ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 45/21

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landesgericht Salzburg (Avstrija) 31. oktobra 2019 – BU/Markt24 GmbH

(Zadeva C-804/19)

(2020/C 45/18)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landesgericht Salzburg

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: BU

Tožena stranka: Markt24 GmbH

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali se člen 21 Uredbe (EU) št. 1215/2012 (1) uporablja za delovno razmerje, pri katerem je bila sicer pogodba o zaposlitvi sklenjena v Avstriji za opravljanje dela v Nemčiji, vendar pa delavka, ki je več mesecev v Avstriji čakala na delo, ni opravila nobenega dela? Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen

2. Ali je treba člen 21 Uredbe (EU) št. 1215/2012 razlagati tako, da se lahko uporabi nacionalna določba, kakršna je tista v členu 4(1)(a) Arbeits- und Sozialgerichtsgesetz (zakon o delovnih in socialnih sodiščih, Avstrija; v nadaljevanju: ASGG), ki delavki [omogoča] (lažjo) vložitev tožbe v kraju, kjer ima v času trajanja delovnega razmerja stalno prebivališče ali ga je imela v času prenehanja delovnega razmerja?

3. Ali je treba člen 21 Uredbe (EU) št. 1215/2012 razlagati tako, da se lahko uporabi nacionalna določba, kakršna je tista v členu 4(1)(d) ASGG, ki delavki omogoča (lažjo) vložitev tožbe v kraju, kjer je treba opraviti plačilo ali ga je bilo treba opraviti ob prenehanju njenega delovnega razmerja?

4. Če sta odgovora na drugo in tretje vprašanje nikalna: 4.1. Ali je treba člen 21 Uredbe (EU) št. 1215/2012 razlagati tako, da je treba v primeru delovnega razmerja, v okviru katerega delavka ni opravila nobenega dela, tožbo vložiti v tisti državi članici, v kateri je delavka čakala na delo? 4.2. Ali je treba člen 21 Uredbe (EU) št. 1215/2012 razlagati tako, da je treba v primeru delovnega razmerja, v okviru katerega delavka ni opravila nobenega dela, tožbo vložiti v tisti državi članici, v kateri je bila pogodba o zaposlitvi pripravljena in sklenjena, tudi če je bilo v njej dogovorjeno oziroma načrtovano opravljanje dela v drugi državi članici? Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen

5. Ali se člen 7, točka 1, Uredbe (EU) št. 1215/2012 uporablja za delovno razmerje, pri katerem je bila sicer pogodba o zaposlitvi sklenjena v Avstriji za opravljanje dela v Nemčiji, vendar pa delavka, ki je več mesecev v Avstriji čakala na delo, ni opravila nobenega dela, če se lahko uporabi nacionalna določba, kakršna je tista v členu 4(1)(a) ASGG, ki delavki [omogoča] (lažjo) vložitev tožbe v kraju, kjer ima v času trajanja delovnega razmerja stalno prebivališče ali ga je imela v času prenehanja delovnega razmerja, ali če se lahko uporabi nacionalna določba, kakršna je tista v členu 4(1)(d) ASGG, ki delavki omogoča (lažjo) vložitev tožbe v kraju, kjer je treba opraviti plačilo ali ga je bilo treba opraviti ob prenehanju njenega delovnega razmerja?

(1) Uredba (ES) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL L 351, 20.12.2012, str. 1).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Corte suprema di cassazione (Italija) 26. novembra 2019 – Prefettura Ufficio territoriale del governo di Firenze/MI

(Zadeva C-870/19)

(2020/C 54/38)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Corte suprema di cassazione

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Prefettura Ufficio territoriale del governo di Firenze

Tožena stranka: MI

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je mogoče člen 15 [odstavek 7 Uredbe št. 3821/85 (1)] v specifičnem primeru voznika tovornega vozila razlagati kot predpis, ki se nanaša na enotno skupno ravnanje, ki je privedlo do ene same kršitve in naložitvijo samo ene sankcije, ali pa lahko na podlagi kumulacije sankcij pomeni toliko kršitev in sankcij, kolikor je dni, za katere tahografski vložki in izpisi niso bili predloženi v predvidenem časovnem roku („tekoči dan in predhodnih 28 dni“)?

