Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA (sedmi senat) 
z dne 11. junija 2020 * 
„Predhodno odločanje – Obdavčenje – Davek na dodano vrednost (DDV) – Direktiva 2006 /112/ES – 
Člena 90 in 273 – Davčna osnova – Zmanjšanje – Zavrnitev – Neplačilo – Davčni zavezanec, ki svoje 
terjatve ni prijavil v stečajnem postopku, začetem zoper dolžnika – Načeli davčne nevtralnosti in 
sorazmernosti – Neposredni učinek“ 
V zadevi C-146/19, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo 
Vrhovno sodišče (Slovenija) z odločbo z dne 30. januarja 2019 , ki je na Sodišče prispela 21. februarja 
2019 , v postopku 
SCT d.d., v stečaju, 
proti 
Republiki Sloveniji, 
SODIŠČE (sedmi senat), 
v sestavi P. G. Xuereb, predsednik senata, T. von Danwitz in A. Kumin (poročevalec), sodnika, 
generalni pravobranilec: M. Szpunar, 
sodni tajnik: M. Longar, administrator, 
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 26. februarja 2020 , 
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili: 
– za SCT d.d., v stečaju, S. Pušenjak, odvetnica, 
– za slovensko vlado T. MiheličŽitko in V. Klemenc, agentki, 
– za češko vlado M. Smolek, O. Serdula in J. Vláčil, agenti, 
– za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj z G. Galluzzo, avvocato dello Stato, 
– za Evropsko komisijo N. Gossement in M. Kocjan, agentki, 
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez 
sklepnih predlogov, 
* Jezik postopka: slovenščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2020 :464 1 
SODBA Z DNE 11. 6. 2020 – ZADEVA C-146/19  
SCT  
izreka naslednjo 
Sodbo 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 90 Direktive Sveta 2006 /112/ES 
z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006 , L 347, str. 1, 
v nadaljevanju: Direktiva o DDV). 
2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med SCT d.d., družbo v stečaju, in Republiko Slovenijo glede 
zavrnitve, da se družbi SCT odobri popravek zneska plačanega davka na dodano vrednost (DDV) 
v zvezi z neizterjanimi terjatvami, ker ta družba teh terjatev ni prijavila v stečajnih postopkih, začetih 
zoper dolžnika. 
Pravni okvir 
Pravo Unije 
3 Člen 90 Direktive o DDV določa: 
„1. Pri preklicu naročila, zavrnitvi ali celotnem ali delnem neplačilu ali znižanju cene po dobavi se 
davčna osnova ustrezno zmanjša pod pogoji, ki jih določijo države članice. 
2. Države članice lahko odstopajo od odstavka 1 v primeru celotnega ali delnega neplačila.“ 
4 Člen 273 te direktive določa: 
„Države članice lahko določijo še druge obveznosti, za katere menijo, da so potrebne za pravilno 
pobiranje DDV in za preprečevanje utaj, ob upoštevanju zahteve po enakem obravnavanju domačih 
transakcij in transakcij, ki jih opravljajo davčni zavezanci med državami članicami, pod pogojem, da 
takšne obveznosti v trgovini med državami članicami ne zahtevajo formalnosti pri prehodu meja. 
Možnost, ki je predvidena v prvem pododstavku, se ne more uporabljati za nalaganje dodatnih 
obveznosti v zvezi z izdajanjem računov, ki jih je več, kot je določeno v poglavju 3.“ 
Slovensko pravo 
5 Člen 39, od (2) do (4), Zakona o davku na dodano vrednost (v nadaljevanju: ZDDV-1) določa: 
„2. Pri preklicu naročila, vračilu ali znižanju cene po opravljeni dobavi se davčna osnova ustrezno 
zmanjša. Davčni zavezanec lahko popravi (zmanjša) znesek obračunanega DDV, če pisno obvesti kupca 
o znesku DDV, za katerega kupec nima pravice do odbitka. 
