ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Ali je treba člen 28(3) Okvirnega sklepa 2002/584/PNZ (1) v povezavi s pravico do učinkovitega sodnega varstva razlagati tako, da: — mora oseba, ki je bila predana odreditveni državi članici in proti kateri je tretja država članica pozneje izdala evropski nalog za prijetje za kazniva dejanja, storjena pred to predajo, možnost do uresničevanja svoje pravice do zaslišanja v zvezi z zahtevo po soglasju za nadaljnjo predajo v smislu člena 28(3) Okvirnega sklepa 2002/584/PNZ imeti v odreditveni državi članici pred pravosodnim organom te države članice med postopkom za izvršitev evropskega naloga za prijetje, ki ga je izdala tretja država članica; ali pa — bi morala ta oseba možnost do uresničevanja svoje pravice do zaslišanja imeti v državi članici, ki jo je pred tem predala izvršitvenemu pravosodnemu organu v postopku za odobritev soglasja za nadaljnjo predajo?
C 338/13

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Spetsializiran nakazatelen sad (Bolgarija) 4. junija 2021 – Kazenski postopek zoper HYA in druge

(Zadeva C-349/21)

(2021/C 338/15)

Jezik postopka: bolgarščina

Predložitveno sodišče

Spetsializiran nakazatelen sad

Obtoženci v postopku v glavni stvari

HYA in drugi

Vprašanji za predhodno odločanje

Ali je praksa nacionalnih sodišč v kazenskih postopkih, v skladu s katero sodišče dovoli nadzor, snemanje in shranjevanje telefonskih pogovorov osumljencev z vnaprej pripravljenim splošnim vzorcem besedila, v katerem je brez vsakršne individualizacije zgolj navedeno, da so bile zakonske določbe spoštovane, združljiva s členom 15(1) v povezavi s členom 5(1) in uvodno izjavo 11 Direktive 2002/58 (1)?

Če je odgovor nikalen: ali je v nasprotju s pravom Unije, če se nacionalno pravo razlaga tako, da se informacije, pridobljene na podlagi takega dovoljenja, uporabijo za dokazovanje obtožbe?

(1) Direktiva 2002/58/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. julija 2002 o obdelavi osebnih podatkov in varstvu zasebnosti na področju elektronskih komunikacij (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 514).
4.

Alternativno in v okviru področja uporabe prava Unije – pri izvajanju občinskih volitev in volitev v Evropski parlament: ali člen 6(1)(e) Splošne uredbe o varstvu podatkov in načelo sorazmernosti, določeno v njenih uvodnih izjavah 4 in 129, nasprotujeta nacionalni ureditvi za izvajanje te uredbe, kot je obravnavana, ki od vsega začetka izključuje in omejuje možnost, da se pri evidentiranju rezultatov volitev na voliščih posnamejo kakršnikoli videoposnetki, ki ne določa in tudi ne dopušča razlikovanja in urejanja posameznih delov postopka snemanja ter izključuje možnost, da bi se cilji te uredbe – varstvo osebnih podatkov posameznikov – dosegli z drugimi sredstvi?
C 320/32

Pritožba, ki jo je Evropska centralna banka vložila 24. junija 2021 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 14. aprila 2021 v zadevi T-504/19, Crédit lyonnais/ECB

(Zadeva C-389/21 P)

(2021/C 320/34)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnica: Evropska centralna banka (zastopniki: C. Zilioli, R. Ugena, M. Ioannidis, F. Bonnard, agenti)

Druga stranka v postopku: Crédit lyonnais

Predloga

— Razveljavitev izpodbijane sodbe;

— naložitev plačila stroškov banki Crédit lyonnais.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

ECB trdi, da je treba izpodbijano sodbo razveljaviti zato, ker naj bi Splošno sodišče:

— prekoračilo meje sodnega nadzora, ker je presojo zapletenih ekonomskih dejavnikov ECB nadomestilo s svojo lastno, s čimer je kršilo standard, ki ga je na tem področju izoblikovalo sodišče Unije;

— kršilo obveznost obrazložitve, ker ECB na njeni podlagi ni mogla razumeti, zakaj naj bi bila njena presoja dvojnega državnega jamstva, ki je bilo dodeljeno v okviru reguliranih prihrankov, napačna;

