Splošno sodišče: sklepa z dne 16. septembra 2013, Bouillez/Svet, T‑31/13 P , ZOdl. JU, EU:T:2013:521 , točki 34 in 49 ter navedena sodna praksa, in z dne 20. septembra 2013, Van Neyghem/Svet, T‑113/13 P , ZOdl. JU, EU:T:2013:568 , točka 31 in navedena sodna praksa.

V skladu s členom 257(3) PDEU in členom 11(1) Priloge I k Statutu Sodišča je pritožba, vložena pred Splošnim sodiščem, omejena na pravna vprašanja, ker je samo Sodišče za uslužbence pristojno, prvič, za ugotavljanje dejanskega stanja, razen če bi vsebinska nepravilnost njegovih ugotovitev izhajala iz listin v spisu, ki so mu bile predložene, in, drugič, za presojo tega dejanskega stanja, razen ob izkrivljanju dokazov. Presoja dejanskega stanja torej, razen v primeru izkrivljanja dokazov, predloženih temu sodišču, ni pravno vprašanje, ki bi bilo kot tako predmet nadzora Splošnega sodišča kot pritožbenega sodišča. Splošno sodišče je pristojno samo za to, da izvršuje nadzor nad pravno opredelitvijo dejanskega stanja in pravnimi posledicami, ki jih je iz tega izpeljalo Sodišče za uslužbence.

Splošno sodišče: sodbi z dne 15. septembra 2005, Casini/Komisija, T‑132/03 , ZOdl. JU, EU:T:2005:324 , točka 52 , in z dne 15. januarja 2014, Stols/Svet, T‑95/12 P , ZOdl. JU, EU:T:2014:3 , točke od 29 do 32 ter navedena sodna praksa.

V zvezi s tem za ohranitev polnega učinka polja proste presoje, ki ga je zakonodajalec na področju napredovanja dodelil navedenemu organu, sodišče Unije ne more razglasiti ničnosti odločbe samo zato, ker po njegovem mnenju nekatera dejstva vzbujajo verjeten dvom glede presoje organa za imenovanja ali celo dokazujejo napako pri presoji. Sodišče Unije torej ne more podrobno preučiti vseh spisov kandidatov, ki lahko napredujejo, da bi se tako prepričalo, ali se strinja s sklepom, do katerega je prišel navedeni organ, saj bi s takim ravnanjem preseglo okvir nadzora zakonitosti, za katerega je pristojno, s čimer bi z lastno presojo uspešnosti kandidatov, ki lahko napredujejo, nadomestilo presojo organa za imenovanja. Vendar pa je široka diskrecijska pravica, ki je tako priznana navedenemu organu, omejena s tem, da se primerjalna ocena kandidatur opravi skrbno in nepristransko, v interesu službe in v skladu z načelom enakega obravnavanja. V praksi je treba navedeno oceno opraviti na enaki podlagi ter na podlagi primerljivih virov podatkov in informacij.

Organ za imenovanja ima pri primerjalni oceni uspešnosti uradnikov, ki so kandidati za napredovanje, široko diskrecijsko pravico, nadzor sodišča Unije pa mora biti v tem okviru omejen na vprašanje, ali je uprava ob upoštevanju načina in sredstev, na podlagi katerih je lahko sprejela svojo oceno, delovala v okviru razumnih meja in svojega pooblastila ni uporabila očitno napačno. Sodišče Unije torej s svojo presojo ne more nadomestiti presoje kvalifikacij in uspešnosti kandidatov, ki jo je sprejel organ za imenovanja.

Obveznost organa za imenovanja, da izvede primerjalno oceno uspešnosti uradnikov, ki lahko napredujejo, določena v členu 45 Kadrovskih predpisov, je hkrati izraz načela enakega obravnavanja uradnikov in načela njihove upravičenosti do kariere, saj je ocena njihove uspešnosti odločilno merilo. Člen 45(1) Kadrovskih predpisov v zvezi s tem določa, da navedeni organ pri primerjalni oceni uspešnosti uradnikov, upravičenih do napredovanja, upošteva predvsem poročila o uradnikih, uporabo jezikov pri izvrševanju nalog, razen jezikov, za katere so predložili dokazila o temeljitem znanju, in kadar je to primerno, raven odgovornosti. Ta določba pušča organu za imenovanja določeno diskrecijsko pravico glede pomena, ki ga namerava dodeliti vsakemu od treh omenjenih meril pri primerjalni oceni uspešnosti, vendar ob upoštevanju načela enakega obravnavanja.

Organ za imenovanja lahko podredno, če je z vidika treh meril, izrecno omenjenih v členu 45(1) Kadrovskih predpisov, uspešnost uradnikov, ki lahko napredujejo, enaka, upošteva druge elemente, kot so starost uradnikov in njihova delovna doba v razredu ali na delovnem mestu, pri čemer so lahko taka merila odločilen dejavnik pri njegovi odločitvi.

(Glej točki 38 in 39.)

Splošno sodišče: sodbi z dne 16. maja 2013, Canga Fano/Svet,T‑281/11 P, ZOdl. JU, EU:T:2013:252, točka 43 in navedena sodna praksa, ter z dne 15. januarja 2014, Stols/Svet,EU:T:2014:3, točki 33 in 34 ter navedena sodna praksa.