(1) Uredba Sveta (EGS) 3821/85 z dne 20. decembra 1985 o tahografu (nadzorni napravi) v cestnem prometu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 1, str. 227).
1.

Ali je treba člen 5(2) Konvencije Združenih narodov o pravicah invalidov in člen [2](1), (2) in (3) ter člen 4(1) Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju (1) in delu razlagati tako, da je dopustno, da lahko slepa oseba dela kot sodnik porotnik in sodeluje v kazenskih postopkih, oziroma:
1.

Ali sama okoliščina, da nacionalno sodišče izkazuje bistveno višjo delovno obremenitev kot druga sodišča iste stopnje in zato sodniki tega sodišča ne morejo hkrati preizkusiti listin, ki so jim predložene in na podlagi katerih se odredi ali se lahko odredi začasna izvršljivost, in sprejeti svojih odločitev v primernem roku, pomeni kršitev prava Unije, ki se nanaša na varstvo potrošnikov, ali drugih temeljnih pravic?
1.

Ali je treba v primeru prosilca za azil, ki je pred nastopom polnoletnosti njegovega otroka, s katerim je v izvorni državi obstajala družina in kateremu je bil na podlagi prošnje za zaščito, vložene pred nastopom polnoletnosti, po nastopu polnoletnosti priznan status subsidiarne zaščite (v nadaljevanju: oseba, upravičena do subsidiarne zaščite), vstopil v državo članico gostiteljico osebe, upravičene do subsidiarne zaščite, in je tam prav tako vložil prošnjo za mednarodno zaščito (v nadaljevanju: prosilec za azil), kadar gre za nacionalno določbo, ki se za priznanje subsidiarne zaščite, izvedene iz statusa osebe, upravičene do subsidiarne zaščite, sklicuje na člen 2(j) Direktive 2011/95/EU (1), pri vprašanju, ali je oseba, upravičena do subsidiarne zaščite, „mladoletna“ v smislu tretje alineje člena 2(j) Direktive 2011/95/EU, izhajati iz trenutka izdaje odločbe o prošnji prosilca za azil ali pa iz zgodnejšega trenutka, na primer trenutka, ko je: a) bil osebi, upravičeni do subsidiarne zaščite, priznan status subsidiarne zaščite; b) prosilec za azil vložil prošnjo za azil; c) prosilec za azil vstopil v državo članico gostiteljico, ali d) oseba, upravičena do subsidiarne zaščite, vložila prošnjo za azil?
2.

Ali poleg zgoraj navedenega oziroma ne glede na zgoraj navedeno krši člen 20 PDEU v zgoraj navedenem smislu praksa španske države, v skladu s katero se samodejno uporabi ureditev iz člena 7 Real Decreto 240/2007, in sicer da se zavrne dovoljenje za prebivanje državljanu tretje države, ki je mladoletni otrok zakonca, ki je državljan tretje države, od državljana Unije, ki nikoli ni uresničeval pravice do prostega gibanja (pri čemer imata slednja mladoletnega otroka, španskega državljana, ki tudi nikoli ni uresničeval pravice do prostega gibanja), samo in izključno iz razloga, da prvonavedeni državljan Unije ne izpolnjuje pogojev, določenih v tej določbi, ne da bi se konkretno in posamično preučilo, ali med tem državljanom Unije in državljanom tretje države obstaja razmerje odvisnosti, ki je tako, da se iz katerega koli razloga in glede na obstoječe okoliščine državljan Unije, če se državljanu tretje države zavrne pravica do prebivanja, ne more ločiti od družinskega člana, ki je od njega odvisen, in mora zapustiti ozemlje Unije? Ali to velja še toliko bolj v primeru, ko sta španski državljan in njegov zakonec, ki ni državljan Unije, tudi starša mladoletnega otroka, španskega državljana, ki bi bil lahko prisiljen zapustiti ozemlje Španije, saj bi sledil staršem? Pri tem je treba upoštevati sodno prakso Sodišča Evropske unije, med drugim, sodbo z dne 8. maja 2018, C-82/16, K.A. in drugi/Belgische Staat (2).
—

Republika Avstrija s tem, da je iz ureditve DDV za potovalne agencije izključila potovalne storitve, ki se opravijo za davčne zavezance, ki te storitve uporabljajo za svoje podjetje, in s tem da je potovalnim agencijam, v delu v katerem se ta posebna ureditev uporablja zanje, dovolila, da davčno osnovo določijo pavšalno za skupine storitev in za vse v nekem davčnem obdobju opravljene storitve, ni izpolnila obveznosti iz člena 73 in členov od 306 do 310 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1).
2.

