ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Ali je treba člen 37 Direktive 2009/72/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 2003/54/ES (1) razlagati tako, da je treba osebo, ki je odjemalka potrošnica omrežnega podjetja in ki je pred nacionalnim regulativnim organom začela postopek, ki zadeva to omrežno podjetje, šteti za „stranko“ v smislu odstavka 17 navedenega člena, ki jo zadeva sklep regulativnega organa in ki ima zato pravico pri nacionalnem sodišču vložiti pravno sredstvo zoper sklep nacionalnega regulativnega organa, ki zadeva to omrežno podjetje?
1.

Ali pomeni zakonska določba iz tretje dopolnilne določbe Real Decreto-Ley 14/2010 „Financiación de planes de ahorro y eficiencia energética para los años 2011, 2012 y 2013“ (kraljeva uredba-zakon 14/2010 „Financiranje načrtov za prihranek energije in energetsko učinkovitost v letih 2011, 2012 in 2013“) obveznost javne storitve v skladu s členom 3(2) direktiv 2003/54/ES (1) in 2009/72/ES (2): „1. Zneski v breme elektroenergetskega sistema za namene financiranja akcijskega načrta za obdobje 2008–2012, potrjenega z Acuerdo de Consejo de Ministros de 8 de julio de 2005, por el que se concretan las medidas del documento de ‚Estrategia de ahorro y eficiencia energética en España 2004-2012‘ aprobado por Acuerdo de Consejo de Ministros de 28 de noviembre de 2003 (sklep sveta ministrov z dne 8. julija 2005 o določitvi ukrepov iz dokumenta z naslovom ‚Strategija prihranka energije in energetske učinkovitosti v Španiji za obdobje 2004–2012‘, ki je bil potrjen s sklepom sveta ministrov z dne 28. novembra 2003), predvideni za leti 2011 in 2012 v višini 270 milijonov EUR oziroma 250 milijonov EUR, se bodo financirali s prispevki vseh proizvodnih podjetij v skladu z odstotki, navedenimi v spodnji tabeli: Podjetje Odstotek Endesa Generación, S.A. 34,66 Iberdrola Generación, S.A. 32,71 GAS Natural S.D.G, S.A. 16,37 Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A. 4,38 E.ON Generación, S.L. 2,96 AES Cartagena, S.R.L. 2,07 Bizkaia Energía, S.L. 1,42 Castelnou Energía, S.L. 1,58 Nueva Generadora del Sur, S.A. 1,62 Bahía de Bizkaia Electricidad, S.L. 1,42 Tarragona Power, S.L. 0,81 Skupaj 100,00 [“]
Pritožba, ki sta jo družbi NKT Verwaltungs GmbH, prej nkt cables GmbH, in NKT A/S, prej NKT Holding A/S, vložili 24. septembra 2018 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 12. julija 2018 v zadevi T-447/14, NKT Verwaltungs in NKT/Komisija

(Zadeva C-607/18 P)

(2018/C 427/38)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnici: NKT Verwaltungs GmbH, prej nkt cables GmbH, NKT A/S, prej NKT Holding A/S (zastopnika: B. Creve, advocaat, M. Kofmann, advokat)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlog

Pritožnici Sodišču predlagata, naj:

— izpodbijano sodbo v celoti ali deloma razveljavi;

— zadevni sklep (1) v celoti ali deloma razglasi za ničen;

— podredno, zadevo vrne v ponovno odločanje Splošnemu sodišču, da sprejme odločitev v skladu z ugotovitvami iz sodbe Sodišča;

— sprejme ukrep procesnega vodstva in

— naloži Komisiji, naj plača stroške postopka s pritožbo in stroške postopka pred Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno določilo območje kršitve.

Drugi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, ko je presojalo obseg enotne in trajajoče kršitve ter obseg udeležbe družbe NKT pri tej kršitvi in njeno zavedanje o tej kršitvi.

Tretji pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da pritožnicama pravica do obrambe ni bila kršena.

Četrti pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, da je zavrnilo predlog pritožnic za odpravo ali znižanje globe.

(1) Sklep Komisije C(2014) 2139 final z dne 2. aprila 2014 v zvezi s postopkom na podlagi člena 101 Pogodbe o delovanju Evropske unije in člena 53 Sporazuma EGP.
2.

