ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člena 1(u)(i) in 4(1)(h) Uredbe št. 1408/71 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, je treba razlagati tako, da je nadomestilo za starševski dopust, ki se dodeli na podlagi zakonsko določenega položaja in brez kakršne koli posamične in diskrecijske presoje osebnih potreb, družinska dajatev v smislu te uredbe.

Prvič, takega nadomestila namreč ni mogoče šteti za plačilo v smislu člena 157 PDEU, ker je po eni strani delavec v položaju, v katerem je njegova pogodba o zaposlitvi prekinjena, po drugi strani pa ni razvidno, da bi nadomestilo v postopku v glavni stvari vsaj posredno izplačeval delodajalec.

Drugič, tako nadomestilo tudi ni nadomestni prejemek, ki bi spadal med prejemke za brezposelnost, ker oseba, ki je do njega upravičena, ni izgubila zaposlitve, temveč se je samo odločila prekiniti delovno razmerje.

Tretjič, družinske dajatve so namenjene socialni pomoči delavcem, ki preživljajo družino, z družbeno udeležbo pri kritju teh stroškov. Glede tega se pojem kritja družinskih stroškov iz člena 1(u)(i) Uredbe št. 1408/71 nanaša zlasti na javni prispevek k družinskemu proračunu, ki je namenjen omilitvi bremena, ki izvira iz preživljanja otrok. Glede nadomestil za prekinitev kariere, ki se pod nekaterimi pogoji dodelijo delavcem, ki svojo kariero prekinejo v okviru starševskega dopusta, je treba tovrstni prejemek, ki je podoben nadomestilu za starševski dopust, šteti za družinsko dajatev.

(Glej točke od 41 do 44, 49, od 51 do 55 in od 58 do 60 ter izrek.)
Keywords

Summary

Keywords Približevanje zakonodaj – Sektor za telekomunikacije – Elektronska komunikacijska omrežja in storitve – Odobritev – Direktiva 2002/20 – Dajatev, imenovana „trošarina“, ki se uporablja za operaterje, ki ponujajo storitve mobilne telefonije – Znesek, ki temelji na odstotku od plačil, prejetih od uporabnikov teh storitev – Dopustnost – Pogoji – Preveritev s strani nacionalnega sodišča (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/20, člen 12) Summary Člen 12 Direktive 2002/20 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev je treba razlagati tako, da ne nasprotuje zakonodaji države članice, na podlagi katere so operaterji, ki ponujajo storitve mobilne telefonije, zavezani za plačilo dajatve, imenovane „trošarina“, v odstotku od plačil, ki jih prejmejo od uporabnikov teh storitev, pod pogojem, da obdavčljivi dogodek za to dajatev ni vezan na postopek splošne odobritve, s katero je dovoljen dostop na trg elektronskih komunikacijskih storitev, temveč je vezan na uporabo storitev mobilne telefonije, ki jih zagotavljajo operaterji, in ki jo dokončno nosi uporabnik teh storitev, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče. (Glej točko 29 in izrek.)

Zadeva C-71/12

Vodafone Malta ltd. in Mobisle Communications ltd.

proti

Avukat Ġenerali in drugim

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Qorti Kostituzzjonali)

„Elektronska komunikacijska omrežja in storitve — Direktiva 2002/20/ES — Člena 12 in 13 — Upravne pristojbine in dajatve za pravice uporabe — Dajatev, ki velja za operaterje mobilne telefonije — Nacionalna zakonodaja — Metoda izračuna dajatve — Odstotek od plačil uporabnikov“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 27. junija 2013

Približevanje zakonodaj – Sektor za telekomunikacije – Elektronska komunikacijska omrežja in storitve – Odobritev – Direktiva 2002/20 – Dajatev, imenovana „trošarina“, ki se uporablja za operaterje, ki ponujajo storitve mobilne telefonije – Znesek, ki temelji na odstotku od plačil, prejetih od uporabnikov teh storitev – Dopustnost – Pogoji – Preveritev s strani nacionalnega sodišča

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/20, člen 12)