Ali je treba člen 9(1) Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1889/2005 o kontroli gotovine ob vstopu v Skupnost ali izstopu iz nje razlagati tako, da nasprotuje temu, da bi države članice uporabile kazen zasega neprijavljene gotovine v celoti, brez predhodnega ali naknadnega preverjanja izvora ali namena uporabe in ne glede na izvor in namen uporabe?
4.

Ali je treba, če je odgovor na drugo vprašanje nikalen, na prvo in tretje vprašanje pa pritrdilen, določbe v tarifni številki 2403 Kombinirane nomenklature, določene v Prilogi I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 (2) z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) št. 1006/2011 z dne 27. septembra 2011, Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 927/2012 z dne 9. oktobra 2012, Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 1001/2013 z dne 4. oktobra 2013 in Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 1101/2014 z dne 16. oktobra 2014, razlagati tako, da pomenijo, da se takih sestavin tobaka za vodno pipo, kot so (1) sladkorni sirup, (2) aromatične snovi in/ali (3) glicerin, ne sme obravnavati kot „tobačne nadomestke“?
1.

ugotovi, da — z nesprejetjem zakonov in drugih predpisov za popolno uskladitev z Direktivo Sveta 2013/59/Euratom z dne 5. decembra 2013 o določitvi temeljnih varnostnih standardov za varstvo pred nevarnostmi zaradi ionizirajočega sevanja in o razveljavitvi direktiv 89/618/Euratom, 90/641/Euratom, 96/29/Euratom, 97/43/Euratom in 2003/122/Euratom (1), — in ker Komisije ni obvestila o tovrstnih določbah, — Italijanska republika ni izpolnila obveznosti, ki so ji naložene s členom 106 te direktive;
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Handelsgericht Wien (Avstrija) 6. septembra 2019 – flightright GmbH/Austrian Airlines AG

(Zadeva C-661/19)

(2019/C 406/20)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Handelsgericht Wien

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: flightright GmbH

Tožena stranka: Austrian Airlines AG

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba drugi stavek člena 7(1) v povezavi z odstavkom 4 Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta is Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (1) razlagati tako, da je v primeru prevoza potnikov v okviru letalske povezave, sestavljene iz dveh letov, brez omembe vrednega postanka na prestopnem letališču, le razdalja drugega leta razdalja, ki je upoštevna za določitev višine odškodnine, če je tožba vložena proti dejanskemu letalskemu prevozniku, ki je opravil drugi let, v okviru katerega je prišlo do nepravilnosti, in je prvi let opravil drug letalski prevoznik?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 10.
1.

Ali načeli enakega obravnavanja in nediskriminacije iz določbe 4 Direktive 99/70/ES (1) o pogojih zaposlitve nasprotujeta določbam člena 1(2) in člena 10 D.lgs 23/15 (zakonska uredba št. 23/15), ki v zvezi z nezakonitimi kolektivnimi odpusti zaradi kršitev meril izbora vsebujejo dvojen različen sistem varstva, na podlagi katerega se v istem postopku zagotavlja primerno, učinkovito in odvračilno varstvo delovnih razmerij za nedoločen čas, sklenjenih pred 7. marcem 2015, za katera so predvidena pravna sredstva za vrnitev na delovno mesto in plačilo prispevkov v breme delodajalca, za delovna razmerja za določen čas z enako delovno dobo, sklenjena pred tem datumom, ki so bila preoblikovana v delovna razmerja za nedoločen čas po 7. marcu 2015, pa samo odškodninsko varstvo v okviru minimalne in maksimalne omejitve, ki je manj učinkovito in manj odvračilno?“
C 372/27

