ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Vprašanja za predhodno odločanje — Pristojnost nacionalnega sodišča — Presoja nujnosti in upoštevnosti postavljenih vprašanj

Vprašanja za predhodno odločanje — Pristojnost Sodišča — Meje — Očitno neupoštevna vprašanja, hipotetična vprašanja, postavljena v okoliščinah, ki izključujejo uporaben odgovor, in vprašanja, ki niso povezana s predmetom spora v glavni stvari — Vprašanja, postavljena glede spora, opredeljenega znotraj države članice — Pristojnost za morebitno uporabo pravila prava Unije za navedeni spor zaradi prepovedi diskriminacije v nacionalnem pravu

(člena 43 ES in 49 ES)

Svoboda opravljanja storitev — Omejitve — Nacionalna zakonodaja, ki za odprtje različnih igralnic določa pridobitev upravnega dovoljenja in daje v zvezi s tem pristojnim lokalnim organom široko diskrecijsko pravico — Utemeljitev, povezana z bistvenim škodovanjem interesom države članice in prebivalcem zadevnega upravnega območja — Dopustnost — Pogoji — Spoštovanje javnega reda, sorazmernosti, objektivnosti in preglednosti pri izvajanju te diskrecijske pravice — Preverjanje s strani nacionalnega sodišča

(člen 49 ES)
Gojenje gensko spremenjenih organizmov, kot so sorte koruze MON 810, ne more biti predmet nacionalnega postopka odobritve, kadar sta uporaba in trženje teh sort odobrena v skladu s členom 20 Uredbe (ES) št. 1829/2003 o gensko spremenjenih živilih in krmi in so bile navedene sorte sprejete v skupni katalog sort poljščin, ki je določen z Direktivo Sveta 2002/53 o skupnem katalogu sort poljščin, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1829/2003.

Uredba št. 1829/2003 in Direktiva 2002/53 imata namreč namen omogočiti prosto uporabo in svobodno trženje gensko spremenjenih organizmov na celotnem ozemlju Unije, če so ti odobreni v skladu z navedeno direktivo in sprejeti v skupni katalog na podlagi navedene uredbe. Poleg tega, ob upoštevanju uvodnih izjav 9, 33 in 34 Uredbe št. 1829/2003 in členov 4(4) in (5) ter 7(4) Direktive 2002/53, pogoji, ki jih ta akta določata za odobritev ali vpis v skupni katalog, zajemajo zahteve varovanja zdravja in okolja.

(Glej točke 65, 66 in 76 ter izrek.)
Člen 13 Direktive 2002/20/ES Evropskega parlamenta in Sveta o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da se pristojbina za pravice do vgradnje naprav na javnem ali zasebnem zemljišču, nad ali pod njim naloži operaterjem, ki omrežje uporabljajo za opravljanje storitev mobilne telefonije, niso pa njegovi lastniki.

Namreč, po eni strani iz člena 11(1), prva alinea, Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2002/21 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve izhaja, da se pravice do vgradnje naprav na javnem ali zasebnem zemljišču, nad ali pod njim podelijo podjetju, pooblaščenemu za zagotavljanje javnih komunikacijskih omrežij, to je tistemu, ki je pooblaščeno za vgradnjo potrebnih naprav na tleh, v tleh ali v prostoru nad tlemi.

Po drugi strani pomenita izraza „naprave“ oziroma „vgradnja“ fizično infrastrukturo, ki omogoča zagotavljanje elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev oziroma njihovo fizično namestitev na zadevnem javnem ali zasebnem zemljišču.

Iz tega sledi, da je lahko dolžnik pristojbine za pravice do vgradnje naprav, določene v členu 13 Direktive 2002/20, le imetnik teh pravic, ki je hkrati lastnik naprav, nameščenih na zadevnem javnem ali zasebnem zemljišču, nad ali pod njim.

