Zadeva T-59/02

Archer Daniels Midland Co.

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Citronska kislina – Člen 81 ES – Globa – Člen 15(2) Uredbe št. 17 – Smernice o načinu določanja glob – Obvestilo o ugodni obravnavi – Načeli pravne varnosti in prepovedi retroaktivnosti – Načelo sorazmernosti – Enako obravnavanje – Obveznost obrazložitve – Pravice obrambe“

Povzetek sodbe

1. Pravo Skupnosti – Splošna pravna načela – Prepoved retroaktivnosti kazenskih določb

(Uredba Sveta št. 17, člen 15; obvestili Komisije 96/C 207/04 in 98/C 9/03)

2. Konkurenca – Globe – Smernice za izračun glob

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

3. Konkurenca – Globe – Sankcije Skupnosti in sankcije, naložene v državi članici ali tretji državi, zaradi kršitve nacionalnega konkurenčnega prava

(Uredba Sveta št. 17, člen 15)

4. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev

(člena 81(1) ES in 82 ES; Sporazum EGP, člen 53(1); Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

5. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

6. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Odvračilnost globe

(člen 81 ES; Uredba Sveta št. 17, člen 15)

7. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Konkreten vpliv na trg

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A, prvi odstavek)

8. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

9. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Olajševalne okoliščine

(Uredba Sveta št. 17, člen 15)

10. Konkurenca – Upravni postopek – Spoštovanje pravic obrambe

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 17, člen 11)

11. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Obteževalne okoliščine

(Uredba Sveta št. 17, člen 15; Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 2)

12. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

13. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Globe – Znesek – Določitev

(člen 81 ES; Uredba Sveta št. 17)

14. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Olajševalne okoliščine

(člen 81(1) ES; Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 3, tretja alinea)

15. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Olajševalne okoliščine

(člen 81(1) ES; Uredba Sveta št. 17, člen 15)

16. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev

(Uredba Sveta št. 17, člen 15; Obvestilo Komisije 96/C 207/04, oddelki B, C in D)

17. Konkurenca – Upravni postopek – Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah – Obvezna vsebina

(Uredba Sveta št. 17, člen 19(1))

18. Konkurenca – Upravni postopek – Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah – Obvezna vsebina

(Uredba Sveta št. 17, člen 19(1))

19. Konkurenca – Globe – Znesek – Diskrecijska pravica Komisije – Sodni nadzor

(člen 229 ES)

1. Načelo prepovedi retroaktivnosti kazenskih zakonov iz člena 7 Evropske konvencije o človekovih pravicah je kot temeljna pravica splošno načelo prava Skupnosti, katerega spoštovanje je obvezno, ko se globe naložijo zaradi kršitve pravil o konkurenci. To načelo zahteva, da so izrečene sankcije v skladu s tistimi, ki so bile določene, ko je bila kršitev storjena.

Sprejetje Smernic, ki naj bi spremenile splošno politiko konkurence Komisije glede glob, načeloma lahko spada v področje uporabe načela prepovedi retroaktivnosti.

Prvič, Smernice lahko imajo pravne učinke. Ti pravni učinki ne izhajajo iz zavezujoče narave Smernic, temveč iz njihovega sprejetja in objave s strani Komisije. To sprejetje in objava Smernic kot tudi obvestila o ugodni obravnavi kažejo na samoomejevanje pooblastila za odločanje po prostem preudarku Komisije, ki se ne more oddaljiti od teh smernic, ne da bi bilo to glede na okoliščine primera sankcionirano zaradi kršitve splošnih pravnih načel, kot so načela enakega obravnavanja, varstva zaupanja v pravo in pravne varnosti.

Drugič, Smernice kot politični instrument na področju konkurence spadajo na področje uporabe načela prepovedi retroaktivnosti, po zgledu nove sodne razlage norme, ki določa kaznivo ravnanje, v skladu s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice glede člena 7(1) Evropske konvencije o človekovih pravicah, ki za to določbo šteje, da nasprotuje retroaktivni uporabi nove razlage norme, ki določa kaznivo ravnanje. To v skladu z navedeno sodno prakso velja zlasti takrat, ko gre za razlago s strani sodne prakse, katere rezultat ni bil razumno predvidljiv, ko je bila kršitev storjena, zlasti ob upoštevanju tedaj sprejete razlage s strani sodne prakse glede zadevne zakonske določbe. Vendar iz te sodne prakse izhaja, da je obseg izraza predvidljivost pretežno odvisen od vsebine besedila, ki ga zadeva, področja, ki ga pokriva, ter od števila in statusa njegovih naslovnikov. Tako predvidljivost zakona ne nasprotuje temu, da bi bila zadevna oseba prisiljena poseči po pojasnjevalnih nasvetih, da bi v okoliščinah zadeve razumno presodila posledice, ki lahko nastanejo zaradi določenega dejanja. To velja zlasti za strokovnjake, ki so navajeni, da morajo dokazovati veliko skrbnost pri opravljanju svoje dejavnosti. Od njih je tudi mogoče pričakovati, da posebej pazijo na to, da presodijo tveganja, ki jih ta prinaša.

Za nadzor nad spoštovanjem načela prepovedi retroaktivnosti je treba preveriti, ali je bilo spremembo, ki pomeni sprejetje Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, mogoče razumno predvideti takrat, ko so bile storjene zadevne kršitve. V zvezi s tem je bistvena novost Smernic, da se kot izhodišče za izračun zneska globe uporabi osnovni znesek, določen v okviru za to predvidenega razpona, pri čemer razponi ustrezajo različnim stopnjam teže kršitev, kot taki pa nimajo nobene zveze z upoštevnim prometom. Ta metoda temelji predvsem na – čeprav relativni in prilagodljivi – določitvi tarif glob.

Dalje, dejstvo, da je Komisija v preteklosti pri globah uporabljala določene zneske za določene vrste kršitev, ji ne more odvzeti možnosti, da bi te zneske zvišala v okviru omejitev, navedenih v Uredbi št. 17, če je to potrebno, da bi se zagotovilo uresničenje skupnostne politike konkurence, nasprotno – učinkovita uporaba skupnostnih pravil konkurence zahteva, da lahko Komisija znesek glob kadar koli prilagodi potrebam te politike.

Iz tega izhaja, da podjetja, ki so v upravnem postopku, ki lahko pripelje do izreka globe, ne morejo legitimno pričakovati, da Komisija ne bo presegla višine zneska glob, ki jo je uporabljala prej, niti da bo uporabila metodo njihovega izračuna.

Posledično morajo navedena podjetja upoštevati možnost, da lahko Komisija v vsakem trenutku zviša znesek glob glede na raven glob, ki jih je izrekala v preteklosti. To ne velja samo tedaj, kadar Komisija zviša znesek glob, ko nalaga globe v posameznih odločbah, ampak tudi če je to zvišanje v posameznih primerih izvedeno z uporabo splošno veljavnih pravil ravnanja, kot so Smernice.

(Glej točke od 41 do 49 in 409.)

2. Dejstvo, da je Komisija za izračun globe, naložene podjetju, uporabila metodo iz Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, ni diskriminatorna obravnava glede na podjetja, ki so kršila skupnostna pravila o konkurenci v istem obdobju, a so zaradi časa odkritja kršitve ali razlogov, ki se nanašajo na potek upravnega postopka, ki jih zadeva, bila obsojena pred sprejetjem in objavo Smernic.

(Glej točko 53.)

3. Načelo ne bis in idem prepoveduje, da bi bila ista oseba več kot enkrat kaznovana za isto nezakonito ravnanje za varovanje istega pravnega interesa. Za uporabo tega načela morajo biti izpolnjeni trije kumulativni pogoji, in sicer identično dejansko stanje, identičnost kršitelja in identičnost varovanega pravnega interesa.

Zato je lahko eno podjetje predmet obravnave v dveh vzporednih postopkih za isto nezakonito ravnanje in je lahko dvakrat sankcionirano, in sicer s strani pristojnega organa zadevne države članice in organa Skupnosti, če imata omenjena postopka različne cilje in če ne gre za kršitev istega pravila.

Iz tega a fortiori izhaja, da načela ne bis in idem ni mogoče uporabiti, ko postopki in kazni, ki jih vodijo in naložijo na eni strani Komisija in na drugi strani organi tretjih držav, očitno nimajo istih ciljev. Čeprav gre namreč v prvem primeru za ohranjanje neizkrivljene konkurence na ozemlju Evropske unije in Evropskega gospodarskega prostora, gre v drugem primeru za varovanje trga tretje države. Pogoj identičnosti varovanega pravnega interesa, ki je nujen za uporabo načela ne bis in idem, v tem primeru ni izpolnjen.

(Glej točke od 61 do 63.)

4. Pooblastilo Komisiji, da naloži globe podjetjem, ki so namenoma ali iz malomarnosti kršila določbe členov 81(1) ES ali 82 ES, je eno od sredstev, s katerimi lahko izvršuje nalogo nadzora, ki ji jo je poverilo pravo Skupnosti. Ta naloga zajema preučevanje in zatiranje posameznih kršitev, pa tudi dolžnost, da uresničuje splošno politiko, da se bodo na področju konkurence uporabljala načela, ki jih določa Pogodba, in da delovanje podjetij usmeri v to.

Iz tega izhaja, da je Komisija pooblaščena, da odloča o ravni zneska glob, da bi zagotovila njihov odvračilni učinek, ker so določene kršitve še precej pogoste, čeprav so bile že od začetka politike Skupnosti na področju konkurence nezakonite zaradi dobička, ki ga lahko nekatera zainteresirana podjetja pridobijo od teh kršitev.

Cilj odvračanja, ki ga uresničuje Komisija, se nanaša na ravnanje podjetij v Skupnosti ali Evropskem gospodarskem prostoru. Posledično odvračilnost globe, naložene podjetju zaradi kršitve skupnostnih pravil o konkurenci, ne more biti odvisna niti samo od posebnega položaja tega podjetja niti od njegovega spoštovanja pravil o konkurenci, določenih v tretji državi zunaj EGP.

(Glej točke od 70 do 72.)

5. Pri ugotavljanju teže kršitve je treba upoštevati veliko dejavnikov, zlasti posebne okoliščine zadeve in njen kontekst, ne da bi obstajal zavezujoč ali taksativen seznam meril, ki jih je treba obvezno upoštevati.

Poleg tega so lahko med dejavniki presoje teže kršitve, odvisno od primera, količina in vrednost blaga, ki je predmet kršitve, ter velikost in gospodarska moč podjetja in zato vpliv, ki ga ima lahko podjetje na upoštevnem trgu. Po eni strani iz tega izhaja, da je mogoče za določitev zneska globe upoštevati tako celotni promet podjetja, ki je, čeprav približen in nepopoln, kazalec njegove velikosti in gospodarske moči, kot tržni delež zadevnih podjetij na zadevnem trgu, ki lahko pokaže obseg kršitve. Po drugi strani iz tega izhaja, da se ne sme niti enemu niti drugemu od teh podatkov glede na druge elemente presoje pripisati nesorazmernega pomena, zato določitev ustrezne globe ne more biti zgolj rezultat izračuna na podlagi skupnega prometa.

(Glej točki 98 in 99.)

6. Odvračilnost je eden izmed glavnih preudarkov, ki jih je treba upoštevati pri določitvi glob, naloženih zaradi kršitve skupnostnih pravil o konkurenci.

Vendar če bi se morala globa določiti na ravni, ki bi bila omejena na izničenje koristi omejevalnega sporazuma, potem ne bi imela odvračilnega učinka. Razumno bi bilo namreč predpostavljati, da podjetja pri finančnem izračunu in upravljanju niso upoštevala le zneska glob, ki bi jim bile naložene za kršitev, ampak tudi raven tveganja odkritja omejevalnega sporazuma. Poleg tega, če bi pomen globe zmanjšali zgolj na odpravo dobička oziroma pričakovane koristi, ne bi mogli dovolj upoštevati zadevnega kršitvenega ravnanja z vidika člena 81(1) ES. Z zmanjšanjem globe zgolj na povrnitev povzročene škode bi se namreč, razen odvračilnega učinka, ki lahko zadeva le prihodnje ravnanje, zanemarila tudi represivnost takega ukrepa glede na dejansko storjeno kršitev.

Poleg tega v primeru podjetja, ki je prisotno na številnih trgih in ima na voljo posebej velika finančna sredstva, upoštevanje prometa, ustvarjenega na zadevnem trgu, ne bi moglo zadoščati za zagotovitev odvračilnega učinka globe. Namreč, večje ko je podjetje in ima na voljo vsa sredstva, ki mu omogočajo, da na trgu deluje neodvisno, bolj se mora zavedati pomena svoje vloge za dobro delovanje konkurence na trgu. Zato je treba ob tem, da se dejanske okoliščine in zlasti celotni promet nanašajo na gospodarsko moč podjetja, ki je spoznano za krivo kršitve, ta celotni promet upoštevati pri presoji teže kršitve.

(Glej točke od 129 do 131.)

7. V skladu s točko 1 A, prvi odstavek, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, Komisija pri izračunu globe glede na težo kršitve med drugim upošteva dejanski vpliv kršitve na trg, kjer se to lahko meri. Ta izmerljivi vpliv omejevalnega sporazuma na zadevni trg je treba šteti za dovolj dokazanega, če Komisija lahko predloži konkretne in verodostojne indice, ki z razumno verjetnostjo kažejo, da je omejevalni sporazum vplival na ta trg.

Presoja vpliva omejevalnega sporazuma na zadevni trg namreč nujno pomeni uporabo hipotez. V tem okviru mora Komisija preučiti zlasti to, kakšne bi bile cene zadevnega proizvoda, če omejevalnega sporazuma ne bi bilo. Vendar je pri preučevanju vzrokov za dejansko gibanje cen tvegano špekulirati o vlogi vsakega izmed njih. Upoštevati je treba objektivno okoliščino, da so se stranke zaradi omejevalnega sporazuma o cenah jasno odrekle ravno konkuriranju pri cenah. Tako presoja vpliva, ki je posledica drugih dejavnikov, kot je to prostovoljno vzdržanje strank omejevalnega sporazuma, nujno temelji na razumnih in nenatančno količinsko opredeljivih verjetnostih.

