I ‑ 10835AGRAZ IN DRUGI PROTI KOMISIJI
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
M. POIARESA MADURA,
predstavljeni 7. septembra 2006 1
1. Iz sodne prakse izhaja, da Skupnost nepo ‑
godbeno odgovarja samo, če so skupaj izpol ‑
njene tri predpostavke – nezakonito ravnanje 
Skupnosti, dejanska in gotova škoda ter 
vzročna zveza med nezakonitim ravnanjem 
in zatrjevano škodo. 2
2. Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti 
je v sodbi z dne 17. marca 2005 v zadevi Agraz 
in drugi proti Komisiji (T‑285/03, v nada ‑
ljevanju: izpodbijana sodba) zavrnilo odško ‑
dninsko tožbo, ki so jo vložile družbe, katerih 
dejavnost je povezana s paradižnikom, ker 
je menilo, da je Skupnosti sicer res mogoče 
naložiti odgovornost, ker je Komisija Evrop ‑
skih skupnosti nezakonito uporabila sistem 
Skupnosti za proizvodno pomoč, vendar 
škoda, na katero se sklicujejo tožeče stranke, 
1 –  Jezik izvirnika: portugalščina.
2 –  Glej zlasti sodbo Sodišča z dne 27.  januarja  1982 v zdru ‑
ženih zadevah Birra Wührer in drugi proti Svetu in Komi ‑
siji (256/80, 257/80, 265/80, 267/80 in 5/81, Recueil, str.  85, 
točka  9) in sodbo Sodišča prve stopnje z dne 2.  julija  2003 
v zadevi Hameico Stuttgart in drugi proti Svetu in Komisiji 
(T‑99/98, Recueil, str. II‑2195, točka 67).ni bila gotova. Ta pritožba zadeva način, 
kako oceniti resničnost škode, ki so jo utrpeli 
prejemniki pomoči Skupnosti, če ima Komi ‑
sija določeno diskrecijsko pravico pri odlo ‑
čanju o znesku zadevne pomoči.
I – Podlaga za pritožbo
A – Pravni in dejanski okvir
3. Z Uredbo Sveta (ES) št.  2201/96 z dne 
28.  oktobra  1996 o skupni ureditvi trga za 
predelano sadje in zelenjavo (UL  L  297, 
str.  29, v nadaljevanju: osnovna uredba) je 
bil vzpostavljen sistem proizvodne pomoči 
za predelan paradižnik. Na podlagi člena  2 
te uredbe se navedena pomoč odobri prede ‑
lovalcem, ki so proizvajalcem plačali najmanj 
najnižjo ceno, ki jo je določila Komisija.
I ‑ 10836SKLEPNI PREDLOGI M. POIARESA MADURA – ZADEVA C‑243/05 P
4. Znesek pomoči je določen z besedilom 
člena 4 osnovne uredbe v različici, ki velja za 
obravnavani primer:
„1. Proizvodna pomoč ne sme presegati 
razlike med najnižjo ceno, plačano proizva ‑
jalcem v Skupnosti, in ceno surovin v glavnih 
tretjih državah proizvajalkah in izvoznicah.
2. Znesek proizvodne pomoči se določi 
tako, da omogoči, da se proizvodi Skupnosti 
prodajo v roku, določenem v odstavku 1. Pri 
določanju zneska pomoči se brez poseganja 
v uporabo člena 5 upošteva zlasti naslednje:
(a)  razlika med ceno surovin v Skupnosti 
in ceno v večjih konkurenčnih tretjih 
državah;
(b)  znesek pomoči, določen ali izračunan 
pred znižanjem iz odstavka  10, če je 
primerno, za preteklo tržno leto;in
(c)  če proizvodnja proizvoda v Skupnosti 
predstavlja znaten delež trga, gibanje 
količine zunanje trgovine in cen v takšni 
trgovini, če slednji kriterij povzroča 
znižanje zneska pomoči.“
5. Komisija je, da bi določila pomoč za 
predelano sadje in zelenjavo za tržno 
leto 2000/2001, zaprosila glavne tretje države 
proizvajalke paradižnika, to je Združene 
države Amerike, Izrael, Turčijo in prvič tudi 
Kitajsko, naj ji predložijo potrebne podatke. 
Ker se kitajski organi na zadevno prošnjo 
niso odzvali, je Komisija pri tem izračunu 
upoštevala le cene v preostalih treh državah.
6. Komisija je 12. julija 2000 sprejela Uredbo 
(ES) št.  1519/2000 o določitvi minimalne 
cene in zneska pomoči za predelan para ‑
dižnik za tržno leto  2000/2001 (UL  L  174, 
str.  29). Znesek proizvodne pomoči je bil 
I ‑ 10837AGRAZ IN DRUGI PROTI KOMISIJI
določen na 17,178  EUR za 100  kg paradi ‑
žnikovega koncentrata z vsebnostjo suhega 
ekstrakta vsaj ali več kot 28  %, vendar manj 
kot 30  %. To pomeni 20,54‑odstotno znižanje 
v primerjavi s prejšnjim tržnim letom.
7. Zaradi sprejetja te uredbe so predstavniki 
in reprezentativna združenja proizvajalcev 
predelanih proizvodov iz paradižnika iz 
Španije, Francije, Grčije, Italije in Portugalske 
nasprotovali neupoštevanju cene kitajskega 
paradižnika pri določitvi zneska pomoči. 
