Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Davčna osnova – Odstopajoči nacionalni ukrepi

(Direktiva Sveta 77/388, člena 11(C)(1) in 27(1) in (5))

Summary

Člena 11(C)(1) in 27(1) in (5) Šeste direktive 77/388/EGS o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2004/7, je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalnim predpisom, ki s tem, da za poenostavitev obračunavanja davka na dodano vrednost in za boj zoper davčne utaje in izogibanje davkom v zvezi s tobačnimi izdelki določajo, da se ta davek z davčnimi nalepkami obračuna le enkrat in pri viru, namreč pri proizvajalcu ali uvozniku teh izdelkov, posrednim dobaviteljem, ki pozneje vstopijo v verigo zaporednih dobav, odrekajo pravico do vračila davka na dodano vrednost, kadar kupec ne plača cene navedenih izdelkov.

Člen 27(1) Šeste direktive nasprotuje samo ukrepom, ki bi lahko pomembno vplivali na znesek dolgovanega davka v fazi končne potrošnje. Vendar tudi če bi morda proizvajalec ali uvoznik v nekaterih okoliščinah, kot so izguba proizvodov, slaba prodaja ali nepravilna prodaja proizvodov za ceno, ki je drugačna od maloprodajne, navedene na davčnih znamkah, moral v okviru zgoraj navedene odstopajoče ureditve plačati znesek navedenega davka, ki bi bil višji od tistega, ki bi izhajal iz uporabe usklajenega sistema iz splošne ureditve obračunavanja davka na dodano vrednost, zgolj možnost, da nastanejo take okoliščine, nikakor ne zadostuje, da bi se ta ureditev obravnavala, kot da lahko bistveno vpliva na znesek dolgovanega davka v fazi končne potrošnje. Ukrep poenostavitve namreč po svoji naravi pomeni splošnejši pristop od pravila, ki ga nadomešča, in torej ne bo nujno ustrezal natančnemu položaju vsakega davčnega zavezanca.

Posredni dobavitelji niso zavezani k plačilu davka na dodano vrednost na dobave tobačnih izdelkov, zato v skladu s členom 11(C)(1) Šeste direktive ne morejo zahtevati njegovega vračila, kadar kupec ne plača cene teh dobav. V zvezi s tem dejstvo, da je znesek davka na dodano vrednost, ki ga je pri viru plačal proizvajalec ali uvoznik z davčnimi nalepkami, z ekonomskega vidika vračunan v ceno dobav, opravljenih tem dobaviteljem, ni upoštevno. Ta okoliščina namreč v ničemer ne izpodbija dejstva, da ti dobavitelji glede na pravila v zvezi z davkom na dodano vrednost niso zavezani plačati nikakršnega davčnega dolga.

Poleg tega se v okviru take ureditve poenostavljenega obračunavanja davka na dodano vrednost znesek davka, ki ga plača proizvajalec ali uvoznik z davčnimi nalepkami, ne navezuje na plačilo, ki ga dejansko prejme vsak dobavitelj, ampak na ceno izdelkov v fazi končne potrošnje, zato izguba terjatve posrednega dobavitelja v primerjavi z njegovo pogodbeno stranko nikakor ne vodi do zmanjšanja davčne osnove.

Če bi se posrednemu dobavitelju v okviru take ureditve poenostavljenega obračunavanja davka na dodano vrednost omogočila pridobitev vračila zneska tega davka, celo njegovega celotnega zneska, kadar kupec ne plača cene dobav, bi se tvegalo, da bi obračun davka na dodano vrednost postal občutno težji in da bi se spodbujale zlorabe in davčne utaje, medtem ko ravno poenostavitev obračunavanja tega davka in preprečevanje takih zlorab in davčnih utaj pomenita cilje, ki jim sledi ta ureditev v skladu s členom 27(1) Šeste direktive. Torej izključitev pravice do vračila davka na dodano vrednost posrednemu dobavitelju, kadar kupec ne plača cene tobačnih izdelkov, ki so mu bili dobavljeni, pomeni nujno posledico take ureditve, katere namen in učinek sta v skladu z merili iz člena 27(1) Šeste direktive poenostavitev obračunavanja davka na dodano vrednost in boj zoper davčne utaje in izogibanje davkom v zvezi s temi izdelki.

(Glej točke 30, 31, od 38 do 40, 43, 45 in 46 ter izrek.)