Ali je treba člen 15 Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo razlagati tako, da so merila, ki kažejo na posebno povezavo otroka s Francijo […], tista merila, ki jih je izrazila stranka v postopku (in sicer: otrok je rojen v Franciji, oče je francoski državljan, ima v Franciji družino, ki temelji na krvnem sorodstvu in jo sestavljajo dve sestri in brat, nečakinja (sestrina hči), stari oče po očetovi strani, sedanja očetova partnerica in njuna mladoletna hči, medtem ko v Romuniji nima po materini strani nobenega sorodnika, obiskuje francosko šolo, izobraževanje in miselnost otroka sta od vedno bila francoska, doma je pogovor med staršema ter med staršema in otrokom vedno potekal v francoščini), in da se mora zato nacionalno sodišče izreči, da je francosko sodišče primernejše?
—

Sodišče naj v skladu s členom 258, prvi odstavek, Pogodbe o delovanju Evropske unije ugotovi, da Kraljevina Španija s tem, da javnosti ni obvestila in se z njo ni posvetovala glede pregledovanja in posodabljanja načrtov upravljanja povodij, ter s tem, da ni izvedla ter objavila pregledovanja in posodabljanja načrtov upravljanja povodij za vodna območja Lanzarote, Fuerteventura, Gran Canaria, Tenerife, La Gomera, La Palma in El Hierro in Komisije o tem ni obvestila, ni izpolnila obveznosti iz člena 13(7) v povezavi s členom 13(1) ter iz člena 14 in člena 15(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike (1);
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španija) 19. julija 2018 – ER/Agencia Estatal de la Administración Tributaria

(Zadeva C-472/18)

(2018/C 373/08)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: ER

Nasprotna stranka v postopku s pritožbo: Agencia Estatal de la Administración Tributaria

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je določba kolektivne pogodbe in poslovna praksa, v skladu s katerima je treba za namene plače in napredovanja delovno dobo delavke, zaposlene s krajšim delovnim časom, razporejenim vertikalno na letni ravni, izračunati tako, da se upošteva samo čas opravljanja dela, v nasprotju z določbo 4(1) in (2) evropskega okvirnega sporazuma o delu s krajšim delovnim časom – Direktiva Sveta 97/81/ES z dne 15. decembra 1997 (1) in členoma 2(1)(b) in 14(1) Direktive 2006/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2006 o uresničevanju načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu (preoblikovano) (2)?

(1) Direktiva Sveta 97/81/ES z dne 15. decembra 1997 o okvirnem sporazumu o delu s krajšim delovnim časom, sklenjenim med UNICE, CEEP in ETUC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 267).

(2) Direktiva 2006/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2006 o uresničevanju načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu (preoblikovano) (UL 2006, L 204, str. 23).
5.

Ali je treba člena 41(1) in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, uvodne izjave 2, 25, 27 in 36 Direktive 2007/66/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2007 o spremembi direktiv Sveta 89/665/EGS in 92/13/EGS glede izboljšanja učinkovitosti revizijskih postopkov oddaje javnih naročil, člen 1(1) in (3) Direktive Sveta z dne 21. decembra 1989 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje (89/665/EGS) ter v tem okviru načelo pravne varnosti kot splošno načelo prava Unije, zahtevo po učinkovitosti in hitrosti revizij zoper odločbe naročnikov in načelo sorazmernosti razlagati tako, da lahko – tudi če je glede na ta načela mogoče podeliti pooblastilo, na katero se nanašajo prva štiri vprašanja, organom (za spremljanje), ki so v skladu s pravnim redom države članice pooblaščeni, da po uradni dolžnosti odkrivajo in preiskujejo kršitve na področju javnega naročanja, in katerih naloga je zaščita javnega interesa – nacionalno sodišče presoja razumnost in sorazmernost časa, ki je pretekel med storitvijo kršitve, iztekom prej določenega zastaralnega roka za revizijo in začetkom postopka preiskave kršitve ter iz tega izpelje pravno posledico neveljavnosti sporne odločbe ali drugo posledico, določeno s pravom države članice?
1.