Organisation européenne des industries 
de la conserve de tomates (evropska orga ‑
nizacija industrije konzerviranega paradi ‑
žnika, v nadaljevanju: OEICT) in Associação 
Portuguesa dos Industriais de Tomate sta na 
Komisijo naslovila več zahtev za spremembo 
zneska dodeljene pomoči. Navedeni organi ‑
zaciji sta menili, da bi se morala ob upošte ‑
vanju kitajskih cen, ki so občutno nižje od 
cen v državah proizvajalkah, ki jih je Komisija 
upoštevala, pomoč povečati. Eni od njunih 
zahtev je bila priložena pogodba, ki je vsebo ‑
vala ceno, plačano za paradižnik kitajskemu 
proizvajalcu. Vendar je Komisija menila, 
da ne more spremeniti zneska pomoči na 
podlagi cene, določene v le eni pogodbi, saj 
kitajski organi niso potrdili povprečne cene 
paradižnika, proizvedenega v tej državi.8. Jeseni  2001 so španski in portugalski 
organi Komisiji predložili podatke o 
povprečni ceni paradižnika za tržni leti 1999 
in  2000, plačani proizvajalcem iz avto ‑
nomne pokrajine Xinjiang, ki predstavlja 
približno 88  % celotne kitajske proizvodnje 
predelanega paradižnika.
9. Vendar je Komisija januarja 2002 OEICT 
sporočila, da po njenem mnenju Uredbe 
št.  1519/2000 ni treba spremeniti, ker se 
določeni znesek pomoči sklada s členoma  3 
in  4 osnovne uredbe. Poleg tega je pouda ‑
rila, da se ne zdi, da bi industrija paradižnika 
v Skupnosti zaradi določene ravni pomoči 
utrpela kakršno koli škodo, saj je bila v 
tržnem letu  2000/2001 dosežena rekordna 
raven predelave.
B – Postopek in izpodbijana sodba
10. Približno sto španskih, italijanskih, 
grških, francoskih in portugalskih družb, 
katerih dejavnost je povezana s predelavo 
paradižnika, je 18.  avgusta  2003 v tajništvu 
Sodišča prve stopnje vložilo tožbo, s katero 
so zadevne družbe zahtevale, naj jim Komi ‑
sija plača odškodnino za škodo, ki naj bi jo 
utrpele zaradi metode izračuna proizvodne 
pomoči iz Uredbe št. 1519/2000.
I ‑ 10838SKLEPNI PREDLOGI M. POIARESA MADURA – ZADEVA C‑243/05 P
11. Sodišče prve stopnje je v izpodbijani 
sodbi ugotovilo, da je Uredba št.  1519/2000 
nezakonita z dveh vidikov. Po eni strani 
je nezakonita zaradi nedejavnosti Komi ‑
sije, potem ko je 4. februarja 2000 kitajskim 
organom poslala dopis, v katerem jih je 
spraševala o povprečni ceni paradižnika za 
tržno leto  1999/2000. Po mnenju Sodišča 
prve stopnje je taka nedejavnost dovolj resna 
kršitev načel dolžnosti skrbnega ravnanja 
in dobrega upravljanja. Po drugi strani je 
Uredba št.  1519/2000 nezakonita tudi zato, 
ker se v njej pri izračunu zneska pomoči 
za proizvajalce predelanih proizvodov iz 
paradižnika v Skupnosti nikjer ne upošte ‑
vajo kitajske cene paradižnika. Sodišče prve 
stopnje je menilo, da so bili s tem kršeni 
obvezni pogoji, določeni z osnovno uredbo, 
na podlagi česar bi bilo mogoče uveljavljati 
nepogodbeno odgovornost Skupnosti.
12. Sodišče prve stopnje je kljub temu odlo ‑
čilo, da se tožba zavrne, saj je menilo, da ni 
bil izpolnjen pogoj glede dejanske in gotove 
škode, ki naj bi jo utrpele tožeče stranke 
zaradi navedene nezakonitosti. V točkah 
od 72 do 77 izpodbijane sodbe je ugotovilo:
„72 Tožeče stranke ocenjujejo, da je njihova 
škoda natančno enaka razliki med zneskom 
pomoči, ki je bil določen v Uredbi 
št.  1519/2000, in zneskom, ki bi bil upora ‑
bljen, če bi Komisija upoštevala kitajske cene.73. Najprej je treba poudariti, da so kitajske 
cene, na katere se opirajo, cene, ki so jih 
dobile prek španskih diplomatskih služb v 
Pekingu. Gre za povprečno ceno paradižnika, 
plačano proizvajalcem v avtonomni pokrajini 
Xinjiang, ki po mnenju tožečih strank pred ‑
stavlja 88 % kitajske proizvodnje predelanega 
paradižnika. Komisija te številke izpodbija, 
ker naj bi predstavljale spodnje povprečje. 
Komisija naj poleg tega ne bi bila sposobna 
presoditi, ali so bile v skladu z določbami 
osnovne uredbe. Pri oceni zapletenega 
ekonomskega položaja pa se njena diskre ‑
cijska pravica uporablja tudi za ugotovitev 
osnovnih podatkov […].
74. Ker osnovna uredba daje Komisiji 
določeno diskrecijsko pravico pri določitvi 
zneska pomoči, ni mogoče z gotovostjo dolo ‑
čiti vpliva upoštevanja cene, plačane kitaj ‑
skim proizvajalcem paradižnika, na znesek 
pomoči. V členu  4(1) ni določeno, da mora 
biti pomoč za proizvodnjo enaka razliki 
med najnižjo ceno, plačano proizvajalcem 
v Skupnosti, in ceno surovin v glavnih tretjih 
državah proizvajalkah. Določena je samo 
zgornja meja.
75. V zvezi s tem je treba poudariti, da 
dejstvo, da je Komisija v preteklosti lahko 
določila znesek pomoči v višini, ki je izražala 
natančno razliko med najnižjo ceno, plačano 
I ‑ 10839AGRAZ IN DRUGI PROTI KOMISIJI
proizvajalcem v Skupnosti, ter ceno surovin 
v glavnih tretjih državah proizvajalkah in 
izvoznicah, Komisije ni nikakor obvezovalo, 
da ohrani pomoč v tej višini. Bilo bi celo 
v nasprotju z besedilom in namenom osnovne 
uredbe, če Komisija ne bi upoštevala razvoja 
položaja na mednarodnih trgih in bi s tem 
morda otežila prodajo proizvodov Skupnosti.
