ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kadar se športna dejavnost izvaja v obliki pridobitne dejavnosti ali kot storitev za plačilo, kar velja za dejavnosti polprofesionalnih ali profesionalnih športnikov, natančneje spada na področje uporabe člena 39 ES in naslednjih ali člena 49 ES in naslednjih.

Te določbe Skupnosti o prostem gibanju oseb in svobodnem opravljanju storitev ne veljajo le za ukrepe javnih organov, ampak tudi za predpise druge vrste, katerih namen je kolektivno urediti pridobitno delo in opravljanje storitev. Vseeno pa se prepovedi, ki jih vsebujejo te določbe, ne nanašajo na pravila, ki zadevajo izključno šport, in nimajo zveze z gospodarsko dejavnostjo.

Glede težave, da se ločijo gospodarski in športni vidiki športne dejavnosti, določbe Skupnosti o prostem gibanju oseb in svobodnem opravljanju storitev ne nasprotujejo predpisom ali postopkom, ki jih upravičujejo negospodarski razlogi, ki se navezujejo na posebno naravo in okvir določenih športnih tekmovanj. Vseeno pa ta omejitev področja uporabe zadevnih določb ne sme preseči lastnega namena. Zato se nanjo ni mogoče opreti, da bi športno dejavnost izključili s področja uporabe Pogodbe.

Iz vseh teh preudarkov je razvidno, da zgolj okoliščina, da naj bi bilo pravilo izključno športne narave, iz okvira Skupnosti ne izključuje tistega, ki izvaja dejavnost, ki jo ureja to pravilo, ali organizacije, ki je to pravilo določila. Če zadevna športna dejavnost spada na področje uporabe Pogodbe, so pogoji za njeno izvajanje tako podvrženi vsem obveznostim, ki izhajajo iz različnih določb Pogodbe. Iz tega sledi, da morajo pravila, ki urejajo to dejavnost, izpolnjevati pogoje za uporabo teh določb, ki naj bi zlasti zagotovila prosto gibanje delavcev, svobodno ustanavljanje, svobodno opravljanje storitev ali konkurenco.

Kadar je treba izvajanje te športne dejavnosti presojati glede na določbe Pogodbe o prostem gibanju delavcev ali o svobodnem opravljanju storitev, je treba preveriti, ali pravila, ki urejajo navedeno dejavnost, izpolnjujejo pogoje za uporabo členov 39 ES in 49 ES, torej, ali pomenijo omejitev, ki jih ta člena prepovedujeta. Prav tako bo treba v primeru, ko se izvajanje navedene dejavnosti presoja glede na pravila Pogodbe o konkurenci, preveriti, ali so pravila za te dejavnosti podjetja predpisana ob upoštevanju posebnih pogojev za uporabo členov 81 ES in 82 ES, ali to omejuje konkurenco ali zlorablja svoj prevladujoči položaj, in ali ta omejitev ali ta zloraba vpliva na trgovino med državami članicami.

Čeprav ta pravila ne pomenijo omejitev prostega gibanja, ker se nanašajo na vprašanja, ki zadevajo izključno šport, in nimajo zveze z gospodarsko dejavnostjo, ta okoliščina ne pomeni, da zadevna športna dejavnost nikakor ne spada na področje uporabe členov 81 ES in 82 ES ter da navedena pravila ne izpolnjujejo posebnih pogojev za uporabo teh členov.

(Glej točke od 23 do 31.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Posredni davki na zbiranje kapitala – Dajatev na kapital, ki se obračuna kapitalskim družbam

(Direktiva Sveta 69/335, člen 12(1)(a))

Summary

Direktiva Sveta 69/335 o posrednih davkih na zbiranje kapitala, kakor je bila spremenjena z Direktivo 85/303, ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki za notarski zapis, ki potrjuje odstop poslovnega deleža, ki ni povezan s povečanjem kapitala družbe, določa obračunavanje nagrad, določenih pavšalno in/ali glede na vrednost odstopljenih deležev družbe.

