Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA(šesti senat) 
z dne 29. julija 2019 * 
„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Uredba (EU) št. 1215 /2012 – 
Posebne pristojnosti – Člen 7, točka 2 – Zadeve v zvezi z delikti ali kvazidelikti – Kraj, kjer je prišlo do 
škodnega dogodka – Kraj nastanka škode – Zahteva za povrnitev škode, povzročene z omejevalnim 
sporazumom, za katerega je bilo ugotovljeno, da je v nasprotju s členom 101 PDEU in členom 53 
Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru“ 
V zadevi C-451/18, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo 
Győri Ítélőtábla (višje sodišče v Győru, Madžarska) z odločbo z dne 19. junija 2018 , ki je prispela na 
Sodišče 10. julija 2018 , v postopku 
Tibor-T rans Fuvarozó és Kereskede lmi Kft. 
proti 
DAF T rucks NV, 
SODIŠČE(šesti senat), 
v sestavi C. Toader (poročevalka), predsednica senata, A. Rosas in M. Safjan, sodnika, 
generalni pravobranilec: M. Szpunar, 
sodni tajnik: A. Calot Escobar, 
na podlagi pisnega postopka, 
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili: 
– za DAF Trucks NV M. Boronkay, ügyvéd, ter B. Winters in J. K. de Pree, advocaten, 
– za madžarsko vlado M. Z. Fehér in Z. Wagner, agenta, 
– za Evropsko komisijo M. Heller, K. Talabér-Ritz in G. Meessen, agenti, 
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez 
sklepnih predlogov, 
izreka naslednjo 
* Jezik postopka: madžarščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2019 :635 1 
SODBA Z DNE 29. 7. 2019 – ZADEVA C-451/18  
TIBOR-TRANS  
Sodbo 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 7, točka 2, Uredbe (EU) 
št. 1215 /2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju 
ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2012 , L 351, str. 1). 
2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Tibor-Trans Fuvarozó és Kereskedelmi Kft. (v 
nadaljevanju: Tibor-Trans), družbo madžarskega prava, in DAF Trucks NV, družbo nizozemskega 
prava, v zvezi z odškodninsko tožbo, vloženo za povrnitev škode, ki je domnevno nastala s kršitvijo 
člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (UL, posebna izdaja 
v slovenščini, poglavje 11, zvezek 52, str. 3, v nadaljevanju: Sporazum EGP). 
Pravni okvir 
3 V uvodnih izjavah 15, 16 in 34 Uredbe št. 1215 /2012 je navedeno: 
„(15) Pravila o pristojnosti bi morala biti čim bolj predvidljiva in morajo temeljiti na načelu, da se 
pristojnost praviloma določa po stalnem prebivališčutoženca. Pri tem bi morala taka pristojnost 
vedno obstajati, razen v nekaterih točno opredeljenih primerih, v katerih je zaradi predmeta 
spora ali avtonomije strank upravičena druga navezna okoliščina. Da bi postala skupna pravila 
preglednejša in da ne pride do kolizije pristojnosti, je treba stalno prebivališče pravne osebe 
opredeliti kot avtonomen koncept. 
(16) Poleg stalnega prebivališčatoženca bi morala obstajati tudi alternativna podlaga pristojnosti, ki 
temelji na tesni povezavi med sodiščem in sporom, ali ki pripomore k pravilnemu delovanju 
pravosodja. Obstoj tesne povezave bi moral zagotoviti pravno varnost in preprečiti možnost, da 
bi bil toženec tožen pred sodiščem države članice, katerega pristojnosti razumno ni bilo mogoče 
predvideti. To je pomem bno zlasti v sporih v zvezi z nepogodbenimi obveznostmi, ki izvirajo iz 
kršitev zasebnosti in osebnostnih pravic, vključno z obrekovanjem. 
