ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Vprašanja za predhodno odločanje – Predložitev Sodišču – Nacionalno sodišče v smislu člena 234 ES – Pojem

(člen 234 ES)

2. Svobodno opravljanje storitev – Dejavnosti razširjanja televizijskih programov – Direktiva 89/552 – Izraz „teleprodaja“

(Direktiva Sveta 89/552, člen 1(f))

3. Svobodno opravljanje storitev – Dejavnosti razširjanja televizijskih programov – Direktiva 89/552 – Izraz „televizijsko oglaševanje“

(Direktiva Sveta 89/552, člen 1(c))

Summary

1. Ker Bundeskommunikationssenat ustreza merilom glede zakonske podlage, glede obvezne in trajne narave organa in glede kontradiktornosti postopka ter uporabe pravnih pravil, ga je treba obravnavati kot sodišče v smislu člena 234 ES.

(Glej točki 20 in 22.)

2. Člen 1 Direktive Sveta 89/552/EGS z dne 3. oktobra 1989 o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov, kot je bila spremenjena z Direktivo 97/36, je treba razlagati tako, da za oddajo ali del oddaje, v kateri izdajatelj televizijskega programa gledalcem ponudi možnost, da s takojšnjim klicem na komercialne številke in torej za plačilo sodelujejo v nagradni igri, velja opredelitev, ki jo ta člen v točki (f) daje teleprodaji, če gre pri tej oddaji ali njenem delu za resnično ponudbo storitev, upoštevajoč cilj oddaje, v kateri se predvaja igra, njeno pomembnost v oddaji, glede na čas in pričakovane finančne učinke v primerjavi s tistimi, ki se pričakujejo v oddaji v celoti, ter usmerjanje vprašanj, zastavljenih kandidatom.

Takšna igra pa lahko pomeni „teleprodajo“ v smislu zgoraj navedene določbe le, če ta igra pomeni resnično samostojno gospodarsko dejavnost opravljanja storitev in ne le razvedrilno ponudbo v tej oddaji.

(Glej točki 37 in 47 ter izrek.)

3. Člen 1 Direktive 89/552 o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov, kot je bila spremenjena z Direktivo 97/36, je treba razlagati tako, da za oddajo ali del oddaje, v kateri izdajatelj televizijskega programa gledalcem ponudi možnost, da s takojšnjim klicem na komercialne številke in torej za plačilo sodelujejo v nagradni igri, velja opredelitev, ki jo ta člen v točki (c) daje televizijskemu oglaševanju, če je zaradi namena in vsebine te igre ter zaradi okoliščin, v katerih se predstavijo nagrade, ta igra obvestilo, ki želi televizijske gledalce spodbuditi k nakupu blaga in storitev, ki so bili predstavljeni kot nagrada, ali nameravajo posredno, v obliki samopromocije, spodbuditi odlike programov zadevnega izdajatelja.

(Glej točko 47 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Obdavčitev energentov in električne energije – Direktiva 2003/96

(Direktivi Sveta 92/12, člen 3(1) in (3), ter 2003/96, člen 2(1)(b) in (4)(b))

Summary

Direktivo 2003/96 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki določa obračunavanje davka na potrošnjo mazalnih olj, če so namenjena uporabi, dana v prodajo ali uporabljena v druge namene in ne kot gorivo za ogrevanje ali pogonsko gorivo. Čeprav mazalna olja, uporabljena v druge namene in ne kot pogonsko gorivo ali gorivo za ogrevanje, spadajo v opredelitev pojma „energenti“ v smislu člena 2(1)(b) Direktive 2003/96, so s členom 2(4)(b), prva alinea, izrecno izključena s področja uporabe te direktive in zato niso vključena v ureditev usklajene trošarine. V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da so navedena mazalna olja drugačni izdelki kot tisti, ki so navedeni v členu 3(1), prva alinea, Direktive 92/12 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov, tako da države članice v skladu z odstavkom 3, prvi pododstavek, tega člena obdržijo pravico do uvedbe ali ohranitve davkov, pobranih od teh izdelkov, če ti davki pri trgovanju med državami članicami ne povzročijo dodatnih formalnosti ob prestopu meje.

