ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 78(2) in Prilogo VII, del III, Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 je treba razlagati tako, da nasprotujeta temu, da se poimenovanje „mleko“ in poimenovanja, ki so s to uredbo rezervirana izključno za mlečne proizvode, pri trženju ali oglaševanju uporabljajo za označitev čisto rastlinskega proizvoda, tudi če ta poimenovanja dopolnjujejo pojasnjevalni oziroma opisni pristavki, ki označujejo rastlinski izvor zadevnega proizvoda, razen če je proizvod naveden v Prilogi I k Sklepu Komisije 2010/791/EU z dne 20. decembra 2010 o določitvi seznama proizvodov iz drugega pododstavka točke III(1) Priloge XII k Uredbi Sveta (ES) št. 1234/2007.

(Glej točko 52 in izrek.)
Člen 23(1), tretji stavek, Uredbe (ES) št. 1008/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. septembra 2008 o skupnih pravilih za opravljanje zračnih prevozov v Skupnosti je treba razlagati tako, da morajo letalski prevozniki pri objavljanju letalskih prevoznin ločeno navesti zneske, ki jih stranke dolgujejo iz naslova davkov, letaliških pristojbin in ostalih prispevkov, dodatnih dajatev ali pristojbin iz člena 23(1), tretji stavek, točke od (b) do (d), te uredbe, in zato teh postavk ne morejo niti delno vključiti v letalsko prevoznino iz člena 23(1), tretji stavek, točka (a), navedene uredbe.

Ta razlaga je podprta s preučitvijo tako ciljev, ki jim sledi zakonodaja, katere del je zadevna določba iz postopka v glavni stvari, kot njenega konteksta. Cilj člena 23(1) Uredbe št. 1008/2008 je predvsem zagotoviti obveščanje in preglednost cen zračnih prevozov z letališč na ozemlju držav članic in s tem prispevati k varstvu strank, ki uporabljajo te storitve. Cilj obveščanja in preglednosti cen pa ne bi bil dosežen, če bi se člen 23(1), tretji stavek, Uredbe št. 1008/2008 razlagal tako, da daje letalskim prevoznikom izbiro glede tega, ali bodo davke, letališke pristojbine in ostale prispevke, dodatne dajatve in pristojbine vključili v letalske prevoznine ali bodo te različne postavke navedli posebej.

Poleg tega bi drugačna razlaga člena 23(1), tretji stavek, Uredbe št. 1008/2008 tej določbi odvzela vsakršen polni učinek. Na eni strani bi namreč delna vključitev postavk iz člena 23(1), tretji stavek, točke od (b) do (d), Uredbe št. 1008/2008 v letalske prevoznine povzročila, da bi bili navedeni le zneski, ki ne bi imeli zveze z resničnostjo. Na drugi strani bi popolna vključitev teh postavk v letalske prevoznine povzročila, da bi bil lahko znesek, naveden kot letalska prevoznina, enak končni ceni, ki jo je treba plačati. Obveznost navedbe končne cene, ki jo je treba plačati, pa je že določena v členu 23(1), drugi stavek, te uredbe.

(Glej točke od 29 do 32 in 36 ter točko 1 izreka.)
Člen 9(1)(b) Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki [Evropske unije] je treba razlagati tako, da na podlagi dejstva, da znamka Evropske unije in nacionalna znamka mirno soobstajata v enem delu Evropske unije, ni mogoče ugotoviti, da v drugem delu Unije, v katerem ni podan miren soobstoj te znamke Evropske unije in znaka, ki je enak tej nacionalni znamki, ni verjetnosti zmede glede navedene znamke Evropske unije in tega znaka.

Če bi bil namreč imetnik znamke Evropske unije varovan samo pred posegi, ki obstajajo na celotnem ozemlju Unije, ne bi mogel nasprotovati uporabi enakih ali podobnih znakov, ki ustvarjajo verjetnost zmede zgolj na delu tega ozemlja, cilj člena 9(1)(b) Uredbe št. 207/2009 pa je tega imetnika povsod v Uniji varovati pred vsakršno uporabo, ki posega v funkcijo njegove znamke kot označbe izvora.