Ali je treba člene od 5 do 7 Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (v nadaljevanju: Uredba) (1) razlagati tako, da je za uporabo določb o pravici do odškodnine mogoče potnike, katerih let je predmet spremembe voznega reda, izenačiti s potniki, katerih let je odpovedan, in se tako lahko sklicujejo na pravico do odškodnine iz člena 7 Uredbe, če letalski prevoznik potnike o spremembi voznega reda obvesti dan pred časom odhoda po prvotnem voznem redu in potniki zaradi te spremembe izgubijo tri ure ali več glede na čas prihoda po prvotnem voznem redu, torej prispejo v končni namembni kraj tri ure ali več po uri prihoda, ki jo je prvotno predvidel letalski prevoznik?
2.

Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen, ali so sodišča države članice, v kateri je bil uveden postopek v primeru insolventnosti, izključno pristojna za odločanje o tej tožbi stečajnega upravitelja, ali pa so v ta namen pristojna edino sodišča države članice, v kateri se nahajajo nepremičnine, oziroma ali obstaja med temi različnimi sodišči vzporedna pristojnost in pod kakšnimi pogoji?
C 311/5

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Szekszárdi Járásbíróság (Madžarska) 5. junija 2018 – Ágnes Weil/Géza Gulácsi

(Zadeva C-361/18)

(2018/C 311/05)

Jezik postopka: madžarščina

Predložitveno sodišče

Szekszárdi Járásbíróság

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Ágnes Weil

Tožena stranka: Géza Gulácsi

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali je treba člen 53 Uredbe (EU) št. 1215/2012 (1) razlagati tako, da mora sodišče države članice, ki je izdalo odločbo, če tako zahteva ena od strank, avtomatično izdati potrdilo o odločbi, ne da bi preučilo, ali [zadeva] spada na področje uporabe Uredbe (EU) št. 1215/2012?

2. V primeru nikalnega odgovora na prvo vprašanje za predhodno odločanje, ali je treba člen 1(2)(a) Uredbe (EU) št. 1215/2012 razlagati tako, da zahtevek za povračilo med partnerjema v neregistrirani zunajzakonski skupnosti spada v ureditev razmerij, ki imajo primerljive (pravne) učinke kot zakonska zveza?

(1) Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2012, L 351, str. 1).
1.

Ali členi 8, 10 in 157 Pogodbe o delovanju Evropske unije, člen 3 Pogodbe o Evropski uniji, člena 23 in 33(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter člena 1 in 14(1) Direktive 2006/54 ( 1 ), vsi v povezavi z Direktivo 2010/18 ( 2 ) o okvirnem sporazumu o starševskem dopustu, nasprotujejo nacionalni zakonski določbi, kot je člen 37(6) zakona o delovnih razmerjih, ki uveljavljanje pravice delavca do usklajevanja družinskega življenja s poklicnim življenjem, zato da lahko neposredno skrbi za mladoletne otroke ali vzdrževane družinske člane, pogojuje s tem, da mora delavec za to v vsakem primeru skrajšati svoj običajni delovni čas in se mu posledično tudi sorazmerno zniža plača?
2.

Podredno, če Sodišče meni, da je nacionalna ureditev, ki izključuje ponudnika dovoljena, ali načelo sorazmernosti iz člena 5 Pogodbe EU, ki je navedeno v uvodni izjavi 101 Direktive 2014/24/EU in ga Sodišče navaja kot splošno načelo prava Unije, nasprotuje nacionalni ureditvi, in njenemu členu 80(5) zakonske uredbe št. 50 iz leta 2016, v skladu s katerim je gospodarski subjekt vselej izključen iz sodelovanja pri javnem razpisu, tudi če v ponudbi navaja še druge podizvajalce, za katere niso podani razlogi za izključitev in izpolnjujejo vse zahtevane pogoje ali, če gospodarski subjekt ponudnik odpove oddajo v podizvajanje, saj sam izpolnjuje vse zahtevane pogoje za izvedbo naročila.
2.