(Glej točke od 43 do 45 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Davčne določbe – Notranja obdavčenja – Davek na registracijo uvoženih rabljenih vozil

(člen 90, prvi odstavek, ES)

2. Davčne določbe – Notranja obdavčenja – Davek na registracijo uvoženih rabljenih vozil

(člen 90, prvi odstavek, ES)

Summary

1. Država članica, s tem da pri določanju obdavčljive vrednosti na grško ozemlje uvoženih rabljenih vozil iz druge države članice zaradi ugotavljanja davka na registracijo uporablja eno samo merilo za zmanjšanje vrednosti, ki temelji na starosti teh vozil, in s tem da priznava zmanjšanje vrednosti v višini 7 % za vozila, stara od šest do dvanajst mesecev, ali v višini 14 % za vozila, stara eno leto, kar ne zagotavlja, da davek v nekaterih primerih ne bi presegal zneska preostanka davka, vključenega v vrednost podobnih rabljenih vozil, že registriranih na nacionalnem ozemlju, ne izpolnjuje obveznosti iz člena 90 ES.

(Glej točke 40, 59, 61 ter točko 1 izreka.)

2. Država članica, s tem da za rabljena vozila, uvožena iz drugih držav članic, uporablja sistem obdavčitve, ki dejansko zmanjšanje vrednosti vozil opredeljuje na splošen in abstrakten način na podlagi meril, ki jih določa nacionalno pravo, ne krši obveznosti iz člena 90 ES, če so po eni strani merila, na katerih temelji pavšalni način izračuna zmanjšanja vrednosti vozil, javnosti znana, po drugi strani pa če ima lastnik rabljenega vozila, uvoženega iz druge države članice, možnost izpodbijati uporabo takega pavšalnega načina izračuna za tako vozilo, da bi dokazal, da bi to pripeljalo do obdavčitve, višje od zneska preostanka davka, vključenega v vrednost podobnih rabljenih vozil, že registriranih na nacionalnem ozemlju.

(Glej točke 46, 50 in 60.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Omejitve

(člen 234 ES)

2. Približevanje zakonodaj – Elektronska komunikacijska omrežja in storitve – Direktivi 2002/19 in 2002/21 – Prehodne določbe

(direktive Evropskega parlamenta in Sveta 97/33, 2002/19 in 2002/21)

Summary

1. Ker se vprašanja za predhodno odločanje nanašajo na razlago prava Skupnosti, Sodišče odloči, ne da bi moralo upoštevati okoliščine, v katerih so mu nacionalna sodišča postavila vprašanja in ki narekujejo uporabo določbe prava Skupnosti, glede katere želijo njegovo razlago.

Drugače bi bilo le, če določba prava Skupnosti, ki je Sodišču predložena v razlago, ne bi bila upoštevna za dejstva v sporu o glavni stvari, ki naj bi nastala pred pristopom nove države članice k Uniji, ali bi bilo očitno, da se navedena določba ne more uporabiti.

(Glej točki 22 in 23.)

2. Na podlagi prehodnih določb Direktive 2002/19 o dostopu do elektronskih komunikacijskih omrežij in pripadajočih naprav ter o njihovem medomrežnem povezovanju in Direktive 2002/21 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve je regulativni organ za telekomunikacije države članice, ki je 1. maja 2004 pristopila k Evropski uniji, lahko preskusil obveznost družbe za telekomunikacije s pomembnim vplivom na trgu v smislu Direktive 97/33 o medomrežnem povezovanju v telekomunikacijah glede zagotavljanja univerzalne storitve in medobratovalnosti z uporabo načel zagotavljanja odprtosti omrežij (ONP), kot je bila spremenjena z Direktivo 98/61, da sklene pogodbo o medomrežnem povezovanju z drugim obratovalcem po pristopu zadevne države članice v smislu Direktive 97/33/ES, kot je bila spremenjena.

(Glej točko 28 in izrek.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti

–

Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče

–

Upoštevni položaj

–

Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 7.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2002/14/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2002 o določitvi splošnega okvira za obveščanje in posvetovanje z delavci v Evropski skupnosti, v predpisanem roku – Skupna izjava Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije o zastopanju delavcev (UL L 80, str. 29).

