Zadeva C‑175/14

Ralph Prankl

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof)

„Predhodno odločanje — Obdavčitev — Direktiva 92/12/EGS — Splošni režim za trošarinske proizvode — Obdavčitev tihotapskega blaga — Blago, sproščeno v porabo v eni državi članici in prepeljano v drugo državo članico — Določitev pristojne države članice — Pravica tranzitne države, da obdavči navedeno blago“

Povzetek – Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 5. marca 2015

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Trošarine – Direktiva 92/12 – Trošarinski izdelki – Določitev države članice nastanka obveznosti plačila dajatve – Proizvodi, ki so bil pretihotapljeni na ozemlje ene države članice, nato prepeljani in odkriti na ozemlju druge države članice – Nastanek obveznosti v tranzitni državi članici – Nedopustnost

(Direktiva Sveta 92/12, člena 7(1)(2) in (4) in 9(1))

Člena 7(1) in (2) ter 9(1) Direktive 92/12 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov, kakor je bila spremenjena z Direktivo 92/108, je treba razlagati tako, da kadar je trošarinsko blago, ki je bilo pretihotapljeno na ozemlje ene države članice, brez spremljevalnega dokumenta, določenega v členu 7(4) te direktive, prepeljano v drugo državo članico, na katere ozemlju so pristojni organi odkrili to blago, tranzitne države članice niso upravičene, da tudi od voznika tovornega vozila, ki je opravil navedeni prevoz, poberejo trošarino, zato ker je bilo navedeno blago na njihovem ozemlju v komercialne namene

Ni mogoče namreč uspešno trditi, da je normodajalec Unije želel dati prednost preprečevanju zlorab in goljufij s tem, da je na splošno v primeru nezakonitega prevoza trošarinskih proizvodov vsem tranzitnim državam članicam dovolil, da pobirajo trošarino. Tako pobiranje trošarine v tranzitnih državah članicah, ki bi lahko pripeljalo do večkratne obdavčitve, ni nujno za preprečevanje zlorab in goljufij, ker sta znani tako država članica uvoza kot namembna država članica in ni sporno, da je bilo blago dobavljeno v zadnjenavedeno državo.

(Glej točke 27, 29, 32 in izrek.)

Zadeva C‑175/14

Ralph Prankl

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof)

„Predhodno odločanje — Obdavčitev — Direktiva 92/12/EGS — Splošni režim za trošarinske proizvode — Obdavčitev tihotapskega blaga — Blago, sproščeno v porabo v eni državi članici in prepeljano v drugo državo članico — Določitev pristojne države članice — Pravica tranzitne države, da obdavči navedeno blago“

Povzetek – Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 5. marca 2015

Davčne določbe — Usklajevanje zakonodaj — Trošarine — Direktiva 92/12 — Trošarinski izdelki — Določitev države članice nastanka obveznosti plačila dajatve — Proizvodi, ki so bil pretihotapljeni na ozemlje ene države članice, nato prepeljani in odkriti na ozemlju druge države članice — Nastanek obveznosti v tranzitni državi članici — Nedopustnost

(Direktiva Sveta 92/12, člena 7(1)(2) in (4) in 9(1))

Člena 7(1) in (2) ter 9(1) Direktive 92/12 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov, kakor je bila spremenjena z Direktivo 92/108, je treba razlagati tako, da kadar je trošarinsko blago, ki je bilo pretihotapljeno na ozemlje ene države članice, brez spremljevalnega dokumenta, določenega v členu 7(4) te direktive, prepeljano v drugo državo članico, na katere ozemlju so pristojni organi odkrili to blago, tranzitne države članice niso upravičene, da tudi od voznika tovornega vozila, ki je opravil navedeni prevoz, poberejo trošarino, zato ker je bilo navedeno blago na njihovem ozemlju v komercialne namene

Ni mogoče namreč uspešno trditi, da je normodajalec Unije želel dati prednost preprečevanju zlorab in goljufij s tem, da je na splošno v primeru nezakonitega prevoza trošarinskih proizvodov vsem tranzitnim državam članicam dovolil, da pobirajo trošarino. Tako pobiranje trošarine v tranzitnih državah članicah, ki bi lahko pripeljalo do večkratne obdavčitve, ni nujno za preprečevanje zlorab in goljufij, ker sta znani tako država članica uvoza kot namembna država članica in ni sporno, da je bilo blago dobavljeno v zadnjenavedeno državo.

(Glej točke 27, 29, 32 in izrek.)