ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Tožba, vložena 15. maja 2020 – Del Valle Ruiz in drugi/EOR

(Zadeva T-302/20)

(2020/C 247/41)

Jezik postopka: španščina

Stranke

Tožeče stranke: Antonio Del Valle Ruiz (Ciudad de México, Mehika) in 36 drugih tožečih strank (zastopniki: P. Rubio Escobar, R. Ruíz de la Torre Esporrín in B. Fernández García, odvetniki)

Tožena stranka: Enotni odbor za reševanje

Predloga

Tožeče stranke Splošnemu sodišču predlagajo, naj:

— Sklep Enotnega odbora za reševanje (SRB/EES/2020/52) z dne 17. marca 2020 o tem, ali je treba delničarjem in upnikom Banco Popular Español, S.A. dodeliti nadomestilo, razglasi za ničen.

— Plačilo stroškov naloži toženi stranki in intervenientom, ki v celoti ali deloma podpirajo njene predloge.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeče stranke v utemeljitev tožbe navajajo šest tožbenih razlogov.

Prvi tožbeni razlog: Kršitev člena 15(1)(g) Uredbe (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 (v nadaljevanju: Uredba (EU) št. 806/2014). Tožeče stranke v zvezi s tem trdijo, da nekdanji delničarji Banco Popular v postopku reševanja ne bi smeli utrpeti več izgub, kot bi jih v primeru običajnega insolvenčnega postopka.

Drugi tožbeni razlog: Kršitev člena 20(16) Uredbe (EU) št. 806/2014. Tožeče stranke v zvezi s tem trdijo, da z izpodbijanim sklepom ni bilo ocenjeno, ali bi bili nekdanji delničarji Banco Popular v običajnem insolvenčnem postopku deležni boljše obravnave kot v postopku reševanja, glede na to, da je bil insolvenčni postopek izenačen z likvidacijo. Poleg tega vrednotenja ni izvedla neodvisna oseba.

Tretji tožbeni razlog: Kršitev člena 41(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) v delu, v katerem je bila kršena pravica nekdanjih delničarjev Banco Popular, da se izjavijo pred sprejetjem posamičnega ukrepa, ki jih prizadene.

Četrti tožbeni razlog: Kršitev člena 47 Listine. Tožeče stranke v zvezi s tem trdijo, da je bila nekdanjim delničarjem Banco Popular kršena pravica do učinkovitega pravnega sredstva in s tem pravica do obrambe.

Peti tožbeni razlog: Kršitev člena 17 Listine in člena 1 Protokola št 1 k Evropski konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin; v delu, v katerem je bila delničarjem odvzeta lastninska pravica, ne da bi za to izgubo prejeli pravično odškodnino.

Šesti tožbeni razlog: Kršitev člena 52 Listine. Tožeče stranke v zvezi s tem trdijo, da je EOR delničarjem odvzela lastninsko pravico brez upoštevanja zakonsko določenih meja.
C 247/18

Tožba, vložena 4. maja 2020 – ClientEarth/Komisija

(Zadeva T-255/20)

(2020/C 247/27)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Tožeča stranka: ClientEarth AISBL (Bruselj, Belgija) (zastopnika: F. Logue, Solicitor, in J. Kenny, Barrister-at-law)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predloga

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— za nično razglasi odločbo zaradi molka Evropske komisije z dne 26. februarja 2020 v zadevi GESTDEM št. 2019/6819 o zavrnitvi prošnje tožeče stranke za dostop do dela dokumentov;

— odloči o stroških in Evropski komisiji naloži plačilo stroškov tožeče stranke in morebitnim intervenientom naloži, da nosijo svoje stroške.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja tri tožbene razloge.

1. Prvi tožbeni razlog: Komisija je storila očitne napake pri presoji in napačno uporabila pravo, zaradi česar je bila napačno uporabljena izjema glede varstva postopka odločanja (drugi pododstavek člena 4(3) Uredbe št. 1049/2001) (1), in ni podala obrazložitve (člen 296 PDEU), ker: — ni postopka odločanja, ki bi bil resno oslabljen z delnim razkritjem oddelka 4 zapisnika 79. sestanka „Tehničnega odbora za motorna vozila“, ki je potekal v Bruslju 12. februarja 2019 (dokument B); — Komisija ni dokazala, da bi delno razkritje oddelka 4 dokumenta B resno oslabilo njen postopek odločanja.

