Zadeva T-210/01

General Electric Company

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Ničnostna tožba – Konkurenca – Odločba Komisije o razglasitvi koncentracije za nezdružljivo s skupnim trgom – Uredba (EGS) št. 4064/89 – Letalski trgi – Prevzem podjetja Honeywell s strani podjetja General Electric – Vertikalna integracija – Vezana prodaja – Izključevalni učinek – Horizontalno prekrivanje – Pravica do obrambe“

Povzetek sodbe

1. Ničnostna tožba – Predmet – Odločba na področju nadzora koncentracij – Odločba, ki temelji na več stebrih razlogovanja, pri čemer vsak od njih zadostuje za utemeljitev njenega izreka – Merila za nezdružljivost s skupnim trgom, ki so izpolnjena vsaj v zvezi z enim izmed upoštevnih trgov – Neutemeljena tožba

(člen 230 ES; Uredba Sveta št. 4064/89, člen 2(1)(a) in (3))

2. Konkurenca – Koncentracije – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Presoje ekonomske narave – Diskrecijska pravica pri presoji – Sodni nadzor – Obseg – Omejitve

(Uredba Sveta št. 4064/89, člen 2)

3. Konkurenca – Koncentracije – Presoja združljivosti s skupnim trgom – Neobstoj domneve

(Uredba Sveta št. 4064/89)

4. Konkurenca – Koncentracije – Presoja združljivosti s skupnim trgom – Prospektivna analiza potencialnega razvoja na zadevnem trgu – Zahteva po temeljiti analizi – Sodni nadzor – Obseg

(Uredba Sveta št. 4064/89, člen 2(2) in (3))

5. Konkurenca – Koncentracije – Presoja združljivosti s skupnim trgom – Konglomeratna koncentracija – Pojem – Upoštevanje verjetnosti nastanka ali krepitve prevladujočega položaja na referenčnem trgu ene izmed strank koncentracije – Dopustnost – Možnost Komisije, da se opre na predvidljivo ravnanje subjekta, nastalega s koncentracijo – Pogoji – Predstavitev podrobne analize, ki se opira na trdne dokaze

(Uredba Sveta št. 4064/89, člen 2(2) in (3))

6. Konkurenca – Koncentracije – Presoja združljivosti s skupnim trgom – Konglomeratna koncentracija – Upoštevanje predvidljivih protikonkurenčnih ravnanj – Dopustnost – Neobstoj obveznosti Komisije, da preizkusi njihovo verjetnost glede na tveganja, ki jih ta ravnanja predstavljajo za podjetja

(člen 82 ES; Uredba Sveta št. 4064/89; člen 2(2) in (3))

7. Konkurenca – Koncentracije – Presoja združljivosti s skupnim trgom – Merila – Nastanek ali krepitev prevladujočega položaja, ki resno ovira učinkovito konkurenco na skupnem trgu – Kumulativnost – Prepoved – Obveznost formalne navezave preudarkov glede prvega merila, ki so upoštevni tudi glede drugega, na slednjega – Neobstoj

(člena 82 ES in 253 ES; Uredba Sveta št. 4064/89, člen 2(2) in (3))

8. Konkurenca – Prevladujoč položaj – Pojem

(člen 82 ES)

9. Konkurenca – Prevladujoč položaj – Odražanje z imetništvom zelo velikega tržnega deleža – Presoja večanja tržnih deležev na trgu razpisov, za katerega je značilna oddaja omejenega števila pogodb velike vrednosti

(člen 82 ES)

10. Konkurenca – Prevladujoč položaj – Obstoj – Vpliv živahne konkurence na zadevni trg – Neobstoj v primeru podjetja, ki lahko ravna, ne da bi jo upoštevalo – Finančni popusti, ki so ponujeni za uspeh na razpisih, ki zadevajo proizvode visoke vrednosti – Neobstoj vpliva

(člen 82 ES)

11. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Uporaba s strani Komisije – Neodvisnost glede na presoje organov tretjih držav

12. Konkurenca – Koncentracije – Presoja združljivosti s skupnim trgom – Protikonkurenčni učinki, ki so posledica neposrednega vertikalnega razmerja – Učinki, ki so odvisni od prihodnjega ravnanja subjekta, nastalega s spojitvijo – Obveznost Komisije, da se glede verjetnosti zatrjevanega protikonkurenčnega ravnanja opre na trdne dokaze – Prosta presoja dokazov

(Uredba Sveta št. 4064/89)

13. Konkurenca – Prevladujoč položaj pri prodaji bistvenih sestavnih delov – Zavrnitev dobave – Zloraba

(člen 82 ES)

14. Konkurenca – Koncentracije – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Dokaz obstoja ravnanja, ki v bližnji prihodnosti ustvari ali krepi prevladujoči položaj – Obveznost, opreti se na trdne dokaze

(Uredba Sveta št. 4064/89)

15. Postopek – Navajanje novih razlogov v postopku – Nov razlog – Pojem – Odgovor na vprašanje Sodišča prve stopnje v okviru ukrepov procesnega vodstva – Izključitev

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člena 48 in 64(3))

16. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Odločba, ki se razlikuje od tiste, ki je bila prej sprejeta v zadevi, ki se je nanašala na podoben ali enak položaj oziroma v kateri so bili isti gospodarski subjekti – Obseg

(člen 253 ES)

17. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Izvajanje – Pravila, ki jih je v ta namen sprejela Komisija – Obveznost te institucije da jih spoštuje – Obvestilo o opredelitvi trga – Obseg

(člen 82 ES; Obvestilo 97/C 372/03)

18. Konkurenca – Koncentracije – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Opredelitev upoštevnega trga – Merila – Zamenljivost proizvodov – Pojem

(Uredba Sveta št. 4064/89; Obvestilo Komisije 97/C 372/03, točka 36)

19. Konkurenca – Koncentracije – Presoja združljivosti s skupnim trgom – Trg, za katerega je značilna posredna in relativno šibka konkurenca – Prevzem konkurenta s strani podjetja, ki ima prevladujoč položaj – Dopustnost – Pogoji – Dokaz neobstoja kakršnekoli dejanske konkurence na trgu pred koncentracijo

(člen 82 ES; Uredba Sveta št. 4064/89)

20. Konkurenca – Koncentracije – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Zaveze zadevnih podjetij, zaradi katerih lahko priglašena koncentracija postane združljiva s skupnim trgom

(Uredba Sveta št. 4064/89)

21. Postopek – Vloga, s katero se postopke začne – Postopkovne zahteve – Opredelitev predmeta spora – Kratek povzetek navajanih razlogov

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 44(1))

22. Konkurenca – Koncentracije – Upravni postopek – Dostop do spisa – Spoštovanje pravice do obrambe – Omejitve

(Uredba Sveta št. 4064/89)

23. Konkurenca – Upravni postopek – Dostop do spisa – Razlika glede obremenilnih in razbremenilnih elementov

24. Konkurenca – Upravni postopek – Dostop do spisa – Spoštovanje pravice do obrambe – Omejitve

25. Konkurenca – Koncentracije – Upravni postopek – Dostop do spisa – Zavrnitev pravice do dostopa med odločitvijo o začetku postopka in sprejetjem obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah – Kršitev pravice do obrambe – Neobstoj

(Uredba Sveta št. 4064/89, člen 6(1)(c))

26. Konkurenca – Koncentracije – Upravni postopek – Dostop do spisa – Pravica do dostopa strank koncentracije po sklopih ves čas postopka – Neobstoj

(Uredba Sveta št. 4064/89, člen 18(1))

27. Konkurenca – Koncentracije – Upravni postopek – Kratkost vmesnih procesnih rokov – Upoštevanje zahteve po hitrosti za oceno spoštovanja pravice do obrambe

(Uredba Sveta št. 4064/89; Uredba Komisije št. 447/98, člena 13 in 21)

28. Konkurenca – Upravni postopek – Udeležba pooblaščenca za zaslišanje – Sklep, sprejet med postopkom, ki spreminja njegov status – Neposredna substitucija stare funkcije z novo

(Sklep Komisije 2001/462, člen 2(1) in (2))

29. Pravo Skupnosti – Načela – Temeljne pravice – Spoštovanje, ki ga zagotavlja sodišče Skupnosti – Upoštevanje evropske konvencije o človekovih pravicah

(člen 6(2) EU)

1. Najprej je treba opozoriti na to, da kadar določeni razlogi neke odločitve zadostujejo, da jo pravno utemeljijo, potem napake v zvezi z drugimi razlogi tega akta v nobenem primeru ne vplivajo na njegov izrek.

Poleg tega je treba, kadar izrek odločbe Komisije temelji na več stebrih razlogovanja, med katerimi vsak od njih zadostuje za utemeljitev tega izreka, tak akt načeloma razglasiti za ničen samo, če vsak od teh stebrov ni zakonit. V takem primeru napaka ali druga nezakonitost, ki bi vplivala le na enega od stebrov razlogovanja, ne bi mogla zadostovati za utemeljitev razglasitve ničnosti sporne odločbe, saj taka napaka ni mogla odločilno vplivati na izrek, ki ga je sprejela institucija, ki je avtor te odločbe.

To pravilo se še posebej uporablja v kontekstu odločb s področja nadzora nad koncentracijami. V zvezi s tem mora Komisija prepovedati koncentracijo, če ta izpolnjuje pogoje iz člena 2(3) Uredbe št. 4064/89. Iz člena 2(1)(a) navedene uredbe izhaja, da mora Komisija v okviru presoje koncentracije med drugim upoštevati potrebo, da se ohrani in razvije učinkovita konkurenca na skupnem trgu, med drugim glede na strukturo vseh zadevnih trgov. Tako mora Komisija vprašanje, ali določen posel ustvarja oziroma krepi enega ali več prevladujočih položajev, posledica česar bi bilo resno oviranje učinkovite konkurence, presoditi glede na obstoječe pogoje na vsakem od trgov, ki jih lahko zadeva priglašena koncentracija. Če ugotovi, da so navedena merila v zvezi z enim od zadevnih trgov izpolnjena, je treba koncentracijo razglasiti za nezdružljivo s skupnim trgom.

Iz tega sledi, da je tako odločbo mogoče razglasiti za nično samo, če bi bilo treba ugotoviti, da ne samo da določeni njeni razlogi niso zakoniti, ampak tudi da tudi tisti razlogi, ki so zakoniti, ne zadoščajo za utemeljitev nezdružljivosti priglašene koncentracije s skupnim trgom. Kljub temu pa ta ugotovitev ne zmanjšuje potrebe po preučitvi vprašanja, ali se določeni vidiki konkurenčnosti iz izpodbijane odločbe medsebojno podpirajo, tako da bi jih bilo umetno presojati vsakega posebej.

(Glej točke od 42 do 45, 48 in 734.)

2. Komisija ima na ekonomskem področju polje proste presoje za izvajanje materialnih določb Uredbe št. 4064/89 o nadzoru koncentracij podjetij, zlasti člena 2. Iz tega sledi, da je nadzor sodišča Skupnosti omejen na presojo resničnosti dejanskega stanja in neobstoja očitnih napak v presoji.

Pri tem nadzoru je podana bistvena razlika med dejanskimi podatki in ugotovitvami, katerih morebitno nepravilnost lahko ugotovi sodišče glede na argumente in dokaze, ki so mu predloženi, ter ekonomsko presojo.

Čeprav je treba Komisiji priznati določeno polje proste presoje za izvajanje materialnih določb Uredbe št. 4064/89, pa to ne pomeni, da sodišče Skupnosti ne more nadzirati pravne kvalifikacije ekonomskih podatkov s strani Komisije. Sodišče Skupnosti mora namreč med drugim ne le preveriti pravilnost predloženih dokazov ter njihovo verodostojnost in skladnost, ampak tudi nadzirati, ali ti dokazi predstavljajo celoto relevantnih podatkov, ki jo je treba upoštevati pri presoji zapletenega položaja, ter ali so taki, da podpirajo ugotovitve, ki so bili izvedeni na njihovi podlagi.

(Glej točke 60, 62, 63 in 253.)

3. Uredba št. 4064/89 o nadzoru koncentracij podjetij ne vsebuje nobene domneve glede združljivosti priglašene koncentracije s skupnim trgom, tako da ni mogoče zavzeti stališča, da mora Komisija, ko dvomi, odobriti koncentracijo, ki ji je priglašena. V vsakem primeru si mora Komisija ustvariti jasno mnenje o tej združljivosti in glede na to sprejemati odločitve.

(Glej točko 61.)

4. Glede na polje proste presoje, ki ga ima Komisija na ekonomskem področju za izvajanje materialnih določb Uredbe št. 4064/89 o nadzoru koncentracij podjetij, je učinkovit sodni nadzor še toliko nujnejši takrat, kadar Komisija opravi prospektivno analizo razvoja na nekem trgu, ki ga lahko povzroči predvidena koncentracija.

Tako prospektivno analizo je treba opraviti zelo pozorno, saj ne gre niti za analizo preteklih dogodkov, v zvezi s katerimi pogosto obstajajo številni dokazi, ki omogočajo razumeti razloge zanje, niti za analizo trenutnih dogodkov, ampak za predvidevanje dogodkov, ki se bodo bolj ali manj verjetno zgodili v prihodnosti, če se ne sprejme odločba o prepovedi predvidene koncentracije ali določitvi pogojev zanjo. Prospektivna analiza, ki pomeni preučitev vprašanja, v čem bi lahko koncentracija spremenila dejavnike, ki določajo stanje konkurence na nekem trgu, da bi se tako preverilo, ali bi to povzročilo resno oviranje učinkovite konkurence, zahteva predstavo o različnih verigah vzročnosti in upoštevanje tistih, katerih verjetnost je največja.

(Glej točko 64.)

5. Konglomeratna vrsta koncentracije je tista, ki ne povzroča niti horizontalnega prekrivanja dejavnosti strank koncentracije niti vertikalnega razmerja med tema strankama v ožjem smislu. Čeprav take koncentracije splošno nimajo protikonkurenčnih učinkov, pa imajo lahko kljub temu v določenih primerih take učinke. Če Komisija v okviru prospektivne analize učinkov konglomeratne vrste koncentracije ugotovi, da bi se zaradi konglomeratnih učinkov v sorazmerno bližnji prihodnosti po vsej verjetnosti ustvaril ali okrepil prevladujoč položaj, posledica katerega bi bilo resno oviranje učinkovite konkurence na zadevnem trgu zaradi posla, mora tako koncentracijo prepovedati.

