SODBA SODIŠČA (tretji senat)
z dne 9. marca 2006 *
V zadevi C-371/03,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES,
ki ga je vložilo Oberlandesgericht Köln (Nemčija) z odločbo z dne 21. avgusta 2003,ki je prispela na Sodišče 1. septembra 2003, v postopku
Siegfried Aulinger
proti
Zvezni republiki Nemčiji,
SODIŠČE (tretji senat),
v sestavi A. Rosas, predsednik senata, J. Malenovský, J.-P. Puissochet (poročevalec),
S. von Bahr in U. Lõhmus, sodniki,
*Jezik postopka: nemščina.SODBA Z DNE 9. 3. 2006 –ZADEVA C-371/03
I - 2222
generalni pravobranilec: F. G. Jacobs,
sodna tajnica: C. Strömholm, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 12. oktobra 2005,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:—za S. Aulingerja R. Karpenstein, odvetnik,
—za Zvezno republiko Nemčijo A. Frieser, odvetnik,
—za nemško vlado W. D. Plessing, nato A. Tiemann in C. Schulze-Bahr,
zastopnici, skupaj z A. Frieserom, odvetnikom,
—za Komisijo Evropskih skupnosti G. zur Hausen, nato F. Hoffmeister,
zastopnika,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi
17. novembra 2005AULINGER
I - 2223
izreka naslednjo
Sodbo
1Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe Sveta (EGS)
št. 1432/92 z dne 1. junija 1992 o prepovedi trgovine med Evropsko gospodarskoskupnostjo in republikama Srbijo in Črno goro (UL L 151, str. 4).
2Ta predlog je bil vložen v okviru spora med S. Aulingerjem in Zvezno republiko
Nemčijo, ki je od njega, in sicer po njegovem mnenju na podlagi napačne razlageUredbe št. 1432/92, zahtevala, naj prekine dejavnosti avtobusnega prevoznika za
osebe, ki so v Srbiji in Črni gori.
Pravni okvir
3V okviru spopadov, ki so spremljali nastanek samostojnosti več republik nekdanje
Zvezne republike Jugoslavije, in še zlasti spopadov v Bosni in Hercegovini leta 1992,
je Varnostni svet Združenih narodov na podlagi poglavja VII Ustanovne listine
Združenih narodov 30. maja 1992 sprejel Resolucijo št. 757 (1992) o vzpostavitvi
ekonomskega embarga proti Zvezni republiki Jugoslaviji (Srbiji in Črni gori). Ta
embargo je zajemal predvsem trgovino z osnovnimi proizvodi in blagom.SODBA Z DNE 9. 3. 2006 –ZADEVA C-371/03
I - 2224
4Odstavka 5 in 7 Resolucije št. 757 (1992) določata:
„5. […] nobena država ne sme omogočiti oblastem Zvezne republike Jugoslavije
(Srbije in Črne gore) ali nobenim trgovinskim, industrijskim ali javnim oskrbovalnim
podjetjem v Zvezni republiki Jugoslaviji (Srbiji in Črni gori) dostopa do nobenih
sredstev ali drugih finančnih ali gospodarskih virov in mora preprečiti svojimfizičnim in pravnim osebam in vsem osebam na svojem ozemlju, da bi z njihovega
ozemlja odvedla ali drugače omogočila tem oblastem ali kateremu koli takemu
podjetju dostop do teh sredstev ali virov; preprečiti mora tudi nakazila katerih kolidrugih sredstev osebam ali institucijam v Zvezni republiki Jugoslaviji (Srbiji in Črni
gori), razen plačil, ki so izključno namenjena za zdravstvene ali humanitarne namenein hrano;
[…]
7. […] morajo vse države:
a) odbiti dovoljenje vsakemu letalu, da vzleti z njihovega ozemlja, na njem
pristane ali ga preleti, če je njegov cilj pristanek na ozemlju Zvezne republike
Jugoslavije (Srbije in Črne gore) ali če je tam vzletelo, razen če je tak polet za
humanitarne ali druge namene v skladu s tozadevnimi resolucijamiAULINGER
I - 2225
Varnostnega sveta posebej odobril Komite, ki je bil ustanovljen z Resolucijo
št. 724 (1991);
[…]“
5Evropska gospodarska skupnost in njene države članice so uporabile instrument
Skupnosti za zagotovitev, da se v Skupnosti enotno izvajajo nekateri ukrepi izResolucije 757/1992. Tako je Svet Evropskih skupnosti sprejel Uredbo št. 1432/92.