3. Davčni zavezanec lahko tudi popravi (zmanjša) znesek obračunanega DDV, če na podlagi 
pravnomočnega sklepa sodišča o zaključenem stečajnem postopku ali o uspešno zaključenem 
postopku prisilne poravnave ni bil poplačan oziroma ni bil poplačan v celoti. Na enak način lahko 
ravna tudi davčni zavezanec, ki pridobi pravnomočni sklep sodišča o ustavitvi izvršilnega postopka 
oziroma drugo listino, iz katere je razvidno, da v zaključenem izvršilnem postopku ni bil poplačan 
oziroma ni bil poplačan v celoti, ter davčni zavezanec, ki ni bil poplačan oziroma ni bil poplačan 
v celoti, ker je bil dolžnik izbrisan iz sodnega registra oziroma drugih ustreznih registrov ali 
ECLI:EU:C:2020 :464 2 
SODBA Z DNE 11. 6. 2020 – ZADEVA C-146/19  
SCT  
predpisanih evidenc. Če davčni zavezanec naknadno prejme plačilo ali delno plačilo za opravljeno 
dobavo blaga oziroma storitev, v zvezi s katero je uveljavil popravek davčne osnove v skladu s tem 
odstavkom, mora od prejetega zneska obračunati DDV. 
4. Ne glede na prejšnji odstavek lahko davčni zavezanec popravi (zmanjša) znesek obračunanega in 
neplačanega DDV od vseh priznanih terjatev, ki jih je prijavil v postopku prisilne poravnave oziroma 
stečajnem postopku.“ 
6 Člen 296 Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (v 
nadaljevanju: ZFPPIPP) določa: 
„1. Upniki morajo v stečajnem postopku prijaviti vse svoje terjatve do stečajnega dolžnika, ki so nastale 
do začetka stečajnega postopka, razen tistih, za katere zakon določa, da se ne prijavijo. 
[…] 
5. Če upnik zamudi rok za prijavo terjatve iz prvega […] odstavka tega člena, njegova terjatev 
v razmerju do stečajnega dolžnika preneha in sodišče zavrže prepozno prijavo terjatve. 
[…]“ 
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje 
7 Družba SCT je za davčno obdobje april 2014 naredila popravek obračunanega DDV v višini 
272.471 EUR v zvezi z neplačanimi terjatvami, ki jih je imela do dveh družb, zoper kateri se je junija 
2013 pravnomočno končal stečajni postopek. 
8 Pristojni davčni organ je v okviru nadzora ugotovil, da družba SCT teh terjatev v zadevnih stečajnih 
postopkih ni prijavila in da so v skladu s členom 296 ZFPPIPP navedene terjatve prenehale. Na 
podlagi tega je ugotovil, da pogoji za odobritev zmanjšanja DDV niso izpolnjeni. 
9 V okviru pritožbe družbe SCT je bilo potrjeno, da iz člena 39(3) ZDDV-1 izhaja, da je davčni zavezanec 
na podlagi pravnomočnega sklepa o zaključenem stečajnem postopku upravičen popraviti znesek 
obračunanega DDV samo, če je terjatev do stečajnega dolžnika prijavil. Davčni zavezanec naj bi s to 
prijavo tudi izkazal, da terjatev še vedno obstaja, kar naj bi bilo še zlasti pomem bno, kadar gre – kot 
v obravnavanem primeru – za terjatve do oseb, povezanih z davčnim zavezancem. 
10 Prvostopenjsko upravno sodišče, pri katerem je družba SCT vložila tožbo, je odločbi davčne uprave 
potrdilo. V zvezi s tem se je oprlo na člen 90 Direktive o DDV. Navedeno sodišče je menilo, da 
odstavek 1 tega člena sicer določa, da se pri neplačilu po dobavi davčna osnova ustrezno zmanjša, 
vendar da odstavek 2 navedenega člena državam članicam omogoča, da od tega odstopajo. Slovenski 
zakono dajalec naj bi uporabil ravno to možnost odstopanja. 
11 Družba SCT v reviziji, ki jo je vložila pri Vrhovnem sodišču (Slovenija), trdi, da člen 39(3) ZDDV-1 ni 
odstop od obveznosti, določenih v členu 90(1) Direktive o DDV, ampak določa le pogoje, ki morajo biti 
izpolnjeni za zmanjšanje davčne osnove. Tako naj pri navedenem členu 39(3) ne bi šlo za uporabo 
člena 90(2) te direktive. 
