ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Znamka Skupnosti — Pripombe tretjih oseb in ugovor — Preizkus ugovora — Dokaz o uporabi prejšnje znamke — Resna in dejanska uporaba — Pojem — Razlaga ob upoštevanju ratio legis člena 42(2) in (3) Uredbe št. 207/2009 (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 42(2) in (3)) (Glej točko 20.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Ničnostna tožba – Razlogi – Očitna napaka pri presoji – Napaka, ki ne vpliva odločilno na rezultat – Brezpredmeten razlog (Poslovnik Splošnega sodišča, člen 134(3)) (Glej točko 22.)

2. Znamka Skupnosti – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Resna uporaba – Pojem – Merila presoje (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 42(2) in (3)) ((Glej točke 30, 31, 44 in 45.)

3. Znamka Skupnosti – Odpoved, razveljavitev ali ničnost – Razlogi za razveljavitev – Neobstoj resne uporabe znamke – Besedna znamka ANNAPURNA (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 51(1)(a)) (Glej točke 37, 38, 41, 42, 48, 49, od 52 do 54 in od 64 do 69.)

4. Znamka Skupnosti – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Delna uporaba – Vpliv – Pojem „del blaga ali storitev“, na katere se nanaša registracija (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 42(2) in (3)) (Glej točke od 62 do 64.)

Subject of the case

Predmet

Tožba zoper odločbo petega odbora za pritožbe UUNT z dne 3. decembra 2012 (zadeva R 2409/2011‑5) v zvezi s postopkom za razveljavitev med Anapurna GmbH in Annapurna SpA.

Izrek

Izrek

1. Tožba se zavrne.

2. Predlog Annapurna SpA za razveljavitev se zavrne.

3. Anapurna GmbH se naloži plačilo stroškov, z izjemo stroškov Annapurna.

4. Annapurna nosi svoje stroške.
92

Sicer pa je treba glede na navedeno v točkah od 76 do 91 zgoraj kot neupoštevne zavrniti trditve tožeče stranke, ki temeljijo na besedilu sporočil SIEG 2005 in 2011 ter odločbe SIEG 2005 in sklepa SIEG 2011. Kot je razvidno iz točk obrazložitve in členov 1 odločbe SIEG 2005 in sklepa SIEG 2011, iz točke 2, zadnji stavek, sporočila SIEG 2005 ter iz točke 7 sporočila SIEG 2011, se vsa ta besedila nanašajo na presojo združljivosti nadomestil, ki jih je treba, ker ne izpolnjujejo pogojev Altmark, opredeliti kot državne pomoči. Zato tega, da so v teh besedilih omenjeni pojmi, ki bi se lahko zdeli podobni tistim, ki so uporabljeni v besedilu drugega ali četrtega pogoja Altmark, ni mogoče razlagati tako, da mora Komisija, kadar preučuje združljivost nadomestil, ki so bila – ker niso izpolnjeni pogoji Altmark – opredeljena kot državne pomoči, upoštevati nespoštovanje teh dveh pogojev.
77

V zvezi s tem je treba navesti, da je Komisija, kot je razvidno iz točke 59 zgoraj, upravičena, da v okviru svojih pristojnosti na področju izvajanja konkurenčnega prava v Uniji ob spoštovanju pravil, ki urejajo varstvo poklicne skrivnosti, navedenih v točkah od 42 do 47 zgoraj, objavi različico svojih odločb, ki je celovitejša od minimalne, ki se zahteva v skladu s členom 30 Uredbe št. 1/2003. Komisija je kot v primeru splošne ravni glob (glej v tem smislu sodbo z dne 7. junija 1983, Musique Diffusion française in drugi/Komisija, od 100/80 do 103/80, Recueil, EU:C:1983:158, točka 109) tako upravičena svoj pristop na področju objave svojih odločb prilagoditi potrebam svoje konkurenčne politike. Nadzorstvena vloga, ki jo Komisiji podeljujeta člena 101(1) PDEU in 102 PDEU, ne zajema samo naloge preiskovanja in preganjanja posamičnih kršitev, temveč zajema ravno tako nalogo uresničevanja splošne politike, katere namen je, da se na področju konkurence uporabljajo načela, ki jih določa Pogodba, in da se v to usmeri ravnanje podjetij (sodba z dne 28. junija 2005, Dansk Rørindustri in drugi/Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P, ZOdl., EU:C:2005:408, točka 170). Zato, čeprav bi zaradi izpodbijane odločbe lahko mislili, da gre za spremembo pristopa Komisije glede stopnje podrobnosti v objavljeni različici odločbe o avtomobilskih steklih v primerjavi s prejšnjimi zadevami, zgolj to dejstvo ob upoštevanju analize drugega tožbenega razloga ne more vplivati na zakonitost izpodbijane odločbe.
72