Izrek

Izrek

1. Kraljevina Belgija s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2002/14/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2002 o določitvi splošnega okvira za obveščanje in posvetovanje z delavci v Evropski skupnosti, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

2. Kraljevini Belgiji se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Prosto gibanje oseb

–

Svoboda ustanavljanja

–

Prosto opravljanje storitev

–

Arhitekti

–

Priznavanje diplom in naslovov (Direktiva Sveta 85/384, člena 2 in 10) (Glej točko 31 in izrek.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 2 in 10 Direktive Sveta 85/384/EGS z dne 10. junija 1985 o vzajemnem priznavanju diplom, spričeval in drugih dokazil o formalnih kvalifikacijah v arhitekturi, skupaj z ukrepi za učinkovito uresničevanje pravice do ustanavljanja podjetij in svobode opravljanja storitev (UL L 223, str. 15) – Zahteva, v skladu s katero morajo arhitekti iz drugih držav članic, ki niso včlanjeni v ustrezna nacionalna združenja, za opravljanje poklica arhitekta opraviti preizkus znanja za sprejem v združenje arhitektov države gostiteljice.

Izrek

Izrek

1) Portugalska republika, s tem da od imetnikov nazivov poklicne izobrazbe v arhitekturi, ki so jih podelile druge države članice, zahteva, da opravijo preizkus znanja za sprejem v združenje portugalskih arhitektov, če ti niso včlanjeni v združenje arhitektov druge države članice, ni izpolnila obveznosti iz členov 2 in 10 Direktive Sveta 85/384/EGS z dne 10. junija 1985 o vzajemnem priznavanju diplom, spričeval in drugih dokazil o formalnih kvalifikacijah v arhitekturi, skupaj z ukrepi za učinkovito uresničevanje pravice do ustanavljanja podjetij in svobode opravljanja storitev, kot je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2001/19/ES z dne 14. maja 2001.

2) Portugalski republiki se naloži plačilo stroškov.
V členu 1 tega sporazuma, naslovljenem „Cilji partnerstva“, je določeno:

„Skupnost in njene države članice na eni strani ter države (Afrike, Karibov in Pacifika (v nadaljevanju: države AKP)) na drugi, v nadaljnjem besedilu ‚pogodbenice‘, sklepajo ta sporazum zaradi spodbujanja in pospeševanja gospodarskega, kulturnega in družbenega razvoja držav AKP, z vidika prispevanja k miru in varnosti ter spodbujanja stabilnega in demokratičnega političnega okolja.

Partnerstvo je usmerjeno k cilju, da se v skladu s cilji trajnostnega razvoja in postopnega vključevanja držav AKP v svetovno gospodarstvo, zmanjša in sčasoma izkorenini revščina.

Ti cilji in mednarodne zaveze pogodbenic se upoštevajo v vseh razvojnih strategijah in se uresničujejo s celovitim pristopom ob sočasnem upoštevanju političnih, gospodarskih, družbenih, kulturnih in okoljskih vidikov razvoja. Partnerstvo zagotavlja enoten okvir podpore za razvojne strategije, ki jih sprejme posamezna država AKP.

[…]“
2

Direktiva Sveta 92/61/EGS z dne 30. junija 1992 o homologaciji dvo- in trikolesnih vozil (UL L 225, str. 72) je uvedla enotne določbe in postopek homologacije Skupnosti za nekatere vrste vozil iz te direktive. V njenem členu 1(1) in (2) je določeno: „1. Ta direktiva se uporablja za vsa dvo- ali trikolesna motorna vozila, z dvojnimi kolesi ali brez njih, namenjena za vožnjo po cesti, in tudi za njihove sestavne dele ali samostojne tehnične enote. […] 2. Vozila iz odstavka 1 se delijo na: — mopede, to so dvo- ali trikolesna vozila, opremljena z enocilindričnim motorjem, katerega delovna prostornina ne presega 50 kubičnih centimetrov, če je to motor z notranjim izgorevanjem, in katerih največja konstrukcijsko določena hitrost ne presega 45 kilometrov na uro, — motorna kolesa, to so dvokolesna vozila s stransko prikolico ali brez nje, opremljena z enocilindričnim motorjem, katerega delovna prostornina presega 50 kubičnih centimetrov, če je to motor z notranjim izgorevanjem, in/ali katerih največja konstrukcijsko določena hitrost presega 45 kilometrov na uro, — trikolesa, to so vozila s tremi simetričnimi kolesi, opremljena z enocilindričnim motorjem, katerega delovna prostornina presega 50 kubičnih centimetrov, če je to motor z notranjim izgorevanjem, in/ali katerih največja konstrukcijsko določena hitrost presega 45 kilometrov na uro.“
2