V zvezi s tem povzroča konglomeratna vrsta koncentracij posebne probleme, zlasti kolikor lahko na eni strani analiza takega posla vključuje prospektivno analizo, ki zajema obdobje, ki sega daleč v prihodnost, na drugi strani pa lahko posebno ravnanje združenega subjekta vpliva na velik del učinkov te koncentracije. Tako je veriga vzročnosti po taki koncentraciji lahko slabo prepoznavna, negotova in težko ugotovljiva. V teh okoliščinah je še posebej pomembna kakovost dokazov, ki jih Komisija predloži za utemeljitev odločbe, ki neko koncentracijo razglaša za nezdružljivo s skupnim trgom, ti dokazi pa morajo podpirati ugotovitve Komisije, po katerih bi bil brez sprejetja take odločbe verjeten scenarij ekonomskega razvoja dogodkov, na katerem temelji odločba.

(Glej točki 65 in 66.)

6. Ob tem ko Komisija analizira učinke konglomeratne koncentracije, je treba verjetnost določenega prihodnjega ravnanja preučiti v celoti, to je z upoštevanjem spodbud za nastanek takega ravnanja in tudi dejavnikov, ki zmanjšujejo ali celo odstranjujejo take spodbude, vključno z morebitno nezakonitostjo takih ravnanj.

Vendar bi bilo v nasprotju s preventivnim namenom Uredbe št. 4064/89, če bi od Komisije zahtevali, da za vsako predlagano koncentracijo preuči, v kolikšnem obsegu bi se spodbude za nastanek protikonkurenčnega ravnanja zmanjšale ali celo odpravile zaradi nezakonitosti zadevnih ravnanj, verjetnosti njihovega odkritja, njihovega pregona s strani pristojnih organov na ravni Skupnosti in tudi na nacionalni ravni ter sankcij, ki bi lahko iz tega izhajale. Iz tega izhaja, da mora Komisija načeloma kot dejavnik, ki zmanjšuje ali celo odstranjuje spodbude za to, da neko podjetje ravna na določen način, upoštevati morebitno nezakonitost in torej sankcioniranost nekega ravnanja. Nasprotno pa taka presoja ne zahteva podrobne in izčrpne preučitve pravne ureditve v različnih pravnih redih, ki bi se lahko uporabila, ter represivne politike v slednjih, saj bi bila analiza, s katero bi se želelo ugotoviti verjetnost nastanka kršitve in se prepričati, da bo slednja sankcionirana v več pravnih redih, preveč špekulativna.

Tako mora Komisija – kolikor lahko, ne da bi vodila posebno in podrobno preiskavo glede tega, identificira nezakonitost zadevnega ravnanja v smislu člena 82 ES ali drugih določb prava Skupnosti, ki jih je pristojna izvajati – to ugotoviti in upoštevati za presojo verjetnosti nastanka takega ravnanja s strani združenega subjekta.

V zvezi s tem, čeprav se Komisija lahko opira na sumarno analizo nezakonitosti zadevnih ravnanj in stopnje verjetnosti, s katero se bodo zgodila, in sicer na podlagi podatkov, s katerimi razpolaga v trenutku sprejetja odločbe s področja nadzora nad koncentracijami, mora kljub temu v okviru svoje presoje identificirati ravnanja, ki jih predvideva in, odvisno od primera, oceniti ter upoštevati odvračilni učinek, ki bi ga lahko imela njihova morebitna očitna ali zelo verjetna protipravnost glede na pravo Skupnosti.

(Glej točke od 70 do 75, 303, 304, 424, 425 in 468.)

7. Člen 2(2) in (3) Uredbe št. 4064/89 o nadzoru koncentracij podjetij vsebuje dva kumulativna pogoja, ki zadevata, prvič, nastanek ali okrepitev prevladujočega položaja in, drugič, resno oviranje konkurence na skupnem trgu. Zato je koncentracijo mogoče prepovedati le, če sta izpolnjena oba pogoja iz člena 2(3).

Dejstvo, da podjetje s prevladujočim položajem tak položaj okrepi do te mere, da bi taka prevlada resno ovirala konkurenco, to je da dovoljuje obstoj le podjetjem, ki so glede ravnanja odvisna od prevladujočega podjetja, lahko predstavlja zlorabo prevladujočega položaja. Iz tega izhaja, da lahko okrepitev prevladujočega položaja resno ovira konkurenco, in sicer do te mere, da pomeni zlorabo tega položaja.

Tako okrepitev ali nastanek prevladujočega položaja v smislu člena 2(3) Uredbe št. 4064/89 lahko a fortiori v določenih primerih predstavlja dokaz za resno oviro za učinkovito konkurenco. Ta ugotovitev pa nikakor ne pomeni, da je drugi pogoj iz člena 2 Uredbe št. 4064/89 vsebovan v prvem, ampak izključno to, da lahko iz iste dejanske analize določenega trga izhaja, da sta oba pogoja izpolnjena.

Okoliščine, na katere se lahko sklicuje Komisija pri ugotavljanju, ali konkurenti nekega podjetja niso bili svobodni v svojem poslovanju do te mere, da je mogoče sklepati o nastanku ali okrepitvi prevladujočega položaja tega podjetja, so pogosto enake tistim, ki so pomembne za presojo, ali je posledica tega nastanka oziroma okrepitve resno oviranje učinkovite konkurence na skupnem trgu. Posledica okoliščine, ki pomembno vpliva na svobodo odločanja konkurentov o njihovi komercialni politiki na avtonomen način, je lahko namreč prav tako oviranje učinkovite konkurence.

Iz tega sledi, da kolikor iz uvodnih navedb neke odločbe, ki ugotavlja nezdružljivost neke priglašene koncentracije s skupnim trgom – tudi tistih, v katerih se uradno analizira nastanek ali okrepitev prevladujočega položaja – izhaja, da bo tak posel povzročil precejšnje protikonkurenčne učinke, za tako odločbo ni mogoče šteti, da ni zakonita samo zato, ker Komisija svojega opisa teh zadev ni izrecno in posebej povezala z drugim pogojem iz člena 2 Uredbe št. 4064/89, in to ne glede na to, ali se zakonitost odločbe obravnava v zvezi z dolžnostjo obrazložitve iz člena 253 ES ali vsebino. Nasprotni pristop bi pomenil, da bi Komisiji naložili izključno uradno dolžnost, da dvakrat navede iste uvodne navedbe, najprej pri analizi nastanka ali okrepitve prevladujočega položaja na določenem trgu, nato pa še v zvezi z resnim oviranjem konkurence na skupnem trgu.

(Glej točke 84 in od 86 do 89.)

8. Prevladujoč položaj se kaže v tem, da ima zadevno podjetje tako ekonomsko moč, zaradi katere lahko ovira ohranjanje učinkovite konkurence na zadevnem trgu, in sicer tako da lahko v veliki meri ravna neodvisno od svojih konkurentov, strank in končno potrošnikov. Komisiji za dokazovanje obstoja prevladujočega položaja ni treba dokazati, da bodo konkurenti nekega podjetja izrinjeni s trga, čeprav dolgoročno.

(Glej točke 85, 114 in 243.)

9. Čeprav se lahko pomen tržnih deležev razlikuje glede na trg, so zelo veliki tržni deleži, razen v izjemnih okoliščinah, dokaz za obstoj prevladujočega položaja. To lahko velja za 50-odstotni tržni delež.

Vendar na trgu, za katerega je značilno sklepanje omejenega števila pogodb velike vrednosti, okoliščina, da je nekemu podjetju uspelo na zadnjem razpisu, ne pomeni nujno, da enemu od njegovih konkurentov ne bi moglo uspeti na naslednjem. Določenemu konkurentu bi lahko, če ima konkurenčen proizvod in če drugi dejavniki niso pretežno v korist prve družbe, vedno uspelo na pomembnem razpisu in bi tako naenkrat precej povečal svoj tržni delež.

Vendar pa ta ugotovitev ne utemeljuje ugotovitve, da tržni deleži nimajo skoraj nobene vrednosti pri presoji moči različnih proizvajalcev na takem trgu, zlasti kolikor so ti tržni deleži sorazmerno stabilni ali kažejo na težnjo krepitve položaja posameznega podjetja. Tudi na trgu razpisov je dejstvo, da proizvajalec ohranja ali celo krepi svoj tržni delež v več zaporednih letih, kazalnik moči na trgu. Neizogibno se namreč zgodi, da razlike med tržnim deležem določenega proizvajalca in tržnim deležem njegovih konkurentov ni več mogoče pripisati omejenemu številu razpisov, ki predstavljajo povpraševanje na trgu.

(Glej točke 115, od 149 do 151, 540 in 571.)

10. To, da je neko podjetje prisiljeno znižati cene pod pritiskom znižanj pri konkurentih, na splošno ni združljivo z neodvisnim ravnanjem, ki je značilno za prevladujoč položaj.

Vendar pa obstoj konkurence, čeprav živahne, na nekem trgu ne pomeni, da na tem trgu ni prevladujočega položaja, saj je bistvena značilnost navedenega položaja sposobnost v zvezi z lastno tržno strategijo ravnati brez upoštevanja te konkurence in tako brez škodljivih posledic zaradi takega ravnanja. Tako je morebiten obstoj konkurence na trgu sicer res med pomembnimi okoliščinami za presojo obstoja prevladujočega položaja, vendar pa ni odločilna okoliščina v zvezi s tem.

Tako na trgu proizvodov, ki se prodajajo v okviru občasnih razpisov, od katerih se vsak nanaša na prodajo visoke vrednosti in za katere so značilna daljša pogajanja, nujno pride do finančnih koncesij ponudnikov v taki ali drugačni obliki, saj je to sestavni del takega postopka pogajanj. V tem kontekstu zgolj dejstvo, da je podjetje ponudilo popuste za to, da mu je uspelo na določenih razpisih, samo po sebi v takih okoliščinah ni nezdružljivo z obstojem njegovega prevladujočega položaja.

(Glej točke 116, 117, 184, 215 in 249.)

11. Dejstvo, da pristojni organi ene ali več tretjih držav neko vprašanje presojajo na določen način v okviru svojih postopkov, ne zadošča za zmanjšanje utemeljenosti drugačne presoje s strani pristojnih organov Skupnosti. Dejavniki in argumenti, navedeni v okviru upravnega postopka Skupnosti, ter tudi veljavna pravna pravila niso nujno enaki kot tista, ki jih upoštevajo organi zadevnih tretjih držav, zato se lahko presoja enih in drugih razlikuje. Če posamezna stranka meni, da je razlogovanje, na katerem temelji določena ugotovitev organov tretje države, še posebej pomembna in prenosljiva v postopek Skupnosti, se lahko nanjo vedno vsebinsko sklicuje, tako vendar pa dokazna vrednost takega razlogovanja ne more biti odločilna.

(Glej točko 179.)

12. Protikonkurenčni učinki koncentracije, ki izhajajo iz neposrednega vertikalnega razmerja dobavitelja in stranke, so odvisni od prihodnjega ravnanja združenega podjetja, brez katerega ta vidik združitve ne bi imel nobene škodljive posledice. Komisija mora torej prepričljivo dokazati verjetnost tega ravnanja.

V določenih primerih so lahko ti dokazi ekonomske študije, ki kažejo na verjetni razvoj stanja na trgu in na obstoj spodbude za združeno podjetje, da ravna na določen način.

Vendar, ker v pravu Skupnosti velja načelo proste presoje dokazov, neobstoj takih dokazov sam po sebi ni odločilen. Natančneje, kadar je očitno, da se komercialni interes nekega podjetja odločilno nagiba k določenemu ravnanju, kot je uporaba možnosti motenja konkurenčnega podjetja, takrat Komisija z ugotovitvijo, da je verjetno, da bo združeni subjekt ravnal na predvideni način, ne stori očitne napake v presoji. V takem primeru lahko samo ekonomska in komercialna realnost obravnavane zadeve predstavlja prepričljiv dokaz, ki ga zahteva sodna praksa.

(Glej točke od 295 do 297 in 433.)

13. Čeprav ima določeno podjetje prevladujoč položaj, mu to ne more onemogočiti pravice do varstva njegovih komercialnih interesov, določena ravnanja pa pomenijo zlorabo, če je njihov poseben namen okrepiti tak prevladujoč položaj in ga zlorabiti. Tako predstavlja na primer zavrnitev prodaje nekega bistvenega dela konkurentom s strani prevladujočega podjetja zlorabo tega položaja.

(Glej točko 306.)

14. Ko Komisija analizira učinke koncentracije, mora na podlagi trdnih dokazov in z zadostno stopnjo verjetnosti glede prihodnjega razvoja trga dokazati, ne le da se bo morebitno ravnanje, ki ga predvideva, zgodilo v sorazmerno bližnji prihodnosti, ampak tudi to, da bo zaradi tega ravnanja v sorazmerno bližnji prihodnosti nastal ali se okrepil prevladujoč položaj. Ne zadostuje, da Komisija navaja več logičnih, vendar hipotetičnih faz, za katere se boji, da bi njihovo imelo uresničenje škodljive posledice za konkurenco na več različnih trgih. Nasprotno, konkretno mora analizirati verjeten razvoj vsakega trga, na katerem želi dokazati nastanek ali okrepitev prevladujočega položaja zaradi priglašene koncentracije, in predložiti trdne dokaze.

(Glej točke 327, 429, 433 in 464.)

15. Okoliščina, da je Sodišče prve stopnje upoštevalo odgovore ene stranke na vprašanja, postavljena v okviru ukrepov procesnega vodstva v skladu s členom 64(3) Poslovnika Sodišča prve stopnje, pri čemer je imela druga stranka po potrebi možnost izjaviti se o teh dokumentih na obravnavi, ni v nasprotju s členom 48 navedenega Poslovnika.

(Glej točko 505.)

16. Iz tega, da se Komisija, ko namerava razširiti obseg prakse, v nasprotju s tem, kar velja v primeru, ko se odločba umešča v okvir ustaljene upravne prakse, ne more zadovoljiti z jedrnato obrazložitvijo, temveč mora podati izrecno obrazložitev, ni mogoče sklepati, da mora Komisija poleg obrazložitve svoje odločbe s sklicevanjem na spis zadeve konkretno navesti razloge, zaradi katerih je prišla do drugačne ugotovitve, kot je bila tista v eni od predhodnih zadev, ki se je nanašala na podoben ali enak položaj oziroma v kateri so bili isti gospodarski subjekti.