Vendar ob upoštevanju, prvič, prisotnosti črk „k“ in „w“ v obeh nasprotujočih si znamkah, drugič, dejstva, da ti črki, ki sta začetnici dveh besed, ki sestavljata prejšnjo znamko, tvorita z vizualnega vidika prevladujoč in najbolj razlikovalen del prijavljene znamke, in tretjič, enake nemške izgovarjave znamke Ka We in besednega elementa „kw“, razlike, navedene v prejšnji točki ne zadoščajo, da upoštevni potrošnik ob celoviti presoji teh znamk ne bi imel vtisa, da sta si le-ti vizualno le malo podobni in fonetično enaki ali zelo podobni (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 20. januarja 2010 v zadevi Nokia proti UUNT – Medion (LIFE BLOG), T-460/07, ZOdl., str. II-89, točki 54 in 56 in navedena sodna praksa).
84

Vendar iz tega poročila, ki je bil priložen dopisu tožečih strank z dne 20. decembra 2011, izhaja, da se več elementov, ki so bili predmet preverjanja, nanaša na varnost in zanesljivost letalske družbe, v kateri je bil opravljen pregled. Tako je v zvezi s sposobnostjo oseb, ki opravljajo lete, to je zlasti pilotov, in v zvezi s podatki glede postopkov v nujnih primerih. Poglavje „Varnost“ je celo izrecno določeno. Kot je upravičeno navedla Komisija je namreč namen nadzora pred podelitvijo dovoljenja letalskemu prevozniku to, da se preveri, ali ima navedeni prevoznik strokovne in organizacijske sposobnosti, ki so potrebne za zagotovitev varnosti in zanesljivosti zadevnih letal. Iz zakonodaje Unije, ki jo je luksemburški direktorat za civilno letalstvo navedel v svojih dopisih, poslanih tožečim strankam, kot pravno podlago za izvedbo zadevnih pregledov, dejansko izhaja, da mora biti visoka in enotna raven varstva evropskih državljanov zagotovljena v vsakem trenutku v okviru civilnega letalstva s tem, da se sprejmejo skupni varnostni predpisi (uvodna izjava 1 Uredbe (ES) št. 216/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. februarja 2008 o skupnih predpisih na področju civilnega letalstva in ustanovitvi Evropske agencije za varnost v letalstvu in razveljavitvi Direktive Sveta 91/670/EGS, Uredbe (ES) št. 1592/2002 in Direktive 2004/36/ES (UL L 79, str. 1); glej tudi drugo uvodno izjavo Uredbe Sveta (EGS) št. 3922/91 z dne 16. decembra 1991 o uskladitvi tehničnih predpisov in upravnih postopkov na področju civilnega letalstva (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 1, str. 348).
53