12 Vrhovno sodišče pojasnjuje, da člen 39(2) ZDDV-1, v katerem so našteti primeri, v katerih se davčna 
osnova za DDV zmanjša, ne vključuje primerov neplačila. Iz tega naj bi izhajalo, da je slovenski 
zakono dajalec uporabil člen 90(2) Direktive o DDV in tako za te primere določil izjemo od pravice do 
zmanjšanja davčne osnove za DDV. 
ECLI:EU:C:2020 :464 3 
SODBA Z DNE 11. 6. 2020 – ZADEVA C-146/19  
SCT  
13 Vendar je po mnenju tega sodišča na podlagi člena 39(3) ZDDV-1 mogoče ugotoviti, da je slovenski 
zakono dajalec vseeno določil štiri taksativno naštete primere, v katerih je zmanjšanje davčne osnove 
davčnemu zavezancu dovoljeno tudi v primeru neplačila, kar naj bi zato pomenilo „izjemo od izjeme“. 
Ti izjemni primeri naj bi izhajali iz tega, da davčni zavezanec ne more doseči poplačila svoje terjatve. 
Vendar naj bi se za priznanje pravice do zmanjšanja davčne osnove za DDV od davčnega zavezanca 
zahtevala nekatera ravnanja. Zadnjenavedeni naj bi moral to, da te terjatve ne more izterjati, dokazovati 
z uradnimi listinami, izdanimi v ustreznem pravnem postopku. 
14 Navedeno sodišče meni, da je mogoče omejitev možnosti zmanjšanja davčne osnove za DDV, ki izhaja 
iz člena 39 ZDDV-1, šteti za neskladno s členom 90(2) Direktive o DDV, saj s tem zmanjšanje ni 
dovoljeno v vseh primerih, ko je neplačilo terjatve postalo dokončno, temve č je to vezano na dodatne 
zahteve, ki jih mora izpolniti davčni zavezanec. 
15 V teh okoliščinah se Vrhovno sodišče sprašuje, ali je glede na načela, ki urejajo sistem DDV, ob 
uporabi izjeme iz člena 90(2) Direktive o DDV kljub temu dopustno zavrniti uveljavitev pravice do 
zmanjšanja davčne osnove za DDV zaradi neplačila, kadar davčni zavezanec, čeprav ni sodeloval pri 
davčni utaji ali izogibanju plačilu davka, ni izkazal potrebne skrbnosti za izterjavo svoje terjatve in za 
zagotovitev plačila DDV, dolgovanega državi. 
16 Davčni zavezanec za DDV naj bi bil namreč vselej tudi eden od gradnikov sistema pobiranja tega 
davka, pri čemer naj bi za namene tega pobiranja in odvedbe plačanega DDV deloval za državo. Čebi 
bila davčnemu zavezancu pravica do zmanjšanja davčne osnove za DDV priznana v vsakem primeru, 
ko terjatev ni plačana, torej tudi tedaj, ko sam opusti svoje dolžnosti v sistemu DDV, naj bi ta s tem 
prikrajšal državo za možnost pridobitve zaračunanega DDV, ki ji pripada. 
17 Če bi bilo mogoče pooblastilo, ki ga je zakono dajalec Unije podelil državam članicam, iz člena 90(2) 
Direktive o DDV razlagati tako, da nacionalnemu zakono dajalcu dopušča, da omeji možnost 
zmanjšanja davčne osnove za DDV zaradi dokončnega neplačila, pa se to sodišče sprašuje, ali je treba 
v skladu z Direktivo o DDV davčnemu zavezancu dati možnost, da dokaže, da te terjatve tudi ob prijavi 
v stečajnem postopku ne bi bile poplačane ali da obstajajo drugi razumni razlogi, ki upravičujejo 
opustitev prijave. 