(Glej točko 513.)

17. Komisija ne more odstopati od pravil, ki si jih je naložila. Tako mora Komisija, kolikor Obvestilo o opredelitvi upoštevnega trga za namene konkurenčnega prava Skupnosti zavezujoče nalaga metodo, po kateri želi Komisija v prihodnje opredeljevati trge, in ne prepušča nobenega območja proste presoje, dejansko upoštevati določbe navedenega obvestila.

Kadar se v določenem obvestilu izrazi z besedilom, ki ji pušča možnost, da med več dokazi ali pristopi, ki so lahko teoretično pomembni, izbere tiste, ki najbolj ustrezajo okoliščinam danega primera, si Komisija pridrži veliko svobode pri odločanju.

V zvezi s tem se Komisija v Obvestilu o opredelitvi trga ni zavezala uporabiti natančno določene metode za presojo zamenljivosti na strani povpraševanja. Nasprotno, ugotovila je, da se mora pristop, ki ga bo sprejela, prilagoditi okoliščinam vsakega posameznega primera, in si pridržala pomemben del svojega območja presoje, tako da lahko vsak primer ustrezno obravnava.

(Glej točki 516 in 519.)

18. Ker točka 36 Obvestila o opredelitvi upoštevnega trga za namene konkurenčnega prava Skupnosti glede preizkusa združljivosti koncentracije s skupnim trgom s strani Komisije navaja, da „ni nujno, da zamenljivost načina uporabe ali podobnost lastnosti predstavlja zadostna merila, saj se odzivnost kupcev na relativne spremembe v cenah lahko določa tudi z upoštevanjem drugih stvari“, iz tega navedka a contrario izhaja, da so v določenih primerih, celo načeloma, razen v posebnih okoliščinah, ki bi kazale nasprotno, proizvodi, ki so po načinu uporabe zamenljivi in imajo podobne lastnosti, substituti.

(Glej točko 524.)

19. Na področju izvajanja člena 82 ES ugotovitev obstoja prevladujočega položaja ne pomeni očitka v zvezi z zadevnim podjetjem, ampak pomeni le, da ima to, neodvisno od razlogov, za tak položaj posebno odgovornost, da s svojim ravnanjem ne posega v učinkovito in neizkrivljeno konkurenco na skupnem trgu. Poleg tega je pojem zlorabe v smislu člena 82 ES objektiven pojem, ki zadeva ravnanje določenega podjetja v prevladujočem položaju, ki je tako, da vpliva na strukturo trga, na katerem je prav zaradi prisotnosti zadevnega podjetja raven konkurence že nizka in katerega učinek je oviranje ohranjanja še obstoječe ravni konkurence na trgu ali razvoja te z uporabo metod, ki se razlikujejo od tistih, ki so značilne za normalno konkurenco proizvodov ali storitev na podlagi poslov med gospodarskimi subjekti.

V položaju, ko je edina neposredna konkurenca na trgu posredna in je že šibka, je to, da določeno podjetje prevzame edinega konkurenta, ki še prodaja na tem trgu, še posebej škodljivo. V pravno sorodnem okviru nadzora nad koncentracijami je treba prav tako uporabiti zgoraj navedena načela iz konteksta prepovedi zlorabe prevladujočega položaja, in sicer s sklepanjem, da večja ko je prevlada nekega podjetja, večja je njegova posebna odgovornost, da se vzdrži vsakršnega ravnanja, ki bi lahko še bolj oslabilo ali celo odstranilo še obstoječo konkurenco na trgu.

Iz tega sledi, da morata stranki koncentracije predložiti dokaze, ki bi izkazali pomanjkanje vsakršne učinkovite konkurence na trgu pred koncentracijo.

(Glej točke od 549 do 551.)

20. Komisija je v okviru Uredbe št. 4064/89 o nadzoru koncentracij podjetij pooblaščena sprejeti samo zaveze, na podlagi katerih bi priglašena koncentracija postala združljiva s skupnim trgom. V zvezi s tem je treba ugotoviti, da strukturne zaveze, ki sta jih predlagali stranki, izpolnjujejo ta pogoj samo, kolikor lahko Komisija z gotovostjo ugotovi, da jih bo mogoče uresničiti ter da bo nova komercialna struktura, ki bi iz tega nastala, dovolj učinkovita in trajna, da v sorazmerno bližnji prihodnosti ne bo možnosti za nastanek oziroma okrepitev prevladujočega položaja ali oviranja učinkovite konkurence, ki naj bi ju te zaveze preprečevale.

(Glej točki 555 in 612.)

21. Za to, da je tožba dopustna, morajo zaradi zagotavljanja pravne varnosti ter dobrega vodenja sodnih postopkov vsi bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih temelji, vsaj v izvlečku, koherentno in razumljivo izhajati iz besedila vloge. V zvezi s tem, čeprav je mogoče vsebino tožbe glede posameznih vprašanj podpreti in dopolniti s sklicevanjem na izvlečke priloženih dokumentov, pa splošno sklicevanje na druga pisanja, celo na priloge k tožbi, ne more nadomestiti pomanjkanja bistvenih elementov pravne argumentacije, ki jih mora vsebovati tožba.

(Glej točko 592.)

22. Namen postopka dostopa do spisa na področju konkurence je omogočiti naslovnikom nekega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, da se seznanijo z dokazi iz spisa Komisije, tako da se lahko učinkovito izjavijo o ugotovitvah, do katerih je prišla Komisija na podlagi teh dokazov. Pravica do dostopa do spisa temelji na potrebi po zagotavljanju možnosti učinkovite obrambe zadevnih podjetij pred očitki zoper njih iz navedenega obvestila.

Vendar pa je mogoče dostop do določenih dokumentov zavrniti, zlasti do dokumentov ali njihovih delov, ki vsebujejo poslovne skrivnosti drugih podjetij, do internih dokumentov Komisije, do informacij, ki omogočajo identifikacijo tožečih strank, ki ne želijo razkriti svoje identitete, in do informacij, ki so bile Komisiji posredovane s pridržkom, da se zagotovi njihova zaupnost.

Čeprav imajo podjetja pravico do varstva svojih poslovnih skrivnosti, je treba to pravico kljub temu pretehtati glede na pravico do obrambe. Tako se lahko od Komisije zahteva, da nasprotne interese zadovolji s pripravo nezaupnih različic dokumentov, ki vsebujejo poslovne skrivnosti ali druge občutljive podatke. Ista načela se uporabijo tudi glede dostopa do spisa na področju koncentracij, ki se presojajo v okviru Uredbe št. 4064/89 o nadzoru koncentracije podjetij, čeprav je mogoče uporabo teh načel razumno prilagoditi zahtevani hitrosti, ki je značilna za splošno shemo navedene uredbe. Glede pravice do obrambe na področju nadzora nad koncentracijami pa ni treba uporabiti drugačne ali večje stopnje varstva kot na področju kršitev.

(Glej točke od 629 do 631.)

23. V upravnem postopku na področju konkurence je treba glede dostopa do spisa razlikovati med izključno obremenilnimi dokazi in razbremenilnimi dokumenti ali tistimi, ki vsebujejo določene razbremenilne dokaze. Obremenilni dokazi so pomembni samo, kolikor jih Komisija upošteva in kolikor je v takem primeru pomembno, da se jih da na voljo, če pa jih ne upošteva, pa to, da niso bili dani na voljo, nima nobenega vpliva na zakonitost postopka. Nasprotno, če se izkaže, da določeno podjetje med upravnim postopkom ni imelo dostopa do nekega razbremenilnega dokumenta, to je dokumenta, ki bi ji lahko koristil pri obrambi in zaradi katerega bi se lahko upravni postopek, če bi se to podjetje lahko oprlo nanj, končal drugače, je treba razlogovanje iz izpodbijane odločbe, na katero ta dokument vpliva, načeloma šteti za napačno.

(Glej točko 649.)

24. Zahteva za zaupno obravnavanje lahko utemelji zavrnitev dostopa do dokumentov tretjih, kot so na primer pritožbe v postopku s področja konkurence. Podjetje, ki prevladuje na trgu, namreč lahko sprejme povračilne ukrepe zoper svoje konkurente, dobavitelje ali stranke, ki so sodelovali pri Komisijini preiskavi, pri čemer lahko v takih okoliščinah tretja podjetja, ki Komisiji med preiskovalnimi postopki, ki jih vodi, posredujejo dokumente, za katere menijo, da bi njihovo posredovanje lahko povzročilo povračilne ukrepe zoper njih, to storijo samo, če se upošteva njihovo zahtevo za zaupno obravnavanje.

(Glej točko 650.)

25. Pravica do izjave na področju konkurence se nanaša le na ugotovitve o možnih kršitvah, ki jih Komisija namerava upoštevati.

Tako ob tem, da namen odločbe o uvedbi postopka na podlagi člena 6(1)(c) Uredbe št. 4064/89 o nadzoru koncentracij podjetij ni v tem, da se stranke obvesti o ugotovitvah o možnih kršitvah, ampak samo da se začasno predstavi resne dvome, ki jih ima Komisija in so jo vodili k uvedbi druge faze preiskave, podjetje ne more trditi, da je to, da pred prejemom obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah ni imelo dostopa do spisa, posegalo v njegovo možnost, da se brani. Namreč dejstvo, da je imelo podjetje, potem ko je pridobilo dostop do upravnega spisa Komisije, možnost, da predstavi svoja pisna in ustna stališča o Obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, mu je omogočilo pravočasno izraziti svoje stališče o ugotovitvah o možnih kršitvah.

(Glej točki 692 in 693.)

26. Čeprav določbe člena 18(1) Uredbe št. 4064/89 o nadzoru koncentracij podjetij dejansko pomenijo, da morajo imeti stranke koncentracije možnost, da predstavijo svoja stališča od uvedbe postopka naprej, pa to ne pomeni, da mora Komisija v tej zgodnji fazi omogočiti dostop do svojega upravnega spisa. Tega, da morajo imeti dostop do upravnega spisa Komisije, da se lahko v končni fazi branijo pred ugotovitvami o možnih kršitvah s strani Komisije v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, ni mogoče razlagati tako, da Komisijo zavezuje, da jim zagotovi delni dostop do spisa skozi ves postopek, kar bi pomenilo nesorazmerno breme za to institucijo.

(Glej točko 694.)

27. Da lahko Komisija spoštuje v Uredbi št. 4064/89 o nadzoru koncentracij podjetij določen urnik, je nujno, da so tudi vmesni roki, določeni v vsaki fazi postopka, kratki. Ta okoliščina že v osnovi poslabšuje pogoje, v katerih morajo delati vsi udeleženci postopka, vendar pa je zakonodajalec menil, da časovni prihranek v smislu hitrosti celotnega postopka upravičuje te pomanjkljivosti, zlasti zaradi upoštevanja komercialnega interesa strank priglašene koncentracije, da koncentracijo končajo, kolikor hitro je mogoče. V zvezi s tem je treba pri presoji domnevnih kršitev pravice do obrambe v kontekstu postopka na podlagi Uredbe št. 4064/89 upoštevati zahtevo po hitrosti, ki je značilna za splošno shemo navedene uredbe.

Poleg tega mora Komisija na podlagi člena 21 Uredbe št. 447/98 o priglasitvah, rokih in zaslišanjih, predpisanih z Uredbo št. 4064/89, ki se uporablja med drugim za rok za odgovor na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, določen v skladu s členom 13 iste uredbe, upoštevati čas, ki je potreben za pripravo izjav in nujnost zadeve. Tako mora Komisija, kolikor je mogoče, uskladiti pravico do obrambe priglasiteljev in potrebo po hitrem sprejetju dokončne odločbe.

V teh okoliščinah se lahko stranke določene priglašene koncentracije sklicujejo na kratkost rokov, ki so jim bili na voljo v okviru tega postopka, samo če ti roki niso sorazmerni glede na trajanje celotnega postopka.

(Glej točke od 701 do 703.)

28. Čeprav se je položaj pooblaščenca za zaslišanje z začetkom veljavnosti Sklepa 2001/462 o mandatu pooblaščenca za zaslišanje v nekaterih postopkih o konkurenci spremenil, zlasti kolikor je v skladu z njegovim členom 2(2) od takrat naprej za upravne namene dodeljen članu Komisije, ki je posebej pristojen za konkurenco, namesto generalnemu direktoratu za konkurenco, iz navedene določbe jasno izhaja, da nova funkcija pooblaščenca za zaslišanje neposredno nadomešča staro funkcijo z enakim imenom iz Sklepa 94/810. V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je stari pooblaščenec za zaslišanje ob neobstoju odločitve o prenehanju njegovega mandata v skladu s členom 2(1) Sklepa 2001/462 ohranil funkcijo tudi po začetku veljavnosti tega sklepa.

Tako razlago zgoraj navedenih aktov glede funkcije pooblaščenca za zaslišanje dodatno krepi objektivna potreba po zagotavljanju funkcionalne kontinuitete v skladu z načelom dobrega upravljanja. Opozoriti je treba na to, da je Sklep 2001/462 neizogibno začel veljati, ko so določeni postopki že potekali. Če je bil učinek začetka veljavnosti Sklepa 2001/462 v kombinaciji z neobstojem imenovanj novega pooblaščena za zaslišanje ta, da ni bil nihče pooblaščen za opravljanje te funkcije, ne bi bilo mogoče nadaljevati teh postopkov, kar bi pomenilo neučinkovanje določb Uredbe št. 4064/89 in tudi tistih iz Sklepa 2001/462 glede teh postopkov. Zato je tisti pooblaščenec za zaslišanje, ki je opravljal svojo funkcijo ob začetku veljavnosti Sklepa 2001/462, ostal pooblaščen za opravljanje te funkcije do nadaljnjega, vsaj do konca postopka, ki ga je že vodil.

(Glej točki 719 in 720.)

29. Temeljne pravice so sestavni del splošnih pravnih načel, katerih spoštovanje zagotavlja sodišče Skupnosti. Sodišče in Sodišče prve stopnje v ta namen izhajata iz ustavne tradicije, skupne državam članicam, kot tudi iz usmeritev iz mednarodnih instrumentov, ki zadevajo varstvo človekovih pravic in pri katerih so države članice sodelovale ali so jih podpisale. Evropska konvencija o človekovih pravicah ima v zvezi s tem poseben pomen. Poleg tega v skladu s členom 6(2) EU „Unija spoštuje temeljne pravice, kakršne zagotavlja Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin in ki kot splošna načela prava Skupnosti izhajajo iz skupnih ustavnih tradicij držav članic“.