Po drugi strani je treba poudariti, da se je treba za presojo morebitne selektivnosti tarifne tabele glede nekaterih podjetij, ki jo je izdelal javni organ za uporabo posebnega proizvoda ali storitve v danem sektorju, sklicevati zlasti na vsa podjetja, ki uporabljajo ali bi lahko uporabljala ta proizvod ali storitev, in preučiti, ali so samo nekatera od njih upravičena ali bi lahko bila upravičena do take prednosti. Položaj podjetij, ki ne želijo ali ne morejo uporabljati zadevnih proizvodov ali storitev, torej ni neposredno upošteven za presojo obstoja prednosti. Z drugimi besedami, selektivnost ukrepa, ki ga pomeni tarifna preglednica, ki jo izdela državni organ za uporabo proizvoda ali storitve, ki jo daje ta organ na voljo, je mogoče presojati samo glede na stranke, sedanje ali potencialne, tega organa, in zadevne specifične proizvode ali storitve, ne pa, med drugim, glede na stranke drugih podjetij tega sektorja, ki ponujajo podobne proizvode in storitve. V preostalem, če bi bilo treba šteti, da je vsaka nediskriminatorna tarifna preglednica, ki jo javni organ uporablja v zameno za dani proizvod ali storitev, selektivna, bi to v bistvu privedlo do čezmerne razširitve pojma pomoči „z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga“ iz člena 107(1) PDEU. Da bi torej morebitna ugodnost, ki jo podeli javni organ v okviru dobave posebnih proizvodov ali storitev, dajala prednost nekaterim podjetjem, podjetja, ki ta proizvod ali storitev uporabljajo ali želijo uporabljati, ne smejo ali ne morejo biti deležna te ugodnosti s strani tega organa v tem posebnem okviru.
3

Proizvodi in storitve, za katere se je zahtevala registracija, spadajo v razrede 7, 12 in 39 v smislu Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in za vsakega od teh razredov ustrezajo temu opisu: — razred 7: „Letalski motorji; stroji in orodni stroji, zlasti za izdelavo in popravilo letalskih motorjev; motorji, ki niso namenjeni suhozemskim vozilom; sklopke in pogonski deli (razen za suhozemska vozila); turbine, ki niso namenjene suhozemskim vozilom; (pomožne) enote za napajanje; deli in spojni elementi za zgoraj navedene proizvode“; — razred 12: „Vozila; naprave za premikanje po zemlji, zraku, vodi ali železnici; zrakoplovi; vesoljska plovila; sateliti; lansirna vozila za vesoljska plovila; aeronavtični baloni; sestavni deli zrakoplovov; aeronavtični aparati, stroji in naprave; propelerji; vojaška vozila za prevoz, zlasti po zraku; deli in spojni elementi za zgoraj navedene proizvode“; — razred 39: „Prevozništvo; zračni prevoz; skladiščenje zrakoplovov in delov zrakoplovov; zbiranje in recikliranje zrakoplovov in delov zrakoplovov; certificiranje in recertificiranje vozil; tehnični preizkusi letenja; omrežje za upravljanje zračnega prometa; varovalne storitve v zračnem prometu; obratovanje letališč; dovajanje goriva za vozila; dotakanje goriva med poletom“.
4.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Besedni znamki ECOSE in ECOSEC FACHADAS (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 54, 55 in od 58 do 60.)
Na podlagi člena 7(3) Uredbe št. 207/2009 absolutni razlogi za zavrnitev, navedeni v členu 7(1)(b) iste uredbe, ne nasprotujejo registraciji znamke, če je ta za proizvode, za katere je zahtevana registracija, pridobila razlikovalni učinek z uporabo.

Enako člen 52(2) Uredbe št. 207/2009 določa, da se znamka Skupnosti, če je bila registrirana v nasprotju s členom 7(1)(b) te uredbe, ne more razglasiti za nično, če je zaradi uporabe po registraciji pridobila razlikovalni učinek za proizvode in storitve, za katere je bila registrirana.

V skladu z določbami člena 165(1) in (4) Uredbe št. 207/2009 je treba predložiti dokaz o razlikovalnem učinku, pridobljenem z uporabo, le za države, ki so bile članice Unije ob vložitvi zahteve za registracijo izpodbijane znamke.