6Člen 1 te določa:
„Od 31. maja 1992 so prepovedani:a) uvoz v Skupnost vseh osnovnih proizvodov s poreklom ali poslanih iz republik
Srbije in Črne gore;
b) izvoz v republiki Srbijo in Črno goro vseh osnovnih proizvodov s poreklom ali
poslanih iz Skupnosti;SODBA Z DNE 9. 3. 2006 –ZADEVA C-371/03
I - 2226
c) vsakršna dejavnosti, ki ima za cilj ali učinek neposredno ali posredno spodbujati
dejanja iz točk a in b;
d) opravljanje nefinanč nih storitev, ki imajo za cilj ali učinek neposredno ali
posredno spodbujati gospodarstvo republik Srbije in Črne gore, zlasti
nefinančne storitve, namenjene:
i) kakršni koli gospodarski dejavnosti, ki se izvaja v republikah Srbiji in Črni
gori ali od tam,
aliii) naslednjim osebam:
—fizični osebi, ki je v republiki Srbiji ali Črni gori,
—pravni osebi, ustanovljeni kot družba ali drugače ustanovljeni po pravni
ureditvi republik Srbije in Črne gore,AULINGER
I - 2227
—vsakemu telesu, ki opravlja gospodarsko dejavnost (bodisi v republikah
Srbiji in Črni gori ali ne) pod nadzorom oseb, ki stalno prebivajo v
republikah Srbiji in Črni gori, ali teles, ustanovljenih kot družba ali
drugače ustanovljenih po pravni ureditvi teh republik.
Pogoji za prepoved zračnega prevoza so opredeljeni [v prilogi].“
7Člen 5 iste uredbe določa:
„Ta uredba se uporablja na celotnem ozemlju Skupnosti, vključno z njenim zračnim
prostorom in na vseh letalih ali plovilih, ki so v pristojnosti držav članic, in za –kjer
koli so –državljane države članice in za vse subjekte, ustanovljene kot družba ali
drugače ustanovljene po pravni ureditvi države članice.“
Dejansko stanje v sporu o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
8S. Aulinger je avtobusni prevoznik s sedežem v Nemčiji. Med embargom proti
republikama Srbiji in Črni gori je v okolico območja embarga ali iz nje prevažal
delavce migrante, predvsem Srbe in Črnogorce, ki so potovali proti Srbiji in Črni
gori ali so se od tam vračali. Največkrat je deloval kot podizvajalec potovalne
agencije, prav tako s sedežem v Nemčiji, ki je organizirala celotno potovanje od kraja
odhoda do kraja prihoda, ki sta bila prvi na nemškem ozemlju in drugi na ozemljurepublik pod embargom in obratno, pri čemer se je za dele potovanja v teh
republikah obrnila na avtobusne prevoznike s sedežem v teh republikah. Agencija jeSODBA Z DNE 9. 3. 2006 –ZADEVA C-371/03
I - 2228
za te tako imenovane „prevoze v delih“ (v nadaljevanju: prevozi v delih) potnikom
izdala posebne vozovnice.
9Leta 1993 je S. Aulinger po kazenskem pregonu zaradi kršitve Uredbe št. 1432/92
tako rekoč prenehal sodelovati v teh prevozih v delih.
10Kazenski postopek proti S. Aulingerju pa je bil vendarle ustavljen potem, ko je
Bundesgerichtshof s sodbo z dne 21. aprila 1995 presodilo, da Resolucija 757 (1992)ni prepovedovala prevoza oseb proti območju embarga in na to območje, in jemenilo, da ni treba odločati o vprašanju, ali je Uredba št. 1432/92 določala tako
prepoved, saj nacionalni postopki, potrebni za kazensko sankcioniranje kršitev
omenjene uredbe, niso potekali.
