25

Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo tožbo v celoti zavrnilo in družbi RFA naložilo plačilo stroškov. V okviru presoje drugega tožbenega razloga je med drugim navedlo: „69 V […] zvezi z uporabo člena 11(10) osnovne uredbe [je] upravičeno, da Komisija v primeru, če so se proizvodni stroški zadevnih izdelkov med prvotno upoštevanim obdobjem preiskave in novim obdobjem preiskave znatno spremenili, pri ugotavljanju, ali so protidampinške dajatve ustrezno odražene v cenah pri nadaljnji prodaji teh izdelkov v Uniji v zadnjenavedenem obdobju, ne upošteva cen pri nadaljnji prodaji, uporabljenih v prvem od teh obdobij, temveč te, ugotovljene v novem obdobju preiskave. Ti preudarki veljajo, tudi če je mogoče šteti, da se je metodologija v primerjavi s tem, kar je bilo storjeno v okviru prejšnje preiskave, spremenila – kar je, drugače kot je Komisija primarno trdila v [spornih] sklepih, podano v obravnavanem primeru […] 70 Namen te prakse je zagotoviti zanesljivost analize pri primerjavi zapletenih gospodarskih položajev, ne samo da bi se upravičila utemeljenost ukrepov, sprejetih na podlagi protidampinških pravil, ampak tudi da bi se zagotovilo spoštovanje splošnega načela prava Unije glede enake obravnave subjektov, na katere bi se ta ukrep lahko nanašal. Čeprav zagotavljanje zanesljivosti ekonomske analize pri primerjavi položajev v dveh obdobjih načeloma upravičuje uporabo iste metodologije, pa to ni podano, če so se zadevni parametri dovolj spremenili, da bi prej uporabljena metodologija postala neustrezna za zagotovitev zanesljivega rezultata, v tem primeru pri presoji, ali so se protidampinške dajatve ustrezno odražale v cenah pri nadaljnji prodaji in vseh nadaljnjih prodajnih cenah v Uniji ali ne (glej v tem smislu in po analogiji sodbo z dne 18. septembra 2014, Valimar, C‑374/12, EU:C:2014:2231, točki 50 in 59). Kot trdi Komisija, če se stroški proizvodnje med tema dvema obdobjema znatno povečajo, zvišanje cen pri nadaljnji prodaji v Uniji, čeprav znatno, ne zagotavlja nujno, da so se protidampinške dajatve pri določanju teh cen ustrezno odražale, to je, da so bile vanje v celoti vključene. Stroški proizvodnje bi se lahko bolj povišali kot cene. V tem primeru, tudi če bi bile nove cene višje od ravni starih cen s pribitkom protidampinških dajatev, zadevne osebe ne bi zagotovile ustreznega odražanja protidampinških dajatev glede na spremembe njihovih proizvodnih stroškov. 71 Trditve, ki jih je v obravnavani zadevi navedla tožeča stranka, ne morejo omajati te analize. Prvič, v nasprotju s tem, kar v bistvu trdi tožeča stranka, člen 11(10) osnovne uredbe nikakor ne pomeni, kolikor se nanaša na vprašanje, ali ‚se dajatev ustrezno odraža v cenah pri nadaljnji prodaji‘, da bi za utemeljitev pozitivnega odgovora poleg cene pri nadaljnji prodaji, kakor se je zaračunavala prej, v novo ceno pri nadaljnji prodaji moral biti vključen samo ekvivalent protidampinške dajatve. Dodatna dajatev se namreč glede na stroške, ki običajno nastanejo, ‚ustrezno odraža‘ le, če je dodana tem drugim stroškom. Če pa se ti drugi stroški povišajo, cena pri nadaljnji prodaji pa se poveča manj, je v resnici dajatev le delno, ali pa sploh ni, dodana tem drugim stroškom, čeprav je bil ekvivalent dajatve dodan ceni pri nadaljnji prodaji, kakor se je zaračunavala prej. Odlomek iz obvestila Komisije o vračilu protidampinških dajatev […] nikakor