18 Nazadnje se navedeno sodišče sprašuje, ali je mogoče šteti, da ima člen 90(1) Direktive o DDV 
neposredni učinek tudi v primeru, ko je nacionalni zakono dajalec presegel okvir dopustnega urejanja 
izjem, ki jih določa člen 90(2) te direktive. 
19 V teh okoliščinah je Vrhovno sodišče prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo 
ta vprašanja: 
„1. Ali je drugi odstavek 90. člena Direktive o DDV mogoče razumeti tako, da dopušča izjemo od 
pravice do zmanjšanja osnove za DDV tudi v primeru dokončnega neplačila, če je to dokončno 
neplačilo posledica opustitve dolžnega ravnanja davčnega zavezanca, na primer z opustitvijo prijave 
terjatev v stečajnem postopku zoper njegovega dolžnika kot v predmetni zadevi? 
2. Ali je tudi v primeru, da je taka izjema od pravice do zmanjšanja davčne osnove za DDV dopustna, 
pravica do zmanjšanja davčne osnove za DDV zaradi neplačila vseeno podana, če davčni zavezanec 
dokaže, da tudi če bi prijavil terjatve v stečajnem postopku, te ne bi bile poplačane oziroma, da so 
za njegovo opustitev obstajali razumni razlogi? 
3. Ali ima prvi odstavek 90. člena Direktive o DDV neposredni učinek tudi v primeru, ko je 
zakono dajalec države članice presegel okvir dopustnega urejanja izjem, ki jih določa drugi 
odstavek 90. člena Direktive o DDV?“ 
ECLI:EU:C:2020 :464 4 
SODBA Z DNE 11. 6. 2020 – ZADEVA C-146/19  
SCT  
Vprašanja za predhodno odločanje 
Prvo in drugo vprašanje 
20 Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu 
sprašuje, ali je treba člen 90(2) Direktive o DDV razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, 
v skladu s katero se davčnemu zavezancu zavrne pravica do zmanjšanja plačanega DDV v zvezi 
z neizterljivo terjatvijo, kadar ta te terjatve ni prijavil v stečajnem postopku, začetem zoper njegovega 
dolžnika, tudi če ta davčni zavezanec dokaže, da navedena terjatev ne bi bila izterjana, čeprav bi jo 
prijavil, ali da so obstajali razumni razlogi za to, da zadevne terjatve ni prijavil. 
21 Za odgovor na to vprašanje je treba opozoriti, da morajo v skladu s členom 90(1) Direktive o DDV, ki 
se nanaša na preklic naročila, njegovo zavrnitev, celotno ali delno neplačilo oziroma znižanje cene po 
dobavi, države članice zmanjšati davčno osnovo za DDV in torej znesek DDV, ki ga dolguje davčni 
zavezanec, vsakič, ko davčni zavezanec po sklenitvi transakcije ni prejel dela ali celotnega plačila. Ta 
določba je izraz temeljnega načela Direktive o DDV, v skladu s katerim davčno osnovo tvori dejansko 
prejeto plačilo in katerega posledica je, da davčna uprava iz naslova DDV ne more prejeti zneska, ki je 
višji od tistega, ki ga je prejel davčni zavezanec (sodba z dne 6. decembra 2018 , Tratave, C-672/17, 
EU:C:2018 :989, točka 29 in navedena sodna praksa). 
22 Res je, da člen 90(2) navedene direktive državam članicam omogoča odstopanje od tega pravila pri 
celotnem ali delnem neplačilu cene transakcije. Kadar se je zadevna država članica odločila za uporabo 
tega odstopanja, se tako davčni zavezanci ne morejo na podlagi odstavka 1 tega člena sklicevati na 
pravico do zmanjšanja davčne osnove za DDV (glej v tem smislu sodbo z dne 15. maja 2014 , Almos 
Agrárkülkereskedelmi, C-337/13, EU:C:2014 :328, točka 23). 
23 Vendar ta možnost odstopanja, ki je strogo omejena na primere celotnega ali delnega neplačila, temelji 
na ideji, da je v nekaterih okoliščinah in zaradi obstoječega pravnega položaja v zadevni državi članici 
težko preveriti, ali protivrednost ni bila plačana, ali da je neplačilo le začasno (sodba z dne 
22. februarja 2018 , T-2, C-396/16, EU:C:2018 :109, točka 37 in navedena sodna praksa). 