Člen 12 Direktive 2002/20 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev je treba razlagati tako, da ne nasprotuje zakonodaji države članice, na podlagi katere so operaterji, ki ponujajo storitve mobilne telefonije, zavezani za plačilo dajatve, imenovane „trošarina“, v odstotku od plačil, ki jih prejmejo od uporabnikov teh storitev, pod pogojem, da obdavčljivi dogodek za to dajatev ni vezan na postopek splošne odobritve, s katero je dovoljen dostop na trg elektronskih komunikacijskih storitev, temveč je vezan na uporabo storitev mobilne telefonije, ki jih zagotavljajo operaterji, in ki jo dokončno nosi uporabnik teh storitev, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.

(Glej točko 29 in izrek.)
Direktivo 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da v okviru uveljavljanja pravice do odbitka davka na dodano vrednost pojem „dobava blaga“ v smislu te direktive in dokaz dejanske izvršitve take dobave nista povezana z obliko pridobitve lastninske pravice na zadevnem blagu. Predložitveno sodišče mora v skladu z nacionalnimi pravili o dokazovanju opraviti splošno presojo vseh elementov in okoliščin dejanskega stanja spora, o katerem odloča, da bi ugotovilo, ali so bile dobave blaga dejansko opravljene in ali je, odvisno od primera, na njihovi podlagi mogoče uveljavljati pravico do odbitka.

(Glej točko 43 in točko 1 izreka.)
Načelo povračila davkov, pobranih v državi članici v nasprotju s predpisi Unije, je treba razlagati tako, da dopušča, da ta država zavrne povračilo dela davka na dodano vrednost, ki ga ni bilo mogoče odbiti zaradi nacionalnega ukrepa, ki je v nasprotju s pravom Unije, če je bil ta del davka plačan iz pomoči, ki je bila odobrena davčnemu zavezancu in sta jo financirali Unija in zadevna država, če je bilo ekonomsko breme, ki je nastalo zaradi zavrnitve odbitka davka na dodano vrednost, v celoti nevtralizirano, kar pa mora ugotoviti nacionalno sodišče.

Zato mora nacionalno sodišče med drugim preveriti, ali bi bil znesek pomoči, ki je bila dodeljena davčnemu zavezancu, nižji, če bi ta lahko uveljavljal pravico do odbitka. Torej mora biti za nevtraliziranje ekonomskega bremena, ki nastane zaradi prepovedi odbitka davka na dodano vrednost, znesek povračila, ki ga davčni zavezanec zahteva, enak razliki med zneskom davka, ki ga ni mogel odbiti zaradi zadevne nacionalne zakonodaje, na eni strani, in zneskom pomoči, ki je bila odobrena davčnemu zavezancu, ki presega znesek, ki bi mu bil odobren, če bi lahko uveljavljal svojo pravico do odbitka, na drugi strani.

(Glej točke 32, 33, 35 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Kmetijstvo – EKUJS – Odobritev pomoči in premij – Obveznost držav članic, da organizirajo učinkovit sistem upravnih pregledov in pregledov na kraju samem – Obseg

(Uredba Sveta št. 4045/89, člen 2)

2. Kmetijstvo – EKUJS – Odobritev pomoči in premij – Obveznost držav članic, da organizirajo učinkovit sistem upravnih pregledov in pregledov na kraju samem – Obdobje pregledov – Pojem – Obdobje med 1. julijem določenega leta in 30. junijem naslednjega leta – Možnost države članice, da nadaljuje pregled po tem obdobju – Vključitev – Nezakonitost postopka – Neobstoj

(uredbi Sveta št. 4045/89, člen 2(4), prvi pododstavek, in št. 2988/95, člen 3)

Summary

1. Glej besedilo odločbe.

(Glej točke od 20 do 26.)

