Tako se šteje, da so v nasprotju s členom 27, prvi odstavek, Kadrovskih prepisov le pogoji, ki omejujejo pristopanje kandidatov k natečaju, in pomenijo tveganje, da se ogrozi cilj zagotavljanja prijav najboljših kandidatov.

Toda čeprav lahko predvsem pogoji, ki omejujejo prijavo kandidatov na natečaj, omejijo možnosti zadevne institucije, da zaposli najboljše kandidate v smislu člena 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov, iz tega kljub temu ne izhaja, da je vsaka določba, ki vsebuje tako omejitev, v nasprotju z navedenim členom. Institucija ima namreč na podlagi diskrecijske pravice uprave pri organizaciji natečajev in, splošneje, interesa službe pravico določiti pogoje, za katere meni, da so ustrezni, in ki – čeprav omejujejo dostop kandidatov do natečaja in torej nujno število prijavljenih kandidatov – ne vključujejo nevarnosti, da bi bil ogrožen cilj zagotovitve prijave najsposobnejših, najučinkovitejših in neoporečnih kandidatov v smislu člena 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov.

Institucije imajo široko diskrecijsko pravico, da določijo merila za preverjanje usposobljenosti, zahtevana za prosta delovna mesta, ter da glede na ta merila in v interesu službe določijo pogoje in podrobna pravila za organizacijo natečaja. Vendar mora biti izvajanje diskrecijske pravice, ki jo imajo institucije na področju organizacije natečajev, zlasti pri določitvi pogojev za pripustitev, združljivo z zavezujočimi določbami člena 27, prvi odstavek, in člena 29(1) Kadrovskih predpisov. Člen 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov zavezujoče opredeljuje cilj vsakega zaposlovanja, člen 29(1) Kadrovskih predpisov pa zavezujoče določa postopke, ki jih je treba opraviti za zasedbo prostih delovnih mest. Zato je treba to pravico vedno izvajati glede na zahteve, povezane s prostimi delovnimi mesti, in splošneje glede na interes službe.

Zahteva po obstoju določenega števila let službovanja je ustrezna, da se zagotovi, da imajo uradniki lastnosti, določene v členu 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov, in da se torej zagotovi interes službe. To, da imajo določeno število let službovanja in torej veliko izkušenj v institucijah Evropske unije, je namreč „jasen znak“ obstoja zgoraj navedenih lastnosti.

Tak pogoj dobe službovanja omogoča, da se zagotovi, da so za osebe, ki se jih pripusti k notranjemu natečaju, določeno obdobje veljali pogoji za zaposlitev uslužbencev institucij, med drugim pravila za ocenjevanje in disciplino, ter da so dokazale sposobnosti v zvezi s tem. Postopek zaposlovanja torej zadevni instituciji zagotavlja, da dobi najsposobnejše, najučinkovitejše in neoporečne uradnike, kot so jih ocenile institucije.

Institucija, ki se odloči, da izjemoma organizira notranji natečaj, ki je odprt za pogodbene uslužbence iz funkcionalnih skupin od II do IV, mora spoštovati mejo treh let dobe službovanja, ki jo določa člen 82(7), prvi stavek, Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev. Vendar pa lahko ta institucija glede na široko diskrecijsko pravico ter ob upoštevanju kogentnih določb člena 27, prvi odstavek, in člena 29(1) Kadrovskih predpisov za nekatera delovna mesta ali za nekatere funkcionalne skupine določi strožje pogoje, tako da zahteva med drugim daljšo dobo službovanja, kot je minimum, ki je določen v členu 82(7), prvi stavek, navedenih pogojev.

V teh okoliščinah ta institucija s tem, da je v razpisu natečaja zahtevala pogoj dobe službovanja, ki le za šest mesecev presega minimalno trajanje, ki ga določa člen 82(7), prvi stavek, Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev, ni očitno napačno uporabila svoje diskrecijske pravice.

V zvezi s tem zahteva po 42-mesečni dobi službovanja lahko doseže dvojni uresničevani cilj, in sicer, prvič, da se uredi položaj nekaterih začasnih in pogodbenih uslužbencev, tako da se jim ponudi zaposlitev za nedoločen čas, in drugič, da se zaposli najbolj usposobljeno osebje, ki je tudi takoj pripravljeno za delo.

(Glej točke od 39 do 41, 49 in 52.)