Dajatev, kakršna je taka nagrada, spada namreč med izjeme iz člena 12(1)(a) Direktive 69/335, ki omogoča obračun dajatve ob prenosu vrednostnih papirjev, in obračunavanje te dajatve tako ni v nasprotju s to direktivo. Okoliščina, da se znesek te nagrade poveča neposredno in brez omejitev glede na vrednost odstopljenih deležev, ne vpliva na ta sklep, saj člen 12(1)(a) Direktive 69/335, ki predpisuje, da so dajatve iz te določbe lahko „zaračunane bodisi pavšalno ali ne“, državam članicam dopušča možnost, da prosto določijo svojo stopnjo.

(Glej točke od 21 do 25 in izrek.)
Načelo ne bis in idem, zajeto tudi v členu 4 Protokola št. 7 Evropske Konvencije o varstvu človekovih pravic, je temeljno načelo prava Skupnosti, katerega spoštovanje zagotavlja sodišče Skupnosti.

V primeru omejevalnega sporazuma, ki se umešča v mednarodni kontekst in ki ga zlasti označuje dejstvo, da so pravni redi tretjih držav na zadevnih območjih njihove suverenosti posredovali, mora izvajanje pooblastil, ki so za varstvo proste konkurence zaupana organom teh držav v okviru njihove krajevne pristojnosti, zadostiti tamkajšnjim zahtevam. Elementi s področja konkurence, na katerih temeljijo pravni redi drugih držav, namreč ne vsebujejo le posebnih namenov in ciljev, temveč vodijo tudi do sprejetja posebnih materialnih predpisov ter do popolnoma različnih pravnih posledic na področju upravnega, kazenskega ali civilnega prava, ko so organi navedenih držav ugotovili obstoj kršitev konkurenčnih pravil, ki se uporabijo.

Iz tega sledi, da Komisija pri sankcioniranju protipravnega ravnanja podjetja zaradi varstva proste konkurence znotraj skupnega trga, ki je v skladu s členom 3(1)(g) Pogodbe ES temeljni cilj Skupnosti, ukrepa tudi takrat, kadar to ravnanje izvira iz mednarodnega omejevalnega sporazuma. Zaradi posebne narave pravne dobrine, varovane na ravni Skupnosti, lahko ocene, ki jih je opravila Komisija na podlagi zadevnih pooblastil, znatno odstopajo od ocen organov tretjih držav.

Zato načelo ne bis in idem ne velja za dejanska stanja, v katerih so imeli v okviru lastnih pristojnosti vlogo pravni redi in organi za varstvo konkurence tretjih držav.

(Glej točke od 50 do 53 ter 55 in 56.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Davčni zavezanci

(Direktiva Sveta 77/388, člena 2(1) in 9(1))

Summary

Člena 2(1) in 9(1) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih je treba razlagati tako, da se stalna poslovna enota, ki ni ločena pravna oseba od družbe, ki ji pripada, s sedežem v drugi državi članici in za katero družba opravlja storitve, ne sme šteti za davčno zavezanko zaradi stroškov, ki so ji bili pripisani za omenjene opravljene storitve.

(Glej točko 41 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Socialna politika – Delavci in delavke – Dostop do zaposlitve in delovni pogoji – Enako obravnavanje – Direktiva 76/207

(Direktiva Sveta 76/207, člena 2(1) in (3) ter 3)

Summary

Direktiva 76/207 o izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zvezi z možnostjo do zaposlitve, poklicnega usposabljanja in napredovanja ter delovnih pogojev nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki delavki, ki je na porodniškem dopustu, glede pogojev dostopa do kariere uradnika ne priznava enakih pravic, kot so priznane izbranim na istem natečaju za zaposlitev, in sicer tako, da začetek njenega opravljanja dela odloži do konca tega dopusta, ne da bi bil čas navedenega dopusta upoštevan pri izračunu njene delovne dobe za to delovno mesto.