[…] 
(34) Zagotoviti bi bilo treba kontinuiteto med [K]onvencijo [z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti 
in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972 , L 299, str. 32)], 
Uredbo (ES) št. 44/2001 [z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju 
sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, 
zvezek 4, str. 42)] in to uredbo ter v ta namen predpisati prehodne določbe. To velja tudi za 
razlago Bruseljske konvencije iz leta 1968 in uredb, ki so jo nadomestile, s strani Sodišča 
Evropske unije.“ 
4 Člen 1(1) Uredbe št. 1215 /2012 , ki spada v poglavje I te uredbe, naslovljeno „Področje uporabe in 
opredelitve pojmov“, določa: 
„Ta uredba se uporablja v civilnih in gospodarskih zadevah, ne glede na naravo sodišča. […]“ 
5 Poglavje II te uredbe, naslovljeno „Pristojnost“, med drugim vsebuje oddelek 1 z naslovom „Splošne 
določbe“ in oddelek 2 z naslovom „Posebna pristojnost“. Člen 4(1) navedene uredbe, ki je 
v navedenem oddelku 1, določa: 
„Ob upoštevanju določb te uredbe so osebe s stalnim prebivališčem v državi članici ne glede na njihovo 
državljanstvo tožene pred sodiščite države članice.“ 
ECLI:EU:C:2019 :635 2 
SODBA Z DNE 29. 7. 2019 – ZADEVA C-451/18  
TIBOR-TRANS  
6 Člen 7 Uredbe št. 1215 /2012 , ki je uvrščen v oddelek 2 poglavja II te uredbe, določa: 
„Oseba s stalnim prebivališčem v državi članici je lahko tožena v drugi državi članici: 
[…] 
2. v zadevah v zvezi z delikti ali kvazidelikti pred sodišči v kraju, kjer je prišlo ali lahko pride do 
škodnega dogodka; 
[…]“ 
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje 
7 Evropska komisija je 19. julija 2016 sprejela Sklep C(2016 ) 4673 final v zvezi s postopkom na podlagi 
člena 101 [PDEU] in člena 53 Sporazuma EGP (Zadeva AT.39824 – Tovornjaki), katerega povzetek je 
bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije z dne 6. aprila 2017 (UL 2017 , C 108, str. 6, 
v nadaljevanju: zadevni sklep). 
8 Komisija je z zadevnim sklepom ugotovila obstoj omejevalnega sporazuma petnajstih mednarodnih 
proizvajalcev tovornjakov, med katerimi je bila tudi družba DAF Trucks, kar zadeva dve kategoriji 
proizvodov, in sicer tovornjake, katerih teža je med 6 in 16 ton, ali tiste, ki presegajo težo 16 ton, ne 
glede na to, ali gre za rigidne tovornjake ali za priklopne tovornjake. 
9 V skladu s tem sklepom je imel omejevalni sporazum obliko enotne in trajajočekršitve člena 101 
PDEU in člena 53 Sporazuma EGP, ki je za tri udeležene družbe trajala od 17. januarja 1997 do 
20. septembra 2010 , za preostalih dvanajst udeleženih družb, med katerimi je tudi družba DAF 
Trucks, pa od 17. januarja 1997 do 18. januarja 2011 . Kršitev je temeljila na nedovoljenem 
dogovarjanju o določanju cen in povišanju bruto cen tovornjakov v Evropskem gospodarskem prostoru 
(EGP) ter o časovnem okviru in prenosu stroškov za uvedbo tehnologij z nizkimi emisijami v skladu 
s standardi Euro od 3 do 6. 
10 Iz zadevnega sklepa izhaja, da so do leta 2004 razprave o cenah, njihovem zvišanju in uvedbi novih 
emisijskih standard ov potekale neposredno na sedežu družb, na katere je bil ta sklep naslovljen, in da 
so razprave vsaj od avgusta 2002 potekale prek nemških hčerinskih družb, ki so v različnem obsegu 
poročale svojim glavnim upravam. 
11 Komisija je menila, da je kršitev člena 101 PDEU obsegala celoten EGP in je trajala od 17. januarja 
1997 do 18. januarja 2011 . Zato je naložila globe vsem sodelujočim subjektom, vključno z družbo DAF 
Trucks, razen subjektu, ki mu je bila priznana imuniteta. 