2. Člen 2(4), prvi podostavek, Uredbe št. 4045/89 o pregledu transakcij, ki so del sistema financiranja Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS), s strani držav članic je treba razlagati tako, da lahko uprava po potrebi postopke pregledov, ki so bili najavljeni v obdobju pregledov med 1. julijem določenega leta in 30. junijem naslednjega leta, nadaljuje po navedenem obdobju, ne da bi zaradi tega prišlo do kršitve določb postopka, na katero bi se subjekt, ki se pregleduje lahko oprl pri izpodbijanju odločbe, katere ugotovitve temeljijo na rezultatih tega pregleda.

Zato člena 2(4) Uredbe št. 4045/89 ni mogoče razlagati tako, da zadevnim subjektom podeljuje pravico, ki bi jim omogočala, da nasprotujejo drugim ali širšim pregledom, kot so tisti, na katere se nanaša ta določba. To bi lahko morebiti preprečilo izterjavo nezakonito prejetih ali porabljenih pomoči, taka pravica pa bi poleg tega ogrozila zaščito finančnih interesov Unije. Pregledi, ki jih zahteva Uredba št. 4045/89, se vsekakor nanašajo na subjekte, ki so prostovoljno pristopili k sistemu pomoči, ki ga vzpostavlja Jamstveni oddelek EKUJS, in so zato, da lahko uporabljajo pomoč, sprejeli izvajanje pregledov, da se preveri pravilnost uporabe sredstev Unije. Ti subjekti ne morejo upravičeno izpodbijati zakonitosti takšnega pregleda samo zato, ker se pri tem pregledu niso upoštevala organizacijska pravila glede razmerij med državami članicami in Komisijo.

Možnosti, da mora prejemnik pomoči, ki je bila odobrena v okviru sistema Jamstvenega sklada EKUJS, dopustiti pregled po poteku roka iz člena 2(4) Uredbe št. 4045/89, zato ni mogoče šteti za kršitev načela pravne varnosti, saj zastaralni rok še ni potekel. Ta rok je v členu 3 Uredbe št. 2988/95 o varstvu finančnih interesov Evropskih skupnosti določen na štiri leta od storitve kršitve določbe prava Unije, ki izhaja iz dejanja ali opustitve gospodarskega subjekta, ki povzroči ali bi lahko povzročila škodo proračunu Unije.

(Glej točke od 30 do 34 in izrek.)
Člen 9 navedene konvencije, naslovljen „Dostop do pravnega varstva“, določa:

„1. Pogodbenica v okviru svoje notranje zakonodaje zagotavlja, da ima vsaka oseba, ki meni, da njen zahtevek za informacije iz 4. člena ni bil upoštevan, da je bil delno ali v celoti neupravičeno zavrnjen, da je bil odgovor neustrezen ali da njen zahtevek kako drugače ni bil obravnavan v skladu z določbami tega člena, dostop do revizijskega postopka pred sodiščem ali pred drugim neodvisnim in nepristranskim telesom, določenim z zakonom.

Kadar pogodbenica predvidi revizijo pred sodiščem, mora zagotoviti, da ima taka oseba dostop tudi do hitrega brezplačnega ali poceni z zakonom določenega postopka za ponovno obravnavo zahtevka s strani organa javne oblasti ali za revizijo, ki jo opravi neodvisno in nepristransko telo, ki ni sodišče.

[…]

2. Pogodbenica v okviru svoje notranje zakonodaje zagotovi, da imajo člani vključene javnosti,

(a) ki imajo zadosten interes; oziroma,

(b) ki prijavijo, da je bila kršena kaka njihova pravica, če to kot prvi pogoj zahteva pravo o upravnem postopku države članice,

dostop do revizijskega postopka pred sodiščem in/ali drugim neodvisnim in nepristranskim telesom, določenim z zakonom, da izpodbijajo stvarno in postopkovno zakonitost katere koli odločitve, dejanja ali opustitve na podlagi določb 6. člena, in kadar je to predvideno po notranjem pravu in brez vpliva na tretji odstavek tega člena, tudi drugih ustreznih določb te konvencije.

[…]

3. Poleg tega in brez vpliva na revizijske postopke iz prvega in drugega odstavka tega člena mora pogodbenica zagotoviti, da imajo člani javnosti, kadar izpolnjujejo morebitna merila po njenem notranjem pravu, dostop do upravnih ali sodnih postopkov za izpodbijanje dejanj in opustitev oseb zasebnega prava in organov javne oblasti, ki so v nasprotju z določbami njenega notranjega prava, ki se nanaša na okolje.

