ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

napačno uporabilo pravo z ugotovitvijo, da je Svet storil očitno napako z ugotovitvijo, da je država izvajala znaten nadzor nad pritožnico glede določanja izvoznih cen zadevnega proizvoda s tem, da je, prvič, Kitajsko gospodarsko zbornico uvoznikov in izvoznikov kovin, rud in kemikalij (v nadaljevanju: KGZKRK) pooblastila, da določa najnižjo spodnjo mejo cene, preverja in prepove izvoz, s katerim se ta cena ne spoštuje, in drugič, s tem, da je uveljavljala najnižjo spodnjo mejo cene, tako da je preprečevala izvozne transakcije, ki jih ni žigosala KGZKRK. Zlasti naj bi Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo z ugotovitvijo, da bi Svet moral postaviti pod vprašaj dokazno vrednost oziroma zadostnost dokazov, s katerimi je pritožnica poskušala dokazati, da sistem, ki ga je uvedla KGZKRK in so ga podpirali kitajski organi za izvoz, dejansko ni omejeval možnosti izvoznikov, da neodvisno določijo izvozne cene;
SL Uradni list Evropske unije C 267/31

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Kammergerichts Berlin (Nemčija) 22. julija 2009 – DEB Deutsche Energiehandels- und Beratungsgesellschaft mbH proti Zvezni republiki Nemčiji

(Zadeva C-279/09)

2009/C 267/54

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Kammergerichts Berlin

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: DEB Deutsche Energiehandels- und Beratungsgesellschaft mbH

Tožena stranka: Zvezna republika Nemčija

Vprašanje za predhodno odločanje

Sodišču ES se v skladu s členom 234 ES v predhodno odločanje predloži to vprašanje:

Ali glede na to, da pridobitev odškodnine v skladu z načeli odškodninskega zahtevka na podlagi prava Skupnosti iz naslova odškodninske odgovornosti države ne sme biti dejansko onemogočena ali pa vsaj prekomerno otežena zaradi načina, kako države članice na nacionalni ravni oblikujejo predpostavke za odškodninsko odgovornost in postopek za uveljavljanje odškodninskega zahtevka na podlagi prava Skupnosti iz naslova odškodninske odgovornosti države, obstajajo pomisleki zoper nacionalno ureditev, v skladu s katero je sodno uveljavljanje odvisno od plačila predujma stroškov in se pravni osebi, ki ne more dati tega predujma, ne sme odobriti brezplačne pravne pomoči?
—

kršitev načela solidarnosti in načela dobre vere, ker je bila Republiki Poljski odvzeta pravica zahtevati sodni nadzor glede zakonitosti akta, s katerim so bili protipravno spremenjeni pogoji pristopa Republike Poljske k Evropski uniji in s katerim je bilo kršeno ravnotežje med pravicami in obveznostmi, ki izhajajo iz pripadnosti Skupnosti,
1.

Ali se uvodno izjavo 19 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 96/71/ES (1) z dne 16. decembra 1996 o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev – ob upoštevanju členov 3, točka (c), in 59 Rimske pogodbe – lahko razlaga tako, da lahko država članica v svojem nacionalnem pravu za dejavnost podjetji za začasno zaposlovanje svobodno določi pogoje, pod katerimi delodajalec (podjetje) lahko opravlja tako dejavnost na ozemlju zadevne države članice, in ali lahko v zvezi s tem nacionalno pravo omeji delovanje podjetji za začasno zaposlovanje na podjetja s sedežem na navedenem ozemlju?
—

Ugotovi naj se, da Italijanska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za odpravo sistema pomoči, glede katerega je bilo z Odločbo Komisije 2006/261/ES z dne 16. marca 2005 o programu pomoči C 8/2004 (prej NN 164/2003), ki ga Italija izvaja v korist družb, katerih delnice so začele kotirati na borzi (vročeno 17. marca 2005 pod številko C(2005) 591, UL L 94, 1.4.2004, str. 42), ugotovljeno, da je nezakonit in nezdružljiv s skupnim trgom, in za izterjavo na podlagi takega sistema prejete pomoči od njenih prejemnikov, ni izpolnila obveznosti iz členov 2, 3 in 4 te odločbe in Pogodbe ES;
SL Uradni list Evropske unije C 233/11

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Commissione tributaria provinciale di Parma (Italija) 27.julija 2009 – Paolo Lunardi proti Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma

(Zadeva C-293/09)

2009/C 233/18

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Commissione tributaria provinciale di Parma

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Paolo Lunardi

Tožena stranka: Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je člen 19(5) DPR št. 633/1972 v nasprotju s pravom Skupnosti in z načelom nediskriminatornosti DDV ter zlasti ali je bila Šesta direktiva Sveta 77/388/EGS (1) z dne 17. maja 1977 pomanjkljivo prenesena v nacionalni pravni red v delu, v katerem ta dejansko ne dopušča pravice do odbitka DDV, ki so ga pri nabavah proizvajalnih sredstev, plačali subjekti, ki opravljajo v skladu z zakonom oproščene transakcije?

(1) UL L 145, str. 1.
—

Ugotovi naj se, da Portugalska republika s tem, da ni sprejela nacionalnih ukrepov, potrebnih za izvajanje členov 10 in 12 Uredbe (ES) št. 273/2004 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o predhodnih sestavinah pri prepovedanih drogah, da teh ukrepov v skladu s členom 16 iste uredbe ni sporočila in da ni sprejela nacionalnih ukrepov, potrebnih za izvajanje členov 26(3) in 31 Uredbe Sveta (ES) št. 111/2005 (2) z dne 22. decembra 2004 o določitvi pravil za nadzor trgovine s predhodnimi sestavinami za prepovedane droge med Skupnostjo in tretjimi državami, ni izpolnila obveznosti iz navedenih uredb (ES) št. 273/2004 in št. 111/2005;
(b)

Ali je treba člen 87(2) Direktive 2001/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini (s spremembami in dopolnili) razlagati tako, da v oglaševanju zdravil prepoveduje objavo izjav, ki so v nasprotju s povzetkom glavnih značilnosti zdravila, ne zapoveduje pa, da morajo biti vse izjave iz oglaševanja zdravila vsebovane v povzetku glavnih značilnosti zdravila ali da morajo izhajati iz podatkov v njem?
2.

Ali so določbe italijanske ureditve iz člena 3(22) in (19) Codice dei contratti pubblici iz zakonske uredbe št. 163/2006 (v katerem je določeno: „Pojem ‚gospodarski subjekt‘ vključuje podjetnika, dobavitelja in izvajalca storitev ali skupino oziroma konzorcij le-teh“ in „Pojmi ‚podjetnik‘, ‚dobavitelj‘ in ‚izvajalec storitev‘ označujejo fizično ali pravno osebo oziroma subjekt brez pravne osebnosti, vključno z Evropskim gospodarskim interesnim združenjem (EGIZ), ustanovljenim v smislu zakonske uredbe št. 240 z dne 23. julija 1991, ki ‚na trgu ponuja‘ izvajanje del, dobavo proizvodov, opravljanje storitev“) in iz člena 34 Codice dei contratti pubblici (v katerem so našteti subjekti, ki izpolnjujejo pogoje za sodelovanje v postopkih oddaje javnih naročil) v nasprotju z Direktivo 2004/18/ES, če se razlaga tako, da omogoča sodelovanje poklicnim izvajalcem takih dejavnosti, ne pa osebam javnega prava, ki imajo nepridobitne cilje, kot so raziskave?
1)

Ali člen 43 Pogodbe ES in pravo Skupnosti s področja konkurence nasprotujeta nacionalni zakonodaji, kot sta člen 1 zakona št. 475 z dne 2. aprila 1968 in člen 13 D.P.R. št. 1275 z dne 21. avgusta 1971 v delu, v katerem določata, da je pogoj za izdajo dovoljenja za preselitev lekarne iz prostorov na prvi lokaciji v prostore na drugi lokaciji, čeprav je tudi ta na dodeljenem območju, upoštevanje določene razdalje do drugih lekarn, ki ne sme biti manjša od 200 metrov, merjeno po najkrajši pešpoti med pragom prve in pragom druge lekarne, in zlasti ali so omejitve svobode ustanavljanja, določene v navedeni zakonodaji, v nasprotju z razlogi javnega interesa, na podlagi katerih bi lahko bile utemeljene, ter ali so primerne za njihovo uresničevanje?
1.