(Glej točko 725.)





SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (drugi razširjeni senat)

z dne 14. decembra 2005( )

„Ničnostna tožba – Konkurenca – Odločba Komisije o razglasitvi koncentracije za nezdružljivo s skupnim trgom – Uredba (EGS) št. 4064/89 – Letalski trgi – Prevzem podjetja Honeywell s strani podjetja General Electric – Vertikalna integracija – Vezana prodaja – Izključevalni učinek – Horizontalno prekrivanje – Pravica do obrambe“

V zadevi T‑210/01,

General Electric Company, s sedežem v Fairfieldu, Connecticut (Združene države Amerike), ki ga zastopajo N. Green, C. Booth, QC, J. Simor, K. Bacon, barristers, S. Baxter, solicitor, L. Vogel in J. Vogel, odvetnika, na začetku tudi M. Van Kerckhove, odvetnik, nato pa J. O’Leary, solicitor, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

tožeča stranka,

proti

Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo zastopajo R. Lyal, P. Hellström in F. Siredey‑Garnier, zastopniki, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

tožena stranka,

ob intervenciji

Rolls-Royce plc, s sedežem v Londonu (Združeno kraljestvo), ki ga zastopa A. Renshaw, solicitor,

in

Rockwell Collins, Inc., s sedežem v Cedar Rapidsu, Iowa (Združene države Amerike), ki ga zastopajo T. Soames, J. Davies in A. Ryan, solicitors, ter P. D. Camesasca, odvetnik,

intervenienta,

katere predmet je predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2001/134/ES z dne 3. julija 2001 o razglasitvi koncentracije za nezdružljivo s skupnim trgom in Sporazumom EGP (zadeva COMP/M.2220 – General Electric/Honeywell, UL 2004, L 48, str. 1),

SODIŠČE PRVE STOPNJE



EVROPSKIH SKUPNOSTI (drugi razširjeni senat),

v sestavi J. Pirrung, predsednik, V. Tiili, sodnica, A. W. H. Meij, M. Vilaras in N. J. Forwood, sodniki,

sodni tajnik: J. Plingers, administrator,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 27. maja 2004

izreka naslednjo

Sodbo

Pravni okvir

1 Uredba Sveta (EGS) št. 4064/89 z dne 21. decembra 1989 o nadzoru koncentracij podjetij (UL L 395, str. 1, popravki v UL 1990, L 257, str. 13), kakor je bila zadnjič spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1310/97 z dne 30. junija 1997 (UL L 180, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 4064/89), kakor je bila spremenjena, v členu 2(2) in (3) določa:

„2. Koncentracija, ki ne ustvari ali krepi prevladujočega položaja, katerega posledica bi bila resno oviranje učinkovite konkurence na skupnem trgu ali na njegovem znatnem delu, se razglasi za združljivo s skupnim trgom.

3. Koncentracija, ki ustvari ali krepi prevladujoči položaj, katerega posledica bi bila resno oviranje učinkovite konkurence na skupnem trgu ali na njegovem znatnem delu, se razglasi za nezdružljivo s skupnim trgom.“

Dejansko stanje

2 General Electric Company (v nadaljevanju: GE ali tožeča stranka) je diverzificirano industrijsko podjetje, ki med drugim posluje na področju letalskih motorjev, gospodinjskih aparatov, informacijskih storitev, energetskih sistemov, svetil, industrijskih sistemov, medicinske opreme, plastike, teledifuzije, finančnih storitev in prevoznih storitev.

3 Honeywell International Inc. je podjetje, ki med drugim posluje na trgih letalskih proizvodov in storitev, avtomobilskih proizvodov, elektronske opreme, posebnih kemikalij, visokozmogljivih polimerov, prevoznih in energetskih sistemov ter nadzora stanovanjskih in industrijskih objektov.

4 Podjetji GE in Honeywell sta 22. oktobra 2000 sklenili sporazum, po katerem naj bi GE odkupilo celoten kapital podjetja Honeywell (v nadaljevanju: koncentracija), tako da bi to postalo odvisna družba v stoodstotni lasti GE.

5 Komisija je 5. februarja 2001 uradno prejela priglasitev koncentracije v skladu s členom 4 Uredbe št. 4064/89.

6 Komisija je 1. marca 2001 glede na to, da je obstajala možnost, da koncentracija spada na področje uporabe Uredbe št. 4064/89, odločila, da uvede postopek po členu 6(1)(c) navedene uredbe in člena 57 Sporazuma o enotnem gospodarskem prostoru (EGP) (v nadaljevanju: odločba o uvedbi postopka).

7 GE in Honeywell sta 15. marca 2001 Komisiji skupaj predložili svoja stališča glede odločbe o uvedbi postopka.

8 Komisija je 8. maja 2001 GE poslala obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah (v nadaljevanju: OUMK), na katero je to odgovorilo 24. maja 2001.

9 29. in 30. maja 2001 je bilo pri Komisiji opravljeno zaslišanje podjetij GE in Honeywell.

10 GE in Honeywell sta 14. in 28. junija 2001 skupaj predlagali dva niza zavez, na podlagi katerih bi koncentracija postala za Komisijo sprejemljiva.

11 Komisija je 3. julija 2001 sprejela Odločbo 2004/134/ES (zadeva COMP/M.2220 – General Electric/Honeywell, UL 2004, L 48, str. 1), s katero je koncentracijo razglasila za nezdružljivo s skupnim trgom in Sporazumom EGP (v nadaljevanju: izpodbijana odločba).

Izpodbijana odločba

12 Izrek izpodbijane odločbe se glasi:

„Člen 1

Koncentracija, po kateri [GE] pridobi nadzor nad podjetjem Honeywell International Inc., se razglasi za nezdružljivo s skupnim trgom in Sporazumom EGP.

Člen 2

Ta odločba je naslovljena na

[GE]

[...]“

13 Obrazložitev izpodbijane odločbe je mogoče povzeti, kot je navedeno v nadaljevanju.

14 Po mnenju Komisije je GE že pred koncentracijo imelo prevladujoč položaj na svetovnem trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala oziroma velika regionalna letala (glej uvodne navedbe od 45 do 83 oziroma od 84 do 87 izpodbijane odločbe in uvodne navedbe od 107 do 229). Med dejavniki, ki so omogočili ugotovitev obstoja prevladujočega položaja tožeče stranke na tem trgu, so bili njen močan položaj na trgu v kombinaciji s komercialnimi vzvodi, ki jih predstavlja njena finančna moč in vertikalna integracija pri lizingu letal. Preiskava naj bi prav tako pokazala, da je bilo podjetje Honeywell že glavni dobavitelj letalskih in neletalskih proizvodov (uvodne navedbe od 241 do 275) ter reaktivnih motorjev za poslovna letala (uvodni navedbi 88 in 89) in zaganjalnikov za reaktivne motorje, zlasti za reaktivne motorje velikih komercialnih letal, saj so ti zaganjalniki ključni sestavni del pri izdelavi reaktivnih motorjev (uvodne navedbe od 331 do 340).

15 Kombinacija dejavnosti obeh družb naj bi povzročila nastanek ali okrepitev prevladujočega položaja na več trgih. Komisija je med drugim menila, da naj bi se prevladujoč položaj GE na svetovnem trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala okrepil zaradi „vertikalnih“ učinkov koncentracije kot posledice integracije dejavnosti GE kot proizvajalca teh reaktivnih motorjev in dejavnosti proizvodnje zaganjalnikov podjetja Honeywell za iste reaktivne motorje (uvodne navedbe od 419 do 427 izpodbijane odločbe). Prav tako je sklepala o nastanku prevladujočega položaja na različnih svetovnih trgih letalskih in neletalskih proizvodov, na katerih je Honeywell že pred koncentracijo imelo močan položaj zaradi dveh vrst „konglomeratnih“ učinkov. Po mnenju Komisije so bili ti učinki, prvič, posledica t. i. procesa „prerazporejanja tržnih deležev“ (share shifting), to je razširitvi finančne moči družbe GE Capital – družbe iz skupine tožeče stranke – na te trge, ter ekonomskih koristi zaradi dejavnosti nakupa in lizinga letal v glavnem s strani družbe GE Capital Aviation Services (GECAS) – prav tako družbe iz skupine tožeče stranke (uvodne navedbe od 342 do 348 in od 405 do 411). Komisija je, drugič, predvidela učinke zaradi prihodnjega ravnanja v obliki vezane prodaje – čiste, tehnične ali mešane – s strani združenega subjekta, ki bi vključevala reaktivne motorje nekdanjega GE na eni strani ter letalske in neletalske proizvode podjetja Honeywell na drugi strani (uvodne navedbe od 349 do 404). Komisija je presodila, da bi taka prihodnja vezana prodaja prav tako okrepila že prej obstoječi prevladujoči položaj GE na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala.

16 Poleg tega je Komisija zaključila, da bi prišlo do okrepitve že prej obstoječega prevladujočega položaja GE na svetovnem trgu reaktivnih motorjev za velika regionalna letala ter nastanek prevladujočega položaja združenega subjekta na svetovnem trgu reaktivnih motorjev za poslovna letala, zlasti zaradi „horizontalnega prekrivanja“ (horizontal overlap) GE in Honeywell, glede na to, da sta oba kot proizvajalca že pred koncentracijo delovala na teh dveh trgih (uvodne navedbe od 428 do 431 in od 435 do 437 izpodbijane odločbe). Prav tako je presodila, da bi zlasti zaradi horizontalnega prekrivanja med tema strankama priglašene koncentracije nastal prevladujoč položaj na svetovnem trgu majhnih ladijskih plinskih turbin (uvodne navedbe od 468 do 477).

17 Komisija je – glede na to, da je menila, da zaveze, ki sta jih predlagali stranki koncentracije, niso zadostne za odpravo konkurenčnih težav zaradi koncentracije (uvodne navedbe od 500 do 533 in od 546 do 563 izpodbijane odločbe) – v uvodni navedbi 567 izpodbijane odločbe zaključila, da bi koncentracija povzročila nastanek ali okrepitev več prevladujočih položajev, posledica tega pa bi bila, da bi bila učinkovita konkurenca na skupnem trgu bistveno ovirana in da bi bilo treba zato posel v skladu s členom 8(3) Uredbe št. 4064/89 razglasiti za nezdružljiv s skupnim trgom.

Postopek

18 Tožeča stranka je v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 12. septembra 2001 vložila to tožbo. Tudi Honeywell je istega dne vložila tožbo zoper izpodbijano odločbo (zadeva T-209/01).

19 Podjetja Rolls-Royce plc., Rockwell Collins Inc. (v nadaljevanju: Rockwell) in Thales SA so 11., 15. in 16. januarja 2002 v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložila predlog za intervencijo v podporo Komisiji.

20 Tožeča stranka je zaprosila za zaupno obravnavo določenih informacij iz njenih pisanj in pisanj Komisije v razmerju do intervenientov.

21 Predsednik prvega senata Sodišča prve stopnje je s sklepom z dne 26. junija 2002 dopustil intervencijo podjetij Rolls-Royce in Rockwell. Z istim sklepom je odobril zaupno obravnavo, ki jo je zahtevala tožeča stranka, s pridržkom glede stališč teh dveh intervenientov. Podjetju Thales je bilo v skladu s členom 116(6) Poslovnika Sodišča prve stopnje dopuščeno intervenirati med ustnim postopkom na podlagi poročila za obravnavo.

22 Glede na to, da je bila sestava senatov Sodišča prve stopnje z odločbo Sodišča prve stopnje z dne 13. septembra 2004 (UL C 251, str. 12) spremenjena, je bil sodnik poročevalec dodeljen drugemu senatu, ki mu je bila zato dodeljena tudi obravnavava zadeva.

23 Sodišče prve stopnje je na podlagi člena 14 Poslovnika in na predlog drugega senata ter po opredelitvi strank v skladu s členom 51 navedenega poslovnika odločilo, da zadevo dodeli razširjenemu senatu.

24 Thales je z dopisom, vloženem v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 2 februarja 2004, umaknil svojo intervencijo. Predsednik drugega razširjenega senata Sodišča prve stopnje se je po opredelitvi ostalih strank s sklepom z dne 23. marca 2004 uradno seznanil s tem umikom.

25 Tožeča stranka je z dopisom z dne 17. marca 2004 zaprosila za združitev obravnavane zadeve in zadeve T-209/01. Predsednik drugega razširjenega senata je odločitev o morebitni združitvi v skladu s členom 50 Poslovnika predložil v odločanje tej sestavi.

26 Sodišče prve stopnje je po poročilu sodnika poročevalca odločilo začeti ustni postopek in je v smislu ukrepov procesnega vodstva iz člena 64 Poslovnika strankam postavilo vprašanja. Prav tako je Komisijo pred obravnavo zaprosilo za predložitev določenih dokumentov. Stranke so ravnale v skladu s temi zaprosili.

27 Stranki sta na obravnavi 27. maja 2004 podali ustne navedbe in odgovore na vprašanja Sodišča prve stopnje. Na tej obravnavi je bil ustni postopek tudi zaključen.

28 Tožeča stranka je z dopisom z dne 8. junija 2004 v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložila zahtevo za ponovno odprtje ustnega postopka in dodatna stališča glede določenih vidikov zadeve, ki jim je bilo priloženih več novih dokumentov. Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 8. julija 2004 v skladu s členom 62 Poslovnika odredilo ponovno odprtje ustnega postopka.

29 Sodišče prve stopnje je po opredelitvi strank v skladu s členom 64 Poslovnika sprejelo ukrep procesnega vodstva, da se v spis vloži dokumente in stališča, ki jih je tožeča stranka vložila 8. junija 2004. V spis so bila vložena tudi stališča Komisije in intervenientov glede relevantnosti navedenih listin.

30 Stranki sta na zaprosilo Sodišča prve stopnje predložili dodatna stališča in dokumente v zvezi z vprašanji, ki jih je tožeča stranka izpostavila v začetnih stališčih. Tudi te listine so bile vložene v spis.

31 Nato je bil ustni postopek 23. novembra 2004 ponovno zaključen.

Predlogi strank

32 Tožeča stranka predlaga Sodišču prve stopnje, naj:

– razglasi izpodbijano odločbo za nično;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

33 Komisija ob podpori podjetij Rolls-Royce in Rockwell predlaga Sodišču prve stopnje, naj:

– tožbo zavrne;

– tožeči stranki naloži plačilo stroškov.