Zato velja, da kadar uporaba znaka ustvarja verjetnost zmede zaradi znamke Evropske unije v enem delu Unije, medtem ko v drugem delu Unije enaka uporaba take verjetnosti ne ustvarja, je podana kršitev izključnih pravic iz te znamke. Če je tako, mora sodišče za znamke Evropske unije, ki odloča o zadevi, prepovedati trženje zadevnih proizvodov pod spornim znakom za celotno ozemlje Unije, razen za del tega ozemlja, za katerega je bil ugotovljen neobstoj verjetnosti zmede (sodba z dne 22. septembra 2016, combit Software,C‑223/15, EU:C:2016:719, točki 25 in 36).

Poleg tega iz sodne prakse Sodišča izhaja, da mora preizkus, ali obstaja verjetnost zmede v delu Unije, temeljiti na celoviti presoji vseh upoštevnih dejavnikov zadevnega primera ter da mora ta presoja zajemati vizualno, fonetično ali pojmovno primerjavo znamke in znaka, ki ga uporablja tretja oseba, zaradi česar so lahko zlasti zaradi jezikovnih razlogov ugotovitve za en del Unije drugačne kot za drugega (glej v tem smislu sodbo z dne 22. septembra 2016, combit Software,C‑223/15, EU:C:2016:719, točki 31 in 33 ter navedena sodna praksa).

(Glej točke 32, 33, 36, 38 ter točko 1 izreka.)
Treba je poudariti, da ima Komisija široko diskrecijsko pravico pri določitvi referenčnih vrednosti v sektorju ali delu sektorja na podlagi člena 10a(2) Direktive 2003/87. Ta njena aktivnost namreč med drugim vključuje izbire ter zapletene tehnične in gospodarske ocene. Zgolj očitna neprimernost sprejetega ukrepa na tem področju lahko vpliva na zakonitost takega ukrepa (sodbi z dne 8. septembra 2016, Borealis in drugi, C‑180/15, EU:C:2016:647, točka 45, in z dne 26. oktobra 2016, Yara Suomi in drugi, C‑506/14, EU:C:2016:799, točka 37).

Iz uvodne izjave 11 Sklepa 2011/278 je razvidno, da če podatki niso bili na voljo ali zbrani podatki niso bili v skladu z metodologijo za določanje referenčnih vrednosti, so bile za oblikovanje višine referenčnih vrednosti uporabljene informacije o sedanjih ravneh emisij in porabe ter o najučinkovitejših tehnologijah, ki v glavnem izhajajo iz BREF. Zaradi pomanjkanja podatkov o predelavi odpadnih plinov, odvedeni toploti in proizvodnji električne energije je bila višina referenčnih vrednosti proizvodov za koks in vroče litine oblikovana z izračuni neposrednih in posrednih emisij na podlagi informacij o ustreznih pretokih energije iz zadevnih BREF in privzetih emisijskih faktorjih, določenih z LDSD 2007 (sodbi z dne 8. septembra 2016, Borealis in drugi, C‑180/15, EU:C:2016:647, točka 47 in z dne 26. oktobra 2016, Yara Suomi in drugi, C‑506/14, EU:C:2016:799, točka 39).

Poleg tega, kar zadeva odpadne pline, ki nastanejo pri proizvodnji vroče litine, iz uvodne izjave 32 Sklepa 2011/278 izhaja, da referenčne vrednosti proizvodov upoštevajo energetsko učinkovito predelavo odpadnih plinov in emisije, povezane z rabo teh plinov. Zato je bila pri oblikovanju višine referenčnih vrednosti za proizvode, pri proizvodnji katerih nastajajo ti odpadni plini, v veliki meri upoštevana vsebnost ogljika v teh odpadnih plinih (sodbi z dne 8. septembra 2016, Borealis in drugi, C‑180/15, EU:C:2016:647, točka 48, in z dne 26. oktobra 2016, Yara Suomi in drugi, C‑506/14, EU:C:2016:799, točka 40).