2. Drugi tožbeni razlog: Komisija je storila očitne napake pri presoji in je napačno uporabila pravo, zaradi česar je bilo napačno uporabljeno merilo prevladujočega javnega interesa iz drugega pododstavka člena 4(3) Uredbe št. 1049/2001, in ni podala obrazložitve (člen 296 PDEU).

3. Tretji tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila pravo, ker se je oprla na Standardni poslovnik za odbore, ki se na podlagi člena 277 PDEU ne uporablja.

(1) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331).
3.

Tretji tožbeni razlog se nanaša na kršitev temeljnih pravic, ker ob sprejetju teh aktov niso bile spoštovane pravica do obrambe, pravica do učinkovitega sodnega varstva in pravica do enakosti orožij.
3.

Po mnenju družbe Banco de España naj bi Evropska centralna banka štela, da je družba Banco Popular od 13. marca 2017 solventna banka. Družba Banco Popular nikoli ni bila v likvidaciji, kot trdi družba Deloitte, vendar je jasno, da si je SRB zastavil cilj rešiti družbo Banco Popular, da bi lahko rešil družbo Banco Santander, ki je evropska in svetovna sistemska banka, katere izgube (za katere sta tožeči stranki izračunali, da so v letu 2017 znašale 22 573 000 000 EUR) so bile preko razlastitve in prevzema družbe Banco Popular njenim delničarjem prikrite.
C 191/28

Tožba, vložena 23. marca 2020 – Henry Cotton’s Brand Management Company/EUIPO – Industries Sportswear Company (Henry Cotton’s)

(Zadeva T-173/20)

(2020/C 191/38)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Tožeča stranka: Henry Cotton’s Brand Management Company Ltd (Dublin, Irska) (zastopniki: A. von Mühlendahl, C. Eckhartt in P. Böhner, odvetniki)

Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

Druga stranka v postopku pred odborom za pritožbe: Industries Sportswear Company SRL (Benetke, Italija)

Podatki o postopku pred EUIPO

Imetnik sporne znamke: tožeča stranka

Zadevna sporna znamka: besedna znamka Evropske unije Henry Cotton’s – znamka Evropske unije št. 821 769 in No 2 580 728

Postopek pred EUIPO: postopek za ugotovitev ničnosti

Izpodbijana odločba: odločba drugega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 10. februarja 2020 v združenih zadevah R 254/2019-2 in R 255/2019-2

Tožbena predloga

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— izpodbijano odločbo razveljavi;

— EUIPO in drugi stranki v postopku pred odborom za pritožbe, če bi intervenirala v tem postopku, naloži plačilo stroškov.

Navajana tožbena razloga

— Kršitev člena 103(1) in (2) Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta;
—

razglasi ničnost preglednice 8 z naslovom „Dovoljena odstopanja pri preverjanju merjenih parametrov“ iz Priloge IX v delu, v katerem vsebuje parametre, ki so vključeni v Prilogo VI in niso navedeni v Prilogi V, in sicer: „E16, E32“ in „Eaux“;
3.

Komisija je bistveno kršila materialnopravne in postopkovne predpise s tem, da je preizkusila, ali je najemnina, določena v najemni pogodbi, ustrezala tržnim pogojem, da je kršila pravila o dokaznem bremeni in da je napačno razlagala dejansko stanje. — Komisija je ugotovila obstoj državne pomoči na podlagi nepomembnih in pomanjkljivih podatkov. Ugotoviti bi morala, da naložbe v izboljšanje tal, stroški za vzdrževanje tal in izboljšanje kakovosti ogljika v celoti spadajo v okvir najema. — Komisija napačno ni upoštevala, da gospodarska prednost, ki domnevno izhaja iz pogodbe, v vsakem primeru na podlagi privatizacije, kot tudi združitve deležev tožeče stranke in lastnika najkasneje leta 2002 ni obstajala več.
3.