4. Poleg tega in brez vpliva na prvi odstavek tega člena morajo postopki iz prvega, drugega in tretjega odstavka tega člena zagotavljati ustrezna in učinkovita pravna sredstva, vključno s sodno prepovedjo, če je ta primerna, in biti morajo pošteni, pravični, pravočasni in ne pretirano dragi. […]

5. Da bi povečala učinkovitost določb tega člena, pogodbenica zagotovi, da je javnost seznanjena z dostopom do upravnih in sodnih revizijskih postopkov, ter prouči možnosti za vzpostavitev ustreznih mehanizmov pomoči za odpravo ali zmanjšanje finančnih in drugih ovir za dostop do pravnega varstva.“
15

Združenje EEAE in drugi so poklicna združenja, katerih cilj je obramba poklicnih in finančnih interesov njihovih članov, ki delajo v zavarovalnem posredovanju kot pripadniki svobodnih poklicev, in ne kot uslužbenci podjetij. Združenje EEAE in drugi so 29. oktobra 2007 pri predložitvenem sodišču vložili tožbo za razglasitev delne ničnosti uredbe K3-8010 z dne 8. avgusta 2007. S tožbo so izpodbijali usklajenost odstavka XI te uredbe z Direktivo 2002/92 v delu, v katerem ta uslužbencem zavarovalnic pod nekaterimi pogoji dovoljuje opravljanje dejavnosti zavarovalnega posredovanja, ne da bi bili za to usposobljeni v skladu s členom 4(1) navedene direktive.
63

Najprej – kot je generalna pravobranilka navedla v točkah od 39 do 41 sklepnih predlogov – to določbo je treba razlagati v kontekstu, v katerega je umeščena, to je poglavje 2, naslovljeno „Politika glede mejne kontrole, azila in priseljevanja“, iz naslova V PDEU, in glede na odstavek 1 istega člena, v skladu s katerim je namen Unije oblikovati skupno politiko priseljevanja Unije, da bi se zagotovilo „učinkovito upravljanje migracijskih tokov, pravično obravnavo državljanov tretjih držav, […] in preprečevanje nezakonitega priseljevanja in trgovine z ljudmi ter okrepljene ukrepe za boj proti temu“.
13

Isti dan je predsednik Sveta poslal predsedniku Parlamenta dopis, v katerem je izrazil zadovoljstvo nad pozitivnim glasovanjem o predlogu proračuna za proračunsko leto 2011 v Parlamentu in opozoril na to, da Pogodba DEU določa, da proračun določita Parlament in Svet. K navedenemu dopisu je priložil osnutek sklepa Parlamenta in Sveta o določitvi splošnega proračuna Unije za proračunsko leto 2011, ki ga je sam podpisal in ki naj bi ga podpisal tudi predsednik Parlamenta.
6