Pritožba, ki jo je Fereydoun Mahmoudian vložil 12. septembra 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 2. julija 2019 v zadevi T-406/15, Mahmoudian/Svet

(Zadeva C-681/19 P)

(2019/C 372/29)

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Pritožnik: Fereydoun Mahmoudian (zastopnika: A. Bahrami, N. Korogiannakis, avocats)

Drugi stranki v postopku: Svet Evropske unije, Evropska komisija

Predlogi

Primarno:

— delno razveljaviti izpodbijano sodbo;

— dokončno odločiti o sporu;

— Svetu naložiti, naj pritožniku plača znesek v višini 966 581 EUR iz naslova premoženjske škode in znesek 500 000 EUR iz naslova nepremoženjske škode, povišana za zamudne obresti;

— Svetu naložiti plačilo vseh stroškov.

Podredno:

— delno razveljaviti sodbo;

— vrniti zadevo v odločanje Splošnemu sodišču;

— Svetu naložiti plačilo vseh stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

V zvezi s premoženjsko škodo: Splošno sodišče je prvič, napačno uporabilo pravo, kršilo načelo popolnega povračila ter odvzelo polni učinek členu 340(2) PDEU in členu 41(3) Listine o temeljnih pravicah. Dokazni standard, ki ga je zahtevalo Splošno sodišče, je onemogočil kakršnokoli odškodnino za škodo kljub obstoju dovolj resne kršitve prava Unije. Drugič, v izpodbijani sodbi je bilo napačno uporabljeno pravo in obrazložitev sodbe je bila protislovna. Tretjič, Splošno sodišče je izkrivilo dejstva in dokaze.

V zvezi z nepremoženjsko škodo: v izpodbijani sodbi ni razlogov glede meril, ki so se upoštevala pri oceni višine odškodnine ex aequo et bono.
3.

Ali je v tem primeru izpolnjen pogoj neposredne in takojšnje povezave med nabavljenim blagom in izhodnimi transakcijami, in natančneje, ali je mogoče v obravnavani zadevi uporabiti tradicionalno razlago pravice do odbitka na podlagi neposredne in takojšnje povezave med nabavljenim blagom in izhodnimi transakcijami v povezavi z elementi izdatkov, ki niso nastali v zvezi z blagom in se posledično ne morejo odražati v ceni izstopne storitve?
1.

Ali ima pojem „javnost“ iz členov 3(1) in 4(1) Direktive 2001/29/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi enoten pomen?
1.

Ali je treba – če je treba na to odgovoriti, da člen 58(1) in člen 60(4) Direktive (ЕU) 2015/849 ob upoštevanju člena 49(3) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ne nasprotujeta nacionalnemu predpisu, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki določa fiksno višino upravnih sankcij zaradi kršitev omejitev plačil v gotovini – člen 58 in člen 60(4) Direktive (ЕU) 2015/849 ob upoštevanju načela učinkovitosti in pravice do učinkovitega pravnega sredstva iz člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da nasprotujeta nacionalnemu predpisu, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki omejuje sodni nadzor, če ta predpis ne dopušča, da bi sodišče v primeru pritožbe [zoper naloženo sankcijo] določilo upravno sankcijo zaradi kršitev omejitev plačil v gotovini, ki bi ustrezala konkretnim relevantnim okoliščinam in ki bi bila nižja od določene minimalne višine?
3.

Ali je oseba brez državljanstva, ki zapusti ozemlje pod mandatom UNRWA, ker je na območju delovanja, kjer ima svoje dejansko prebivališče, v zelo negotovem osebnem položaju in je za UNRWA neizvedljivo, da bi ji tam zagotovila zaščito ali pomoč, samodejno upravičena do ugodnosti iz Direktive v smislu člena 12(1)(a), drugi stavek, Direktive 2011/95/EU upravičena tudi v primeru, če je pred tem vstopila na to območje delovanja, ne da bi bila na ozemlju predhodnega prebivališča v zelo negotovem osebnem položaju in glede na razmere v času prestopa ni mogla pričakovati, da bo na območju delovanja, na katerega vstopa, s strani UNRWA deležna zaščite in pomoči in tudi ne, da se bo v doglednem času lahko vrnila na območje delovanja, na katerem je bilo njeno dotedanje prebivališče?
1.