V teh okoliščinah ni razvidno, da bi Komisija s tem, da se je v Sklepu 2011/278 za določitev referenčne vrednosti za vročo litino oprla na podatke, ki izhajajo iz BREF za železo in jeklo ter LDSD 2007, kršila obveznost uporabe najnatančnejših in najnovejših znanstvenih podatkov, ki so na voljo, in načelo dobrega upravljanja.

(Glej točke od 31 do 34.)
2.

Pritožba–Razlogi–Napačna presoja dejstev in dokazov–Nedopustnost–Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov–Izključitev, razen ob izkrivljanju (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točke od 31 do 33.)
(uredbi Evropskega parlamenta in Sveta št. 178/2002, člena 53 in 54(1), ter št. 1829/2003, člen 34)

Približevanje zakonodaj–Gensko spremenjena živila in krma–Uredba št. 1829/2003–Nujni ukrepi, ki se jih lahko sprejme, da se odpravi resno tveganje za zdravje ljudi, zdravje živali ali okolje–Država članica, ki je Komisijo uradno obvestila o tem, da je treba sprejeti take ukrepe–Proizvod, ki je odobren z navedeno uredbo ali ki je odobren v skladu z njo in ki očitno ne pomeni resnega tveganja za zdravje ljudi, zdravje živali ali okolje–Obveznost Komisije, da sprejme take ukrepe–Neobstoj

Približevanje zakonodaj–Gensko spremenjena živila in krma–Uredba št. 1829/2003–Obravnavanje resnega tveganja za zdravje ljudi, zdravje živali ali okolje–Ocena in upravljanje, za kateri sta pristojna Komisija in Svet, pod nadzorom sodišča Unije–Sprejetje in izvajanje nujnih ukrepov s strani držav članic, če ni odločitve na ravni Unije–Pristojnost nacionalnih sodišč za presojo zakonitosti navedenih ukrepov z vidika vsebinskih pogojev iz člena 34 Uredbe št. 1829/2003 in postopkovnih zahtev iz člena 54 Uredbe št. 178/2002–Sprejetje sklepa na ravni Unije–Zavezujoča narava presoje dejanskih in pravnih elementov, ki jo vsebuje ta sklep, za vse organe države članice naslovnice, vključno z njenimi sodišči

(člena 267, drugi in tretji odstavek, PDEU ter 288 PDEU, uredbi Evropskega parlamenta in Sveta št. 178/2002, člena 54 in 58, ter št. 1829/2003, člen 34)
Zadeva C‑75/16

Livio Menini

in

Maria Antonia Rampanelli

proti

Banco Popolare Società Cooperativa

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Tribunale Ordinario di Verona)

„Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Postopki alternativnega reševanja sporov (ARS) – Direktiva 2008/52/ES – Direktiva 2013/11/EU – Člen 3(2) – Ugovor potrošnikov v postopku za izdajo plačilnega naloga, ki ga je sprožila kreditna institucija – Pravica do dostopa do sodnega varstva – Nacionalna zakonodaja, ki kot obvezno določa uporabo postopka mediacije – Obvezna pomoč odvetnika – Pogoj za dopustnost tožbe“

Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 14. junija 2017

Varstvo potrošnikov – Pravice potrošnikov – Postopki alternativnega reševanja sporov (ARS) – Direktiva 2013/11 – Nacionalna ureditev, ki kot obvezno določa uporabo postopka mediacije kot pogoj za dopustnost tožbe – Dopustnost – Zahteva – Nacionalna ureditev, ki določa, da morajo v okviru mediacije potrošniki imeti obvezno pomoč odvetnika in se lahko iz postopka mediacije umaknejo le, če dokažejo, da obstaja utemeljen razlog za takšno odločitev – Nedopustnost

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2013/11, člen 2(1))

Direktivo 2013/11/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2013 o alternativnem reševanju potrošniških sporov ter spremembi Uredbe (ES) št. 2006/2004 in Direktive 2009/22/ES (Direktiva o alternativnem reševanju potrošniških sporov) je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki uporabo mediacije v sporih iz člena 2(1) te direktive določa kot pogoj za dopustnost tožbe v zvezi s temi spori, če takšna zahteva strankama ne preprečuje, da izvršujeta svojo pravico do dostopa do sodnega sistema.