Tretji tožbeni razlog: kršitev člena 107(1) PDEU, ker oprostitev davka ne izkrivlja in ne ogroža konkurence ter ne vpliva na trgovino med državami članicami. V utemeljitev tretjega tožbenega razloga trdi, da ukrepi oprostitve, ki so predmet izpodbijanih sklepov, ne izboljšujejo konkurenčnega položaja pristaniških organov in zato ni mogoče, da bi konkurenca vplivala na trgovino med državami članicami. Zato ni državna pomoč v smislu člena 107 PDEU.
a)

Razlogi v zvezi s popravkom na podlagi poizvedb AA/2016/012, AA/2016/003 in AA/2016/015 IT v zvezi s pomočmi na površino: 1. Prvi razlog: kršitev Uredbe (EU) št. 1307/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. december 2013 o pravilih za neposredna plačila kmetom na podlagi shem podpore v okviru skupne kmetijske politike ter razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 637/2008 in Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 (1), v zvezi z opredelitvijo pojma „trajno travinje“, ki je bila na nacionalni ravni sprejeta z ministrsko uredbo z dne 18. novembra 2014. 2. Drugi razlog: kršitev člena 52(2) Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o financiranju, upravljanju in spremljanju skupne kmetijske politike in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 352/78, (ES) št. 165/94, (ES) št. 2799/98, (EC) No 814/2000, (ES) št. 1290/2005 in (ES) št. 485/2008 (2) ter člena 12(2) in (6) Delegirane uredbe Komisije (EU) št. 907/2014 z dne 11. marca 2014 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s plačilnimi agencijami in ostalimi organi, finančnim upravljanjem, potrditvijo obračunov, varščinami in uporabo eura (3) glede uporabe pavšalne obrestne mere, čeprav bi bilo mogoče izračunati dejansko tveganje za proračun Unije. 3. Tretji razlog: kršitev člena 296, drugi odstavek, PDEU in člena 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, v zvezi z uporabo splošne klavzule o „nesorazmerni obremenitvi“, s katero je bil utemeljen finančni popravek.
C 68/45

Tožba, vložena 19. decembra 2019 – Ryanair in Laudamotion/Komisija

(Zadeva T-866/19)

(2020/C 68/54)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Tožeči stranki: Ryanair DAC (Swords, Irska), Laudamotion GmbH (Schwechat, Avstrija) (zastopnika: E. Vahida in I. Metaxas-Maranghidis, odvetnika)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predloga

Tožeči stranki Splošnemu sodišču predlagata, naj:

— Sklep razglasi za ničen; in

— Komisiji naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeči stranki s tožbo predlagata razglasitev ničnosti Izvedbenega sklepa Komisije (EU) 2019/1585 (1).

Tožeči stranki v utemeljitev tožbe navajata šest tožbenih razlogov.

Prvi tožbeni razlog: z Izvedbenim sklepom Komisije (EU) 2019/1585 sta kršena obveznost obrazložitve in načelo svobode opravljanja storitev, ker Komisija ni preučila obstoja prevladujočega javnega interesa, ki bi utemeljeval omejitev načela svobode opravljanja storitev, ki je bil uveden s pravili o porazdelitvi prometa za letališči Schiphol in Lelystad.

Drugi tožbeni razlog: podredno, z Izvedbenim sklepom Komisije (EU) 2019/1585 sta kršena načelo svobode opravljanja storitev in člen 19(2) Uredbe (ES) št. 1008/2008 Evropskega parlamenta in Sveta (2), ker zapolnjenost letališča Schipol in prevladujoča korist prestopnih letov, ki naj bi se izboljšali s pravili o porazdelitvi prometa, nista dokazani.

Tretji tožbeni razlog: z Izvedbenim sklepom Komisije (EU) 2019/1585 sta zaradi diskriminacije, ki je ob neobstoju objektivne utemeljitve uvedena s pravili o porazdelitvi prometa, kršena načelo svobode opravljanja storitev in člen 19(2) Uredbe (ES) št. 1008/2008.

Četrti tožbeni razlog: z Izvedbenim sklepom Komisije (EU) 2019/1585 sta s tem, da pravila o porazdelitvi prometa niso sorazmerna in da Komisija ni preučila razpoložljivosti manj omejujočih sredstev, kršena načelo svobode opravljanja storitev in člen 19(2) Uredbe (ES) št. 1008/2008.

Peti tožbeni razlog: kršitev Uredbe Sveta (EGS) št. 95/93 (3), ker Komisija ni preučila skladnosti s postopkom za določitev letališča Lelystad kot koordinirano letališče in ker je bila vzpostavljena povezava med sloti in namembnimi kraji ter nasprotjem s splošnimi načeli iz Uredbe (EGS) št. 95/93.

Šesti tožbeni razlog: kršitev člena 19(2) Uredbe (ES) št. 1008/2008, ker Komisija ni preučila izpolnjenosti pogoja, da letališča nudijo potrebne storitve letalskim prevoznikom in ne posegajo neupravičeno v njihove poslovne priložnosti.