(Glej točko 47 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Socialna politika – Zaščita varnosti in zdravja delavcev – Direktiva 93/104 o določenih vidikih organizacije delovnega časa – Delovni čas – Pojem – Delavci v določenih socialnih in zdravstveno-socialnih zavodih – Nacionalna ureditev, ki določa sistem ekvivalence s ponderacijo za obdobja nedejavnosti – Nedopustnost

(Direktiva Sveta 93/104)

2. Socialna politika – Zaščita varnosti in zdravja delavcev – Direktiva 93/104 o določenih vidikih organizacije delovnega časa – Ugodnejše nacionalne določbe – Pragovi, ki jih je treba upoštevati za preveritev skladnosti s to direktivo

(Direktiva Sveta 93/104, člen 15)

Summary

1. Direktivo 93/104 o določenih vidikih organizacije delovnega časa je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, ki za dežurstva, ki jih delavci v določenih socialnih in zdravstveno-socialnih zavodih opravljajo po režimu prisotnosti na samem kraju dela, za namene obračunavanja efektivnega delovnega časa predvideva sistem ekvivalence, po katerem se za upoštevanje obdobij nedejavnosti med dežurstvi uporabi ponderacija s pavšalnimi keoficienti, kadar spoštovanje vseh minimalnih zahtev, ki jih ta direktiva predpisuje za učinkovito zaščito varnosti in zdravja delavcev, ni zagotovljeno.

Opredelitev delovnega časa kot obdobja prisotnosti zaposlenega na kraju njegovega dela namreč ne more biti odvisna od intenzivnosti dejavnosti delavca, ampak je odvisna samo od obveznosti tega delavca, da je na voljo delodajalcu.

(Glej točki 58 in 63 ter izrek.)

2. Člen 15 Direktive 93/104 o določenih vidikih organizacije delovnega časa izrecno dovoljuje uporabo ali uvedbo nacionalnih določb, ki so ugodnejše za zaščito varnosti in zdravja delavcev. Ko torej nacionalno pravo določi prag, predvsem za maksimalni tedenski delovni čas, ki je ugodnejši za delavce, so pragovi, ki jih je treba upoštevati za preverjanje spoštovanja s to direktivo predvidenih zaščitnih pravil, zgolj tisti, ki jih ta določa.

(Glej točki 51 in 63 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Konvencija o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb – Pristojnost v zadevah v zvezi z zavarovanjem – Cilj – Varstvo šibkejše stranke – Obseg – Poziv v zvezi z garancijo ali intervencijo med zavarovalnicami – Izključitev

(Konvencija z dne 27. septembra 1968, poglavje II, oddelek 3)

2. Konvencija o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb – Posebne pristojnosti – Tožba glede garancije – Uporaba za poziv v zvezi z garancijo, ki temelji na kopičenju zavarovanj – Pogoj – Obstoj zveze z glavnim zahtevkom

Konvencija z dne 27. septembra 1968, člen 6(2))

Summary

1. Določbe glede posebnih pristojnosti na področju zavarovanj iz oddelka 3 poglavja II Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, kot je bila spremenjena s Konvencijo z dne 9. oktobra 1978 o pristopu Kraljevine Danske, Irske ter Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska, s Konvencijo z dne 25. oktobra 1982 o pristopu Helenske republike, s Konvencijo z dne 26. maja 1989 o pristopu Kraljevine Španije in Portugalske republike in s Konvencijo z dne 29. novembra 1996 o pristopu Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske, se ne uporabljajo za poziv v zvezi z garancijo med zavarovalnicami, ki temelji na kopičenju zavarovanj.

S tem, da zavarovancu ponudijo širše pristojnosti, kot jih ima na voljo zavarovalnica, in da izključijo vsako možnost dogovora o pristojnosti v korist zadnje, določbe tega oddelka temeljijo na skrbi za varstvo zavarovanca, ki se najpogosteje znajde pred vnaprej določeno pogodbo, o določbah katere se ni več mogoče pogajati, in je ta zato ekonomsko najšibkejša stranka. Vendar pa, ko gre za razmerja med poklicnimi udeleženci s področja zavarovalništva, med katerimi za nobenega ni mogoče domnevati, da je glede na druge v šibkejšem položaju, ni upravičeno nobeno posebno varstvo.

(Glej točke 17, 20, 24 in točko 1 izreka.)