76. Tožeče stranke se torej ne morejo skli ‑
cevati na pravico do najvišje pomoči, enake 
razliki med najnižjo ceno, plačano proizva ‑
jalcem v Skupnosti, in ceno surovin v glavnih 
tretjih državah proizvajalkah po upoštevanju 
kitajskih cen.
77. Zato škoda, ki so jo izračunale tožeče 
stranke in je podrobno opredeljena v tabeli 
v Prilogi A.27 k tožbi, ne more biti gotova.“
13. Pritožnice v tej pritožbi grajajo zlasti ta 
del sodbe. V pritožbi pred Sodiščem trdijo, 
da je Sodišče prve stopnje storilo napako, ker 
je menilo, da škoda ni bila gotova. Sodišču 
zato predlagajo, naj na podlagi vnovičnega 
odločanja ugotovi, da so v tej zadevi izpol ‑
njeni pogoji za nepogodbeno odgovornost 
Skupnosti. Pritožnice glede plačila preosta ‑lega zneska proizvodne pomoči, ki bi jim 
morala biti dodeljena, Sodišču predlagajo, naj 
ali odloča o tem vprašanju ali pa zadevo vrne 
Sodišču prve stopnje, da bo to ocenilo škodo, 
ki so jo utrpele.
II – Analiza pritožbe
14. Pritožnice v podporo pritožbi nava ‑
jajo štiri pritožbene razloge. Prvi pritožbeni 
razlog se nanaša na nepravilno uporabo prava 
pri opredelitvi gotovosti škode. Preostali trije 
pritožbeni razlogi zadevajo napake, ki naj bi 
jih storilo Sodišče prve stopnje pri izvajanju 
postopka in obravnavi zadeve na prvi stopnji. 
Z drugim pritožbenim razlogom pritožnice 
Sodišču prve stopnje očitajo, da je kršilo 
načelo kontradiktornosti in pravico do zasli ‑
šanja. S tretjim pritožbenim razlogom trdijo, 
da so bili v postopku na prvi stopnji njihovi 
predlogi izkrivljeni. Zadnji pritožbeni razlog 
temelji na trditvi, da Sodišče prve stopnje ni 
izpolnilo obveznosti, da odloči o višini škode, 
potem ko je ugotovilo, da je Komisija ravnala 
nezakonito.
15. Prvi pritožbeni razlog je v skladu z 
analizo pritožnic razdeljen na dva dela. 
Prvič, pritožnice se sklicujejo na nepozna ‑
vanje sodne prakse Skupnosti in na načela, 
I ‑ 10840SKLEPNI PREDLOGI M. POIARESA MADURA – ZADEVA C‑243/05 P
ki jih priznavajo nacionalni pravni redi na 
področju nepogodbene odgovornosti, saj 
naj bi Sodišče prve stopnje napačno enačilo 
ugotovitev, da gre za gotovo škodo, z oceno 
njene višine. Drugič, Sodišče prve stopnje 
naj bi storilo napako, ker iz svojih ugotovitev 
o nezakonitosti ravnanja Komisije ni izpeljalo 
posledic, kar zadeva priznanje pravice prito ‑
žnic do odškodnine.
16. Potrebna je uvodna pripomba k analizi, 
ki so jo razvile pritožnice. Zdi se, da iz te 
analize izhaja, da bi moralo Sodišče prve 
stopnje zaradi nezakonitosti ravnanja Komi ‑
sije, ki jo je ugotovilo, samodejno ugotoviti 
odgovornost Skupnosti. Na podlagi take 
analize bi bilo mogoče sklepati, da bi lahko 
zaradi kakršne koli nezakonitosti, katere 
posledica bi bila ugotovitev odgovornosti 
Skupnosti, nastala pravica do odškodnine. 
Vendar to ne drži. Čeprav je taka nezakoni ‑
tost dokazana, je treba kljub temu preveriti, 
ali sta izpolnjena tudi druga pogoja za uvelja ‑
vljanje odgovornosti Skupnosti. 3 Obstajajo 
namreč izkazane nepravilnosti, ki ne povzro ‑
čijo škode, ki jo je treba povrniti. To se zlasti 
zgodi, ko je zatrjevana škoda opredeljena kot 
3 –  Glede tega glej sodbo z dne 21. maja 1976 v zadevi Roquette 
frères proti Komisiji (26/74, Recueil, str. 677, točka 22).„morebitna“ 4 ali ne obstaja vzročna zveza 
z očitano nezakonitostjo 5.
17. V obravnavani zadevi odškodninski tožbi 
v postopku pred Sodiščem prve stopnje ni 
bilo ugodeno zaradi negotovosti zatrjevane 
škode. Odgovornost Skupnosti je treba zavr ‑
niti, če ima zadevna institucija določeno 
diskrecijsko pravico in zato ni mogoče z 
gotovostjo dokazati, da je krivdno ravnanje 
vplivalo na sprejeto odločitev. V nadaljevanju 
je treba preučiti to hipotezo.
A – Napaka pri presoji v izpodbijani sodbi
18. Obstaja primer, ko je mogoče brez težav 
trditi, da nezakonito ravnanje z jasnimi 
in predvidljivimi posledicami ne povzroči 
dejanske in gotove škode. Predpostavimo, da 
je mogoče dokazati, da bi bilo treba, čeprav 
zadevna institucija ne bi ravnala nezakonito, 
4 –  V okviru Pogodbe ESPJ glej sodbi z dne 12.  decembra  1956 
v zadevi Mirossevich proti Visoki oblasti (10/55, Recueil, 
str.  365) in z dne 17.  decembra  1959 v zadevi FERAM proti 
Visoki oblasti (23/59, Recueil, str.  501 in  515), v okviru 
Pogodbe ES pa sodbi z dne 14. julija 1967 v združenih zadevah 
Kampffmeyer in drugi proti Komisiji (5/66, 7/66 in od 13/66 
do  24/66, Recueil, str.  317 in  345) in z dne 2.  junija  1976 
v združenih zadevah Kampffmeyer in drugi proti Komisiji in 
Svetu (od 56/74 do 60/74, Recueil, str. 711, točka 6).