Zato Komisiji ni mogoče očitati – razen če bi merilu iz točke 1 A, prvi odstavek, odvzeli polni učinek –, da se je oprla na dejanski vpliv omejevalnega sporazuma na trg, ki je imel protikonkurenčen cilj, kot je omejevalni sporazum o cenah ali kvotah, ne da bi ta vpliv količinsko opredelila ali ne da bi o njem predložila kvantitativno presojo.

(Glej točke od 157 do 161.)

8. Pri določanju teže kršitve na področju konkurence je treba upoštevati zlasti pravni in ekonomski okvir očitanega ravnanja. V zvezi s tem se mora Komisija pri presoji dejanskega vpliva kršitve na trg sklicevati na konkurenco, kakršna bi obstajala, če ne bi bilo kršitve.

Po eni strani iz tega izhaja, da je treba pri omejevalnih sporazumih, ki se nanašajo na cene, z razumno stopnjo verjetnosti ugotoviti, da so sporazumi zadevnim strankam dejansko omogočili, da so dosegle višjo raven cen, kot bi jo brez omejevalnega sporazuma. Po drugi strani iz tega izhaja, da mora Komisija pri presoji upoštevati vse objektivne razmere na zadevnem trgu glede na prevladujoči ekonomski in morebitni pravni okvir. Glede na okoliščine primera je treba upoštevati „objektivne ekonomske dejavnike“, ki kažejo na to, da raven cen v okviru „proste konkurence“ ne bi bila taka, kot so dejanske cene.

(Glej točki 181 in 182.)

9. Dejstvo, da stranke niso v celoti spoštovale omejevalnega sporazuma in niso v celoti uporabljale dogovorjenih cen, ne pomeni, da so ob tem imele cene, ki bi jih lahko imele, če omejevalnega sporazuma ne bi bilo, in torej ne pomeni elementa, ki ga je treba upoštevati kot olajševalno okoliščino. Podjetje, ki kljub usklajevanju s konkurenti ohrani bolj ali manj neodvisno politiko na trgu, namreč lahko zgolj skuša izrabiti omejevalni sporazum v svojo korist.

(Glej točko 189.)

10. Nobena določba Komisiji ne prepoveduje, da se kot na dokaz, ki je lahko podlaga za ugotovitev kršitve členov 81 ES in 82 ES ter določitev globe, opre na dokument, ki ni nastal v postopku, ki ga je vodila sama Komisija.

Kljub temu je na podlagi splošnih načel prava Skupnosti, katerih del so temeljne pravice in glede na katera je treba razlagati besedila prava Skupnosti, podjetju priznana pravica, da ga Komisija v okviru člena 11 Uredbe št. 17 ne prisili, da prizna udeležbo pri kršitvi. Varstvo te pravice pri sporih glede obsega vprašanja pomeni, da je treba preveriti, ali je vprašana oseba odgovor nanj enačila s priznanjem kršitve, tako da bi bila krnjena njena pravica do obrambe.

Ko se Komisija v okviru proste presoje dokazov opre na izjavo, dano v drugačnem okviru, kot je postopek, ki ga uvede sama, in ko so v tej izjavi morebitne informacije, posredovanje katerih bi podjetje lahko zavrnilo, če bi mu Komisija zastavila vprašanja o isti zadevi, mora ta institucija zadevnemu podjetju zagotoviti procesne pravice, ki so enakovredne tem, ki jih daje omenjena sodna praksa.

Spoštovanje teh procesnih jamstev v takem okviru pomeni, da mora Komisija po uradni dolžnosti preizkusiti, ali na prvi pogled obstajajo resni dvomi glede spoštovanja procesnih pravic zadevnih podjetij v okviru postopka, v katerem so podala take izjave. Če takih resnih dvomov ni, je treba šteti, da so bile procesne pravice zadevnim podjetjem dovolj zagotovljene, če Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah jasno navede, da se namerava na te dokumente opreti, in jih po potrebi k temu obvestilu priloži. Tako Komisija zadevnim podjetjem omogoči, da se opredelijo ne le o vsebini teh izjav, ampak tudi o morebitnih nepravilnostih ali posebnih okoliščinah, v katerih so nastali ali bili predloženi Komisiji.

(Glej točke od 261 do 265.)

11. Kadar pravila o konkurenci krši več podjetij, je treba pri določitvi glob obravnavati relativno težo udeležbe vsakega izmed njih, kar zlasti pomeni, da se ugotovi vloga posameznega podjetja med trajanjem udeležbe pri kršitvi.

Iz tega zlasti izhaja, da je treba vlogo „vodje“, ki jo ima v kartelu eno ali več podjetij, upoštevati pri izračunu globe, saj morajo podjetja, ki so imela tako vlogo, glede na druga podjetja nositi posebno odgovornost.

(Glej točki 296 in 297.)

12. Komisija ima pri določanju globe, naložene zaradi kršitev pravil o konkurenci, diskrecijsko pravico. Dejstvo, da je Komisija v preteklosti za obteževalne okoliščine uporabila določen odstotek povečanja glob, ji ne odvzema pooblastila, da ta odstotek poveča v okviru Uredbe št. 17 in Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, če se to izkaže za potrebno za zagotovitev uresničevanja skupnostne politike konkurence.

(Glej točko 312.)

13. Komisija mora pri uporabi člena 15(2) Uredbe št. 17 v vsakem posameznem primeru, torej ko naloži globe zaradi kršitve pravil o konkurenci iz Pogodbe, spoštovati splošna pravna načela, med katerimi je načelo enakega obravnavanja, kot ga razlaga sodišče Skupnosti. Podjetje pa vseeno lahko izpodbija znesek globe, ki mu je bila naložena, z utemeljitvijo, da gre za kršitev tega načela, a le če dokaže, da so okoliščine v zadevah, ki se nanašajo na te druge odločbe, kot so trgi, proizvodi, države, podjetja in zadevna obdobja, primerljive s tistimi v obravnavanem primeru.

(Glej točki 315 in 316.)

14. Komisija mora pri presoji teže kršitve, da bi določila globo, upoštevati ne le posebne okoliščine primera, ampak tudi okvir, v katerem je bila kršitev storjena, in zagotoviti odvračilni učinek svojega ukrepa. Le upoštevanje teh dejavnikov namreč zagotavlja polni učinek ukrepov Komisije za ohranjanje neizkrivljene konkurence na skupnem trgu.

Zgolj besedilna analiza določbe iz točke 3, tretja alinea, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, bi lahko dajala vtis, da samo dejstvo, da kršitelj preneha vsakršne kršitve, takoj ko posreduje Komisija, na splošno in brez izjem pomeni olajševalno okoliščino. Vendar bi taka razlaga te določbe zmanjšala uporabni učinek določb, ki omogočajo ohranitev učinkovite konkurence, ker bi zmanjšala sankcijo, ki jo je mogoče naložiti zaradi kršitve člena 81 ES, in odvračilni učinek take sankcije.

Ta okoliščina namreč drugače kot druge olajševalne okoliščine ni povezana niti s subjektivno značilnostjo kršitelja niti z dejstvi posameznega primera, ker izhaja predvsem iz zunanjega posega Komisije. Zato prenehanja kršitve samo zaradi posega Komisije ni mogoče enačiti z zaslugami, ki so posledica samostojne pobude kršitelja, saj pomeni le ustrezen in normalen odziv na navedeni poseg. Poleg tega ta okoliščina povzroči le vrnitev kršitelja k zakonitemu ravnanju in ne prispeva k učinkovitejšemu pregonu s strani Komisije. Nazadnje, zatrjevane olajševalne narave te okoliščine ni mogoče opravičiti s samo spodbudo za prenehanje kršitve, ki jo prinaša. V zvezi s tem že opredelitev nadaljevanja kršitve po prvih posegih Komisije kot obteževalne okoliščine pomeni pobudo za prenehanje kršitve, vendar v nasprotju z zadevno olajševalno okoliščino ne zmanjšuje niti sankcije niti odvračilnega učinka te sankcije.

Tako bi priznanje prenehanja kršitve po prvih posegih Komisije kot olajševalna okoliščina, z zmanjšanjem tako sankcije kot tudi odvračilnega učinka sankcije, neupravičeno škodilo uporabnemu učinku člena 81(1) ES. Zato sama Komisija zgolj prenehanja kršitve po prvih posegih ne bi smela šteti za olajševalno okoliščino. Posledično je treba določbo iz točke 3, tretja alinea, Smernic razlagati strogo, da ne bo nasprotovala uporabnemu učinku člena 81(1) ES, in sicer tako, da le posebne okoliščine posameznega primera, v katerih kršitev preneha po prvih posegih Komisije, lahko upravičijo upoštevanje te okoliščine kot olajševalne okoliščine.

V primeru posebej resne kršitve, katere cilj je določitev cen in razdelitev trgov, ki so jo zadevna podjetja storila namenoma, prenehanja te kršitve ni mogoče šteti za olajševalno okoliščino, če je do prenehanja prišlo zaradi posega Komisije.

(Glej točke od 334 do 338, 340 in 341.)

15. Čeprav je pomembno, da podjetje sprejme ukrepe, s katerimi prepreči, da bi njegovi zaposleni v prihodnosti znova kršili konkurenčno pravo Skupnosti, njihovo sprejetje dejansko ne spremeni ugotovljene kršitve. Komisija torej ni zavezana upoštevati take okoliščine kot olajševalne, toliko bolj kadar zadevna kršitev pomeni očitno kršitev člena 81(1) ES.

(Glej točko 359.)

16. Da bi se izognili koliziji z načelom enakega obravnavanja, je treba obvestilo o nenalaganju ali zmanjševanju glob v primeru kartelov uporabljati tako, da mora Komisija pri zmanjšanju glob enako obravnavati podjetja, ki ji v isti fazi postopka in v podobnih okoliščinah posredujejo podobne informacije glede dejstev, ki se jim očitajo. Zgolj okoliščina, da je eno izmed teh podjetij priznalo očitana dejstva, ko je prvo odgovorilo na vprašanja, ki mu jih je postavila Komisija v isti fazi postopka, ne more biti objektivni razlog za različno obravnavanje.

Vendar to velja le v okviru sodelovanja podjetij, ki ne spada na področje uporabe oddelkov B in C obvestila o ugodni obravnavi.

V nasprotju s tema oddelkoma namreč oddelek D ne predvideva različnega obravnavanja zadevnih podjetij glede na to, kdaj so sodelovala s Komisijo.

(Glej točke 400, 401 in 403.)

17. Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah mora vsebovati očitke, ki so dovolj jasni, čeprav so kratki, da se lahko zainteresirane stranke ustrezno seznanijo z ravnanji, ki jim jih očita Komisija. Samo pod tem pogojem lahko obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah izpolni funkcijo, ki mu jo dajejo predpisi Skupnosti, in sicer predložitev vseh potrebnih podatkov podjetjem in podjetniškim združenjem, da lahko ta ustrezno pripravijo obrambo, preden Komisija sprejme dokončno odločbo.

(Glej točko 416.)

18. Kadar Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah izrecno navede, da bo preučila, ali je treba zadevnim podjetjem naložiti globe, in navede glavne dejanske in pravne elemente, zaradi katerih se lahko izreče globa, kot so teža in trajanje domnevne kršitve in dejstvo, da je bila ta storjena „namenoma ali iz malomarnosti“, izpolni obveznost spoštovanja pravice podjetij do izjave. S tem jim da elemente, potrebne za obrambo ne le zoper ugotovitev kršitve, ampak tudi zoper naložitev globe.

Iz tega izhaja, da je glede določitve glob pravica zadevnih podjetij do obrambe pred Komisijo zagotovljena z možnostjo podajanja pripomb o trajanju, teži in domnevni protikonkurenčnosti kršitve. Ta ugotovitev velja še toliko bolj, ko Komisija z objavo Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, zainteresirane osebe natančno seznani z metodo izračuna zneska morebitne globe in načinom, kako bo upoštevala ta merila. Te ugotovitve ne omaje dejstvo, da se Smernice ne sklicujejo izrecno na multiplikator, ker je v njih navedeno, da je treba upoštevati dejansko gospodarsko zmožnost kršiteljev, da drugim gospodarskim subjektom povzročijo veliko škodo, in določiti globo na ravni, ki zagotavlja, da je ta dovolj odvračilna.

(Glej točki 434 in 435.)

19. Kadar obravnava razlogov, ki jih podjetje navaja zoper zakonitost odločbe Komisije, s katero mu je bila naložena globa zaradi kršitve skupnostnih pravil o konkurenci, pokaže, da je nezakonitost podana, mora Sodišče prve stopnje obravnavati, ali je ob izvrševanju njegove neomejene pristojnosti treba spremeniti izpodbijano odločbo.

(Glej točko 443.)













SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (tretji senat)

z dne 27. septembra 2006( )

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Citronska kislina – Člen 81 ES – Globa – Člen 5(2) Uredbe št. 17 – Smernice o načinu določanja glob – Obvestilo o ugodni obravnavi – Načeli pravne varnosti in prepovedi retroaktivnosti – Načelo sorazmernosti – Enako obravnavanje – Prepoved retroaktivnosti – Obveznost obrazložitve – Pravice obrambe“

V zadevi T-59/02,

Archer Daniels Midland Co., s sedežem v Decaturju, Illinois (Združene Države), ki jo zastopajo C. O. Lenz, odvetnik, L. Martin Alegi, M. Garcia in E. Batchelor, solicitors,

tožeča stranka,

proti

Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo zastopa P. Oliver, zastopnik,

tožena stranka,

zaradi predloga za razglasitev ničnosti člena 1 Odločbe Komisije 2002/742/ES z dne 5. decembra 2001 v postopku na podlagi člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP (COMP/E-1/36.604 – Citronska kislina) (UL 2002, L 239, str. 18), ker je v njem ugotovljeno, da je tožeča stranka kršila člen 81 ES in člen 53 Sporazuma EGP s tem, da je sodelovala pri omejevanju kapacitet upoštevnega trga in izbire proizvajalca, ki mora voditi dvige cen na vsakem nacionalnem segmentu tega upoštevnega trga, zaradi predloga za razglasitev ničnosti člena 3 te odločbe v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko, in, podredno, zaradi predloga za zmanjšanje njej naložene globe,

SODIŠČE PRVE STOPNJE

EVROPSKIH SKUPNOSTI (tretji senat),

v sestavi J. Azizi, predsednik, M. Jaeger in F. Dehousse, sodnika,

sodni tajnik: J. Plingers, administrator,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 9. junija 2004

izreka naslednjo

Sodbo

Dejansko stanje

1 Tožeča stranka Archer Daniels Midland Co. (v nadaljevanju: ADM) je matična družba skupine podjetij, ki poslujejo v sektorju predelave žitaric in oljnatih semen. Na trg citronske kisline je prodrla leta 1991.