2. Člen 6(2) Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, kot je bila spremenjena s Konvencijo z dne 9. oktobra 1978 o pristopu Kraljevine Danske, Irske ter Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska, s Konvencijo z dne 25. oktobra 1982 o pristopu Helenske republike, s Konvencijo z dne 26. maja 1989 o pristopu Kraljevine Španije in Portugalske republike in s Konvencijo z dne 29. novembra 1996 o pristopu Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske se uporablja za poziv v zvezi z garancijo, ki temelji na kopičenju zavarovanj, če med prvotnim postopkom in tožbo glede garancije obstaja zveza, ki omogoča ugotovitev, da pri izbiri pristojnega sodišča ne gre za zlorabo.

Nacionalno sodišče, ki odloča v prvotnem postopku, mora preveriti, ali obstaja taka zveza, in sicer tako, da se prepriča, da tožba glede garancije ni vložena samo z namenom izvzeti toženo stranko iz pristojnosti sodišča, ki bi bilo pristojno v tej zadevi.

(Glej točki 32 in 36 ter točko 2 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Socialna politika – Delavci in delavke – Enako plačilo – Plačilo – Pojem – Davčna ugodnost – Izključitev

(člen 141 ES)

2. Socialna politika – Delavci in delavke – Dostop do zaposlitve in delovni pogoji – Enako obravnavanje – Direktiva 76/207 – Odpustitev – Pojem – Ureditev prostovoljne upokojitve – Vključitev

(Direktiva Sveta 76/207, člen 5(1))

3. Socialna politika – Delavci in delavke – Dostop do zaposlitve in delovni pogoji – Direktiva 76/207 – Enako obravnavanje na področju socialne varnosti – Direktiva 79/7 – Nacionalna določba, ki ob prenehanju delovnega razmerja podeljuje davčno ugodnost pri različnih starostih za moške in ženske – Neposredna diskriminacija na podlagi spola – Nedopustnost

(Direktivi Sveta 76/207 in 79/7)

Summary

1. Pojem plačilo iz člena 141 ES pomeni vsak prejemek v denarju ali naravi, sedanji ali prihodnji, ki ga delavec prejme iz naslova zaposlitve od svojega delodajalca, čeprav posredno. Zato ugodnost v obliki davčne olajšave za delavca, katere vsebina je zmanjšanje davčne stopnje za zneske, izplačane ob prenehanju delovnega razmerja za polovico, ne spada pod člen 141 ES, ker te ugodnosti ne izplača delodajalec.

(Glej točki 22 in 23.)

2. Izraz „odpuščanje“ iz člena 5(1) Direktive 76/207 o izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk pri dostopu do zaposlitve, poklicnega usposabljanja in napredovanja ter delovnih pogojev je treba razlagati v širokem smislu, tako da vključuje prenehanje delovnega razmerja med delavcem in njegovim delodajalcem, tudi v okviru ureditve prostovoljne upokojitve.

(Glej točko 27.)

3. Direktivo 76/207 o izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk pri dostopu do zaposlitve, poklicnega usposabljanja in napredovanja ter delovnih pogojev je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni določbi, ki podeljuje delavkam, ki so dopolnile 50 let, in delavcem, ki so dopolnili 55 let, pod enakimi pogoji ugodnost, in sicer da se davčna stopnja za spodbude za prostovoljno upokojitev in za zneske, izplačane ob prenehanju delovnega razmerja, zmanjša za polovico.

Tako različno obravnavanje, ki pomeni neposredno diskriminacijo na podlagi spola, ne more biti zajeto z izjemo v smislu Direktive 76/207 in izjemo v smislu člena 7(1)(a) Direktive 79/7 o postopnem izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zadevah socialne varnosti. Izjemo od prepovedi diskriminacije na podlagi spola iz navedenega člena je treba razlagati strogo in je ni mogoče uporabiti za davčno olajšavo, ki ne pomeni dajatve socialne varnosti, temveč le za določitev upokojitvene starosti za dodeljevanje pokojnine, starostne pokojnine in za posledice tega za druge dajatve, ki izhajajo iz socialne varnosti.

