16

V teh okoliščinah je Tribunale di Napoli prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je nacionalna zakonodaja, ki na podlagi Direktive 1999/70/ES v primeru nezakonite prekinitve izvajanja pogodbe o zaposlitvi z nično določbo o zaposlitvi za določen čas določa drugačne in bistveno manjše ekonomske posledice od tistih, ki so predvidene za primer nezakonite prekinitve izvajanja splošne civilnopravne pogodbe z nično določbo o sklenitvi za določen čas, v nasprotju z načelom enakovrednosti? 2. Ali je v skladu s pravom Unije, da na podlagi konkretne uporabe sankcija postavlja v boljši položaj delodajalca, ki ravna protipravno, kakor delavca, ki je žrtev tega protipravnega ravnanja, tako da trajanje postopka, čeprav je ta potreben, neposredno škoduje delavcu v prid delodajalca in da učinkovitost vzpostavitve prejšnjega stanja sorazmerno pada glede na trajanje procesa, dokler se skoraj ne izniči? 3. Ali na podlagi prava Unije v smislu člena 51 Listine člen 47 te listine in člen 6 EKČP nasprotujeta temu, da trajanje postopka, čeprav je ta potreben, neposredno škoduje delavcu v prid delodajalca in da učinkovitost vzpostavitve prejšnjega stanja sorazmerno pada glede na trajanje procesa, dokler se skoraj ne izniči? 4. Ali pojem pogojev zaposlitve iz določbe 4 [okvirnega sporazuma] ob upoštevanju pojasnil iz člena 3(1)(c) Direktive [Sveta] 2000/78/ES [o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 79)] in člena 14(1)(c) Direktive 2006/54/ES [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2006 o uresničevanju načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu (UL L 204, str. 23)] obsega tudi posledice nezakonitega prenehanja delovnega razmerja? 5. Če je odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen, ali je v smislu določbe 4 upravičena razlika med posledicami, ki so z nacionalno zakonodajo določene za nezakonito prenehanje delovnega razmerja za nedoločen čas in za določen čas? 6. Ali je treba splošna načela veljavnega prava Unije – to so načela pravne varnosti, varstva zaupanja v pravo, enakosti pravnih sredstev, učinkovitega sodnega varstva, pravice do neodvisnega sodišča in, splošneje, pravice do poštenega sojenja, določena v členu [6(2) PEU] (kakor je bil spremenjen s členom 1(8) Lizbonske pogodbe in na katerega se sklicuje člen 46 PEU), v povezavi s členom 6 [EKČP] ter s členi 46, 47 in 52(3) [Listine] – razlagati tako, da nasprotujejo temu, da Italijanska republika po zelo dolgem obdobju (devet let) sprejme zakonsko določbo, kakršna je člen 32(7) zakona št. 183/2010, ki spreminja izid tekočih postopkov, pri čemer neposredno oškoduje delavca v prid delodajalca, in da ukrep, namenjen vzpostavitvi prejšnjega stanja, sorazmerno izgublja učinkovitost glede na trajanje procesa, dokler se ta skoraj ne izniči? 7. Ali je treba, če Sodišče ne bi priznalo, da so navedena načela temeljna načela prava Unije za namen horizontalne in posplošene uporabe med strankama in bi torej ugotovilo samo neusklajenost določbe, kakršna je člen 32(5), (6) in (7) zakona št. 183/2010, z obveznostmi iz Direktive 1999/70/ES in [Listine], za namen neposredne vertikalne uporabe prava Unije, in sicer zlasti določbe 4 [okvirnega sporazuma] in [Listine], šteti, da je družba, kakršna je tožena stranka v postopku v glavni stvari, državni organ?“