Ali je treba člen 49 PDEU, in odvisno od primera, v povezavi s členom 56 PDEU, s členoma 15 in 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in z načelom enakosti, razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki osebe ali podjetja, ki želijo v belgijskem pristanišču opravljati dejavnosti dela v pristaniščih v smislu zakona o delu v pristaniščih z dne 8. junija 1972 – vključno z dejavnostmi, ki niso povezane z natovarjanjem in raztovarjanjem ladij v strogem smislu – obvezuje, da morajo uporabiti samo priznane pristaniške delavce?
6.

Ali je treba člen 56 PDEU in člen 9 Direktive 2014/67 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa, da se od tujega ponudnika storitev zahteva predložitev dokumentov, ki presegajo obseg dokumentov, ki so navedeni v členu 9 Direktive 2014/67, in ki niso niti upoštevni niti ustrezni ter ki v nacionalnem pravu niso podrobneje opredeljeni, kot so na primer evidence o izplačanih plačah, liste plačnih kontov, plačne liste, kartice za izračun davka na dohodek, prijava in odjava, zdravstveno zavarovanje, formularji o prijavah in obračunih akontacij za nekatera plačila, dokumenti v zvezi z razvrstitvijo v plačni razred, spričevala?
Ali je za zagotovitev varstva potrošnikov in uporabnikov ter spoštovanja sodne prakse Unije, ki ga izvaja, glede na Direktivo Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (1) in zlasti glede na njena člena 6(1) in 7(1), v skladu s pravom Unije, da: se za nedvoumno merilo določi odločitev Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) v sodbah z dne 23. januarja 2019 od 44 do 49, v skladu s katero je v pogodbah o hipotekarnih kreditih, sklenjenih s potrošniki, pogoj, o katerem se stranki nista dogovorili in ki določa, da mora vse stroške posla v zvezi s hipotekarnim kreditom nositi kreditojemalec, nepošten, različne postavke stroškov, vključene v navedenem nepoštenem in ničnem pogoju, pa se razdelijo med banko, ki je enostransko določila pogodbene pogoje, in potrošnika kreditojemalca, da se omeji povračilo neupravičeno plačanih zneskov zaradi uporabe nacionalne zakonodaje?

Ali je za zagotovitev varstva potrošnikov in uporabnikov ter spoštovanja sodne prakse Unije, ki ga izvaja, glede na Direktivo Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah in zlasti glede na njena člena 6(1) in 7(1), v skladu s pravom Unije, da Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) dopolnjevalno razlaga pogoj, ki je zaradi nepoštenosti razglašen za ničen, če odprava tega pogoja in učinkov, ki izhajajo iz njega, ne vpliva na obstoj kreditne pogodbe s hipotekarnim jamstvom?
Pritožba, ki jo Evropska centralna banka vložila 22. maja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 13. marca 2019 v zadevi T-730/16, Espírito Santo Financial Group/Evropska centralna banka

(Zadeva C-396/19 P)

(2019/C 319/26)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnik: Evropska centralna banka (zastopniki: F. Malfrère, M. Ioannidis, agenti, H.-G. Kamann, Rechtsanwalt)

Druga stranka v postopku: stečajna masa Espírito Santo Financial Group SA

Predlog

Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi točko 1 izreka sodbe Splošnega sodišča z dne 13. marca 2019, stečajna masa Espírito Santo Financial Group SA proti Evropski centralni banki (T-730/16);

— tožbo zavrne v delu, v katerem se nanaša na zavrnitev ECB, da razkrije znesek kredita, navedenega v odlomkih zapisnika, ki vsebuje sklep Sveta ECB z dne 28. julija 2014;

— alternativno, zadevo vrne Splošnemu sodišču Evropske unije v ponovno odločanje;

— tožeči stranki v postopku na prvi stopnji in pritožnici naloži plačilo dveh tretjin stroškov pritožbenega postopka, ECB pa plačilo tretjine stroškov postopka.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Edini pritožbeni razlog: kršitev člena 10.4 Statuta Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke (Statut) ter člena 4(1)(a), prva alinea, Sklepa 2004/258 (1).