Nasprotno je treba navedeno direktivo razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki določa, da morajo v okviru take mediacije potrošniki imeti obvezno pomoč odvetnika in se lahko iz postopka mediacije umaknejo le, če dokažejo, da obstaja utemeljen razlog za takšno odločitev.

(Glej točko 71 in izrek.)
Ozemlje Unije je geografski prostor iz člena 52 PEU in člena 355 PDEU, ki opredeljujeta ozemeljsko veljavnost Pogodb. Če ni navedb o ozemeljski veljavnosti akta sekundarnega prava, jo je treba ugotoviti na podlagi njegovih določb, saj ima sekundarno pravo načeloma isto področje uporabe kot Pogodbi in se na tem področju uporablja ipso iure (glej v tem smislu sodbo z dne 15. decembra 2015, Parlament in Komisija/Svet, od C‑132/14 do C‑136/14, EU:C:2015:813, točki 76 in 77).

Po eni strani so torej letališča držav članic del navedenega geografskega prostora in s tem del ozemlja Unije. Po drugi strani je treba ugotoviti, da z določbami Uredbe št. 1889/2005 veljavnost obveznosti prijave iz člena 3(1) te uredbe ni izključena za mednarodna tranzitna območja navedenih letališč, niti ni za ta območja s členoma 52 PEU in 355 PDEU izključena ozemeljska veljavnost Pogodb ali določena izjema v zvezi z njimi. Iz tega izhaja, da če se fizična oseba premakne iz kraja, ki ni del geografskega prostora iz člena 52 PEU in člena 355 PDEU, v kraj, ki je del tega prostora, ta oseba vstopi v Unijo v smislu člena 3(1) Uredbe št. 1889/2005.

(Glej točke od 22 do 26.)
Zadeva C‑302/16

Bas Jacob Adriaan Krijgsman

proti

Surinaamse Luchtvaart Maatschappij NV

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložila rechtbank Noord-Nederland)

„Predhodno odločanje – Zračni promet – Uredba (ES) št. 261/2004 – Člen 5(1)(c) – Odškodnina in pomoč potnikom v primeru odpovedi leta – Oprostitev obveznosti plačila odškodnine – Prevozna pogodba, sklenjena s posredovanjem spletne potovalne agencije – Letalski prevoznik, ki je potovalno agencijo pravočasno obvestil o spremembi voznega reda leta – Potovalna agencija, ki je navedeno informacijo posredovala potniku z elektronsko pošto deset dni pred letom“

Povzetek – Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 11. maja 2017

Promet – Zračni promet – Uredba št. 261/2004 – Skupna pravila glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov – Izjema od obveznosti zagotovitve odškodnine – Prevozna pogodba, sklenjena s posredovanjem spletne potovalne agencije – Letalski prevoznik, ki je potovalno agencijo pravočasno obvestil o spremembi voznega reda leta – Potovalna agencija, ki je navedeno informacijo posredovala potniku z elektronsko pošto deset dni pred letom – Vključitev

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 261/2004, člena 5(1)(c) in (7))

Člena 5(1)(c) in 7 Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 je treba razlagati tako, da je dejanski letalski prevoznik zavezan plačati odškodnino, predvideno v teh določbah, v primeru odpovedi leta, o kateri potnik ni bil obveščen vsaj dva tedna pred odhodom po voznem redu, tudi če je ta prevoznik o tej odpovedi vsaj dva tedna pred odhodom po voznem redu obvestil potovalno agencijo, s posredovanjem katere je bila z zadevnim potnikom sklenjena pogodba o prevozu, in ta agencija zadnjenavedenega ni obvestila v tem roku.