Pred začetkom veljavnosti Uredbe Komisije (ES) št. 727/2007 z dne 26. junija 2007 o spremembi prilog I, III, VII in X k Uredbi (ES) št. 999/2001 (UL L 165, str. 8) je bilo v Prilogi VII k Uredbi št. 999/2001 z naslovom „Izkoreninjenje transmisivnih spongiformnih encefalopatij“ določeno: „1. Poizvedba iz člena 13(1)(b) velja: […] (b) v primeru ovc in koz: — za vse druge prežvekovalce na gospodarstvu, razen ovc in koz, na katerih je bila bolezen pri teh živalih potrjena, — za starše, če so določljivi, in v primeru samic za vse zarodke, jajčne celice in zadnjega potomca samice, pri kateri je bila potrjena bolezen, — poleg tistih iz druge alineje še za vse druge ovce in koze na gospodarstvu z živaljo, pri kateri je bila potrjena bolezen, — za možen kraj izvora bolezni in identifikacijo drugih gospodarstev z živalmi, zarodki ali jajčnimi celicami, ki so okuženi s povzročiteljem TSE ali so bili izpostavljeni isti krmi ali izviru okužbe, — za razvoz po možnosti okužene krmne mešanice in drugih snovi ali za druge oblike prenosa, prek katerih se povzročitelj [goveje spongiformne encefalopatije (v nadaljevanju: BSE)] prenaša na zadevna gospodarstva ali iz njih. 2. Ukrepi iz člena 13(1)(c) morajo zajemati vsaj: […] (b) v primeru potrditve TSE pri ovcah in kozah, morajo ukrepi z dne 1. oktobra 2003, v skladu z odločitvijo pristojnega organa, zajemati: (i) ubijanje in popolno uničenje živali, zarodkov in jajčnih celic, določenih s poizvedbo, določeno v drugi in tretji alinei točke 1(b)[,] ali (ii) ubijanje in popolno uničenje živali, zarodkov in jajčnih celic, določenih s poizvedbo, določeno v drugi in tretji alinei točke 1(b), z izjemo: [živali, ki niso genetsko dovzetne, ali živali, ki so mlajše od dveh mesecev in so namenjene izključno za zakol]; (iii) če je bila okužena žival z drugega gospodarstva, se lahko država članica odloči, da na podlagi zgodovine primera uporabi ukrepe za iztrebljanje na izvornem gospodarstvu, poleg ali namesto na gospodarstvu, na katerem je bila potrjena okužba. V primeru, da zemljišča za pašo ne uporablja le ena čreda, se lahko država članica odloči omejiti te ukrepe in dovoli uporabo zemljišča le eni čredi, z utemeljenim upoštevanjem epidemioloških faktorjev. V primeru, da na gospodarstvu ni le ena čreda se lahko država članica odloči omejiti ukrepe za čredo, za katero je bil potrjen pojav praskavca, če je bilo hkrati predvideno, da je bilo preverjeno, da so bile črede izolirane druga od druge in da je širitev okužbe med čredami z direktnim ali indirektnim kontaktom nemogoča. (c) v primeru potrditve BSE pri ovcah in kozah, ubijanje in popolno uničenje vseh živali, zarodkov in jajčnih celic, določenih s poizvedbo iz od druge do pete alinee točke 1(b). […]“
Člen 16 Direktive o združitvah, naslovljen „Soodločanje delavcev“, določa:

„1. Brez poseganja v odstavek 2 veljajo za družbo, ki nastane s čezmejno združitvijo, pravila soodločanja delavcev, če takšna pravila obstajajo, v tisti državi članici, kjer ima družba registriran sedež.

2. Vendar se veljavna pravila soodločanja delavcev, če takšna pravila obstajajo, v tisti državi članici, kjer ima družba, ki je nastala z čezmejno združitvijo, svoj registriran sedež, ne uporabljajo, kadar ima vsaj ena od družb, ki se združujejo, v šestih mesecih pred objavo predloga pogojev čezmejne združitve iz člena 6 povprečno več kot 500 zaposlenih ter deluje s sistemom soodločanja delavcev v smislu člena 2(k) Direktive [SE] ali kadar nacionalna zakonodaja, ki se uporablja za družbo, ki nastane s čezmejno združitvijo, ne predvideva:

(a) vsaj enake ravni soodločanja delavcev, kot je uveljavljena v zadevnih družbah, ki se združujejo, ki se meri kot sorazmerni delež predstavnikov zaposlenih med člani upravnega ali nadzornega organa ali njunih odborih ali v skupini za upravljanje, odgovorni za profitne enote družbe[, če v njej obstaja soodločanje zaposlenih], ali

(b) enake možnosti izvrševanja pravic soodločanja, kot jo uživajo delavci zaposleni v državi članici registriranega sedeža družbe, ki nastane s čezmejno združitvijo, tudi za delavce v obratih družbe, ki nastane s čezmejno združitvijo, ki so v drugih državah članicah.