2 Citronska kislina je svetovno najbolj uporabljano kislinsko sredstvo in konzervans. Obstaja več različnih molekulskih sestav za različne uporabe zlasti pri prehrambnih izdelkih in pijačah, detergentih, čistilih, farmacevtskih in kozmetičnih izdelkih ter v različnih industrijskih procesih.

3 Leta 1995 je bila celotna svetovna prodaja citronske kisline približno 894,72 milijona evrov, od tega v Evropskem gospodarskem prostor (EGP) približno 323,69 milijona evrov. Leta 1996 je pet naslovnikov odločbe, ki je predmet te tožbe, obvladovalo približno 60 % svetovnega trga citronske kisline, to so bili poleg ADM Jungbunzlauer AG (v nadaljevanju: JBL), F. Hoffmann-La Roche AG (v nadaljevanju: HLR), Haarmann & Reimer Corp. (v nadaljevanju: H&R), družba iz skupine Bayer AG (v nadaljevanju: Bayer) in Cerestar Bioproducts BV (v nadaljevanju: Cerestar), skupaj imenovana „zadevna podjetja“.

4 Avgusta 1995 je ameriško pravosodno ministrstvo obvestilo Komisijo, da je glede trga citronske kisline potekala preiskava. Med oktobrom 1996 in junijem 1998 so vsa zadevna podjetja, vključno z ADM, priznala, da so bila udeležena pri omejevalnem sporazumu. Po sklenitvi poravnav z ameriškim ministrstvom za pravosodje so ameriški organi tem podjetjem naložili globe. Poleg tega so bile tudi določenim obdolženim fizičnim osebam naložene globe. Preiskave so potekale tudi v Kanadi, kjer so bile globe naložene nekaterim izmed teh podjetij, med drugim tudi ADM.

5 Komisija je 6. avgusta 1997 na podlagi člena 11 Uredbe Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, prve uredbe o uporabi členov [81] in [82] Pogodbe (UL 1962, 13, str. 204), zahteve za informacije naslovila na štiri glavne proizvajalce citronske kisline v Skupnosti. Komisija je med drugim januarja 1998 naslovila zahteve za informacije na glavne kupce citronske kisline v Skupnosti ter junija in julija 1998 spet naslovila zahteve za informacije na glavne proizvajalce citronske kisline v Skupnosti.

6 Družba Cerestar je po prvi zahtevi za informacije, ki jo je prejela julija 1998, stopila v stik s Komisijo in na sestanku 29. oktobra 1998 izjavila, da namerava sodelovati s Komisijo na podlagi Obvestila Komisije z dne 18. julija 1996 o nenalaganju ali zmanjševanju glob v primeru kartelov (UL C 207, str. 4, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi). Ob tej priložnosti je Cerestar ustno opisal dejavnosti kartela, pri katerih je sodeloval. Komisiji pa je ta družba 25. marca 1999 poslala pisno izjavo, v kateri je potrdila, kar je povedala na tem sestanku.

7 Komisija je z dopisom z dne 28. julija 1998 na JBL naslovila novo zahtevo za informacije, na katero je ta odgovorila z dopisom 28. septembra 1998.

8 Na sestanku 11. decembra 1998 je ADM izjavil, da želi sodelovati s Komisijo in ustno navedel protikonkurenčne dejavnosti, pri katerih je sodeloval. Z dopisom z dne 15. januarja 1999 je ADM potrdil svoje ustne izjave.

9 Komisija je 3. marca 1999 naslovila zahteve za dodatne informacije na HLR, JBL in Cerestar.

10 Bayer je 28. aprila, 21. maja in 28. julija 1999 v imenu H&R, JBL in HLR predložil izjave na podlagi obvestila o ugodni obravnavi.

11 Komisija je 29. marca 2000 na podlagi informacij, ki so ji bile posredovane, na ADM in druga zadevna podjetja naslovila obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah glede kršitve člena 81(1) ES in člena 53(1) Sporazuma o EGP (v nadaljevanju: Sporazum EGP). ADM in druga zadevna podjetja so v odgovor na očitke Komisije posredovali pisne pripombe. Nobena izmed teh strank ni predlagala zaslišanja niti ni izpodbijala dejanskega stanja, opisanega v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah..

12 Komisija je 27. julija 2001 naslovila zahteve za dodatne informacije na ADM in druga zadevna podjetja.

13 Komisija je 5. decembra 2001 sprejela Odločbo C(2001)3923 končna v postopku na podlagi člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP (COMP/E-1/36.604 – Citronska kislina) (v nadaljevanju: Odločba). Odločba je bila podjetju ADM vročena z dopisom z dne 17. decembra 2001.

14 Odločba med drugim vsebuje naslednje določbe:

„Člen 1

Družbe [ADM], [Cerestar], [H&R], [HLR] in [JBL] so z nadaljevanim sodelovanjem pri sporazumu in/ali usklajenem ravnanju v sektorju citronske kisline kršile člen 81(1) Pogodbe in člen 53(1) Sporazuma EGP.

Kršitev je trajala:

– pri družbah [ADM], [H&R], [HLR] in [JBL]: od marca 1991 do maja 1995;

– pri družbi [Cerestar]: od maja 1992 do maja 1995.

[…]

Člen 3

Podjetjem iz člena 1 se zaradi kršitve, ugotovljene v tem členu, naložijo naslednje globe:

a) [ADM]: globa 39,69 milijona evrov,

b) [Cerestar]: globa 170.000 evrov,

c) [HLR]: globa 63,5 milijona evrov,

d) [H&R]: globa 14,22 milijona evrov,

e) [JBL]: globa 17,64 milijona evrov.“

15 Komisija je v uvodnih izjavah od 80 do 84 Odločbe navedla, da se je omejevalni sporazum nanašal na dodelitev natančno določenih prodajnih kvot vsakemu članu in spoštovanje teh kvot, določitev ciljnih in/ali minimalnih cen, odpravo popustov in izmenjavo informacij o posameznem kupcu.

16 Komisija je za izračun zneska glob v odločbi uporabila metodologijo, navedeno v Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ (UL 1998, C 9, str. 3, v nadaljevanju: Smernice), ter obvestilo o ugodni obravnavi.

17 Prvič, Komisija je določila osnovni znesek globe glede na težo in trajanje kršitve.

18 V tem okviru je Komisija glede teže kršitve najprej menila, da je bila kršitev, ki so jo zadevne družbe storile, glede na njeno naravo, njen dejanski vpliv na trg citronske kisline v EGP in velikost upoštevnega geografskega trga, zelo resna (uvodna izjava 230 Odločbe).

19 Dalje, Komisija je menila, da bi bilo treba upoštevati dejansko gospodarsko zmožnost škodovati konkurenci in določiti globo v višini, ki bi zagotavljala zadosten odvračilni učinek. Zato je Komisija, na podlagi svetovnega prometa, ki so ga zadevna podjetja ustvarila s prodajo citronske kisline leta 1995 – zadnje leto kršitve –, ki so ga zadevna podjetja sporočila po prejemu zahteve Komisije za informacije in na podlagi katerega je Komisija izračunala ustrezne tržne deleže teh podjetij, ta uvrstila v tri kategorije, in sicer v prvo kategorijo H&R s tržnim deležem na svetovnem trgu 22 %, v drugo kategorijo ADM in JBL s tržnima deležema [zaupno]( ) ter HLR s tržnim deležem 9 % in v tretjo kategorijo Cerestar s tržnim deležem na svetovnem trgu 2,5 %. Na tej podlagi je Komisija določila izhodiščni znesek globe v višini 35 milijonov evrov za podjetje iz prve kategorije, 21 milijonov evrov za podjetja iz druge kategorije in 3,5 milijona evrov za podjetje, uvrščeno v tretjo kategorijo (uvodna izjava 239 Odločbe).

20 Poleg tega je Komisija te zneska zaradi zagotavljanja odvračilnega učinka globe prilagodila. Tako je Komisija, ob upoštevanju obsega celotnih sredstev zadevnih podjetij izhodiščna zneska, določena družbama ADM in HLR, pomnožila z množiteljem 2, izhodiščni znesek, določen družbi H&R, pa z 2,5 (uvodni izjavi 50 in 246 Odločbe).

21 Glede trajanja kršitve, ki jo je storilo posamezno podjetje, je Komisija izhodiščni znesek povečala še za 10 % na leto, to pomeni 40 % povečanje za družbe ADM, H&R, HLR in JBL ter 30 % povečanje za Cerestar (uvodni izjavi 249 in 250 Odločbe).

22 Tako je Komisija družbi ADM določila osnovni znesek globe v višini 58,8 milijona evrov. Družbam Cerestar, HLR, H&R in JBL pa je določila osnovne zneske v višini 4,55, 58,8, 122,5 oziroma 29,4 milijona evrov (uvodna izjava 254 Odločbe).

23 Drugič, Komisija je ob upoštevanju obteževalnih okoliščin osnovni znesek globe, naložene družbama ADM in HLR, povečala za 35 %, ker sta imeli ti podjetji pri omejevalnem sporazumu vlogo vodje (uvodna izjava 273 Odločbe).

24 Tretjič, Komisija je preučila in zavrnila trditve nekaterih podjetij, da so bile podane olajševalne okoliščine (uvodne izjave od 274 do 291 Odločbe).

25 Četrtič, Komisija je na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 tako izračunana zneska za Cerestar in H&R popravila tako, da ne presežeta meje 10 % celotnega prometa teh podjetij (uvodna izjava 293 Odločbe).

26 Petič, Komisija je ob uporabi naslova B obvestila o ugodni obravnavi družbi Cerestar „znatno zmanjšala“ (in sicer za 90 %) globo, ki bi ji bila naložena, če ne bi sodelovala. Nazadnje je Komisija na podlagi naslova D tega obvestila odobrila „znatno zmanjšanje“ (in sicer 50 %) globe družbam ADM (40 %), JBL (30 %), H&R in HLR (20 %) (uvodna izjava 326).

Postopek in predlogi strank

27 ADM je to tožbo v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložil 28. februarja 2002.

28 S posebno vlogo, vloženo v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 28. februarja 2002, je ADM zahteval zaupno obravnavo določenih informacij iz vlog in nekaterih prilog.

29 Sodišče prve stopnje (drugi senat) je na podlagi poročila sodnika poročevalca sklenilo, da odpre ustni postopek, in je v okviru ukrepov procesnega vodstva, določenih v členu 64 Poslovnika Sodišča prve stopnje, strankama pisno postavilo vprašanja in ju povabilo, naj nanje odgovorita pred obravnavo. Stranki sta nanje odgovorili v predpisanem roku.

30 Stranki sta podali ustne navedbe in odgovore na vprašanja Sodišča prve stopnje na obravnavi 9. junija 2004.

31 Družba ADM Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

– člen 1 Odločbe razglasi za ničnega v delu, v katerem je v njem ugotovljeno, da je kršila člen 81 ES in člen 53 Sporazuma EGP s tem, da je sodelovala pri omejitvah kapacitet upoštevnega trga in pri izbiri proizvajalca, ki mora voditi zvišanja cen na vsakem nacionalnem trgu omenjenega upoštevnega trga;

– člen 3 Odločbe razglasi za ničnega v delu, v katerem se nanaša nanjo;

– podredno, zmanjša znesek globe, ki ji je bila naložena;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

32 Komisija predlaga, naj Sodišče prve stopnje:

– tožbo zavrne;

– družbi ADM naloži plačilo stroškov.

Pravno stanje

I – Uporaba Smernic

A – Trditve strank

33 Družba ADM zatrjuje, da metoda izračuna glob, določena v Smernicah, bistveno odstopa od prejšnje prakse Komisije na področju, ki ga je, kot priznava Komisija v Odločbi (uvodna izjava 253), sestavljala določitev zneska globe glede na osnovno stopnjo, ki je pomenila določen odstotek prodaj na zadevnem trgu Skupnosti. Nasprotno, Smernice odslej uvajajo določeno stopnjo globe, na primer 20 milijonov evrov za zelo resno kršitev, neodvisno od obsega prodaje zadevnega proizvoda.

34 Družba ADM opozarja, da je Komisija med zadevnim obdobjem v obravnavani zadevi (od 1991 do 1995) na podlagi te ustaljene prakse naložila globe, katerih znesek je na splošno znašal med 2,5 in 9 % prometa, ustvarjenega s prodajo zadevnega proizvoda na trgu Skupnosti. Po drugi strani naj bi uporaba nove politike, ki izvira iz Smernic, pripeljala do glob, katerih znesek naj bi bil med 10- in 34- krat večji od zneska glob, ki naj bi bile naložene na podlagi prejšnje prakse.