ECB trdi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo in uporabilo člen 10.4 Statuta in člen 4(1)(a), prva alinea, Sklepa 2004/258, s tem ko je v izpodbijani sodbi, zlasti pa v točkah 39, od 53 do 63, ter v točkah 111 in 138 odločilo, da mora biti presoja Sveta ECB glede razkritja njegovih zapisnikov izvedena v skladu s Sklepom 2004/258 (točka 60), kar v posameznem primeru pomeni, da je ECB zavezana k temu, da pojasni kako razkritje informacij, vsebovanih v zapisniku z razprave glede sklepov Sveta ECB, specifično in dejansko ogrozi javni interes glede zaupnosti postopkov organov ECB (točka 61).

Člen 10.4 Statuta določa splošno pravno načelo, da mora informacija, ki je del razprave Sveta ECB, ostati zaupna, da se zaščiti neodvisnost in učinkovitost ECB. To načelo primarnega prava, od katerega se ne more odstopati s sekundarnim pravom, se uporabi tudi za dele zapisnikov razprave glede sklepov Sveta ECB. Ponovljeno je v členu 4(1)(a), prvi alineji, Sklepa 2004/258, ki ga je zato vedno treba razlagati skupaj s členom 10.4 Statuta. Iz splošnega načela zaupnosti razprav Sveta ECB, vključno s sklepi, kot je določeno v členu 10.4 Statuta, izhaja, da ECB njenega sklepa, da objavi odločitve njenih posvetovanj, ni treba podrediti istim vsebinskim in postopkovnim standardom iz Sklepa 2004/258. Zlasti ji svoje odločitve ni treba utemeljiti s sklicevanjem na to zakaj bi razkritje zapisnika Sveta ECB specifično in dejansko ogrozilo javni interes kar zadeva zaupnost razprav Sveta ECB.

(1) Sklep 2004/258 Evropske centralne banke z dne 4. marca 2004 o dostopu javnosti do dokumentov Evropske centralne banke (UL 2004, L 80, str. 42).
2.

Ali je treba člen 9(1) in (2) Uredbe Komisije (ES) št. 794/2004 z dne 21. aprila 2004 (o izvajanju Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999) (2), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 271/2008 z dne 30. januarja 2008 (3), razlagati tako, da se obrestna mera, ki je v tem členu določena za vračilo nezdružljive in nezakonite državne pomoči, uporablja tudi v primeru vračila državne pomoči, ki je bila odobrena s pogojno odločbo in v zvezi s katero je zaradi nastopa določenega pogoja prišlo do zlorabe?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija) 13. maja 2019 – HF/Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler

(Zadeva C-374/19)

(2019/C 288/27)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesfinanzhof

Stranki v postopku v glavni stvari

Revidentka: HF

Nasprotna stranka v revizijskem postopku: Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali mora davčni zavezanec, ki investicijsko blago, ki naj bi se uporabljalo za obdavčljive namene, proizvede s pravico do odbitka vstopnega davka (v obravnavanem primeru: izgradnja objekta za namene obratovanja kavarne), odbitek vstopnega davka v skladu s členoma 185(1) in 187 Direktive 2006/112/ES (1) popraviti, če preneha opravljati transakcije, glede katerih je upravičen do odbitka vstopnega davka (v obravnavanem primeru: obratovanje kavarne), in investicijsko blago v obsegu prejšnje uporabe blaga za obdavčljive namene sedaj ostane neizrabljeno?

(1) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. 1).
4.

Ali je treba člen 19(1), drugi pododstavek, Pogodbe o Evropski uniji razlagati tako, da morajo države članice sprejeti ustrezne ukrepe za zagotovitev učinkovitega sodnega varstva v sektorjih, ki jih ureja pravo Unije, in odpraviti vsa tveganja političnega vplivanja na kazenske postopke, ki jih vodijo sodniki in tožilci, [če] se nujno ustanovi oddelek tožilstva, izključno pristojen za preiskovanje kaznivih dejanj, ki so jih storili sodniki in tožilci, ki povzroča posebno zaskrbljenost v zvezi z bojem proti korupciji in bi se lahko uporabil kot dodaten instrument za ustrahovanje sodnikov in tožilcev ter izvajanje pritiska nanje?