(1) Izvedbeni sklep Komisije (EU) 2019/1585 z dne 24. septembra 2019 o določitvi pravil o porazdelitvi prometa za letališči Amsterdam Schiphol in Amsterdam Lelystad v skladu s členom 19 Uredbe (ES) št. 1008/2008 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2019 L 246, str. 24).

(2) Uredba (ES) št. 1008/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. septembra 2008 o skupnih pravilih za opravljanje zračnih prevozov v Skupnosti (UL 2008, L 293, str. 3).

(3) Uredba Sveta (EGS) št. 95/93 z dne 18. januarja 1993 o skupnih pravilih dodeljevanja slotov na letališčih Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 2, str. 3).
3.

Tretji tožbeni razlog: kršitev pravice do izjave in kršitev zaupnosti, ker (i) tožeči stranki ni bilo omogočeno, da predloži pripombe glede (a) vsebine izjav, ki so jih podali domnevni nadlegovalci in priče pred komisijo, in (b) drugih dokumentov, ki jih je komisija v poročilu uporabila za pripravo priporočil Predsedniku Banke, ker (ii) je komisija prišla do ugotovitev in jih delila s tretjimi osebami preden je tožeči stranki omogočila, da o njih predloži pripombe, namreč preden je domnevno dokončala svoje poročilo, in ker (iii) je Predsednik EIB s potrditvijo poročila komisije izpodbijani sklep obremenil z istimi napakami. Tožeča stranka v utemeljitev predlogov glede odškodnine trdi: — da je utrpela nepremoženjsko škodo, ki je ni mogoče odpraviti z razglasitvijo ničnosti izpodbijanega sklepa; — da ji je tožena stranka s tem, da je zavrnila njen predlog za poravnavo, nezakonito odvzela možnost sporazumne rešitve zadeve in izogiba postopku pred Splošnim sodiščem.
2.

Drugi tožbeni razlog: napačna uporaba prava in napačno ugotovljeno dejansko stanje glede ugotovitve Komisije, da so bili začasni ukrepi nujni za odpravo tveganja resne in nepopravljive škode za konkurenco na katerem koli od upoštevnih zadevnih trgov, ki izhaja (a) iz tega, da je Komisija uvedla neznani pojem nujnosti, ki je upravičen samo s počasnostjo njenega lastnega postopka, kar je v nasprotju z izjemno naravo, neločljivo povezano s temi ukrepi, (b) iz neobstoja posebnih dejavnikov, ki bi utemeljevali nujnost ukrepanja, saj se Komisija omejuje na sklicevanje na vrsto splošnih očitkov, in (c) iz tega, da Komisija ni izkazala nobene verjetne škode za konkurenco na nobenem od upoštevnih trgov.
—

Po mnenju tožečih strank je Komisija z izpodbijanim sklepom napačno in brez kakršne koli tehnične in pravne presoje štela, da je ugotovitev kršitve člena 102 PDEU malo verjetna, tako v zvezi s prevladujočim položajem (ki se nanaša na obstoj patentnega programa družbe Philips in njenega ravnanja, ki je neodvisno od konkurentov in dobaviteljev), kot v zvezi zlorabami, ki so obstajale tako pri določitvi diskriminatornih cen, kot pri naložitvi podpisa dovoljenj na podlagi domnevnih – in nikoli dokazanih – kršitev patentov.
4.

Tožeča stranka v okviru četrtega tožbenega razloga trdi, da njen posamičen interes glede domnevne opustitve ukrepanja Evropskega sveta zoper zatrjevano navzkrižje interesov češkega predsednika vlade izvira iz: i. ustavne dolžnosti izvajanja nadzora nad pravilnim sprejemanjem pravnih aktov EU, vključno s proračunom EU (Večletni finančni okvir 2021-2027); ii. ustavne dolžnosti v zvezi s pravico do nadzora češkega predsednika vlade pri delovanju v Evropskem svetu, vključno z dolžnostjo odgovornega izvajanja funkcije člana posebnega odbora senata, zadolženega za preiskavo domnevnega navzkrižja interesov češkega predsednika vlade, A. Babiša; iii. njene izvolitve v češki senat leta 2018, zaradi česar je tekmec kandidatov stranke ANO 2011, ki je pod nadzorom češkega predsednika vlade. Tožeča stranka trdi, da če Splošno sodišče te zadeve ne bi sprejelo v obravnavo, bi to pomenilo odrek sodnega varstva, kar bi pripeljalo do tega, da poslanci nacionalnih parlamentov dejansko ne bi mogli nadzorovati članov njihove vlade v okviru delovanja v Evropskem svetu ali Svetu.
C 45/96