(Glej točke od 33 do 35 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Prevozi – Cestni promet – Določbe socialne zakonodaje – Izjeme – Obvezna vgradnja in uporaba tahografa – Izjeme za vozila, ki prevažajo material in opremo – Pojem – Stvari, potrebne za izpolnitev del, ki spadajo v glavno dejavnost voznika – Glavna dejavnost, ki ni vožnja vozila – Vključitev

(uredbi Sveta št. 3820/85, člen 13(1)(g), in št. 3821/85, člen 3(2))

Summary

Izraz „material ali oprema“ iz člena 13(1)(g) Uredbe št. 3820/85 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom je treba razlagati v okviru izjem, ki za določena vozila ne zahtevajo tahografa iz člena 3(2) Uredbe št. 3821/85 o tahografu (nadzorni napravi) v cestnem prometu, tako, da se ne nanaša samo na „priprave in instrumente“, ampak tudi na stvari, kot so sestavni materiali ali žice, potrebni za izpolnitev del, ki spadajo v glavno dejavnost voznika zadevnega vozila. Taka dejavnost, ki v smislu istega člena 13(1)(g) ne more biti vožnja vozila, mora sestavljati glavno dejavnost istega voznika in ne dejavnost zadevnega podjetja.

(Glej točki 16 in 24 ter izrek.)
6

Členi od 1 do 4 te zakonske uredbe določajo: „Člen 1: Uvedba davka 1. Uvede se regionalni davek na proizvodne dejavnosti, ki se opravljajo na območju regij. 2. Gre za stvarni davek in ga ni mogoče odbiti za namene davkov od dohodkov. ČLEN 2: POGOJI ZA OBRAČUN DAVKA 1. Pogoj za obračun davka je redno opravljanje samostojno organizirane dejavnosti, namenjene proizvodnji ali trgovanju blaga ali opravljanju storitev. Dejavnost, ki jo opravljajo družbe in organizacije, vključno z državnimi organi in upravo, je v vsakem primeru pogoj za obračun davka. Člen 3: Davčni zavezanci 1. Davku so zavezani gospodarski subjekti, ki opravljajo eno ali več dejavnosti iz člena 2. Davku so torej zavezani: a) družbe in organizacije iz člena 87(1)(a) in (b) enotnega besedila o davkih od dohodkov, ki ga je predsednik Republike odobril z uredbo št. 917 z dne 22. decembra 1986; b) družbe z neomejeno odgovornostjo, komanditne družbe in družbe, ki so z njimi izenačene […] ter fizične osebe, ki opravljajo tržne dejavnosti, naštete v členu 51 istega enotnega besedila; c) fizične osebe, družbe civilnega prava in družbe, ki so z njimi izenačene […], ki opravljajo obrt in poklice, naštete v členu 49(1) istega enotnega besedila; d) kmetijski proizvajalci s kmetijskimi prihodki […] […] 2. Davku niso zavezani: a) skupni investicijski skladi […] b) pokojninski skladi […] c) evropska gospodarska interesna združenja (EGIZ) […] Člen 4: Davčna osnova 1. Davek se obračuna na neto vrednost proizvodnje, ki izhaja iz dejavnosti, ki se opravlja na območju regije. […]“
45

Pravica do odškodnine bo nastala torej – če je ta zadnji pogoj izpolnjen – takoj, ko je ugotovljeno, da kršeno pravno pravilo posameznikom podeljuje pravice in da med zatrjevano očitno kršitvijo in škodo, nastalo prizadeti osebi, obstaja neposredna vzročna zveza (glej v zvezi s tem zlasti zgoraj navedene sodbe Francovich in drugi, točka 40, Brasserie du Pêcheur in Factortame, točka 51, in Köbler, točka 51). Kot izhaja med drugim iz točke 57 zgoraj navedene sodbe Köbler, so ti trije pogoji dejansko potrebni in zadostni za to, da so posamezniki upravičeni do odškodnine, pri čemer ni izključeno, da lahko nacionalno pravo za vzpostavitev odgovornosti države določi manj stroge pogoje.
(Glej točke 33, 36, 40, 44 in 46 ter izrek.)