24 Navedena možnost odstopanja je tako namenjena le temu, da državam članicam omogoči boj proti 
negotovosti, povezani z izterjavo dolgovanih zneskov, in ne ureja vprašanja, ali je mogoče, da se 
v primeru dokončnega neplačila davčna osnova za DDV ne zmanjša (sklep z dne 24. oktobra 2019 , 
Porr Építési Kft., C-292/19, neobjavljen, EU:C:2019 :901, točka 22 in navedena sodna praksa). 
25 Priznanje možnosti državam članicam, da v takem primeru izključijo vsakršno zmanjšanje davčne 
osnove za DDV, bi bilo namreč v nasprotju z načelom nevtralnosti DDV, iz katerega zlasti izhaja, da 
je treba podjetje kot pobiralca davka za državo v celoti razbremeniti davka, ki ga je dolžno ali ga je 
plačalo v okviru svojih ekono mskih dejavnosti, za katere se plača DDV (sklep z dne 24. oktobra 2019 , 
Porr Építési Kft., C-292/19, neobjavljen, EU:C:2019 :901, točka 23 in navedena sodna praksa). 
26 Sodišče je v zvezi s tem razsodilo, da položaja, za katerega je značilno dokončno zmanjšanje obveznosti 
dolžnika do njegovih upnikov, ni mogoče opredeliti kot „neplačilo“ v smislu člena 90(2) Direktive 
o DDV (sklep z dne 24. oktobra 2019 , Porr Építési Kft., C-292/19, neobjavljen, EU:C:2019 :901, 
točka 25 in navedena sodna praksa). 
27 Tako mora v takem primeru država članica dovoliti zmanjšanje davčne osnove za DDV, če lahko 
davčni zavezanec dokaže, da je terjatev, ki jo ima do svojega dolžnika, dokončno neizterljiva (sklep 
z dne 24. oktobra 2019 , Porr Építési Kft., C-292/19, neobjavljen, EU:C:2019 :901, točka 29). 
28 V obravnavanem primeru je očitno, da gre v postopku v glavni stvari za take terjatve. 
ECLI:EU:C:2020 :464 5 
SODBA Z DNE 11. 6. 2020 – ZADEVA C-146/19  
SCT  
29 Ker te terjatve v stečajnih postopkih, začetih zoper zadevne dolžnike, niso bile prijavljene, so v skladu 
s členom 296(5) ZFPPIPP navedene terjatve prenehale, ta opustitev pa je zato povzročila dokončno 
zmanjšanje obveznosti navedenih dolžnikov do družbe SCT. Poleg tega nikakor ni sporno, da so bili ti 
stečajni postopki pravnomočno končani in da terjatve, ki jih je imela družba SCT do svojih dolžnikov, 
ob koncu navedenih postopkov niso bile izterjane. 
30 Iz tega sledi, da položaja, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ni mogoče opredeliti za „neplačilo“ 
v smislu odstavka 2 člena 90 Direktive o DDV, temve č ta položaj spada na področje uporabe 
odstavka 1 tega člena, iz katerega izhaja obveznost zadevne države članice, da zmanjša davčno osnovo 
za DDV, ker davčni zavezanec ni prejel plačila. 
31 V obravnavanem primeru pa je bila pravica do zmanjšanja davčne osnove družbi SCT zavrnjena, ker ta 
družba ni spoštovala zahteve, ki izhaja iz nacionalnega prava in v skladu s katero je to zmanjšanje 
pogojeno s tem, da davčni zavezanec neizterjane terjatve prijavi v stečajnem postopku. 
32 Slovenska vlada navaja, da taka zahteva temelji na členu 90(1) in členu 273 Direktive o DDV, ki 
državam članicam priznavata diskrecijsko pravico pri določitvi pogojev in obveznosti, ki jih morajo pri 
davčnih organih izpolniti davčni zavezanci, da bi se jim davčna osnova zmanjšala. 