5 –  Glej zlasti sodbo Sodišča z dne 17. decembra 1981 v združenih 
zadevah Ludwigshafener Walzmühle in drugi proti Svetu 
in Komisiji (od 197/80 do 200/80, 243/80, 245/80 in 247/80, 
Recueil, str.  3211, točka  51) in sodbo Sodišča prve stopnje 
z dne 25. junija 1997 v zadevi Perillo proti Komisiji (T‑7/96, 
Recueil, str. II‑1061, točke od 41 do 46).
I ‑ 10841AGRAZ IN DRUGI PROTI KOMISIJI
sprejeti isti akt – ali ker bi bila ta nezakoni ‑
tost popolnoma formalna oziroma postop ‑
kovna in ne bi vplivala na vsebino akta 6 ali 
ker bi morala zadevna institucija na podlagi 
vezane pristojnosti v vsakem primeru sprejeti 
enak akt. V takem primeru je mogoče kljub 
napaki šteti, da škoda ni dokazana. Zdi se mi 
namreč pravično, da se za posledice nezako ‑
nitega akta, ki bi moral biti v vsakem primeru 
sprejet z enako vsebino, ne plača odškodnina.
19. Obravnavani primer je popolnoma 
drugačen. V tej zadevi je Komisija najprej v 
postopku pred Sodiščem prve stopnje in nato 
še pred Sodiščem v bistvu le pojasnila, da ob 
upoštevanju diskrecijske pravice, ki ji je dode ‑
ljena, ni mogoče izključiti možnosti, da bi bila 
dodeljena pomoč v vsakem primeru enaka 
pomoči, določeni z Uredbo št. 1519/2000. Iz 
tega naj bi sledilo, da ni mogoče šteti, da je 
njeno nezakonito ravnanje povzročilo škodo, 
ki jo je treba povrniti. Menim, da je treba taki 
analizi nasprotovati iz dveh razlogov.
20. Prvi temelji na sodni praksi Sodišča. 
Drži, da je mogoče v nekaterih primerih 
s priznanjem diskrecijske pravice Komisiji 
utemeljiti hipotetično naravo škode. Če je 
6 –  V tem smislu je Sodišče v zadevi United Brands proti Komi ‑
siji (sodba z dne 14.  februarja  1978, 27/76, Recueil, str.  207, 
točka  286) v zvezi s pritožbo glede pristranskega pristopa 
Komisije v postopku v zvezi s konkurenco odločilo, da „ni 
mogoče na podlagi nobenega elementa spisa predpostaviti, 
da izpodbijana odločba ne bi bila sprejeta ali da bi bila njena 
vsebina drugačna, če ne bi bilo spornega ravnanja, ki ga je 
treba kot takega obžalovati“.kandidatu za delovno mesto ali ponudniku 
v postopku naročanja odvzeta pravica do 
sodelovanja zaradi napake Komisije, sodišče 
večinoma zavrača plačilo odškodnine za 
izgubo priložnosti , ki jo je to povzročilo 
zainteresirani stranki. Kandidat se namreč 
ne more sklicevati na pravico ali legitimno 
pričakovanje, da bo dobil zadevno zaposlitev 
ali naročilo. 7 Ker ima Komisija na področjih 
zaposlovanja ali oddaje naročil široko diskre ‑
cijsko pravico, se zdi premoženjska škoda 
zaradi izgube ugodnosti, ki izhajajo iz zapo ‑
slitve ali pridobitve naročila, preveč nego ‑
tova, da bi bila lahko oseba, ki jo je utrpela, 
upravičena do odškodnine. Vendar se ta 
sodna praksa uporablja le v natančno oprede ‑
ljenih primerih izgube priložnosti. Priznanje 
diskrecijske pravice zadevni instituciji razen 
v takih primerih načeloma ni ovira za ugoto ‑
vitev popravljive škode. 8 V obravnavanem 
primeru se pritožnice sklicujejo na izgubo , 
ker jim ni bila pravilno dodeljena pomoč, za 
katero menijo, da so bile do nje upravičene. 
Torej se ne izpodbija diskrecijska pravica, 
ki bi jo lahko Komisija uporabila, če ne bi 
ravnala nezakonito, ampak izid dejanskega 
izvajanja te pravice. Sodišče je že večkrat 
potrdilo, da se je treba v takem primeru le 
prepričati, da domnevna škoda ne presega 
tveganj, značilnih za dejavnosti v zadevnem 
sektorju. 9
7 –  Glej zlasti sodbe Sodišča prve stopnje z dne 29. oktobra 1998 
v zadevi TEAM proti Komisiji (T‑13/96, Recueil, str. II‑4073, 
točka 76); z dne 9. julija 1999 v zadevi New Europe Consul ‑
ting in Brown proti Komisiji (T‑231/97, Recueil, str. II‑2403, 
točka  51); z dne 17.  marca  2005 v zadevi AFCon Manage ‑
ment Consultants in drugi proti Komisiji (T‑160/03, ZOdl., 
str. II‑981, točka 112) in z dne 6. aprila 2006 v zadevi Camós 
Grau proti Komisiji (T‑309/03, ZOdl., str.  II‑1173, I‑A‑2‑89 
in II‑A‑2‑387, točka 149).
8 –  Glej zlasti sodbo z dne 14.  maja  1975 v zadevi CNTA proti 
Komisiji (74/74, Recueil, str. 533, točki 21 in 42).
9 –  Glede tega glej zlasti sodbi z dne 4.  oktobra  1979 v zadevi 
Ireks‑Arkady proti Svetu in Komisiji (238/78, Recueil, 
str.  2955, točka  11) in z dne 6.  decembra  1984 v zadevi 
Biovilac proti Evropski gospodarski skupnosti (59/83, Recueil, 
str. 4057, točka 28).
