ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
106

Nazadnje, če se predpostavi, da je treba trditve tožeče stranke razumeti tako, da se v zvezi z obstojem interesa Unije nanašajo tudi na to, da naj Komisija ne bi upoštevala obsega sodb v zadevi T‑168/01 ter v združenih zadevah C‑501/06 P, C‑513/06 P, C‑515/06 P in C‑519/06 P, ker je z njima odločba iz leta 2001 delno ostala veljavna, je treba opozoriti na napako, ki je bila storjena v izpodbijanem sklepu in ki je bila ugotovljena v točkah od 62 do 64 zgoraj. Preučiti je treba še, ali lahko ta napaka v okoliščinah obravnavanega primera odločilno vpliva na presojo Komisije glede zadostnega interesa Unije za nadaljnje obravnavanje pritožbe (glej v tem smislu sodbi z dne 14. maja 2002, Graphischer Maschinenbau/Komisija, T‑126/99, EU:T:2002:116, točki 48 in 49, in z dne 12. septembra 2007, UFEX in drugi/Komisija, T‑60/05, EU:T:2007:269, točki 77 in 78). V obravnavanem primeru je iz točke 23 obrazložitve izpodbijanega sklepa razvidno, da se je Komisija za ugotovitev neobstoja interesa Unije oprla na tri merila, ki se nanašajo na to, da je zadevno ravnanje prenehalo oktobra 1998, na to, da niso nastali trajni učinki, in na to, da so bili nacionalna sodišča in organi primerni za obravnavo zatrjevanih problemov. Komisija je v zvezi s tem količino meril, ki jih je nameravala uporabiti, lahko omejila na tri zadevna merila (glej v tem smislu sodbi z dne 17. maja 2001, IECC/Komisija, C‑449/98 P, EU:C:2001:275, točke od 45 do 47, in z dne 24. novembra 2011, EFIM/Komisija, T‑296/09, neobjavljena, EU:T:2011:693, točka 105). Iz tega izhaja, da je treba preučiti vpliv, ki ga je lahko imela napačna presoja Komisije glede obsega sodb v zadevi T‑168/01 ter v združenih zadevah C‑501/06 P, C‑513/06 P, C‑515/06 P in C‑519/06 P in zato glede obsega odločbe iz leta 2001, ob upoštevanju treh meril, uporabljenih v sklepu. Na nobeno od teh meril pa pri njegovi uporabi ne more odločilno vplivati to, da je odločba iz leta 2001 delno ostala veljavna. Obstoj odločbe iz leta 2001, ki je pravna okoliščina, namreč ne vpliva na nadaljnji obstoj zadevnega ravnanja ali njegovih učinkov, kar je dejanska okoliščina. Enako velja za posredovanje nacionalnih organov in sodišč, ki ostaja mogoče, kot je bilo to poudarjeno v točki 86 zgoraj, in to tudi po tem, ko je Komisija sprejela odločbo glede zadevnega ravnanja (sodba z dne 14. februarja 2012, Toshiba Corporation in drugi, C‑17/10, EU:C:2012:72, točke od 68 do 92). V preostalem je prav tako iz točk od 39 do 41 obrazložitve izpodbijanega sklepa razvidno, da je Komisija to merilo preučila le v zvezi s tem, da bi po potrebi nacionalni organi ali sodišča uporabili člen 101(3) PDEU, za katerega ni sporno, da v odločbi iz leta 2001 po njeni razglasitvi za delno nično ni bil uporabljen.
231