(Glej točke od 31 do 33, 35 in točko 1 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Okolje – Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje – Direktiva 2001/42 – Obveznost, da pristojni organi opravijo presojo vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje – Pogoji – Možnost znatnega vpliva na zadevno območje

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2001/42, člen 3(2)(b); direktivi Sveta 79/409, člen 4(1) in (2), in 92/43, členi 4(5), 6(3) in 7)

Summary

Člen 3(2)(b) Direktive 2001/42 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje je treba razlagati tako, da morajo biti za nastanek obveznosti predložitve posameznega načrta v okoljsko presojo izpolnjeni pogoji, na podlagi katerih je potrebna predložitev tega načrta v presojo v smislu Direktive Sveta 92/43 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2006/105, vključno s pogojem, da lahko načrt znatno vpliva na zadevno območje. Preizkus, ali je zadnjenavedeni pogoj izpolnjen, je nujno omejen na vprašanje, ali je na podlagi objektivnih dejavnikov mogoče izključiti, da navedeni načrt ali projekt znatno vpliva na zadevno območje.

(Glej točko 24 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prosto gibanje oseb – Delavci – Enako obravnavanje – Stvarno področje uporabe – Osebni prejemki – Pojem – Povečanje, ki je izplačano poleg plačila delavcu, ki je v sistemu zaposlitev s krajšim delovnim časom zaradi postopnega upokojevanja – Vključitev

(člen 45 PDEU; Uredba Sveta št. 1612/68, člen 7(4))

2. Pravo Unije – Načela – Enako obravnavanje – Diskriminacija zaradi nacionalne pripadnosti – Pojem – Posredna diskriminacija – Vključitev – Prepoved

3. Prosto gibanje oseb – Delavci – Enako obravnavanje – Socialne ugodnosti – Znesek povečanja plačila, izplačan delavcem v okviru sistema postopnega upokojevanja – Uporaba fiktivnega odbitka davka na plače države članice zaposlitve pri izračunu tega zneska povečanja za delavca, ki je davčni zavezanec v državi članici stalnega prebivališča in za katerega se uporabi konvencija proti dvojnemu obdavčevanju – Posredna diskriminacija – Nedopustnost – Upravičenost – Neobstoj

(člen 45 PDEU; Uredba Sveta št. 1612/68, člen 7(4))

4. Temeljne pravice – Pravica do kolektivnega pogajanja – Združljivost z zahtevami glede temeljnih svoboščin, zagotovljenih s Pogodbo

Summary

1. Plačilo, kot je znesek povečanja, ki je izplačano poleg plačila delavcu, ki je v sistemu zaposlitev s krajšim delovnim časom zaradi postopnega upokojevanja, kot del plačila nedvomno spada na področje uporabe določb člena 45 PDEU in člena 7(4) Uredbe št. 1612/68 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti, ki izvaja nekatere pravice, ki jih imajo delavci migranti na podlagi člena 45 PDEU, ne glede na to, da je na podlagi zakona o zaposlitvi s krajšim delovnim časom zaradi postopnega upokojevanja financiranje zneska povečanja deloma zagotovljeno z javnimi sredstvi v obliki povračila delodajalcu.

(Glej točki 37 in 38.)

2. Glej besedilo sodbe.

(Glej točki 39 in 40.)

3. Člen 45 PDEU in člen 7(4) Uredbe št. 1612/68 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti nasprotujeta določbam kolektivnih in individualnih pogodb, ki določajo, da je treba znesek povečanja plačila, ki ga delodajalec izplača v okviru sistema zaposlitve s krajšim delovnim časom zaradi postopnega upokojevanja, izračunati tako, da se davek na plače, ki se plačuje v državi članici zaposlitve, navidezno odbije ob določitvi osnove za izračun tega zneska povečanja, čeprav so v skladu s konvencijo o izogibanju dvojnega obdavčevanja mezde, plače in drugi podobni prejemki, izplačani delavcem, ki nimajo prebivališča v državi članici zaposlitve, obdavčljivi v državi članici, v kateri imajo ti delavci prebivališče. V skladu z omenjenim členom 7(4) so take določbe nične. Člen 45 PDEU in določbe Uredbe št. 1612/68 prepuščajo državam članicam in socialnim partnerjem, da izberejo med različnimi rešitvami, primernimi za doseganje cilja, ki mu te določbe sledijo.