Pravo

34 Tožeča stranka v pisanjih izpostavlja številna vprašanja v zvezi s področjem uporabe svoje tožbe, nadzora Sodišča prve stopnje in splošnih meril, ki jih je Komisija uporabila v izpodbijani odločbi. Ta vprašanja bodo obravnavana v uvodu.

35 Tožeča stranka nasprotuje ugotovitvi Komisije iz izpodbijane odločbe, ki je izhodišče za druge vidike analize konkurenčnosti, po kateri naj bi tožeča stranka pred koncentracijo imela prevladujoč položaj na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala. Ta vidik bo obravnavan najprej.

36 Tožeča stranka prav tako zavrača zaključke Komisije v zvezi z vertikalnim prekrivanjem, s konglomeratnimi učinki in horizontalnim prekrivanjem zaradi koncentracije. Ta vprašanja bodo obravnavana zaporedno na drugem, tretjem in četrtem mestu.

37 Končno, tožeča stranka se sklicuje na kršitve postopka, ki so vplivale na izpodbijano odločbo. Ti vidiki bodo obravnavani zadnji.

A – Uvodna vprašanja

1. Zaprosilo za združitev

38 Treba je ugotoviti, da združitev dveh zadev z različnima tožečima strankama – brez poseganja v neodvisnost in avtonomijo njunih ločenih tožb – ne more spremeniti področja uporabe tožb, ki sta jih ločeno vložili (sodba Sodišča z dne 21. junija 2001 v zadevi Moccia Irme in drugi proti Komisiji, od C-280/99 P do C‑282/99 P, Recueil, str. I-4717, točke od 61 do 68, zlasti točka 66).

39 Sodišče meni, da obravnavane zadeve in zadeve T-209/01 ni treba združiti, še posebej glede na različno področje uporabe obeh tožb. To zahtevo tožeče stranke iz dopisa z dne 17. marca 2004 se torej zavrne.

2. Razmerje med različnimi stebri, na katerih temelji zaključek Komisije glede nezdružljivosti koncentracije s skupnim trgom

a) Trditve strank

40 Tožeča stranka opozarja na to, da je Komisija v odgovoru na tožbo poudarila, da se elementi njenega sklepanja iz izpodbijane odločbe medsebojno ujemajo, tako da presojanje vsakega posebej ne bi bilo smiselno. Tako naj v obravnavani zadevi ne bi bilo mogoče podobno uporabiti rešitve iz sodbe Sodišča prve stopnje z dne 22. oktobra 2002 v zadevi Schneider Electric proti Komisiji (T-310/01, Recueil, str. II‑4071), po kateri napačna analiza določenih trgov s strani Komisije ne zadošča za utemeljitev razglasitve ničnosti odločbe, kolikor ta temelji tudi na analizi drugih trgov, ki pa se izkaže za utemeljeno. Tožeča stranka je glede tega na obravnavi poudarila, da Sodišče prve stopnje ne more nadomestiti presoje Komisije z svojo presojo koncentracije. Tako naj – če bi bilo razsojeno, da nekateri izmed razlogov iz izpodbijane odločbe niso utemeljeni, drugi pa so – ne bi bilo v pristojnosti sodišča Skupnosti, da presoja, ali utemeljeni elementi sklepanja zadoščajo za utemeljitev zaključka Komisije glede nezdružljivosti priglašene koncentracije s skupnim trgom.

41 Komisija opozarja na to, da izpodbijana odločba temelji na kombinaciji dejanskih in pravnih okoliščin, ki se dopolnjujejo ter vključujejo horizontalne učinke, vertikalne učinke in konglomeratne učinke. Kljub temu pa Komisija poudarja, da bi vsak od teh dejavnikov samostojno utemeljil prepoved koncentracije.

b) Presoja Sodišča prve stopnje

42 Najprej je treba opozoriti na to, da kadar določeni razlogi neke odločitve zadostujejo, da jo pravno utemeljijo, potem napake v zvezi z drugimi razlogi tega akta v nobenem primeru ne vplivajo na njegov izrek (glej po analogiji sodbo Sodišča z dne 12. julija 2001 v zadevi Komisija in Francija proti TF1, C‑302/99 P in C‑308/99 P, Recueil, str. I-5603, točke od 26 do 29).

43 Poleg tega je treba, kadar izrek odločbe Komisije temelji na več stebrih razlogovanja, med katerimi vsak od njih zadostuje za utemeljitev tega izreka, tak akt načeloma razglasiti za ničen samo, če vsak od teh stebrov ni zakonit. V takem primeru napaka ali druga nezakonitost, ki bi vplivala le na enega od stebrov razlogovanja, ne bi mogla zadostovati za utemeljitev razglasitve ničnosti sporne odločbe, saj taka napaka ni mogla odločilno vplivati na izrek, ki ga je sprejela institucija, ki je avtor te odločbe (glej po analogiji sodbo Sodišča prve stopnje z dne 14. maja 2002 v zadevi Graphischer Maschinenbau proti Komisiji, T‑126/99, Recueil, str. II-2427, točke od 49 do 51, in navedena sodna praksa).

44 To pravilo se še posebej uporablja v kontekstu odločb s področja nadzora nad koncentracijami (glej v tem smislu zgoraj v točki 40 navedeno sodbo Schneider Electric proti Komisiji, točke od 404 do 420).

45 V zvezi s tem je treba spomniti, da mora Komisija prepovedati koncentracijo, če ta izpolnjuje pogoje iz člena 2(3) Uredbe št. 4064/89. Iz člena 2(1)(a) navedene uredbe izhaja, da mora Komisija v okviru presoje koncentracije med drugim upoštevati potrebo, da se ohrani in razvije učinkovita konkurenca na skupnem trgu, med drugim glede na strukturo vseh zadevnih trgov. Tako mora Komisija vprašanje, ali določen posel ustvarja oziroma krepi enega ali več prevladujočih položajev, posledica česar bi bilo resno oviranje učinkovite konkurence, presoditi glede na obstoječe pogoje na vsakem od trgov, ki jih lahko zadeva priglašena koncentracija. Če ugotovi, da so navedena merila v zvezi z enim od zadevnih trgov izpolnjena, je treba koncentracijo razglasiti za nezdružljivo s skupnim trgom.

46 Komisija je v obravnavani zadevi v uvodni navedbi 567 izpodbijane odločbe pojasnila, da „je treba na podlagi vseh navedenih razlogov zaključiti, da bi predvidena koncentracija vodila v nastanek ali krepitev prevladujočega položaja na trgih [motorjev za velika komercialna letala], [motorjev za regionalna velika letala], [motorjev za poslovna letala], letalskih in neletalskih proizvodov ter majhnih plinskih turbin za plovila, posledica česar bi bilo resno oviranje konkurence na skupnem trgu“.

47 Treba je ugotoviti, da izpodbijana odločba ne ustvarja hierarhije med konkurenčnimi problemi, ugotovljenimi za vsak trg, ki jih je Komisija preučila in naštela v zaključku iz prejšnje točke. Nasprotno – in ob upoštevanju med drugim določb člena 2 Uredbe št. 4064/89 – pa je ta zaključek mogoče razumeti le tako, da bi priglašeni posel na vsakem od naštetih trgov vodil v nastanek ali krepitev prevladujočega položaja, posledica česar bi bilo resno oviranje učinkovite konkurence na skupnem trgu.

48 Ob upoštevanju navedenega je treba ugotoviti, da bi bilo treba izpodbijano odločbo razglasiti za nično samo, če bi bilo treba ugotoviti, da ne samo, da določeni njeni razlogi niso zakoniti, ampak tudi, da tudi tisti razlogi, ki so zakoniti, ne zadoščajo za utemeljitev nezdružljivosti priglašene koncentracije s skupnim trgom. Kljub temu pa ta ugotovitev ne zmanjšuje potrebe po preučitvi vprašanja, ali se določeni vidiki konkurenčnosti iz izpodbijane odločbe – kot v svojem odgovoru na tožbo navaja Komisija – medsebojno podpirajo, tako da bi jih bilo umetno presojati vsakega posebej.

3. Predlagane zaveze

49 Prvič, glede veljavnosti drugega niza zavez z dne 28. junija 2001 ni sporno, da sta stranki koncentracije 14. junija 2001 predložili prvi niz zavez (glej uvodne navedbe od 485 do 533 izpodbijane odločbe). Komisija navaja – ne da bi ji tožeča stranka glede tega nasprotovala –, da je bil navedeni dan zadnji mogoč dan za predložitev zavez v skladu s členom 18(2) Uredbe Komisije (ES) št. 447/98 z dne 1. marca 1998 o priglasitvah, rokih in zaslišanjih, predpisanih z Uredbo 4064/89 (UL L 61, str. 1). Vendar pa sta stranki koncentracije 28. junija 2001 predlagali drugi niz zavez (glej uvodne navedbe od 534 do 566 izpodbijane odločbe) in navedli, da te zaveze nadomeščajo tisti, ki sta ju predlagali 14. junija 2001.

50 V zvezi s tem je treba ugotoviti, da edina razlika med obema nizoma zavez zadeva vedenjske zaveze v zvezi z GECAS in v strukturnih zavezah v zvezi s predvideno odsvojitvijo nekaterih dejavnosti podjetja Honeywell na različnih trgih letalskih in neletalskih proizvodov. Morebiten vpliv te razlike bo preučen spodaj, in sicer v okviru vsebinske presoje konglomeratnih učinkov.

51 Tožeča stranka je – potem ko je v svoji vlogi izpodbijala dejstvo, da Komisija ni hotela upoštevati vedenjskih zavez – na obravnavi prav tako opozorila na to, da je Komisija s to zavrnitvijo okužila ves upravni postopek in da je stranki koncentracije prikrajšala za možnost predlagati zaveze, ki bi lahko razrešile ostale probleme konkurenčnosti, ki izhajajo iz horizontalnega prekrivanja, ugotovljenega s strani Komisije. Glede na zelo široko področje uporabe tega očitka, ga je treba preučiti v okviru tega uvodnega poglavja.

52 Komisija je v zvezi s tem v OUMK z dne 8. maja 2001 v obravnavani zadevi jasno navedla ugotovitve o možnih kršitvah glede vseh protikonkurenčnih posledic združitve, zlasti tistih, ki zadevajo horizontalne in vertikalne učinke, ki izhajajo iz nje ter so bili kasneje upoštevani v izpodbijani odločbi (glej zlasti točke od 118 do 122, od 124 do 126, od 459 do 468, od 469 do 471, 473, 474, od 578 do 586 in od 612 do 633 navedenega OUMK). Treba je ugotoviti, da je tožeča stranka v odgovor na ugotovitve Komisije o možnih kršitvah iz OUMK med drugim 14. junija 2001 predlagala strukturne zaveze, ki jih je Komisija preučila in nato zavrnila, ker jih iz praktičnih razlogov ne bi bilo mogoče uresničiti. Tožeča stranka Sodišču prve stopnje ni predložila nobenih dokazov ali argumentov v pojasnilo, v kakšnem smislu zavrnitev teh zavez ni bila zakonita ali utemeljena (glej zlasti spodaj navedene točke 487, 555 in naslednje, 564 in fine, ter 610). Če so bile v zadevnih zavezah tehnične ali komercialne praznine, zaradi katerih je Komisija menila, da navedene obveznosti niso zadostne, da bi lahko v obravnavani zadevi odobrila koncentracijo, potem teh praznin ni mogoče pripisati Komisiji niti, natančneje, njeni morebitni zadržanosti do tega, da bi soglašala s potencialno učinkovitostjo drugih vedenjskih zavez. Stranki priglašene koncentracije sta namreč morali predložiti z vseh vidikov popolne in učinkovite zaveze, in sicer načeloma pred 14. junijem 2001.

53 Tožeča stranka je v stališčih po ponovnem odprtju ustnega postopka popravila svoj odgovor na vprašanje z obravnave in priznala, da jo je Komisija 22. junija 2001 dejansko obvestila o razlogih, zaradi katerih je bilo treba njene zaveze, predložene 14. junija 2001, zavrniti. Nato pa je v njih navedla tudi, da je pri Komisiji dobila vtis, da je dovolj, da okrepi svojo zavezo v zvezi s prihodnjim ravnanjem GECAS in posel bi bil razglašen za združljiv s skupnim trgom. V podporo tej trditvi je v pozni fazi postopka predložila obvestili za javnost z dne 14. in 18. junija 2001 ter članek z dne 11. februarja 2002, ki povzemajo vsebino pogovora s članom Komisije, takrat pristojnim za konkurenco. Tožeča stranka Komisiji v bistvu očita, da ji je dala taka zagotovila, zaradi katerih je pri njej nastalo zaupanje v pravo.

54 Najprej je treba ugotoviti, da je ponovno odprtje ustnega postopka glede zavez zahtevala tožeča stranka in to samo zato, da bi lahko popravila dejansko napako, navedeno v prejšnji točki. Njena stališča so tako, kolikor se sklicuje na stike s Komisijo, prepozna in torej niso dopustna. Poleg tega pa je argumentacija v zvezi z zaupanjem v pravo, ki je bila prvič predstavljena na obravnavi, nov razlog in jo je treba v skladu s členom 48(2) Poslovnika zavrniti.

55 Kakor koli, na načelo varstva zaupanja v pravo pa se ima pravico sklicevati vsak posameznik, ki je v položaju, iz katerega izhaja, da je ravnanje upravnih organov Skupnosti pri njem povzročilo nastanek utemeljenega zaupanja (sodbi Sodišča z dne 11. marca 1987 v zadevi Van den Bergh en Jurgens proti Komisiji, 265/85, Recueil, str. 1155, točka 44, in z dne 26. junija 1990 v zadevi Sofrimport proti Komisiji, C-152/88, Recueil, str. I-2477, točka 26). V obravnavani zadevi stiki med tožečo stranko in službami Komisije, na katere se sklicuje tožeča stranka, in sicer glede možnosti, da se predloži drugi niz zavez, delno različen od prvega, potem ko je 14. junija 2001 predložila prvi niz zavez, niso mogli ustvariti takega upanja in tako tudi ne upravičenega pričakovanja.

56 Iz navedenega izhaja, da je treba zavrniti argumente tožeče stranke v zvezi z zavezami, ki jih je navedla na obravnavi v okviru ponovnega odprtja ustnega postopka.