Ali obveznost razlage v skladu z direktivo pomeni, da je mogoče in je treba obveznosti iz Direktive 96/61/ES (1) o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (postala Direktiva 2008/1/ES (2) o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja), prenesene v zakon o varstvu okolja, razlagati tako, da je treba pri odločanju o zahtevi za izdajo okoljskega dovoljenja v celoti upoštevati nacionalno zgornjo mejo za SO2 iz Direktive 2001/81/ES (3) o nacionalnih zgornjih mejah emisij za nekatera onesnaževala zraka (v nadaljevanju: Direktiva NEC), zlasti če se to nanaša na obveznosti iz člena 9(4) Direktive 96/61/ES, postala Direktiva 2008/1/ES?
—

Ugotovi naj se, da Kraljevina Švedska, s tem da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/24/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o hrambi podatkov, pridobljenih ali obdelanih v zvezi z zagotavljanjem javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev ali javnih komunikacijskih omrežij, in spremembi Direktive 2002/58/ES (1), oziroma ker jih v vsakem primeru ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti v smislu člena 15(1) navedene direktive;
SL Uradni list Evropske unije C 180/35

Tožba, vložena 11. junija 2009 — Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki

(Zadeva C-212/09)

2009/C 180/61

Jezik postopka: portugalščina

Stranki

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopniki: G. Braun, M. Teles Romão in P. Guerra e Andrade, zastopniki)

Tožena stranka: Portugalska republika

Predloga tožeče stranke:

— Ugotovi naj se, da Portugalska republika z ohranitvijo posebnih pravic države in drugih javnih organizacij oziroma organizacij iz javnega sektorja v družbi GALP Energia, SGPS S. A., ni izpolnila obveznosti iz členov 56 ES in 43 ES;

— Portugalski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

V skladu s portugalsko zakonodajo ima država v družbi GALP prednostne delnice s posebnimi pravicami. Država ima pravico imenovati predsednika uprave. V zvezi z odločitvami družbe, sprejetimi na področjih iz pristojnosti predsednika upravnega odbora, je treba pridobiti njegovo soglasje.

Vse odločitve o spremembi statuta, o odobritvi sklenitve pogodb o paritetnih skupinah ali podrejanju in vse odločitve, ki lahko na kakršenkoli način ogrozijo oskrbo države z nafto, plinom ali njunimi derivati, mora odobriti država.

Komisija meni, da pravica države, da imenuje člana uprave s pooblastili za odobritev odločitev, in pravica veta, ki jo ima država pri significant corporate actions, resno ovirata neposredne naložbe in naložbe v vrednostne papirje.

Navedene posebne pravice države so državni ukrepi, ker prednostne delnice ne izhajajo iz običajne uporabe prava družb.

Posebnih pravic države v podjetjih, ki se ukvarjajo s prodajo na drobno nafte in naftnih derivatov, ni mogoče utemeljiti na podlagi sekundarnega prava Skupnosti. Družba GALP ni odgovorna za zagotavljanje oskrbe. Država je hotela iz družbe GALP narediti podjetje s središčem odločanja na Portugalskem. Portugalska država nikakor ne spoštuje načela sorazmernosti, ker sporni ukrepi niso primerni za zagotovitev uresničitve ciljev, ki se jim sledi, in presegajo to, kar je nujno za doseganje teh ciljev.
—

Ugotovi naj se, da Republika Poljska, s tem da ni sprejela zakonskih in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/60/ES z dne 26. oktobra 2005 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma (1), v vsakem primeru pa ker o sprejetju teh predpisov ni obvestila Komisije, ni izpolnila obveznosti iz te direktive in Pogodbe ES;
SL Uradni list Evropske unije C 153/25

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde (Belgija) 22. aprila 2009 — Kazenski postopek zoper V.W. Lahousse & Lavichy BVBA

(Zadeva C-142/09)

2009/C 153/45

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde

Kazenski postopek zoper:

Toženi stranki : 1. V.W. Lahousse 2. Lavichy BVBA

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba Direktivo 2002/24 (1), zlasti njen člen 1(1)(d) (Direktiva se namreč ne uporablja za vozila za uporabo na športnih tekmovanjih na cesti ali na terenu), razlagati tako, da državam članicam dopušča razširitev njene uporabe na ves prevoz po kopnem (to je za uporabo dvo- ali trikolesnih motornih vozil tudi zunaj javnih poti in/ali na zasebnih zemljiščih), ne da bi dopustile izjemo za vozila za uporabo na športnih tekmovanjih na cesti (dirke) ali na terenu?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. marca 2002 o homologaciji dvo- in trikolesnih motornih vozil in o razveljavitvi Direktive Sveta 92/61/EGS (UL L 124, str. 1).
SL Uradni list Evropske unije C 141/28

