SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

ATHANASIOSA RANTOSA,

predstavljeni 2. septembra 2021 ( 1 )

Zadeva C‑388/20

Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

proti

Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija))

„Predhodno odločanje – Uredba (EU) št. 1169/2011 – Zagotavljanje informacij o živilih potrošnikom – Člen 9(1)(l) – Označba hranilne vrednosti – Člen 31(3), drugi pododstavek – Izračun energijske vrednosti in količine hranil – Člen 33(2), drugi pododstavek – Navedbe na porcijo ali na jedilno enoto“

I. Uvod

1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago določb Uredbe (EU) št. 1169/2011 o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom. ( 2 ) Natančneje, predložitveno sodišče želi izvedeti, ali in pod katerimi pogoji je dovoljeno, da se na sprednji strani embalaže živila navedejo prostovoljne navedbe hranilne vrednosti, ki se ne nanašajo na živilo, ki se prodaja, temveč na porcije živila po pripravi z dodatnimi sestavinami.

2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. (zvezno združenje organizacij in združenj za varstvo potrošnikov, Nemčija; v nadaljevanju: zvezno združenje) in proizvajalcem živil Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG (v nadaljevanju: Dr. Oetker) glede skladnosti označevanja hranilne vrednosti na sprednji strani embalaže mislija (v nadaljevanju: zadevni proizvod) z zahtevami v zvezi s prostovoljno navedenimi informacijami o hranilni vrednosti, zlasti s členoma 31(3), drugi pododstavek, in 33(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011.

3. Čeprav je Sodišče že imelo priložnost razlagati Uredbo št. 1169/2011 ter zlasti direktivi 2000/13/ES ( 3 ) in 90/496/EGS ( 4 ), ki ju je ta uredba razveljavila, bo tokrat prvič preučilo razlago določb o prostovoljnem označevanju hranilne vrednosti živil. ( 5 )

4. V teh sklepnih predlogih bom trdil, da prostovoljno označevanje hranilne vrednosti predpakiranega živila, kot je označevanje zadevnega proizvoda, ki se zaužije z različnimi načini priprave, ni v skladu z zahtevami iz Uredbe št. 1169/2011, če so informacije o energijski vrednosti in količini hranil navedene le za eno obliko pripravljenega živila, namesto da bile navedene tudi na 100 gramov živila, ki se prodaja.

II. Pravni okvir

5. V uvodnih izjavah 10, 17, 35, 37 in 41 Uredbe št. 1169/2011 je navedeno: „(10) Splošno javnost zanima povezava med prehrano in zdravjem ter izbiro ustrezne prehrane, ki ustreza potrebam posameznika. Komisija v Beli knjigi z dne 30. maja 2007 o strategiji za Evropo glede vprašanj v zvezi s prehrano, prekomerno telesno težo in debelostjo […] ugotavlja, da je označevanje hranilne vrednosti eden od pomembnih načinov obveščanja potrošnikov o sestavi živil in jim pomaga do ozaveščene izbire. V sporočilu Komisije z dne 13. marca 2007 z naslovom ‚Strategija potrošniške politike EU za obdobje 2007–2013 – Usposabljanje potrošnikov, izboljševanje blaginje potrošnikov, učinkovito varstvo potrošnikov‘ je poudarjeno, da je omogočanje ozaveščene izbire potrošnikom bistveno tako za učinkovito konkurenco kot za blaginjo potrošnikov. Poznavanje osnovnih načel prehranjevanja in ustreznih informacij o hranilni vrednosti na živilih bi lahko znatno prispevalo k temu, da se potrošniku omogoči takšna ozaveščena izbira. […] […] (17) Glavni dejavnik za zahtevo po obveznih informacijah o živilih bi moral biti, da se potrošnikom omogoči, da prepoznajo in ustrezno uporabijo živila ter se odločajo glede na svoje prehranske potrebe. V skladu s tem ciljem bi morali nosilci živilske dejavnosti olajšati dostop do teh informacij slabovidnim osebam. […] (35) Zaradi lažje primerjave med proizvodi v različnih velikostih embalaže je primerno, da je še naprej obvezno navajanje hranilne vrednosti na 100 g ali 100 ml, po potrebi pa so dovoljene dodatne navedbe na porcijo. Če je živilo predpakirano in so posamezne porcije ali jedilne enote navedene, bi bilo zato treba poleg navedbe na 100 g ali na 100 ml dovoliti označbo hranilne vrednosti na porcijo ali na jedilno enoto. Nadalje, za zagotovitev primerljive navedbe glede porcij ali jedilnih enot, bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejemanje pravil o označbi hranilne vrednosti na porcijo ali na jedilno enoto za posebne kategorije živil. […] (37) Ker je eden od ciljev te uredbe končnemu potrošniku zagotoviti podlago za ozaveščeno izbiro, je pomembno, da se v zvezi s tem zagotovi, da bo končni potrošnik zlahka razumel informacije na označbah. […] […] (41) Informacije o hranilni vrednosti živil bi morale biti glede na sedanjo raven znanja o prehrani preproste in zlahka razumljive, saj to nagovarja povprečnega potrošnika in izpolnjuje namen informiranja, zaradi katerega je bilo označevanje uvedeno. Če so informacije o hranilni vrednosti deloma v osrednjem vidnem polju, običajno poimenovanem ,sprednja stran embalaže‘, in deloma na drugi strani embalaže, na primer na ,zadnji strani embalaže‘, bi to potrošnike utegnilo zmesti. Zato bi morala biti označba hranilne vrednosti v istem vidnem polju. Poleg tega bi se lahko na prostovoljni osnovi najpomembnejši elementi informacij o hranilni vrednosti ponovili v osrednjem vidnem polju, kar bi potrošnikom pomagalo, da bi lahko pri kupovanju živil brez težav videli bistvene informacije o hranilni vrednosti. Prosta izbira informacij, ki bi se lahko ponovile, bi potrošnike utegnila zmesti. Zato je treba pojasniti, katere informacije se lahko ponovijo.“

6. Člen 9 te uredbe, naslovljen „Seznam obveznih podatkov“, vsebuje odstavek 1, ki določa: „V skladu s členi od 10 do 35 in ob upoštevanju izjem iz tega poglavja je obvezna navedba naslednjih podatkov: […] l. označba hranilne vrednosti.“

7. Člen 30 navedene uredbe, naslovljen „Vsebina“, določa: „1. Obvezna označba hranilne vrednosti vključuje: (a) energijsko vrednost; in (b) količine maščob, nasičenih maščob, ogljikovih hidratov, sladkorjev, beljakovin in soli. […] 3. Kadar označevanje predpakiranega živila vsebuje obvezno označbo hranilne vrednosti iz odstavka 1, se na njej lahko ponovijo naslednje informacije: (a) energijska vrednost; ali (b) energijska vrednost ter količine maščob, nasičenih maščob, sladkorjev in soli. 4. Kadar označevanje proizvodov iz člena 16(4) vsebuje označbo hranilne vrednosti, je lahko z odstopanjem od člena 36(1) vsebina označbe omejena le na energijsko vrednost. 5. Kadar označevanje proizvodov iz člena 44(1) vsebuje označbo hranilne vrednosti, je lahko vsebina te označbe brez poseganja v člen 44 in z odstopanjem od člena 36(1) omejena le na: (a) energijsko vrednost; ali (b) energijsko vrednost skupaj s količinami maščob, nasičenih maščob, sladkorjev in soli. […]“

8. Člen 31 te uredbe, naslovljen „Izračun“, v odstavku 3 določa: „Energijska vrednost in količine hranil iz člena 30(1) do (5) so količine, ki se nahajajo v živilu, ki se prodaja. Informacije se po potrebi lahko nanašajo na živilo po pripravi, pod pogojem, da so predložena dovolj natančna navodila za pripravo in se informacije nanašajo na živilo, pripravljeno za neposredno uživanje.“