— izkrivilo elemente, ki so mu bili predstavljeni v okviru postopka, ker je napačno razlagalo tako izpodbijani sklep, ki se je izpodbijal na prvi stopnji (sklep ECB-SSM-2019-FRCAG-39 z dne 3. maja 2019), kot tudi metodologijo, ki jo je uporabila ECB in ob upoštevanju katere se je presojalo o zahtevku za izključitev, ki ga je podala banka Crédit lyonnais;

— kršilo člen 4(1), točka 94, Uredbe št. 575/2013 (1), ker je v opredelitev prevelikega finančnega vzvoda vključila merila, ki v njej niso navedena, in kršilo člen 429(14) Uredbe št. 575/2013 o izključitvi nekaterih izpostavljenosti iz izračuna količnika finančnega vzvoda, s čimer je ECB odvzelo diskrecijsko pravico, ki ji je priznana s tem členom.

(1) Uredba (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja ter o spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (UL L 176, str. 1), kakor je bila spremenjena z Delegirano uredbo Komisije (EU) 2015/62 z dne 10. oktobra 2014 o spremembi Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s količnikom finančnega vzvoda (UL L 11, str. 37).
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: Ali člena 54 in 55 KISS ter člena 50 in 52 Listine nasprotujejo razlagi izjave (Bundesgesetzblatt 1994, II, str. 631), ki jo je Zvezna republika Nemčija podala pri ratifikaciji KISS glede člena 129 StGB (kazenski zakonik), ki jo zagovarjajo nemška sodišča, da ta izjava zajema tudi hudodelske združbe, kot je obravnavana, ki se ukvarjajo izključno s kaznivimi dejanji zoper premoženje in poleg tega ne uresničujejo nobenih političnih, ideoloških, verskih ali filozofskih ciljev in tudi ne želijo z nepoštenimi sredstvi vplivati na politiko, medije, javno upravo, pravosodje ali gospodarstvo?
C 297/17

Pritožba, ki jo je 2. aprila 2021 vložila Ryanair DAC zoper sodbo Splošnega sodišča (deseti razširjeni senat) z dne 17. februarja 2021 v zadevi T-259/20, Ryanair/Komisija

(Zadeva C-210/21 P)

(2021/C 297/19)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: Ryanair DAC (zastopniki: E. Vahida in F. C. Laprévote, avocats, S. Rating, abogado, I.-G. Metaxas-Maranghidis, dikigoros, in V. Blanc, avocate)

Drugi stranki v postopku: Evropska komisija, Francoska republika

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— izpodbijano sodbo razveljavi;

— na podlagi členov 263 in 264 PDEU ugotovi, da je Sklep Komisije C(2020) 2097 final z dne 31. marca 2020 v zvezi z državno pomočjo SA.56765 (2020/N) – Francija – COVID-19 – Moratorij na plačilo letalskih davkov v korist podjetij za javni zračni prevoz ničen; in

— Komisiji naloži plačilo svojih stroškov in stroškov družbe Ryanair, intervenientom na prvi stopnji in v okviru te pritožbe (če obstajajo) pa plačilo svojih stroškov;

podredno:

— izpodbijano sodbo razveljavi;

— zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču; in

— pridrži odločitev o stroških postopka na prvi stopnji in v okviru pritožbe.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja pet razlogov.

Prvič, Splošno sodišče je kršilo pravo EU s tem, da je zavrnilo pritožničino trditev, da je bilo načelo prepovedi diskriminacije neupravičeno kršeno.

Drugič, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo in izkrivilo dejstva v zvezi s pritožničino trditvijo o prostem pretoku storitev.

Tretjič, Splošno sodišče je pri odločanju o sorazmernosti pomoči glede na višino škode na podlagi člena 107(2)(b) PDEU napačno uporabilo pravo.

Četrtič, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo in izkrivilo dejstva v zvezi z neobstojem obrazložitve Komisije.

Petič, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo in izkrivilo dejstva v zvezi s tem, da Komisija ni začela formalnega postopka preiskave.
1.