Znak brez svojstvenega razlikovalnega učinka, ki se je uporabljal pred vložitvijo zahteve za njegovo registracijo kot znamka Skupnosti in je tako pridobil razlikovalni učinek za proizvode ali storitve, na katere se nanaša zahteva za registracijo, se namreč registrira na podlagi člena 7(3) Uredbe št. 207/2009, zato ni znamka, „registrirana v nasprotju z določbami člena 7. Pri tej predpostavki torej člen 52(2) Uredbe št. 207/2009 sploh ni pomemben. Ta določba se nanaša le na znamke, ki so registrirane v nasprotju z razlogi za zavrnitev iz člena 7(1), od (b) do (d), Uredbe št. 207/2009 in za katere bi bilo treba, če ne bi bilo take določbe, ugotoviti, da so nične na podlagi člena 52(1) Uredbe št. 207/2009. Namen člena 52(2) Uredbe št. 207/2009 je ravno ohranitev registracije tistih od teh znamk, ki so zaradi vmesne uporabe, torej uporabe po registraciji, pridobile razlikovalen učinek za proizvode ali storitve, za katere so bile registrirane, čeprav je bila ta registracija takrat v nasprotju s členom 7 Uredbe št. 207/2009.

(Glej točke od 79 do 82.)
2.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Figurativna znamka OLEOSPA in besedne znamke SPA (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 25, 26 in od 44 do 46.)
Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 12. marca 2015 –

Vestel Iberia in Makro autoservicio mayorista/Komisija

(Zadevi T‑249/12 in T‑269/12)

„Ničnostna tožba — Carinska unija — Naknadna vknjižba in odpust uvoznih dajatev — Barvni televizijski sprejemniki s poreklom iz Turčije — Zahtevek za odpust carinskih dajatev, ki sta ga je vložila dva uvoznika — Sklicevanje komisije nacionalnih organov na sklep v zvezi z drugim uvoznikom — Člen 871(2) in (6) ter člen 905(2) in (6) Uredbe (EGS) št. 2454/93 — Neobstoj neposrednega nanašanja — Nedopustnost“

Ničnostna tožba — Fizične ali pravne osebe — Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo — Neposredno nanašanje — Merila — Sklep Komisije, ki utemeljuje naknadno vknjižbo uvoznih dajatev, ne utemeljuje pa odpusta teh dajatev v tem primeru — Zahtevek za odpust carinskih dajatev — Sklicevanje komisije nacionalnih organov na sklep v zvezi z drugim uvoznikom — Tožbe uvoznikov, ki so predmet nacionalne odločbe, ne pa sklepa Komisije — Neobstoj neposrednega nanašanja — Nedopustnost (člen 263, četrti odstavek PDEU) (Glej točke od 74 do 88.)

Predmet

Predlog za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C(2010) 22 final z dne 18. januarja 2010, s katerim je bilo ugotovljeno, da se uvozne dajatve lahko naknadno vknjižijo in da v tem primeru oprostitev teh dajatev ni utemeljena.

Izrek

1. Zadevi T‑249/12 in T‑269/12 se združita za namene izdaje sodbe.

2. Tožbi se zavržeta kot nedopustni.

3. Družbama Vestel Iberia, SL in Makro autoservicio mayorista SA se naloži plačilo stroškov.
1.

Gospodarska, socialna in teritorialna kohezija — Strukturne pomoči — Financiranje s strani Unije — Ukinitev ali zmanjšanje finančne podpore zaradi nepravilnosti — Prekluzivni rok za sprejetje odločbe Komisije — Izhodišče (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1303/2013, člen 145(6); Uredba Sveta št. 1164/94, Priloga II, člen H(2), kakor je bila spremenjena z uredbama Sveta št. 1264/1999, št. 1265/1999, in Uredba št. 1083/2006, člen 100(5); Uredba Komisije št. 1386/2002, člen 18(3)) (Glej točke od 22 do 27.)
7.

Ničnostna tožba — Sodba o razglasitvi ničnosti — Učinki — Omejitev, ki jo določi Sodišče — Omejevalni ukrepi proti nekaterim osebam in subjektom glede na razmere v Siriji — Tveganje resne in nepopravljive škode za učinkovitost vsakršne zamrznitve sredstev, ki bi jo lahko Svet v prihodnosti odredil proti osebam, na katere se nanaša akt, ki je razglašen za ničen — Ohranitev učinkov sklepov in uredb, ki so bili razglašeni za nične, do izteka roka za pritožbo ali do njene zavrnitve (člena 264, drugi pododstavek, PDEU in 266 PDEU; Statut Sodišča, člen 56(1) in 60(2); Sklep Sveta 2013/255/SZVP; uredbe Sveta št. 36/2012, št. 266/2012 in št. 363/2013) (Glej točke od 103 do 109.)
Možnost podaljšanja pogodbe začasnega uslužbenca je samo možnost, prepuščena presoji pristojnega organa, ker imajo institucije široko diskrecijsko pravico pri organizaciji svojih služb glede na naloge, ki so jim dodeljene, in pri razporejanju zaposlenih, ki jih imajo na voljo, glede na te naloge, vendar pod pogojem, da se zaposleni razporedijo v interesu službe in da se pri razporejanju upošteva enakovrednost delovnih mest.