9. Člen 32 Uredbe št. 1169/2011, naslovljen „Navedbe na 100 g ali na 100 ml“, v odstavku 2 določa: „Energijska vrednost in količina hranil iz člena 30(1) do (5) se izrazita na 100 g ali na 100 ml.“

10. Člen 33 te uredbe, naslovljen „Navedbe na porcijo ali na jedilno enoto“, v odstavkih 1 in 2 določa: „1. V naslednjih primerih se lahko energijska vrednost in količine hranil iz člena 30(1) do (5) izrazijo na porcijo in/ali na jedilno enoto, ki jo potrošnik zlahka prepozna, pod pogojem, da je porcija ali jedilna enota količinsko opredeljena na označbi in da je navedeno število porcij ali jedilnih enot, vsebovanih v embalaži: (a) poleg oblike navedbe na 100 g ali 100 ml iz člena 32(2); (b) poleg oblike navedbe na 100 g ali 100 ml iz člena 32(3) glede na količine vitaminov in mineralov; (c) poleg ali namesto oblike navedbe na 100 g ali 100 ml iz člena 32(4). 2. V primerih iz člena 30(3)(b) se količina hranil in/ali odstotek priporočenih vnosov iz dela B Priloge XIII z odstopanjem od člena 32(2) lahko izrazijo le na podlagi porcije ali jedilne enote. Če so količine hranil izražene le na podlagi porcije ali jedilne enote v skladu s prvim pododstavkom, se energijska vrednost izrazi na 100 g ali na 100 ml in na podlagi porcije ali jedilne enote.“

III. Spor o glavni stvari, vprašanji za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem

11. Dr. Oetker je nemško živilsko podjetje, ki proizvaja in trži misli pod imenom „Dr. Oetker Vitalis Knuspermüsli Schoko + Keks“ (hrustljavi misli s čokolado in keksi). Embalaža tega izdelka je kvadrasta kartonska škatla.

12. Na tej embalaži so navedene naslednje označbe hranilne vrednosti: – Bočna stran embalaže (ožja stran škatle) vsebuje pod naslovom „Informacija o hranilni vrednosti“ navedbe energijske vrednosti ter količin maščob, nasičenih maščob, ogljikovih hidratov, sladkorjev, beljakovin in soli, in sicer, prvič, na 100 gramov proizvoda, ki se prodaja (v nadaljevanju: porcija proizvoda, ki se prodaja), in drugič, na porcijo proizvoda po pripravi, pripravljeno iz 40 gramov mislija in 60 mililitrov mleka z 1,5‑odstotno vsebnostjo maščob (v nadaljevanju: porcija proizvoda po pripravi). – Na sprednji strani embalaže (osrednje vidno polje škatle) so ponovno navedeni podatki o energijski vrednosti ter količinah maščob, nasičenih maščob, sladkorjev in soli samo za porcijo proizvoda po pripravi.

13. Zvezno združenje meni, da je označevanje hranilne vrednosti zadevnega proizvoda v nasprotju z določbami Uredbe št. 1169/2011, ki se nanašajo na označbo hranilne vrednosti. Podjetje Dr. Oetker naj bi kršilo člen 33 te uredbe v povezavi z njenima členoma 30 in 32, ker na vidni strani embalaže zadevnega proizvoda ni navedena energijska vrednost na porcijo proizvoda, ki se prodaja (in sicer 1880 kJ), temveč le na porcijo proizvoda po pripravi (in sicer 872 kJ). Na tej podlagi je zvezno združenje podjetju Dr. Oetker poslalo opomin, v katerem je v bistvu zahtevalo, naj to podjetje predloži izjavo o opustitvi, ki vključuje določilo o sankcijah.

14. Ker je bil ta opomin neuspešen, je zvezno združenje vložilo tožbo pri Landgericht Bielefeld (deželno sodišče v Bielefeldu, Nemčija), ki je s sodbo z dne 8. avgusta 2018 presodilo, prvič, da označevanje na sprednji strani embalaže zadevnega proizvoda, v katerem ni navedena energijska vrednost na porcijo proizvoda, ki se prodaja, ni v skladu s členom 33(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011, in drugič, da se člen 31(3), drugi pododstavek, te uredbe ne uporablja, ker „zelo obširnih postopkov priprave“ v obravnavani zadevi ni bilo.

15. Podjetje Dr. Oetker je vložilo pritožbo, Oberlandesgericht Hamm (višje regionalno sodišče v Hammu, Nemčija) pa je s sodbo z dne 13. junija 2019 to sodbo razveljavilo in tožbo zveznega združenja zavrnilo.

16. Po mnenju tega sodišča je navedba energijske vrednosti na porcijo zadevnega proizvoda po pripravi zadoščala. Prvič, člen 33(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011 naj ne bi zahteval, da se na sprednji strani embalaže živila poleg že navedenih informacij o hranilni vrednosti navede energijska vrednost izdelka, ki se prodaja. Obvezna označba hranilne vrednosti, ki jo ureja člen 30(1) te uredbe, naj bi vsebovala navedbe – ki v obravnavani zadevi niso sporne – ki so navedene na bočni strani embalaže zadevnega proizvoda. Tako naj bi pri navedbah na sprednji strani embalaže šlo za informacije, ki se ponovijo, v smislu člena 30(3)(b) navedene uredbe. V takem okviru, v katerem so energijske vrednosti in količine hranil izražene samo na porcijo v teh ponovljenih informacijah, bi morala biti energijska vrednost v skladu s členom 33(2), drugi pododstavek, te uredbe izražena na 100 g živila po pripravi. Drugič, v skladu s členom 31(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011 se informacije o energijski vrednosti lahko nanašajo tudi na živilo po pripravi, če so – kakor v obravnavanem primeru – predložena dovolj natančna navodila za pripravo in se informacije nanašajo na živilo, pripravljeno za neposredno uživanje. Poleg tega naj ta uredba ne bi vsebovala nobenega dokaza v podporo mnenja Landgericht Bielefeld (deželno sodišče v Bielefeldu), da je izraz „priprava“ v tem smislu treba razumeti samo kot „zelo obširne postopke“, kot je kuhanje ali segrevanje.

17. Zvezno združenje je zoper sodbo Oberlandesgericht Hamm (višje deželno sodišče v Hammu) vložilo revizijo pri Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija).

18. Po mnenju predložitvenega sodišča je uspeh revizije odvisen od tega, ali je treba člen 31(3) in člen 33(2) Uredbe št. 1169/2011 razlagati tako, da je v primeru, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari, na sprednji strani embalaže prepovedano oglaševati z informacijami o hranilni vrednosti na porcijo živila po pripravi, ne da bi se poleg tega navedla energijska vrednost na 100 g tega živila, ki se prodaja.

19. V teh okoliščinah je Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je treba člen 31(3), drugi pododstavek, Uredbe o informacijah o živilih (UIŽ) razlagati tako, da ta ureditev velja samo za živila, pri katerih je potrebna priprava in so določena navodila za pripravo? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: ali je z izrazom „na 100 g“ v členu 33(2), drugi pododstavek, UIŽ mišljenih samo 100 gramov proizvoda, ki se prodaja, ali – vsaj tudi – 100 gramov živila po pripravi?“

20. Pisna stališča so predložile stranke v postopku v glavni stvari in Evropska komisija. Sodišče je v skladu s členom 76(2) svojega Poslovnika sklenilo, da bo o zadevi odločilo brez obravnave.

IV. Analiza

A. Uvodne ugotovitve

21. Navedeni vprašanji se nanašata na zahteve v zvezi z označevanjem hranilne vrednosti živil, določene z Uredbo št. 1169/2011. Glede na tehničnost zadevne zakonodaje se mi zdi koristno najprej predstaviti pregled upoštevnega regulativnega okvira (razdelek 1), ki bo omogočil boljše razumevanje označevanja hranilne vrednosti zadevnega proizvoda in vprašanj za predhodno odločanje (razdelek 2).