I ‑ 10842SKLEPNI PREDLOGI M. POIARESA MADURA – ZADEVA C‑243/05 P
21. Drugi razlog je sistemski. Če bi dopustili, 
da je mogoče diskrecijsko pravico zadevne 
institucije uporabiti kot merilo resničnosti 
škode, bi lahko s tem tožbam za ugotovitev 
nepogodbene odgovornosti odvzeli velik del 
polnega učinka. Upravičeno se lahko namreč 
bojimo, da bi se začela zadevna institucija na 
splošno  sklicevati na določeno svobodo delo ‑
vanja, ki bi jo uporabila kot dokaz, da bi lahko 
z uveljavljanjem take svobode prišla do enake 
rešitve, kot je bila rešitev, ki naj bi povzročila 
domnevno škodo. Taka razširitev razlogov za 
neodgovarjanje je še toliko manj dopustna, 
ker lahko tožbo za ugotovitev odgovornosti 
na podlagi člena 288 ES vložijo tudi posame ‑
zniki, ki zaradi strogih pogojev dopustnosti 
ničnostnih tožb iz člena  230  ES ne morejo 
neposredno izpodbijati akta, s katerim naj 
bi jim bila povzročena škoda. Glede tega je 
treba opozoriti, da je imelo Sodišče že prilo ‑
žnost odločiti, da je treba „odškodninsko 
tožbo presojati z vidika celotnega sistema 
sodnega varstva posameznikov, kakršen je 
vzpostavljen s Pogodbo“ 10.
22. V takih okoliščinah ni mogoče le na 
podlagi dejstva, da je imela Komisija na 
zadevnem področju in pri določanju zneska 
proizvodne pomoči določeno diskrecijsko 
pravico, zanikati gotovosti škode, ki je 
bila povzročena s kršitvijo pravil v zvezi 
10 –  Sodba z dne 26. februarja 1986 v zadevi Krohn proti Komisiji 
(175/84, Recueil, str. 753, točka 27).z metodo izračuna zadevne pomoči. Sodišče 
prve stopnje je spregledalo, da je treba v tem 
primeru še preveriti, ali bi morala Komi ‑
sija, če ne bi bila storjena očitana nepravil ‑
nost, ohraniti enako raven pomoči. Menim, 
da je Sodišče prve stopnje, ker je pri analizi 
upoštevalo le splošno priznanje določene 
diskrecijske pravice zadevni instituciji, ne da 
bi pri tem natančno preverilo, ali ugotovljena 
nepravilnost nikakor ni vplivala na končno 
odločitev, nepravilno uporabilo pravo.
23. Kar pa še ne pomeni, da je okoliščina, 
da ima institucija diskrecijsko pravico, v 
okviru presoje tožbe za ugotovitev nepogod ‑
bene odgovornosti Skupnosti neupoštevna. 
Očitno je, da je še kako pomembna, vendar 
na drugih ravneh. Ta okoliščina se najprej 
upošteva v okviru prvega pogoja za ugoto ‑
vitev odgovornosti. Treba je opozoriti, da se 
na podlagi sodne prakse, če želimo dokazati 
obstoj dovolj resne kršitve pravnega pravila, 
katerega namen je podelitev pravic posame ‑
znikom, zahteva dokaz o tem, da je zadevna 
institucija Skupnosti očitno in hudo preko ‑
račila meje diskrecijske pravice. 11 Torej je 
na tej stopnji bistveno opredeliti, kolikšno 
diskrecijsko pravico ima zadevna institu ‑
cija. 12 Sodišče prve stopnje je to nalogo 
11 –  Glej sodbo z dne 10. decembra 2002 v zadevi Komisiji proti 
Camar in Tico (C‑312/00 P, Recueil, str. I‑11355, točka 54).
12 –  Glede tega glej sodbo z dne 12.  julija  2005 zadevi Komi ‑
sija proti CEVA in Pfizer (C‑198/03  P, ZOdl., str.  I‑6357, 
točka 66).
I ‑ 10843AGRAZ IN DRUGI PROTI KOMISIJI
opravilo v točkah od  42 do  47 izpodbijane 
sodbe. 13
24. Prav tako je lahko upravičeno, da se pri 
oceni višine škode upoštevata tudi obseg in 
konkretna umestitev te diskrecijske pravice. 
Zato drži, da pritožnice – ker ima Komisija na 
tem področju določeno diskrecijsko pravico 
za ugotovitev osnovnih podatkov in dolo ‑
čitev zneska pomoči – niso mogle upravičeno 
pričakovati, da bi vsekakor prejele najvišjo 
pomoč, ki bi bila enaka razliki med najnižjo 
ceno, plačano proizvajalcem v Skupnosti, 
in ceno surovin v glavnih tretjih državah po 
upoštevanju kitajskih cen. Tako je odločilo 
Sodišče prve stopnje v točkah od  73 do  76 
izpodbijane sodbe. V tem primeru je škoda 
nastala le zaradi izgube zneska pomoči, do 
katere bi bile pritožnice upravičene, če ne bi 
bila storjena napaka v zvezi z upoštevanjem 
kitajskih cen, pri čemer je treba kljub temu 
upoštevati tudi korekcijske koeficiente, ki 
bi jih imela Komisija v tem primeru pravico 
uporabiti za prilagoditev zneska pomoči. 14
25. Vendar je treba tako analizo opraviti šele 
pri določanju obsega  domnevne škode. Ni je 
13 –  Za primerjavo glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 
18.  septembra  1995 v zadevi Nölle proti Svetu in Komisiji 
(T‑167/94, Recueil, str. II‑2589, točka 89).
14 –  Glej točko 31 teh sklepnih predlogov.mogoče upoštevati že pri oceni resničnosti  
te škode. V izpodbijani sodbi ti vprašanji 
različne vrste nista najbolje razmejeni. Neiz ‑
podbitno se mi zdi, da je težko dokazati 
natančen vpliv storjene napake, ker je imela 
Komisija vso pravico upoštevati različne 
podatke. Vendar se to nanaša predvsem na 
preučitev obsega prizadejane škode. Najprej 
bi bilo treba preveriti, ali je škoda sploh 
dejansko bila – ali je torej kršitev pravil za 
izračun pomoči negativno vplivala na položaj 
pritožnic.