35 Družba ADM je priznala, da ima Komisija diskrecijsko pravico povečati globe, kadar politika na področju konkurenčnega prava zahteva, da se naložijo višje globe z odvračilnim učinkom. Vendar naj bi Komisija z naložitvijo globe, katere znesek je med 10- in 34-krat večji od zneska, ki bi bil določen na podlagi prejšnje prakse, očitno prekoračila to mejo diskrecijske pravice. V nasprotju s trditvijo Komisije naj bi to ugotovitev potrdila sodba Sodišča prve stopnje z dne 20. marca 2002 v zadevi Lögstör Rör proti Komisiji (T-16/99, Recueil, str. II-1633, točka 237). Po eni strani namreč poudarja, da je Sodišče prve stopnje v tej sodbi priznalo možnost Komisije, da zviša raven glob v mejah, določenih v Uredbi št. 17, pod pogojem, da bi bilo to potrebno za zagotovitev izvajanja politike konkurence Skupnosti. Vendar naj Komisija niti v Odločbi niti v navedbah o zadevi ne bi utemeljila ali navedla dokazov, ki bi dokazali, da izvajanje te politike zahteva naložitev glob v znesku, ki je med 10- in 34-krat večji od zneska, razvidnega iz primerov prejšnje prakse. Po drugi strani poudarja, da naj bi v zadevi, v kateri je bila izrečena navedena sodba, in v vseh drugih zadevah, ki se nanašajo na omejevalni sporazum, ki zadeva cevi za mestno toplovodno ogrevanje, z izjemo omejevalnega sporazuma, ki zadeva družbo ABB (sodba Sodišča prve stopnje z dne 20. marca 2002 v zadevi ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji, T‑31/99, Recueil, str. II-1881), Komisija naložila globe na ravni, primerljivi s tisto, ki je prevladovala, ko je veljala prejšnja praksa Komisije. Zatrjuje namreč, da so bile zadevnim podjetjem v tem omejevalnem sporazumu naložene le globe, ki pomenijo med 3 in 14 % ustvarjenih prodaj, prav tako naj bi bila naložena globa, ki ustreza 44 % njenega ustvarjenega prometa.

36 Družba ADM meni, da bi morala biti zadevna podjetja upravičena delovati v predvidljivih okoliščinah. Tako kot prav tako določajo Smernice (prvi odstavek), bi morala Komisija pri določitvi zneska glob upoštevati skladno in nediskriminatorno politiko. Družba ADM meni, da je odsotnost pravne varnosti pri določanju glob v protislovju z idejo o učinkovitem izvajanju odvračilnega pomena globe. Da bi bil posamezni odvračilni učinek globe učinkovit, bi morala biti podjetja nujno predhodno seznanjena z veljavnimi sankcijami. Navaja, da splošna oprostitev ali politika popuščanja zahtevata, da so veljavne sankcije za zavrnitev sodelovanja jasno opredeljene. Prav tako bi bilo nerazumno stalno ohranjati negotovo stanje glede ravni glob, ki jih je mogoče naložiti ob kršitvi pravil konkurence, zlasti zaradi velikih časovnih zamikov, potrebnih za zaključek preiskav o takih kršitvah. Zato naj bi načelo pravne varnosti zahtevalo, da bi bilo mogoče pristop, ki ga je sprejela Komisija za izračun glob, v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 predvideti z zadostno stopnjo gotovosti.

37 Družba ADM dodaja, da iz priročnika smernic Sentencing Commission Združenih držav (točka 1B1.11(b)(1), v nadaljevanju: ameriške smernice) in sodne prakse zveznega pritožbenega sodišča (sodba v zadevi Združene države proti Kimlerju, 167 F. 3d 889 (5th Circ. 1999)) izhaja, da je uporaba novih smernic z retroaktvinim učinkom na področju glob prepovedana s pravilom ex post facto iz ustave Združenih držav, če bi bila kazen, ki bi se naložila z globo, strožja od kazni, ki je bila predvidena ob storitvi kršitve.

38 Posledično, ADM meni, da uporaba nove politike, ki jo določajo Smernice, glede kršitve, ki je bila, kot v tem primeru, storjena pred njihovo objavo in katere posledica je bila, da je bila družbi ADM naložena globa, ki je bila tako višja od glob, naloženih v skladu s prejšnjo prakso, pri čemer to odstopanje ni bilo nujno za zagotovitev spoštovanja politike na področju konkurenčnega prava, krši načelo pravne varnosti in je nezakonita.

39 Po drugi strani ADM zatrjuje, da uporaba teh smernic krši načelo enake obravnave, ker pelje k razlikovanju podjetij, ki so storila kršitev prava konkurence, ne glede na to, kdaj je bila kršitev storjena, ampak glede na to, kdaj je Komisija sprejela Odločbo Komisije, o čemer pa ta samovoljno odloča. ADM kot primer navaja, da so bile podjetjem, na katera se nanašata Odločba Komisije 97/624/ES z dne 14. maja 1997 v zvezi s postopkom na podlagi člena [82] Pogodbe ES (IV/34.621, 35.059/F-3 – Irish Sugar plc) (UL L 258, str. 1) in Odločba Komisije 94/210/ES z dne 29. marca 1994 v zvezi s postopkom na podlagi členov [81] in [82] Pogodbe ES (IV/33.941 – HOV-SVZ proti MCN) (UL L 104, str. 34), naložene globe, ki pomenijo le 6,8 oziroma 5 % zneska prodaj, ustvarjenih na upoštevnem trgu, medtem ko so bile zadevne kršitve storjene med obstojem omejevalnega sporazuma glede citronske kisline.

40 Komisija predlaga, naj se tožbeni razlogi zavrnejo.

B – Presoja Sodišča prve stopnje

41 Sodišče prve stopnje je naprej upravičeno poudarilo, da je načelo prepovedi retroaktivnosti kazenskih zakonov iz člena 7 EKČP kot temeljna pravica splošno načelo prava Skupnosti, katerega spoštovanje je obvezno, ko se globe naložijo zaradi kršitve pravil konkurence, in da to načelo zahteva, da so izrečene sankcije v skladu s tistimi, ki so bile določene, ko je bila kršitev storjena. Sodišče prve stopnje najprej opozarja, da je načelo prepovedi retroaktivnosti kazenskih zakonov, določeno v členu 7 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane v Rimu 4. novembra 1950, kot temeljna pravica, splošno načelo prava Skupnosti, katerega spoštovanje je obvezno, kadar se globe naložijo zaradi kršitve pravil konkurence, in da to načelo zahteva, da so izrečene sankcije v skladu s tistimi, ki so bile določene, ko je bila kršitev storjena (sodba Sodišča z dne 28. junija 2005 v zadevi Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, C-189/02 P, C-202/02 P, od C-205/02 P do C-208/02 P in C-213/02 P, ZOdl., str. I-5425, točka 202; sodbi Sodišča prve stopnje z dne 20. marca 2002 v zadevi LR AF 1998 proti Komisiji, T-23/99, Recueil, str. II-1705, točke od 218 do 221, in z dne 9. julija 2003 v zadevi Archer Daniels Midland in Archer Daniels Midland Ingredients proti Komisiji, T-224/00, Recueil, str. II-2597, točka 39).

42 Dalje, Sodišče prve stopnje meni, da sprejetje Smernic, ki naj bi spremenile splošno politiko konkurence Komisije glede glob, načeloma lahko sodi v obseg načela prepovedi retroaktivnosti.

43 Prvič, Smernice imajo lahko pravne učinke. Ti pravni učinki ne izhajajo iz lastne zavezujoče narave Smernic, temveč iz njihovega sprejetja in objave s strani Komisije. To sprejetje in objava Smernic kaže na samoomejevanje pooblastila za odločanje po prostem preudarku Komisije, ki se ne more oddaljiti od teh, ne da bi bilo to glede na okoliščine primera sankcionirano zaradi kršitve splošnih pravnih načel, kot so načela enakega obravnavanja, varstva zaupanja v pravo in pravne varnosti (glej v tem smislu zgoraj v točki 41 navedeno sodbo Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točke od 209 do 212).

44 Drugič, Smernice kot politični instrument na področju konkurence sodijo na področje uporabe načela prepovedi retroaktivnosti, po zgledu nove sodne razlage norme, ki določa kaznivo ravnanje, v skladu s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice glede člena 7(1) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (glej zlasti sodbe ESČP v zadevi S. W. in C. R. proti Združenemu kraljestvu z dne 22. novembra 1995, izdaja A, št. 335-B in 335-C, točke od 34 do 36 in od 32 do 34; v zadevi Cantoni proti Franciji z dne 15. novembra 1996, Zbirka sodb in odločb, 1996-V, odstavki od 29 do 32, in v zadevi Coëme in drugi proti Belgiji z dne 22. junija 2000, Zbirka sodb in odločb, 2000-VII, odstavek 145), ki za to določbo šteje, da nasprotuje retroaktivni uporabi nove razlage norme, ki določa kaznivo ravnanje. To v skladu z navedeno sodno prakso velja zlasti takrat, ko gre za razlago s strani sodne prakse, katere rezultat ni bil razumno predvidljiv, ko je bila kršitev storjena zlasti ob upoštevanju tedaj sprejete razlage s strani sodne prakse glede zadevne zakonske določbe. Vendar je treba pojasniti, da iz te sodne prakse izhaja, da je obseg izraza predvidljivost pretežno odvisen od vsebine besedila, ki ga zadeva, področja, ki ga pokriva, ter od števila in statusa njegovih naslovnikov. Predvidljivost zakona ne nasprotuje temu, da bi bila zadevna oseba prisiljena poseči po pojasnjevalnih nasvetih, da bi v okoliščinah zadeve razumno presodila posledice, ki lahko nastanejo zaradi določenega dejanja. To v skladu s sodbo v zadevi Cantoni proti Franciji (navedena zgoraj, odstavek 35) velja zlasti za strokovnjake, ki so navajeni, da morajo dokazovati visoko skrbnost pri opravljanju svoje dejavnosti. Od njih je tudi mogoče pričakovati, da posebej pazijo na to, da presodijo tveganja, ki jih ta prinaša (sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 41 zgoraj, točke od 215 do 223).

45 Iz zgoraj navedenega izhaja, da je treba preveriti, ali je bilo spremembo, ki pomeni sprejetje Smernic, mogoče razumno predvideti takrat, ko so bile storjene zadevne kršitve.

46 V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je bistvena novost Smernic, da kot izhodišče za izračun zneska globe uporabijo osnovni znesek, določen v okviru v ta namen predvidenega razpona, pri čemer ti razponi ustrezajo različnim stopnjam teže kršitev, kot taki pa nimajo nobene zveze z upoštevnim prometom. Ta metoda temelji predvsem na – čeprav relativni in prilagodljivi – določitvi tarif glob (zgoraj v točki 41 navedena sodba Dansk Rørindustri proti Komisiji, točka 225).

47 Dalje je treba opozoriti, da dejstvo, da je Komisija v preteklosti pri globah uporabljala določene zneske za določene vrste kršitev, tej ne bi moglo odvzeti možnosti, da bi te zneske zvišala v okviru omejitev, navedenih v Uredbi št. 17, če je to potrebno, da bi se zagotovilo uresničevanje skupnostne politike konkurence, nasprotno – učinkovita uporaba skupnostnih pravil konkurence zahteva, da lahko Komisija znesek glob kadar koli prilagodi potrebam te politike (glej v tem smislu sodbe Sodišča Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 41 zgoraj, točka 227, z dne 7. junija 1983 v zadevi Musique Diffusion française in drugi proti Komisiji, od 100/80 do 103/80, Recueil, str. 1825, točka 109, in z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Aristrain proti Komisiji, C-196/99 P, Recueil, str. I‑11005, točka 81; sodbi Sodišča prve stopnje z dne 10. marca 1992 v zadevi Solvay proti Komisiji, T-12/89, Recueil, str. II-907, točka 309, in z dne 14. maja 1998 v zadevi Europa Carton proti Komisiji, T-304/94, Recueil, str. II-869, točka 89; sodbo Archer Daniels Midland in Archer Daniels Midland Ingredients proti Komisiji, točka 41 zgoraj, točka 56).

48 Iz tega izhaja, da podjetja, ki so v upravnem postopku, ki lahko pripelje do izreka globe, ne morejo legitimno pričakovati, da Komisija ne bo presegla višine zneska glob, ki jo je uporabljala prej, niti da bo uporabila metodo njihovega izračuna (zgoraj v točki 41 navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 228).

49 Posledično morajo navedena podjetja upoštevati možnost, da lahko Komisija v vsakem trenutku zviša znesek glob glede na raven glob, ki jih je izrekala v preteklosti. To ne velja samo tedaj, kadar Komisija zviša znesek glob, ko nalaga globe v posamičnih odločbah, ampak tudi če je to zvišanje, tako kot v tem primeru, izvedeno z uporabo splošno veljavnih pravil ravnanja, kot so Smernice (zgoraj v točki 41 navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točki 229 in 230).

50 Tako je družba ADM, ob upoštevanju izvajanj v točki 99 in v nadaljevanju spodaj, v bistvu napačno trdila, da naj bi bilo povečanje ravni glob Komisije v okviru omejevalnega sporazuma očitno nesorazmerno glede na cilj zagotavljanja uresničevanja politike konkurence.

51 Poleg tega naj okoliščina, na katero se sklicuje družba ADM – tudi če bi bila dokazana –, in sicer da naj bi uporaba nove politike pripeljala do glob, katerih zneski naj bi bili za od 10- do 34-krat višji od glob, ki naj bi bile naložene na podlagi prejšnje prakse, ne bi kršila načela prepovedi retroaktivnosti. Zlasti glede na sodno prakso, navedeno v točki 44 te sodbe, bi morala družba ADM namreč razumno predvideti, da lahko Komisija v vsakem trenutku pretehta splošno raven glob v okviru uresničevanja druge politike konkurence. Tako bi morala družba ADM razumno predvideti tako povečanje, tudi če bi bilo podano, ko so bile storjene zadevne kršitve.

52 Končno, ker družba ADM meni, da bi bilo za zagotovitev odvračilnega učinka glob potrebno, da so podjetja predhodno seznanjena z višino glob, na katero morajo računati, če kršijo skupnostna pravila konkurence, je dovolj poudariti, da odvračilnost glob nikakor ne predpostavlja, da so podjetja predhodno seznanjena z natančno višino globe, na katero morajo računati za določeno protikonkurenčno ravnanje.

53 Glede kršitve načela enakega obravnavanja, na katero se sklicuje ADM, je treba poudariti, da je že bilo odločeno, da dejstvo, da je bila za izračun globe ADM uporabljena metoda iz Smernic, ni diskriminatorna obravnava glede na podjetja, ki so kršila skupnostna pravila o konkurenci v istem obdobju, a so zaradi časa odkritja kršitve ali razlogov, ki se nanašajo na potek upravnega postopka, ki jih zadeva, bila obsojena pred sprejetjem in objavo Smernic (glej v tem smislu zgoraj v točki 41 navedeno sodbo Archer Daniels Midland in Archer Daniels Midland Ingredients proti Komisiji, točke od 69 do 73; sodbo Sodišča prve stopnje z dne 12. julija 2001 v zadevi Tate & Lyle in drugi proti Komisiji, T‑202/98, T-204/98 in T-207/98, Recueil, str. II-2035, točke 118 in 119).