12 Kot je razvidno iz spisa, ki je na voljo Sodišču, je Tibor-Trans družba za nacionalni in mednarodni 
prevoz, ki je od leta 2000 do leta 2008 postopoma vlagala v nakup novih tovornjakov. Družba 
Tibor-Trans kot končni uporabnik ni mogla kupovati neposredno pri proizvajalcih, saj je morala 
nakupe opravljati prek koncesionarjev s sedežem na Madžarskem . Upravičena je bila do financiranja 
lizinških družb, ki so imele prav tako sedež na Madžarskem , s pogodbami o finančnem najemu 
s prenosom lastništva ob njihovem izteku, pri čemer je lizinška družba k ceni, za katero se je 
dogovorila družba Tibor-Trans, prištela stroške lizinga in svojo profitno maržo. Lastninska pravica na 
tovornjakih je po izteku trajanja prešla na družbo Tibor-Trans, potem ko je ta izpolnila obveznosti po 
pogodbi o lizingu. 
13 V postopku v glavni stvari ni sporno, da družba Tibor-Trans nikoli ni kupovala tovornjakov 
neposredno pri družbi DAF Trucks. 
ECLI:EU:C:2019 :635 3 
SODBA Z DNE 29. 7. 2019 – ZADEVA C-451/18  
TIBOR-TRANS  
14 Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe izhaja, da so tudi druge družbe madžarskega prava 
v obdobju, na katero se nanaša zadevni sklep, izvedle nakupe. Te družbe je 4. aprila 2007 prevzela 
družba Tibor-Trans, ki je torej nasledila njihove pravice in obveznosti. 
15 Družba Tibor-Trans je 20. julija 2017 pri Győri Törvényszék (sodišče v Győru, Madžarska) vložila 
odškodninsko tožbo proti družbi DAF Trucks, ki je temeljila na nepogodbeni odgovornosti, ker je 
zatrjevana škoda nastala zato, ker je družba Tibor-Trans s tajnimi dogovori, pri katerih je sodelovala 
družba DAF Trucks, pridobila tovornjake po ceni, ki je bila izkrivljena. 
16 Družba Tibor-Trans je trdila, da so madžarska sodišča mednarodno pristojna za odločanje o zadevi 
v glavni stvari na podlagi člena 7, točka 2, Uredbe št. 1215 /2012 , kakor je bil razložen v sodni praksi 
Sodišča, zlasti v sodbi z dne 21. maja 2015 , CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015 :335), 
v skladu s katero lahko v primeru tožbe, s katero se od toženih strank, ki imajo sedež v različnih 
državah članicah, zahteva odškodnina zaradi s strani Komisije ugotovljene enotne in trajajočekršitve 
člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP ob različni krajevni in časovni udeležbi toženih strank 
v več državah članicah, vsak domnevni oškodovanec vložitožbo pri sodišču kraja, kjer ima svoj sedež. 
17 Družba DAF Trucks ugovarja mednarodni pristojnosti madžarskih sodišč in meni, da zaradi posebnosti 
zadeve v glavni stvari sodba z dne 21. maja 2015 , CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015 :335), 
v obravnavani zadevni ni upoštevna. V zvezi s tem trdi, prvič, da naj bi tajni sestanki potekali 
v Nemčiji, zaradi česar bi morala biti pristojna nemška sodišča, in drugič, da z družbo Tibor-Trans 
nikoli ni sklenila neposrednega pogodbenega razmerja, tako da ni mogla razumno pričakovati, da bo 
tožena pred madžarskimi sodišči. 
18 Győri Törvényszék (sodišče vGyőru) je s sklepom z dne 19. aprila 2018 ugotovilo, da ni pristojno za 
odločanje o zadevi v glavni stvari, s čimer je kot navezno okoliščino za uporabo člena 7, točka 2, 
Uredbe št. 1215 /2012 privilegiralo kraj vzročnega dogodka, ki je bil povod za škodo, in sicer kraj, 
v katerem so potekali tajni dogovori. 
19 Predložitveno sodišče, ki odloča o pritožbi zoper ta sklep, dvomi, da je mogoče v postopku v glavni 
stvari po analogiji uporabiti razlogovanje, ki izhaja iz sodbe z dne 21. maja 2015 , CDC Hydrogen 
Peroxide (C-352/13, EU:C:2015 :335), ker med strankami ni neposrednega pogodbenega razmerja. Prav 
tako se sklicuje na pridržke v zvezi z možnostjo, da lahko navedena sodba privede do vzpostavitve 
širokega pravila forum actoris, kar bi bilo v nasprotju s ciljem, ki mu sledi Uredba št. 1215 /2012 . 