11S. Aulinger je zahteval odškodnino za škodo, ki naj bi jo utrpel. Po eni strani je prejel
odškodnino za kazenski pregon, ki je potekal proti njemu. Po drugi strani je odZvezne republike Nemčije zahteval 500.000 nemških mark za odškodnino za izgubosvojega glavnega vira prihodkov, ki je nastala zaradi tako rekoč popolne prekinitve
njegovih dejavnosti prevoza v delih iz okolice območja embarga ali vanjo. V podporosvojemu zahtevku je zatrjeval, da Uredba št. 1432/92 ni prepovedovala teh
dejavnosti. V zvezi s tem je poudaril, da niti Komisija Evropskih skupnosti ni
menila, da je bil tak prevoz prepovedan, in da bi se nemški organi pred sprejetjem
stališča glede tega vprašanja, pomembnega za veliko avtobusnih prevoznikov, moraliposvetovali z državami članicami. Druge države članice naj bi se strinjale presojo
Komisije.AULINGER
I - 2229
12Zvezna republika Nemčija je zatrjevala, da je bil namen prevoza v delih obiti
prepoved direktnega prevoza oseb na območje embarga in da je bila taka vrsta
prevoza posledično prepovedana z Uredbo št. 1432/92. Zvezna republika Nemčija je
menila, da je njeno razlago Uredbe v vsakem primeru mogoče utemeljiti, in je iz tegazaključila, da malomarnost, ki jo člen 839 civilnega zakonika (Bürgerliches
Gesetzbuch) zahteva za vzpostavitev odgovornosti države, ni bila podana. Dodalaje, da se ni bila dolžna posvetovati z drugimi državami članicami in/ali Komisijo, saj
sta razlaga in uporaba prava Skupnosti načeloma v pristojnosti držav članic. Vseeno
naj bi usklajevanje med državami članicami potekalo v okviru odborov (ali zunaj
njih) na sestankih s Komisijo.
13Landgericht, ki je odločalo v sporu, je pritrdilo Zvezni republiki Nemčiji. Svojo
odločitev je utemeljilo predvsem na njeni trditvi, da ji ni mogoče očitati nobenemalomarnosti, ki bi vzpostavljala njeno odgovornost na podlagi člena 839 civilnega
zakonika.
14Oberlandesgericht Köln, ki je odločalo o pritožbi S. Aulingerja, je prekinilo
odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1. Ali je člen 1(d) [Uredbe št. 1432/92] treba razlagati tako, da je komercialni
prevoz oseb na območje embarga ali s tega območja, ki poteka kot tako
imenovani prevoz „v delih“, dovoljen ali prepovedan?
Prevoz v delih pomeni prevoz oseb na območje embarga ali s tega območja, ki
poteka s sodelovanjem med podjetjem s sedežem v državi članici Skupnosti in
podjetjem s sedežem na območju embarga, pri čemer prvo prevzame prevoz doSODBA Z DNE 9. 3. 2006 –ZADEVA C-371/03
I - 2230
okolice območja embarga, drugo pa prevoz s tega kraja na območje embarga (ob
tem potniki zamenjajo vozilo).
2.Če Sodišče prizna zakonitost prevoza v delih: ali se je država članica na podlagi
člena 10 ES ali člena 297 ES ali na podlagi drugih določb prava Skupnosti dolžna
posvetovati z drugimi državami članicami ali Komisijo, preden sprejme
nacionalne ukrepe, ki temeljijo na zatrjevani nezakonitosti prevoza v delih?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
Stališča, predložena Sodišču
15S. Aulinger meni, da je treba razlikovati med vprašanjem, ali je bil prevoz v delih na
območje embarga ali s tega območja prepovedan, in vprašanjem, ali je bila delna
storitev, ki je prispevala k temu prevozu in kakršno je opravil sam, prav takoprepovedana. Poudarja, da ni organiziral prevoza v delih, ampak da je za potovalnoagencijo opravil samo storitev na ozemljih, ki niso bila pod embargom.AULINGER
I - 2231
16V zvezi s tem podaja primere, ki naj bi po njegovem mnenju dokazovali, da ni
mogoče, da bi Uredba št. 1432/92 prepovedovala take dajatve, kot je bila njegova, saj
bi v tem primeru prišlo do nesmisla, da bi bilo vsako dejanje, ki bi prispevalo k
izvedbi prevoza v delih, prepovedano. Tako naj bi embargo kršili oseba, ki jepotnikom prodala posebne vozovnice, sami potniki, ki so prispevali s plačilompotovanja, ali uslužbenec pri bencinski črpalki, ki je napolnil rezervoar avtobusa.