4. Dokazni standard in obseg nadzora sodišča Skupnosti

a) Trditve strank

57 Tožeča stranka navaja, da konglomeratna vrsta koncentracije, kot je ta, priglašena v obravnavani zadevi, v nasprotju s horizontalnimi oziroma vertikalnimi koncentracijami zelo redko povzroči nastanek ali okrepitev prevladujočega položaja. Zato bi morala kakršna koli nasprotna argumentacija še posebej prepričljivo dokazati poseben mehanizem, ki bi vodil v omejevanje konkurence.

58 Tožeča stranka se v stališčih do intervencijskih vlog in na obravnavi v zvezi s tem opira na sodbo Sodišča prve stopnje z dne 25. oktobra 2002 v zadevi Tetra Laval proti Komisiji (T-5/02, Recueil, str. II-4381) ter poudarja, da zahteva dokazovanje konglomeratnih učinkov podrobno presojo, podprto s trdnimi dokazi, da upoštevanje prihodnjega ravnanja zahteva posebno previdnost in da mora biti Komisijina analiza učinkov, ki naj bi nastali po preteku določenega časa, še posebej verodostojna. Prav tako je opozorila na to, da mora po tej sodbi Komisija upoštevati odvračilni učinek, ki bi ga lahko imela za določeno podjetje prepoved zlorabe prevladujočega položaja iz člena 82 ES.

59 Po mnenju Komisije in intervenientov niti Uredba št. 4064/89 niti sodna praksa ne zahtevata višjega dokaznega standarda za konglomeratno vrsto koncentracije.

b) Presoja Sodišča prve stopnje

Splošne ugotovitve

60 Najprej je treba spomniti na to, da ima Komisija na ekonomskem področju določeno območje proste presoje za izvajanje materialnih določb Uredbe št. 4064/89, zlasti člena 2. Iz tega sledi, da je nadzor sodišča Skupnosti omejen na presojo resničnosti dejanskega stanja in neobstoja očitnih napak v presoji (sodba Sodišča z dne 31. marca 1998 v zadevi Francija in drugi proti Komisiji, imenovana „Kali & Salz“, C-68/94 in C-30/95, Recueil, str. I-1375, točki 223 in 224, ter sodba z dne 15. februarja 2005 v zadevi Komisija proti Tetra Laval, C-12/03 P, Recueil, str. I‑987, točka 38).

61 Poleg tega Uredba št. 4064/89 ne vsebuje domneve glede združljivosti ali nezdružljivosti priglašene koncentracije s skupnim trgom. Ne gre šteti, da mora Komisija odobriti neko koncentracijo iz svoje pristojnosti, če ima določene dvome, ampak da se mora vedno aktivno opredeliti tako ali drugače (glej v tem smislu zgoraj v točki 58 navedeno sodbo Tetra Laval proti Komisiji, točka 120).

62 Glede nadzora sodišča Skupnosti je treba poudariti bistveno razliko med dejanskimi podatki in ugotovitvami, katerih morebitno nepravilnost lahko ugotovi sodišče glede na argumente in dokaze, ki so mu predloženi, ter ekonomsko presojo.

63 Čeprav je treba Komisiji priznati določeno polje proste presoje za izvajanje materialnih določb Uredbe št. 4064/89, pa to ne pomeni, da sodišče Skupnosti ne more nadzirati pravne kvalifikacije ekonomskih podatkov s strani Komisije. Sodišče Skupnosti mora namreč med drugim ne le preveriti pravilnsot predloženih dokazov ter njihovo verodostojnost in skladnost, ampak tudi nadzirati, ali ti dokazi predstavljajo celoto relevantnih podatkov, ki jo je treba upoštevati pri presoji zapletenega položaja, ter ali so taki, da podpirajo zaključke, ki so bili izvedeni na njihovi podlagi (zgoraj v točki 60 navedena sodba Komisija proti Tetra Laval, točka 39).

64 Čeprav se ta načela uporabljajo za vsako ekonomsko presojo, pa je učinkovit sodni nadzor še toliko nujnejši takrat, kadar Komisija opravi prospektivno analizo razvoja na nekem trgu, ki ga lahko povzroči predvidena koncentracija. Prospektivno Analizo, kot so tiste, ki so potrebne na področju nadzora nad koncentracijami, je treba – kot je Sodišče opozorilo v svoji sodbi v zgoraj v točki 60 navedeni sodbi Komisija proti Tetra Laval (točki 42 in 43) – opraviti zelo pozorno, saj ne gre niti za analizo preteklih dogodkov, v zvezi s katerimi pogosto obstajajo številni dokazi, ki omogočajo razumeti razloge zanje, niti za analizo trenutnih dogodkov, ampak za predvidevanje dogodkov, ki se bodo bolj ali manj verjetno zgodili v prihodnosti, če se ne sprejme odločba o prepovedi predvidene koncentracije ali določitvi pogojev zanjo (v tem smislu glej zgoraj v točki 58 navedeno sodbo Tetra Laval proti Komisiji, točka 155). Prospektivna analiza, ki pomeni preučitev vprašanja, v čem bi lahko koncentracija spremenila dejavnike, ki določajo stanje konkurence na nekem trgu, da bi se tako preverilo, ali bi to povzročilo resno oviranje učinkovite konkurence, zahteva predstavo o različnih verigah vzročnosti in upoštevanje tistih, katerih verjetnost je največja.

Obravnava konglomeratnih učinkov

65 Konglomeratna vrsta koncentracije je tista, ki ne povzroča niti horizontalnega prekrivanja dejavnosti strank koncentracije niti vertikalnega razmerja med tema strankama v ožjem smislu. Čeprav take koncentracije splošno nimajo protikonkurenčnih učinkov, pa imajo lahko kljub temu v določenih primerih take učinke (zgoraj v točki 58 navedena sodba Tetra Laval proti Komisiji, točka 142). Če Komisija v okviru analize učinkov konglomeratne vrste koncentracije prospektivno ugotovi, da bi se zaradi konglomeratnih učinkov v sorazmerno bližnji prihodnosti po vsej verjetnosti ustvaril ali okrepil prevladujoč položaj, posledica katerega bi bilo resno oviranje učinkovite konkurence na zadevnem trgu zaradi posla, mora tako koncentracijo prepovedati (zgoraj v točki 58 navedena sodba Tetra Laval proti Komisiji, točka 153, in navedena sodna praksa).

66 V zvezi s tem – kot je Sodišče opozorilo že zgoraj v točki 60 navedeni sodbi Komisija proti Tetra Laval – povzroča konglomeratna vrsta koncentracij določene posebne probleme, zlasti kolikor lahko na eni strani analiza takega posla vključuje prospektivno analizo, ki zajema obdobje, ki sega daleč v prihodnost, na drugi strani pa lahko posebno ravnanje združenega subjekta vpliva na velik del učinkov te koncentracije. Tako je veriga vzročnosti po taki koncentraciji lahko slabo prepoznavna, negotova in težko ugotovljiva. V teh okoliščinah je še posebej pomembna kakovost dokazov, ki jih Komisija predloži za utemeljitev odločbe, ki neko koncentracijo razglaša za nezdružljivo s skupnim trgom, ti dokazi pa morajo podpirati ugotovitve Komisije, po katerih bi bil brez sprejetja take odločbe verjeten scenarij ekonomskega razvoja dogodkov, na katerem temelji odločba (zgoraj v točki 60 navedena sodba Komisija proti Tetra Laval, točka 44, v tem smislu glej tudi zgoraj v točki 58 navedeno sodbo Tetra Laval proti Komisiji, točka 155).

67 Komisija je v obravnavani zadevi v izpodbijani odločbi ugotovila, da bi koncentracija povzročila, prvič, neposredno vertikalno integracijo med proizvodnjo zaganjalnikov in motorjev, drugič, konglomeratne učinke, in tretjič, horizontalno prekrivanje na določenih trgih.

68 Iz opisa konglomeratnih učinkov v izpodbijani odločbi v bistvu izhaja, da bi po mnenju Komisije koncentracija takoj ali v kratkem času zaradi teh učinkov spremenila pogoje konkurence na določenih trgih, prav tako pa bi zaradi moči in komercialnih možnosti, ki izhajajo iz že obstoječega prevladujočega položaja na prvem trgu, povzročila nastanek ali okrepitev prevladujočega položaja na teh trgih (glej spodaj navedeno točko 325 in naslednje, ter spodaj navedeno točko 399 in naslednje). Vendar pa je treba ugotoviti, da bi te posledice izhajale iz koncentracije samo, če bi združeni subjekt po sklenitvi posla ravnal na določen način, za kar pa je Komisija menila, da je verjetno. Po mnenju Komisije gre pri tem ravnanju za predvidljivo razširitev določenih za konkurenco škodljivih komercialnih praks – ki jih je Komisija pred koncentracijo ugotovila pri eni ali drugi stranki koncentracije – na nove trge po koncentraciji.

69 V teh pogojih mora Komisija predložiti trdne dokaze v podporo zaključku, da bi združeni subjekt verjetno ravnal tako, kot je bilo pri njem ugotovljeno. Če takega ravnanja ni, potem kombinacija položajev obeh strank koncentracije na sosednjih, vendar ločenih, trgih ne bi mogla povzročiti nastanka ali okrepitve prevladujočih položajev, saj ti položaji ne bi komercialno vplivali drug na drugega.

Obravnava dejavnikov, ki bi lahko združeni subjekt odvrnili od določenega ravnanja, predvidenega z izpodbijano odločbo

70 Sodišče prve stopnje je v zgoraj v točki 58 navedeni sodbi Tetra Laval proti Komisiji ugotovilo, da čeprav je treba upoštevati objektivne spodbude za protikonkurenčno ravnanje, ki jih ustvari združitev, mora Komisija prav tako preučiti, v kolikšnem obsegu bi bile navedene spodbude zmanjšane ali celo odstranjene zaradi zadevnega nezakonitega ravnanja, zlasti glede na prepoved zlorabe prevladujočega položaja po členu 82 ES, verjetnost njihovega odkritja, njihovega pregona s strani pristojnih organov – na ravni Skupnosti in tudi na nacionalni ravni – ter denarnih sankcij, ki bi bile lahko naložene (točka 159 sodbe). Tožeča stranka se v stališčih do intervencijskih vlog na to sodno prakso sklicuje, da bi podprla svojo argumentacijo, po kateri se določene prakse, za katere je Komisija menila, da bi lahko vodile v nastanek ali okrepitev prevladujočih položajev, v resnici niso zgodile.

71 Sodišče je glede tega po pritožbi v zgoraj v točki 60 navedeni sodbi Komisija proti Tetra Laval (točke od 74 do 78) razsodilo, da je Sodišče prve stopnje utemeljeno menilo, da je treba verjetnost nastanka določenega prihodnjega ravnanja preučiti v celoti, to je z upoštevanjem spodbud za nastanek takega ravnanja in tudi dejavnikov, ki zmanjšujejo ali celo odstranjujejo take spodbude, vključno z morebitno nezakonitostjo takih ravnanj.

72 Vendar pa je prav tako razsodilo, da bi bilo v nasprotju s preventivnim namenom Uredbe št. 4064/89, če bi od Komisije zahtevali, da za vsako predlagano koncentracijo preuči, v kolikšnem obsegu bi se spodbude za nastanek protikonkurenčnega ravnanja zmanjšale ali celo odpravile zaradi nezakonitosti zadevnih ravnanj, verjetnosti njihovega odkritja, njihovega pregona s strani pristojnih organov – na ravni Skupnosti in tudi na nacionalni ravni – ter sankcij, ki bi lahko iz tega izhajale. Zato je razsodilo, da je Sodišče prve stopnje storilo pravno napako, kolikor je zavrnilo zaključke Komisije glede zadevnega protikonkurenčnega ravnanja novega subjekta v navedeni zadevi (zgoraj v točki 60 navedena sodba Komisija proti Tetra Laval, točki 76 in 77).

73 Iz navedenega izhaja, da mora Komisija načeloma kot dejavnik, ki zmanjšuje ali celo odstranjuje spodbude za to, da neko podjetje ravna na določen način, upoštevati morebitno nezakonitost in torej sankcioniranost nekega ravnanja. Nasprotno pa taka presoja ne zahteva podrobne in izčrpne preučitve pravne ureditve v različnih pravnih redih, ki bi se lahko uporabila, ter represivne politike v slednjih, saj bi bila analiza, s katero bi se želelo ugotoviti verjetnost nastanka kršitve in se prepričati, da bo slednja sankcionirana v več pravnih redih, preveč špekulativna.

74 Tako mora Komisija – kolikor lahko, ne da bi vodila posebno in podrobno preiskavo glede tega, identificira nezakonitost zadevnega ravnanja v smislu člena 82 ES ali drugih določb prava Skupnosti, ki jih je pristojna izvajati – to ugotoviti in upoštevati za presojo verjetnosti nastanka takega ravnanja s strani združenega subjekta (v tem smislu glej zgoraj v točki 60 navedeno sodbo Komisija proti Tetra Laval, točka 74).

75 V zvezi s tem, čeprav se Komisija lahko opira na sumarno analizo nezakonitosti zadevnih ravnanj in stopnje verjetnosti, s katero se bodo zgodila, in sicer na podlagi podatkov, s katerimi razpolaga v trenutku sprejetja odločbe s področja nadzora nad koncentracijami, mora kljub temu v okviru svoje presoje identificirati ravnanja, ki jih predvideva in, odvisno od primera, oceniti ter upoštevati odvračilni učinek, ki bi ga lahko imela njihova morebitna očitna ali zelo verjetna protipravnost glede na pravo Skupnosti.

76 Tako je treba v nadaljevanju te sodbe preučiti, ali je Komisija prospektivno analizo verjetnosti konglomeratnih učinkov oprla na dovolj trdne dokaze, ob upoštevanju zgoraj navedenih načel.