(Glej točko 31 in izrek.)
1.

Helenska republika s tem, da ni predložila poročila o stroškovno optimalni ravni, ki je določeno v členu 5(2), drugi pododstavek, Direktive 2010/31/EU Evropskega parlamenta in Sveta za dne 19. maja 2010 o energetski učinkovitosti stavb in ki ga je treba sestaviti v skladu z določbami Delegirane uredbe Komisije (EU) št. 244/2012 z dne 16. januarja 2012 o dopolnitvi Direktive 2010/31 z določitvijo primerjalnega metodološkega okvira za izračunavanje stroškovno optimalnih ravni za minimalne zahteve glede energetske učinkovitosti stavb in elementov stavb, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 5(2) Direktive 2010/31.
Zadeva C‑145/16

Aramex Nederland BV

proti

Inspecteur van de Belastingdienst/Douane

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Gerechtshof Amsterdam)

„Predhodno odločanje – Uredba (EGS) št. 2658/87 – Carinska unija in skupna carinska tarifa – Tarifna uvrstitev – Kombinirana nomenklatura – Veljavnost – Uredba (EU) št. 301/2012 – Tarifni številki 8703 in 8711 – Trikolesno vozilo z imenom ‚Spyder‘“

Povzetek – Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 16. februarja 2017

Carinska unija – Skupna carinska tarifa – Tarifne številke – Trikolesno vozilo, ki je opremljeno s pnevmatikami, ki so bile izdelane za trikolesna motorna kolesa, vendar so podobne pnevmatikam za motorna vozila, ter ki se upravlja z balanco in ima krmilni sistem, ki temelji na Ackermanovem načelu – Uvrstitev v tarifno številko 8703 kombinirane nomenklature

(Uredba Sveta št. 2658/87, Priloga I, tarifni številki 8703 in 8711; Uredba Komisije št. 927/2012)

Kombinirano nomenklaturo iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi v različici, ki izhaja iz Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 927/2012 z dne 9. oktobra 2012, je treba razlagati tako, da trikolesno vozilo, kakršno je to iz postopka v glavni stvari, ki je opremljeno s pnevmatikami, ki so bile izdelane za trikolesna motorna kolesa, vendar so podobne pnevmatikam za motorna vozila, ter ki se upravlja z balanco in ima krmilni sistem, ki temelji na Ackermanovem načelu, spada v tarifno številko 8703 te nomenklature.

(Glej točko 35 in izrek.)
Kadar ni ureditve Unije na nekem področju, natančna postopkovna pravila za zaščito pravic, ki jih imajo osebe na podlagi prava Unije, izhajajo iz pravnega reda vsake države članice po načelu postopkovne avtonomije držav članic, vendar le če ta pravila niso manj ugodna kot tista, ki urejajo podobne notranje položaje (načelo enakovrednosti), in če v praksi ne onemogočajo ali čezmerno otežujejo uresničevanja pravic, ki jih priznava pravni red Unije (načelo učinkovitosti) (sodba z dne 18. oktobra 2012, Pelati, C‑603/10, EU:C:2012:639, točka 23 in navedena sodna praksa).

V zvezi z zadnjenavedenim načelom je treba spomniti, da je treba vsak primer, ko se postavlja vprašanje, ali nacionalni postopek v praksi onemogoča ali pretirano otežuje uresničevanje pravic, ki jih posameznikom daje pravni red Unije, presoditi ob upoštevanju, po potrebi, temeljnih načel zadevnega nacionalnega pravnega sistema, med katerimi je tudi načelo pravne varnosti (glej v tem smislu sodbi z dne 27. junija 2013, Agrokonsulting, C‑93/12, EU:C:2013:432, točka 48, in z dne 6. oktobra 2015, Târșia, C‑69/14, EU:C:2015:662, točka 36).