33 V zvezi s tem je treba poudariti, da se v skladu s členom 90(1) Direktive o DDV davčna osnova 
ustrezno zmanjša pod pogoji, ki jih določijo države članice. 
34 Poleg tega lahko države članice na podlagi člena 273 te direktive določijo obveznosti, za katere menijo, 
da so potrebne za pravilno pobiranje DDV in za preprečevanje utaj, med drugim pod pogojem, da se ta 
možnost ne uporablja za nalaganje dodatnih obveznosti v zvezi z izdajanjem računov poleg tistih 
obveznosti, ki so določene v poglavju 3 navedene direktive. 
35 Glede na to, da člen 90(1) in člen 273 Direktive o DDV zunaj v njiju začrtanih meja ne določata niti 
pogojev niti obveznosti, ki jih lahko določijo države članice, je s tema določbama državam članicam 
podeljeno polje proste presoje, zlasti v zvezi s formalnostmi, ki jih morajo pri davčnih organih 
izpolniti davčni zavezanci, da bi se jim davčna osnova zmanjšala (sodba z dne 6. decembra 2018 , 
Tratave, C-672/17, EU:C:2018 :989, točka 32 in navedena sodna praksa). 
36 Vendar lahko ukrepi za preprečevanje utaj ali izogibanja plačilu davka načeloma določajo odstopanja 
od pravil o davčni osnovi le v mejah, nujno potrebnih za dosego tega posebnega cilja. Na cilje in 
načela Direktive o DDV morajo namreč vplivati čim manj in se torej ne smejo uporabiti na način, ki 
bi ogrozil nevtralnost DDV (sodba z dne 6. decembra 2018 , Tratave, C-672/17, EU:C:2018 :989, 
točka 33 in navedena sodna praksa). 
37 Zato je pomem bno, da se formalnosti, ki jih morajo izpolniti davčni zavezanci, da bi pri davčnih 
organih izvrševali pravico do zmanjšanja davčne osnove za DDV, omejijo na tiste, ki omogočajo 
dokazovanje, da po sklenitvi transakcije plačilo – delno ali v celoti – dokončno ne bo prejeto. V zvezi 
s tem morajo nacionalna sodišča preveriti, ali je tako pri formalnostih, ki jih zahteva zadevna država 
članica (sodba z dne 6. decembra 2018 , Tratave, C-672/17, EU:C:2018 :989, točka 34 in navedena sodna 
praksa). 
38 V obravnavanem primeru lahko zahteva, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki ustrezno zmanjšanje 
davčne osnove v primeru neplačila pogojuje s tem, da davčni zavezanec neporavnano terjatev prijavi 
v stečajnem postopku, začetem zoper dolžnika, načeloma prispeva k pravilnemu pobiranju DDV in 
preprečevanju utaj ter k odpravi nevarnosti izgube davčnih prihodkov, s čimer se uresničujejo 
legitimni cilji iz člena 90(1) in člena 273 Direktive o DDV (glej v tem smislu sodbi z dne 26. januarja 
2012 , Kraft Foods Polska, C-588/10, EU:C:2012 :40, točki 32 in 33, ter z dne 6. decembra 2018 , 
Tratave, C-672/17, EU:C:2018 :989, točki 35 in 36). 
ECLI:EU:C:2020 :464 6 
SODBA Z DNE 11. 6. 2020 – ZADEVA C-146/19  
SCT  
39 Vendar je treba glede, prvič, cilja preprečevanja utaj – tudi če se lahko z zahtevo, kot je ta v postopku 
v glavni stvari, prepreči škoda za državo, kadar pasivnost davčnega zavezanca, ki svoje terjatve ni 
prijavil v stečajnem postopku, izhaja iz ravnanj, ki razkrivajo dogovarjanje med tem davčnim 
zavezancem in njegovim dolžnikom – poudariti, da uporaba te zahteve povzroči sistematično 
zavračanje pravice do zmanjšanja davčne osnove v primeru neprijave, kar pomeni splošno domnevo 
o obstoju utaje, ki presega to, kar je potrebno za doseganje cilja preprečevanja utaj (glej po analogiji 
sodbo z dne 7. septembra 2017 , Eqiom in Enka, C-6/16, EU:C:2017 :641, točka 31 in navedena sodna 
praksa). 
