Pojem „predhodni sistem netržnega gospodarstva“ se, kot je naveden v členu 2(7)(c), tretja alinea, Uredbe št. 1225/2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti, nanaša na prejšnji gospodarski sistem, zaradi katerega je bila za kitajske proizvajalce upravičena sistematična uporaba metode primerljive države, ki pa jo je Ljudska republika Kitajska opustila. Znano pa je, da sistem državne trgovine že precej pred 1. julijem 1998, ko je začela veljati Uredba št. 905/98 o spremembah Uredbe (ES) št. 384/96 o zaščiti proti dampinškem uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti, s katero je bila uvedena ureditev, ki je bila pozneje povzeta med drugim v členu 2(7)(b) in (c) Uredbe št. 1225/2009, ni bil več prevladujoč gospodarski sistem na Kitajskem. Kitajsko gospodarstvo je bilo namreč gospodarstvo države, ki sicer še vedno nima tržnega gospodarstva,v katerem pa so bile izvedene nekatere reforme, ki so zmanjšale državni nadzor, vendar pa je za številne sektorje še vedno značilna, med drugim, osrednja vloga petletnih planov.

(Glej točke od 83 do 85 in 95.)

Glede na cilj člena 2(7)(c) Uredbe št. 1225/2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti, ki je v tem, da se zagotovi, da proizvajalec deluje v pogojih tržnega gospodarstva in predvsem da so stroški, ki jih ima, in cene, ki jih zaračunava, posledica prostega delovanja tržnih sil, je za namen tretje alinee te določbe vseeno, ali je zadevni gospodarski sistem gospodarstvo z državno trgovino ali druga vrsta gospodarstva brez tržnega gospodarstva. Iz tega izhaja, da je treba člen 2(7)(c), tretja alinea, navedene uredbe razumeti tako, da proizvajalcu nalaga, da mora v pravno zadostni meri dokazati, da na njegove proizvodne stroške in finančni položaj ne vpliva nobeno bistveno izkrivljanje, ki bi izhajalo iz gospodarskega sistema brez tržnega gospodarstva, ki je – odvisno od primera – lahko tudi sistem, ki je za nekatere sektorje že na prehodu v tržno gospodarstvo.

Ker se lahko davčne ugodnosti, ki jih je dodelila Kitajska, povežejo z različnimi plani, ki se izvajajo v tej državi, in ker se ta država kljub reformam svojega gospodarskega modela, kot to izhaja iz ureditve iz člena 2(7)(b) in (c) Uredbe št. 1225/2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti,, načeloma še vedno šteje za državo, ki nima tržnega gospodarstva, je kontekst, v katerem te davčne ugodnosti učinkujejo, bistveno drugačen kot kontekst, v katerem morebitni podobni ukrepi učinkujejo v državah s tržnim gospodarstvom.

V zvezi s posebnim gospodarskim sistemom, ki prevladuje na Kitajskem, na kakršnega se nanaša ureditev iz člena 2(7)(b) in (c) Uredbe št. 1225/2009 – to je gospodarski sistem, ki je na prehodu v tržno gospodarstvo, vendar se načeloma še vedno šteje za sistem brez tržnega gospodarstva, če so davčne ugodnosti povezane z različnimi plani, ki se izvajajo na Kitajskem – ni mogoče šteti, da so te ugodnosti diametralno nasprotne s tem sistemom. Nasprotno, ker se z zadevnimi davčnimi ugodnostmi izvaja petletni plan, ki je značilen element netržnih gospodarstev in je bistvenega pomena za organizacijo kitajskega gospodarstva, je mogoče domnevati, da gre pri teh ukrepih za ukrepe, ki se prenašajo še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva.

(Glej točke 104, 107 in 108.)