54 Posledično je treba zavrniti tožbeni razlog kršitve načela enakega obravnavanja.

II – Vpliv glob, ki so že bile naložene v drugih državah

A – Trditve strank

55 ADM zatrjuje, da je Komisija s tem, da je zavrnila, da bi od globe, določene v Odločbi, odštela globi, ki sta bili ADM že naloženi v Združenih državah in Kanadi, kršila načelo prepovedi seštevanja sankcij za isto kršitev. Kot naj bi izhajalo iz sodbe Sodišča Boehringer proti Komisiji z dne 14. decembra 1972 (7/72, Recueil, str. 1281), naj bi Komisija morala odšteti sankcijo, ki so jo naložili organi tretje države, če je dejansko stanje, kot ga je za podjetje tožnika ugotovila Komisija, enako dejanskemu stanju, ki so ga ugotovili ti organi. Točno to naj bi bilo podano v tem primeru, kajti po mnenju tožeče stranke je bil omejevalni sporazum, ki so ga sankcionirali ameriški in kanadski organi v nasprotju z zadevo, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Boehringer proti Komisiji, tako glede cilja kot glede krajevne umeščenosti in trajanja enak kot tisti, ki ga je sankcionirala Komisija, ki se je poleg tega oprla na dokaze, ki so jih zbrali ameriški organi.

56 ADM v zvezi s tem izpodbija presojo iz Odločbe, in sicer da so se pri globah, naloženih v Združenih državah in Kanadi, upoštevali samo protikonkurenčni učinki omejevalnega sporazuma v teh jurisdikcijah (uvodna izjava 333 Odločbe). Nasprotno iz sodbe, ki je bila v Združenih državah izdana proti ADM 15. oktobra 1996, izhaja, da je bil omejevalni sporazum svetovnih razsežnosti in je oviral trgovino „v Združenih državah in zunaj njih“. Poleg tega naj bi bila globa posebej visoka zaradi geografskega obsega kršitve. Tudi v postopku v Kanadi je bilo dejstvo, da je šlo za omejevalni sporazum svetovnih razsežnosti, posebej upoštevano.

57 V vsakem primeru, tudi če bi bila navedba Komisije točna, dejstvo, da so drugi organi upoštevali le lokalne učinke kršitve, ni upoštevno glede uporabe načela prepovedi kumuliranja sankcij. V skladu s sodbo v zadevi Boehringer proti Komisiji, točka 55 zgoraj, naj bi bila glede tega odločilna le enakost prepovedanih dejanj. Ta pristop naj bi potrjevala praksa same Komisije, ki je v odločbi iz leta 1983 od globe, ki je bila naložena podjetjem, ki so sodelovala pri omejevalnem sporazumu, odštela globo, ki so jo že izrekli nemški organi, pri čemer pa je odločala le o vidikih tega omejevalnega sporazuma zunaj Nemčije (glej Odločbo Komisije 83/546/EGS z dne 17. oktobra 1983 v postopku na podlagi člena [81] Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti (IV/30.064 – Železovi in jekleni cilindri) (UL L 317, str. 1).

58 ADM meni, da Komisija pri določitvi zneska globe ni upoštevala dejstva, da je bil v tretji državi že obsojen na plačilo globe in odškodnine v zadostnem znesku, da ga odvrne od kakršne koli nove kršitve prava konkurence, zato naj bi bil ADM dovolj sankcioniran.

59 Poleg tega po mnenju ADM Komisija dela napako z ugotovitvijo, da so odškodnine, ki jih je ADM plačal v postopkih v Združenih državah in Kanadi, zgolj nadomestila. ADM pa poudarja, da so v teh odškodninah, ki so izplačane na podlagi sodne poravnave, upoštevane zahteve za trikratno odškodnino („triple damages“), ki so jo zahtevali zadevni kupci. Zato te odškodnine presegajo zgolj znesek nadomestila in naj bi imele naravo civilne kazni. Posledično naj bi morala upoštevati te zneske civilne kazni v skladu z načelom, da ne moreta biti izrečeni dve sankciji za isto kršitev.

60 Komisija predlaga zavrnitev pritožbenega razloga.

B – Presoja Sodišča prve stopnje

61 Opozoriti je treba, da načelo ne bis in idem prepoveduje, da bi bila ista oseba več kot enkrat kaznovana za isto nezakonito ravnanje za varovanje istega pravnega interesa. Za uporabo tega načela morajo biti izpolnjeni trije kumulativni pogoji, in sicer identično dejansko stanje, identičnost kršitelja in identičnost varovanega pravnega interesa (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 7. januarja 2004 v zadevi Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P, Recueil, str. I‑123, točka 338).

62 Sodna praksa Skupnosti je tako dopustila, da je lahko eno podjetje predmet obravnave v dveh vzporednih postopkih za isto nezakonito ravnanje in je lahko dvakrat sankcionirano, in sicer s strani pristojnega organa zadevne države članice in organa Skupnosti, če imata omenjena postopka različne cilje in če ne gre za kršitev istega pravila (sodba Sodišča z dne 13. februarja 1969 v zadevi Wilhelm in drugi, 14/68, Recueil, str. 1, točka 11; sodbi Sodišča prve stopnje z dne 6. aprila 1995 v zadevi Tréfileurope proti Komisiji, T-141/89, Recueil, str. II-791, točka 191, in z dne 6. aprila 1995 v zadevi Sotralentz proti Komisiji, T‑149/89, Recueil, str. II-1127, točka 29).

63 Iz tega a fortiori izhaja, da načela ne bis in idem ni mogoče uporabiti, ko postopki in kazni, ki jih vodijo in naložijo na eni strani Komisija in na drugi strani ameriški in kanadski organi, očitno nimajo istih ciljev. Čeprav gre namreč v prvem primeru za ohranjanje neizkrivljene konkurence na ozemlju Evropske unije in EGP, gre v drugem primeru za varovanje ameriškega oziroma kanadskega trga trga. (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 29. aprila 2004 v zadevi Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01, T‑246/01, T‑251/01 in T‑252/01, Recueil, str. II‑1181, točka 134, in tam navedeno zakonodajo). Pogoj identičnosti varovanega pravnega interesa, ki je nujen za uporabo načela ne bis in idem, tako ni izpolnjen.

64 Torej se ADM v tem primeru napačno sklicuje na načelo ne bis in idem.

65 Te ugotovitve postavlja pod vprašaj sodba v zadevi Boehringer proti Komisiji, točka 55 zgoraj, na katero se sklicuje ADM. V tej zadevi namreč Sodišče ni navedlo, da mora Komisija odšteti sankcijo, ki so jo izrekli organi tretje države, ko je dejansko stanje, ki so ga za podjetje ugotovili Komisija in omenjeni organi, enako, temveč se je omejilo na navedbo, da je treba to vprašanje obravnavati, ko se bo zastavilo (zgoraj v točki 55 navedena sodba Boehringer proti Komisiji, točka 3).

66 V vsakem primeru je treba ugotoviti, da tudi če bi bila Komisija na podlagi načela pravičnosti v določenih posebnih primerih lahko dolžna upoštevati sankcije, ki so jih izrekli organi tretje države, ko so sankcionirali tudi ravnanje na ozemlju Skupnosti, ADM ni dokazal, da je to v tem primeru podano in da so ameriški in kanadski organi sankcionirali omejevalni sporazum v delu, v katerem se je nanašal na ozemlje Skupnosti ali EGP.

67 Zgolj sklicevanje v poravnavi, sklenjeni z ameriškimi organi, na dejstvo, da je omejevalni sporazum učinkoval „v Združenih državah in zunaj njih“, ne dokazuje, da so ameriški organi pri izračunu zneska globe upoštevali izvajanje ali učinke omejevalnega sporazuma, ki niso zadevali ameriškega ozemlja, zlasti EGP (glej v tem smislu zgoraj v točki 63 navedeno sodbo Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, točka 143).

68 Enako je treba glede povečanega zneska globe zaradi geografskega obsega kršitve sprejeti stališče, da zgolj ta trditev ne dokazuje, da bi bil vpliv omejevalnega sporazuma na trg EGP upoštevan.

69 ADM glede poravnave s kanadskimi organi ni predložil niti najmanjšega dokaza, da bi pri določitvi globe ti organi upoštevali izvajanje ali učinke omejevalnega sporazuma, zlasti tiste, ki so bili ugotovljeni v EGP, razen tistih, ki zadevajo to državo. Sklicevanje kanadskih organov na svetovno razsežnost omejevalnega sporazuma, katerega izpostavlja ADM, je bilo zgolj opredeljevanje pomena omejevalnega sporazuma za ves kanadski trg.

70 Glede odvračilnega učinka že naloženih glob in odškodnin, ki so trikratne in ne pomenijo nadomestila, Sodišče prve stopnje opozarja, da je to, da je Komisija pooblaščena, da naloži globe podjetjem, ki so namenoma ali iz malomarnosti kršila določbe členov 81(1) ES ali 82 ES, eno od sredstev, s katerimi lahko izvršuje nalogo nadzora, ki ji jo je poverilo pravo Skupnosti. Ta naloga zajema preučevanje in zatiranje posameznih kršitev, pa tudi dolžnost, da uresničuje splošno politiko, da se bodo na področju konkurence uporabljala načela, ki jih določa Pogodba, in da delovanje podjetij usmeri v to (zgoraj v točki 47 navedena sodba Musique diffusion française in drugi proti Komisiji, točka 105).

71 Iz tega izhaja, da je Komisija pooblaščena, da odloča o ravni zneska glob, da bi zagotovila njihov odvračilni učinek, ker so določene kršitve še precej pogoste, čeprav so bile že od začetka politike Skupnosti na področju konkurence nezakonite zaradi dobička, ki ga lahko nekatera zainteresirana podjetja pridobijo od teh kršitev (zgoraj v točki 47 navedena sodba Musique diffusion française in drugi proti Komisiji, točka 108).

72 ADM ne more uspešno zatrjevati, da zanj ni bilo potrebno nikakršno odvračanje, ker ga je za enako ravnanje že obsodilo sodišče tretje države. Cilj odvračanja, ki ga uresničuje Komisija, se nanaša na ravnanje podjetij v Skupnosti ali EGP. Posledično odvračilnost globe, naložene ADM zaradi kršitve skupnostnih pravil o konkurenci, ne more biti odvisna niti samo od posebnega položaja ADM niti od njegovega spoštovanja pravil o konkurenci, določenih v tretji državi zunaj EGP (glej v tem smislu zgoraj v točki 63 navedeno sodbo Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, točki 146 in 147).

73 Torej, tožbeni razlog neupoštevanja glob, naloženih v drugih državah, je treba zavrniti.

III – Teža kršitve

A – Uvod

74 ADM trdi, da Komisija ni pravilno presodila teže kršitve pri izračunu zneska globe. Tožbeni razlogi glede tega vprašanja so, prvič, neupoštevanje oziroma nezadostno upoštevanje prometa od prodaje zadevnega proizvoda, drugič, množenje izhodiščnega zneska z množiteljem in, tretjič, dejanski vpliv omejevalnega sporazuma na trg.

75 Pred odločitvijo o utemeljenosti različnih tožbenih razlogov, navajanih v tem kontekstu, je treba povzeti metodo, ki jo je Komisija uporabila v tem primeru pri presoji in upoštevanju teže kršitve, kot izhaja iz uvodnih izjav Odločbe.

76 Iz Odločbe izhaja, da je Komisija najprej štela, da so zadevna podjetja glede na naravo kršitve, njen dejanski vpliv na trg citronske kisline in obseg upoštevnega geografskega trga, in sicer celoten EGP, storila zelo resno kršitev (uvodne izjave od 204 do 232 Odločbe).

77 Dalje, Komisija je menila, da je treba zadevna podjetja različno obravnavati, da bi se „upoštevala dejanska gospodarska zmožnost kršiteljev, da povzročijo znatno škodo konkurenci, in [...] določiti globo v višini, ki bi zagotavljala zadosten odvračilni učinek“. V tem okviru je Komisija navedla, da bo upoštevala specifično moč vsakega podjetja in torej dejanski vpliv njegovega nezakonitega ravnanja na konkurenco (uvodni izjavi 233 in 234 Odločbe).

78 Za presojo teh okoliščin se je Komisija odločila opreti na promet zadevnih podjetij od prodaje citronske kisline na svetovni ravni v zadnjem letu kršitve, in sicer leta 1995. Komisija je v zvezi s tem menila, da zato, ker je trg citronske kisline globalen, „te številke […] dajejo najbolj verodostojen vtis o zmožnosti udeleženih podjetij, da znatno škodijo drugim subjektom na skupnem trgu in/ali EGP“ (uvodna izjava 236 Odločbe). Komisija je dodala, da po njenem mnenju to metodo opravičuje dejstvo, da gre za svetovni kartel, katerega cilj je bila zlasti razdelitev trgov na svetovni ravni. Poleg tega je menila, da svetovni promet udeleženca omejevalnega sporazuma daje tudi predstavo o njegovem prispevku k učinkovitosti omejevalnega sporazuma v celoti, oziroma nasprotno, k nestabilnosti, ki bi zanj nastala, če navedeni udeleženec v njem ne bi sodeloval (uvodna izjava 236 Odločbe).

79 Komisija se je na tej podlagi odločila, da opredeli dve kategoriji podjetij, in sicer, prvič, kategorijo, v kateri je H&R, pri čemer se je sklicevala na dejstvo, da je ta „s svetovnim tržnim deležem 22 % najpomembnejši proizvajalec na trgu“. V drugo kategorijo je uvrstila ADM, JBL in HLR, pri čemer je navedla, da sta imeli prvi družbi „podobne tržne deleže [zaupno]“ in da je zadnja imela 9 % tržni delež. Nazadnje je v tretjo kategorijo uvrstila Cerestar, ker je bil ta „daleč najmanjši konkurent“ s tržnim deležem 2,5 % leta 1995. Komisija je tako za H&R določila izhodiščni znesek 35 milijonov evrov, za ADM, JBL in HLR 21 milijonov in za Cerestar 3,5 milijona (uvodne izjave od 237 do 239 Odločbe).