40 Dodati je treba, da glede na spis, ki je na voljo Sodišču, iz dejanskega stanja v sporu o glavni stvari ni 
razviden noben indic o davčni utaji ali zlorabi. 
41 Glede, drugič, cilja odprave nevarnosti izgube davčnih prihodkov je treba navesti, da ker neprijava 
terjatve v stečajnem postopku, začetem zoper dolžnika, pomeni, da ta terjatev v skladu 
s členom 296(5) ZFPPIPP v razmerju do stečajnega dolžnika preneha, davčni zavezanec nujno izgubi 
možnost, da bi dosegel vsaj delno izterjavo svoje terjatve, kar – glede na okoliščine – pomeni škodo 
za zadevno državo članico. 
42 Poleg tega, kot je navedla slovenska vlada, ne da bi se ji v zvezi s tem oporekalo, se zgolj prijava terjatve 
v stečajnem postopku z vidika finančnega in administrativnega bremena ne more šteti za pretirano 
zavezujočo. 
43 Vendar če davčni zavezanec dokaže, da njegova terjatev ne bi bila izterjana, tudi če bi jo prijavil, 
izključitev zmanjšanja davčne osnove in naložitev bremena temu davčnemu zavezancu glede zneska 
DDV, ki ga v okviru svojih ekono mskih dejavnosti ni prejel, presega meje tistega, kar je nujno 
potrebno za doseganje cilja odprave nevarnosti izgube davčnih prihodkov (glej v tem smislu sodbo 
z dne 8. maja 2019 , A-PACK CZ, C-127/18, EU:C:2019 :377, točka 27). V tem primeru se namreč 
s prijavo zadevne terjatve ne bi mogla preprečiti nobena dodatna škoda za državo. 
44 Poleg tega glede vprašanja predložitvenega sodišča, ali mora imeti davčni zavezanec možnost zmanjšati 
davčno osnovo, tudi kadar so za neprijavo terjatve obstajali razumni razlogi, niti iz predložitvene 
odločbe niti iz stališč, predloženih Sodišču, ni razvidno, da bi se v obravnavnem primeru družba SCT 
v okviru davčnega postopka sklicevala na take razloge. Ker med tem primerom in predmetom spora 
o glavni stvari ni povezave, navedenega primera ni treba obravnavati. 
45 Glede na vse zgornje preudarke je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 90(1) in 
člen 273 Direktive o DDV razlagati tako, da nasprotujeta ureditvi države članice, v skladu s katero se 
davčnemu zavezancu zavrne pravica do zmanjšanja plačanega DDV v zvezi z neizterljivo terjatvijo, 
kadar ta te terjatve ni prijavil v stečajnem postopku, začetem zoper njegovega dolžnika, tudi četa 
davčni zavezanec dokaže, da navedena terjatev ne bi bila izterjana, čeprav bi jo prijavil. 
Tretje vprašanje 
46 Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje o posledicah, ki bi jih bilo treba izpeljati iz 
domneve, da bi bila zahteva, ki ustrezno zmanjšanje davčne osnove v primeru neplačila pogojuje s tem, 
da davčni zavezanec neporavnano terjatev prijavi v stečajnem postopku, začetem zoper dolžnika, 
v nasprotju s členom 90(1) Direktive o DDV. 
47 V zvezi s tem je treba spomniti, da mora nacionalno sodišče pri uporabi nacionalnega prava to pravo 
razlagati, kolikor je mogoče, ob upoštevanju besedila in namena zadevne direktive, da bi se dosegla 
v njej določeni rezultat in s tem skladnost s členom 288, tretji odstavek, PDEU. Ta obveznost skladne 
razlage nacionalnega prava je namreč neločljivo povezana s sistemom Pogodbe DEU, ker nacionalnemu 
ECLI:EU:C:2020 :464 7 
SODBA Z DNE 11. 6. 2020 – ZADEVA C-146/19  
SCT  
sodišču omogoča, da v okviru svoje pristojnosti zagotovi polni učinek prava Unije, kadar odloča 
v sporih, ki so mu predloženi (sodba z dne 6. julija 2017 , Glencore Agriculture Hungary, C-254/16, 
EU:C:2017 :522, točka 34 in navedena sodna praksa). 