Izključitev vsakršne odgovornosti države v takih okoliščinah bi namreč pripeljala do tega, da bi se izničilo samo bistvo načela, v skladu s katerim so države članice posameznikom dolžne povrniti škodo, ki jim je bila povzročena z očitno kršitvijo prava Skupnosti in ki izhaja iz odločbe sodišča, ki odloča na zadnji stopnji, saj taka izključitev posameznikom ne zagotavlja učinkovitega sodnega varstva pravic, ki jim jih daje pravo Skupnosti.

Pravo Skupnosti nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki na splošno izključuje odgovornost države članice za škodo, ki posameznikom nastane zaradi kršitve prava Skupnosti, ki jo zakrivi nacionalno sodišče, ki odloča na zadnji stopnji, zato ker zadevna kršitev izhaja iz razlage pravnih pravil ali presoje dejstev in dokazov, ki ju opravi to sodišče.

Odgovornost države članice za škodo, ki posameznikom nastane zaradi kršitve prava Skupnosti, ki jo zakrivi nacionalno sodišče, ki odloča na zadnji stopnji, je mogoče vzpostaviti v izjemnem primeru, ko to sodišče očitno krši pravo, ki se uporabi. Ta očitna kršitev se presoja med drugim glede na nekatera taka merila, kakršna so stopnja jasnosti in natančnosti kršenega pravila, opravičljivost oziroma neopravičljivost napačne uporabe prava ali neizpolnitev obveznosti zadevnega sodišča, da na podlagi člena 234, tretji odstavek, ES poda predlog za sprejetje predhodne odločbe, v vsakem primeru pa je domnevana, če je zadevna odločba sprejeta ob očitni kršitvi sodne prakse Sodišča s tega področja.

V zvezi s tem ni mogoče izključiti, da nacionalno pravo glede narave ali teže kršitve podrobneje določi merila, potrebna za vzpostavitev odgovornosti države zaradi kršitve prava Skupnosti, ki jo zakrivi nacionalno sodišče, ki odloča na zadnji stopnji, vendar ta merila nikakor ne morejo nalagati strožjih zahtev od zahteve očitne kršitve prava, ki se uporabi, kakor je pojasnjeno v točkah od 53 do 56 sodbe z dne 30. septembra 2003 v zadevi Köbler, C-224/01.

Zato pravo Skupnosti nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki vzpostavitev te odgovornosti omejuje na primera naklepa in hude malomarnosti sodnika, če bi taka omejitev pripeljala do izključitve vzpostavitve odgovornosti zadevne države članice v drugih primerih, ko je prišlo do očitne kršitve prava, ki se uporabi.

(Glej točke od 42 do 44 in 46 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Možnost držav članic, da oprostijo dobavo blaga, uvoženega v okviru postopka začasnega uvoza, in z njim povezane opravljene storitve

(Direktiva Sveta 77/388, členi 2, točka 1, 5(4)(c), 12(3) in 16(1))

Summary

Država članica, ki za provizijo, ki jo prejme dražitelj pri prodaji na dražbi umetniških del, zbirk in starin, ki se uvozijo v okviru postopka začasnega uvoza, uporablja nižjo stopnjo davka na dodano vrednost, ne izpolni obveznosti iz členov 2, točka 1, 5(4)(c), 12(3) in 16(1) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 1999/49.

Zato da se uvoz in prodaja na dražbi obdavčita v skladu s pogoji, ki so navedeni v členu 16(1) Šeste direktive, je treba namreč razlikovati med delom dražbene cene, ki ustreza proviziji dražitelja, in tistim, ki ustreza carinski vrednosti uvoženega blaga. Prvi pomeni obdavčljivo osnovo pri prodaji na dražbi, izračunano v skladu s členom 26a Šeste direktive in odmerjeno po splošni davčni stopnji, ki je določena v členu 12(3)(a) te direktive, medtem ko drugi ustreza carinski vrednosti blaga, ki je predmet davka na dodano vrednost pri uvozu in se odmeri po dejansko nižji davčni stopnji, ki se v zadevni državi članici uporablja v skladu s členom 11(B)(6) te direktive.

(Glej točki 43 in 51 ter izrek.)