V zvezi s tem je Sodišče že pojasnilo, da je zahteva po pravni varnosti še posebej stroga, kadar gre za ureditev Unije, ki lahko povzroči finančne posledice, s čimer se zainteresiranim osebam omogoči, da poznajo natančen obseg obveznosti, ki jim jih ta ureditev nalaga (glej v tem smislu sodbi z dne 21. februarja 2006, Halifax in drugi, C‑255/02, EU:C:2006:121, točka 72, in z dne 9. julija 2015, Cabinet Medical Veterinar Dr. Tomoiagă Andrei, C‑144/14, EU:C:2015:452, točka 34).

V zvezi z načelom učinkovitosti je treba ugotoviti, da spoštovanje zahteve po pravni varnosti zahteva, da so postopkovna pravila, s katerimi se izvaja Direktiva 90/434, in posebej njen člen 11(1)(a), dovolj natančna, jasna in predvidljiva, da se davčni zavezanci lahko natančno seznanijo s svojimi pravicami in da se zagotovi, da bodo lahko izkoristili davčne ugodnosti, določene s to direktivo, in se nanje po potrebi sklicevali pred nacionalnimi sodišči (glej v tem smislu sodbe z dne 28. februarja 1991, Komisija/Nemčija, C‑131/88, EU:C:1991:87, točka 6; z dne 10. marca 2009, Heinrich, C‑345/06, EU:C:2009:140, točki 44 in 45; z dne 15. julija 2010, Komisija/Združeno kraljestvo, C‑582/08, EU:C:2010:429, točki 49 in 50, in z dne 18. oktobra 2012, Pelati, C‑603/10, EU:C:2012:639, točka 36 in navedena sodna praksa).

Da bi lahko davčni zavezanec z gotovostjo ocenil obseg pravic in obveznosti, ki jih ima na podlagi Direktive 90/434, in temu ustrezno ravnal (glej v tem smislu sodbi z dne 10. marca 2009, Heinrich, C‑345/06, EU:C:2009:140, točki 44 in 45, in z dne 15. julija 2010, Komisija/Združeno kraljestvo, C‑582/08, EU:C:2010:429, točki 49 in 50), mora biti namreč odločba davčne uprave, s katero se davčnemu zavezancu zavrne pravica do davčne ugodnosti iz te direktive, vedno obrazložena, da lahko zavezanec preveri utemeljenost razlogov, iz katerih mu ta uprava ni dodelila ugodnosti iz te direktive in, po potrebi, uveljavlja svojo pravico pred pristojnimi sodišči.

(Glej točke od 36 do 38, 40 in 45.)
3.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Absolutni razlogi za zavrnitev–Znamke brez razlikovalnega učinka–Dvodimenzionalna znamka v obliki upodobitve proizvoda–Figurativna znamka, ki upodablja kvadratno embalažo v beli in modri barvi–Razlikovalni učinek–Merila presoje (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točke od 37 do 40 in 43.)
Člen 9 te konvencije, naslovljen „Dostop do pravnega varstva“, v odstavkih od 2 do 4 določa:

„2. Pogodbenica v okviru svoje notranje zakonodaje zagotovi, da imajo člani vključene javnosti,

(a) ki imajo zadosten interes; oziroma

(b) ki trdijo, da je bila kršena njihova pravica, če se to zahteva kot pogoj po upravnem postopkovnem pravu pogodbenice,

dostop do revizijskega postopka pred sodiščem in/ali drugim neodvisnim in nepristranskim telesom, določenim z zakonom, da izpodbijajo stvarno in postopkovno zakonitost katere koli odločitve, dejanja ali opustitve na podlagi določb člena 6, in kadar je to predvideno po notranjem pravu in brez vpliva na tretji odstavek tega člena, tudi drugih ustreznih določb te konvencije.