3. V primerih iz odstavka 2 soodločanje delavcev v družbi, ki nastane s čezmejno združitvijo, in njihovo udeležbo pri opredelitvi takšnih pravic smiselno in ob upoštevanju odstavkov 4 do 7 spodaj urejajo države članice v skladu z načeli in postopki, določenimi v členu 12(2), (3) in (4) Uredbe [št. 2157/2001] in z naslednjimi določbami Direktive [SE]:

[…]

(h) del 3 Priloge, točka (b).

[…]

5. Razširitev pravice do soodločanja na delavce v družbi, ki nastane s čezmejno združitvijo, ki so zaposleni v drugih državah članicah, v skladu odstavkom 2(b) državam članicam, ki se za to odločijo, ne nalaga nikakršnih obveznosti upoštevanja teh zaposlenih pri izračunavanju minimalnega števila delavcev, potrebnega za uveljavljanje pravice do soodločanja v skladu z nacionalno zakonodajo.

[…]“
9

Člen L. 632-3 določa: „Pristojni upravni organ lahko sporazume, sklenjene v okviru priznane medpanožne organizacije, za določen čas v celoti ali deloma razglasi za splošno veljavne, kadar se z njimi, prek tipskih pogodb, agrarnih sporazumov ter skupnih ukrepov ali ukrepov za dosego skupnega cilja v splošnem interesu in ki so v skladu s pravili splošne kmetijske politike, skuša zlasti spodbuditi: 1. Poznavanje ponudbe in povpraševanja; 2. Prilagoditev in ureditev ponudbe; 3. Izvajanje – pod nadzorom države – pravil o dajanju na trg, ceni in plačilnih pogojih. Ta določba ne velja za gozdne proizvode; 4. Kakovost proizvodov: sporazumi lahko v ta namen določijo zlasti pripravo in izvajanje pravil o kakovosti in pravil o določitvi pogojev prevoza in predstavitve, če je treba do stopnje maloprodaje proizvodov; za označbe porekla lahko ti sporazumi določijo zlasti izvajanje postopkov nadzora kvalitete; 5. Medpanožne odnose v zadevnem sektorju, zlasti uvedbo tehničnih pravil, programov uporabnega raziskovanja, poskusov in razvoja ter izvedbo investicij v okviru teh programov; 6. Informacije o panogah in proizvodih in njihovo promocijo na notranjih in zunanjih trgih; 7. Skupinske ukrepe za boj proti tveganju in nepredvidljivim položajem, ki so povezani s proizvodnjo, predelavo, trženjem in distribucijo kmetijskih in prehranskih proizvodov; 8. Boj proti škodljivim organizmom v smislu člena L. 251-3; 9. Razvoj neprehranskih namenov uporabe proizvodov; 10. Sodelovanje pri mednarodnih razvojnih ukrepih; 11. Razvoj pogodbenih razmerij med člani panog, ki so zastopane v medpanožni organizaciji, zlasti z umestitvijo tipskih klavzul glede dogovorov, načinov določitve cen, datumov dobave, trajanja pogodbe, načela najnižje cene, načinov spremembe prodajnih pogojev v primeru močnih nihanj tečajev na področju primarnih kmetijskih proizvodov, kot tudi načinov urejanja količin z namenom prilagoditve ponudbe in povpraševanja v tipske pogodbe.“
Člen 9 iste konvencije, ki je naslovljen „Dostop do pravnega varstva“, natančneje določa:

„1. […]

2. Pogodbenica v okviru svoje notranje zakonodaje zagotovi, da imajo člani vključene javnosti,

a) ki imajo zadosten interes; oziroma

b) ki trdijo, da je bila kršena njihova pravica, če se to zahteva kot pogoj po upravnem postopkovnem pravu pogodbenice;

dostop do revizijskega postopka pred sodiščem in/ali drugim neodvisnim in nepristranskim telesom, določenim z zakonom, da izpodbijajo stvarno in postopkovno zakonitost katere koli odločitve, dejanja ali opustitve na podlagi določb člena 6, in kadar je to predvideno po notranjem pravu in brez vpliva na tretji odstavek tega člena, tudi drugih ustreznih določb te konvencije.