Člen 1 Einkommensteuergesetz (zakon o dohodnini) v različici, objavljeni v BGBl. 2002 I, str. 4210 (v nadaljevanju: EStG), določa: „1. Osebe s stalnim ali običajnim prebivališčem v Nemčiji so v celoti zavezane za plačilo dohodnine. […] 2. Za plačilo dohodnine so zavezani tudi nemški državljani: (1) ki nimajo niti stalnega niti običajnega prebivališča v Nemčiji in (2) ki imajo pogodbo o zaposlitvi, ki jih veže na pravno osebo nacionalnega javnega prava in ki zato dobivajo plačo iz nacionalne javne blagajne, ter osebe, ki spadajo v njihovo gospodinjstvo in imajo nemško državljanstvo ter ne dobivajo dohodkov oziroma dobivajo le dohodke, ki so obdavčljivi izključno v Nemčiji. To velja le za fizične osebe, ki so v državi, v kateri imajo stalno ali običajno prebivališče, zavezane za plačilo dohodnine le v delu, ki ustreza delnemu obdavčenju. 3. Na svojo zahtevo so v celoti zavezane za plačilo dohodnine tudi osebe, ki nimajo niti stalnega niti običajnega prebivališča v Nemčiji, če dobivajo nacionalne dohodke […]. Ta možnost se uporablja le, če se od njihovih dohodkov v koledarskem letu vsaj v 90 odstotkih plačuje nemška dohodnina ali če neobdavčeni dohodki ne presegajo 6136 EUR v koledarskem letu; ta znesek je treba zmanjšati, če se to izkaže za potrebno in ustrezno glede na okoliščine v državi prebivališča. […]“
1)

Republika Finska s tem, da je davčnim zavezancem, ki nimajo sedeža na Finskem, vendar tam opravljajo obdavčljive transakcije in imajo sedež v drugi državi članici ali tretji državi, s katero obstaja sporazum o vzajemni pomoči pristojnih organov glede neposrednih davkov, katerega področje uporabe ustreza področju uporabe, opredeljenemu v Direktivi Sveta 76/308/EGS z dne 15. marca 1976 o vzajemni pomoči pri izterjavi terjatev za določene prelevmane, carine, davke in druge ukrepe, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2001/44/ES z dne 15. junija 2001, in v Uredbi Sveta (ES) št. 1798/2003 z dne 7. oktobra 2003 o upravnem sodelovanju na področju davka na dodano vrednost in razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 218/92, Republika Finska ni izpolnila obveznosti iz členov 21 in 22 Šeste direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2001/115/ES z dne 20. decembra 2001.
1)

Republika Italija s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2003/87/ES Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
5

Člen 122 carinskega zakonika določa: „Z odstopanjem od člena 121 so pridobljeni proizvodi: (a) zavezani uvoznim dajatvam, ki veljajo zanje, kadar: — so sproščeni v prosti promet in so navedeni na seznamu, sprejet[e]m skladno s postopkom odbora, in sicer do take mere, da so v sorazmerju z izvoženim delom pridobljenih proizvodov, ki niso vključeni v seznam. Vendar pa imetnik dovoljenja lahko zaprosi, da se višina dajatev za te proizvode določi po pogojih iz člena 121, — so zavezani dajatvam, določenim v okviru skupne kmetijske politike, in to predvidevajo tudi določbe, sprejete skladno s postopkom odbora; (b) so zavezani uvoznim dajatvam, izračunanim v skladu s pravili, ki veljajo za zadevni carinski postopek ali proste cone ali prosta skladišča, ko so bili dani v odložni postopek ali v prosto cono ali prosto skladišče; Vendar, — udeleženec lahko zahteva, da se višina dajatve določi v skladu s členom 121, — v primerih, ko je pridobljenim proizvodom dodeljena zgoraj navedena carinsko dovoljena raba ali uporaba, razen predelave pod carinskim nadzorom, mora biti uvozna dajatev visoka vsaj toliko kot znesek, izračunan v skladu s členom 121; (c) lahko postanejo predmet pravil, ki urejajo določanje višine dajatve, določene v okviru postopka za predelavo pod carinskim nadzorom, kadar bi bilo uvozno blago lahko dano v ta postopek; […]“
15