2.1. Ali dejstvo, da referenčni indeks, IRPH, ki ga prodajalec ali ponudnik vključi v pogodbeni pogoj posojilne pogodbe, določajo zakoni ali predpisi, pomeni, da sodišču ni treba preveriti, ali so bili potrošniku sporočeni vsi elementi, ki lahko na podlagi tega referenčnega indeksa vplivajo na obseg njegovih obveznosti, da bi štelo, da je bil pogodbeni pogoj zapisan v jasnem in razumljivem jeziku v smislu člena 4(2) Direktive 93/13? 2.2. Ali je sodna praksa, v skladu s katero se šteje, da je obveznost glede preglednosti izpolnjena z napotilom na uradni referenčni indeks v vnaprej določenem pogodbenem pogoju, ne da bi se od prodajalca ali ponudnika, ki je pripravil pogodbo, zahtevalo, da poda kakršne koli druge informacije v zvezi s tem, v nasprotju z Direktivo 93/13, ali pa mora prodajalec ali ponudnik, ki pripravi pogodbo, za izpolnitev obveznosti glede preglednosti dati na voljo informacije glede sestave, razpona in konkretnega delovanja mehanizma tega referenčnega indeksa? 2.3. Ali je treba člen 4(2) Direktive 93/13 razlagati tako, da opustitev informiranja potrošnika o sestavi, delovanju, preteklem razponu referenčnega indeksa IRPH in o – vsaj kratkoročno ali srednjeročno – predvidljivem prihodnjem razponu, pri čemer je treba upoštevati strokovno znanje prodajalca ali ponudnika o navedenih elementih v času sklepanja pogodbe, lahko pomeni, da pogodbeni pogoj ni napisan v jasnem in razumljivem jeziku v smislu člena 4(2) Direktive 93/13? 2.4 Ali je treba zahtevo glede preglednosti v smislu člena 4(2) Direktive [93/13] razlagati tako, da zahteva, da se potrošnika seznani z zakonskimi določbami, ki urejajo referenčni indeks in njegovo vsebino, kot informacijami, ki so pomembne za to, da se potrošnik lahko zaveda ekonomske in pravne pomembnosti pogodbenega pogoja, ki vključuje takšen referenčni indeks? 2.5. Ali lahko oglasi in informacije, ki jih daje na voljo prodajalec ali ponudnik in ki bi lahko zavedli potrošnika pri sklepanju posojilne pogodbe, ki je vezana na IRPH, štejejo za element, na osnovi katerega lahko sodnik presodi, da je pogodbeni pogoj v skladu s členom 4(2) Direktive 93/13 nepošten?
2.

Glede na odgovor na prvo vprašanje: ali je treba člen 9(1) Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta št. 1889/2005 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki za kršitev obveznosti prijave iz člena 3 Uredbe določa kumulacijo zaporne ali denarne kazni in zasega neprijavljenega zneska brez preverjanja njegovega izvora? Ali je hkratna uporaba člena 251(1) in (2) NK – t. j. izrek kazni na podlagi člena 251(1) NK in zaseg inkriminiranega zneska, ki je predmet kaznivega dejanja iz člena 251(1) NK in je na podlagi obveznosti iz člena 251(2) NPK posledica obsodbe – v skladu s členom 9(1) Uredbe št. 1889/2005, ki zahteva uvedbo učinkovitih in odvračilnih kazni, ki so v primernem sorazmerju s pravno kršitvijo in nevarnostjo, ki jo ta pomeni za družbo, in ki se uporabijo za neizpolnitev obveznosti prijave iz člena 3 Uredbe?
—

Ugotovi naj se, da Republika Hrvaška ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 15(4) v povezavi s členom 13(1) Direktive Sveta 2011/70/Euratom z dne 19. julija 2011 o vzpostavitvi okvira Skupnosti za odgovorno in varno ravnanje z izrabljenim gorivom in radioaktivnimi odpadki (UL 2011, L 199, str. 48), ker Komisiji ni priglasila svojega nacionalnega programa za ravnanje z izrabljenim gorivom in radioaktivnimi odpadki;
1.

Ali je treba šteti, da delavci, ki so zaposleni na podlagi člena 20 zakona št. 14/2011 z dne 1. junija o znanosti, tehnologiji in inovacijah, spadajo na področje uporabe okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega med ETUC, UNICE in CEEP, na podlagi katerega je bila sprejeta Direktiva Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 ( 1 )?
4.

Ali je ob upoštevanju člena 6(1) Direktive 93/13/EGS dopustno, da ugotovitev nepoštenosti pogodbenih pogojev, ki urejajo višino obveznosti in kako naj jo stranke izpolnijo, povzroči, da pravno razmerje, kot se na podlagi pogodbe izoblikuje po črtanju nepoštenih pogojev, ne ustreza več volji strank v zvezi z glavno dajatvijo? Ali se lahko, zlasti kljub ugotovitvi nepoštenosti pogodbenega pogoja, druge določbe, ki se ne štejejo za nepoštene ter ki urejajo glavno pogodbeno obveznost potrošnika in so v skladu s (pogodbenim) dogovorom strank vsebinsko neločljivo povezane s pogojem, ki ga potrošnik izpodbija, uporabljajo še naprej?
2.