Tožba, vložena 1. aprila 2009 — Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Belgiji

(Zadeva C-120/09)

2009/C 141/50

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: M. van Beek in J.-B. Laignelot, zastopnika)

Tožena stranka: Kraljevina Belgija

Predlogi tožeče stranke:

— ugotovi naj se, da Kraljevina Belgija s tem, ko ni zagotovila prenosa člena 2, (f),(j) in (k) ter točke 4(C) Priloge III k Direktivi Sveta 1999/31/ES z dne 26. aprila 1999 o odlaganju odpadkov na odlagališčih (1) v valonsko pravo, ni izpolnila obveznosti iz te direktive;

— Kraljevini Belgiji naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Evropska Komisija v utemeljitev svoje tožbe navaja dva očitka.

Po eni strani očita toženi stranki, da ni prenesla v pravo Valonske regije pojmov „podzemno skladišče“, „odlagališčni plin“ in „izlužek“ iz določb člena 2(f),(j) in (k) Direktive 1999/31/ES o odlaganju odpadkov na odlagališčih. Komisija poudarja pomen teh pojmov, ki so — ker gre za ključne pojme za uporabo te direktive — uporabljeni tudi v drugih določbah, ki so sprejete na podlagi in ob uporabi le-te.

Po drugi strani tožeča stranka navaja, da valonsko pravo ne vsebuje nobene določbe, ki bi določila sprožitvene ravni, od katerih se lahko šteje, da ima odlagališče pomemben škodljiv vpliv na kakovost podtalnic. Vendar pa naj bi bila točka 4(C) Priloge III k direktivi, ki določa pripravo takšnih določb, ključnega pomena za zagotovitev dejanskega nadzora kakovosti podtalnic in posledično jamstva varstva okolja, ki je bistveni cilj direktive.

(1) UL L 182, str. 1.
4.

Če je tako, ali je posredno razlikovanje med rezidenti in nerezidenti, ki je posledica tega, upravičeno in ali je prepoved dostopa nerezidentov do coffeeshopov primerno in sorazmerno sredstvo za omejevanje turizma zaradi drog in s tem povezanih nevšečnosti?
3)

Ali je treba drugo alineo člena 18(2) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (UL L 281, 23.11.1995, str. 31) razlagati tako, da se smejo informacije na podlagi Uredbe Komisije (ES) št. 259/2008 z dne 18. marca 2008 o podrobnih pravilih za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 1290/2005 glede objavljanja informacij o upravičencih do sredstev iz Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) objaviti šele, ko je opravljen postopek, določen v tem členu, ki nadomešča uradno obveščanje nadzornega organa?
4)

Četrto vprašanje: „Ali država, ki kolektivno pogodbo, ki delodajalcu dovoljuje, da po določenem dopolnjenem letu starosti (v tem primeru ob dopolnitvi 65 leta starosti) prekine delovno razmerje, razglasi za splošno obvezujočo in vzdržuje to splošno obvezo, krši načelo prepovedi diskriminacije, določeno v členih 1 in 2(1) Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu, če to poteka neodvisno od vsakokratnega konkretnega ekonomskega, socialnega in demografskega položaja in neodvisno od konkretnega položaja na trgu dela?“
2.

Sodišče prve stopnje ni upoštevalo kakovostnih in količinskih zahtev glede zahteve prava Skupnosti po „uporabi v gospodarskem prometu“ na podlagi člena 8(4). Prvič, ugotovilo je, da je treba to zahtevo razlagati tako, da pomeni vsako poslovno uporabo izven popolnoma zasebnega področja, in je zlasti menilo, da se ne zahteva resna uporaba pravice, ki se uveljavlja na podlagi člena 8(4), kot velja za znamke. V zvezi s tem je pošiljke z oznako „free of charge“ in uporabo za druge namene (uporabo kot znamke namesto uporabe kot označbe porekla) obravnavalo kot „uporabo v gospodarskem prometu“. Drugič, v izpodbijani sodbi je napačno upoštevana uporaba izpodbijane znamke po datumu prijave in s tem ni upoštevano, da morajo biti za to, da bi bila prejšnja pravica lahko primeren razlog za ugovor na podlagi člena 8, izpolnjeni vsi pogoji za ta razlog za ugovor ob vložitvi izpodbijane prijave. Tretjič, Sodišče prve stopnje je kršilo člen 8(4) z ugotovitvijo, da je z odstopanjem od načela teritorialnosti mogoče upoštevati uporabo, ki se je zgodila v drugih državah, kot so države, v katerih obstaja pravica na podlagi člena 8(4), ki se uveljavlja.
C