Določbo nacionalnega prava ali pogodbe je treba, razen če je objektivno upravičena in sorazmerna z zastavljenim ciljem, šteti za posredno diskriminatorno, če lahko že samo zaradi svoje narave bolj vpliva na delavce migrante kot na domače delavce in če lahko zato zlasti prve postavi v slabši položaj.

(Glej točki 41 in 54 ter izrek.)

4. Glej besedilo sodbe.

(Glej točko 50.)
Keywords



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 258 PDEU; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60, členi 13, od (1) do (3) in (6), 14(1)(c) in 15(1)) (Glej točko 13.)

2. Države članice – Obveznosti – Izvajanje direktiv – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev na podlagi nacionalne ureditve – Nedopustnost (člen 258 PDEU) (Glej točki 14 in 17.)
7

Člen 33, od (1) do (8), tega zakona določa: „1. Upravljavec [železniške infrastrukture] določi znesek uporabnine, ki jo morajo prevozniki v železniškem prometu plačati za uporabo infrastrukture. 2. Osnovna uporabnina za uporabo železniške infrastrukture se določi ob upoštevanju stroškov upravljavca, ki nastanejo neposredno pri izvajanju železniških prevoznih storitev. 3. Uporabnino za uporabo železniške infrastrukture sestavljajo osnovna in dodatne uporabnine. 3a. Upravljavec v okviru osnovne uporabnine zaračuna ločeno uporabnino za: (1) minimalni dostop do železniške infrastrukture, ki zajema storitve iz odstavka 1 dela I priloge k temu zakonu; (2) dostop do objektov, povezanih z vzdrževanjem vlakov, ki zajema storitve iz odstavka 2 dela I priloge k temu zakonu. 4. Osnovna uporabnina za minimalni dostop do železniške infrastrukture se izračuna tako, da se vožnje vlakov pomnožijo s ceno na enoto, ki je določena glede na kategorije železniške proge in vrsto vlaka, in sicer ločeno za prevoz potnikov in prevoz blaga. 4a. Upravljavec lahko osnovno uporabnino za minimalni dostop do železniške infrastrukture zaračuna po najnižji ceni na enoto. Najnižja cena se po enakih pravilih zaračuna vsem prevoznikom v železniškem potniškem prometu za uporabo železniške infrastrukture, povezano z dejavnostmi, ki se izvajajo v skladu s pogodbo o javni službi. […] 4c. Osnovna uporabnina za dostop do naprav, povezanih z vzdrževanjem vlakov, se izračuna tako, da se naročene storitve pomnožijo z ustrezno ceno na enoto, ki je odvisna od vrste storitve iz odstavka 2 dela I priloge k zakonu. 5. Cena na enoto za osnovno uporabnino za minimalni dostop do železniške infrastrukture je določena na vlak na prevoženi kilometer. 5a. Upravljavec pri določanju cene na enoto za osnovno uporabnino od predvidenega zneska stroškov, ki nastanejo z zagotavljanjem železniške infrastrukture prevoznikom v železniškem prometu, odšteje subvencijo, predvideno za prenovo in vzdrževanje infrastrukture, iz državnega proračuna ali sredstev lokalnih skupnosti, in predvidena sredstva iz železniškega sklada. […] 5c. Zvišanje cene na enoto za osnovno uporabnino za železniški prevoz potnikov, ki se izvaja na podlagi pogodbe o javni službi, v času veljavnosti voznih redov v smislu člena 30(5) ne sme biti večje od indeksa inflacije iz predloga zakona o proračunu za upoštevno leto. 6. Upravljavec mora v skladu z veljavno prakso objaviti znesek in vrste cen za osnovno in dodatne uporabnine, ločeno za prevoz potnikov in prevoz blaga. 7. Cene na enoto za osnovno in dodatne uporabnine, razen za uporabnine za vlečni tok, se skupaj z izračuni zneskov pošljejo predsedniku [urada za železniški promet]. 8. Predsednik [urada za železniški promet] cene iz odstavka 7 [tega člena] odobri v 30 dneh od prejema ali njihovo odobritev zavrne, če ugotovi kršitev pravil iz odstavkov [od 2 do 6 tega člena], iz člena 34 ali iz določb, sprejetih na podlagi člena 35.“
101