V zvezi s tem člen 8, prvi odstavek, pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske unije določa, da se začasni uslužbenci, za katere se uporablja člen 2(a), lahko zaposlijo za določen ali nedoločen čas in da po drugi strani v skladu s členom 2(a) istih pogojev uslužbenec pomeni uslužbenca, ki se zaposli na delovno mesto, ki je bilo opredeljeno kot začasno. Tako ni mogoče zanikati, da javni uslužbenci Unije, zaposleni na podlagi pogodbe za določen čas, ne morejo prezreti začasnosti svoje zaposlitve in tega, da ta pogodba ne zagotavlja zaposlitve.

Kadrovski predpisi pa dajejo uradnikom stabilnejšo zaposlitev, ker so primeri dokončnega prenehanja funkcij proti volji zadevne osebe strogo določeni s predpisi. Pojem stalne zaposlitve v eni od institucij v skladu s členom 1a(l) Kadrovskih predpisov zajema samo zaposlitve, ki so izrecno opredeljene kot stalne ali imenovane podobno v proračunu, kajti z vsako nasprotno razlago bi se znatno povečalo število stalnih zaposlitev, ki jih odobrava proračunski organ, saj bi to ogrozilo njegove dodelitve in namere.

Iz navedenega izhaja, da je Sodišče za uslužbence z obveznostjo predhodne preučitve možnosti prerazporeditve zadevnega uradnika, ki jo je določilo samo, spremenilo naravo zaposlitve začasnega uslužbenca s pogodbo za določen čas, kakor je opredeljena v pogojih za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske unije.

(Glej točke 49, 51, 52 in 54.)

Napotitev na:

Sodišče: 29. junij 1994, Klinke proti Sodišču, C-298/93 P, Recueil, str. I-3009, točka 38;

Splošno sodišče: 18. april 1996, Kyrpitsis proti ESO, T-13/95, RecFP, str. I-A-167 in II-503, točka 52; 15. oktober 2008, Potamianos proti Komisiji, T-160/04, ZOdl. JU, str. I-A-2-75 in II-A-2-469, točka 30; 8. september 2009, ETF proti Landgren, T-404/06 P, ZOdl., str. II-2841, točka 162 in navedena sodna praksa; 21. september 2011, Adjemian in drugi proti Komisiji, T-325/09 P, ZOdl., str. II-6515, točka 77.
Institucije Unije v posebnih primerih lahko oprejo na splošne domneve, ki veljajo za nekatere vrste dokumentov, katerih razkritje se zahteva na podlagi Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije. Možnost sklicevanja na splošne domneve, ki se uporabljajo za nekatere kategorije dokumentov, namesto posamične in konkretne preučitve vsakega dokumenta pred zavrnitvijo dostopa do njih ni nepomembna. S takšnimi domnevami se ne le omeji temeljno načelo iz člena 11 PEU, člena 15 PDEU in Uredbe št. 1049/2001, temveč se nujno tudi dejansko omeji dostop do zadevnih dokumentov. Zato mora uporaba takih domnev temeljiti na trdnih in prepričljivih razlogih.

Kadar se institucija, pri kateri je bila vložena prošnja za dostop do dokumentov, sklicuje na izjemo v zvezi s postopki preiskave, določeno v členu 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, se ne more sklicevati na splošno domnevo, zato da zavrne dostop do dokumentov, ki se nanašajo na poskusni postopek EU, kot predhodno stopnjo morebitnega formalnega postopka zaradi neizpolnitve v skladu s členom 258 PDEU. Podobnosti med poskusnim postopkom EU in postopkom zaradi neizpolnitve govorijo v prid takšnega priznanja.