1. Upoštevni regulativni okvir

a) Zgodovina nastanka in cilji

22. Pravni okvir, ki ureja označevanje živil, je bil določen z Direktivo 79/112/EGS, ( 6 ) katere namen je bil določiti skupna pravila, da „se pripomore k nemotenemu delovanju skupnega trga“, saj so se razlike med nacionalnimi predpisi dojemale kot ovira za prosti pretok živil med državami članicami. ( 7 ) Čeprav je bil glavni cilj te direktive odpraviti take ovire, je zakonodajalec tudi priznal, da mora taka ureditev „predvsem obveščati in varovati potrošnika“. ( 8 ) Ta nujnost je bila ponovljena ( 9 ) in okrepljena ( 10 ) z Direktivo 2000/13, ki je kodificirala in nadomestila Direktivo 79/112, ki je bila večkrat bistveno spremenjena. ( 11 )

23. Šele ko je bila zakonodaja o označevanju živil poenostavljena in kodificirana v enem samem besedilu, in sicer v Uredbi št. 1169/2011, ( 12 ) je zakonodajalec Unije navedel, da „bo ta zakonodaja v interesu notranjega trga, saj poenostavlja zakonodajo, zagotavlja pravno varnost in odpravlja upravno breme, pa tudi potrošnikov, saj predpisuje jasno, razumljivo in čitljivo označevanje živil“. ( 13 ) Cilj te uredbe je bil zlasti „določiti podlago za zagotavljanje visoke ravni varstva potrošnikov v zvezi z informacijami o živilih […]“ ter „sredstva, ki zagotavljajo pravico potrošnikov do informacij in postopke za zagotavljanje informacij o živilih“. ( 14 ) V tem okviru člen 3(1) navedene uredbe določa, da je eden od „splošnih ciljev“ navedene zakonodaje dosegati „visoko raven varovanja zdravja in interesov potrošnikov z zagotavljanjem podlage končnim potrošnikom za ozaveščeno izbiro in za varno uporabo živil, zlasti v zvezi z zdravstvenimi, gospodarskimi, okoljskimi, socialnimi in etičnimi vidiki“. ( 15 )

24. Zato je treba pravila v zvezi z informacijami o živilih pregledati ob upoštevanju prvotnega cilja pravilnega delovanja notranjega trga, v obravnavani zadevi pa predvsem varovanja zdravja potrošnikov.

b) Obvezne in prostovoljne navedbe na živilih

25. Najprej je treba opozoriti, da Uredba št. 1169/2011 razlikuje med dvema vrstama informacij: prvič, „obvezne informacije o živilih“, ki so opredeljene kot „podatki, ki morajo na podlagi določb Unije biti zagotovljeni končnemu potrošniku“, ( 16 ) in drugič, „prostovoljno navedene informacije o živilih“, ki se, kot je izraženo z njihovim imenom, navedejo prostovoljno. ( 17 )

26. Obvezne informacije se uporabljajo, da se potrošnikom omogoči, da prepoznajo in ustrezno uporabijo živila ter se odločajo glede na svoje prehranske potrebe. ( 18 ) Podrobne določbe, ki urejajo take obvezne informacije, so navedene v poglavju IV Uredbe št. 1169/2011. ( 19 ) Seznam obveznih podatkov, ki morajo biti navedeni na živilih, je določen v členu 9(1) navedene uredbe in med različnimi vrstami informacij vsebuje točko (l) „označba hranilne vrednosti“. Ta mora biti v skladu s posebnimi določbami oddelka 3, poglavje IV, in zlasti s členi od 29 do 35 navedene uredbe. ( 20 )

27. Prostovoljne informacije se uporabljajo zlasti, da se proizvajalcem, ki to želijo, omogoči, da pozornost potrošnikov usmerijo na lastnosti svojega proizvoda, ( 21 ) ali da se potrošnikom pomaga, da bi pri kupovanju živil brez težav videli bistvene informacije o hranilni vrednosti, tako da se najpomembnejši elementi obveznih informacij o hranilni vrednosti ponovijo v osrednjem vidnem polju embalaže. ( 22 ) Kljub tej prostovoljnosti je zakonodajalec Unije menil, da bi morale biti takšne navedbe prav tako v skladu z usklajenimi merili. ( 23 ) Razlogi za takšno uskladitev se razlikujejo glede na vrsto prostovoljnih informacij. Na primer, ponovitev informacij o hranilni vrednosti bi potrošnike utegnila zmesti ( 24 ) ali celo zavajati, ( 25 ) če bi bila izbira informacij, ki se lahko ponovijo, prosta.

28. Zato je bila usklajena tudi predstavitev neobveznih informacij. Čeprav ta vidik označevanja urejajo predvsem določbe poglavja V Uredbe št. 1169/2011, naslovljenega „Prostovoljno navajanje informacij o živilih“, se nanašajo na določbe poglavja IV in poglavja III, zlasti na člen 7 te uredbe, ki se nanaša na „prakse poštenega informiranja“. Prostovoljno navedene informacije o živilih morajo po eni strani izpolnjevati zahteve, določene za obvezne informacije, iz oddelkov 2 in 3 poglavja IV, in sicer „podrobne določbe“ in določbe v zvezi z „označbo hranilne vrednosti“, ( 26 ) po drugi strani pa ne smejo zavajati potrošnikov, ne smejo biti dvoumne ali nejasne za potrošnika in morajo po potrebi temeljiti na ustreznih znanstvenih podatkih. ( 27 )

c) Označevanje hranilne vrednosti živil

29. Med različne obvezne navedbe iz člena 9(1) Uredbe št. 1169/2011 spada „označba hranilne vrednosti“. ( 28 ) Tehničnost pravil o „označbah hranilne vrednosti“, imenovanih tudi „označevanje hranilne vrednosti“, ( 29 ) je poudarjena z dejstvom, da je to edini podatek, ki mu je posvečen celoten oddelek poglavja IV, te uredbe, in sicer oddelek 3, ( 30 ) ki v bistvu kodificira določbe Direktive 90/496.

30. Te podrobne določbe v oddelku 3 urejajo vsebino takšnih označb, njihovo predstavitev in izračun energijske vrednosti. Prav ta pravila so predmet postopka v glavni stvari.

31. Prvič, pri pravilih o vsebini označevanja hranilne vrednosti Uredba št. 1169/2011 razlikuje med „obveznimi“ označbami in označbami, ki se lahko „ponovijo“, pri čemer slednje spadajo v posebno kategorijo prostovoljnih navedb. ( 31 )

32. Po eni strani mora v skladu s členom 30(1) te uredbe obvezna označba hranilne vrednosti vključevati energijsko vrednost ter količine maščob, nasičenih maščob, ogljikovih hidratov, sladkorjev, beljakovin in soli.

33. Po drugi strani se lahko v skladu s členom 30(3) te uredbe nosilec živilske dejavnosti, kadar gre za predpakirano živilo in označevanje vsebuje obvezno označbo hranilne vrednosti, odloči ponoviti energijsko vrednost živila (točka (a)) ali vse najpomembnejše elemente obvezne označbe hranilne vrednosti, ( 32 ) in sicer vse elemente te označbe, razen ogljikovih hidratov in beljakovin (točka (b)). Namen možnosti ponovitve teh navedb je pomagati potrošnikom, da bi lahko pri kupovanju živil brez težav videli bistvene informacije o hranilni vrednosti. ( 33 )

34. Drugič, glede pravil o predstavitvi označevanja hranilne vrednosti iz določb Uredbe št. 1169/2011 izhaja, da morajo biti obvezne navedbe in vse druge obvezne informacije označene na dobro vidnem mestu tako, da so zlahka vidne in jasno čitljive. ( 34 ) Poleg tega mora biti obvezna označba hranilne vrednosti navedena v istem vidnem polju, ki je opredeljeno kot „vse površine embalaže, ki jih je mogoče prebrati z ene same točke“, ( 35 ) jasno predstavljena, in, če prostor to dopušča, podana v numerični obliki kot preglednica. ( 36 )

