Za izpolnjevanje teh zahtev mora odškodninska tožba za povračilo škode, ki jo povzroči institucija Skupnosti, obsegati elemente, ki omogočajo ugotavljanje ravnanja, ki ga tožeča stranka očita instituciji, razloge, zaradi katerih meni, da med ravnanjem in škodo, za katero zatrjuje, da jo je utrpela, obstaja vzročna zveza, ter naravo in obseg te škode.

V skladu s členom 21, prvi odstavek, Statuta Sodišča, ki se v skladu s členom 53, prvi odstavek, tega statuta in členom 44(1)(c) Poslovnika Sodišča prve stopnje uporablja za postopek pred Sodiščem prve stopnje, mora vsaka tožba obsegati predmet spora in kratek povzetek tožbenih razlogov. Ta navedba mora biti dovolj jasna in natančna, da toženi stranki omogoči pripravo obrambe in Sodišču prve stopnje, da glede na okoliščine primera odloči o tožbi brez dodatnih podatkov. Da bi se zagotovila pravna varnost in dober potek sojenja, je treba v besedilu tožbe, da bi bila ta dopustna, navesti bistvene pravne in dejanske elemente, na katerih ta temelji, vsaj v obliki povzetka, vendar povezano in razumljivo.

Če se kot temelj za odškodninsko tožbo navaja nezakonitost pravnega akta, mora biti ta, da bi lahko povzročila nepogodbeno odgovornost Skupnosti, taka, da pomeni dovolj resno kršitev določenega pravnega pravila, ki posameznikom daje pravice. Odločilno merilo v zvezi s tem je to, da institucija Skupnosti očitno in hudo prekorači meje diskrecijske pravice.

Nepogodbena odgovornost Skupnosti za nezakonito ravnanje njenih organov v smislu člena 288, drugi odstavek, ES je podana ob izpolnitvi vseh pogojev, in sicer nezakonitosti ravnanja, ki se očita institucijam, resničnosti škode in vzročne zveze med očitanim ravnanjem in zatrjevano škodo.

Taka definicija praga uveljavljanja nepogodbene odgovornosti Skupnosti služi varstvu diskrecijske pravice, ki mora v splošnem interesu imeti Skupnostni regulator konkurence pri svojih oportunitetnih odločitvah ter svoji razlagi in uporabi upoštevnih določb primarnega in izvedenega prava Skupnosti, ne da bi pri tem breme posledic očitnih in neupravičljivih kršitev prepustili tretjim osebam.

Nasprotno pa je mogoče uveljavljati pravico do povrnitve škode, ki izhaja iz ravnanja institucije, pri katerem pride do akta, ki je očitno v nasprotju s pravnim pravilom in zelo škodi interesom tretjih oseb glede na institucijo ter se ga ne da ne utemeljiti ne obrazložiti z objektivnimi pritiski pri normalnem poteku dela.

Neizpolnitev zakonske obveznosti, ki se lahko, pa naj bo to še tako obžalovanja vredno, obrazloži z objektivnimi pritiski zaradi določb o nadzoru koncentracij na institucijo in njene uradnike, ne more pomeniti dovolj resne kršitve prava Skupnosti za uveljavljanje njene nepogodbene obveznosti.

Če bi bil pojem resne kršitve prava Skupnosti razumljen tako, da zajema vse napake ali krivde, ki so, čeprav pomenijo določeno stopnjo resnosti, zaradi svoje narave ali obsega prisotne pri normalnem ravnanju institucije, ki ima dolžnost zagotoviti uporabo pravil o konkurenci, ki so kompleksna, zahtevna in podvržena veliki stopnji proste presoje, bi to lahko ogrozilo polno izvrševanje naloge regulatorja konkurence, v nasprotju s splošnim interesom Skupnosti.

Načeloma ne more biti izključeno, da lahko očitne in resne napake pri ekonomski analizi, ki je podlaga za odločbe, sprejete zaradi politike konkurence, pomenijo dovolj resno kršitev pravnega pravila za uveljavljanje nepogodbene odškodninske odgovornosti Skupnosti.

Vendar pa ta trditev nalaga najprej, da se preveri, ali je namen pravila, ki se ga je z napačno analizo kršilo, da posameznikom dodeljuje pravice. Čeprav imajo določena načela in pravila, ki jih mora upoštevati analiza konkurence, dejansko naravo pravil, katerih namen je, da posameznikom dodelijo pravice, pa se vsa pravila, primarnega ali sekundarnega prava ali tista, ki izhajajo iz sodne prakse, ki jih mora Komisija upoštevati pri svojih ekonomskih presojah, ne morejo takoj šteti za taka.

Nato je treba upoštevati, da so ekonomske analize, ki so nujne za označitev določenega položaja ali določenega postopka v pravu konkurence, na splošno, na ravni dejstev in na ravni sklepanja, do katerega je prišlo na podlagi njihovega opisa, zapleteni in težavni intelektualni zaključki, v katerih se lahko znajdejo določene pomanjkljivosti, kot na primer približki, neskladnosti ali celo določena neupoštevanja, upoštevajoč pritiske rokov, ki so naloženi institucijam. To velja še toliko bolj, če analiza vsebuje prihodnje vidike, kot je to pri nadzoru nad koncentracijami. V takšnih okoliščinah resnost določene pomanjkljivosti dejstev ali doslednosti ne pomeni vedno zadostne okoliščine za odgovornost Skupnosti.

Na koncu je treba spomniti, da ima Komisija diskrecijsko pravico za ohranjanje obvladovanja politike konkurence Skupnosti, kar zajema, da se od nje ne more pričakovati strogo stalne in nespremenljive prakse pri uveljavitvi upoštevnih pravil ter, soodnosno, da uživa določeno svobodo pri izbiri razpoložljivih ekonometričnih inštrumentov in primernih zornih kotov za preučitev določenega pojava, če te izbire niso očitno v nasprotju s pravili, ki jih dopušča ekonomska znanost, in če se ta pravila dosledno izpolnjuje.

(Glej točke od 129 do 132.)