Če pa je podjetje neposredno sodelovalo pri enem ali več protikonkurenčnih ravnanjih, ki sestavljajo enotno in trajajočo kršitev, vendar ni dokazano, da je s svojim ravnanjem želelo prispevati k vsem skupnim ciljem, za katere so si prizadevali drugi udeleženci kartela, in da je vedelo za vsa druga protipravna ravnanja, ki so jih ti udeleženci izvajali ali nameravali izvajati pri izpolnjevanju istih ciljev, ali da jih je lahko razumno predvidelo in je bilo pripravljeno v zvezi s tem sprejeti tveganje, lahko Komisija temu podjetju upravičeno pripiše odgovornost le za ravnanja, pri katerih je neposredno sodelovalo, in za ravnanja, ki so jih drugi udeleženci kartela izvajali ali nameravali izvajati pri izpolnjevanju istih ciljev, kot jim je sledilo to podjetje, ter za katera je dokazano, da je to podjetje zanje vedelo ali jih je lahko razumno predvidelo in je bilo pripravljeno v zvezi s tem sprejeti tveganje (glej sodbi z dne 24. junija 2015, Fresh Del Monte Produce/Komisija in Komisija/Fresh Del Monte Produce, C‑293/13 P in C‑294/13 P, EU:C:2015:416, točka 159 in navedena sodna praksa, in z dne 26. januarja 2017, Duravit in drugi/Komisija, C‑609/13 P, EU:C:2017:46, točka 120).
45

Tretji dan pregleda so lahko inšpektorji preiskali prenosni računalnik osebe J, ki se je vrnila v pisarno. Na začetku ni bila izdelana nobena slika vsebine navedenega računalnika, toda z uporabo tehnologije FIT je bil mogoč vpogled v datoteke, dokumente in elektronske dopise, ki so bili zbrisani s trdega diska tega računalnika, in ugotoviti, da so bili ti dokumenti pomembni za preiskavo. Inšpektorji so se odločili, da bodo izdelali sliko tega trdega diska. Vendar v tej fazi preiskave za izdelavo take slike niso imeli več dovolj časa. Zato so se odločili, da izdelajo kopijo izbranih podatkov in jih prenesejo na računalniške nosilce za zapis podatkov (v nadaljevanju: računalniški nosilci), ki so jih nameravali vzeti s seboj v Bruselj. Šlo je za dva sklopa elektronskih dopisov (najdenih na prenosnem računalniku osebe J, ki so bili posneti na računalniške nosilce), imenovana JABR 12 in JABR 13. Na dva nosilca podatkov, imenovana JABR 14 in JABR 15, so kopirali tudi sklop elektronskih dopisov, najdenih na računalniku osebe R. Ti štirje nosilci podatkov so bili shranjeni v zapečatene pisemske ovojnice, ki jih je nato podpisal eden od predstavnikov tožečih strank. Te zapečatene pisemske ovojnice so bile prinesene v prostore Komisije v Bruslju. Računalnik osebe J in nosilec podatkov, najden v njegovi pisarni, ki je vseboval dokumente, zaščitene z geslom, sta bila shranjena v omaro, ki so jo inšpektorji zapečatili. Nato so bili trdi diski računalnikov Komisije, uporabljenih za preiskave, izbrisani in po tej operaciji niso več vsebovali datotek, skopiranih med pregledom. Inšpektorji so tožeči stranki še obvestili, da jima bodo sporočili datum nadaljevanja pregleda. Tožeči stranki sta navedli, da bi jima bolj ustrezalo, če bi morebitni pregled trdega diska računalnika osebe J opravili v prostorih družbe Nexans France, in ne v prostorih Komisije.
7

Proizvodi in storitve, za katere se je zahtevala registracija, spadajo v razrede 16, 35 in 42 v smislu Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in za vsakega od teh razredov ustrezajo temu opisu: — razred 16: „tiskovine (izdelki tiskarn), karton in proizvodi in vstopnice iz kartona, časopisi, periodični tisk, brošure, knjige in pisarniški material iz papirja, pribor za pisanje, adresarji in agende, osebni planerji, fotografije in plakati, igralne karte, voščilnice, razglednice, geografske karte in slike“; — razred 35: „Oglasna dejavnost, stiki z javnostjo, storitve trženja in promocije, upravljanje hotelov“; — razred 42: „hoteli, rezervacije hotelov, restavracije, kavarne, javni kraji prehranjevanja, bari, catering, dobava pijače in napitkov za takojšnjo porabo“.
411