26. V okviru tožbe za ugotovitev odgovor ‑
nosti je treba jasno razlikovati med prever ‑
janjem obstoja škode in določitvijo natanč ‑
nega vpliva te škode na položaj zadevnih 
oseb. Drži, da se lahko škoda v praksi izkaže 
za zelo omejeno. Vendar za dokaz, da je bila 
škoda dejanska in gotova, zadostuje ugoto ‑
vitev, da nastanek take škode ni niti popol ‑
noma hipotetičen niti le morebiten in da 
zaradi tega nastane izguba, ki jo je mogoče 
oceniti. Gotova škoda ni škoda, ki jo je 
mogoče natančno izračunati, ampak škoda, 
ki v običajnih okoliščinah izhaja iz ravnanja 
zadevne institucije in jo je mogoče oceniti 
z ekonomskega vidika. Poleg tega iz usta ‑
ljene sodne prakse izhaja, da člen  288  ES 
„ne preprečuje uvedbe postopka pred Sodi ‑
ščem s predlogom, naj ugotovi, da je podana 
odgovornost Skupnosti zaradi skorajšnje in 
I ‑ 10844SKLEPNI PREDLOGI M. POIARESA MADURA – ZADEVA C‑243/05 P
z določeno gotovostjo predvidljive škode, 
čeprav obsega škode še ni mogoče natančno 
določiti“ 15.
B – Pravilna opredelitev škode
27. Iz zgoraj navedenega izhaja, da je treba 
oceno gotovosti škode, ki jo je opravilo 
Sodišče prve stopnje, šteti za napačno. Zaradi 
te napake bi bilo treba izpodbijano sodbo 
razveljaviti, razen če je njen izrek uteme ‑
ljen z drugimi pravnimi razlogi. 16 Zato je 
treba preveriti, ali je Sodišče prve stopnje ob 
upoštevanju analize, ki jo je opravilo v izpod ‑
bijani sodbi, in elementov, ki izhajajo iz spisa, 
utemeljeno sprejelo tako odločitev.
28. Na prvi pogled se zdi ta zadeva nekoliko 
podobna predhodni zadevi, ko je Sodišče 
15 –  Sodba z dne 14. januarja 1987 v zadevi Zuckerfabrik Bedburg 
in drugi proti Svetu in Komisiji (281/84, Recueil, str.  49, 
točka 14).
16 –  Glede tega glej sodbo z dne 9. junija 1992 v zadevi Lestelle 
proti Komisiji (C‑30/91 P, Recueil, str. I‑3755, točka 28).zavrnilo odškodninsko tožbo, ker zatrjevana 
izguba ni bila dokazana.
29. Predelovalci semen oljne repice so v 
združenih zadevah Lesieur Cotelle in drugi 
proti Komisiji 17 trdili, da se je zaradi odprave 
denarnih nadomestil znižala cena njihovih 
proizvodov, ki ni bila izravnana s pomočjo, do 
katere so bili po njihovem mnenju upravičeni. 
Sodišče je pojasnilo, da trditve tožečih strank 
razlaga zlasti v smislu, da so bile te „zavedene 
z uvedbo sistema nadomestil in so se zato 
oskrbele s semeni s poreklom iz Skupnosti 
ter zahtevale ustrezne predhodno določene 
zneske pomoči ob upoštevanju predpostavke, 
da bi bil zanje nakup semen na svetovnem 
trgu posebej drag zaradi obveznosti plačila 
nadomestil; […] ker se je ta predpostavka 
ob sporni razveljavitvi izkazala za napačno, 
naj bi bile medtem prikrajšane za možnost 
ugodnejšega nakupa na svetovnem trgu, 
kar naj bi jim povzročilo škodo, za katero 
so dolžile Skupnost“ 18. Vendar je Sodišče 
menilo, da taka izguba ni dovolj jasno doka ‑
zana. Po eni strani pričakovana pomoč ni 
bila neposredno povezana z obstojem izpod ‑
bijanega sistema. Neposredni namen vzpo ‑
stavitve sistema nadomestil namreč ni bil 
zavarovati proizvajalce v Skupnosti, ampak 
preprečiti motnje v trgovini v Skupnosti. 19 
Po drugi strani ni bilo očitno, da se je znižala 
17 –  Sodba z dne 17.  marca  1976 (od  67/75 do  85/75, Recueil, 
str. 391).
18 –  Točka 20.
19 –  Točki 26 in 47.
I ‑ 10845AGRAZ IN DRUGI PROTI KOMISIJI
cena proizvodov predelovalcev. Nasprotno, 
Sodišče je navedlo, da „večkratna trditev 
[Komisije], da se raven cene na skupnem 
trgu po tej razveljavitvi ni spremenila, ni bila 
resno izpodbijana“ 20.
30. Čeprav se zdi, da nas naša zadeva nape ‑
ljuje k podobni razlagi trditev strank, temelji 
na popolnoma različnih podatkih. Po eni 
strani je bil namen sistema pomoči, katerega 
uporaba je bila v obravnavanem primeru 
razglašena za krivdno, pomagati pri proizvo ‑
dnji nekaterih predelanih proizvodov, ki so 
„posebej pomembni v sredozemskih regijah 
Skupnosti“, da bi to proizvodnjo zavarovali 
pred mednarodno konkurenco, pri kateri so 
proizvodne cene občutno nižje. 21 Po drugi 
strani se v obravnavanem primeru ne zdi, da 
bi bilo mogoče resno ugovarjati temu, da je 
napaka Komisije pri izračunu negativno vpli ‑
vala na položaj pritožnic. Menim, da to izhaja 
iz dveh jasnih dokazov, zajetih v analizo 
Sodišča prve stopnje.
31. Prvič, iz osnovne uredbe jasno izhaja, 
da je cena, plačana proizvajalcem v tretjih 
državah, bistven in nujen element pri izra ‑
čunu pomoči. 22 Na podlagi tega je Sodišče 
prve stopnje v točki  57 izpodbijane sodbe 
20 –  Točka 19.
