Keywords

Summary



Keywords

1. Pomoči, ki jih dodelijo države – Načrtovanje pomoči – Prepoved izvršitve pred končno odločbo Komisije – Obseg – Dolžnosti nacionalnih sodišč

(člena 87(1) ES in 88(3) ES)

2. Pomoči, ki jih dodelijo države – Vračilo nezakonite pomoči

(člen 88(2), prvi pododstavek, ES)

Summary

1. Ukrep kot pomoč v smislu člena 87(1) ES, ki se izvaja v nasprotju z obveznostmi iz člena 88(3) ES, je nezakonit. Nacionalna sodišča morajo varovati pravice zainteresiranih oseb ob mogoči kršitvi prepovedi izvedbe pomoči nacionalnih organov, tako da v skladu z nacionalnim pravom sprejmejo vse potrebne ukrepe glede veljavnosti predpisov o izvedbi zadevnih ukrepov pomoči in povračila dodeljene finančne podpore.

Čeprav se zavezanci za plačilo neke dajatve zato, da bi se izognili njenemu plačilu ali da bi dobili povračilo zanjo, ne morejo sklicevati na to, da oprostitev od plačila dajatve, ki jo uživajo druga podjetja, pomeni državno pomoč, je to res le, če gre za oprostitev splošne dajatve v korist nekaterih subjektov. Drugače je, če gre za dajatev, za plačilo katere je zavezana le ena od dveh kategorij subjektov v konkurenčnem položaju. V takem primeru neenakomerne zavezanosti za dajatev lahko namreč pomoč izhaja iz dejstva, da druga kategorija gospodarskih subjektov, s katero je za dajatev zavezana kategorija v neposredni konkurenci, ni zavezana za plačilo omenjene dajatve.

Tako je v sistemu, v katerem obstajata dve neposredno konkurenčni poti distribucije zdravil, in sicer, po eni strani, pot grosistov distributerjev in, po drugi strani, pot farmacevtskih laboratorijev, ki opravljajo neposredno prodajo, in v katerem je nezavezanost grosistov distributerjev za dajatev na neposredne prodaje želen, celo osrednji cilj te dajatve, ki se nanaša zlasti na ponovno uravnovešenje konkurenčnih razmer med distribucijskimi potmi za zdravila, ki so po mnenju zakonodajalca izkrivljene zaradi obstoja obveznosti javne službe, ki veljajo samo za grosiste distributerje, pri čemer bi zavezanost farmacevtskega laboratorija za plačilo te dajatve lahko pomenila predpis, ki vsebuje izvršitev ukrepa pomoči ter mora zato, glede na okoliščine zadeve, nacionalno sodišče v skladu z nacionalnim pravom sprejeti vse potrebne ukrepe glede veljavnosti takega predpisa, ker nezavezanost grosistov distributerjev povzroči čezmerno nadomestilo v njihovo korist, kolikor ugodnost zaradi dejstva, da ti niso zavezanci za plačilo te dajatve, presega dodatne stroške, ki jih nosijo za izpolnjevanje obveznosti javnih služb, ki so jim naložene.

Zato je treba v takem primeru, v katerem sama dajatev na neposredno prodajo, in ne katera koli od nje ločena oprostitev, pomeni zadevno pomoč, dopustiti farmacevtskemu laboratoriju, ki je zavezanec za tak prispevek, zato da bi prejel povračilo dela izplačanega zneska, ki ustreza gospodarski ugodnosti, ki so jo neupravičeno prejeli grosisti distributerji, da se sklicuje na to, da dejstvo, da grosisti distributerji niso zavezanci za plačilo tega prispevka, pomeni državno pomoč. To sicer ne bi povzročilo, da bi nacionalno sodišče dopustilo, da se razširi število upravičencev do pomoči. Nasprotno bi tako povračilo pomenilo posebej primeren ukrep za znižanje števila gospodarskih subjektov, ki jim je škoda povzročena z ukrepom, za katerega se šteje, da pomeni pomoč, in tako za omejitev njegovih protikonkurenčnih učinkov. Poleg tega je v podobnih okoliščinah priznanje pravice gospodarskemu subjektu do sklicevanja na nezakonitost dajatve na neposredno prodajo zato, da bi prejel povračilo plačanih zneskov iz tega naslova, v skladu z načeli, ki so podlaga sodni praksi Sodišča glede davkom podobnih dajatev.

(Glej točke 29, 30, 32, 41, 46 in 48 ter točko 1 izreka.)

2. Ob neobstoju pravil Skupnosti s tega področja mora notranji pravni sistem vsake države članice določiti pristojna sodišča in natančna procesna pravila v zvezi s tožbami, namenjenimi zaščiti pravic, ki jih imajo posamezniki na podlagi neposrednega učinka prava Skupnosti, pod pogojem, da na podlagi načela enakovrednosti ta pravila niso manj ugodna od tistih, ki se nanašajo na podobne tožbe na podlagi nacionalnega prava, in da na podlagi načela enakovrednosti praktično ne onemogočijo ali čezmerno otežujejo izvrševanja pravic, ki jih daje pravni red Skupnosti.

V zvezi s tem pravo Skupnosti ne nasprotuje uporabi predpisov nacionalnega prava, ki povračilo obveznega prispevka, kot je dajatev na neposredno prodajo zdravil, za katero so v Franciji zavezani farmacevtski laboratoriji, pogojuje z dokazom, ki ga mora predložiti vlagatelj zahteve za povračilo, da ugodnost, ki jo imajo grosisti distributerji od tega, da se jih ne obravnava kot zavezance za ta prispevek, presega dodatne stroške, ki jih nosijo za izpolnjevanje obveznosti javne službe, ki jim jih nalaga nacionalna ureditev, in zlasti, da vsaj en od pogojev, imenovanih „Altmark“, ni izpolnjen.

Vendar mora v teh okoliščinah in zaradi zagotovitve spoštovanja načela učinkovitosti Nacionalno sodišče, če ugotovi, da lahko dejstvo, da farmacevtski laboratorij, kot je družba Boiron, nosi dokazno breme glede obstoja čezmernega nadomestila v korist grosistov distributerjev in torej glede tega, da ima dajatev na neposredno prodajo naravo državne pomoči, onemogoči ali čezmerno oteži predložitev takega dokaza, zlasti ker se to nanaša na podatke, s katerimi tak laboratorij ne more razpolagati, uporabiti vsa procesnopravna sredstva, ki jih daje na voljo nacionalno pravo, med katerimi je tudi odreditev potrebnih pripravljalnih ukrepov, skupaj s tem, da ena od strank ali tretji, ki ni stranka v postopku, predloži akt ali listino.

(Glej točke 51, 56 in 57 ter točko 2 izreka.)