Enako ugotovitev, da neugodna struktura kmetijskih gospodarstev ali pomanjkanje kapitala, s katerim so soočeni kmetje, pomenita strukturni težavi na Madžarskem, ne omogoča ugotovitve, da je Svet storil očitno napako pri presoji s tem, da je menil, da so večje težave pri dostopu do posojila in upad donosnosti kmetijske proizvodnje kot posledice krize precej poslabšale položaj madžarskih kmetov, zaradi česar niso mogli reševati navedenih strukturnih težav in zato omejiti revščine na podeželju, da bi se izboljšala konkurenčnost madžarskih kmetijskih gospodarstev (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Svetu z dne 29. februarja 1996, točka 21).
Odstavek B1/2.4 Vc 2000 določa:

„[…]

Pravica do prebivanja, ki je po svoji naravi začasna, je opredeljena kot pravica do začasnega prebivanja. Vprašanje, ali je pravica do prebivanja začasna, je upoštevno le, če ima tujec dovoljenje za prebivanje za določen čas v smislu člena 14 Vw [2000]. To dovoljenje za prebivanje lahko zajema pravico do prebivanja, ki je začasna ali nezačasna. Na podlagi tega, da se dovoljenje za prebivanje za določen čas izda za obdobje največ petih let, ni mogoče sklepati, ali je pravica do prebivanja začasna. Prav tako iz okoliščine, da se dovoljenje za prebivanje vedno izda z omejitvijo, ni mogoče izpeljevati, da je tujčeva pravica do prebivanja začasna.

Dovoljenje za prebivanje za določen čas daje svojemu imetniku bodisi pravico do prebivanja, ki je bodisi začasna bodisi nezačasna. Ali je pravica tujca do prebivanja začasna ali nezačasna, se vedno ugotovi izključno na podlagi člena 3.5 [Vb 2000]. Če je dovoljenje za prebivanje izdano z eno od omejitev iz odstavka 2 tega člena, potem je tujčeva pravica do prebivanja začasna. Če pa se dovoljenje za prebivanje izda z drugo omejitvijo, potem je tujčeva pravica do prebivanja načeloma nezačasna.

[…]“
6

SDP spremlja mehanizem zgornjega praga, opisan v členu 885 Va CGI. Ta člen je določal: „[SDP] davčnega zavezanca, ki je francoski davčni rezident, se zmanjša za razliko med skupnim zneskom tega davka in davkov, ki jih je treba v Franciji in tujini plačati od dohodkov in dobička preteklega leta, izračunanih pred vračunanjem dobropisov davka in razbremenilnih davčnih odbitkov, na eni strani, ter 85 % skupnega zneska dohodkov brez poslovnih stroškov v preteklem letu po odbitku samo tistih kategorij izgube, ki se smejo odbiti po členu 156 [CGI], in dohodkov, oproščenih davka na dohodek, ustvarjenih v istem letu v Franciji ali zunaj Francije, ter dobička, od katerega se lahko dokončno odtegne davek, na drugi strani. Navedeno zmanjšanje ne sme preseči 50 % zneska dajatve na podlagi člena 885 V, ali če je ta znesek presežen, zneska davka, ki ustreza obdavčljivemu premoženju, ki je enako zgornjemu pragu tretjega davčnega razreda po členu 885 U. Višje vrednosti se določijo brez upoštevanja pragov, odbitkov in oprostitev iz tega zakonika. Zaradi izvajanja prvega odstavka se davek na dohodek, kadar se nanaša na dohodke oseb, katerih premoženje se ne všteva v davčno osnovo [SDP] davčnega zavezanca, zmanjša glede na odstotek dohodka teh oseb v razmerju do celotnega dohodka.“
42