ni v nasprotju s to analizo. Enako velja za sodbo z dne 18. novembra 2015, Einhell Germany in drugi proti Komisiji (T‑73/12, EU:T:2015:865), na katero se je sklicevala tožeča stranka. Zlasti iz točke 155 te sodbe je, ob upoštevanju njenega sobesedila, razvidno, da bi za določitev, ali se te dajatve odražajo v novih cenah pri nadaljnji prodaji v Uniji ali ne, lahko bila ustrezna drugačna metodologija, kot je primerjava cen pri nadaljnji prodaji v Uniji pred uvedbo protidampinških dajatev in po njej. 72 Kar zadeva dejstva obravnavanega primera, je treba v zvezi s četrtim obdobjem preiskave v zvezi z vračilom, ki ustreza letu 2012, navesti, da je Komisija v [spornih] sklepih, na primer v uvodni izjavi 85 Sklepa C(2014) 9805 final, ugotovila, da so se proizvodni stroški glede na obdobje prvotne preiskave občutno povečali, in sicer za 109 %, ne da bi tožeča stranka to z vsebinskega vidika izpodbijala, zlasti v okviru te tožbe. V teh okoliščinah je Komisija pri ugotavljanju, ali so se protidampinške dajatve ustrezno odražale v cenah pri nadaljnji prodaji v Uniji, ki jih je tožeča stranka za račun družb CHEMK in KF uporabljala v četrtem obdobju preiskave v zvezi z vračilom, upravičeno upoštevala proizvodne stroške, ugotovljene leta 2012, namesto cen pri nadaljnji prodaji, ki so bile uporabljene v obdobju prvotne preiskave. 73 V položaju, v katerem – kot je Komisija poudarila v [spornih] sklepih, denimo v uvodni izjavi 84 Sklepa C(2014) 9805 final – cene pri nadaljnji prodaji le v 1 % primerov pokrivajo stroške proizvodov, vključno s protidampinško dajatvijo, pa nikakor ni dokazano, da se te dajatve ustrezno odražajo. 74 Celo več kot 100‑odstotno zvišanje cen pri nadaljnji prodaji v Uniji med obdobjem prvotne preiskave in četrtim obdobjem preiskave v zvezi z vračilom, na katero se sklicuje tožeča stranka, v tem okviru ne zadostuje za dokaz, da so bile protidampinške dajatve v celoti odražene v drugem od teh obdobij. Kot je bilo v bistvu navedeno v točki 70 zgoraj, namreč zadostuje, da so se proizvodni stroški povečali bolj kot zaračunane cene, da te ne odražajo ustrezno protidampinških dajatev glede na spremembe proizvodnih stroškov. To pa je a priori ugotovljeno z dejstvom, ki ga je poudarila Komisija, da v 99 % primerov stroški proizvodov, vključno s protidampinško dajatvijo, niso bili zajeti v cenah pri nadaljnji prodaji v Uniji leta 2012. 75 Komisija je torej upravičeno odštela protidampinške dajatve od cen pri nadaljnji prodaji prvemu neodvisnemu kupcu v Uniji, da bi računsko določila izvozne cene za četrto obdobje preiskave v zvezi z vračilom, saj ni bilo dokazano, da je bila protidampinška dajatev ustrezno odražena v prvi od teh cen. […] 77 Vendar Komisija pravilno trdi, kot je pojasnila v [spornih] sklepih, na primer v točki 78 obrazložitve Sklepa C(2014) 9805 final, da je treba analizo cen pri nadaljnji prodaji v Uniji za namene ugotovitve, koliko odražajo protidampinške dajatve, opraviti v fazi trgovanja po plačilu teh dajatev, torej po definiciji v fazi trgovanja, v kateri so v ceni upoštevani stroški, ki dodatno nastanejo poleg teh, ki so bili upoštevani v fazi cen ‚franko tovarna‘ ali CIF […]. V zvezi s tem je treba poudariti, da je razlog za to, da osnovna uredba določa, da se nekatere cene lahko prilagodijo ravni trgovanja, ki ni ta, na kateri se uporabljajo, zagotovitev poštene primerjave cen, ki ne odražajo nujno istih