80 Končno je Komisija, da bi zagotovila zadosten odvračilni učinek globe, ta izhodiščni znesek prilagodila velikosti in globalnim sredstvom zadevnih podjetij. Komisija je z množiteljem 2 (tj. povečanje za 100 %) množila izhodiščni znesek ADM, ki je bil torej zvišan na 42 milijonov evrov, in z množiteljem 2,5 (tj. povečanje za 150 %) pomnožila izhodiščni znesek HLR, ki je tako dosegel 87,5 milijona evrov (uvodne izjave od 240 do 246 Odločbe).

B – 2. Neupoštevanje oziroma nezadostno upoštevanje prometa prodaje zadevnega proizvoda

1. Trditve strank

81 Družba ADM očita Komisiji, da pri izračunu osnovnega zneska globe ni upoštevala oziroma da je nezadostno upoštevala njen promet, ki ga je ustvarila s prodajo zadevnega proizvoda.

82 Družba ADM trdi, da iz sodne prakse Sodišča prve stopnje izhaja, da je promet, ustvarjen s prodajo zadevnega proizvoda, pomemben dejavnik za izračun glob (sodbe Sodišča prve stopnje z dne 14. julija 1994 v zadevi Parker Pen proti Komisiji, T-77/92, Recueil, str. II-549, točke od 92 do 95; z dne 8. oktobra 1996 v zadevi Compagnie maritime belge transports in drugi proti Komisiji, od T-24/93 do T-26/93 in T-28/93, Recueil, str. II-1201, točka 233; z dne 21. oktobra 1997 v zadevi Deutsche Bahn proti Komisiji, T-229/94, Recueil, str. II-1689, točka 127, in z dne 14. maja 1998 v zadevi SCA Holding proti Komisiji, T-327/94, Recueil, str. II-1373, točka 176).

83 Družba ADM meni, da je upoštevanje prometa, ustvarjenega z zadevnim proizvodom v EGP, ustrezna podlaga za presojo škode, povzročene konkurenci na trgu zadevnega proizvoda v Skupnosti, in relativne velikosti udeležencev omejevalnega sporazuma o zadevnih proizvodih. To ugotovitev naj bi potrdila sodna praksa Sodišča prve stopnje (zgoraj v točki 47 navedena sodba Europa Carton proti Komisiji, točka 126, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 14. maja 1998 v zadevi KNP BT proti Komisiji, T-309/94, Recueil, str. II‑1007, točka 108, ki je bila v pritožbi potrjena s sodbo Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi KNP BT proti Komisiji, C-248/98 P, Recueil, str. I-9641).

84 Poleg tega po mnenju družbe ADM zgoraj v točki 41 navedena sodba LR AF 1998 proti Komisiji potrjuje, da je nesorazmerno upoštevanje celotne velikosti podjetja za določitev globe nezakonito.

85 Družba ADM prav tako zatrjuje, da se je sama Komisija v svoji praksi odločanja zadnjih let, ki se je nanašala na zadeve, podobne zadevam v obravnavanem primeru (Odločba 94/601/ES z dne 13. julija 1994 v zvezi s postopkom na podlagi člena 85 Pogodbe ES (IV/C/33.833 – Carton) (UL L 243, str. 1); Odločba Komisije 94/815/ES z dne 30. novembra 1994 v zvezi s postopkom na podlagi člena 85 Pogodbe ES (IV/33.126 in 33.322 – Cement) (UL L 343, str. 1); Odločba Komisije 86/398/EGS z dne 23. aprila 1986 v zvezi s postopkom na podlagi člena 85 Pogodbe EGS (IV/31.149 – Polipropilen) (UL L 230, str. 1); Odločba Komisije 89/515/EGS z dne 2. avgusta 1989 zvezi s postopkom na podlagi člena 85 Pogodbe EGS (IV/31.553 – Varjena žična mreža) (UL L 260, str. 1), in Odločba Komisije 94/215/ESPJ z dne 16. februarja 1994 zvezi s postopkom na podlagi člena 65 Pogodbe ESPJ glede sporazumov in usklajenih ravnanj, v katera so vključeni evropski proizvajalci nosilcev (UL L 116, str. 1)), oprla na prodajo, ustvarjeno z zadevnim proizvodom na trgu Skupnosti, kot je med drugim priznala v Odločbi (uvodna izjava 253). Vendar navaja, da je Komisija s tem, da se je v teh odločbah oprla na to merilo izračuna, določila globe, katerih znesek je zajemal med 2,5 in 9 % prometa, ki so ga ustvarila zadevna podjetja z zadevnim proizvodom. Družba ADM poudarja, da če bi Komisija v tem primeru prav tako uporabila to merilo izračuna, bi jo to pripeljalo do tega, da bi naložila globo, ki bi znašala med 1,15 in 4,14 milijona evrov. Nasprotno ji je Komisija s tem, da ni upoštevala tega merila izračuna, v tem primeru naložila globo, katere znesek je med 10- in 34-krat višji od zneska globe, ki bi ga bilo treba naložiti na tej podlagi.

86 ADM meni, da je Komisija ravno tako napačno poudarila, da je upoštevala promet zadevnih podjetij, ko jih je razdelila v tri kategorije, ki ustrezajo velikosti njihovih deležev na svetovnem trgu citronske kisline (uvodna izjava 236). ADM meni, da bi Komisija morala upoštevati omejeno vrednost prodaje citronske kisline v EGP leta 1995.

87 Prvič, Komisija sama priznava, da mora ugotoviti težo kršitve in tako določiti višino globe glede na učinke v EGP. V zvezi s tem pa je trditev Komisije iz uvodne izjave 236 Odločbe, da je bilo v tem kontekstu treba uporabiti svetovni promet, ker je bil cilj omejevalnega sporazuma „umik konkurenčnih rezerv s trga EGP“, neutemeljena. V Odločbi naj ne bi bilo navedeno, da so se stranke dogovorile za umik dobav trgu v EGP. ADM poudarja, da je kartel določil kvote na svetovni osnovi (uvodne izjave od 97 do 101 Odločbe) in da ni bilo posebnih kvot za Evropo. V omejevalnem sporazumu, ki vpliva na potrošnike v EGP, naj bi bila škoda, ki jim je povzročena, enaka, če bi se omejevalni sporazum nanašal na ozemlja zunaj EGP ali ne. Zato ne more biti nikakršne razlike pri presoji teže kršitve in določitvi globe.

88 Drugič, praksa odločanja Komisije naj ne bi bila dosledna. V zadevah, imenovanih Brezšivne jeklene cevi (Odločba Komisije 2003/382/ES z dne 8. decembra 1999 v postopku na podlagi člena 81 ES (zadeva IV/E-1/35.860-B – Brezšivne jeklene cevi) (UL 2003, L 140, str. 1)) in Natrijev glukonat (Odločba z dne 2. oktobra 2001 v postopku na podlagi člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP, COMP/E-1/36.756 – Natrijev glukonat), naj bi Komisija upoštevala le prodajo, ustvarjeno v EGP.

89 Tretjič, izrojeni učinki upoštevanja svetovnega prometa naj bi bili v tem primeru dobro ponazorjeni, ker naj bi prodajo ADM v Kanadi in Združenih državah, ki pomeni okoli 50 % njegove prodaje citronske kisline na svetovnem trgu, že upoštevali organi teh držav pri izreku sankcij ADM. S tem da je Komisija upoštevala svetovni promet, naj bi naložila globo, ki ni sorazmerna glede na prodajo ADM, zaradi katere je bil ta sankcioniran.

90 Četrtič, ADM meni, da tudi ob predpostavki, da lahko svetovni promet, ustvarjen s prodajo citronske kisline, pomeni upoštevni dejavnik pri določitvi globe, Komisija tega ni ustrezno upoštevala. Znesek globe, naložene ADM (pred uporabo obvestila o ugodni obravnavi), naj bi pomenil 66 % svetovnega prometa, ustvarjenega s prodajo citronske kisline. Ta sankcija naj bi namreč daleč presegala škodo, ki je bila potrošnikom in konkurenci povzročena s sodelovanjem ADM pri omejevalnem sporazumu, saj ta škoda dejansko ustreza le delčku prometa, ustvarjenega na svetovnem trgu. Natančneje, Komisija naj bi se oprla izključno na celoten promet in sredstva podjetja. ADM pa meni, da nesorazmerno opiranje na celotni promet pripelje do izreka nezakonite globe.

91 Posledično družba ADM meni, da Komisija ni kršila le načel, ki izhajajo iz sodne prakse, ampak da je kršila tudi načelo sorazmernosti.

92 Po drugi strani družba ADM meni, da Smernice določajo, da bo „treba upoštevati tudi dejansko gospodarsko zmožnost kršiteljev, da povzročijo večjo škodo drugim subjektom, zlasti potrošnikom“ in da poleg tega za omejevalne sporazume predvidevajo morebitno ponderiranje, namenjeno izrazu „dejanskega vpliva […] kršitve vsakega podjetja na konkurenco“.

93 Vendar je po mnenju družbe ADM gospodarski vpliv, ki ga ima na konkurenco ali na druge subjekte, mogoče presoditi le glede na znesek prodaj zadevnega proizvoda. Samo upoštevanje teh prodaj bi omogočilo presoditi obseg morebitne škode za potrošnike ali konkurenco, izraženo v protikonkurenčni koristi ali drugih nezakonitih dobičkih.

94 Posledično meni, da Komisija s tem, da ni upoštevala prometa, ki izhaja iz prodaje zadevnega proizvoda, ni pravilno uporabila svojih Smernic.

95 Končno, družba ADM navaja, da je Komisija s tem, da ni podala posebnih razlogov za utemeljitev odločitve, da ne upošteva prodaje, ki jo je družba ADM ustvarila na trgu zadevnega proizvoda v EGP, kršila obveznost obrazložitve.

96 Komisija predlaga, naj se navedeni tožbeni razlogi zavrnejo.

2. Presoja Sodišča prve stopnje

97 Družba ADM se sklicuje na kršitev načela sorazmernosti in Smernic ter obveznosti obrazložitve.

a) Kršitev načela sorazmernosti

98 Kot je bilo ugotovljeno na podlagi ustaljene sodne prakse, se mora pri ugotavljanju teže kršitve upoštevati veliko dejavnikov, zlasti posebne okoliščine zadeve in njen kontekst, ne da bi obstajal zavezujoč ali taksativen seznam meril, ki jih je treba obvezno upoštevati (zgoraj v točki 64 navedeni sklep Sodišča z dne 25. marca 1996 v zadevi SPO in drugi proti Komisiji, C-137/95 P, Recueil, str. I-1611, točka 54, in sodba Sodišča z dne 17. julija 1997 v zadevi Ferriere Nord proti Komisiji, C-219/95 P, Recueil, str. I-4411, točka 33; sodba Sodišča prve stopnje z dne 20. marca 2002 v zadevi HFB in drugi proti Komisiji, T-9/99, Recueil, str. I-1487, točka 443).

99 Poleg tega so lahko na podlagi ustaljene sodne prakse med dejavniki presoje teže kršitve, odvisno od primera, količina in vrednost blaga, ki je predmet kršitve, ter velikost in gospodarska moč podjetja in zato vpliv, ki ga ima lahko podjetje na upoštevnem trgu. Po eni strani iz tega izhaja, da je mogoče za določitev zneska globe upoštevati tako celotni promet podjetja, ki je, čeprav približen in nepopoln, kazalec njegove velikosti in gospodarske moči, kot tržni delež zadevnih podjetij na zadevnem trgu, ki lahko pokaže obseg kršitve. Po drugi strani iz tega izhaja, da se ne sme niti enemu niti drugemu od teh podatkov glede na druge elemente presoje pripisati nesorazmernega pomena, zato določitev ustrezne globe ne more biti zgolj rezultat izračuna na podlagi skupnega prometa (glej v tem smislu zgoraj v točki 47 navedeno sodbo Musique diffusion française in drugi proti Komisiji, točki 120 in 121; zgoraj v točki 82 navedeno sodbo Parker Pen proti Komisiji, točka 94; SCA Holding proti Komisiji, točka 82 zgoraj, točka 176; Archer Daniels Midland in Archer Daniels Midland Ingredients proti Komisiji, točka 41 zgoraj, točka 188, in HFB in drugi proti Komisiji, točka 98 zgoraj, točka 444).

100 Iz tega izhaja, da če ne bi bilo mogoče zanikati, kot trdi družba ADM, da promet zadevnega proizvoda lahko pomeni primerno podlago za presojo škode, povzročene konkurenci na trgu zadevnega proizvoda v Skupnosti in relativnega pomena udeležencev omejevalnega sporazuma glede zadevnih proizvodov, ostaja dejstvo, da ta dejavnik ni edino merilo, v skladu s katerim mora Komisija presoditi težo kršitve.

101 Posledično bi imel ta element, v nasprotju s trditvijo družbe ADM, s tem da se presoja sorazmernosti, kot se zdi, da predlaga družba ADM, omeji le na presojo razmerja med naloženo globo in prometom z zadevnima proizvodom, nesorazmerni pomen. Presoditi je treba sorazmernost te višine globe glede na vse elemente, katere mora Komisija upoštevati pri presoji teže kršitve, in sicer samo naravo kršitve, njen dejanski učinek na zadevnem trgu in obseg geografskega trga.

102 Utemeljenost Odločbe glede na nekatere izmed teh meril bomo v skladu s trditvami družbe ADM, s katerimi želi ta v bistvu dokazati, da bi Komisija v tem primeru morala uporabiti promet zadevnih podjetij na ravni EGP, in ne na svetovni ravni, obravnavali v nadaljevanju.

103 ADM s prvo trditvijo v bistvu graja dejstvo, da je Komisija v uvodni izjavi 236 Odločbe menila, da je treba za razvrstitev zadevnih podjetij v tri kategorije vzeti svetovni promet, ker je bil cilj omejevalnega sporazuma „umakniti konkurenčne rezerve s trga EGP“. Po mnenju ADM pa v Odločbi ni zatrjevano, da bi se stranke dogovorile za umik dobav na trgu EGP.