Glede opredelitve, vzpostavitve in upravljanja zavarovanih vodnih območij člena 18 in 19 zakona iz leta 1993 določata: „18. Zavarovana vodna območja 1. Da bi se zagotovila kakovost voda, namenjenih za človekovo prehrano, se lahko ozemlja v bližini odvzemnih mest razglasijo za zavarovana območja, ki so nadalje razdeljena na neposredna, bližnja in oddaljena zavarovana območja. Ta izvedbeni ukrep mora ustrezati nacionalnemu načrtu upravljanja voda iz člena 6 tega zakona. 2. Ozemlja v neposredni bližini zavarovanega območja se pridobijo v popolno last. Lahko se razlastijo na način in po postopku iz zakona z dne 15. marca 1979 o razlaščanju v korist družbe. 3. Na bližnjem zavarovanem območju je mogoče vse dejavnosti, vse naprave ali vsako odlaganje odpadkov, ki lahko neposredno ali posredno škodijo kakovosti voda, prepovedati, urediti s predpisi ali zanje zahtevati posebno dovoljenje. 4. Na oddaljenem zavarovanem območju je mogoče dejavnosti, naprave in odlaganje iz odstavka 3 urediti s predpisi. 19. Načini ustanovitve in upravljanja zavarovanih vodnih območij 1. Ustanovitev zavarovanih vodnih območij predlaga minister v soglasju z vlado. 2. Minister odredi sestavitev spisa, ki vsebuje: — navedbo cilja, razlogov in pomena operacije; — geološko poročilo, s katerim se ugotavlja hitrost hidrogeoloških odnosov med območji pronicanja in odvzemnimi mesti, ki jih je treba zavarovati; — seznam občin, ki so v celoti ali delno vključene v območje, ki ga je treba zavarovati, skupaj z navedbami ustreznih katastrskih oddelkov; — topografsko karto in katastrski načrt z razmejitvami zavarovanih območij; — načrt upravljanja, ki določa a) stroške lastnikov in imetnikov, b) veljavne služnosti za zavarovano območje, c) po potrebi prilagoditve in potrebna dela, ki ustrezajo funkcijam zavarovanega območja. 3. Za izvedbo javne ankete minister naslovi spis na ozemeljsko pristojnega okrajnega komisarja. Okrajni komisar odredi, da se spis trideset dni hrani na občini, kjer se lahko z njim seznani javnost. Hramba spisa se objavi z oglasi, običajno izobešenimi na občini, ki pozivajo k seznanitvi z listinami. V roku iz prejšnjega odstavka je treba ugovore zoper projekt nasloviti na kolegij županov in porotnikov, ki o tem obvesti mestni svet, da izda mnenje. Ta spis z ugovori in mnenjem mestnega sveta je treba v mesecu izteka roka za objavo izročiti okrajnemu komisarju, ki listine skupaj s svojimi opažanji izroči ministru. 4. Zavarovano vodno območje se razglasi z uredbo Velikega vojvodstva po tem, ko je bilo podano mnenje Conseil d’Etat. 5. Uredba Velikega vojvodstva, s katero se razglasijo zavarovana vodna območja na enem delu ozemlja, lahko lastnikom ali imetnikom nepremičnin naloži dolžnosti in služnosti, zlasti glede: — uporabe voda; — ureditve uporabe pesticidov in onesnažujočih gnojil; — prepovedi spremembe uporabe tal. Učinki razglasitve zavarovanega vodnega območja se uveljavijo na zadevnem ozemlju ne glede na to, kdo postane njegov lastnik.“
18

Člen 11(3) zakonske uredbe naj bi bil sprejet za dopolnitev določb civilnega zakonika in se nanaša zgolj na ureditev glede učinkovanja klavzule o pridržku lastninske pravice nasproti kupčevim upnikom, in ne nasproti kupcem. Dopolnjeval naj bi le člen 1524(1) civilnega zakonika. Glede tega italijanska vlada poudarja, da se spremembe, vpeljane s členom 11(3) zakonske uredbe, nanašajo le na določene vrste prodajnih pogodb, zlasti na prodajo z zaporednimi dobavami, pri kateri se lahko dobava blaga časovno razdeli in lahko zajema blago, ki ga je mogoče posamično oceniti in ima veliko ekonomsko vrednost. Poleg tega še poudarja, da ta določba meri na določene vzorce mešanih pogodb, pri katerih mora prodajalec izdati številne račune, ki so prav tako razporejeni v dolgem obdobju.
5