21 –  Druga uvodna izjava osnovne uredbe.
22 –  Četrta uvodna izjava osnovne uredbe.menilo, da bi „Komisija [pri izračunu pomoči 
za sporno leto] torej morala  upoštevati 
kitajsko ceno“ 23. Drugič, iz izpodbijane sodbe 
jasno izhaja, da je bila posledica napake, ki 
jo je storila Komisija, previsoko ocenjena 
cena surovine v glavnih državah proizvajal ‑
kah. 24 Ta cena pa je del temeljnega merila 
za izračun zneska pomoči, kakor je določeno 
v členu 4(2)(a) osnovne uredbe. Zaradi povi ‑
šanja te cene se zmanjša razlika med ceno 
surovin v Skupnosti in ceno v večjih konku ‑
renčnih tretjih državah, zato se zmanjša tudi 
dejanska osnova zneska pomoči. Ni sicer 
izključena možnost popravka pravilno izra ‑
čunane osnove ob upoštevanju drugih meril, 
zlasti koeficienta za znižanje iz točke (c) iste 
določbe. Vendar se zdi očitno, da je lahko 
imela napačna uporaba osnovnega merila 
v navedenem smislu a priori  le negativen 
učinek na končno določitev zneska pomoči.
32. Na podlagi ustaljene sodne prakse mora 
tožeča stranka pred sodiščem Skupnosti 
dokazati resničnost in obseg škode, ki naj bi 
jo utrpela. 25 Pritožnice so v obravnavanem 
primeru jasno dokazale, da bi se moral zaradi 
upoštevanja pravilne cene surovine povišati 
23 –  Moj poudarek.
24 –  Sodišče prve stopnje v točki 67 izpodbijane sodbe opozarja, 
da Komisija priznava, da bi upoštevanje cene kitajskih 
surovin sprva lahko privedlo do občutnega znižanja ocenjene 
cene surovin glavnih držav proizvajalk in izvoznic.
25 –  Glede tega glej sodbo z dne 7.  maja  1998 v zadevi Somaco 
proti Komisiji (C‑401/96 P, Recueil, str. I‑2587, točka 71).
I ‑ 10846SKLEPNI PREDLOGI M. POIARESA MADURA – ZADEVA C‑243/05 P
znesek prejete pomoči. Zato bi morala Komi ‑
sija dokazati, da v obravnavanih okoliščinah 
in ob upoštevanju vseh podatkov, ki so ji na 
razpolago, tako pričakovanje ni bilo uteme ‑
ljeno. Ne zadostuje le trditev, kakršna je 
tista iz točke  67 izpodbijane sodbe, da ob 
upoštevanju diskrecijske pravice, ki jo je 
imela Komisija, ni nujno, da bi se proizvodna 
pomoč res povečala. Morala bi še dokazati, 
da je bila ohranitev pomoči na ravni, dolo ‑
čeni s sporno uredbo, združljiva s pravilno 
uporabo meril iz člena 4(2) osnovne uredbe. 
Vendar se zdi, da v obravnavanem primeru 
taka analiza manjka.
33. Iz tega izhaja, da je treba zatrjevano 
škodo šteti za dejansko in gotovo.
C – Ugovor Komisije
34. Komisija kljub temu trdi, da bi bila škoda 
resnično dokazana le, če bi bilo mogoče 
dokazati, da ni bil dosežen cilj pomoči, 
kakršen izhaja iz člena 4(2) osnovne uredbe, 
to je, da se omogoči prodaja proizvodov 
Skupnosti. Vendar naj bi vse kazalo, da je znesek, določen v Uredbi št.  1519/2000, 
omogočil izpolnitev tega cilja.
35. Ta ugovor je mogoče razumeti na dva 
načina. Ne glede na to, katero razlago izbe ‑
remo, pa ga je treba zavrniti.
36. Najprej se zdi, da želi Komisija s tem 
ugovarjati samemu načelu izpostavljanja 
njene odgovornosti. Zdi se, da naj po njenem 
mnenju nezakonitost ravnanja, ki se ji očita, 
ne bi odločilno vplivala na izid njenega 
delovanja, ki naj bi se skladal s ciljem, dolo ‑
čenim z osnovno uredbo. Če je treba ugovor 
nasprotne stranke razumeti v tem smislu, 
bi morala ta, da bi mu lahko bilo ugodeno, 
vložiti nasprotno pritožbo, s katero bi izpod ‑
bijala presojo Sodišča prve stopnje, kar 
zadeva zakonitost njenega ravnanja. Ker 
taka pritožba ni bila vložena, je treba analizo 
Sodišča prve stopnje – ki je potrdilo obstoj 
nezakonitosti –, ki bi lahko povzročila nepo ‑
godbeno odgovornost Skupnosti, šteti za 
dokončno in je ni mogoče izpodbijati. Zato je 
treba ugovor s tega vidika zavrniti.
37. Vendar Komisija v tem okviru trdi tudi, 
da dejstvo, da so bili proizvodi Skupnosti 
v spornem tržnem letu prodani in je bil torej 
cilj iz osnovne uredbe izpolnjen, dokazuje, da 
I ‑ 10847AGRAZ IN DRUGI PROTI KOMISIJI
Uredba št.  1519/2000 ni povzročila nobene 
škode, ki bi jo bilo treba povrniti. Glede 
tega navaja dopis generalnega direktorja za 
kmetijstvo z dne 7. januarja 2003, v katerem 
je zapisal: „Naknadno ugotavljam, da je bila 
pomoč določena na ravni, za katero se zdi, 
da ni bila neugodna za sektor. V tržnem 
letu  2000/2001 je industrija paradižnika 
v Skupnosti že drugo leto zapored dosegla 
rekordno raven predelave.“
38. Če želimo jasno pokazati, zakaj je taka 
trditev napačna, je treba na kratko predsta ‑
viti kompleksno organizacijo, ki jo je vzpo ‑
stavila Skupnost v tem sektorju. Ta organi ‑
zacija temelji na varovalnem mehanizmu in 
sistemu dvojnih pogodb. Varovalni meha ‑
nizem je določen z osnovno uredbo. V njej 
je določeno, da se najnižja cena, ki jo je treba 
plačati proizvajalcem paradižnikov, določi 
v začetku tržnega leta, ki se običajno začne 
julija. Hkrati se dodeli pomoč predelovalcem 
paradižnika, ki so proizvajalcem plačali 
najmanj najnižjo ceno. Znesek te pomoči se 
določi tako, da je mogoče z njim „izravnati 
razliko med cenami, plačanimi proizvajalcem 
v Skupnosti, in cenami, plačanimi v tretjih 
državah“ 26. Ta mehanizem je opredeljen 
s sistemom pogodb, določenim z Uredbo 
Komisije (ES) št. 504/97 z dne 19. marca 1997 
o podrobnih pravilih za uporabo Uredbe 
št.  2291/96 27. Na podlagi tega sistema se 
med predelovalci in proizvajalci paradižnika 
26 –  Četrta uvodna izjava osnovne uredbe.