104 Sodišče prve stopnje meni, da je treba ugotoviti, da ADM ta del Odločbe citira zunaj konteksta. Besedilo celotne uvodne izjave 236 Odločbe jasno podaja, da po mnenju Komisije v kontekstu svetovnega omejevalnega sporazuma, kot je zadevni, zgolj svetovni promet omogoča presoje dejanske zmožnosti zadevnih podjetij, da povzročijo škodo na upoštevnem trgu. Posledično ta prva utemeljitev ni utemeljena.

105 ADM želi z drugo trditvijo dokazati, da je Komisija v svoji nedavni upravni praksi sama uporabila promet, ustvarjen v EGP.

106 Sodišča prve stopnje kljub temu ugotavlja, da odločbi, ki ju ADM navaja v utemeljitev te trditve, za ta primer nista upoštevni. V zadevi, imenovani Brezšivne jeklene cevi (glej v točki 88 zgoraj), Komisija ni razvrstila zadevnih podjetij (glej uvodne izjave od 159 do 162 odločbe v navedeni zadevi). V zadevi, imenovani Natrijev glukonat (glej točko 88), pa je Komisija kot v tej zadevi uporabila svetovni promet za razvrstitev podjetij. Utemeljitev ADM torej ni podprta z dejstvi.

107 Družba ADM s tretjo trditvijo v bistvu izpostavlja dejstvo, da so njeno prodajo citronske kisline v Kanadi in Združenih državah, ki pomeni 50 % njene prodaje citronske kisline na svetovnem trgu, že upoštevali organi teh držav pri izreku sankcije ADM. Ker ADM s tem utemeljevanjem v bistvu ponavlja očitek kršitve načela prepovedi kumulacije sankcij, je Sodišče prve stopnje to utemeljevanje že zavrnilo kot neutemeljeno (glej točke od 61 do 73 zgoraj). ADM s tem utemeljevanjem meni, da Komisija ne mora določiti globe na podlagi ravnanj na trgih zunaj prostora Skupnosti, a to ni podprto z dejstvi. Komisija namreč svetovnega prometa ni uporabila za osnovo za izračun globe, ampak zgolj kot sredstvo za ugotavljanje dejanske gospodarske zmožnosti vsakega podjetja, da konkurenci povzroči škodo, in da globo določi v višini, ki bo zagotavljala zadosten odvračilni učinek za vsako podjetje, kar je utemeljeno s svetovno razsežnostjo omejevalnega sporazuma.

108 ADM skuša s četrto trditvijo v bistvu dokazati, da upoštevanje prometa, ustvarjenega z prodajo citronske kisline na svetovni ravni, pripelje do izreka nesorazmerne globe glede na škodo, povzročeno potrošnikom in konkurenci.

109 Opozoriti je treba, da gre v tem primeru za omejevalni sporazum, ki združuje podjetja, ki poslujejo po vsem svetu in ki imajo 60 % tržni delež na upoštevnem proizvodnem trgu, in se poleg določanja cen nanaša zlasti na razdelitev trga z dodelitvijo prodajnih kvot. V takem primeru se lahko Komisija v okviru različnega obravnavanja zadevnih podjetij, kot je storila v tem primeru, zakonito opre na promet, ki so ga posamični člani omejevalnega sporazuma ustvarili na svetovni ravni, v tem primeru s prodajo citronske kisline. Cilj tega različnega obravnavanja je namreč presoja dejanske gospodarske zmožnosti kršiteljev, da konkurenci s kršenjem povzročijo škodo, in torej upošteva njihova relativna moč v okviru kartela. Komisija posledično ni prekoračila široke diskrecijske pravice, ki jo ima na tem področju, ko je presodila, da ima tržni delež članov omejevalnega sporazuma ustrezno indikativno vrednost.

110 Zato je treba tožbene razloge glede kršitve načela sorazmernosti zavrniti.

b) Kršitev Smernic

111 Kot je že ugotovilo Sodišče prve stopnje, Smernice določajo le to, da se znesek glob izračuna glede na celotni promet ali promet, ki so ga ustvarila podjetja na zadevnem trgu. Vendar ne nasprotujejo temu, da se tak promet upošteva pri določanju zneska globe, da bi se spoštovala splošna načela prava Skupnosti, in če okoliščine to zahtevajo (glej v tem smislu zgoraj v točki 41 navedeni sodbi LR AF 1998 proti Komisiji, točka 283, potrjena v pritožbenem postopku z zgoraj v točki 41 navedeno sodbo Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 258, in Archer Daniels Midland in Archer Daniels Midland Ingredients proti Komisiji, točka 41 zgoraj, točka 187).

112 Posledično Smernice ne določajo, da promet zadevnih podjetij – bodisi celotni promet ali promet od prodaje zadevnega proizvoda – pomeni izhodiščno točko izračuna glob in še manj da pomeni edino upoštevno merilo za določitev teže kršitve.

113 Komisija pa ga lahko upošteva kot enega izmed upoštevnih elementov. Tako je zlasti takrat, ko Komisija v skladu z odstavki od tri do šest točke 1 A Smernic prilagodi znesek, da bi zagotovila dovolj odvračilno raven glob. V tem okviru Komisija upošteva dejansko zmožnost kršiteljev, da povzročijo večjo škodo drugim subjektom, in potrebo zagotavljanja zadostnega odvračilnega učinka globe (točka 1 A, četrti odstavek) ter ponderira zneske, določene glede na specifično težo in zato dejanski vpliv kršitev vsakega podjetja na konkurenco, zlasti če obstaja znatno neskladje med velikostjo podjetij, ki zagrešijo kršitve iste vrste (točka 1 A, šesti odstavek).

114 V tem primeru je Komisija v pisanjih navajala, da se je za presojo relativne moči vsakega izmed podjetij oprla na promet, ustvarjen na upoštevnem proizvodnem trgu. Kot izhaja iz uvodne izjave 236 Odločbe, je Komisija dobro upoštevala svetovni promet, ustvarjen z zadevnim proizvodom, da bi upoštevala relativno moč podjetij na upoštevnem trgu. Kot je bilo namreč že ugotovljeno v točkah 77 in 78 zgoraj, se je Komisija za različno obravnavanje, da bi se upoštevala dejanska gospodarska zmožnost kršiteljev, da konkurenci povzročijo znatno škodo, in da bi se globa določila v višini, ki zagotavlja zadosten odvračilni učinek, odločila opreti na promet, ki so ga zadevna podjetja ustvarila s prodajo citronske kisline na svetovni ravni v zadnjem letu kršitve, namreč leta 1995.

115 Vendar gre v tem primeru za omejevalni sporazum, ki združuje podjetja, ki imajo zelo velik tržni delež zadevnega proizvoda na svetovni ravni. Poleg tega se omejevalni sporazum nanaša na določitev cen in na razdelitev trga z dodelitvijo prodajnih kvot. V takem primeru se lahko Komisija pri različnem obravnavanju zadevnih podjetij pravilno opre na promet, ki so ga ustvarili udeleženci tega omejevalnega sporazuma s prodajo citronske kisline na svetovni ravni. Namen tega različnega obravnavanja je bil namreč presoditi dejansko gospodarsko zmožnost kršiteljev, da povzročijo škodo konkurenci s kršitvenim ravnanjem, in torej upoštevati njihovo specifično moč v okviru omejevalnega sporazuma, zato Komisija ni prekoračila svoje široke diskrecijske pravice, ko je menila, da je bil svetovni tržni delež zadevnih udeležencev omejevalnega sporazuma ustrezna indikativna vrednost.

116 Zato je treba tožbeni razlog kršitve Smernic zavrniti.

c) Kršitev načela obveznosti obrazložitve

117 V skladu z ustaljeno sodno prakso mora biti v obrazložitvi, ki jo zahteva člen 253 ES, jasno in nedvoumno podano sklepanje organa Skupnosti, ki je sporni akt izdal, tako da se lahko zainteresirane stranke seznanijo z razlogi sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče opravi nadzor. Zahtevo za obrazložitev je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera, predvsem glede na vsebino akta, naravo razlogov, na katere se sklicuje, in interes, ki bi ga lahko imeli naslovniki oziroma drugi subjekti, ki jih akt neposredno in posamično zadeva. Ne zahteva pa se, da obrazložitev pojasni vse upoštevne dejanske in pravne elemente v ukrepu, v katerem je treba vprašanje, ali je obrazložitev posameznega akta v skladu z zahtevami iz člena 253 ES, presoditi ne samo glede na njegovo besedilo, ampak tudi glede na njegov kontekst in na celoto pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje (sodbi Sodišča z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija proti Sytraval in Brink’s France, C-367/95 P, Recueil, str. I-1719, točka 63, in z dne 30. septembra 2003 v zadevi Nemčija proti Komisiji, C-301/96, Recueil, str. I‑9919, točka 87).

118 Glede odločbe, s katero je bila več podjetjem naložena globa zaradi kršitev pravil Skupnosti s področja konkurence, je treba obseg obveznosti obrazložitve določiti zlasti glede na dejstvo, da je treba težo kršitve ugotoviti glede na številne elemente, kot so zlasti posebne okoliščine zadeve, njen kontekst, in to ne da bi obstajal zavezujoč in izčrpen seznam meril, ki jih je treba upoštevati (zgoraj v točki 98 navedeni sklep SPO in drugi proti Komisiji, točka 54).

119 V obravnavanem primeru je Komisija znesek globe, ki ga je treba naložiti podjetju, izračunala na podlagi njegovega prometa z zadevnim proizvodom, vendar ni upoštevala prometa z zadevnim proizvodom v EGP, ampak na svetovni ravni (glej točko 114 zgoraj). V nasprotju z navedbami ADM Komisija ni bila dolžna upoštevati prometa z zadevnim proizvodom v EGP (glej točko 111 zgoraj). Zato ji ni mogoče očitati, da ni navedla razlogov, zaradi katerih ni uporabila tega dejavnika za izračun globe, ki jo je treba naložiti.

120 Zato je treba tožbeni razlog kršitve obveznosti obrazložitve prav tako zavrniti.

C – Množenje izhodiščnega zneska z množiteljem

1. Trditve strank

121 ADM meni, da je množenje izhodiščnega zneska z množiteljem 2 (uvodna izjava 246 Odločbe) očitno nesorazmeren ukrep, ki naj bi poleg tega temeljil na napačnem sklepanju in kršil načelo enakega obravnavanja.

122 Prvič, družba ADM opozarja, da je v okviru postopkov, sproženih v Združenih državah in Kanadi zaradi kršitve pravil o konkurenci, že plačala globo (30 milijonov dolarjev (USD) v Združenih državah in 2 milijona kanadskih dolarjev (CAD) v Kanadi), plačala odškodnino potrošnikom (83 milijonov dolarjev USD), plačala okoli 34 milijonov USD, da je bil ustavljen postopek, ki so ga zoper njo sprožili delničarji, eden izmed zaposlenih je bil obsojen na zaporno kazen v Združenih državah, na svetovni ravni pa je sprejela politiko usklajenosti s pravili o konkurenci. Zaradi vseh teh ukrepov naj bi bil izrek nove sankcije z odvračilnim učinkom Komisije neučinkovit in nesorazmeren.

123 Drugič, družba ADM zatrjuje, da je ob upoštevanju, da so podjetja razumni gospodarski subjekti, da bi bila globa učinkovito odvračilna, potrebno le, da se določi na taki ravni, da njen pričakovani znesek prekorači korist od kršitve. Meni, da bo imela globa že s tem, da se podjetja zavedajo, da izguba, povezana s sankcijo, izniči korist omejevalnega sporazuma, odvračilni učinek. Ta pristop naj bi potrdilo Sodišče v sodbi Musique diffusion française in drugi proti Komisiji, točka 47 zgoraj (točka 108). Ustrezal naj bi tudi Smernicam, ki nalagajo (točka I A, četrti odstavek), da je treba odvračilni učinek presoditi tudi glede na zmožnost udeležencev zadevnega omejevalnega sporazuma, da potrošnikom povzročijo škodo, in posledično zahtevajo, da se vsaka korist, ki izhaja iz nezakonitega omejevalnega sporazuma, upošteva pri določitvi primernega odvračilnega učinka. Nazadnje naj bi bil ta pristop skupni imenovalec drugih skupnostnih predpisov.

124 Družba ADM ne ugovarja, da je mogoče pri izračunu globe upoštevati celotni promet. Vendar naj bi dejstvo, da se mu daje prevelik pomen, pripeljalo do nesorazmerne globe. Komisija naj bi se v zvezi s tem omejila na zagovarjanje povečanja, ki ga je izvedla s primerjavo, sklicujoč se na promet družbe ADM. Vendar z nobeno razumno razlago ni mogoče utemeljiti, da je bil izračun povečanja na raven, ki zagotavlja odvračilni učinek, osredotočen na njen celotni promet. Pristop, ki ga je izbrala Komisija, naj nikakor ne bi pojasnil, zakaj je bilo treba izničiti koristi, ki jih je družba ADM ustvarila s prodajo proizvodov, ob upoštevanju cilja odvračanja zadevnih podjetij od njihovih dejavnosti v okviru kartela, ki se nanaša na citronsko kislino, z zadevno kršitvijo nimajo nobene zveze.

125 Tretjič, ADM poudarja ugotovitev, da mora učinkovito odvračilna sankcija izničiti pričakovano korist od omejevalnega sporazuma (glej točko 123 zgoraj). Vendar, navaja ADM, je imel v tem primeru JBL največjo letno prodajo v EGP (77 milijonov evrov) in je imel od omejevalnega sporazuma največ koristi. ADM poudarja da JBL ni bil deležen povečanja na podlagi zagotavljanja odvračilnosti v tej fazi izračuna glob. Po drugi strani pa ADM pravi, da ji je bil ob njeni letni prodaji v EGP v višini 46 milijonov evrov osnovni znesek, ki ji je bil naložen, zaradi zagotavljanja odvračilnosti podvojen s povečanjem za 21 milijonov evrov. ADM iz tega sklepa, da je Komisija kršila načelo enakega obravnavanja.

126 Četrtič, ADM meni, da Komisija v odgovoru na tožbo ne more uspešno navajati, da je ADM poleg pri omejevalnem sporazumu na trgu citronske kisline hkrati sodeloval pri dveh drugih omejevalnih sporazumih. Ta okoliščina naj namreč ne bi bila navedena v Odločbi. Poleg tega naj bi Komisija v vsaki izmed odločb glede teh omejevalnih sporazumov uporabila množitelj za zagotavljanje odvračilnega učinka globe.