Če se – v odgovoru na prvo vprašanje – šteje, da vzpostavitev zakonskega monopola ustreza značilnostim storitev splošnega gospodarskega pomena, ali je predpis, kot je ta iz člena 10(3) zakonske uredbe št. 504/1992 v povezavi s členom 2(18)–(20) zakona št. 662/1996 in členom 3(1) uredbe predsednika republike št. 144/2001, ki pooblašča družbo Poste Italiane S.p.A., da enostransko določi znesek „provizije“, ki ga mora plačati koncesionar (agent) za prejemanje plačil občinskega davka na nepremičnine in se uporablja za vsak posel upravljanja, izveden na poštnem tekočem računu, ki se glasi na ime koncesionarja, v nasprotju s členom 106(2) PDEU (prejšnji člen 90 Pogodbe, ki je postal člen 86(2) PES) in členom 107(1) PDEU (prejšnji člen 92 Pogodbe, ki je postal člen 87 PES), v skladu z razlago teh predpisov, kot jo je podalo Sodišče v zvezi z zahtevami za razlikovanje zakonitega ukrepa – zaradi obveznosti javne storitve – od nezakonite pomoči (Sodba sodišča z dne 24. julija 2003 Altmark Trans GmbH in Regierungsprăsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, C-280/00), ob upoštevanju, da je družba Poste Italiane S.p.A. s sklepom upravnega odbora št. 57/1996 določila navedeno provizijo v višini 100 lir za obdobje od 1. aprila 1997 do 31. maja 2001 in 0,23 EUR za obdobje po 1. juniju 2001?
—

Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) in družbi Burlington Fashion GmbH (v nadaljevanju: BFG) naloži plačilo stroškov, ki jih je imela družba TBL v zvezi s to pritožbo.The appellant claims that the Court should:
2.

Ali je navedeno skladno z načeli iz členov 6(1) in 7(1) navedene direktive, če povzroči, da osebe, ki so se pritožile v skladu sodno prakso Tribunal Supremo (vrhovno sodišče), določeno s sodbo vrhovnega sodišča z dne 9. maja 2013 in razveljavljeno s sodbo Sodišča z dne 21. decembra 2016 ( 2 ), dosežejo omejene učinke, ki izhajajo iz razglasitve nedovoljenosti pogoja, kakršen je obravnavani?
Zadeva C-225/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) 28. marca 2018 – Grupa Lotos S.A.

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) 28. marca 2018 – Grupa Lotos S.A.

(Zadeva C-225/18)

Predložitveno sodišče

Naczelny Sąd Administracyjny

Stranki v postopku v glavni stvari

Kasacijska pritožnica: Grupa Lotos S.A.

Nasprotna stranka v kasacijskem postopku: Minister Finansów

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je s členom 168 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost ( 1 ) ter z načeloma nevtralnosti in sorazmernosti združljiva ureditev, kot je ta iz člena 88(1)(4) zakona z dne 11. marca 2004 o davku na blago in storitve (Ustawa o podatku od towarów i usług, Dz. U. 2011, št. 177, postavka 1054, kakor je bil spremenjen, zdaj Dz. U. 2017, postavka 1221, kakor je bil spremenjen), v skladu s katero so nastanitvene in gostinske storitve, ki jih pridobi davčni zavezanec, z izjemo pridobitve pripravljenih obrokov za potnike s strani davčnih zavezancev, ki opravljajo storitve potniškega prometa, izključene iz pravice do odbitka DDV oziroma vračila razlike davka, tudi če je bila ta ureditev v zakon vstavljena na podlagi člena 17(6) Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero ( 2 ) (77/388/EGS)?

( 1 ) UL 2006, L 347, str. 1.

( 2 ) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 23.
5.