35. Prostovoljne označbe, ki se ponovijo, tako kot vse druge prostovoljno navedene informacije ne smejo zavzemati prostora, namenjenega obveznim informacijam. ( 37 ) V praksi so, kot v obravnavani zadevi, običajno predstavljene v osrednjem vidnem polju (sprednja stran embalaže) ( 38 ) z ustrezno velikostjo črk. ( 39 )

36. Tretjič, glede načina izračuna energijske vrednosti in količine hranil v označbah hranilne vrednosti morajo biti v skladu s členom 32(2) Uredbe št. 1169/2011 te informacije izražene na 100 g ali na 100 ml. Namen tega pravila je, da mora biti potrošniku omogočeno, da primerja informacije o hranilni vrednosti podobnih proizvodov v različnih velikostih embalaže, ( 40 ) uporablja pa se ne glede na to, ali je označba hranilne vrednosti obvezna ali prostovoljna, saj se ta določba nanaša zlasti na označbe hranilne vrednosti na podlagi člena 30(1) in (3) te uredbe. Poleg tega se označbe hranilne vrednosti načeloma nanašajo na živilo, „ki se prodaja“, ( 41 ) ali „po potrebi“ na živilo „po pripravi“, če so predložena dovolj natančna navodila za pripravo in se informacije nanašajo na živilo, pripravljeno za neposredno uživanje. ( 42 )

2. Označevanje hranilne vrednosti zadevnega proizvoda

37. Glede na navedeno menim, da je koristno podati naslednja pojasnila v zvezi z označevanjem hranilne vrednosti zadevnega proizvoda.

38. Najprej je treba ugotoviti, da se vprašanji za predhodno odločanje ne nanašata na obvezno označbo hranilne vrednosti. Med strankama v sporu o glavni stvari ni sporno, da je ta v celoti v skladu z določbami Uredbe št. 1169/2011. Obvezno označevanje hranilne vrednosti na embalaži zadevnega proizvoda po eni strani vključuje energijsko vrednost ( 43 ) ter količine maščob, nasičenih maščob, ogljikovih hidratov, sladkorjev, beljakovin in soli, ( 44 ) po drugi strani pa te informacije podaja v istem vidnem polju, ( 45 ) in sicer na bočni strani embalaže v obliki tabele. ( 46 )

39. Dalje, v zvezi s ponovljeno označbo hranilne vrednosti ugotavljam, da med strankama v postopku v glavni stvari ni sporno, da se v primeru predpakiranega živila, na katerem je navedena obvezna označba hranilne vrednosti, lahko energijske vrednosti in količine maščob, nasičenih maščob, sladkorjev in soli prostovoljno ponovijo na sprednji strani embalaže ( 47 ) v drugačni obliki, kot je ta, v kateri je navedena obvezna označba hranilne vrednosti. ( 48 ) Skladnost z določbami Uredbe št. 1169/2011 se izpodbija le v zvezi z izračunom in navedbo energijske vrednosti ter količine hranil v ponovljeni označbi hranilne vrednosti na sprednji strani embalaže, spor pa se nanaša zlasti na vprašanje, ali se lahko ta ponovljena označba nanaša le na živilo po pripravi.

B. Prvo vprašanje za predhodno odločanje

40. Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 31(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011 razlagati tako, da ta določba uporablja samo za živila, pri katerih je potrebna priprava, da jih je mogoče zaužiti, in določen en sam način priprave.

41. To vprašanje je upoštevno za rešitev spora, ker se, kot navaja predložitveno sodišče, zadevni proizvod lahko pripravi na različne načine, in sicer z dodajanjem mleka, jogurta ali skute ter sadnih sokov, sadja, marmelade ali medu.

42. Drugače povedano, Sodišče je pozvano, naj odloči, ali se lahko pri različnih načinih priprave živila in morebitni uporabi različnih sestavin označbe hranilne vrednosti, ki se prostovoljno ponovijo na sprednji strani embalaže, nanašajo le na enega od teh načinov priprave.

43. V skladu s členom 31(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011 se informacije o hranilni vrednosti „po potrebi“ lahko nanašajo na „živilo po pripravi“ namesto na živilo, „ki se prodaja“, ( 49 )„pod pogojem, da so predložena dovolj natančna navodila za pripravo in se informacije nanašajo na živilo, pripravljeno za neposredno uživanje.“ Ta določba dobesedno povzema besedilo člena 6(4) Direktive 90/496.

44. Naj najprej navedem, da je treba razlago te določbe poleg v besedilu te določbe poiskati tudi ob upoštevanju okvira določbe in cilja, ki ga uresničuje zadevna ureditev. ( 50 )

45. Na prvem mestu, glede besedila člena 31(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011 tako kot predložitveno sodišče ugotavljam, da v besedilu te določbe ni nobenega dokaza, ki bi omogočal jasen in nedvoumen odgovor. Edine ugotovitve, ki jih je mogoče izpeljati iz dobesedne razlage, so naslednje.

46. Prvič, z izrazom „živilo po pripravi“ se predpostavlja, da se lahko pripravi živilo iz člena 31(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011. Zato ta določba ne zajema živil, pri katerih za uživanje ni potrebna priprava (npr. čokoladna ploščica). V obravnavanem primeru se lahko misli zaužije tudi brez priprave. Tako bi bilo mogoče trditi, da misli ni živilo, ki bi spadalo na področje uporabe te določbe, ker naj bi se nanašala le na živila, pri katerih je za uživanje nujno potrebna priprava. Vendar tako ozek pristop ni jasno razviden iz iste določbe. Za uporabo določbe nista odločilna niti način priprave niti njegova nujnost.

47. Drugič, ugotavljam, da uporaba izraza „po potrebi“ v členu 31(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011, kaže, da ta določba ne zajema vseh živil, pri katerih je za uživanje mogoča priprava, tako da navedba informacij o hranilni vrednosti, določenih v tej določbi, ni obvezna.

48. Tretjič, pogoj, „da so predložena dovolj natančna navodila za pripravo“, bi lahko govoril v prid uporabi člena 31(3), drugi pododstavek, ne glede na število načinov priprave živila, ker je ta pogoj manj smiseln, če se ta določba uporablja samo za živila, pri katerih obstaja le en način priprave. Čeprav tak opis ni tako pomemben, če obstaja le en način priprave živila, glede na cilj obveščanja potrošnika menim, da je tak opis kljub temu upravičen, ker je potreben za ustrezno uporabo proizvoda.

49. Na drugem mestu, iz sobesedila člena 31(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011 izhaja, da pojem „živilo po pripravi“ načeloma zajema vsa „živila, namenjena končnemu potrošniku“. ( 51 ) Čeprav se ta uredba uporablja brez poseganja v zahteve za označevanje, določene v posebnih določbah Unije, ki se uporabljajo za posamezna živila, ( 52 ) ni bila sprejeta nobena posebna določba glede informacij v zvezi z izračunom in predstavitvijo označb hranilne vrednosti na sprednji strani embalaže. ( 53 ) Poleg tega ugotavljam, da Uredba št. 1169/2011 ne vsebuje nobenega elementa v podporo trditvi, da je treba „pripravo“ v tem smislu razumeti samo kot „zelo obširne postopke“, kot je kuhanje ali segrevanje, pri čemer ta pojem v tej uredbi ni opredeljen ali opisan.

50. Iz tega sledi, da jezikovna in sobesedilna razlaga nista prepričljivi v zvezi z vprašanjem, ali se člen 31(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011 nanaša samo na živila, pri katerih je določen en sam način priprave, ali tudi na živila, kot je misli, ki jih je mogoče pripraviti na različne načine ter zlasti z dodatnimi sestavinami. Odgovor je torej mogoče najti le ob upoštevanju teleološke razlage in zlasti pomena, ki ga je treba dati izrazu „po potrebi“, ki nedvomno dopušča polje proste presoje.