Primarno, ali je treba člen 17(1) Uredbe EU 604/2013 (1), ob upoštevanju členov 19 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člena 27 Uredbe EU 604/2013, razlagati tako, da lahko sodišče države članice, ki odloča o pritožbi zoper ukrep, ki ga sprejme Unità Dublino (dublinska enota), določi pristojnost nacionalne države, ki bi morala izvesti predajo v skladu s členom 18(1)(d), če ugotovi, da v pristojni državi članici obstaja tveganje kršitve načela nevračanja v zvezi z vrnitvijo prosilca v državo izvora, kjer bi bil izpostavljen smrtni nevarnosti ali nečloveškemu in ponižujočemu ravnanju?
a)

ali je mogoče subjekt, pristojen za preverjanje, ki ga je potrdil nacionalni organ in ki je izdal potrdilo o onesposobitvi, šteti za subjekt v smislu Direktive o orožju ter členov 3 in 7 Uredbe o onesposobitvi, tudi če ni naveden na seznamu, ki ga je na podlagi člena 3(3) objavila Komisija, če so različni organi navedene države članice osebi, ki je prenesla orožje, sporočili, da je subjekt, pristojen za preverjanje, ki deluje v pravni obliki družbe z omejeno odgovornostjo in ki je izdal potrdilo, za to pooblaščen v skladu s to uredbo, in
3.

Če je odgovor na drugo vprašanje nikalen, ali potem splošna prepoved diskriminacije, določena v členu 9 Pridružitvenega sporazuma, nasprotuje nacionalnemu pravilu, kakršno je navedeno, v položaju, kot je ta iz postopka v glavni stvari, v katerem je turški delavec pridobil pravico do stalnega prebivanja v zadevni državi članici Unije na podlagi prej veljavnih pravil, v skladu s katerimi uspešno opravljen izpit iz jezika države članice gostiteljice ni bil pogoj za pridobitev te pravice,, če taka zahteva ni naložena državljanom zadevne nordijske države članice (v obravnavani zadevi Danske) in drugih nordijskih držav ali drugim osebam, ki so državljani države Unije (in torej ni naložena državljanom EU/EGP)?
4.

Če je mogoče glede na odgovor na tretje vprašanje razloge za zavrnitev iz člena 13, prvi odstavek, točka (b), Haaške konvencije iz leta 1980 razlagati tako, da obstaja resna nevarnost, da bi bil otrok zaradi vrnitve izpostavljen telesnemu nasilju ali duševni travmi ali kako drugače pripeljan v neugoden položaj, ali je treba člen 11(4) Uredbe Bruselj IIa v povezavi s pojmom koristi otroka iz člena 24 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah kot tudi iz te uredbe razlagati tako, da mora v položaju, v katerem niti otrok niti mati nimata veljavnega dovoljenja za prebivanje v državi prebivališča otroka in torej nimata niti pravice do vstopa v to državo niti do prebivanja v njej, država prebivališča otroka sprejeti vse potrebne ukrepe za zagotovitev zakonitega prebivanja otroka in njegove matere v zadevni državi članici? Če ima država prebivališča otroka to obveznost, ali je treba načelo vzajemnega zaupanja med državami članicami razlagati tako, da lahko država, ki preda otroka, v skladu s tem načelom predpostavlja, da bo država prebivališča otroka izpolnila te obveznosti, ali pa je treba zaradi koristi otroka od organov države prebivališča pridobiti pojasnila o konkretnih ukrepih, ki so bili ali bodo sprejeti za njegovo zaščito, da bi lahko država članica, ki preda otroka, presodila zlasti o primernosti teh ukrepov glede na korist otroka?
C 242/2

Pritožba, ki jo je 18. januarja 2021 vložila Dermavita Co. Ltd zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 18. novembra 2020 v zadevi T-643/19, Dermavita/EUIPO – Allergan Holdings France (JUVEDERM ULTRA)

(Zadeva C-26/21 P)

(2021/C 242/03)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: Dermavita Co. Ltd (zastopnik: D. Todorov, advokat)

Drugi stranki v postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO), Allergan Holdings France SAS

Sodišče (senat za dopustitev pritožb) je s sklepom z dne 4. maja 2021 odločilo, da pritožba ni dopustna in da družba Dermavita Co. Ltd nosi svoje stroške.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Bucureşti (Romunija) 3. marca 2021 – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice/VB, Direcţia Generalā Regionalā a Finanţelor Publice Bucureşti -Serviciul Soluţionare Contestaţii 1

(Zadeva C-146/21)

(2021/C 228/24)

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Curtea de Apel Bucureşti

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice

Nasprotni stranki: VB, Direcţia Generalā Regionalā a Finanţelor Publice Bucureşti – Serviciul Soluţionare Contestaţii 1

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali Direktiva 2006/112/ES (1) in načelo nevtralnosti v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, nasprotujeta nacionalni zakonodaji ali davčni praksi, v skladu s katero se za subjekt, ki je predmet davčnega nadzora in identificiran za namene DDV po tem nadzoru, ne uporablja sistem obrnjene davčne obveznosti (ukrepi za poenostavitev) – določen brez možnosti odstopanja za prodajo neposekanega lesa –, ker subjekt, ki je predmet nadzora, pred izvedbo transakcije ali na datum prekoračitve praga ni zaprosil za registracijo za DDV in je ni pridobil?