Dodaja, da je embargo gospodarske narave in da nima za cilj prepovedati potovanjain prevoz oseb.
17Po mnenju S. Aulingerja je treba enako sklepati glede celotnega prevoza v delih.
Vprašanje, ali ga člen 1(d) Uredbe št. 1432/92 prepoveduje, je treba presojati na
podlagi Resolucije 757 (1992). Odstavek 5 le-te pa naj bi se omejil na to, da seoblastem ali nobenemu podjetju s sedežem v Zvezni republiki Jugoslaviji ne sme
omogočiti dostopa do sredstev ali nobenih drugih gospodarskih virov. Pojem
„gospodarski vir“ naj bi sicer res zajel storitve zgoraj navedenih subjektov, vendar se
dejstva, da so bili potniki pripeljani do kraja, kjer so jih prevzela srbska in črnogorska
prevozna podjetja, ne bi smelo šteti za opravljanje storitev tem podjetjem in
posledično kot omogočanje dostopa do gospodarskih virov v njihovo korist.Prejemniki obravnavanih storitev naj bi bili izključno potniki.
18Po mnenju S. Aulingerja Uredba št. 1432/92 ni imela namena določiti nobene
dodatne sankcije glede na sankcije iz Resolucije št. 757 (1992). Njen edini cilj naj bi
bil v celotni Skupnosti zagotoviti enotno izvedbo sankcij, ki jih je določil Varnostnisvet Združenih narodov. S. Aulinger svoje trditve utemeljuje na deseti uvodni izjavi
te uredbe in na sodbi z dne 14. januarja 1997 v zadevi Centro-Com (C-124/95,
Recueil, str. I-81). Po njegovem mnenju naj Uredba ne bi mogla samostojnoprepovedati prevoza oseb do kraja, kjer jih v okviru prevoza v delih prevzamejosrbski ali črnogorski avtobusni prevozniki.SODBA Z DNE 9. 3. 2006 –ZADEVA C-371/03
I - 2232
19Zvezna republika Nemčija, nemška vlada in Komisija se najprej sklicujejo na besedilo
člena 1(d) Uredbe št. 1432/92. Zatrjujejo, da je komercialni prevoz oseb „storitev“
v smislu te določbe. Dejstvo, ali je ta storitev opravljena z direktnim prevozom ali s
prevozom v delih, ne spremeni ničesar. Zvezna republika Nemčija poudarja, dabesede, uporabljene v obravnavani določbi, dokazujejo široko področje uporabe
prepovedi, ki jo ta določba določa. Natančneje, prevozi, opravljeni kot prevozi vdelih, naj bi imeli za učinek spodbujati, vsaj posredno, gospodarstvo republik SrbijeinČrne gore.
20Zvezna republika Nemčija in Komisija tako izhajata iz načela, da je direktni prevoz
z območja embarga ali na to območje kršil embargo, saj naj bi ta prevoz imel za
učinek, da so bila vozila Skupnosti na voljo gospodarstvu republik pod embargom inda se je tam omogočil uvoz deviz po prepeljanih osebah. Menita, da bi enaka presojamorala veljati za prevoz v delih. Po mnenju nemške vlade in Komisije bi bila edinaupoštevna izjema nekomercialno potovanje z osebnim vozilom, sprejemljivo izhumanitarnih razlogov, ker se v tem primeru ne bi opravljale „storitve“ v smislu
člena 1(d) Uredbe št. 1432/92.
21Zvezna republika Nemčija in nemška vlada dodajata, da duh in namen Uredbe
št. 1432/92 potrjujeta zgoraj povzeto dobesedno razlago.