Prvič, splošna domneva je v bistvu pogojena z nujnostjo, da se zagotovi pravilno delovanje poskusnega postopka EU in zagotovi, da ti cilji niso ogroženi. V okviru tega postopka mora obstajati vzajemno zaupanje med Komisijo in zadevno državo članico, ki jima omogoča vzpostavitev postopka pogajanj in kompromisa z namenom sporazumne rešitve spora, ne da bi bilo treba začeti postopek zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 258 PDEU, ki bi lahko privedel do morebitne tožbe pred Sodiščem.

Drugič, med poskusnim postopkom EU in postopkom zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 258 PDEU, zlasti njegovo predhodno fazo, obstajajo podobnosti, ki upravičujejo uporabo skupnega pristopa v obeh primerih. Tako poskusni postopek EU, kot tudi postopek zaradi neizpolnitve obveznosti v predhodni fazi Komisiji omogočata boljše izvajanje vloge varuhinje PDEU. Cilj obeh postopkov je zagotavljanje spoštovanja prava Unije, s tem da se zadevni državi članici omogoči, da uveljavi razloge obrambe, in s tem da se, če je le mogoče, izogne začetku sodnega postopka. V teh dveh primerih mora Komisija, če meni, da država članica ni izpolnila obveznosti, presoditi o možnosti ukrepanja proti tej državi. Dalje, poskusni postopek EU je tako kot predhodna faza postopka zaradi neizpolnitve obveznosti dvostranski, namreč med Komisijo in zadevno državo članico. Nazadnje, čeprav poskusni postopek EU ni povsem enak postopku zaradi neizpolnitve obveznosti, lahko do njega privede, saj lahko Komisija na koncu tega postopka z uradnim opominom formalno začne preiskavo v zvezi s kršitvijo, in če je treba, predloži Sodišču predlog, naj ugotovi neizpolnitev obveznosti, ki jo Komisija očita zadevni državi članici.

(Glej točke 56, 57 in od 59 do 63.)
4.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke brez razlikovalnega učinka — Izjema — Pridobitev razlikovalnega učinka z uporabo — Merila presoje (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(3)) (Glej točke od 34 do 39, 42 in 43.)
Zakonitosti odločbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) ni mogoče presojati glede na načelo ameriškega prava „Morehouse defense“, na podlagi katerega se nasprotnik registracije znamke ne more šteti za oškodovanega s to registracijo, če je prijavitelj znamke že prej registriral znamko, ki je enaka ali bistveno podobna prijavljeni znamki, za enake ali bistveno podobne proizvode ali storitve. Sistem znamke Skupnosti je namreč samostojen sistem, ki ga sestavlja skupek pravil in uresničuje posebne cilje, pri čemer je uporaba tega sistema neodvisna od slehernega nacionalnega sistema, zakonitost odločb odbora za pritožbe pa je treba presojati le na podlagi Uredbe št. 207/2009 o znamki Skupnosti, kot jo razlaga sodišče Unije.

(Glej točki 55 in 56.)
1.

Odločba drugega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 25. januarja 2012 (zadeva R 437/2011‑2) se razveljavi v delu, v katerem se z njo šteje, da storitve izdaje elektronskih knjig in periodike na internetu ter storitve izdaje knjig in periodike v elektronski obliki ravno tako na internetu iz razreda 41, ki so zajete z zahtevo za registracijo, niso podobne storitvam elektronskega širjenja informacij, zlasti s svetovnimi komunikacijskimi omrežji, kot je internet, iz razreda 38, ki so zajete s prejšnjo figurativno znamko.
1.

Znamka Skupnosti — Odpoved, razveljavitev ali ničnost — Razlogi za razveljavitev — Neobstoj resne uporabe znamke — Uporaba znamke v obliki, ki se razlikuje v elementih, ki ne spreminjajo razlikovalnega učinka znamke — Predmet in področje uporabe člena 15(1)(a) Uredbe št. 207/2009 (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 15(1)(a) in 51(1)(a)) (Glej točki 25 in 26.)