5. Nedokazanost resnega oviranja učinkovite konkurence

a) Trditve strank

77 Tožeča stranka navaja, da mora Komisija po členu 2(2) in (3) Uredbe št. 4064/89, če želi koncentracijo prepovedati, dokazati, prvič, da ta koncentracija ustvarja ali krepi prevladujoč položaj, in drugič, da ta prevladujoč položaj resno ovira učinkovito konkurenco na skupnem trgu. Kumulativnost teh meril naj bi potrjevalo gradivo iz postopka sprejemanja Uredbe št. 4064/89 (travaux préparatoires), iz katerega izhaja, da je bilo drugo od navedenih meril vneseno na predlog Ekonomsko-socialnega odbora in na zahtevo francoske vlade. Kumulativnost naj bi potrdilo tudi Sodišče prve stopnje, zlasti v sodbi z dne 19. maja 1993 v zadevi Air France proti Komisiji (T-2/93, Recueil, str. II‑323, točka 79) in zgoraj v točki 58 navedeni sodbi Tetra Laval proti Komisiji.

78 Komisija mora dokazati izpolnjevanje obeh meril. Komisija naj bi morala še posebej dokazati, da bi do protikonkurenčnih učinkov prišlo z veliko verjetnostjo, in ne le, da bi lahko nastali, te učinke mora ovrednotiti in dokazati, da izhajajo iz koncentracije, ne pa le iz že prej obstoječih tržnih razmer. Ta zahteva je še posebej pomembna, če je – kot v obravnavani zadevi – koncentracija konglomeratne vrste, za katero velja, da ima redko protikonkurenčne učinke.

79 Komisija po mnenju tožeče stranke v izpodbijani odločbi ni preučila vprašanja, ali bi koncentracija povzročila resno oviro za učinkovito konkurenco. Glede vsakega od trgov, v zvezi s katerimi je Komisija menila, da bi prišlo do nastanka ali okrepitve prevladujočega položaja, naj bi namreč z nejasnimi in neovrednotenimi navedbami ugotovila le izrinjanje konkurentov na teh trgih ter negativen vpliv na konkurenco.

80 Tožeča stranka navaja, da se drugi pogoj iz člena 2 Uredbe št. 4064/89 v izpodbijani odločbi omenja samo v splošnem zaključku iz uvodne navedbe 567. Očitno naj bi bilo, da se je Komisija zadovoljila s tem, da je domnevala, da bi domneven nastanek ali domnevna okrepitev prevladujočih položajev na zadevnih trgih samodejno povzročila protikonkurenčne učinke, ki jih zahteva drugi pogoj iz člena 2 navedene uredbe.

81 Poleg tega naj Komisija ne bi mogla trditi, da naj bi bil drugi pogoj implicitno izpolnjen v okviru presoje nastanka ali okrepitve prevladujočih položajev. Ne bi bilo dovolj „reciklirati“ dejanskega stanja, uporabljenega za dokazovanje prevladujočega položaja, in ga brez dodatnih analiz uporabiti za utemeljitev zaključka glede resnega oviranja. Neizogibna posledica take napake v analizi naj bi bila razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe. Tožeča stranka navaja, da mora izpodbijana odločba zadoščati. Zato ni mogoče upoštevati dokazov, ki so jih po izdaji te odločbe predložili Komisija in intervenienti.

82 Sicer pa naj bi bil neobstoj obrazložitve uporabe drugega merila iz člena 2 Uredbe št. 4064/89 očitna kršitev dolžnosti obrazložitve, kolikor tožeči stranki ne omogoča seznanitve z razlogi, na podlagi katerih je Komisija menila, da je koncentracija de facto resna ovira za učinkovito konkurenco.

83 Komisija priznava, da je v teoriji sporno, ali člen 2 Uredbe št. 4064/89 vsebuje enojni ali dvojni test, vendar pa navaja tudi, da to ni preveč pomembno. Meni, da se je treba osredotočiti na pogoj nastanka ali okrepitve prevladujočega položaja in oviranje konkurence obravnavati kot njegovo posledico. Kakor koli, Komisija in Rockwell – če gre za dvojni test – menita, da so bili verjetni učinki koncentracije v obravnavani preučeni poglobljeno in podrobno.

b) Presoja Sodišča prve stopnje

84 Iz sedaj že ustaljene sodne prakse Sodišča prve stopnje izhaja, da vsebuje člen 2(2) in (3) Uredbe št. 4064/89 dva kumulativna pogoja, ki, prvič, zadevata nastanek ali okrepitev prevladujočega položaja, in drugič, resno oviranje konkurence na skupnem trgu (v tem smislu glej zgoraj v točki 77 navedeno sodbo Air France proti Komisiji, točka 79, sodbo Sodišča prve stopnje z dne 27. novembra 1997 v zadevi Kaysersberg proti Komisiji, T-290/94, Recueil, str. II‑2137, točka 156, in zgoraj v točki 58 navedeno sodbo Tetra Laval proti Komisiji, točka 146). Zato je koncentracijo mogoče prepovedati le, če sta oba pogoja iz člena 2(3) izpolnjena.

85 V zvezi s tem je treba spomniti, da prevladujoč položaj iz člena 2(2) in (3) Uredbe št. 4064/89 zadeva ekonomski položaj enega podjetja ali več teh, ki jim daje moč preprečevati ohranjanje učinkovite konkurence na zadevnem trgu, s tem da jim daje možnost precej neodvisnega ravnanja glede na njihove konkurente, stranke in, končno, potrošnike (sodba Sodišča prve stopnje z dne 25. marca 1999 v zadevi Gencor proti Komisiji, T-102/96, Recueil, str. II-753, točka 200).

86 Treba je opozoriti na to, da je Sodišče v kontekstu zlorabe prevladujočega položaja v smislu člena 82 ES menilo, da dejstvo, da podjetje s prevladujočim položajem tak položaj okrepi do te mere, da bi taka prevlada resno ovirala konkurenco, to je da dovoljuje obstoj le podjetjem, ki so glede ravnanja odvisna od prevladujočega podjetja, lahko predstavlja zlorabo prevladujočega položaja (sodba Sodišča z dne 21. februarja 1973 v zadevi Europemballage in Continental Can proti Komisiji, 6/72, Recueil, str. 215, točka 26). Iz te sodne prakse izhaja, da lahko okrepitev prevladujočega položaja resno ovira konkurenco, in sicer do te mere, da pomeni zlorabo tega položaja.

87 Tako okrepitev ali nastanek prevladujočega položaja v smislu člena 2(3) Uredbe št. 4064/89 lahko a fortiori v določenih primerih predstavlja dokaz za resno oviro za učinkovito konkurenco. Ta ugotovitev pa nikakor ne pomeni, da je drugi pogoj iz člena 2 Uredbe št. 4064/89 vsebovan v prvem, ampak izključno to, da lahko iz iste dejanske analize določenega trga izhaja, da sta oba pogoja izpolnjena.

88 Okoliščine, na katere se lahko sklicuje Komisija pri ugotavljanju, ali konkurenti nekega podjetja niso bili svobodni v svojem poslovanju do te mere, da je mogoče sklepati o nastanku ali okrepitvi prevladujočega položaja tega podjetja, so pogosto enake tistim, ki so pomembne za presojo, ali je posledica tega nastanka oziroma okrepitve resno oviranje učinkovite konkurence na skupnem trgu. Posledica okoliščine, ki pomembno vpliva na svobodo odločanja konkurentov o njihovi komercialni politiki na avtonomen način, je lahko namreč prav tako oviranje učinkovite konkurence.

89 Iz tega sledi, da kolikor iz uvodnih navedb neke odločbe, ki ugotavlja nezdružljivost neke priglašene koncentracije s skupnim trgom – tudi tistih, v kateri se uradno analizira nastanek ali okrepitev prevladujočega položaja –, izhaja, da bo tak posel povzročil precejšnje protikonkurenčne učinke, za tako odločbo ni mogoče šteti, da ni zakonita samo zato, ker Komisija svojega opisa teh zadev ni izrecno in posebej povezala z drugim pogojem iz člena 2 Uredbe št. 4064/89, in to ne glede na to, ali se zakonitost odločbe obravnava v zvezi z dolžnostjo obrazložitve iz člena 253 ES ali vsebino. Nasprotni pristop bi pomenil, da bi Komisiji naložili izključno uradno dolžnost, da dvakrat navede iste uvodne navedbe, najprej pri analizi nastanka ali okrepitve prevladujočega položaja na določenem trgu, nato pa še v zvezi z resnim oviranjem konkurence na skupnem trgu.

90 Komisija je v obravnavani zadevi v uvodni navedbi 567 izpodbijane odločbe izrecno navedla, da bi „z vseh navedenih razlogov“ predvidena koncentracija vodila v nastanek ali okrepitev prevladujočega položaja na več različnih trgih, posledica česar bi bilo resno oviranje učinkovite konkurence na skupnem trgu (glej zgoraj v točki 46 navedeno polno navedbo). V nasprotju s tem, kar glede tega trdi tožeča stranka, in v skladu s stališčem Komisije pred Sodiščem prve stopnje, zlasti na obravnavi, iz tega splošnega zaključka izhaja, da sta oba pogoja iz člena 2 Uredbe št. 4064/89 v razmerju do vsakega od izrecno navedenih trgov izpolnjena in ne že zaradi kumulativnega učinka ugotovitev v zvezi z vsemi trgi (glej zgoraj navedeno točko 47).

91 Kakor koli, Komisija je v določenih delih izpodbijane odločbe izrecno ugotovila, da bi nastanek ali okrepitev prevladujočega položaja združenega subjekta na določenih trgih resno oviral konkurenco. Natančneje, konkretne ugotovitve iz izpodbijane odločbe glede takojšnjega učinka koncentracije na trg reaktivnih motorjev za velika regionalna letala zadostujejo za dokaz, da bi bila posledica okrepitve prevladujočega položaja tožeče stranke na tem trgu resno oviranje učinkovite konkurence na skupnem trgu (glej uvodno navedbo 428 in naslednje izpodbijane odločbe).

B – Predhodni obstoj prevladujočega položaja na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala

1. Uvod

92 Komisija je v izpodbijani odločbi ugotovila, da je tožeča stranka pred koncentracijo imela prevladujoč položaj na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala, kar tožeča stranka izpodbija. Komisija ta zaključek v bistvu opira na velikost tržnega deleža tožeče stranke, ki je bil v ta namen kumuliran s tržnim deležem skupnega vlaganja CFMI, pri katerem sodeluje skupaj s Snecma (uvodne navedbe od 45 do 83 izpodbijane odločbe), na komercialne koristi iz vertikalne integracije proizvodnje motorjev za velika komercialna letala s finančno močjo GE Capital ter z dejavnostjo nakupa in lizinga letal GECAS (uvodne navedbe od 107 do 145), na analizi konkurenčnega položaja na trgu (uvodne navedbe od 163 do 170), ter končno, na neobstoj konkurenčnega in komercialnega pritiska s strani konkurentov in strank tožeče stranke (uvodne navedbe od 173 do 228). Predhodni obstoj prevladujočega položaja tožeče stranke je pomemben element Komisijine analize, saj je od njega odvisnih več delov njenega razlogovanja v izpodbijani odločbi, zlasti delov, navedenih v naslednji točki.

93 Prvič, po mnenju Komisije naj bi vertikalno prekrivanje, ki izhaja iz prevzema dejavnosti proizvodnje zaganjalnikov podjetja Honeywell s strani tožeče stranke, povzročilo okrepitev predhodno obstoječega prevladujočega položaja tožeče stranke na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala. Drugič, analiza Komisije v zvezi z nastankom prevladujočega položaja na različnih trgih letalskih in neletalskih proizvodov zaradi vpliva, ki ga ima lahko tožeča stranka glede na komercialno moč svojih odvisnih družb, je odvisna od obstoja njenega prevladujočega položaja na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala. Tretjič, možnost vezane prodaje, ki naj bi po mnenju Komisije v prihodnje obstajala, je odvisna od navedenega prevladujočega položaja, posledica te pa bi bila okrepitev tega prevladujočega položaja.

94 Izpodbijano odločbo je torej treba ločeno preizkusiti glede utemeljenosti obstoja prevladujočega položaja tožeče stranke na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala (v tem poglavju) in glede utemeljenosti v prejšnji točki navedenih treh delov izpodbijane odločbe (v nadaljevanju sodbe).

2. Trditve strank

95 Po mnenju tožeče stranke je Komisija napačno zaključila, da je imelo GE pred koncentracijo prevladujoč položaj na trgu motorjev za velika komercialna letala (to je letal z več kot 100 sedeži, z doletom več kot 2000 navtičnih milj in ceno nad 35 milijonov ameriških dolarjev (USD)). GE opozarja na to, da prevladujoč položaj izhaja iz moči nekega podjetja, ki mu omogoča neodvisno ravnanje na trgu. Položaj na zadevnem trgu, kot izhaja iz zadnjih odločb Komisije s področja letalstva, kaže na to, da GE ne more ravnati neodvisno in da njegovi glavni konkurenti, zlasti Rolls-Royce in Pratt&Whitney (v nadaljevanju: P&W), niso v nevarnosti, da bodo izrinjeni s trga. Celotna analiza Komisije naj bi se podrla zaradi neobstoja predhodno obstoječega prevladujočega položaja GE.

96 Tožeča stranka glede dejstvo, da je Komisija v izpodbijani odločbi uporabila številke tržnih deležev, najprej navaja, da so tržni deleži le delno uporabni za presojo prevladujočega položaja na trgu, ki je odvisen od razpisov. Trg letalskih motorjev je, kot izhaja iz prakse Komisije na področju letalstva, trg razpisov, na katerem ponudniki konkurirajo za sklenitev občasnih pogodb velike vrednosti. Proizvajalci letal naj bi za vsako novo letalsko platformo izbrali enega ali več motorjev, razvitih posebej za to platformo. Zato naj bi bil vsak konkurent, ki ima neki proizvod, ki ga lahko ponudi, kljub preteklim uspehom močno spodbujen h kandidiranju pri naslednjem razpisu. Tako pretekli tržni deleži ne izražajo pravilno trenutne ravni konkurence na trgu, kot to ponazarja nedavna zgodovina te industrije. Tožeča stranka zavrača analizo, po kateri naj bi 50-odstotni tržni delež za reaktivne motorje, ki poganjajo velika komercialna letala, zadoščal za dokaz prevladujočega položaja.

97 Drugič, izračun tržnih deležev tožeče stranke v izpodbijani odločbi naj bi bil umeten, saj se je Komisija samovoljno odločila nekatera merila za tržne deleže uporabiti, drugih pa ne. Natančneje, Komisija in Rolls-Royce naj bi storila napako, ko sta se oprla na številke v zvezi z motorji letal, ki so trenutno v proizvodnji, saj naj bi taka opredelitev ne samo izključevala motorje P&W za letala, ki se ne proizvajajo več, ampak tudi naročila za motorje letal, ki še ne letijo, s tem da je ta dejavnik za analizo konkurence na trgu najpomembnejši.