(1) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. l).
1.

Ali je treba načelo nevtralnosti davka na dodano vrednost, [uvodno izjavo 30] ter člene 63, 167, 168, od 178 do 180, 182 in 273 Direktive o DDV (1) razlagati tako, da nasprotujejo zadnjemu stavku člena 137(3) az általános forgalmi adóról szóló 2007. évi CXXVII. törvény (zakon CXXVII iz leta 2007 o davku na dodano vrednost) v različici, ki je veljala med 1. januarjem 2015 in 31. decembrom 2017, v skladu s katerim „tudi če davčna uprava prekliče identifikacijsko številko za DDV davčnega zavezanca, ne da bi začasno zadržala njeno uporabo, ta izgubi pravico do odbitka davka na dan, ko odločba, s katero je ta številka prenehala, postane pravnomočna“, in členu 137 v različici, ki je veljala med 1. januarjem 2018 in 26. novembrom 2020, ki določa: „Če državna davčna in carinska uprava prekliče identifikacijsko številko za DDV davčnega zavezanca, ta izgubi pravico do odbitka davka na dan, ko odločba, s katero je ta številka prenehala, postane dokončna“[?]
1.

Ali je mogoče – ob upoštevanju člena 12(2) Uredbe št. 726/2004 (1) (prej člen 12[2] Uredbe št. 2309/1993) (2) in točke 2.3 poglavja 2 Obvestila Evropske komisije vlagateljem – zdravilo, kot je zdravilo Precedex, ki je sporno v obravnavani zadevi, za katero je bilo izdano dovoljenje za promet v državi članici v skladu z njenimi nacionalnimi pravili, preden je ta država članica pristopila t k Evropski uniji, toda po tem, ko je zdravilo v skladu z Uredbo št. 2309/1993 prejelo negativno oceno odbora CPMP [zdaj odbor CHMP] na isti klinični podlagi, in sicer v položaju, v katerem nacionalno dovoljenje za promet ni bilo posodobljeno z novo klinično dokumentacijo ali povezanim izvedenskim poročilom po pristopu države članice k Evropski uniji, šteti za referenčno zdravilo v smislu člena 10(2)(a) Direktive 2001/83 in torej lahko pomeni podlago za „skupno dovoljenje za promet“ v skladu s členom 6[(1)] Direktive 2001/83 (3)?
Pritožba, ki jo je 2. aprila 2021 vložila Evropska komisija zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji razširjeni senat) z dne 27. januarja 2021 v zadevi T-699/17, Republika Poljska/Evropska komisija

(Zadeva C-207/21 P)

(2021/C 206/26)

Jezik postopka: poljščina

Stranki

Pritožnica: Evropska komisija (zastopniki: R. Tricot, Ł. Habiak, K. Herrmann, C. Valero, agenti)

Druge stranke v postopku: Republika Poljska, Madžarska, Republika Bolgarija, Kraljevina Belgija, Kraljevina Švedska, Francoska republika

Predlogi

— sodba Splošnega sodišča z dne 27. januarja 2021 v zadevi T-699/17, Republika Poljska/Komisija naj se v celoti razveljavi;

— prvi tožbeni razlog iz tožbe Republike Poljske v zadevi T-699/17 naj se zavrne;

— zadevo naj se vrne v ponovno odločanje Splošnemu sodišču glede drugega do petega tožbenega razloga, ki na prvi stopnji niso bili obravnavani;

in

— odločitev o stroških prvostopenjskega postopka in postopka s to pritožbo naj se pridrži do končne odločitve v zadevi.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija meni, da je je treba sodbo Splošnega sodišča v zadevi T-699/17 razveljaviti zaradi napačne uporabe prava, zaradi katere je bila storjena kršitev člena 16(4) in (5) PEU.