51. Na tretjem mestu, glede cilja, ki mu sledi člen 31(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011, najprej ugotavljam, da ga je treba presojati tako glede na cilj te določbe kot glede na cilje zadevne ureditve, zlasti glede na cilj, da se potrošnikom omogoči ozaveščena izbira in varna uporaba živil, zlasti v zvezi z zdravstvenimi vidiki. ( 54 )

52. Ugotavljam, da je namen člena 31 razviden iz uvodnih izjav 35 in 41 Uredbe št. 1169/2011. V uvodni izjavi 35 je navedeno, da se določbe o navajanju hranilne vrednosti na 100 g ali na 100 ml zahtevajo „[z]aradi lažje primerjave med proizvodi v različnih velikostih embalaže“. V tej uvodni izjavi je tudi navedeno, da so poleg navedbe na 100 g ali na 100 ml „po potrebi“ dovoljene „dodatne navedbe na porcijo“, „[č]e je živilo predpakirano in so posamezne porcije ali jedilne enote navedene“.

53. V uvodni izjavi 41 te uredbe je navedeno, da morajo biti informacije o hranilni vrednosti „preproste in zlahka razumljive, saj to nagovarja povprečnega potrošnika in izpolnjuje namen informiranja“, in da“ […] bi se lahko na prostovoljni osnovi najpomembnejši elementi informacij o hranilni vrednosti ponovili v osrednjem vidnem polju, kar bi potrošnikom pomagalo, da bi lahko pri kupovanju živil brez težav videli bistvene informacije o hranilni vrednosti“.

54. Prav ob upoštevanju teh dveh ciljev, ki sta neločljivo povezana – lažje primerjave živil in obveščanja potrošnikov – je mogoče uporabiti oba pododstavka člena 31(3) Uredbe št. 1169/2011 (in pojasniti povezavo z njima).

55. Prvič, za lažjo primerjavo energijskih vrednosti in količin hranil se morajo te načeloma nanašati na živilo, ki se prodaja (prvi pododstavek). Kadar je živilo pripravljeno za uživanje šele po pripravi, ki vključuje dodajanje drugih sestavin, se lahko za lažjo primerjavo z ustreznim živilom drugega proizvajalca označba hranilne vrednosti nanaša na živilo po pripravi (drugi pododstavek).

56. Vendar v tem drugem primeru, če se lahko živilo pripravi na različne načine, navedbe energijske vrednosti in količin hranil živila po pripravi, ki se nanašajo na proizvajalčev predlog za pripravo, običajno ne omogočajo primerjave z ustreznimi živili drugih proizvajalcev, pri katerih lahko označba hranilne vrednosti temelji na drugačnem načinu priprave.

57. Na primer, v obravnavanem primeru ni sporno, da se misli lahko pripravi na različne načine z uporabo dodatnih sestavin z različno vsebnostjo sladkorja ali maščob. Označba hranilne vrednosti, ki temelji na danem predlogu za pripravo, kot je v obravnavani zadevi dodajanje 60 ml mleka z 1,5 % maščobe, je torej le ena od možnosti, s katero se hranilne vrednosti proizvoda, pripravljenega za uživanje, ne navedejo na splošno in ki glede hranilnih vrednosti ne omogoča primerjave z enakovrednimi proizvodi drugih proizvajalcev, zlasti ker je razmerje med količino živila in količino dodatne sestavine dejansko poljubno in odvisno od okusa potrošnika.

58. Iz tega po eni strani sledi, da bo morebiten izračun energijske vrednosti in količin hranil v proizvodu, ki ga je mogoče pripraviti na različne načine, po definiciji poljuben in se bo spreminjal glede na način priprave, po drugi strani pa, da je mogoče primerljivost energijske vrednosti in količine hranil takega proizvoda zagotoviti le, če se informacije nanašajo na živilo, ki se prodaja, v skladu s členom 31(3), prvi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011.

59. Če pa se na podlagi cilja primerljivosti ugotovi, da je treba živila, ki se lahko pripravijo na različne načine, izključiti s področja uporabe člena 33(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011, je treba še ugotoviti, za katera živila je potrebna priprava, pri kateri se uporablja ta določba.

60. V zvezi s tem se na podlagi razlage a contrario zgoraj preučena živila razlikujejo od živil, ki jih je mogoče pripraviti za uživanje le na en vnaprej določen način priprave, na primer juha v prahu, pri kateri sta količina vode, ki jo je treba dodati, in čas kuhanja vnaprej določena v enem samem navodilu za uporabo, prašek za puding ali končni proizvodi (npr. ravioli). Za ta živila je značilno, da jih je mogoče razumno pripraviti za uživanje le na določen način, kar omogoča neposredno primerjavo s podobnimi živili. Res je, da taka primerjava ne bo vedno popolnoma enakovredna, zlasti ker se lahko hranilne vrednosti dodatnih sestavin razlikujejo. Vendar je poljubnost take primerjave po mojem mnenju vsekakor omejena.

61. Drugič, z vidika naloge obveščanja, ki jo izpolnjujejo označbe hranilne vrednosti, iz člena 7(1) Uredbe št. 1169/2011 izhaja, da informacije, ki se nanašajo na živila, ne smejo zavajati potrošnika, zlasti glede značilnosti živila ter njegove narave in lastnosti. ( 55 ) Drugi odstavek te določbe določa, da so „[i]nformacije o živilih […] točne, jasne in potrošniku zlahka razumljive.“ ( 56 )

62. V zvezi s tem, prvič, ugotavljam, da z vidika namena informiranja glede na poljubnost in spremenljivost izračuna zgoraj navedenih hranilnih vrednosti ni lahko ugotoviti, kako bi bila v obravnavanem primeru predložitev ponovljenih informacij o hranilni vrednosti, ki se nanašajo na živilo po pripravi, koristna za potrošnika, še toliko bolj, ker bi bila obvezna označba hranilne vrednosti dejansko zasenčena oziroma vizualno manj opazna. Poleg tega – kot je navedlo Sodišče – ( 57 ) morajo biti informacije o živilih pravilne, nevtralne in objektivne, ( 58 ) da se zagotovi visoka raven varstva potrošnikov v zvezi z informacijami o živilih, ob upoštevanju razlik v razumevanju potrošnikov. To ne bi veljalo, če bi proizvajalci živil, ki jih je mogoče pripraviti na različne načine, izbrali obliko, ki jim najbolj ustreza, zlasti tisto, ki kaže najnižjo energijsko vrednost. To ne bi bilo niti nevtralno niti objektivno.

63. Po drugi strani bi lahko prostovoljna označba hranilne vrednosti, ki se ponovi in ne navede energijske vrednosti na 100 g živila, ki se prodaja, potrošnike zavajala, čeprav je ta vrednost navedena v obvezni označbi hranilne vrednosti, zlasti če bi drugi proizvajalci v ponovljeni označbi hranilne vrednosti sistematično navajali energijsko vrednost na 100 g proizvoda, ki se prodaja. V takem primeru je mogoče zaznati znatne razlike med vrednostmi. Za ponazoritev, energijska vrednost zadevnega proizvoda na porcijo proizvoda, ki se prodaja, je 1880 kJ, medtem ko je energijska vrednost na porcijo proizvoda po pripravi 872 kJ.