98 Tožeča stranka prav tako navaja, da je Komisija njene tržne deleže, ki so sorazmerno majhni, napačno seštela s tržnimi deleži skupnega vlaganja CFMI („50/50 joint venture“, uvodna navedba 15 izpodbijane odločbe; glej tudi uvodni navedbi 45 in 46), ki sta ga ustanovila skupaj tožeča stranka in francosko podjetje Snecma. Poleg tega naj bi bil domnevni velik tržni delež GE, kot to ugotavlja ameriško pravosodno ministrstvo, v bistvu posledica tega, da je CFMI izključni dobavitelj motorjev za samo eno letalo – Boeing B737 –, ki je bilo komercialno najuspešnejše v zgodovini letalstva. Komisija naj bi torej storila napako, s tem ko je tožeči stranki pripisala vse prihodnje prihodke iz tega tržnega deleža. Poleg tega naj Komisija ne bi mogla pravilno uskladiti tržnega deleža CFMI s svojo teorijo mešanih vezanih prodaj, saj naj Snecma ne bi imelo nobenega interesa za odobritev cenovne politike, ki bi dajala prednost proizvodom podjetja Honeyewell. Končno, ta pristop naj bi bil v nasprotju s pristopom, ki ga je Komisija imela v Odločbi 2000/182/ES z dne 14. septembra 1999 o postopku na podlagi člena 81 Pogodbe ES (zadeva IV/36.213/F2 – GEAE/P&W, UL 2000, L 58, str. 16, v nadaljevanju: odločba Engine Alliance), v kateri je tožečo stranko in CFMI obravnavala kot ločeni podjetji.

99 Tretjič in zadnjič, Komisija naj bi glede tržnih deležev precenjevala pomen historičnih tržnih deležev in naj bi napačno menila, da ti deleži tožeči stranki omogočajo prihodnji razvoj na njihovi podlagi. V zvezi s tem tožeča stranka zavrača Komisijino teorijo, po kateri se flote letalskih družb standardizirajo, letalske družbe pa so zato nagnjene k nakupu motorjev pri samo enem proizvajalcu motorjev, da bi zmanjšale stroške vzdrževanja motorjev za svoja letala. GE navaja, da je učinek standardizacije celo v okviru ene vrste motorjev omejen in da poleg tega uspeh motorja CFM56, s katerim je opremljen Boeing B737, ne pomeni nobene prednosti pred opremljanjem z motorji vrste CF6 ali GE90. Odgovori letalskih družb Komisiji naj bi potrjevali, da je standardizacija pri opremljanju z motorji drugoten dejavnik.

100 Poleg tega tožeča stranka Komisiji očita – v zvezi s presojo, po kateri naj bi tožeča stranka na zadevnem trgu lahko ravnala neodvisno –, da ni navedla nobene pomembne spremembe v letalski industriji, ki bi lahko utemeljila, zakaj so njeni zaključki iz izpodbijane odločbe v neposrednem nasprotju z zaključki iz odločbe Engine Alliance iz leta 1999. Tožeča stranka je tako že desetletja ena izmed 500 najmočnejših družb (Fortune 500), GECAS pa od leta 1996 preračunljivo in preferencialno nabavlja letala, ne da bi bila konkurenca zaradi tega marginalizirana.

101 Izpodbijana odločba naj bi vsebovala številne primere, ki kažejo na to, da tožeča stranka ni mogla ravnati neodvisno. Komisija naj bi priznala, da je pogosto mogoče izbirati med motorji za platforme velikih komercialnih letal, kar strankam omogoča koristi iz naslova konkurence. Tožeča stranka je tako morala pristati na precejšnje popuste zaradi pridobitve naročila v zvezi z opremljanjem letala Boeing B777X, saj je bil njen reaktivni motor za klasično različico te platforme manj konkurenčen kot reaktivni motor podjetij P&W in Rolls-Royce. Tožeča stranka je morala pri neki letalski družbi enako storiti tudi glede letal Airbus A330, da bi s tem nadomestila manjši tehnični ugled enega od svojih motorjev v razmerju do motorjev konkurentov, in je morala zato razviti nov motor. Ti popusti, ki so jih dajali vsi, naj bi dokazovali obstoj učinkovite konkurence. Tožeča stranka se v zvezi s tem sklicuje na sodbo Sodišča z dne 13. februarja 1979 v zadevi Hoffmann-La Roche proti Komisiji (85/76, Recueil, str. 461, točka 71).

102 Tožeča stranka poleg tega izpodbija navedbe Komisije, po katerih je že pred koncentracijo imela finančno moč, ki ji je omogočala ponujati popuste in tako povzročiti izrinjenje konkurentov. Komisija naj ne bi dokazala, v čem naj bi popusti izražali prevladujoč položaj ali povzročali oslabitev oziroma izrinjenje konkurentov.

103 Glede domnevne vloge GECAS na trgu reaktivnih motorjev za velika komercialna letala naj Komisijina teorija „prerazporejanja tržnih deležev“, ki se je pojavila pozno v postopku, ne bi bila verjetna glede na majhen tržni delež GECAS (manj kot 10 %). Tožeča stranka v zvezi s tem poudarja, da je neko drugo podjetje, ILFC, veliko večji kupec velikih komercialnih letal kot GECAS. Komisija naj ne bi upoštevala tega, da druga lizinška podjetja nadomeščajo preferenco za GECAS z motorji GE in CFMI ter tako upoštevajo želje uporabnikov. Podjetje Rolls‑Royce naj, s tem ko je navedlo, da ne more „reproducirati“ GECAS, ne bi odgovorilo na argument, po katerem so Rolls‑Royce in drugi konkurenti kljub obstoju GECAS še vedno konkurenčni.

104 Ta neobičajna teorija nima opore v dejanskem stanju. Komisija in Rolls-Royce naj bi napačno menila, da je GECAS „launch customer“, ter da naj bi bila domnevna naročila za dajanje na trg s strani GECAS odločilna pri odločitvi proizvajalcev letal za motorje GE. Ta zaključek naj ne bi upošteval pričanj proizvajalcev letal (Bombardier, Embraer, BAe, Airbus, Fairchild Dornier in Boeing).

105 Edini dejanski dokaz, ki ga je Komisiji predložila, temelji na ugotovitvi, da se je prodaja motorjev GE lizinškim podjetjem po nastanku GECAS povečala za 60 %, medtem ko se je prodaja teh motorjev letalskim družbam zmanjšala le za 10 %. Ta ugotovitev pa ne more dokazati spremembe skupnega tržnega deleža GE na teh trgih in še manj vlogo, ki jo je pri tem imela GECAS.

106 Komisija naj bi prav tako ravnala v nasprotju z zaključki iz odločbe Engine Alliance, po katerih sta bili podjetji P&W in Rolls-Royce upoštevna konkurenta, ki sta lahko razvijala nove motorje. Tožeča stranka opozarja na to, da je odločba Engine Alliance vsebovala poglobljeno raziskavo trga motorjev za velika komercialna letala in da Komisija ni nikoli navedla razlogov, zakaj je odstopila od presoje v navedeni odločbi. Komisija naj bi tako zanemarila zahtevo iz zgoraj v točki 86 navedene sodbe Europemballage in Continental Can proti Komisiji, po kateri mora pravno zadostno utemeljiti, da preostali konkurenti ne morejo predstavljati zadostne protiuteži ugotovitvi prevladujočega položaja.

107 Komisijina analiza konkurenčne okoliščine na trgu naj bi bila prav tako v nasprotju z nekaterimi nedavnimi odločbami s področja letalske industrije, to je z Odločbo Komisije 2001/417/ES z dne 1. decembra 1999 o nezdružljivosti koncentracije s skupnim trgom in delovanjem Sporazuma EGP (zadeva COMP/M.1601 – AlliedSignal proti Honeywell, UL 2001, L 152, str. 1, v nadaljevanju: odločba AlliedSignal proti Honeywell) ter Odločbo z dne 11. maja 2000 o nezdružljivosti koncentracije s skupnim trgom (zadeva COMP/M.1745 – EADS, v nadaljevanju: odločba EADS), v katerih je Komisija ugotovila, da imajo proizvajalci letal in tudi letalske družbe veliko kupno moč. Medsebojna odvisnost ponudnikov in kupcev naj bi slednjim dajala dejansko izravnalno moč, ki je pomemben konkurenčni dejavnik. Komisija je imela poleg tega na voljo druge dokaze skupnega vlaganja P&W in Rolls-Royce, zlasti izjave Airbus in IAE, ki potrjujejo obstoj take kupne moči. V zvezi s tem naj bi bilo pomembno dejstvo, da proizvajalci letal koncentraciji niso nasprotovali.

108 Komisija naj poleg tega ne bi predložila nobenega podatka ali dokaza, ki bi dokazoval, kako, zakaj in kdaj Rolls-Royce, P&W in IAE ne bi mogla več zagotavljati učinkovite trenutne ali prihodnje konkurence. Upoštevnost in vitalnost teh treh podjetij je glavni dejavnik intenzivnosti konkurence na trgu letalskih motorjev. Tožeča stranka naj bi v odgovor na OUMK predložila poročilo strokovnjakov, ki dokazuje, da niti GE, niti P&W, niti Rolls-Royce niso mogla ravnati neodvisno drugo od drugega. Rolls-Royce je navedlo samo to, da nima finančne moči tožeče stranke, ne pa, da njegova finančna moč ali dostop do kapitala ni zadostna, njegovo finančno stanje pa je dobro, kot je to potrdil profesor Shapiro, eden od strokovnjakov. V zvezi z argumentom Rolls-Royce glede […]( ) naj bi bil ta podatek znak dobrega zdravja.

109 Edini ekonomski dokaz, ki podpira Komisijino teorijo glede nesposobnosti Rolls‑Royce in P&W za učinkovito prihodnje konkuriranje GE, naj bi bil ekonomski model profesorja Choija, ki ga je prek svetovalnega podjetja Frontier Economics naročilo Rolls-Royce (v nadaljevanju: model Choi), ki pa ga je Komisija opustila. Komisija naj poleg tega ne bi zavračala analiz konkurenčnih strokovnjakov, ki so prišli do nasprotnih zaključkov. Sicer pa naj niti Rolls-Royce niti P&W v upravnem postopku ne bi navajali, da bi po koncentraciji zapustili trg.

110 Komisija opozarja na opredelitev prevladujočega položaja v sodni praksi in meni, da je utemeljeno zaključila, da je tak položaj na zadevnem trgu obstajal že pred koncentracijo. V tem jo podpira Rolls-Royce.

111 Komisija opozarja na to, da je GE daleč največji dobavitelj reaktivnih motorjev in ima najvišjo rast na trgu. GE naj bi glede na naročila to prednost še povečalo.

112 Poleg tega naj dejstvo, da je velik del velikost tržnega deleža GE posledica le ene platforme – B737 –, ne bi zmanjšalo relevantnosti ocene tržne moči GE.

113 Po mnenju Komisije in Rolls-Royce obstoj popustov pri nakupih določenih motorjev ni znak za prednosti konkurence, saj nakupna cena ne predstavlja celotnih stroškov motorjev, vključno z vzdrževanjem. Natančneje, primer B777X ni primer zdrave konkurence, ampak nasprotno ponazarja komercialna sredstva, s katerimi razpolaga GE, zlasti zaradi moči GE Capital in GECAS glede na konkurente.

3. Presoja Sodišča prve stopnje

a) Uvodne ugotovitve

114 Najprej je treba spomniti, da se glede na ustaljeno sodno prakso prevladujoč položaj kaže v tem, da ima zadevno podjetje tako ekonomsko moč, zaradi katere lahko ovira ohranjanje učinkovite konkurence na zadevnem trgu, in sicer tako, da lahko v veliki meri ravna neodvisno od svojih konkurentov, strank in končno potrošnikov (glej na primer sodbo Sodišča z dne 9. novembra 1983 v zadevi Michelin proti Komisiji, 322/81, Recueil, str. 3461, točka 30, in sodbo Sodišča prve stopnje z dne 23. oktobra 2003 v zadevi Van den Bergh Foods proti Komisiji, T‑65/98, Recueil, str. II-4653, točka 154). Že v izhodišču je treba opozoriti na to, da Komisiji za dokazovanje obstoja prevladujočega položaja ni treba dokazati, da bodo konkurenti nekega podjetja izrinjeni s trga, čeprav dolgoročno.

115 Poleg tega pa, čeprav se lahko pomen tržnih deležev razlikuje glede na trg, so zelo veliki tržni deleži, razen v izjemnih okoliščinah, dokaz za obstoj prevladujočega položaja (zgoraj v točki 110 navedena sodba Hoffmann-La Roche proti Komisiji, točka 41, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 28. aprila 1999 v zadevi Endemol proti Komisiji, T-221/95, Recueil, str. II-1299, točka 134). Sodišče je v sodbi z dne 3. julija 1991 v zadevi AKZO proti Komisiji (C-62/86, Recueil, str. I‑3359, točka 60) razsodilo, da gre za tak primer, kadar je tržni delež 50‑odstoten.

116 Poleg tega in kot navaja tožeča stranka, iz zgoraj v točki 110 navedene sodbe Hoffmann-La Roche proti Komisiji (točka 71) izhaja, da to, da je neko podjetje prisiljeno znižati cene pod pritiskom znižanj pri konkurentih, na splošno ni združljivo z neodvisnim ravnanjem, ki je značilno za prevladujoč položaj.

117 Vendar pa obstoj konkurence, čeprav živahne, na nekem trgu ne pomeni, da na tem trgu ni prevladujočega položaja, saj je bistvena značilnost navedenega položaja sposobnost v zvezi z lastno tržno strategijo ravnati brez upoštevanja te konkurence in tako brez škodljivih posledic zaradi takega ravnanja (zgoraj v točki 110 navedena sodba Hoffmann-La Roche proti Komisiji, točka 70, in sodba Sodišča z dne 14. februarja 1978 v zadevi United Brands proti Komisiji, 27/76, Recueil, str. 207). Tako je morebiten obstoj konkurence na trgu sicer res med pomembnimi okoliščinami za presojo obstoja prevladujočega položaja, vendar pa ni odločilna okoliščina v zvezi s tem.

118 Če Komisija na podlagi priglasitve koncentracije in spisa v zvezi s to zadevo o