20 Predlog za sprejetje predhodne odločbe ne vsebuje nobenega elementa, na podlagi katerega bi bilo 
mogoče sklepati, da je v postopku v glavni stvari sporno, da madžarska sodišča ne morejo biti 
mednarodno pristojna po kraju vzročnega dogodka, zaradi katerega je nastala zatrjevana škoda, ker naj 
nobeden od tajnih dogovorov, ki pomenijo kršitev na podlagi člena 101 PDEU, ne bi potekal na 
Madžarskem . Predložitveno sodišče se zato sprašuje, ali lahko madžarska sodišča kljub temu 
utemeljijo svojo pristojnost na kraju nastanka zatrjevane škode. 
21 V teh okoliščinah je Győri Ítélőtábla (višje sodišče v sodišče vGyőru, Madžarska) prekinilo odločanje in 
Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: 
„Ali je treba določbo o posebni pristojnosti iz člena 7, točka 2, Uredbe […] št. 1215 /2012 […] razlagati 
tako, da ‚kraj, kjer je prišlo do škodnega dogodka‘, utemeljuje pristojnost sodišča, če 
– je prebivališče ali središče gospodarske dejavnosti ali drugih poslovnih interesov tožeče stranke [v 
postopku v glavni stvari], ki trdi, da ji je nastala škoda, v tej državi; 
ECLI:EU:C:2019 :635 4 
SODBA Z DNE 29. 7. 2019 – ZADEVA C-451/18  
TIBOR-TRANS  
– zahtevek tožeče stranke [v postopku v glavni stvari] proti edini toženi stranki, ki je proizvajalka 
tovornjakov s sedežem v drugi državi članici, temelji na kršitvi, ki je bila na podlagi člena 101(1) 
[PDEU] [ugotovljena] s [sklepom] Evropske komisije in je zajemala nedovoljeno dogovarjanje 
v zvezi z določanjem cen in povišanjem bruto cen v EGP, pri čemer ima ta sklep poleg tožene 
stranke [v postopku v glavni stvari] še druge naslovnike; 
– je tožeča stranka [v postopku v glavni stvari] kupovala samo tovornjake, ki so jih proizvajala druga 
podjetja, udeležena v kartelu; 
– noben podatek ne kaže na to, da bi bil kateri od sestankov, za katerega se je štelo, da omejuje 
konkurenco, v državi [članici] sodišča; 
– je tožeča stranka [v postopku v glavni stvari] na splošno kupovala tovornjake – po njenem mnenju 
po izkrivljenih cenah – vdržavi [članici] sodišča in je zato sklenila pogodbe o finančnem lizingu 
s podjetji, ki so delovala v tej državi, vendar se je tožeča stranka po lastnih navedbah pogajala 
neposredno s pooblaščenimi prodajalci vozil in je lizingodajalec na cene, za katere se je dogovorila, 
dodal še svojo profitno maržo in stroške lizinga, lastninska pravica na vozilih pa je prešla na tožečo 
stranko, ko je bila pogodba o lizingu izpolnjena, in sicer v trenutku prenehanja pogodbe?“ 
Vprašanje za predhodno odločanje 
22 Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 7, točka 2, Uredbe št. 1215 /2012 razlagati tako, 
da je mogoče v okviru odškodninske tožbe za škodo, ki je nastala zaradi kršitve člena 101 PDEU in ki 
med drugim obsega tajne dogovore o določitvi cen in povišanju bruto cen tovornjakov, za „kraj, kjer je 
prišlo do škodnega dogodka“, šteti kraj, za katerega oškodovanec trdi, da mu je ta škoda nastala v njem, 
čeprav je tožba usmerjena proti udeležencu zadevnega omejevalnega sporazuma, s katerim ta 
oškodovanec ni v pogodbenem razmerju. 