se je davčni zavezanec s to družbo dogovoril, da ji bo plačal predlagano maloprodajno ceno nagrade: 1. Kako je treba razlagati člene 14, 24, 73 in 168 Direktive o DDV (1) (nekdanji členi 5, 6, 11(A)(1)(a) in 17(2) Šeste direktive (2)) v zvezi s plačili, ki jih druga družba prejme od davčnega zavezanca? 2. Ali je treba te določbe razlagati zlasti tako, da se plačila, ki jih druga družba prejme od davčnega zavezanca, štejejo za plačilo: a) le za opravljanje storitev druge družbe za davčnega zavezanca; b) tretje osebe le za dobavo blaga, ki jo za stranke opravi druga družba; c) delno za opravljanje storitev druge družbe za davčnega zavezanca in delno za dobavo blaga, ki jo za stranke opravi druga družba; ali d) tako za opravljanje oglaševalskih in tržnih storitev kot za dobavo blaga kot nagrade, ki jih za davčnega zavezanca opravi druga družba? 3. Če se na drugo vprašanje odgovori tako, da se glede dobave blaga strankam, ki jo opravi druga družba, ta plačila štejejo delno za plačila storitev druge družbe za davčnega zavezanca in delno za plačila tretje osebe od davčnega zavezanca drugi družbi, katera so merila zakonodaje Skupnosti, na podlagi katerih se določi razdelitev plačila med opravljanje storitev in dobavo?“
1)

Ali je treba določbe člena 3(2) in (3), tretji pododstavek, Direktive 1999/44/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. maja 1999 o nekaterih vidikih prodaje potrošniškega blaga in z njim povezanih garancij razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonski ureditvi, ki določa, da prodajalcu v primeru vzpostavitve skladnosti blaga s pogodbo z zamenjavo blaga ni treba nositi stroškov vgradnje naknadno dobavljenega blaga v stvar, v katero je potrošnik blago, ki ni v skladu s pogodbo, v skladu z njegovo naravo in namenom uporabe vgradil, če vgradnja ni bila kot obveznost določena s prvotno pogodbo?
—

Ugotovi naj se, da Portugalska republika ni izpolnila svojih obveznosti iz členov 4 in 8 Direktive 2006/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2006 o odpadkih, s katero je bila kodificirana Direktiva 75/442/EGS o odpadkih, ter iz členov 3 in 5 Direktive 80/68/EGS o varstvu podzemne vode pred onesnaževanjem z določenimi nevarnimi snovmi, s tem da na eni strani ni sprejela potrebnih ukrepov za zagotovitev takšnega načina odstranjevanja ali predelave odpadkov, odloženih v kamnolomih Limas, Linos in Barreiras, ki se nahajajo v občini Lourosa, ki ne ogroža zdravja ljudi in ne škoduje okolju, predvsem pa ne pomeni tveganja za vode in tla, ter za zagotovitev, da bodo navedeni odpadki predani zasebnemu ali javnemu pobiralcu odpadkov ali podjetju, zadolženemu za njihovo odstranjevanje ali predelavo, in s tem da na drugi strani ni sprejela potrebnih ukrepov za omejitev vnosa snovi iz seznama II Direktive 80/68/EGS v podzemno vodo, zato da se prepreči onesnaženje vode s temi snovmi;
SL Uradni list Evropske unije C 69/23

Tožba, vložena 29. decembra 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska

(Zadeva C-582/08)

(2009/C 69/41)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: R. Lyal, M. Afonso, zastopnika)

Tožena stranka: Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska

Predlogi tožeče stranke:

— razglasi naj se, da Združeno kraljestvo, s tem da je zavračalo vračilo vstopnega davka glede določenih transakcij davčnih zavezancev, ki nimajo stalnega prebivališča ali sedeža na ozemlju Evropske skupnosti, ni izpolnilo obveznosti iz členov 169, 170 in 171 Direktive Sveta 2006/112/ES (1) z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost in člena 2(1) Trinajste direktive o DDV 86/560/EGS (2) z dne 17. novembra 1986 o usklajevanju zakonodaje držav članic glede prometnih davkov – Postopki vračila davka na dodano vrednost davčnim zavezancem, ki nimajo stalnega prebivališča ali sedeža na ozemlju Skupnosti;

— Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija trdi, da člena 2(1) Trinajste direktive ni mogoče razlagati tako, da izključuje vračilo DDV obračunanega za blago ali storitve, ki so se uporabili za finančne in zavarovalne transakcije, omenjene v členu 17(3)(c) Šeste direktive o DDV (3). Zato Komisija meni, da je zakonodaja Združenega kraljestva, v delu, v katerem se zavrača pravica do vračila tega DDV davčnemu zavezancu, ki nima stalnega prebivališča ali sedeža na ozemlju Evropske skupnosti, v nasprotju s pravom Skupnosti.

(1) UL L 347, str. 1.

(2) UL L 326, str. 40.

(3) UL L 145, str. 1 Šesta direktiva Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero.
SL Uradni list Evropske unije C 55/19

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 29. decembra 2008 vložilo Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italija) – Angelo Rubino proti Ministero dell'Università e della Ricerca

(Zadeva C-586/08)

(2009/C 55/30)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Angelo Rubino

Tožena stranka: Ministero dell'Università e della Ricerca

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je italijanski nacionalni predpis, kot je zakonska uredba št. 206/2007, ki univerzitetne profesorje izvzame iz reguliranih poklicev za namene priznanja poklicnih kvalifikacij, v nasprotju z načelom Skupnosti o odpravi ovir za prosti pretok oseb in storitev med državami članicami Skupnosti in vzajemnega priznavanja diplom, spričeval in drugih dokazil o formalnih kvalifikacijah iz členov 3(1)(c) ES in 47(1) ES in določbami Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/36/ES (1) z dne 7. septembra 2005 o priznavanju poklicnih kvalifikacij?

(1) UL L 255, str. 22.
—

Ugotovi naj se, da Republika Poljska s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/68/ES z dne 16. novembra 2005 o pozavarovanju in o spremembi direktiv Sveta 73/239/EGS, 92/49/EGS ter direktiv 98/78/ES in 2002/83/ES (1), v vsakem primeru pa, ker o tem ni obvestila Komisije, ni izpolnila obveznosti iz člena 64 te direktive.
—

ugotovi naj se, da Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da ni sprejelo zakonov in drugih predpisov, potrebnih za popoln in pravilen prenos členov 4 in 5, v povezavi s prilogo II A(1) in prilogo III 1(1), prilogo II A(5) in prilogo III 1(2), prilogo II A(2) in prilogo II A(6) Direktive Sveta z dne 12. decembra 1991, o varstvu voda pred onesnaževanjem z nitrati iz kmetijskih virov (1), ni izpolnilo obveznosti na podlagi te direktive;
2)

Če je treba na prvo vprašanje odgovoriti tako, da je namen pojma „isti stranki“ natančneje opredeliti subjektivni obseg učinka konkurirajočih si odločb in tako, kot samostojno izhaja iz uredbe, ali je treba i) pri razlagi tega pojma iz člena 34(3), Uredbe št. 44/2001 upoštevati razlago, ki jo je Sodišče v sodbi z dne 19. maja 1998 v zadevi Drouot (C-351/96, Recueil, str. I-3075) podalo glede pojma „med istima strankama“ v smislu člena 21 Bruseljske konvencije, sedaj člen 27 Uredbe št. 44/2001, in ii) družbo K-Line, ki je bila stranka v postopku v Rotterdamu in ne v Düsseldorfu, zaradi odstopa in pooblastila obravnavati kot „isto stranko“ kot družbo Zeuner, ki je bil stranka v postopku v Düsseldorfu, ne pa v Rotterdamu?
—

nepravilna uporaba in razlaga člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 (1) in izkrivljanje dejstev in dokazov, saj je bila očitno upoštevana izgovorjava znamk „BioVisc“ in „DUOVISC“ le v angleščini in ne v francoščini.