64. Vendar Sodišče v skladu z razdelitvijo pristojnosti med nacionalnimi sodišči in sodišči Unije načeloma ni pristojno za presojo o vprašanju, ali je označevanje nekih proizvodov takšno, da bi lahko kupca ali potrošnika zavedlo, oziroma za presojo o morebitnem zavajajočem značaju označbe hranilne vrednosti. Predložitveno sodišče opravi celovito presojo različnih elementov, ki jih vsebuje označevanje, da bi opredelilo, ali bi lahko bil potrošnik zaveden glede hranilnih vrednosti zadevnega proizvoda. Vendar lahko Sodišče, ko odloča o vprašanju za predhodno odločanje, po potrebi poda pojasnila, ki nacionalno sodišče usmerjajo pri njegovi odločitvi. ( 59 )

65. Najprej, v zvezi s tem se mora nacionalno sodišče pri presoji, ali bi lahko označevanje kupca zavedlo, v glavnem opreti na domnevno pričakovanje, ki ga ima v zvezi s tem označevanjem povprečni potrošnik, ki je normalno obveščen ter razumno pozoren in preudaren, zlasti o lastnostih živila, pri čemer je bistveno, da potrošnik ni zaveden in v zmotnem prepričanju, da ima proizvod druge lastnosti, kot jih dejansko ima. ( 60 )

66. Dalje, ker je namen možnosti ponovitve označb hranilne vrednosti na sprednji strani embalaže prav pomagati potrošnikom, da bi lahko pri kupovanju živil brez težav videli bistvene informacije o hranilni vrednosti, je treba domnevati, da bo povprečni potrošnik najprej prebral ponovitev navedbe informacij o hranilni vrednosti na sprednji strani embalaže in ne obveznih informacij na bočni strani embalaže. ( 61 )

67. Nazadnje je treba upoštevati, da imajo proizvajalci živil interes, da bi bili njihovi proizvodi v označbi hranilne vrednosti videti čim bolj zdravi, zaradi česar imajo interes, da hranilne vrednosti določijo tako, da sta vsebnost sladkorja in kalorična vrednost čim nižja. V okviru označbe hranilne vrednosti, ki se ponovi, so namreč lahko hranilne energijske vrednosti na 100 g proizvoda po pripravi nižje od tistih na 100 g istega proizvoda, ki se prodaja, kadar so hranilne vrednosti sestavin, uporabljenih za pripravo, nižje od hranilnih vrednosti zadevnega živila. Če bi se tako sprejelo, da bi se lahko živilo, kot je zadevni proizvod, uvrščalo na področje uporabe člena 31(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/201, bi lahko to povzročilo razširitev kategorije živil, na katera se nanaša ta določba. Taka razširitev ne bi bila primerna, ker bi ta določba, ki je običajno izjema, lahko postala pravilo, kadar se lahko živilo pripravi na tak ali drugačen način.

68. Glede na vse navedeno predlagam, naj se na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da je treba člen 31(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011 razlagati tako, da ta določba velja samo za živila, pri katerih je potrebna priprava in je določen en sam način priprave.

C. Drugo vprašanje za predhodno odločanje

69. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je z izrazom „na 100 g“ v členu 33(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011, mišljenih samo 100 gramov živila, ki se prodaja, ali – vsaj tudi – 100 gramov živila po pripravi.

70. Glede na odgovor, ki ga predlagam na prvo vprašanje, menim, da ni treba odgovoriti na drugo vprašanje za predhodno odločanje. Če bi Sodišče menilo, da je treba nanj odgovoriti, pa je treba zaradi celovitosti opraviti analizo v nadaljevanju.

71. Naj najprej spomnim, da člen 33(2), prvi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011 določa odstopanje od pravila, v skladu s katerim se količina hranil izrazi na 100 g ali na 100 ml. V skladu s to določbo se v okviru prostovoljnih informacij o živilih, s katerimi se v osrednjem vidnem polju ponovi energijska vrednost ter količine maščob, nasičenih maščob, sladkorjev in soli, ( 62 ) količine teh hranil lahko izrazijo „le na podlagi porcije ali jedilne enote“. Vendar mora biti v takem primeru v skladu z drugim pododstavkom te določbe energijska vrednost vseeno izražena na 100 g ali na 100 ml in na podlagi porcije ali jedilne enote. Za uporabo tega odstopanja morajo biti izpolnjeni pogoji, pod katerimi je v skladu s členom 33(1) te uredbe dovoljeno, da se energijska vrednost in količine hranil izrazijo na porcijo ali na jedilno enoto, in sicer, „da je porcija ali jedilna enota količinsko opredeljena na označbi in da je navedeno število porcij ali jedilnih enot, vsebovanih v embalaži“. ( 63 )

72. Če bi v obravnavani zadevi Sodišče na prvo vprašanje odgovorilo nikalno, bi to pomenilo, da bi bile označbe hranilne vrednosti zadevnega proizvoda, ki se ponovijo, dovoljene na podlagi člena 31(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011 in da bi moralo podjetje Dr. Oetker za živilo po pripravi navesti le informacije o hranilni vrednosti iz odstavkov od (1) do (5) člena 30 te uredbe. V skladu s členom 32(2) navedene uredbe bi morala biti ta ponovitev navedbe informacij izražena na 100 g ali 100 ml proizvoda po pripravi. Poleg tega bi lahko podjetje Dr. Oetker v skladu s členom 33(1)(a) te uredbe pod pogoji, določenimi v tej določbi, ( 64 ) navedlo tudi energijsko vrednost in količino hranil na porcijo, in v skladu s členom 33(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011 navedlo prostovoljno ponovitev označbe na sprednji strani embalaže samo na porcijo za hranila ter na 100 g in na porcijo za energijsko vrednost. Nazadnje je treba opozoriti, da je podjetje Dr. Oetker na bočni strani embalaže navedlo tudi informacije o hranilni vrednosti na 100 g proizvoda, ki se prodaja.

73. Ne glede na dejansko stanje v postopku v glavni stvari se vprašanje, ali je z izrazom „na 100 g“ v členu 33(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011, ki se nanaša na energijsko vrednost, mišljenih samo 100 gramov proizvoda, ki se prodaja, ali tudi 100 gramov živila po pripravi, lahko postavi, če se označba hranilne vrednosti nanaša na živilo po pripravi na podlagi člena 31(3), drugi pododstavek, te uredbe.

74. Kot ugotavlja predložitveno sodišče, odgovora na to vprašanje ni mogoče razbrati niti iz besedila niti iz sobesedila zadevne določbe. Ni namreč pojasnjeno, na kaj se mora nanašati 100 g živila, za katero je podana označba energijske vrednosti, če so informacije o hranilni vrednosti na podlagi člena 31(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011 navedene za živilo po pripravi. Odgovoriti je mogoče le z upoštevanjem cilja označbe hranilne vrednosti, ki se ponovi.

75. Tako ob upoštevanju namena lažje primerjave, navedenega v uvodni izjavi 35 Uredbe št. 1169/2011, ( 65 ) ugotavljam, da je namen člena 31(3), drugi pododstavek, te uredbe predvsem zagotoviti pravilno uporabo zahtev v zvezi z referenčno količino na 100 g ali na 100 ml iz člena 32(2) te uredbe. Ta določba temelji na zamisli, da porcije praviloma ne tehtajo 100 g in da je treba zato za boljšo primerljivost navesti vsaj najnujnejšo informacijo, to je energijsko vrednost, za referenčno količino 100 g, medtem ko se lahko druge hranilne vrednosti nanašajo na težo porcije, če so na embalaži ponovljene zunaj obvezne tabele hranilne vrednosti.

76. Glede na ta namen menim, da je, kadar so hranilne vrednosti navedene na sprednji strani embalaže za referenčno količino živila po pripravi, ki jo izbere proizvajalec, za zagotavljanje določene primerljivosti člen 33(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011 mogoče razlagati tako, da obstaja obveznost navedbe energijske vrednosti na 100 g izdelka, ki se prodaja, poleg informacij o hranilni vrednosti, ki se nanašajo na porcijo. Taka rešitev se mi ob upoštevanju uvodne izjave 41 te uredbe zdi tudi najbolj „preprosta in zlahka razumljiva“ za nagovarjanje povprečnega potrošnika in izpolnjevanje namena informiranja o označbah hranilne vrednosti.

77. Glede na vse navedeno predlagam, naj se na drugo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da je treba člen 33(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011 razlagati tako, da se, če je energijska vrednost na embalaži hkrati navedena „na 100 g“ in „na porcijo ali na jedilno enoto“ za živilo, ki se prodaja, in za živilo po pripravi, zahteva ponovitev energijske vrednosti na 100 g ali na 100 ml živila, ki se prodaja.