127 Petič, ADM meni, da Odločba glede tega vprašanja ni dovolj obrazložena. ADM navaja, da Komisija ni pojasnila, na kakšni podlagi je za tako znatno povečanje lahko presodila, da je potrebno za zagotovitev odvračilnega učinka. Omejila naj bi se na izjavo, da je treba večjim družbam naložiti višje globe, a naj ne bi navedla razlogov, zaradi katerih je za podvojitev globe v tem primeru menila, da je ustrezna za ADM, niti ali so bili dejavniki, kot so že naložene sankcije, ki odvračajo od zasledovanja koristi od omejevalnih sporazumov, upoštevani. Po mnenju ADM bi morala Komisija v tem primeru jasno navesti razloge za sprejetje zadevnega ukrepa. ADM namreč navaja, da ni objavljenih zadev, v katerih bi Komisija „dovolj odvračilno“ povečanje globe uporabila kot dodaten ukrep v postopku izračuna glob. Poleg tega naj bi to povečanje pomenilo pomemben del globe, ki je bila v končni fazi naložena ADM.

128 Komisija predlaga, naj se navedeni tožbeni razlogi zavrnejo.

2. Presoja Sodišča prve stopnje

a) Kršitev načela sorazmernosti

129 Glede bistvene navedbe ADM, da je ob upoštevanju, da so podjetja razumni gospodarski subjekti, da bi bila globa učinkovito odvračilna, potrebno le, da se določi na taki ravni, da njen pričakovani znesek prekorači korist od kršitve, je treba opozoriti, da je odvračilnost ena izmed glavnih okoliščin, ki jo je treba upoštevati pri določitvi glob (sodbi Sodišča z dne 15. julija 1970 v zadevi Chemiefarma proti Komisiji, 41/69, Recueil, str. 661, točka 173, in z dne 14. julija 1972 v zadevi BASF proti Komisiji, 49/69, Recueil, str. 713, točka 38).

130 Vendar če bi se morala globa določiti na ravni, ki bi bila omejena na izničenje koristi omejevalnega sporazuma, potem ne bi imela odvračilnega učinka. Razumno bi bilo namreč predpostavljati, da podjetja pri finančnem izračunu in upravljanju niso razumno upoštevala le višine zneska glob, ki bi jim bile naložene za kršitev, ampak tudi raven tveganja odkritja omejevalnega sporazuma. Poleg tega, če bi pomen globe zmanjšali zgolj na odpravo dobička oziroma pričakovane koristi, ne bi mogli dovolj upoštevati zadevnega kršitvenega ravnanja z vidika člena 81(1) ES. Z zmanjšanjem globe zgolj na povrnitev povzročene škode bi se namreč, razen odvračilnega učinka, ki lahko zadeva le prihodnje ravnanje, zanemarila tudi represivnost takega ukrepa glede na dejansko storjeno kršitev.

131 Poleg tega za podjetje, ki je kot družba ADM prisotno na številnih trgih in ima na voljo posebej velika finančna sredstva, upoštevanje prometa, ustvarjenega na zadevnem trgu, ne bi moglo zadoščati za zagotovitev odvračilnega učinka globe. Namreč, večje ko je podjetje in ima na voljo vsa sredstva, ki mu omogočajo, da na trgu deluje neodvisno, bolj se mora zavedati pomena svoje vloge za dobro delovanje konkurence na trgu. Torej je treba pri določitvi globe, da bi se zagotovil njen odvračilni učinek, upoštevati dejanske okoliščine, ki se nanašajo na gospodarsko moč podjetja, ki je spoznano za krivo kršitve. Zato upoštevanje svetovnega prometa ADM pri izračunu zneska globe v tem primeru ne pripelje do nesorazmerne globe.

132 Posledično je treba tožbeni razlog, s katerim je očitana kršitev načela sorazmernosti, zavrniti.

b) Kršitev načela enakega obravnavanja

133 Opozoriti je treba, da Komisija v skladu z načelom enakega obravnavanja primerljivih dejanskih stanj ne sme obravnavati različno oziroma različnih dejanskih stanj enako, če tako obravnavanje ni objektivno utemeljeno (sodba Sodišča z dne 13. decembra 1984 v zadevi Sermide, 106/83, Recueil, str. 4209, točka 28, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 14. maja 1998 v zadevi BPB de Eendracht proti Komisiji, T‑311/94, Recueil, str. II‑1129, točka 309).

134 ADM v bistvu navaja, da kljub večji prodaji citronske kisline (77 milijonov evrov), kot jo je ustvarila sama (46 milijonov evrov), Komisija JBL ni povečala globe, kot je to storila v njenem primeru.

135 Glede tega je treba poudariti, da je namen uporabe množitelja zagotoviti, da ima globa odvračilni učinek tudi za zelo velika podjetja. Pomet, ki ga je leta 2000 ustvaril JBL, pa je znašal borih 314 milijonov evrov, medtem ko je promet ADM znašal 13.936 milijonov evrov. Poleg tega je treba upoštevati, da imajo zelo velika podjetja, kot je ADM, povečano odgovornost za ohranitev proste konkurence na trgih, na katerih so prisotna, in imajo navadno boljšo pravno in ekonomsko svetovalno infrastrukturo, ki jim omogoča, da presodijo, ali njihovo ravnanje glede na skupnostno konkurenčno pravo pomeni kršitev.

136 Posledično je treba tudi tožbeni razlog kršitve načela sorazmernosti zavrniti.

c) Kršitev načela obveznosti obrazložitve

137 Ker ADM v bistvu navaja, da Komisija ni navedla razlogov, zaradi katerih je bila podvojitev globe v tem primeru presojena kot ustrezna, niti tega, ali so bili dejavniki, kot so že naložene sankcije, ki odvračajo od zasledovanja koristi od omejevalnih sporazumov, upoštevani, se je treba najprej sklicevati na sodno prakso, navedeno v točkah 117 in 118 zgoraj. Dalje, treba je opozoriti, da je Komisija obrazložila uporabo množitelja zlasti za globo, izračunano za ADM, s potrebo po zagotavljanju zadostnega odvračilnega učinka globe. Komisija se je pri tem oprla na svetovni promet zadevnih podjetij (uvodni izjavi 50 in 241 Odločbe). Nazadnje je v uvodni izjavi 246 Odločbe navedla, da je sprejela stališče, da je uporaba množitelja 2 ustrezna za zagotovitev odvračilnosti globe, ki jo je treba naložiti ADM.

138 Zlasti glede pomena množitelja, uporabljenega pri ADM, se je Komisija lahko omejila na sklicevanje na velikost tega podjetja, kot približno izhaja iz svetovnega prometa, ki ga je to podjetje ustvarilo, in na poudarjanje potrebe po zagotovitvi odvračilnosti globe. Komisiji obveznost obrazložitve ne nalaga, da navede opredmetene elemente v zvezi z načinom izračuna, ki je podlaga za to odločitev (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi Sarrió proti Komisiji, C-291/98 P, Recueil, str. I-9991, točka 80).

139 Torej je Komisija glede tega vprašanja dovolj obrazložila Odločbo in je tudi tožbeni razlog, s katerim je očitana kršitev dolžnosti obrazložitve, treba zavrniti.

D – Napake pri presoji dejanskega vpliva omejevalnega sporazuma na trg

1. Uvod

140 Najprej je treba opozoriti, da je treba težo kršitev ugotavljati glede na številne elemente, kot so med drugim posebne okoliščine zadeve, njen kontekst, pri čemer ni izčrpnega in zavezujočega seznama meril, ki jih je obvezno treba upoštevati (v točki 98 navedeni sklep SPO in drugi proti Komisiji, točka 54; zgoraj v točki 98 navedeni sodbi Ferriere Nord proti Komisiji, točka 33, in HFB in drugi proti Komisiji, točka 443). V tem okviru je mogoče dejanski vpliv omejevalnega sporazuma na trg šteti za eno izmed upoštevnih meril.

141 V Smernicah (točka 1 A, prvi odstavek) je Komisija navedla, da za presojo teže kršitve poleg narave kršitve in obsega zadevnega geografskega trga upošteva „dejanski vpliv [kršitve] na trg, če je izmerljiv“

142 Glede obravnavanega primera iz uvodnih izjav od 210 do 230 Odločbe izhaja, da je Komisija znesek globe, določene glede na težo kršitve, dejansko določila ob upoštevanju teh treh meril. Še zlati je pri tem menila, da je imel omejevalni sporazum „dejanski vpliv“ na trg natrijevega glukonata (uvodna izjava 230 Odločbe).

143 Vendar je po mnenju družbe ADM Komisija storila številne napake pri presoji konkretnega vpliva omejevalnega sporazuma na trg citronske kisline. Po mnenju družbe ADM so te napake vplivale na izračun zneska glob.

2. Komisija naj bi izbrala napačen pristop za dokazovanje, da je imel omejevalni sporazum konkreten vpliv na trg

a) Trditve strank

144 Družba ADM meni, da je Komisija izbrala napačen pristop pri dokazovanju, da je imela kršitev dejanski vpliv na trg.

145 ADM Komisiji očita, da ni dokazala dejanskega vpliva omejevalnega sporazuma na trg citronske kisline. Poudarja, da je Komisija sama v uvodni izjavi 211 Odločbe navedla, da razlike med dejanskimi cenami in cenami, ki bi bile, če ne bi bilo omejevalnega sporazuma, ni mogoče verodostojno izmeriti. V taki situaciji naj bi se Komisija, namesto da bi vsaj predstavila verjetno ekonomsko teorijo o tem, kaj bi se zgodilo, če kartela ne bi bilo, omejila na navajanje golih domnev, da je izvedba sporazumov kartela morala imeti učinke na upoštevnem trgu.

146 ADM meni, da klub dejstvu, da je v upravnem postopku Komisiji predložila strokovno poročilo z dne 30. junija 2000, ki je med drugim omenjeno v uvodnih izjavah 222 in 223 Odločbe in na katero se je ADM skliceval v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, v katerem je bilo dokazano, da kartel ni imel vpliva na upoštevnem trgu (v nadaljevanju: strokovno poročilo), Komisija ni opravila ustrezne ekonomske analize predloženih podatkov. ADM poudarja, da je v poročilu navedeno:

„Posledično, omejitve, ki zavirajo presežne zmogljivosti in povpraševanje, ki jih spremljajo vedno bolj konkurenčne dobave iz kitajskega uvoza citronske kisline, skupaj s pomembnimi povečanji zmogljivosti podjetij različnih proizvajalcev, prepričljivo razlagajo gibanje cen od leta 1991 do 1995 [...] Dejstvo, da med trajanjem kršitve cene niso dosegle ravni iz sredine osemdesetih let, kljub presežnemu povpraševanju, ob čemer udeleženci kartela niso megli nadzirati zmogljivosti ali prihoda novih konkurentov na trg, pomeni, da je treba zavrniti hipotezo, da so proizvajalci v tem obdobju učinkovito nadzirali ceno citronske kisline.“

147 ADM pripominja, da je Komisija v uvodni izjavi 226 Odločbe sama priznala, da je razlaga za dvig cen v letih 1991 in 1992, ki jo je podal zlasti ADM „[lahko] v določeni meri verodostojna“. Vendar ADM graja to, da se je Komisija zadovoljila z navedbo, da ni mogoče izključiti, da je imel omejevalni sporazum učinek na trg.

148 Prvič, po mnenju ADM iz tega sledi, da Komisija ni dokazala, da je imel omejevalni sporazum dejanski učinek na trg, ki ga je mogoče izmeriti v smislu Smernic, ampak je nezakonito prevalila dokazno breme.

149 Drugič, ADM meni, da iz tega izhaja, da je Komisija napačno uporabila pravo z izjavo, da so nihanja cen nujno združljiva z učinkovitim omejevalnim sporazumom. Komisija naj namreč z opiranjem na to povsem abstraktno izjavo ne bi upoštevala konteksta gospodarske panoge niti dejavnikov, ki podkrepljujejo ugotovitev, da zaradi razlogov, podrobno navedenih v poročilu strokovnjakov, cene niso bile zvišane nad raven, ki jo je določil kartel.

150 Tretjič, ADM meni, da je Komisija zmotno menila, da kratkoročen dvig cen njuno pomeni učinkovitost omejevalnega sporazuma. Obstajali naj bi namreč sektorji konkurenčnih proizvodov, kjer bi se ob enakem pomanjkanju zmogljivosti in podobnem presežnem povpraševanju za kratko obdobje dvignile cene za 40 % ali več.

151 ADM med drugim zatrjuje, da se Komisija za dokaz, da je imel omejevalni sporazum dejanski vpliv na upoštevni trg, ne more zakonito opreti na okoliščine, da so člani omejevalnega sporazuma obvladovali 60 % svetovnega trga in 70 % evropskega trga citronske kisline in so bili vpleteni v kompleksen in dolgoročen omejevalni sporazum.

b) Presoja Sodišča prve stopnje

152 Glede očitkov družbe ADM o samem pristopu, ki ga je izbrala Komisija, da bi dokazala, da je imel omejevalni sporazum dejanski vpliv na trg citronske kisline, je treba, preden odločimo o utemeljenosti trditev, na katere se sklicuje družba ADM, povzeti analizo, ki jo je opravila Komisija, kot izhaja iz uvodnih izjav od 210 do 228 Odločbe.

– Povzetek analize, ki jo je opravila Komisija

153 Komisija je najprej ugotovila, da „so kršitev v obdobju, na katerega se nanaša ta odločba, storila podjetja, ki so obvladovala več kot 60 % svetovnega trga in 70 % evropskega trga citronske kisline“ (uvodna izjava 210 Odločbe).

154 Dalje, Komisija je navedla, da „so imeli ti sporazumi dejanske učinke na trgu, ker so bili dejansko udejanjeni“ (uvodna izjava 210 Odločbe). V uvodni izjavi 212 Odločbe je Komisija ob sklicevanju na del Odločbe, v katerem je opisano dejansko stanje, ponovila trditev, da so bili sporazumi kartela „temeljito udejanjeni“,