Prvič, Splošno sodišče je s tem, da je v točkah 40 in 41 izpodbijane sodbe zavzelo stališče, da mora pravica, da zahtevajo glasovanje s kvalificirano večino v skladu s pravili, določenimi v členu 3(3) tega protokola (pravila iz Pogodbe iz Nice), ki jo imajo države članice na podlagi člena 3(2) Protokola št. 36, učinkovati tudi po preteku prehodnega obdobja, to je po 31. marcu 2017, kršilo časovne okvire prehodnega obdobja, ki so jasno določeni v členu 16(5) PEU. Poleg tega je kršilo splošno opredelitev kvalificirane večine, ki je bila v člen 16(4) PEU uvedena z Lizbonsko pogodbo in učinkuje od 1. novembra 2014 ter povečuje demokratično legitimnost glasovanja v Svetu in odboru, ustanovljenem na podlagi člena 75 Direktive 2010/75/EU (1). S tem je Splošno sodišče omejilo učinkovitost te splošne opredelitve.

Drugič, Splošno sodišče je s tem, da je v točkah 48 in 50 izpodbijane sodbe široko razlagalo časovne okvire zavezovanja prehodne ureditve iz člena 16(5) PEU in člena 3(2) Protokola št. 36, kršilo stalno sodno prakso, ki se nanaša na obveznost ozke razlage prehodnih obdobij.

Tretjič, kljub trditvam iz točk 53, 54 in 55 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče pri razlagi člena 3(2) Protokola št. 36 kršilo načelo pravne varnosti, ker ta razlaga povzroča nepredvidljivo in časovno neomejeno veljavnost nicejske kvalificirane večine iz člena 3(3) Protokola št. 36.

(1) Direktiva 2010/75/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o industrijskih emisijah (celovito preprečevanje in nadzorovanje onesnaževanja) (UL 2010, L 334, str. 17)
2.

Sodišču se predlaga, naj odloči o tem a) ali načelo svobode opravljanja storitev iz člena 56 PDEU in podobna načela, ki izhajajo iz direktiv 2006/123/ES (2) in 2000/31/ES (3), kadar se šteje, da se uporabljajo v tem primeru, nasprotujejo nacionalnemu ukrepu, ki za nepremičninske posrednike, ki delujejo v Italiji – vključno z gospodarskimi subjekti nerezidenti, ki svoje storitve opravljajo prek spleta – določa obveznost zbiranja podatkov v zvezi s kratkoročnimi najemnimi pogodbami, sklenjenimi prek njih, in poznejše sporočanje davčnemu organu v zvezi z izterjavo neposrednih davkov, ki so jih dolžni plačati koristniki storitve; b) ali načelo svobode opravljanja storitev iz člena 56 PDEU in podobna načela, ki izhajajo iz direktiv 2006/123/ES in 2000/31/ES, kadar se šteje, da se uporabljajo v tem primeru, nasprotujejo nacionalnemu ukrepu, ki nepremičninskim posrednikom, ki delujejo v Italiji – vključno z gospodarskimi subjekti nerezidenti, ki svoje storitve opravljajo prek spleta – ki se vključijo v fazi plačila na podlagi kratkoročnih najemnih pogodb, sklenjenih prek njih, nalaga obveznost, da za namen izterjavo neposrednih davkov, ki so jih dolžni plačati uporabniki storitve, izvede davčni odtegljaj na ta plačila in jih nato plačajo v davčno blagajno; c) če je odgovor na predhodni vprašanji pritrdilen, ali je mogoče načelo svobode opravljanja storitev iz člena 56 PDEU in vsa podobna načela iz direktiv 2006/123/ES in 2000/31/ES kadar se šteje, da se uporabljajo v tem primeru, vendarle omejiti v skladu s pravom [Evropske unije] z nacionalnimi ukrepi, kot so opisani zgoraj v točkah (a) in (b), glede na to, da je davčna dajatev na neposredne davke, ki so jih dolžni plačati uporabniki storitve, sicer neučinkovita; d) ali je mogoče načelo svobode opravljanja storitev iz člena 56 PDEU in vseh podobnih načel iz direktiv 2006/123/ES in 2000/31/ES, kadar se šteje, da se uporabljajo v tem primeru, omejiti v skladu s pravom [Evropske unije] z nacionalnimi ukrepi, ki nepremičninskim posrednikom, ki nimajo sedeža v Italiji, nalaga obveznost imenovanja davčnega zastopnika, ki mora v imenu in za račun posrednika, ki nima sedeža, izvajati nacionalne ukrepe, opisane zgoraj v točki (b), glede na to da je davčna dajatev na neposredne davke, ki so jih dolžni plačati uporabniki storitve, sicer neučinkovita.
C 148/12

Tožba, vložena 4. marca 2021 – Evropski parlament/Evropska komisija

(Zadeva C-137/21)

(2021/C 148/16)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropski parlament (zastopniki: P. López-Carceller, J. Rodrigues, S. Alonso de León, agenti)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predlog

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da je Komisija s tem, da ni sprejela delegiranega akta v skladu s členom 7(f) Uredbe 2018/1806 (1), kršila Pogodbo;

— Evropski komisiji naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja samo en tožbeni razlog, in sicer kršitev Pogodb.