V. Predlog

78. Glede na zgornje preudarke Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija), odgovori: 1. Člen 31(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom, spremembah uredb (ES) št. 1924/2006 in (ES) št. 1925/2006 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Komisije 87/250/EGS, Direktive Sveta 90/496/EGS, Direktive Komisije 1999/10/ES, Direktive 2000/13/ES Evropskega parlamenta in Sveta, direktiv Komisije 2002/67/ES in 2008/5/ES in Uredbe Komisije (ES) št. 608/2004 je treba razlagati tako, da ta določba velja samo za živila, pri katerih je potrebna priprava in za katera je določen en sam način priprave. 2. Glede na odgovor, ki ga predlagam na prvo vprašanje, menim, da ni treba odgovoriti na drugo vprašanje za predhodno odločanje. Če bi Sodišče menilo, da je treba nanj odgovoriti, predlagam, naj odgovori: Člen 33(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011 je treba razlagati tako, da se, če je energijska vrednost na embalaži hkrati navedena „na 100 g“ in „na porcijo ali na jedilno enoto“ za živilo, ki se prodaja, in za živilo po pripravi, zahteva ponovitev energijske vrednosti na 100 g ali na 100 ml živila, ki se prodaja.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom, spremembah uredb (ES) št. 1924/2006 in (ES) št. 1925/2006 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Komisije 87/250/EGS, Direktive Sveta 90/496/EGS, Direktive Komisije 1999/10/ES, Direktive 2000/13/ES Evropskega parlamenta in Sveta, direktiv Komisije 2002/67/ES in 2008/5/ES ter Uredbe Komisije (ES) št. 608/2004 (UL 2011, L 304, str. 18, ter popravki v UL 2013, L 163, str. 32, UL 2015, L 50, str. 48, UL 2016, L 266, str. 7, in UL 2017, L 167, str. 58).

( 3 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju, predstavljanju in oglaševanju živil (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 5, str. 75).

( 4 ) Direktiva Sveta z dne 24. septembra 1990 o označevanju hranilne vrednosti živil (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 10, str. 191).

( 5 ) Glede sodne prakse v zvezi z Uredbo št. 1169/2011 glej sodbe z dne 4. septembra 2019, Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main (C‑686/17, EU:C:2019:659); z dne 12. novembra 2019, Organisation juive européenne in Vignoble Psagot (C‑363/18, EU:C:2019:954), in z dne 1. oktobra 2020, Groupe Lactalis (C‑485/18, EU:C:2020:763). Glede Direktive 2000/13 glej zlasti sodbe z dne 10. septembra 2009, Severi (C‑446/07, EU:C:2009:530); z dne 4. junija 2015, Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (C‑195/14, EU:C:2015:361), in z dne 22. septembra 2016, Breitsamer und Ulrich (C‑113/15, EU:C:2016:718). Glede Direktive 90/496 glej zlasti sodbo z dne 23. oktobra 2003, Scherndl (C‑40/02, EU:C:2003:584).

( 6 ) Direktiva Sveta z dne 18. decembra 1978 o približevanju zakonodaj držav članic, ki se nanaša na označevanje, predstavitev in oglaševanje prehrambnih izdelkov, namenjenih končnemu porabniku (UL L 1979, L 33, str. 1).

( 7 ) Prva in druga uvodna izjava Direktive 79/112.

( 8 ) Šesta in sedma uvodna izjava Direktive 79/112. Glej tudi dvanajsto uvodno izjavo te direktive, v skladu s katero morajo „pravila o označevanju […] tudi prepovedati uporabo informacij, ki bi kupca zavedle ali živilom pripisovale zdravilne lastnosti“. Varstvo potrošnikov se je razlagalo kot neposredni in glavni cilj te direktive (glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca G. Cosmasa v zadevi Goerres (C‑385/96, EU:C:1998:72, točka 21)). Glej tudi sodbo z dne 12. oktobra 1995, Piageme in drugi (C‑85/94, EU:C:1995:312, točki 23 in 24).

( 9 ) Uvodni izjavi 6 in 14 Direktive 2000/13.

( 10 ) Glej uvodno izjavo 8 Direktive 2000/13, v skladu s katero je „[p]odrobno označevanje, še posebej navajanje natančne narave in značilnosti izdelka, ki omogoča potrošniku izbiro ob polnem poznavanju dejstev, […] zato najbolj smotrno, ker ustvarja najmanj ovir za prost promet.“

( 11 ) Za seznam zaporednih sprememb glej dela A in B Priloge IV k Direktivi 2000/13.

( 12 ) Uvodna izjava 11 Uredbe št. 1169/2011.

( 13 ) Uvodna izjava 9, drugi stavek, Uredbe št. 1169/2011 (moj poudarek). Glej tudi sklicevanje v uvodni izjavi 1 te uredbe na člen 169 PDEU, ki določa, da Evropska unija prispeva k doseganju visoke ravni varstva potrošnikov.

( 14 ) Glej člen 1(1) in (2) Uredbe št. 1169/2011. V tem duhu je bilo ponovno potrjeno, da je „določeno splošno načelo živilske zakonodaje, to je zagotoviti potrošnikom podlago za ozaveščeno izbiro v zvezi z živili, ki jih uživajo, ter preprečiti vse postopke, ki bi lahko potrošnika zavajali“ (uvodna izjava 4 te uredbe).

( 15 ) Zakonodajalec Unije je vzpostavil povezavo med označevanjem in ciljem doseganja visoke ravni varovanja zdravja potrošnikov z vzpostavitvijo povezave med prehrano in zdravjem ter izbiro ustrezne prehrane, ki ustreza potrebam posameznika. Omogočanje ozaveščene izbire potrošnikom se je namreč štelo za bistveno tako za učinkovito konkurenco kot za blaginjo potrošnikov (glej uvodni izjavi 3 in 10 Uredbe št. 1169/2011).

( 16 ) Člen 2(2)(c) Uredbe št. 1169/2011.

( 17 ) V Uredbi št. 1169/2011 se sicer uporabljajo pojmi „prostovoljno navedene informacije o živilih“, „prostovoljne informacije o živilih“ in „prostovoljno navajanje informacij o živilih“ (glej naslov poglavja V, člena 36 in 37 ter uvodno izjavo 47), vendar v njej niso opredeljeni. Poleg tega se v nekaterih jezikovnih različicah navedene uredbe uporablja tudi pojem „volontaires“ oziroma „à titre volontaire“ (glej člen 36 in uvodne izjave 30, 38, 41, 42, 47 in 58) (francoska in italijanska različica). Vendar se ti pojmi očitno uporabljajo zamenljivo. V večini jezikovnih različic se uporabljajo enaki izrazi (glej nemško, grško in angleško različico). Opozarjam tudi, da se pojmi „prostovoljno navedene“ (ali „prostovoljne“) ne smejo zamenjevati s pojmom „dodatne“. Čeprav je navedena uredba uskladila nacionalne zakonodaje držav članic v zvezi z obveznimi informacijami o živilih, ta uskladitev ni izčrpna, saj lahko države članice pod pogoji, določenimi v tej uredbi, določijo dodatne obvezne podatke (glej v zvezi s tem člen 10 in člen 35(2) Uredbe št. 1169/2011 ter sklepne predloge generalnega pravobranilca G. Hogana v zadevi Groupe Lactalis (C‑485/18, EU:C:2020:592, točke od 32 do 34)).

( 18 ) Uvodna izjava 17 Uredbe št. 1169/2011.

( 19 ) Ta uredba vsebuje tudi „podlago“ v smislu člena 1(1) te uredbe, in sicer „splošna načela“ v poglavju II in „splošne zahteve“ v poglavju III, ki se uporabljajo tudi za obvezne informacije (glej v tem smislu sodbo z dne 4. septembra 2019, Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main (C‑686/17, EU:C:2019:659, točka 66)).

( 20 ) Člen 9(1), prvi stavek, Uredbe št. 1169/2011.

( 21 ) Glej uvodno izjavo 30 Uredbe št. 1169/2011.

( 22 ) Glej uvodno izjavo 41 Uredbe št. 1169/2011.

( 23 ) Glej uvodne izjave 30, 38, 41, 42 in 47 Uredbe št. 1169/2011.