Kaj sta zadosten interes in kršitev pravice, se določi v skladu z zahtevami notranjega prava in skladno s ciljem te konvencije, da se s to konvencijo daje vključeni javnosti širok dostop do pravnega varstva. V ta namen se za pododstavek (a) tega odstavka šteje za zadosten tudi interes vsake nevladne organizacije, ki izpolnjuje zahteve iz odstavka 5 člena 2. Za take organizacije se tudi šteje, da imajo pravice, ki se lahko kršijo v smislu pododstavka (b) tega odstavka.

[…]

3. Poleg tega in brez vpliva na revizijske postopke iz prvega in drugega odstavka tega člena mora pogodbenica zagotoviti, da imajo člani javnosti, kadar izpolnjujejo morebitna merila po njenem notranjem pravu, dostop do upravnih ali sodnih postopkov za izpodbijanje dejanj in opustitev oseb zasebnega prava in organov javne oblasti, ki so v nasprotju z določbami njenega notranjega prava, ki se nanaša na okolje.

4. Poleg tega in brez vpliva na prvi odstavek tega člena morajo postopki iz prvega, drugega in tretjega odstavka tega člena zagotavljati ustrezna in učinkovita pravna sredstva, vključno s sodno prepovedjo, če je ta primerna, in biti morajo pošteni, pravični, pravočasni in ne pretirano dragi. Odločitve po tem členu morajo biti izdane ali evidentirane v pisni obliki. Odločitve sodišč in po možnosti tudi drugih teles morajo biti javno dostopne.“
47

Spomniti je treba, da iz sodne prakse Sodišče izhaja, da morajo biti nacionalni zakonodajni okvir in drugi predpisi za to, da bi pristojni organi odstopanje iz člena 9 Direktive 2009/147 uporabili na način, ki je v skladu s pravom Unije, zasnovani tako, da izvajanje v tej direktivi vsebovanih določb glede odstopanj ustreza načelu pravne varnosti. Zato morajo biti v nacionalni ureditvi, ki se uporablja na tem področju, merila za odstopanje določena jasno in natančno, organi, ki so pristojni za njihovo uporabo, pa morajo biti s to ureditvijo zavezani k njihovemu upoštevanju. Kar zadeva izjeme, ki jih je treba razlagati ozko, je breme dokazovanja glede obstoja zahtevanih pogojev za vsako odstopanje na organu, ki sprejme odločitev, države članice pa morajo zagotoviti, da je vsak poseg v zaščiteno vrsto dovoljen le na podlagi odločitev, ki so natančno in ustrezno obrazložene ter v katerih so navedeni razlogi, pogoji in zahteve iz člena 9(1) in (2) te direktive (glej v tem smislu sodbo z dne 8. junija 2006, WWF Italia in drugi, C‑60/05, EU:C:2006:378, točki 33 in 34).
3

Člen 9a(8) Ustawa Prawo Energetyczne (energetski zakon) z dne 10. aprila 1997 (Dz. U št. 135, rubrika 1144), v različici, ki se uporabi v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: energetski zakon), določa: „Energetska podjetja, ki se ukvarjajo s proizvodnjo električne energije ali njenim trženjem in ki to energijo prodajajo potrošnikom, ki so priključeni na električno omrežje na območju Republike Poljske, so zavezana, kolikor je to določeno v predpisih, izdanih na podlagi odstavka 10, odkupiti [električno energijo iz soproizvodnje] od energetskih virov, ki so priključeni na električno omrežje in ležijo na poljskem ozemlju.“
100

Ta določba med drugim vsebuje pravilo, da nastanek katere koli od okoliščin, ki so navedene v tej določbi, pomeni razkritje modela javnosti, pri čemer to pravilo pozna izjemo, kadar v normalnem poteku poslovanja specializiranim krogom zadevnega področja v Uniji dejstva, ki naj bi potrjevala, da je prišlo do razkritja, ne bi mogla biti utemeljeno poznana. Izraz „specializirani krogi zadevnega področja“ se torej uporabi samo v okviru izjeme in ga je zato treba razlagati ozko.