Nacionalna zakonodaja, ki postavi svoje državljane v manj ugoden položaj samo zato, ker so izvajali pravico do prostega gibanja in prebivanja v drugi državi članici, tako vodi do neenakega obravnavanja, kar je v nasprotju z načeli, na katerih temelji status državljana Unije, to je jamstvom enakega pravnega obravnavanja pri izvajanju svobode gibanja (sodba z dne 9. novembra 2006 v zadevi Turpeinen, C-520/04, ZOdl., str. I-10685, točka 22).
18

V teh okoliščinah je Verwaltungsgericht Frankfurt am Main, pri katerem je G. Neidel vložil tožbo zoper navedeno odločbo in ki je podvomilo o utemeljenosti razlage člena 7 Direktive 2003/88, ki jo je sprejelo Stadt Frankfurt am Main, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali velja člen 7 Direktive 2003/88[…] tudi za delovna razmerja uradnikov? 2. Ali se člen 7(1) Direktive 2003/88[…] nanaša tudi na pravico do letnega dopusta oziroma dopusta, če nacionalno pravo določa takšno pravico za več kot štiri tedne? 3. Ali se člen 7(1) Direktive 2003/88[…] uporablja tudi za takšne pravice do odsotnosti z dela, ki se po nacionalnem pravu na podlagi neenakomerne razporeditve delovnega časa za izravnavo praznikov priznavajo poleg letnega dopusta oziroma dopusta? 4. Ali lahko upokojen uradnik pravico do nadomestila za dopust oziroma letni dopust neposredno opre na člen 7(2) Direktive 2003/88[…], če dela ni opravljal zaradi bolezni, zaradi česar dopusta ni mogel uveljavljati v obliki odsotnosti z dela? 5. Ali je s tako pravico do nadomestila vsaj delno v nasprotju v nacionalnem pravu določena predčasna zapadlost (izguba) pravice do dopusta? 6. Ali se obseg pravice do nadomestila iz člena 7(2) Direktive 2003/88 […] nanaša samo na pravico do minimalnega dopusta štirih tednov, ki izhaja iz člena 7(1) te direktive, ali pa se pravica do nadomestila poleg tega nanaša tudi na pravico do dopusta, ki jo dodatno določa nacionalno pravo? Ali k tem dodatnim pravicam do dopusta spadajo tudi take, pri katerih je pravica do odsotnosti posledica zgolj posebne razporeditve delovnega časa?“
42

V zvezi s tem je treba opozoriti, da lahko Svet v skladu s členom 1 in 3 Uredbe št. 1515/2001, kadar DSB sprejme poročilo o ukrepu Unije v protidampinški ali protisubvencijski zadevi, glede na primer bodisi tak ukrep razveljavi ali spremeni bodisi sprejme drug posebni ukrep, ki ga šteje za primernega, in da taki morebitni ukrepi, ki jih sprejme Svet, če ni določeno drugače, veljajo od datuma začetka njihove veljavnosti in se nanje ni mogoče sklicevati za povračilo dajatev, ki so bile pobrane pred tem datumom.
8