22Nemška vlada se sklicuje tudi na Uredbo Sveta (EGS) št. 990/93 z dne 26. aprila 1993
o trgovini med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Zvezno republiko Jugoslavijo(Srbijo in Črno goro) (UL L 102, str. 14), ki je nadomestila Uredbo št. 1432/92.AULINGER
I - 2233
23Ugotavlja, da člen 1(e) Uredbe št. 990/93 določa prepoved opravljanja nefinanč nih
storitev, člen 2 te uredbe pa določa odstopanja, pri čemer se ta nanašajo zlasti na
tranzitni prevoz na ozemlju Zvezne republike Jugoslavije in na vstop v njene
teritorialne vode. Po mnenju nemške vlade bi ta odstopanja izgubila smisel, če
prevozi, ki bi za kraj odhoda ali prihoda imeli območje pod embargom, ne bi biliprepovedani. Ta uredba naj bi tako potrjevala njeno razlago Uredbe št. 1432/92.
24Zvezna republika Nemčija zatrjuje, da vprašanje, ali Resolucija št. 757 (1992) sama
prepoveduje prevoz v delih, ni pomembno, saj je normodajalec Skupnosti glede nazemljepisno bližino Skupnosti in območja embarga lahko po potrebi določil strožji
embargo. Razlaga Uredbe št. 1432/92 bi tako morala biti samostojna, kar z enako
obrazlož itvijo trdi Komisija.
25Zvezna republika Nemčija in nemška vlada poleg tega zatrjujeta, da iz obveznosti
zagotovitve polnega učinka Uredbe št. 1432/92 izhaja, da je treba šteti, da naj bi
prepovedovala prevoz v delih. Zvezna republika Nemčija meni, da bi se vnasprotnem primeru določbam te uredbe zlahka izognilo, pri čemer bi se podpiralo
sodelovanje s podjetji (avtobusnih prevoznikov) v Srbiji ali v Črni gori. Nemška vlada
se sklicuje zlasti na sodbo z dne 30. julija 1996 v zadevi Bosphorus (C-84/95, Recueil,
str. I-3953, točki 3 in 18).
26Zvezna republika Nemčija nazadnje zatrjuje, sklicujoč se pri tem na isto sodbo, da
prepoved prevoza v delih ni bila v nasprotju s temeljnimi pravicami obravnavanihpodjetij.SODBA Z DNE 9. 3. 2006 –ZADEVA C-371/03
I - 2234
27Komisije pa meni, da če bi bil prevoz zagotovljen samo do meje območja embarga,
ne da bi bil predviden nadaljnji prevoz potnikov na to območje, ne bi bilo mogoče
dokazati, da je tako dejanje imelo za učinek spodbujati gospodarstvi Srbije in Črne
gore. V tem primeru ti dve ne bi imeli koristi od prevoznih sredstev Skupnosti in todejanje ne bi samo po sebi pripeljalo do prevoza obravnavanih oseb v Srbiji in v Črno
goro.
28Komisija priznava, da dejstvo, da se te osebe prepelje do meje, tem osebam omogoča,
da gredo potem, z lastnimi sredstvi, na območje embarga, in da devize, ki jih s sebojprenašajo, krepijo gospodarstvo območja embarga, vendar meni, da je ta razlagaembarga preširoka. Storitev prevoznika „Skupnosti“ naj bi bila zgolj predhodno
dejanje, krepitev gospodarstva republik pod embargom pa naj bi povzročili sami
potniki in ne prevozniki, ki so jih pripeljali do bližine območja embarga.
29Komisija dodaja, da mora v okviru takega resničnega prevoza v delih, kot je v zadevi
v glavni stvari, predložitveno sodišče ugotoviti, kdo je opravil prepovedano storitev.Predložitveno sodišče bi tako moralo določiti, koliko je tak podizvajalec, kot je S.Aulinger, ki je sodeloval pri opravljanju prevoza v delih, pri čemer glede na
okoliščine primera ni neposredno odgovoren za njegovo načrtovanje in potek, kršilčlen 1(d) Uredbe št. 1432/92.
Odgovor Sodišča
30Deseta uvodna izjava Uredbe št. 1432/92 določa, da ima ta za cilj zlasti zagotoviti
enotno izvedbo v celotni Skupnosti nekaterih ukrepov Resolucije 757 (1992). Zato jepri razlagi navedene uredbe treba upoštevati besedilo in cilj te resolucije (glej v temAULINGER
I - 2235
smislu zgoraj navedeno sodbo Bosphorus, točki 13 in 14). Zato se Uredbe
št. 1432/92 ne sme razlagi v nasprotju z določbami Resolucije 757 (1992).