48 Če nacionalno sodišče ne more razlagati nacionalne ureditve v skladu z zahtevami prava Unije, ima to 
sodišče, ki odloča v okviru svoje pristojnosti, kot organ države članice dolžnost, da v sporu, ki mu je 
predložen, ne uporabi nobene nacionalne določbe, ki je v nasprotju z določbo prava Unije 
z neposrednim učinkom (sodba z dne 19. decembra 2019 , Deutsche Umwelthilfe, C-752/18, 
EU:C:2019 :1114 , točka 42 in navedena sodna praksa). 
49 Glede člena 90(1) Direktive o DDV, kot je bil naveden v točki 33 te sodbe, je treba navesti, da ta člen 
določa, da se v primerih, na katere se nanaša, davčna osnova ustrezno zmanjša pod pogoji, ki jih 
določijo države članice. 
50 Čeprav ta člen državam članicam pri določitvi ukrepov, ki omogočajo določitev zneska zmanjšanja, 
tako dopušča neko polje proste presoje, je Sodišče presodilo, da to ne vpliva na natančnost in 
nepogojnost obveznosti priznanja pravice do zmanjšanja davčne osnove v primerih, na katere se 
nanaša navedeni člen. Zato ta člen izpolnjuje pogoje za neposredni učinek (sodba z dne 15. maja 2014 , 
Almos Agrárkülkereskedelmi, C-337/13, EU:C:2014 :328, točka 34 in navedena sodna praksa). 
51 Glede na zgoraj navedeno je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 90(1) Direktive 
o DDV razlagati tako, da mora nacionalno sodišče v skladu s svojo obveznostjo, da sprejme vse 
ustrezne ukrepe za zagotovitev izvrševanja te določbe, nacionalno pravo razlagati v skladu s to 
določbo, ali če taka skladna razlaga ni mogoča, da ne sme uporabiti nobenega nacionalnega predpisa, 
uporaba katerega bi privedla do rezultata, ki bi bil v nasprotju z navedeno določbo. 
Stroški 
52 Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, 
se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo: 
1. Člen 9 0(1) in člen 2 7 3 Direktive Sveta 2 0 0 6 / 1 1 2 / E S z dne 2 8. novembra 2 0 0 6 o skupnem 
sistemu davka na dodano v rednost je treba razlagati tako, da nasprotujeta ureditvi države 
članice, v skladu s katero se davčnemu zavezancu zav rne pravica do zmanjšanja plačanega 
davka na dodano v rednost v z vezi z neizterljivo terjatvijo, kadar ta te terjatve ni prijavil 
v stečajnem postopku, začetem zoper njegovega dolžnika, tudi če ta davčni zavezanec dokaže, 
da navedena terjatev ne bi bila izterjana, čeprav bi jo prijavil. 
2. Člen 9 0(1) Direktive 2 0 0 6 / 1 1 2  je treba razlagati tako, da mora nacionalno sodišče v skladu 
s svojo obveznostjo, da sprejme vse ustrezne ukrepe za zagotovitev iz v rševanja te določbe, 
nacionalno pravo razlagati v skladu s to določbo, ali če taka skladna razlaga ni mogoča, da 
ne sme uporabiti nobenega nacionalnega predpisa, uporaba katerega bi privedla do rezultata, 
ki bi bil v nasprotju z navedeno določbo. 
Xuereb von Danwitz Kumin 
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 11. junija 2020 . 
ECLI:EU:C:2020 :464 8 
SODBA Z DNE 11. 6. 2020 – ZADEVA C-146/19  
SCT  
A. Calot Escobar P. G. Xuereb  
Sodni tajnik Predsednik sedmega senata  
ECLI:EU:C:2020 :464 9