SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(drugi senat)

z dne 13. aprila 2011

Zadeva F-32/10

Christian Wilk

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Začasni uslužbenci – Povračilo stroškov – Nadomestilo za nastanitev – Nastanitev z družino v kraju zaposlitve – Povračilo neupravičeno plačanih zneskov – Pravno očitno nedopustna ali povsem neutemeljena tožba“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero C. Wilk, ki je prejel dvojno nadomestilo za nastanitev iz člena 5 Priloge VII h Kadrovskim predpisom za uradnike Evropske unije, in sicer na podlagi nastanitve njegove žene v kraju zaposlitve, v bistvu predlaga razglasitev ničnosti odločbe Komisije o vrnitvi zneska, izplačanega z uporabo navedene dvojne stopnje, in naložitev Komisiji, naj mu plača odškodnino za škodo, ki naj bi jo utrpel.

Odločitev: Tožba tožeče stranke se zavrne kot delno očitno nedopustna in kot delno očitno pravno povsem neutemeljena. Tožeča stranka nosi vse stroške.

Povzetek

1. Uradniki – Povračilo stroškov – Nadomestilo za nastanitev – Pogoji za dodelitev – Uradniki, ki preživljajo družino

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VII, člen 5)

2. Uradniki – Povračilo neupravičeno plačanih zneskov – Pogoji – Očitna nepravilnost pri izplačilu – Pojem

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 85, in Priloga VII, člen 5)

3. Uradniki – Odločba, ki posega v položaj – Obveznost obrazložitve – Obseg

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 25)

4. Uradniki – Pravno sredstvo – Odškodninska tožba, vložena zaradi neobstoja predhodnega postopka v skladu s Kadrovskimi predpisi – Nedopustnost

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

1. Upoštevni trenutek za določitev prebivališča uradnikovega zakonca, da bi se dodelilo dvojno nadomestilo za nastanitev, zlasti če se je navedeni zakonec dejansko nastanil z uradnikom v kraju njegove zaposlitve, kot nalaga člen 5 Priloge VII h Kadrovskim predpisom, je dan po koncu uradnikove poskusne dobe, kar ustreza datumu imenovanja v naziv v smislu navedene določbe.

Poleg tega kraj, v katerem je uradnikov zakonec določil trajno ali običajno središče svojih interesov, izhaja iz njegove osebne izbire ter ne sme biti odvisen izključno in samodejno od uradnikovega kraja zaposlitve. Dejstvo, da je uradnik sprejel ukrepe, da bi lahko njegov zakonec prejel dovoljenje za prebivanje, dokazuje le njegovo lastno željo po priskrbi takega dovoljenja svojemu zakoncu.

(Glej točki 26 in 28.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 29. september 2005, Thommes proti Komisiji, T-195/03, točka 73.

2. V skladu s členom 85 Kadrovskih predpisov je treba vsak preplačani znesek povrniti, zlasti če je bila nepravilnost pri izplačilu tako očitna, da ni mogoče, da prejemnik ne bi vedel zanjo.

Taka nepravilnost pri izplačilu je dvojno nadomestilo za nastanitev na podlagi člena 5 Priloge VII h Kadrovskim predpisom uradniku, čigar zakonec se ob koncu njegove poskusne dobe ni dejansko nastanil z njim v kraju njegove zaposlitve ali blizu navedenega kraja. Navedena nepravilnost je namreč tako očitna, da je običajno skrben uradnik ne more spregledati, saj se zanj šteje, da pozna pravila v zvezi s svojo plačo.

(Glej točko 29.)

Napotitev na:

Sodišče: 17. januar 1989, Stempels proti Komisiji, 310/87, točka 10.

3. V zvezi s sporom glede konkretne uporabe določbe iz Kadrovskih predpisov v okoliščinah, ki jih tožeča stranka zelo dobro pozna, odločba o zavrnitvi njene pritožbe izpolnjuje zahtevo po obrazložitvi iz člena 25 Kadrovskih predpisov, ker zadevni osebi omogoča celovito razumevanje razlogov za zadevno odločbo in presojo možnosti, da vloži tožbo, Sodišču za uslužbence pa presojo zakonitosti izpodbijane odločbe.

(Glej točki 36 in 37.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 18. september 2003, Lebedef in drugi proti Komisiji, T-221/02, točka 61;

Sodišče za uslužbence: 7. november 2007, Hinderyckx proti Svetu, F-57/06, točka 27; 8. april 2008, Bordini proti Komisiji, F-134/06, točka 62.

4. Če uradnik instituciji očita nezakonitost, ki ne izhaja iz odločbe, ki posega v položaj, temveč iz ravnanja, mora pred tožbo vložiti zahtevo, naj uprava povrne škodo zaradi zadevnega ravnanja, in pritožbo, s katero se izpodbija utemeljenost zavrnitve navedene zahteve z odločbo ali zaradi molka organa, sicer je treba njegove predloge za povrnitev škode zoper navedeno ravnanje zavrniti kot očitno nedopustne.

(Glej točko 44.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 15. julij 1993, Camara Alloisio in drugi proti Komisiji, T-17/90, T-28/91 in T-17/92, točka 47.