V sodbi z dne 30. septembra 2003, Atlantic Container Line in drugi/Komisija (T‑191/98 in od T‑212/98 do T‑214/98, EU:T:2003:245), je Splošno sodišče upoštevalo te dejavnike, ki so utemeljevali nenaložitev globe: – prvič, tožeče stranke v zadevi, v kateri je bila izdana navedena sodba, so na lastno pobudo razkrile prakse, ki jih je Komisija štela za zlorabe (točke od 1603 do 1610 sodbe); – drugič, odločba, ki je bila predmet zadeve, v kateri je bila izdana navedena sodba, je bila prva odločba, v kateri je Komisija neposredno presodila zakonitost praks, ki jih uporabljajo linijske konference v zvezi s pogodbami o opravljanju storitev, z vidika pravil o konkurenci (točke od 1611 do 1614 sodbe); – tretjič, pravna obravnava, ki jo je bilo treba nameniti zadevnim praksam, ni bila očitna in je vključevala zapletena pravna vprašanja (točki 1615 in 1616 sodbe); – četrtič, zloraba, izhajajoča iz praks v zvezi s pogodbami o opravljanju storitev, ni bila klasična oblika zlorabe (točke od 1617 do 1621 sodbe); – petič, tožeče stranke v zadevi, v kateri je bila izdana navedena sodba, so imele vse razloge za to, da so v upravnem postopku menile, da jim Komisija ne bo naložila globe zaradi njihovih praks v zvezi s pogodbami o opravljanju storitev (točke od 1622 do 1632 sodbe).
25

V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso nepogodbena odgovornost Unije v smislu člena 340, drugi odstavek, PDEU za nezakonito ravnanje njenih institucij ali organov podana, če so izpolnjeni vsi pogoji, in sicer nezakonitost očitanega ravnanja, resničnost škode ter vzročne zveze med očitanim ravnanjem in zatrjevano škodo (sodba z dne 29. septembra 1982, Oleifici Mediterranei/EGS, 26/81, EU:C:1982:318, točka 16; glej tudi sodbo z dne 9. novembra 2006, Agraz in drugi/Komisija, C‑243/05 P, EU:C:2006:708, točka 26 in navedena sodna praksa). Ta načela se smiselno uporabljajo za nepogodbeno odgovornost Unije v smislu te določbe zaradi nezakonitega ravnanja in škode, ki jo povzročijo njeni organi, kot je EUIPO, in ki jo mora ta povrniti v skladu s členom 118(3) Uredbe št. 207/2009 (glej sodbo z dne 27. aprila 2016, European Dynamics Luxembourg in drugi/EUIPO, T‑556/11, v pritožbenem postopku, EU:T:2016:248, točka 264 in navedena sodna praksa).
Evropska komisija je v obdobju spornih uvozov, navedenem v točki 1 zgoraj, 21. maja 2010 objavila obvestilo uvoznikom, naslovljeno „Uvoz tuna iz Kolumbije in Salvadorja v [Unijo]“ (UL 2010, C 132, str. 15, v nadaljevanju: obvestilo), v katerem so ti odlomki, ki so za namene obravnavane zadeve upoštevni pri razmejitvi obsega obvestila in pri ugotavljanju, ali se to obvestilo nanaša na sporne uvoze:

„[…] [K]omisija obvešča gospodarske subjekte […] [U]nije o obstoju utemeljenega dvoma glede pravilne uporabe preferencialne obravnave in uporabnosti dokazila o poreklu, predloženega v […] [U]niji za tuna v pločevinkah in zamrznjene filete tuna […] iz tarifne podštevilke HS 1604 14, ki se uvažajo iz Kolumbije in Salvadorja.

Številne preiskave so pokazale, da so znatne količine tuna v pločevinkah in zamrznjenih filetov tuna iz tarifne podštevilke HS 1604 14 prijavljene kot blago s poreklom iz Kolumbije ali Salvadorja, do česar pa niso upravičene.