Parlament meni, da je za Komisijo obstajala obveznost sprejeti delegirani akt v skladu s členom 7(f) Uredbe 2018/1806. Z resolucijo z dne 22. oktobra 2020 je Parlament Komisijo pozval, naj sprejme zadevni akt. Ker Komisija ni sprejela delegiranega akta do 22. decembra 2020, je Parlament sklenil vložiti tožbo zaradi nedelovanja na podlagi člena 265 PDEU.

(1) Uredba (EU) 2018/1806 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. novembra 2018 o seznamu tretjih držav, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja imeti vizume, in držav, katerih državljani so izvzeti iz te obveznosti (UL 2018, L 303, str. 39).
Pritožba, ki jo je 3. februarja 2021 vložila Química del Nalón SA, nekdanja Industrial Química del Nalón SA, zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi razširjeni senat) z dne 16. decembra 2020 v zadevi T-635/18, Industrial Química del Nalón SA/Komisija

(Zadeva C-73/21 P)

(2021/C 128/35)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: Química del Nalón SA, nekdanja Industrial Química del Nalón SA (zastopniki: P. Sellar, advocaat, K. Van Maldegem, avocat, M. Grunchard, avocate)

Druge stranke v postopku: Evropska komisija, Kraljevina Španija, Evropska agencija za kemikalije

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— izpodbijano sodbo razveljavi;

— zadevo vrne v odločanje Splošnemu sodišču; in

— pridrži odločitev o stroških.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvi pritožbeni razlog: ugotovitev Splošnega sodišča, da trditev pritožnice, da je Komisija storila očitno napako, ne pomeni nujno tudi trditve, da je Komisija kršila dolžnost skrbnega ravnanja, je s pravnega vidika napačna.

Drugi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je s tem, da je domnevno pravno nejasnost točke 4.1.3.5.5 Priloge I k Uredbi št. 1272/2008 (1) uporabilo kot razlog za zavrnitev pravnega argumenta, ki ga je dejansko podala pritožnica, napačno uporabilo pravo.

Tretji pritoženi razlog: Splošno sodišče se ni moglo opreti na ugotovitev, da je pravni okvir zapleten, da bi upravičilo to, da Komisija ni upoštevala slabe topnosti CTPHT (smola, premogov katran, visokotemperaturna). Splošno sodišče je v prejšnjem povezanem postopku (zadeva T-689/13 DEP, Bilbaina de Alquitranes SA in drugi/Evropska komisija) dejansko odločilo nasprotno. Ker Splošno sodišče ni navedlo razlogov za drugačno odločitev, je njegova obrazložitev nezadostna in protislovna.

Četrti pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno uporabilo merilo običajne skrbnosti. S tem, da je ugotovilo, da je Komisija ravnala tako, kot bi ravnala vsaka druga običajno skrbna uprava, je Splošno sodišče za presojo, ali je Komisija ravnala običajno in z dolžno skrbnostjo, uporabilo napačno in neprimerno izhodišče za primerjavo.

Peti pritožbeni razlog: obrazložitev Splošnega sodišča je nezadostna in protislovna, ker je to sodišče – ne da bi navedlo kakršne koli dokaze in zgolj ob opiranju na sklepne predloge generalnega pravobranilca – ugotovilo, da je Komisija morda imela težave pri odpravi svojih očitnih napak pri presoji, s čimer je nakazalo, da je pristop Komisije opravičljiv.

Šesti pritožbeni razlog: Splošno sodišče je s tem, da je ugotovilo, da je napake Komisije mogoče opravičiti s sklicevanjem na previdnostno načelo, napačno uporabilo pravo, saj se v skladu z ustaljeno sodno prakso na to načelo ni mogoče sklicevati pri razvrščanju snovi.

(1) Uredba (ES) št. 1272/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o razvrščanju, označevanju in pakiranju snovi ter zmesi, o spremembi in razveljavitvi direktiv 67/548/EGS in 1999/45/ES ter spremembi Uredbe (ES) št. 1907/2006 (UL 2008, L 353, str. 1).