Zadeva C-438/14

Nabiel Peter Bogendorff von Wolffersdorff

proti

Standesamt der Stadt Karlsruhe

in Zentraler Juristischer Dienst der Stadt Karlsruhe

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Karlsruhe)

„Predhodno odločanje — Državljanstvo Unije — Člen 21 PDEU — Svoboda gibanja in prebivanja v državah članicah — Zakon države članice o odpravi privilegijev in o prepovedi dodelitve novih plemiških nazivov — Priimek polnoletne osebe, državljana navedene države, ki ga je pridobila med običajnim prebivanjem v drugi državi članici, katere državljanstvo tudi ima — Ime s plemiškimi elementi — Prebivališče v prvi državi članici — Zavrnitev organov prve države članice, da v matični register vpišejo ime, pridobljeno v drugi državi članici — Upravičenost — Javni red — Nezdružljivost z bistvenimi načeli nemškega prava“

Povzetek – Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 2. junija 2016

Državljanstvo Unije – Pravica do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic – Nacionalni zakon o odpravi privilegijev in o prepovedi dodelitve novih plemiških nazivov – Državljan države članice, ki ima tudi državljanstvo druge države članice in ki je v tej drugi državi članici pridobil ime, ki si ga je sam izbral in vsebuje več plemiških elementov – Obveznost organov prve države članice, da priznajo navedeno ime – Neobstoj – Upravičenost z razlogi javnega reda – Preverjanje, ki ga opravi nacionalno sodišče

(člen 21 PDEU)

Člen 21 PDEU je treba razlagati tako, da organi države članice niso dolžni priznati priimka državljana te države članice, če je tudi državljan druge države članice, v kateri je pridobil ta priimek, ki ga je sam izbral in ki vsebuje več plemiških elementov, ki v pravu prve države članice niso dopustni, če je dokazano – kar mora preveriti predložitveno sodišče – da je taka zavrnitev priznanja v teh okoliščinah upravičena z razlogi, povezanimi z javnim redom, ker je primerna in nujna za zagotavljanje spoštovanja načela enakosti vseh državljanov navedene države članice pred zakonom.

Nacionalno sodišče mora zlasti presoditi, ali organi prve države članice, pristojni na področju osebnih stanj, s tem, da so priznanje osebnega imena, ki ga je zadevna oseba pridobila v drugi državi članici, zavrnili z obrazložitvijo, da je treba zaradi uresničitve cilja zagotavljanja načela enakosti vseh državljanov prve države članice pred zakonom državljanom te države prepovedati, da v nekaterih primerih pridobijo ali uporabljajo plemiške nazive ali plemiške elemente, ki bi vzbujali vero, da ima uporabnik osebnega imena tak status, niso prekoračili tega, kar je nujno za zagotovitev doseganja temeljnega ustavnega cilja, ki mu sledijo.

V zvezi s tem je treba pri tehtanju pravice do prostega gibanja, ki je državljanom Unije priznana s členom 21 PDEU, in legitimnih interesov, ki se jim sledi z omejitvami uporabe plemiških nazivov in s prepovedjo ponovnega ustvarjanja vtisa plemiškega rodu, ki jih določa nacionalni zakonodajalec, upoštevati različne elemente. Čeprav teh elementov ni mogoče uporabiti za utemeljitev, jih je treba upoštevati ob nadzoru sorazmernosti.

Tako je treba, prvič, upoštevati to, da je zadevna oseba uresničevala to pravico ter da ima državljanstvo prve in druge države članice, da elementi osebnega imena, pridobljenega v drugi državi članici, ki po mnenju organov prve države članice škodujejo javnemu redu, formalno niso plemiški nazivi niti v prvi niti v drugi državi članici in da sodišče prve države članice, ki je pristojnim organom odredilo, naj izvedejo zapis priimka hčere zadevne osebe, ki ga sestavljajo plemiški elementi, kot so ga registrirali organi druge države članice, ni menilo, da je ta zapis v nasprotju z javnim redom. Drugič, upoštevati je treba tudi to, da zadevna sprememba osebnega imena temelji na izbiri iz povsem osebnih razlogov zadevne osebe, da razlike med osebnimi imeni, ki iz tega izvira, ni mogoče pripisati niti okoliščinam rojstva te zadevne osebe, niti posvojitvi, niti pridobitvi državljanstva druge države članice, in da osebno ime, izbrano v drugi državi članici, vsebuje elemente, ki dajejo vtis plemiškega rodu, ne da bi v prvi ali v drugi državi članici formalno pomenili plemiške nazive.

Čeprav lahko objektivni razlog javnega reda in načelo enakosti državljanov prve države članice pred zakonom – če se sprejmeta – vsekakor upravičita zavrnitev priznanja spremembe priimka zadevne osebe, ne moreta upravičiti zavrnitve priznanja spremembe njenega imena.

(Glej točke od 79 do 84 in izrek.)