Poleg tega ni izključeno, da se pošiljke uvažajo iz drugih držav, za katere velja [shema GSP], ne da bi bile izpolnjene zahteve pravil [sheme GSP] o poreklu glede kumulacije porekla.“
103

V delu, v katerem se želi tožeča stranka s to trditvijo sklicevati na to, da so politični preudarki podlaga za vpis njenega imena na seznam, je treba opozoriti, da trditev v zvezi z domnevno prepoznim sklicevanjem na cilj v zvezi z utrditvijo in podporo pravne države ne zadostuje za to, da bi se dokazalo, da se Svet ob sprejemanju aktov iz marca 2014 ni opiral na izrecno naveden in legitimen cilj utrditve in podpore pravne države v Ukrajini in da navedeni cilj ni bil razlog tudi za ohranitev ukrepov proti tožeči stranki z akti iz marca 2015.
49

V zvezi s tem tožeča stranka meni, prvič, da ponudniki pretoka konsolidiranih podatkov v realnem času strankam družbe TR ne morejo zagotoviti učinkovite storitve menjave ponudnika, saj ne morejo ponuditi povsem enotne konkurenčne ponudbe, ker so izključeni iz pogojev za licenci ERL in TPDL. Drugič, možnost, da tretji razvijalci razvijejo tabele preslikav, naj bi bila teoretična in zelo majhna. Tretjič, celotno breme in stroške menjave ponudnika naj bi nosile stranke družbe TR, kljub temu da naj bi bilo očitno malo verjetno, da bi zamenjale ponudnika zaradi stroška in zapletenosti take menjave, prilagoditvenih del na njihovih sistemih in dodatnih pogajanj s tretjimi, ki bi bila potrebna v zvezi s tem, narave trga pretoka konsolidiranih podatkov v realnem času in stroškov ter zapletenosti uporabe tabel preslikav tretjih. Četrtič, stranke družbe TR naj ne bi mogle delati z orodjem za pretvorbo, ki ga razvije tretji, in ne konkurenčni ponudnik, saj mora biti stopnja hitrosti in zanesljivosti teh orodij visoka. Vključitev tretjega naj bi tako pomenila tveganje za popolnost in natančnost preslikav kod. Poleg tega naj bi bilo morebitno sodelovanje s tretjimi razvijalci pri izdelavi tabel preslikav neučinkovito zaradi nemožnosti izmenjave informacij, zahtevanih v zvezi s kodami RIC. Petič, razlog, da ponudniki pretoka konsolidiranih podatkov v realnem času ne morejo ponuditi enakovredne storitve, je tudi to, da so „verižne kode RIC“ (metoda, s katero se do skupine instrumentov dostopi z eno samo identifikacijo) izključene iz licenc, ki jih ponuja družba TR, banke in finančne institucije pa potrebujejo dostop do verižnih kod RIC, saj gre za bistven način dostopa do podatkov. Ker so v skladu z zavezami dostopni le najosnovnejši podatki, naj drugi ponudniki ne bi mogli ponovno izdelati teh verig ali jih preslikati, ne da bi dostopili do vhodnih podatkov. Nazadnje, tožeča stranka poudarja, da v skladu z njenimi informacijami nobena stranka družbe TR ni uporabila storitev konkurenčnega ponudnika pretoka konsolidiranih podatkov v realnem času. Če bi se za pridobitev in uporabo licenc zanimalo veliko družb, bi o tem na trgu obstajali dokazi. Vendar tožeča stranka meni, da to ni tako, pri čemer ponovno in kot je že bilo navedeno v upravnem postopku, navaja, da je verjetnost takih prehodov na drugega ponudnika zelo majhna.
50

Iz statuta poslovnih svetov je tako razvidno, da ima sirski minister za gospodarstvo in zunanjo trgovino osrednjo vlogo v teh svetih in se ne omejuje na potrjevanje izbire drugih članov, kot to zatrjuje tožeča stranka. Sirski minister za gospodarstvo in zunanjo trgovino namreč predseduje upravnemu svetu, je član tajništva upravnega sveta, ki nadzoruje ravnanja več poslovnih svetov, in je pristojni organ za imenovanje predsednika in podpredsednika več poslovnih svetov in za razrešitev teh svetov. Vendar čeprav bi sirski minister za gospodarstvo in zunanjo trgovino samo potrjeval izbiro članov teh svetov, pa je treba poudariti, da imenovanje predsednika in podpredsednika vsakega poslovnega sveta vključuje odločitev vlade.
29