Tožba, vložena 18. decembra 2019 – easyCosmetic Swiss/EUIPO – U.W.I. Unternehmensberatungs- und Wirtschaftsinformations (easycosmetic)

(Zadeva T-858/19)

(2020/C 45/82)

Jezik, v katerem je bila tožba vložena: nemščina

Stranke

Tožeča stranka: easyCosmetic Swiss GmbH (Baar, Švica) (zastopnika: D. Terheggen in S. E. Sullivan, odvetnika)

Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

Druga stranka pred odborom za pritožbe: U.W.I. Unternehmensberatungs- und Wirtschaftsinformations GmbH (Bad Nauheim, Nemčija)

Podatki o postopku pred EUIPO

Imetnik sporne znamke: tožeča stranka

Zadevna sporna znamka: Besedna znamka Evropske unije easycosmetic – Znamka Evropske unije št. 13 801 675

Postopek pred EUIPO: postopek z ugovorom

Izpodbijana odločba: Odločba drugega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 4. oktobra 2019 v zadevi R 973/2019-2

Tožbena predloga

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— razveljavi izpodbijano odločbo;

— EUIPO naloži plačilo stroškov.

Navajani tožbeni razlog

Kršitev člena 59(1)(a) v povezavi s členom 7(1)(b) in (c) Uredbe (EU) Evropskega parlamenta in Sveta 2017/1001.
1.

Prvi tožbeni razlog: Komisija je kršila člen 107(1) PDEU, ker je ugotovila, da domnevni ukrep pomoči zagotavlja selektivno prednost: a) družbam, ki uporabijo 75-odstotno oprostitev za upravičena posojilna razmerja z nizkim tveganjem, ker je Komisija: — napačno opredelila sistem nadzorovanih družb v Združenem kraljestvu kot referenčni sistem; — napačno uporabila pravo, ker je ugotovila, da 75-oprostitev pomeni odstopanje od referenčne davčne ureditve, na podlagi tega, da (i) ugotovitev odstopanja napačno temelji na zakonodajni tehniki; (ii) merilo funkcij osebja, pristojnega za odločanje, ni osrednje merilo za ureditev nadzorovanih tujih družb v Združenem kraljestvu; in (iii) upravičena in neupravičena posojilna razmerja niso v enakem pravnem in dejanskem položaju in je vsekakor napačno uporabila pravo, ker je po analogiji uporabila Direktivo Sveta (EU) 2016/1164 (1) ali se je neupravičeno sklicevala na njene določbe; — zmotno ugotovila dejansko stanje in napačno uporabila pravo, ker je ugotovila da 75-odstotna oprostitev ni upravičena z naravo in celotno strukturo davčnega sistema enako kot izjema pri financiranju skupin, ki se uporablja za netrgovalni finančni dobiček, ki spada na področje uporabe oddelka 371EC Taxation (International and Other Provisions) Act 2010; b) družbam, ki uporabijo izjemo glede ujemanja obresti in upravičenih virov, ker je: — napačno opredelila sistem nadzorovanih družb v Združenem kraljestvu kot referenčni sistem; — napačno uporabila pravo, ker je ugotovila, da izjema glede ujemanja obresti in upravičenih virov pomeni odstopanje od referenčnega davčnega sistema, na podlagi tega, da: (i) ugotovitev odstopanja napačno temelji na zakonodajni tehniki in merilo funkcij osebja, pristojnega za odločanje, ni osrednje merilo za pravila Združenega kraljestva o nadzorovanih tujih družbah; (ii) davčni zavezanci, ki so upravičeni do izjeme glede ujemanja obresti in upravičenih virov, niso v enakem pravnem in dejanskem položaju kot davčni zavezanci, ki do tega niso upravičeni; — zmotno ugotovila dejansko stanje in napačno uporabila pravo, ker je ugotovila, da izjema glede ujemanja obresti in upravičenih virov ni upravičena z naravo in celotno strukturo davčnega sistema.
Tožba, vložena 25. oktobra 2019 – LSEGH (Luxembourg) in London Stock Exchange Group Holdings (Italy)/Komisija

(Zadeva T-726/19)

(2020/C 19/67)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Tožeči stranki: LSEGH (Luxembourg) Ltd (London, Združeno kraljestvo) in London Stock Exchange Group Holdings (Italy) Ltd (London,) (zastopniki: O. Brouwer, A. Pliego Selie in A. von Bonin, odvetniki)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predloga