23 Najprej je treba opozoriti, prvič, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da ker Uredba št. 1215 /2012 
razveljavlja in nadomešča Uredbo št. 44/2001 , ki je nadomestila Konvencijo z dne 27. septembra 1968 
o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, kakor je 
bila spremenjena s poznejšimi konvencijami o pristopu novih držav članic k tej konvenciji, razlaga, ki jo 
je Sodišče podalo glede določb zadnjenavedenih pravnih instrumentov, velja tudi za Uredbo 
št. 1215 /2012 , kadar je določbe teh dveh instrumentov mogoče opredeliti kot „enakovredne“ (glej 
v tem smislu sodbe z dne 31. maja 2018 , Nothartová, C-306/17, EU:C:2018 :360, točka 18; z dne 
15. novembra 2018 , Kuhn, C-308/17, EU:C:2018 :911, točka 31, in z dne 28. februarja 2019 , 
Gradbeništvo Korana, C-579/17, EU:C:2019 :162, točka 45 in navedena sodna praksa). 
24 Drugič, opozoriti je treba, da je tožba za povračilo škode, nastale zaradi domnevnih kršitev 
konkurenčnega prava Unije, kot je tožba iz postopka v glavni stvari, zajeta s pojmom „civilne in 
gospodarske zadeve“ v smislu člena 1(1) Uredbe št. 1215 /2012 in zato spada na področje uporabe te 
uredbe (glej v tem smislu sodbo z dne 23. oktobra 2014 , flyLAL-Lithuanian Airlines, C-302/13, 
EU:C:2014 :2319 , točka 38). 
25 Tretjič, opozoriti je treba tudi, kot je Sodišče že večkrat razsodilo v sodni praksi v zvezi s členom 7, 
točka 2, Uredbe št. 1215 /2012 , da se pojem „kraj, kjer je prišlo do škodnega dogodka“ nanaša tako na 
kraj nastanka škode kot na kraj vzročnega dogodka, zaradi katerega je škoda nastala, tako da je tožena 
stranka lahko po izbiri tožeče stranke tožena pred sodiščem enega ali drugega kraja (sodbe z dne 
28. januarja 2015 , Kolassa, C-375/13, EU:C:2015 :37, točka 45; z dne 16. junija 2016 , Universal Music 
International Holding, C-12/15, EU:C:2016 :449, točka 28, in z dne 5. julija 2018 , flyLAL-Lithuanian 
Airlines, C-27/17, EU:C:2018 :533, točka 28 in navedena sodna praksa). 
ECLI:EU:C:2019 :635 5 
SODBA Z DNE 29. 7. 2019 – ZADEVA C-451/18  
TIBOR-TRANS  
26 V obravnavanem primeru noben element predloga za sprejetje predhodne odločbe ne omogoča sklepa, 
da je sporno, da madžarska sodišča ne morejo biti mednarodno pristojna za odločanje o zadevi v glavni 
stvari po kraju vzročnega dogodka, zaradi katerega je nastala zatrjevana škoda, ker naj nobeden od 
tajnih dogovorov, ki pomenijo kršitev na podlagi člena 101 PDEU, ne bi potekal na Madžarskem . 
Zastavljeno vprašanje se nanaša le na določitev kraja nastanka zatrjevane škode, ki se izraža 
v povečanih stroških, nastalih zaradi umetno zvišanih cen, kot so cene tovornjakov, ki so bili predmet 
omejevalnega sporazuma iz postopka v glavni stvari. 
27 Glede določitve kraja nastanka take škode je treba opozoriti, da je ta odvisen od vprašanja, ali gre za 
prvotno škodo, ki izhaja neposredno iz vzročnega dogodka in katere kraj nastanka bi lahko utemeljil 
pristojnost na podlagi člena 7, točka 2, Uredbe št. 1215 /2012 , ali pa gre za poznejše škodljive 
posledice, ki ne morejo utemeljevati podelitve pristojnosti na podlagi te določbe (glej v tem smislu 
sodbo z dne 5. julija 2018 , flyLAL-Lithuanian Airlines, C-27/17, EU:C:2018 :533, točka 31). 
28 V zvezi s tem je Sodišče presodilo, da izraza „kraj, kjer je nastal škodni dogodek“ ni mogoče razlagati 
tako široko, da bi obsegal vsak kraj, kjer se lahko občutijo škodljive posledice dogodka, ki je povzročil 
škodo, ki pa je dejansko nastala na drugem kraju. Zato je pojasnilo, da tega pojma ni mogoče razlagati 
tako, da bi vključeval kraj, kjer naj bi oškodovanec po svojih navedbah utrpel premoženjsko škodo, ki je 
sledila iz prvotne škode, ki je nastala in ki jo je ta oseba utrpela v drugi državi (sodba z dne 5. julija 
2018 , flyLAL-Lithuanian Airlines, C-27/17, EU:C:2018 :533, točka 32 in navedena sodna praksa). 