Poleg tega člen 4(4)(b) legge n. 59 Delega al Governo per il conferimento di funzioni e compiti alle regioni ed enti locali, per la riforma della pubblica amministrazione e per la semplificazione amministrativa z dne 15. marca 1997 (redna priloga št. 56 h GURI št. 63 z dne 17. marca 1997), kakor je bil spremenjen z Decreto legislativo n. 422 Conferimento alle regioni ed agli enti locali di funzioni e compiti in materia di trasporto pubblico locale, a norma dell’articolo 4, comma 4, della legge 15 marzo 1997, n. 59 z dne 19. novembra 1997 (GURI št. 287 z dne 10 decembra 1997), določa, da se: „določi, da dežele in lokalne skupnosti v okviru svojih pristojnosti regulirajo izvajanje služb ne glede na podrobna pravila o izvajanju in ne glede na obliko, v kateri so dodeljene bodisi s koncesijo bodisi s pogodbo o javnih storitvah v skladu s podrobnimi pravili, ki so določena v členih 22 in 25 zakona št. 142 z dne 8. junija 1990 in ki spoštujejo člena 2 in 3 Uredbe (EGS) št. 1191/69 in Uredbe (EGS) št. 1893/91, s katerima se zagotavlja finančna gotovost/varnost in proračunsko kritje ter zagotavlja, da bo do 1. januarja 2000 doseženo vsaj razmerje 0.35 med prometnimi računi/računi v obtoku in izvedbenimi stroški ob odštetju stroškov za infrastrukturo po uporabi Direktive 91/440/EGS za železniški promet v deželnem in lokalnem interesu; določijo podrobna pravila za spodbujanje izogibanja monopolnih položajev pri upravljanju mestnega in zunajmestnega prometa ter za uvedbo pravil o konkurenci, določenih za službe periodičnih dežurstev; določijo do 1. januarja 2000 podrobna pravila, na podlagi katerih bodo dežele svoje avtonomne pogodbe za deželne službe nadomestile s pogodbo o javni službi, sklenjeno med državo in Ferrovie dello Stato Spa.“
61

Dalje, nobena določba Uredbe št. 517/2014 ne določa, da Komisija, če je potrebno, od zadevnih podjetij ne more zahtevati dodatnih informacij. Poleg tega je Komisija na obravnavi navedla, da Uredba št. 517/2014 ne vsebuje nobene izrecne prepovedi v zvezi s tem. Namreč, tudi ob predpostavki, kot zatrjuje Komisija, da se je zakonodajalec odrekel naknadnemu zbiranju podatkov v zvezi z referenčnim obdobjem, to ne pomeni, da Komisija takih informacij ne sme zbirati, če bi se izkazalo, da je to nujno za opredelitev količin HFC, danih na trg. Poleg tega ni dokazano, da bi glede na majhno število zadevnih podjetij to vključevalo visoke upravne stroške, zadrževalo vzpostavitev mehanizma ali povzročilo posebno nevarnost manipuliranja, kot to razume Komisija. V vsakem primeru je treba navesti, da je ta institucija, kot je razvidno iz priloge k dopisu z dne 19. maja 2014, ki ga je Komisija predložila v odgovor na pisna vprašanja Splošnega sodišča, zadevna podjetja pozvala, naj ji v okviru določitve referenčne vrednosti posredujejo nekatere podatke, in sicer med drugim količine HFC, proizvedene ali uvožene za namene, določene v členu 15(2) Uredbe št. 517/2014, ki niso bili sporočeni prej in torej niso bili razpoložljivi. Na podlagi pojasnil, ki jih je v zvezi s tem na obravnavi podala Komisija, ni mogoče šteti, da od navedenih podjetij ni bilo mogoče zahtevati, naj posredujejo podatke v zvezi s količinami HFC, ki so bile uvožene in sproščene v prosti promet, ki tako kot količine HFC, proizvedene ali uvožene za namene, določene v členu 15(2) Uredbe št. 517/2014, niso bile sporočene v okviru Uredbe št. 842/2006. S tem je potrjeno ne le to, da ni bilo niti prepovedano niti nemogoče, da bi Komisija, če bi bilo treba, naknadno zbirala podatke, ki prej niso bili razpoložljivi, ampak tudi, da je resnično šlo za tak primer. Poleg tega je treba pojasniti, da v nobenem primeru navedenim podjetjem ni bilo mogoče očitati, da v referenčnem obdobju niso sama sporočila podatkov, ki jih Komisija ni zahtevala na podlagi Uredbe št. 842/2006 in katerih upoštevnost se je odkrila šele pozneje.
3.

Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Sporazumi o patentni poravnavi – Sporazum, sklenjen med proizvajalcem originalnih zdravil in proizvajalcem generičnih zdravil – Sporazum, ki vsebuje klavzuli o neizpodbijanju patentov in o netrženju izdelkov – Spodbujevalno plačilo, ki ga je v zameno prejel proizvajalec generičnih zdravil – Neobstoj – Omejitev zaradi cilja – Neobstoj (člen 101(1) PDEU) (Glej točke od 135 do 155 in od 201 do 268.)
(Glej točke od 52 do 54 in od 59 do 61.)

Pogoj, da se mora akt Unije na fizično ali pravno osebo neposredno nanašati, kot je določen v členu 263, četrti odstavek, PDEU, zahteva, da ima izpodbijani ukrep Unije neposredne učinke na pravni položaj posameznika in naslovnikom tega akta, ki so zadolženi za njegovo izvedbo, ne dopušča nobene diskrecijske pravice, saj je ta izvedba samodejna in temelji izključno na ureditvi Unije brez uporabe drugih izvedbenih pravil.

Določbe v zvezi z dostopom do kapitalskega trga, ki naslovnikom, zadolženim za njihovo izvedbo, ne dopuščajo nobene diskrecijske pravice, pa se na gospodarsko družbo, ki je specializirana za iskanje in pridobivanje nafte ali zemeljskega plina, prodajo in distribucijo surove nafte ter pridobivanje in prodajo naftnih derivatov in katere ime je v prilogah k Sklepu 2014/512/SZVP in Uredbe št. 883/2014 o omejevalnih ukrepih zaradi delovanja Rusije, ki povzroča destabilizacijo razmer v Ukrajini, nanašajo neposredno. Namreč, omejevalni ukrepi, ki iz teh določb izhajajo, ki vsem subjektom Unije prepovedujejo izvajanje nekaterih finančnih transakcij oziroma sklenitev sporazuma s subjekti s sedežem v Rusiji, ki so pod javnim nadzorom ali katerih več kot 50‑odstotni delež je v javni lasti, katerih ocenjeno skupno premoženje presega 1 bilijon ruskih rubljev in katerih ocenjeni prihodki v vsaj 50 % izvirajo iz prodaje ali prevoza surove nafte ali naftnih proizvodov, katerih ime je v teh prilogah, se za to družbo uporabljajo neposredno, kot takojšnja posledica dejstva, da je subjekt, na katerega se nanašata člen 1(2)(b) in (3) Sklepa 2014/512/SZVP ter člen 5(2)(b) in (3) Uredbe št. 833/2014, ter da je njeno ime v Prilogi III k navedenemu sklepu in v Prilogi VI k navedeni izpodbijani uredbi.

Res je sicer, da so v teh določbah navedene prepovedi, ki se uporabljajo predvsem za kreditne institucije in druge finančne institucije s sedežem v Uniji, vendar je cilj teh prepovedi in njihov učinek ta, da se neposredno nanašajo na subjekte, katerih ime je navedeno v prilogah k navedenim aktom, katerih gospodarska dejavnost je zaradi uporabe teh ukrepov proti njim omejena. Navedene ukrepe morajo seveda uporabiti institucije s sedežem v Uniji, saj se akti, ki jih sprejmejo institucije Unije, načeloma ne uporabljajo zunaj ozemlja Unije. To pa ne pomeni, da se omejevalni ukrepi, ki se uporabljajo proti subjektom, na katere se nanašajo določbe v zvezi z dostopom do kapitalskega trga, nanje ne nanašajo neposredno.

(Glej točke od 72 do 75.)
3.