31Nobena določba Uredbe št. 1432/92 in niti Resolucije 757 (1992) pa ne prepoveduje
gibanja oseb med državami članicami Skupnosti in republikama Srbijo in Črno goro.
32Vendar nemška vlada in Komisija pravilno navajata, da člen 1(d) Uredbe št. 1432/92
prepoveduje direktni komercialni prevoz oseb med krajem na ozemlju držav članic
in krajem v Srbiji ali v Črni gori, ki ga opravi prevoznik s sedežem v eni od držav
članic. Tako opravljanje nefinanč nih storitev namreč sodi pod to določbo, če deloma
ustreza „gospodarski dejavnosti, ki poteka v republikah Srbiji in Črni gori“ in deloma
opravljanju storitev za „fizičn[e] oseb[e], ki so v republikah Srbiji in Črni gori“, ki sta
kot primera prepovedanega opravljanja nefinančnih storitev izrecno navedena vtočki 1(d) Uredbe št. 1432/92.
33Enaka pa mora biti presoja opravljanja storitev prevoza, ki poteka med istima
krajema odhoda in prihoda in ki je organiziran s sodelovanjem med podjetjem ssedežem v državi članici in podjetjem s sedežem na območju embarga, pri čemer
prvo prevzame prevoz do okolice meje območja embarga ali od tam, drugo pa
prevoz od te točke na območje embarga ali od tam do te točke (ob tem potnikizamenjajo vozilo). V zvezi s tem ni pomembno, ali storitev zaporedoma opravi večrazličnih prevoznikov ali podizvajalcev.SODBA Z DNE 9. 3. 2006 –ZADEVA C-371/03
I - 2236
34Ob drugačni razlagi bi bil polni učinek Uredbe št. 1432/92 zlahka izničen z dogovori
o sodelovanju, sklenjenimi med podjetji Skupnosti in srbskimi ali črnogorskimi
podjetji.
35Zato je avtobusni prevoznik, ki je med veljavnostjo Uredbe št. 1432/92 sodeloval,
čeprav kot podizvajalec, pri prevozu v delih oseb med ozemljem države članice
Skupnosti in ozemljem republik Srbije in Črne gore, kršil določbe te uredbe.
Nasprotno pa je lahko nadaljeval komercialno opravljanje storitev prevoza oseb dobližine območja embarga, če ta storitev ni bila del prevoza v delih.
36Na prvo vprašaje je tako treba odgovoriti, da je treba člen 1(d) Uredbe št. 1432/92
razlagati tako, da je bil komercialni prevoz oseb v Srbijo in Črno goro ali od tam, ki
je potekal v obliki prevoza v delih, prepovedan. „Prevoz v delih“ pomeni prevoz oseb
na območje embarga ali s tega območja, ki poteka s sodelovanjem med podjetjem ssedežem v državi članici in podjetjem s sedežem na območju embarga, pri čemer
prvo prevzame prevoz do okolice območja embarga, drugo pa prevoz s tega kraja na
območje embarga (pri čemer potniki zamenjajo vozilo).
Drugo vpra šanje
37Glede na odgovor na prvo vprašanje na drugo vprašanje ni treba odgovoriti.AULINGER
I - 2237
Stroški
38Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku
pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitevstališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:Člen 1(d) Uredbe Sveta (EGS) št. 1432/92 z dne 1. junija 1992 o prepovedi
trgovine med Evropsko gospodarsko skupnostjo in republikama Srbijo in Črno
goro je treba razlagati tako, da je bil komercialni prevoz oseb v Srbijo in Črno
goro ali od tam, ki je potekal v obliki prevoza v delih, prepovedan.
„Prevoz v delih“ pomeni prevoz oseb na območje embarga ali s tega območja, ki
poteka s sodelovanjem med podjetjem s sedežem v državi članici Skupnosti in
podjetjem s sedežem na območju embarga, pri čemer prvo prevzame prevoz do
okolice območja embarga, drugo pa prevoz s tega kraja na območje embarga(ob tem potniki zamenjajo vozilo).
PodpisiSODBA Z DNE 9. 3. 2006 –ZADEVA C-371/03
I - 2238