storitev. Zato člen 2(10)(d) osnovne uredbe […] določa, da utegnejo biti za pošteno primerjavo izvozne cene in normalne vrednosti potrebne prilagoditve, s katerimi se upoštevajo različne ravni trgovanja, na katerih so bile te cene uporabljene. Vendar to ne velja, če se ugotavlja le cena pri nadaljnji prodaji v Uniji v okviru člena 11(10) osnovne uredbe, ki ne določa takih prilagoditev. Po drugi strani pa, ker Komisija za namene uporabe te določbe v nekaterih primerih, kakršen je ta iz obravnavane zadeve, cene pri nadaljnji prodaji upravičeno analizira ob upoštevanju vseh stroškov, nastalih pred to nadaljnjo prodajo, […] analiza cen, določenih v fazi cen ‚franko tovarna‘ ali CIF, tudi če se jih umetno poveča za protidampinške dajatve – kot tožeča stranka trdi, da je bilo storjeno – torej brez upoštevanja nekaterih stroškov, nastalih pred to nadaljnjo prodajo, ne bi bila dosledna. Poleg tega v takih primerih ni treba opraviti primerjave cen pri nadaljnji prodaji v Uniji, uporabljenih v dveh zaporednih obdobjih, na katero lahko, kot v obravnavani zadevi, vpliva časovno neujemanje faz trgovanja, v katerih so jih uvozniki zadevnih proizvodov zaračunali prvim neodvisnim kupcem v Uniji. Je pa nujno preveriti, ali je z dokazi, ki jih je predložil zadevni uvoznik, izkazano, da se protidampinške dajatve ustrezno odražajo v ceni, ki so jo ti kupci dejansko plačali v obdobju, ki je predmet preiskave. V zvezi s tem je bilo v [spornih] sklepih ugotovljeno, ne da bi tožeča stranka to izpodbijala, da je ta v zadevnem obdobju proizvode večinoma prodajala na podlagi cene ‚dobavljeno, dajatve plačane‘, torej ob vključitvi vseh stroškov, nastalih pred dobavo, zaradi česar je bilo zgoraj navedeno preverjanje olajšano. 78 Zato se tožeča stranka ni mogla opreti na spreminjanje cen v fazi cen ‚franko tovarna‘ ali CIF, čeprav povečanih za protidampinške dajatve, da bi pokazala, da je v tretjem obdobju preiskave v zvezi z vračilom v svojih cenah pri nadaljnji prodaji v Uniji odražala protidampinške dajatve. Tožeča stranka bi morala predložiti dokaze za to, da so cene ‚dobavljeno, dajatve plačane‘, ki jih je uporabljala v zadevnem obdobju, zajemale vse stroške, ki so ji v tej fazi nastali v zvezi z zadevnimi proizvodi, vključno s protidampinškimi dajatvami, česar pa ni storila. Komisija je torej povsem upravičeno od cen pri nadaljnji prodaji prvemu neodvisnemu kupcu v Uniji odštela protidampinške dajatve, da bi računsko določila izvozne cene za tretje obdobje preiskave v zvezi z vračilom, saj ni bilo dokazano, da je bila protidampinška dajatev ustrezno odražena v prvi od teh cen. Zato ni treba preučiti trditev strank v zvezi z zanesljivostjo ali načinom izračuna teh cen ‚franko tovarna‘ in CIF. V zvezi s trditvijo tožeče stranke v repliki, da bi imela tudi primerjava cen pri nadaljnji prodaji v fazi ‚dobavljeno, dajatve plačane‘ rezultat, katerega posledica bi moralo biti delno povračilo dajatev, je treba ugotoviti, da nikakor ni dovolj utemeljena, da bi se jo lahko upoštevalo v okviru nadzora zakonitosti [spornih] sklepov (glej v tem smislu sodbo z dne 17. marca 2015, RFA International/Komisija, T‑466/12, EU:T:2015:151, točka 44 in navedena sodna praksa). 79 Iz navedenega izhaja, da tudi drugi tožbeni razlog, ki ga uveljavlja tožeča stranka in ki temelji na kršitvi člena 11(9) in (10) osnovne uredbe pri računskem določanju izvozne cene, ni utemeljen.“