29 Sodišče je v zvezi s členom 5, točka 3, Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in 
priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, kakor je bila spremenjena 
s poznejšimi konvencijami o pristopu novih držav članic k tej konvenciji, katerega besedilo ustreza 
besedilu člena 7, točka 2, Uredbe št. 1215 /2012 , še razsodilo, da škoda, ki je le posredna posledica 
škode, ki so jo prvotno utrpele druge pravne osebe, ki so bile neposredne žrtve škode, ki je nastala 
v kraju, ki je bil različen od tistega, v katerem je posredna žrtev nato utrpela škodo, ne more biti 
podlaga za sodno pristojnost na podlagi te določbe (glej v tem smislu sodbo z dne 11. januarja 1990 , 
Dumez France in Tracoba, C-220/88, EU:C:1990 :8, točki 14 in 22). 
30 Kot je razvidno iz spisa, ki je na voljo Sodišču – in s pridržkom presoje dejstev, ki jo mora opraviti 
predložitveno sodišče – se škoda, ki jo navaja družba Tibor-Trans, kaže v povečanih stroških, nastalih 
zaradi umetno zvišanih cen tovornjakov kot posledica tajnih dogovorov, ki pomenijo enotno in 
trajajočokršitev člena 101 PDEU, ki je učinkovala na ozemlju celotnega EGP med 17. januarjem 
1997 in 18. januarjem 2011 ter pri kateri je bilo udeleženih petnajst mednarodnih proizvajalcev 
tovornjakov, med katerimi je bila tudi družba DAF Trucks. Iz navedenega spisa je tudi razvidno, da 
družba Tibor-Trans od udeležencev zadevnega omejevalnega sporazuma tovornjakov ni kupovala 
neposredno, saj so bili prvotno prodani madžarskim pooblaščenim prodajalcem avtomobilov, ki so 
zvišanje cen prenesli na končne uporabnike, kot je družba Tibor-Trans. 
31 V zvezi z naravo zatrjevane škode je treba ugotoviti, da ta ni zgolj finančna posledica škode, ki bi jo 
lahko utrpeli neposredni kupci, kot so madžarski pooblaščeni prodajalci avtomobilov, in ki bi lahko 
pomenila izgubo prodaje zaradi zvišanja cen. Nasprotno, škoda, zatrjevana v postopku v glavni stvari, je 
v glavnem posledica povečanih stroškov, nastalih zaradi umetno zvišanih cen, zaradi česar je očitno 
neposredna posledica kršitve člena 101 PDEU in torej pomeni neposredno škodo, ki načeloma 
omogoča utemeljiti pristojnost sodišč države članice, na ozemlju katere je nastala. 
32 Kar zadeva kraj nastanka take škode, iz zadevnega sklepa izhaja, da je kršitev, ugotovljena v členu 101 
PDEU, obsegala celoten EGP. Zato je povzročila izkrivljanje konkurence na tem trgu, katerega del je od 
1. maja 2004 tudi Madžarska. 
ECLI:EU:C:2019 :635 6 
SODBA Z DNE 29. 7. 2019 – ZADEVA C-451/18  
TIBOR-TRANS  
33 Kadar pa je trg, prizadet s protikonkurenčnim ravnanjem, v državi članici, na ozemlju katere naj bi 
domnevno nastala škoda, je treba šteti, da je kraj nastanka škode za uporabo člena 7, točka 2, Uredbe 
št. 1215 /2012 v tej državi članici (glej v tem smislu sodbo z dne 5. julija 2018 , flyLAL-Lithuanian 
Airlines, C-27/17, EU:C:2018 :533, točka 40). 