[…]

3. Poleg tega in brez vpliva na revizijske postopke iz prvega in drugega odstavka tega člena mora pogodbenica zagotoviti, da imajo člani javnosti, kadar izpolnjujejo morebitna merila po njenem notranjem pravu, dostop do upravnih ali sodnih postopkov za izpodbijanje dejanj in opustitev oseb zasebnega prava in organov javne oblasti, ki so v nasprotju z določbami njenega notranjega prava, ki se nanaša na okolje.

4. Poleg tega in brez vpliva na prvi odstavek tega člena morajo postopki iz prvega, drugega in tretjega odstavka tega člena zagotavljati ustrezna in učinkovita pravna sredstva, vključno s sodno prepovedjo, če je ta primerna, in biti morajo pošteni, pravični, pravočasni in ne pretirano dragi. […]

5. Da bi povečala učinkovitost določb tega člena, pogodbenica zagotovi, da je javnost seznanjena z dostopom do upravnih in sodnih revizijskih postopkov, ter prouči možnosti za vzpostavitev ustreznih mehanizmov pomoči za odpravo ali zmanjšanje finančnih in drugih ovir za dostop do pravnega varstva.“
6

V odstavkih 2, 3 in 4 člena 11 te uredbe, ki zadeva postopek pregleda, je določeno: „2. Dokončni protidumpinški ukrep preneha veljati pet let po svoji uvedbi ali pet let od datuma zaključka zadnjega pregleda, ki je obravnaval tako dumping kot tudi škodo, razen če je v tem pregledu določeno, da bo po izteku ukrepov verjetno prišlo do nadaljevanja ali do ponovnega pojava dumpinga in škode. Tak pregled zaradi izteka ukrepa se začne na pobudo Komisije ali pa na zahtevo, ki jo vložijo proizvajalci Skupnosti ali pa se vloži v njihovem imenu, in ukrep ostane v veljavi, dokler ni znan rezultat takega pregleda. […] 3. Potrebo po nadaljevanju izvajanja ukrepov je mogoče pregledati, kjer je to upravičeno, na pobudo Komisije ali na zahtevo države članice ali pa, pod pogojem, da je minilo smiselno dolgo časovno obdobje vsaj enega leta od uvedbe dokončnega ukrepa, na zahtevo katerega koli izvoznika ali uvoznika ali proizvajalcev [Unije], če ta zahteva vsebuje dovolj dokazov, ki utemeljujejo potrebo po takšnem vmesnem pregledu. Vmesni pregled se začne, če zahteva vsebuje dovolj dokazov, da nadaljnje izvajanje ukrepa ni več potrebno za preprečevanje dumpinga in/ali da bi se škoda verjetno ne nadaljevala oz. se ne bi spet pojavljala, če se ukrep odstrani ali spremeni, ali pa, da obstoječi ukrep ni ali pa ni več zadosten, da prepreči dumping, ki povzroča škodo. Pri izvajanju preiskave, o kateri govori ta odstavek, Komisija med drugim oceni, ali so se okoliščine glede dumpinga in škode bistveno spremenile, ali če obstoječi ukrepi dosegajo želene rezultate pri odstranjevanju škode, ki je bila prej ugotovljena v zvezi s členom 3. V tem pogledu se pri končnem odločanju upoštevajo vsi relevantni in ustrezno dokumentirani dokazi. 4. Pregled se izvede tudi v namene določanja individualnih stopenj dumpinga za nove izvoznike v obravnavani državi izvoznici, ki niso izvažali izdelka v času obdobja preiskave, na osnovi katerega so bili ukrepi določeni. Pregled se začne, če lahko novi izvoznik ali proizvajalec pokaže, da ni povezan z nobenim od izvoznikov ali proizvajalcev v državi izvoznici, ki so predmet proti dumpinških ukrepov za ta izdelek, in da je dejansko izvažal v [Unijo] po zgoraj navedenem obdobju preiskave, ali pa, če lahko dokaže, da je prevzel nepreklicno pogodbeno obveznost, da izvozi znatno količino v [Unijo]. […]“