Člen 3 WUBO določa: „1. Ta zakon velja za: a) vse civilne žrtve vojne – v smislu člena 2(1) – v letih od 1940 do 1945 ali v poznejših letih pod pogojem, da poleg tega, da so v času vojnih dogodkov imele nizozemsko državljanstvo, […] imajo nizozemsko državljanstvo in da dejansko bivajo v tej državi na datum vložitve zahtevka; b) vse civilne žrtve vojne – v smislu člena 2(1) – v letih od 1940 do 1945 ali v poznejših letih pod pogojem, da poleg tega, da so v času vojnih dogodkov imele urejen status tujega državljana na Nizozemskem, kjer so dejansko bivale iz drugačnih razlogov kakor po ukazu sovražne vojaške strani, imajo nizozemsko državljanstvo in da so v tej državi živele neprekinjeno vse do datuma vložitve njihovega zahtevka; c) vse civilne žrtve vojne – v smislu člena 2(1) – v letih od 1940 do 1945 ali v poznejših letih pod pogojem, da poleg tega, da so v času vojnih dogodkov imele urejen status tujega državljana tam, kjer je bila takrat Nizozemska Indija, kjer so dejansko bivale iz drugačnih razlogov kakor po ukazu sovražne vojaške strani, imajo nizozemsko državljanstvo in so neprekinjeno živele v Nizozemski Indiji, v Indoneziji ali tam, kjer je takrat bila Nizozemska Nova Gvineja, vse do datuma njihovega prihoda na Nizozemsko, in sicer najpozneje do 1. aprila 1964, preden so se za stalno naselile na Nizozemskem in tam neprekinjeno bivale vse do datuma vložitve zahtevka […] 2. Če so oseba, ki izpolnjuje pogoje, navedene v odstavku 1(b) in (c), ali njeni bližnji sorodniki […] nizozemsko državljanstvo pridobili med neprekinjenim bivanjem na Nizozemskem ali v nekdanji Nizozemski Indiji, v Indoneziji ali v nekdanji Nizozemski Novi Gvineji, zahteva po neprekinjenem bivanju ni več potrebna pod pogojem, da zainteresirana stranka ali njen bližnji sorodnik obdrži nizozemsko državljanstvo ali je nizozemsko državljanstvo obdržal(a) vse do smrti in da se za stalno naseli v državi na datum vložitve zahtevka. 3. Če se oseba, ki izpolnjuje pogoja iz odstavkov 1(a) in 2, ali njeni bližnji sorodniki […] v državi za stalno naselijo po datumu začetka veljavnosti tega zakona, izgubijo pravico do prejemka, ki ga imajo po tem zakonu, če se zatem za stalno naselijo drugje pred iztekom obdobja petih let. 4. Kot prihod na Nizozemsko v smislu odstavka 1(c) […] je treba razumeti zlasti vložitev prošnje za dovoljenje za stalno naselitev na Nizozemskem, če je bilo tej prošnji ugodeno. 5. Neprekinjeno bivanje v smislu odstavka 1 pomeni vsako bivanje, ki ni bilo prekinjeno z bivanjem, katerega trajanje presega obdobje enega leta v neki drugi državi. 6. V primerih, ko bi neuporaba tega zakona pomenila očitno krivico, lahko ‚Raad‘ uporabo zakona razširi na vsako civilno osebo, ki je bila v letih od 1940 do 1945 ali naslednjih žrtev vojnih dogodkov v smislu člena 2(1), kakor tudi na vse bližnje sorodnike te osebe, in to celo v primerih, ko pogoji iz odstavkov 1, 2 in 3 niso izpolnjeni.“
Dejstvo, da je določeno blago predmet ene same dobave, ki po eni strani zajema glavno blago, ki je v skladu z zakonodajo države članice predmet oprostitve z vračilom plačanega davka v smislu člena 28(2)(a) Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 92/77/EGS z dne 19. oktobra 1992 o dopolnitvi skupnega sistema davka na dodano vrednost in spremembi Direktive 77/388/EGS (približevanje stopenj DDV), in po drugi strani blago, ki je z navedeno zakonodajo izključeno iz področja uporabe te oprostitve, ne preprečuje zadevni državi članici, da bi obračunala DDV na dobavo tega izključenega blaga po splošni stopnji.