34 Ta rešitev namreč ustreza ciljema bližine in predvidljivosti pravil konkurence, saj so na eni strani 
sodišča države članice, v kateri je prizadeti trg, najprimernejša za preučitev takih odškodninskih tožb, 
na drugi strani pa gospodarski subjekt, ki sodeluje pri protikonkurenčnih ravnanjih, lahko razumno 
pričakuje, da bo tožen pred sodišči kraja, kjer so bila s temi ravnanji izkrivljena pravila zdrave 
konkurence (glej v tem smislu sodbo z dne 5. julija 2018 , flyLAL-Lithuanian Airlines, C-27/17, 
EU:C:2018 :533, točka 40). 
35 Kot je Komisija navedla v pisnem stališču in kot je bilo opozorjeno v točki 41 sodbe z dne 5. julija 
2018 , flyLAL-Lithuanian Airlines (C-27/17, EU:C:2018 :533), je taka določitev kraja nastanka škode 
v skladu z zahtevami skladnosti, navedenimi v uvodni izjavi 7 Uredbe (ES) št. 864/2007 Evropskega 
parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene obveznosti 
(„Rim II“) (UL 2007 , L 199, str. 40), saj je na podlagi člena 6(3)(a) te uredbe pravo, ki se uporablja 
vodškodninskih tožbah, vloženih zaradi omejevanja konkurence, pravo države, na katere trgu ima – 
ali bi lahko imela – taka omejitev učinek. 
36 Glede drugih posebnih okoliščin, ki jih je navedlo predložitveno sodišče in ki so povezane s tem, da je 
družba Tibor-Trans delovala zoper eno samo podjetje od tistih, vpletenih v zadevno kršitev, pri 
katerem se ni neposredno oskrbovala, je treba ugotoviti, kot je to storila Komisija, da ima enotna in 
trajajočakršitev konkurenčnega prava za posledico solidarno odgovornost njenih storilcev. Zato 
okoliščina, da je družba Tibor-Trans vložila tožbo izključno zoper enega od storilcev, pri katerem se 
ni neposredno oskrbovala, ne more izpodbiti ugotovitev iz točk od 31 do 33 te sodbe v zvezi 
s pravilom o pristojnosti iz člena 7, točka 2, Uredbe št. 1215 /2012 . 
37 Glede na te preudarke je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 7, točka 2, Uredbe 
št. 1215 /2012 razlagati tako, da se v okviru tožbe za povrnitev škode, povzročene s kršitvijo na podlagi 
člena 101 PDEU, ki je med drugim posledica tajnih dogovorov o določitvi cen in zvišanju bruto cen 
tovornjakov, „kraj, kjer je prišlo do škodnega dogodka“, v položaju, kot je ta v postopku v glavni stvari, 
nanaša na kraj trga, ki je bil s to kršitvijo prizadet, in sicer kraj, kjer so bile cene na trgu izkrivljene in 
na katerem naj bi oškodovancu nastala ta škoda, tudi čeje tožba vložena zoper udeleženca zadevnega 
omejevalnega sporazuma, s katerim ta oškodovanec ni v pogodbenem razmerju. 
Stroški 
38 Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, 
se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče(šesti senat) razsodilo: 
Člen 7, točka 2, Uredbe (EU) št. 1 2 1 5 / 2 0 1 2  E v ropskega parlamenta in Sveta z dne 1 2. decembra 
2 0 1 2 o pristojnosti in priznavanju ter iz v rševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih 
zadevah je treba razlagati tako, da se v okviru tožbe za pov rnitev škode, pov z ročene s kršitvijo 
na podlagi člena 1 0 1 PDEU, ki je med drugim posledica tajnih dogovorov o določitvi cen in 
z višanju bruto cen tovornjakov, „kraj, kjer je prišlo do škodnega dogodka“, v položaju, kot je ta 
v postopku v glavni stvari, nanaša na kraj trga, ki je bil s to kršitvijo prizadet, in sicer kraj, kjer 
so bile cene na trgu izkrivljene in na katerem naj bi oškodovancu nastala ta škoda, tudi čeje 
tožba vložena zoper udeleženca zadevnega omejevalnega sporazuma, s katerim ta oškodovanec ni 
v pogodbenem razmerju. 
ECLI:EU:C:2019 :635 7 
SODBA Z DNE 29. 7. 2019 – ZADEVA C-451/18  
TIBOR-TRANS  
Podpisi 
ECLI:EU:C:2019 :635 8