Družba NDS je v tem postopku na dve skupini podjetij, ki sta kandidirali poleg drugih kandidatov, naslovila zahtevi za pojasnila glede njune ponudbe. Ta podjetja so bila SAG ELV Slovensko a.s., FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe a.s. in TESLA Stropkov a.s. (v nadaljevanju: SAG ELV in drugi) na eni strani ter Autostrade per l’Italia SpA, EFKON AG in Stalexport Autostrady SA (v nadaljevanju: Slovakpass) na drugi strani. Poleg vprašanj v zvezi z vsako od ponudb, ki so se nanašala na tehnične vidike teh ponudb, so se od teh dveh skupin podjetij zahtevala pojasnila glede neobičajno nizkih predlaganih cen. Odgovori na ta vprašanja so bili predloženi.
12

Products 4U je s 1. decembrom 2008 v okviru oglasnega sistema, ki ga je razvil ponudnik storitve referenciranja na internetu Google, rezervirala ključno besedo („AdWord“) „Wintersteiger“. Po tem vpisu, ki je bil omejen na nemško nacionalno vrhnjo internetno domeno, in sicer spletno mesto „google.de“, je uporabnik interneta, ki je v iskalnik tega ponudnika storitve referenciranja vnesel ključno besedo „Wintersteiger“, kot prvi rezultat iskanja dobil povezavo na spletno mesto družbe Wintersteiger. Vendar pa se je ob vnosu tega iskalnega pojma na desnem delu zaslona pod naslovom „Anzeige“ (oglas) pojavil tudi oglas družbe Products 4U. Besedilo tega oglasa je bilo naslovljeno s podčrtanim modrim besedilom „Skiwerkstattzubehör“ (oprema za smučarski servis). Poleg tega je v dveh vrsticah vseboval besede „Ski und Snowboardmaschinen“ (naprave za smuči in smučarske deske) in „Wartung und Reparatur“ (vzdrževanje in popravilo). V zadnji vrstici tega oglasa je bil z zelenimi črkami naveden spletni naslov družbe Products 4U. Če je uporabnik kliknil naslov „Skiwerkstattzubehör“ (oprema za smučarski servis), je bil preusmerjen na ponudbo „Wintersteiger-Zubehör“ (oprema Wintersteiger) na spletnem mestu družbe Products 4U. Oglas na google.de ni vseboval nikakršnega pojasnila, da med družbama Wintersteiger in Products 4U ni nobene gospodarske povezave. Družba Products 4U poleg tega ni na avstrijski nacionalni vrhnji domeni, to je na internetnem mestu google.at, objavila nobenega oglasa, povezanega z iskalnim pojmom „Wintersteiger“.
77

Glede na to je treba na drugo in tretje vprašanje odgovoriti, da je treba določbe členov 1(2) ter 8(2) in (4) Direktive 91/439 v povezavi z določbami členov 2(1) in 11(4) Direktive 2006/126 razlagati tako, da ne nasprotujejo ureditvi države članice gostiteljice, ki tej omogoča, da na svojem ozemlju zavrne priznanje vozniškega dovoljenja, ki je bilo izdano v drugi državi članici, če je bilo na podlagi nespornih informacij, ki izvirajo iz države članice izdajateljice, dokazano, da imetnik vozniškega dovoljenja ob izdaji tega dovoljenja ni izpolnjeval pogoja običajnega prebivališča, določenega v členu 7(1)(b) Direktive 91/439 in členu 7(1)(e) Direktive 2006/126. V zvezi s tem to, da država članica izdajateljica pristojnim organom države članice gostiteljice informacij ni posredovala neposredno, temveč samo posredno, v obliki sporočil tretjih oseb, sama po sebi ni taka, da ne bi bilo mogoče šteti, da te informacije izvirajo iz države članice izdajateljice, saj so jih dali organi te države članice. Predložitveno sodišče mora preveriti, ali je mogoče informacije, ki so pridobljene v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, opredeliti kot informacije, ki izvirajo iz države članice izdajateljice, in kadar je to potrebno, ob upoštevanju vseh okoliščin spora, s katerimi je bilo seznanjeno, navedene informacije oceniti in presoditi, ali pomenijo nesporne informacije, ki potrjujejo, da imetnik vozniškega dovoljenja ob izdaji vozniškega dovoljenja ni imel običajnega prebivališča na ozemlju zadnjenavedene države članice.
26