Tožeči stranki Splošnemu sodišču predlagata, naj:

— Sklep Komisije C(2019) 2526 final z dne 2. aprila 2019 o državni pomoči SA.44896, ki jo je Združeno kraljestvo izvedlo v zvezi z nadzorovanimi tujimi družbami z izjemo pri financiranju skupin razglasi za ničen;

— Komisiji naloži, da tožečima strankama v skladu s členom 134 Poslovnika Splošnega sodišča plača stroške, vključno s stroški kateregakoli intervenienta.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeči stranki v utemeljitev tožbe navajata štiri tožbene razloge.

1. V okviru prvega tožbenega razloga trdita, da je Komisija napačno uporabila pravo in/ali storila očitne napake pri presoji ter v izpodbijanem sklepu ni ustrezno obrazložila opredelitve referenčnega sistema.

2. V okviru drugega tožbenega razloga navajata, da je Komisija napačno uporabila pravo in/ali storila napake pri presoji ter v izpodbijanem sklepu neustrezno obrazložila napačno opredelitev izjeme pri financiranju skupin kot odstopanje od običajnega delovanja referenčnega sistema.

3. V okviru tretjega tožbenega razloga trdita, da je Komisija napačno uporabila pravo in/ali storila očitne napake pri presoji pri ugotovitvi v izpodbijanem sklepu, da izjema pri financiranju skupin diskriminira med gospodarskimi subjekti.
1.

V okviru prvega tožbenega razloga navajajo nezakonitost člena 1 izpodbijanega sklepa, ker: a. je Komisija napačno uporabila pravo in storila očitne napake pri presoji pri ugotovitvi, da je izjema pri financiranju skupin (ekonomska) prednost v smislu člena 107(1) PDEU, zlasti ker: i. ni upoštevala: zgodovinskega ozadja uvedbe pravil o nadzorovanih tujih družbah v sistemu obdavčitve dohodkov pravnih oseb v Združenem kraljestvu, omejitev, ki so Združenemu kraljestvu naložene zaradi uporabe prava Unije, zlasti svobode ustanavljanja, teritorialnosti in drugih razlogov politik za strukturo pravil o nadzorovanih tujih družbah, uvedenih z Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 z učinkom od 1. januarja 2013, ter obsega davčne suverenosti držav članic, vključno Združenega kraljestva, pri oblikovanju pravil o nadzorovanih tujih družbah; ii. je trdila, da neobveznost zahtevka iz poglavja 9 dela 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 pomeni ugodno obravnavo, ki daje prednost; b. je Komisija napačno uporabila pravo in storila očitne napake pri presoji pri ugotovitvi, da izjema pri financiranju skupin pomeni selektivno prednost v smislu člena 107(1) PDEU, zlasti ker je: i. glede upoštevnega referenčnega okvira: 1. napačno opredelila referenčni okvir, kot da je sestavljen le iz pravil o nadzorovanih tujih družbah in/ali le poglavja 5 dela 9A Taxation (International and Other Provisions) Act 2010; 2. napačno opredelila cilj referenčnega okvira, kot da je namenjen le obdavčitvi dobička iz dejavnosti in premoženja v Združenem kraljestvu, ki so bili umetno preusmerjeni iz Združenega kraljestva, ne glede na to, ali upoštevne ciljne transakcije dejansko povzročijo nevarnost erozije davčne osnove v Združenem kraljestvu; ii. glede opredelitve odstopanja od referenčnega okvira: 1. napačno opredelila upoštevnost in pomen funkcije vodilnega osebja; 2. napačno presodila primerljivost upravičenih posojilnih razmerij s posojili strankam s prebivališčem v Združenem kraljestvu in tretjim strankam; 3. se je nezakonito oprla na Direktivo Sveta (EU) 2016/1164 (1); 4. napačno presodila primerljiva tveganja s kršitvijo svobode ustanavljanja za oproščene in neoproščene kategorije nadzorovanih tujih družb; iii. glede utemeljitve zatrjevanega odstopanja: 1. neutemeljeno ugotovila, da utemeljitev glede potrebe za upravljanje in vodenje sistema ni bila razširjena na funkcije vodilnega osebja; 2. neupravičeno ugotovila, da izjema pri financiranju skupin ni bila upravičena glede na skladnost s svobodo ustanavljanja.