( 24 ) Glej uvodno izjavo 41 Uredbe št. 1169/2011. V zvezi s tem je v uvodni izjavi 47 te uredbe navedeno, da „[i]zkušnje kažejo, da prostovoljno zagotavljanje informacij o živilih v številnih primerih ogroža jasnost obveznih informacij o živilih. Zato bi bilo treba določiti merila, ki bodo nosilcem živilske dejavnosti in izvršnim organom pomagala pri vzpostavitvi ravnovesja med zagotavljanjem obveznih in prostovoljnih informacij o živilih.“

( 25 ) Glej uvodno izjavo 42 Uredbe št. 1169/2011.

( 26 ) Člen 36(1) Uredbe št. 1169/2011.

( 27 ) Člen 36(2) Uredbe št. 1169/2011.

( 28 ) Glej točko 26 teh sklepnih predlogov.

( 29 ) Glej Prilogo I k Uredbi št. 1169/2011, naslovljeno „Posebne opredelitve pojmov iz člena 2(4)“, točka 1.

( 30 ) Dejansko so vse določbe o (enajstih) drugih obveznih podatkih vsebovane v oddelku 2 poglavja IV.

( 31 ) Razlikovanje med „obveznimi“ in „prostovoljnimi“ navedbami ni razvidno iz člena 30 Uredbe št. 1169/2011, temveč iz povezane razlage njegovega odstavka 1, ki se nanaša na „obvezno označbo hranilne vrednosti“, odstavka 3, ki se nanaša na „[informacije, ki se] lahko ponovijo“, in uvodne izjave 41, v kateri je navedeno, da se lahko te informacije ponovijo „na prostovoljni osnovi“. Glej točko 27 teh sklepnih predlogov.

( 32 ) Uvodna izjava 41, četrti stavek, Uredbe št. 1169/2011.

( 33 ) Uvodna izjava 41, četrti stavek, Uredbe 1169/2011.

( 34 ) Člen 13(1) in (2) Uredbe št. 1169/2011.

( 35 ) Člen 2(2)(k) Uredbe št. 1169/2011.

( 36 ) Člen 34(1) in (2) Uredbe št. 1169/2011. Kot je navedeno v uvodni izjavi 41 te uredbe, „[bi morale biti] [i]nformacije o hranilni vrednosti živil […] preproste in zlahka razumljive, saj to nagovarja povprečnega potrošnika in izpolnjuje namen informiranja, zaradi katerega je bilo označevanje uvedeno. Če so informacije o hranilni vrednosti deloma v osrednjem vidnem polju, običajno poimenovanem ,sprednja stran embalaže‘, in deloma na drugi strani embalaže, na primer na ,zadnji strani embalaže‘, bi to potrošnike utegnilo zmesti. Zato bi morala biti označba hranilne vrednosti v istem vidnem polju. […]“

( 37 ) Člen 37 Uredbe št. 1169/2011.

( 38 ) „Osrednje vidno polje“ je opredeljeno kot „vidno polje embalaže, ki ga potrošnik v času nakupa najverjetneje vidi na prvi pogled in ki potrošniku omogoča, da nemudoma prepozna značilnosti ali naravo proizvoda ali ime znamke, če je to primerno. Če ima embalaža več identičnih osrednjih vidnih polj, je osrednje vidno polje tisto, ki ga izbere nosilec živilske dejavnosti“ (glej člen 2(2)(l) Uredbe št. 1169/2011).

( 39 ) Člen 34(3) Uredbe št. 1169/2011, ki se nanaša na člen 13(2) te uredbe.

( 40 ) Uvodna izjava 35 Uredbe št. 1169/2011.

( 41 ) Člen 31(3), prvi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011.

( 42 ) Člen 31(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011.

( 43 ) Glej člen 30(1)(a) Uredbe št. 1169/2011.

( 44 ) V skladu s členom 30(1)(b) Uredbe št. 1169/2011.

( 45 ) V skladu s členom 34(1) Uredbe št. 1169/2011.

( 46 ) V skladu s členom 34(2) Uredbe št. 1169/2011.

( 47 ) V skladu s členom 30(3)(b), členom 2(2)(l) in členom 34(3), prvi pododstavek, točka (a), Uredbe št. 1169/2011.

( 48 ) V skladu s členom 34(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011.

( 49 ) V skladu s členom 31(3), prvi pododstavek, Uredbe št. 1169/2011.

( 50 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2020, AFMB in drugi (C‑610/18, EU:C:2020:565, točka 50).

( 51 ) Glej člen 1(3) Uredbe št. 1169/2011.

( 52 ) Glej člen 1(4) Uredbe št. 1169/2011.

( 53 ) Ugotavljam, da je na Komisijo preneseno pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov glede dodatnih zahtev za trženje proizvodov v sektorju sadja in zelenjave (glej sodbo z dne 4. septembra 2019, Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main (C‑686/17, EU:C:2019:659, točki 63 in 69)).

( 54 ) Glej točko 23 teh sklepnih predlogov. Glej v tem smislu sodbi z dne 22. septembra 2016, Breitsamer und Ulrich (C‑113/15, EU:C:2016:718, točka 67), in z dne 1. oktobra 2020, Groupe Lactalis (C‑485/18, EU:C:2020:763, točka 43).

( 55 ) Glej uvodni izjavi 4 in 20 Uredbe št. 1169/2011 ter sodbo z dne 1. oktobra 2020, Groupe Lactalis (C‑485/18, EU:C:2020:763, točka 41). V zvezi s predhodno ureditvijo glej sodbi z dne 4. junija 2015, Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (C‑195/14, EU:C:2015:361, točka 33), in z dne 30. januarja 2020, Dr. Willmar Schwabe (C‑524/18, EU:C:2020:60, točka 35 in navedena sodna praksa).

( 56 ) Te zahteve veljajo tudi za oglaševanje ali predstavitev živil in zlasti njihove embalaže (glej člen 7(4) Uredbe št. 1169/2011).

( 57 ) Glej člen 1(1) in člen 3(1) Uredbe št. 1169/2011 v povezavi z uvodnimi izjavami 1, 3 in 4 te uredbe. Glej v tem smislu sodbi z dne 12. novembra 2019, Organisation juive européenne et Vignoble Psagot (C‑363/18, EU:C:2019:954, točki 52 in 53), in z dne 1. oktobra 2020, Groupe Lactalis (C‑485/18, EU:C:2020:763, točka 43).

( 58 ) Glej v tem smislu sodbi z dne 22. septembra 2016, Breitsamer und Ulrich (C‑113/15, EU:C:2016:718, točka 69), in z dne 1. oktobra 2020, Groupe Lactalis (C‑485/18, EU:C:2020:763, točka 44).

( 59 ) Glej v tem smislu sodbe z dne 12. septembra 2000, Geffroy (C‑366/98, EU:C:2000:430, točke od 18 do 20); z dne 10. septembra 2009, Severi (C‑446/07, EU:C:2009:530, točka 60), in z dne 4. junija 2015, Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (C‑195/14, EU:C:2015:361, točka 35).

( 60 ) Glej v tem smislu sodbi z dne 10. septembra 2009, Severi (C‑446/07, EU:C:2009:530, točka 61 in navedena sodna praksa), in z dne 4. junija 2015, Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (C‑195/14, EU:C:2015:361, točka 36).

( 61 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 4. junija 2015, Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (C‑195/14, EU:C:2015:361, točki 39 in 40).

( 62 ) V skladu s členom 30(3)(b) Uredbe št. 1169/2011.

( 63 ) Glej uvodno izjavo 35 Uredbe št. 1169/2011.

( 64 ) V zvezi s tem je iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da čeprav je podjetje Dr. Oetker na sprednji strani količinsko opredelilo porcijo z navedbo „= 100 g“, ni izrecno navedlo „števila porcij“ v embalaži. Zato nisem prepričan, da so pogoji iz člena 33(1) Uredbe št. 1169/2011 izpolnjeni.

( 65 ) Glej točko 52 teh sklepnih predlogov.