Omejevalni sporazumi – Prepoved – Kršitve – Sporazumi in usklajena ravnanja, ki pomenijo enotno kršitev – Pripis odgovornosti za celotno kršitev enemu podjetju – Pogoji (člen 101(1) PDEU) (Glej točke od 117 do 125, od 129 do 131, 137 in 140.)
1.

Skupna trgovinska politika–Zaščita pred dampingom–Škoda–Dokazovanje vzročne zveze–Obveznosti institucij–Upoštevanje dejavnikov, ki niso povezani z dampingom–Vpliv takih dejavnikov na dokazovanje vzročne zveze–Sodni nadzor–Očitna napaka pri presoji–Dokazno breme (Uredba Sveta št. 1225/2009, člena 1(1) ter 3(1), (2) in od (5) do (7)) (Glej točke od 39 do 42 in od 61 do 81.)
Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 1. februarja 2018 – Larko/Komisija

(zadeva T-412/14)

„Ničnostna tožba – Državne pomoči – Prodaja nekaterih sredstev, ki jih podjetje uporablja ali mu pripadajo, v okviru programa privatizacije – Neobstoj gospodarske kontinuitete – Tožba prejemnika pomoči – Neobstoj pravnega interesa – Nedopustnost”

Ničnostna tožba–Fizične ali pravne osebe–Pravni interes–Nujnost obstoječega in dejanskega interesa–Presoja ob vložitvi tožbe–Tožba, s katero tožeča stranka lahko pridobi korist–Neobstoj–Nedopustnost

(člen 263, četrti odstavek, PDEU)

(Glej točke od 21 do 24 in od 29 do 43.)

Predmet

Predlog na podlagi člena 263 PDEU za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C(2014) 1805 z dne 27. marca 2014 o državni pomoči SA.37954 (2013/N) – Grèce – Prodaja nekaterih sredstev družbe Larco General Mining & Metallurgical Company SA (UL 2014, C 156, str. 1).

Izrek

1. Tožba se zavrže kot nedopustna.
Pojma pravni akt v smislu člena 11(4) PEU, člena 2(1) Uredbe št. 211/2011 o državljanski pobudi, in člena 4(2)(b) iste uredbe, ker ni dokaza o nasprotnem, se ne more razlagati tako, da je omejen samo na dokončne pravne akte Unije, ki imajo pravne učinke do tretjih oseb. Niti besedilo navedenih določb niti cilji teh določb posebej ne upravičujejo tega, da se sklep o začetku pogajanj za sklenitev mednarodnega sporazuma, ki je bil sprejet na podlagi člena 207(3) in (4) PDEU in člena 218 PDEU ter ki je očitno sklep v smislu člena 288, četrti odstavek, PDEU za namene evropske državljanske pobude izključi iz pojma pravnega akta.

Nasprotno, načelo demokracije – ki je, kot je med drugim navedeno v preambuli Pogodbe EU, v členu 2 PEU in v preambuli Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, eno izmed temeljnih vrednot, na katerih temelji Unija – in cilj, ki se mu posebej sledi z mehanizmom evropske državljanske pobude, in sicer krepitev demokratičnega delovanja Unije s tem, da se vsakemu državljanu zagotovi splošna pravica do sodelovanja v demokratičnem življenju, zahtevata, da se pojem pravnega akta razlaga tako, da vključuje pravne akte, kot je sklep o začetku pogajanj za sklenitev mednarodnega sporazuma, katerega nesporni namen je spremeniti pravni red Unije.

(Glej točke od 35 do 37.)
5.

Konkurenca–Upravni postopek–Preiskovalna pooblastila Komisije–Pravica zahtevati predložitev komunikacije med odvetnikom in stranko–Meje–Varstvo zaupnosti take komunikacije–Obseg–Izključitev komunikacije z odvetniki, ki so v podjetju (Glej točko 124.)
3.

Institucije Evropske unije — Pravica javnosti do dostopa do dokumentov — Uredba (ES) št. 1049/2001 — Izjeme od pravice dostopa do dokumentov — Restriktivna razlaga in uporaba — Obveznost konkretnega in posamičnega preizkusa glede dokumentov, za katere velja izjema — Obseg (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, uvodne izjave 1, 2 in 4 ter člena 1 in 4) (Glej točke od 50 do 54.)