Če je odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen, ali je praksa države članice, v skladu s katero se lahko obrestne obresti (obresti na obresti) zaradi zamude pri plačilu obresti od davka, ki je bil po ugotovitvi Sodišča plačan v nasprotju s pravom Unije (obresti od DDV; v tem primeru glavnica) priznajo le, če davčni zavezanec vloži izredno vlogo, s katero ne zahteva konkretno obresti, temveč znesek davka, ki ustreza neplačanim pridobitvam, ki so bile dolgovane ravno ob razveljavitvi določbe države članice, ki je nasprotovala pravu Unije, v nacionalni ureditvi, in ki je zavezovala k plačilu DDV zaradi tega neplačila, čeprav so obresti od DDV, ki so podlaga za uveljavljanje obrestnih obresti, že zapadle za davčna obdobja pred izredno zahtevo in še niso bile plačane, v skladu s pravom Skupnosti, s členom 183 Direktive o DDV in z načelom učinkovitosti?
1.

Ali je med tožečo stranko in toženo stranko obstajalo pogodbeno razmerje v smislu člena 5(1) Uredbe [Sveta] št. 44/2001 (1) o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, čeprav nista sklenili nobene pogodbe in je bil let del paketa storitev, ki so bile opravljene na podlagi pogodbe med tožečo stranko in tretjo osebo (potovalno agencijo)?
—

odloča o prvostopenjski tožbi in naj se ji ugodi ter posledično za nične razglasi člene od 1 do 5 Sklepa Komisije (EU) 2016/154 z dne 22. julija 2015 o državni pomoči SA.13869 (C 68/2002) (ex NN 80/2002) (1);
—

Ugotovi naj se, da Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da do 18. aprila 2016 ni uveljavilo zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2014/25/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju naročnikov, ki opravljajo dejavnosti v vodnem, energetskem in prometnem sektorju ter sektorju poštnih storitev ter o razveljavitvi Direktive 2004/17/ES (UL 2014, L 94, str. 243), oziroma v vsakem primeru s tem, da teh predpisov ni sporočilo Komisiji, ni izpolnilo obveznosti iz člena 106(1) navedene direktive;
SL Uradni list Evropske unije C 166/20

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo tribunal administratif de Montreuil (Francija) 20. februarja 2018 – Sea Chefs Cruise Services GmbH/Ministre de l'Action et des Comptes publics

(Zadeva C-133/18)

(2018/C 166/26)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Tribunal administratif de Montreuil

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Sea Chefs Cruise Services GmbH

Tožena stranka: Ministre de l'Action et des Comptes publics

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba določbe člena 20(2) Direktive Sveta 2008/9/ES z dne 12. februarja 2008 (1) razlagati tako, da ustvarjajo pravilo o prekluziji, ki pomeni, da davčni zavezanec države članice, ki zahteva vračilo davka na dodano vrednost od države članice, v kateri nima sedeža, ne more dopolniti svojega zahtevka za vračilo pred davčnim sodiščem, če ni upošteval roka za odgovor na zahtevo za informacije, ki jo je uprava poslala v skladu z določbami odstavka 1 istega člena, ali, nasprotno, tako, da lahko ta davčni zavezanec v okviru pravice do pritožbe, določene v členu 23 Direktive, ter glede na načeli nevtralnosti in sorazmernosti davka na dodano vrednost dopolni svoj zahtevek pred davčnim sodiščem?

(1) Direktiva Sveta 2008/9/ES z dne 12. februarja 2008 o podrobnih pravilih za vračilo davka na dodano vrednost, opredeljenih v Direktivi 2006/112/ES, davčnim zavezancem, ki nimajo sedeža v državi članici vračila, ampak v drugi državi članici (UL L 44, 2008, str. 23).
(a)

Ali je treba člena 5 in 48 PDEU razlagati tako, da te določbe v primerih, kakršna sta obravnavana, nasprotujejo nacionalni ureditvi, kot je člen 6a, uvodni del in točka (b), AOW (1)? Ta ureditev pomeni, da rezident Nizozemske ni zavarovan iz naslova socialnega zavarovanja države stalnega prebivališča, če ta rezident dela v drugi državi članici in na podlagi člena 13 Uredbe št. 1408/71 (2) zanje velja zakonodaja o socialni varnosti države zaposlitve. Značilnost obravnavanih primerov je, da zadevne osebe na podlagi zakonske ureditve države zaposlitve niso upravičene do starostne pokojnine zaradi omejenega obsega svojega dela v tej državi.