izrek.)
1.

Pritožba–Razlogi–Napačna presoja dejstev in dokazov–Nedopustnost–Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov–Izključitev, razen ob izkrivljanju–Razlog, ki se nanaša na izkrivljanje dokazov–Nujnost natančne navedbe izkrivljenih elementov in dokaza napak analize, zaradi katerih je prišlo do tega izkrivljanja (Člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člen 168(1)(d)) (Glej točki 24 in 25.)
Člen 7 Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa in pravico do učinkovitega pravnega sredstva, določeno v členu 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, je treba razlagati tako, da v primeru spora med delavcem in njegovim delodajalcem glede vprašanja, ali ima delavec v skladu s prvo od teh določb pravico do plačanega letnega dopusta, nasprotujeta nacionalni zakonodaji, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, v skladu s katero mora delavec najprej vzeti tak dopust, preden izve, ali ima zanj pravico do plačila nadomestila.

Namen pravice do plačanega letnega dopusta je namreč ta, da se delavcu omogoči, da se spočije in da ima na voljo obdobje za sprostitev in razvedrilo (glej zlasti sodbi z dne 20. januarja 2009, Schultz-Hoff in drugi, C‑350/06 in C‑520/06, EU:C:2009:18, točka 25, in z dne 30. junija 2016, Sobczyszyn, C‑178/15, EU:C:2016:502, točka 25).

Kar zadeva pravna sredstva, ki morajo biti delavcu v primeru spora z delodajalcem na voljo, da lahko uveljavlja svojo pravico do plačanega letnega dopusta iz Direktive 2003/88, v tej direktivi sicer ni nobene določbe v zvezi s tem. Vendar pa ni sporno, da morajo države članice v teh okoliščinah zagotoviti spoštovanje pravice do učinkovitega pravnega sredstva, kot je določeno v členu 47 Listine (glej po analogiji sodbo z dne 15. septembra 2016, Star Storage in drugi, C‑439/14 in C‑488/14, EU:C:2016:688, točka 46).

(Glej točke 37, 41 in 47 ter točko 1 izreka.)
Zadeva C‑303/16

Solar Electric Martinique

proti

Ministre des Finances in des Comptes publics

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d’État (Francija))

„Predhodno odločanje – Šesta direktiva o DDV – Direktiva 2006/112/ES – Gradbena dela – Francoski čezmorski departmaji – Določbe, ki se uporabljajo na podlagi nacionalnega prava – Storitve prodaje in nameščanja na nepremičnine – Opredelitev enotne transakcije – Nepristojnost“

Povzetek – Sodba Sodišča (peti senat) z dne 19. oktobra 2017

Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Meje – Povsem notranji položaji – Nacionalna določba za prenos prava Unije, ki se uporablja tudi zunaj področja uporabe navedenega prava – Razlaga, za katero se prosi, da bi se dosegla enotna uporaba določb prava Unije – Prenos, ki ni v skladu z rešitvami, določenimi v pravu Unije – Odsotnost neposrednega in brezpogojnega sklicevanja navedenih določb – Nepristojnost Sodišča

(Člen 267 PDEU; Direktivi Sveta 77/388 in 2006/112)

Sodišče Evropske unije ni pristojno za odgovor na vprašanje, ki ga je predložilo Conseil d’État (Francija) z odločbo z dne 20. maja 2016.

V zvezi s tem je treba spomniti, da se je Sodišče že večkrat izreklo za pristojno za odločanje o predlogih za sprejetje predhodne odločbe, ki so se nanašali na določbe prava Unije, v položajih, v katerih se za dejstva v postopku v glavni stvari ni uporabljalo pravo Unije, ampak so se navedene določbe tega prava uporabljale na podlagi nacionalnega prava in se je v tem pravu sklicevalo na njihovo vsebino (glej v tem smislu sodbi z dne 21. decembra 2011, Cicala, C‑482/10, EU:C:2011:868, točka 17 in navedena sodna praksa, in z dne 18. oktobra 2012, Nolan, C‑583/10, EU:C:2012:638, točka 45).

Namreč, kadar se nacionalna zakonodaja za rešitve, ki se uporabljajo za položaje, za katere se ne uporablja zadevni akt Unije, uskladi z rešitvami, ki jih vsebuje ta akt, obstaja nedvomen interes Unije za to, da se določbe tega akta zaradi izogibanja razlikam pri razlagi v prihodnosti razlagajo enotno (glej v tem smislu sodbi z dne 7. julija 2011, Agafiței in drugi, C‑310/10, EU:C:2011:467, točka 39 in navedena sodna praksa, in z dne 18. oktobra 2012, Nolan, C‑583/10, EU:C:2012:638, točka 46).

Tako je razlaga Sodišča glede določb prava Unije v položajih, za katere se ne uporablja to pravo, upravičena, kadar se te določbe neposredno in brezpogojno uporabljajo za take položaje na podlagi nacionalnega prava, da bi se zagotovilo enako obravnavanje teh položajev in položajev, za katere se uporablja pravo Unije (glej v tem smislu sodbo z dne 21. decembra 2011, Cicala, C‑482/10, EU:C:2011:868, točka 19 in navedena sodna praksa).

Zato nacionalna zakonodaja iz postopka v glavni stvari glede rešitev, uporabljenih za položaje, ki ne spadajo na področje uporabe zadevnih aktov Unije, ni v skladu s tistimi, ki so določene s Šesto direktivo in Direktivo o DDV, saj določa oprostitev, ki je ti direktivi ne določata. Zato ni mogoče šteti, da se določbe navedenih direktiv neposredno in brezpogojno uporabljajo na podlagi nacionalnega prava za položaje, ki ne spadajo na področje uporabe teh direktiv.

(glej točke od 25 do 27, 36, 37 in izrek)