27 –  UL L 78, str. 14.sklenejo „predpogodbe“ še pred sajenjem. 
Njegov namen je „spodbuditi proizvajalce 
k upoštevanju dejanskih potreb predelovalne 
industrije in posledični prilagoditvi zasa ‑
jenih površin“ 28. Treba je opozoriti, da se 
zadevne pogodbe nanašajo na količine, ne 
da bi omenjale ceno, ki jo je treba plačati. 29 
Šele po določitvi najnižje cene in proizvodne 
pomoči se na podlagi prvih pogodb sklenejo 
še pogodbe „o predelavi“, v katere je vklju ‑
čena cena, ki jo je treba plačati. 30
39. Ta kratek opis kaže, da prodaja proi ‑
zvodov Skupnosti večinoma temelji na 
zaupanju predelovalcev v pravilno uporabo 
mehanizmov pomoči, ki jih določi Skupnost. 
Sistem predpogodb je za predelovalce 
spodbuda, da se zavežejo k prodaji proi ‑
zvodov Skupnosti v zameno za pomoč, še 
preden so seznanjeni z zneskom najnižje 
cene in zneskom pomoči. Drži, da ob skle ‑
nitvi take pogodbe ni zagotovljeno, da bo 
zadevna pomoč pokrila celotno gospodarsko 
tveganje, ki je neločljivo povezano s transak ‑
cijo nakupa paradižnika v Skupnosti. Vendar 
mora biti predelovalcem vsaj zagotovljeno, 
da bo pomoč določena v skladu z zakonitimi 
pogoji na podlagi meril iz člena 4(2) osnovne 
28 –  Sedma uvodna izjava Uredbe št. 504/97.
29 –  Člen 6(2) Uredbe št. 504/97.
30 –  Člen 7 Uredbe št. 504/97.
I ‑ 10848SKLEPNI PREDLOGI M. POIARESA MADURA – ZADEVA C‑243/05 P
uredbe. Komisija je z nepravilno uporabo 
sistema pomoči pripomogla k temu, da je bil 
pritožnicam ponovno naložen del gospodar ‑
skega tveganja, ki naj bi se mu s sistemom, ki 
ga je vzpostavila Skupnost, izognile.
40. Zato menim, da se nasprotna stranka 
neupravičeno sklicuje na izpolnitev cilja, 
katerega izvedba je prepuščena pritožnicam 
z jamstvom, da bodo prejele pomoč v skladu 
s pravilno uporabo osnovne uredbe. Komisija 
se ne more sklicevati na izid, ki ga je sama 
ogrozila z nepravilno uporabo meril, ki so ji 
naložena, da se zagotovi izpolnitev želenega 
cilja, to je izid, ki ga v trenutku, ko je bila 
storjena očitana nepravilnost, vsekakor ni 
mogla predvideti. Iz tega sledi, da je navedeni 
ugovor popolnoma neutemeljen.
III – Posledice analize
41. Treba je ugoditi prvemu pritožbenemu 
razlogu in zato deloma razveljaviti izpodbi ‑jano sodbo. Ker se drugi pritožbeni razlogi 
nanašajo na isti del izpodbijane sodbe, jih ni 
treba preučiti.
42. Če je pritožba utemeljena, Sodišče na 
podlagi člena  61, prvi odstavek, Statuta 
Sodišča razveljavi odločitev Sodišča prve 
stopnje. Če stanje postopka to dovoljuje, 
lahko samo dokončno odloči o zadevi ali pa 
jo vrne v razsojanje Sodišču prve stopnje.
43. Ker Sodišče prve stopnje niti ni imelo 
priložnosti odločiti, ali je bil izpolnjen tretji 
pogoj za ugotovitev odgovornosti Skupnosti, 
ki se navezuje na vzročno zvezo očita ‑
nega nezakonitega ravnanja z resničnostjo 
škode, niti se ni moglo opredeliti do narave 
in natančnega obsega škode, ki so jo utrpele 
pritožnice, stanje postopka ne dovoljuje 
odločanja. Sodišče prve stopnje mora imeti 
suvereno pristojnost, da opravi ta prever ‑
janja, ki vključujejo celovite presoje dejstev 
in podatkov, in po potrebi odloči o možnosti, 
da strankam naloži, naj se poskusijo spora ‑
zumeti o višini odškodnine za nastalo škodo. 
Zato je treba zadevo vrniti v razsojanje 
Sodišču prve stopnje, odločitev o stroških pa 
pridržati.
I ‑ 10849AGRAZ IN DRUGI PROTI KOMISIJI
IV – Predlog
44. Iz vsega navedenega izhaja, da je Sodišče prve stopnje nepravilno uporabilo 
pravo, ker je menilo, da zatrjevana škoda ni bila gotova. Zato Sodišču predlagam, naj:
–  razveljavi sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 17. marca 2005 
v zadevi Agraz in drugi proti Komisiji (T‑285/03) in
–  zadevo vrne v razsojanje Sodišču prve stopnje.