V skladu z ustaljeno sodno prakso se namreč predpostavlja upoštevnost vprašanj v zvezi z razlago prava Unije, ki jih je zastavilo nacionalno sodišče v normativnem in dejanskem okviru, ki ga opredeli v okviru lastne odgovornosti in katerega pravilnosti Sodišče ne preizkuša (sodbe z dne 15. maja 2003 v zadevi Salzmann, C-300/01, Recueil, str. I-4899, točki 29 in 31; z dne 7. junija 2007 v združenih zadevah van der Weerd in drugi, od C-222/05 do C-225/05, ZOdl., str. I-4233, točka 22, in z dne 16. decembra 2008 v zadevi Cartesio, C-210/06, ZOdl., str. I-9641, točka 67). Zavrnitev predloga nacionalnega sodišča je mogoča samo, če je jasno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora v postopku v glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo pravnih in dejanskih elementov, ki so potrebni za to, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo uporabne odgovore (zgoraj navedena sodba Cartesio, točka 67 in navedena sodna praksa).
15

Družba nemškega prava ADV je leta 2005 samozaposlene voznike tovornih vozil posredovala prevoznim družbam s sedežem v Nemčiji in zunaj te države članice, zlasti v Italiji. Pogodbe, ki so bile sklenjene med družbo ADV in vozniki, so bile naslovljene „pogodba o trgovskem zastopanju“ in so določale, da morajo ti vozniki svoje storitve zaračunavati družbi ADV. Ta družba je različnim prevoznim podjetjem, ki so bila njene stranke, zaračunavala strošek, določen v navedenih pogodbah o trgovskem zastopanju in povečan za spremenljivo maržo med 8 % in 20 %.
37

Zato mora predložitveno sodišče, kolikor je to mogoče, notranje pravo razlagati ob upoštevanju besedila in cilja navedene določbe Šeste direktive, da bi se dosegli cilji, ki jih ta direktiva uresničuje, pri čemer ima prednost razlaga nacionalnih pravil, ki je najbolj skladna s tem namenom, da bi se tako dosegla rešitev v skladu z določbami navedene direktive in da se po potrebi ne uporabi nobena določba nacionalnega prava, ki je v nasprotju (glej sodbo z dne 22. decembra 2008 v zadevi Magoora, C-414/07, ZOdl., str. I-10921, točka 44 in navedena sodna praksa).
1.

Kraljevina Švedska s tem, da je presegla mejne vrednosti za koncentracije PM10 v zunanjem zraku v letih 2005, 2006 in 2007 na območjih SW 2 in SW 4 ter v letih 2005 in 2006 na območju SW 5, ni izpolnila obveznosti iz člena 5(1) Direktive Sveta 1999/30/ES z dne 22. aprila 1999 o mejnih vrednostih žveplovega dioksida, dušikovega dioksida in dušikovih oksidov, trdnih delcev in svinca v zunanjem zraku.
1)

Italijanska republika s tem, da ni sprejela ustreznih ukrepov, s katerimi bi zagotovila, da pristojni organi z dovoljenji, izdanimi v skladu s členoma 6 in 8 Direktive 2008/1/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (kodificirana različica) ali – kadar je to primerno – tako, da na novo preučijo pogoje in jih po potrebi posodobijo, poskrbijo, da obstoječi obrati v smislu člena 2, točka 4, te direktive delujejo v skladu z zahtevami iz členov 3, 7, 9, 10 in 13, 14(a) in (b) ter 15(2) navedene direktive, ni izpolnila obveznosti iz člena 5(1) te direktive.