ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 8 navedene uredbe, naslovljen „Prehod“, določa:

„1. Pogodbe o izvajanju javne službe se sklepajo v skladu s pravili, določenimi v tej uredbi. Vendar se pogodbe o izvajanju storitev in pogodbe o izvajanju javne službe, kot so opredeljene v Direktivi 2004/17/ES [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 19)] ali Direktivi 2004/18/ES [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132)], glede storitev avtobusnega ali tramvajskega javnega [javnih storitev avtobusnega ali tramvajskega] potniškega prevoza sklepajo v skladu z navedenima direktivama, če te pogodbe niso oblikovane kot naročila koncesij [koncesijske pogodbe] za storitve, kot so opredeljena v teh direktivah. Kadar je treba pogodbe skleniti v skladu z direktivama [2004/17] ali [2004/18], se določbe odstavkov 2 do 4 tega člena ne uporabljajo.

2. Brez poseganja v odstavek 3 je sklepanje pogodb o javnih storitvah železniškega in cestnega prevoza v skladu s členom 5 od 3. decembra 2019. Države članice v tem prehodnem obdobju sprejmejo ukrepe za postopno uskladitev s členom 5, da bi preprečile resne strukturne težave, zlasti v zvezi s prevoznimi zmogljivostmi.

Države članice v roku šestih mesecev po izteku prve polovice prehodnega obdobja Komisiji predložijo poročilo o napredku, ki izpostavi izvajanje postopnega sklepanja pogodb o izvajanju javne službe v skladu s členom 5. Na podlagi poročil o napredku držav članic Komisija državam članicam lahko predlaga ustrezne ukrepe.

3. Pri uporabi odstavka 2 se ne upoštevajo pogodbe o izvajanju javnih služb, sklenjene v skladu s pravom [Unije] in nacionalnim pravom:

(a) pred 26. julijem 2000 na podlagi pravičnega in za javnost odprtega razpisa;

(b) pred 26. julijem 2000 na podlagi postopka, ki ni bil pravičen in za javnost odprt razpis;

(c) od 26. julija 2000 in pred 3. decembrom 2009 na podlagi pravičnega in za javnost odprtega razpisa;

(d) od 26. julija 2000 in pred 3. decembrom 2009 na podlagi postopka, ki ni bil pravičen in za javnost odprt razpis.

Pogodbe iz točke (a) se lahko izvajajo do izteka njihove veljavnosti. Pogodbe iz točk (b) in (c) se lahko izvajajo do izteka njihove veljavnosti, vendar največ 30 let. Pogodbe iz točke (d) se lahko izvajajo do izteka njihove veljavnosti, če imajo omejeno veljavnost, primerljivo z veljavnostmi, določenimi v členu 4.

Pogodbe o izvajanju javne službe se lahko izvajajo do izteka njihove veljavnosti, če bi prekinitev pogodb povzročila nepotrebne pravne ali ekonomske posledice in če je Komisija to odobrila.

[…]“
4.

Ribištvo – Skupna ribiška politika – Tehnični ukrepi za ohranitev – Prepoved ribolova z vlečno mrežo z električnim tokom – Prosta presoja zakonodajalca Unije – Upoštevanje znanstvenih in tehničnih mnenj – Obseg – Očitna napaka pri presoji – Neobstoj – Obveznost spodbujanja inovacij in tehnološkega razvoja – Neobstoj (člen 3(3) PEU; člena 11 in 173(3) PDEU; uredbi Parlamenta in Sveta 2019/1241 in št. 1380/2013, členi 2, 3(h) in 6(2)) (Glej točke 49, od 52 do 54, 60, 61 in od 71 do 74.)
1

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 2(m) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2002/21/ES z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 349; v nadaljevanju: Okvirna direktiva) in člena 31(1) Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 367), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/136/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o spremembah Direktive 2002/22/ES o univerzalnih storitvah in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami, Direktive 2002/58/ES o obdelavi osebnih podatkov in varstvu zasebnosti na področju elektronskih komunikacij in Uredbe (ES) št. 2006/2004 o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov (UL 2009, L 337, str. 11) (v nadaljevanju: Direktiva o univerzalnih storitvah).
3.

Skupna zunanja in varnostna politika – Posebni omejevalni ukrepi proti nekaterim osebam in subjektom glede na razmere v Siriji – Sklep 2013/255/SZVP – Domneva o podpori v Siriji delujočih vodilnih poslovnežev in članov družin Assad ali Makhlouf sirskemu režimu – Subjekt pod nadzorom člana družin Assad in Makhlouf – Uvrstitev zadevnega subjekta zaradi preprečevanja tveganja izogibanja sprejetim omejevalnim ukrepom – Dopustnost (Sklep Sveta 2013/255/SZVP, kakor je bil spremenjen s Sklepom (SZVP) 2015/1836, člena 27(2)(a) in (b) ter 28(2)(a) in (b)) (Glej točke od 78 do 83 in 92.)
Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 25. junija 2020 – Komisija/CX

(Zadeva C‑131/19 P) ( 1 )

„Pritožba – Javni uslužbenci – Disciplinski postopek – Pravica do obrambe – Pravica do izjave – Priloga IX h Kadrovskim predpisom za uradnike Evropske unije – Člen 4 – Možnost uradnika, ki ga ni mogoče zaslišati, da predloži pisne pripombe ali da je zastopan – Člen 22 – Zaslišanje uradnika s strani organa za imenovanja pred sprejetjem disciplinske sankcije – Domnevna nezmožnost, da se uradnika zasliši in da predloži pisne pripombe ali da je zastopan – Presoja zdravstvenih dokazov – Neobstoj odgovora Splošnega sodišča na trditve, navedene na prvi stopnji“

1. Pritožba – Pravni interes – Pritožba, ki lahko koristi stranki, ki jo je vložila – Pritožba, ki jo vloži institucija, da bi izpodbila odločitev Sodišča na področju javnih uslužbencev – Odločba Sodišča, ki instituciji omogoča, da odloči o položaju uradnika – Ohranitev pravnega interesa (Poslovnik Sodišča, člena 149 in 190(1)) (Glej točki 18 in 19.)

2. Pritožba – Razlogi – Zgolj ponovitev razlogov in trditev, predstavljenih pred Splošnim sodiščem – Neopredelitev navedene napačne uporabe prava – Nedopustnost – Izpodbijanje razlage oziroma uporabe prava Unije s strani Splošnega sodišča – Dopustnost (Člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člena 168(1)(d) in 169(2)) (Glej točke od 23 do 25.)

3. Pritožba – Razlogi – Nezadostna ali nasprotujoča si obrazložitev – Dopustnost – Obseg obveznosti obrazložitve – Implicitna obrazložitev Splošnega sodišča – Dopustnost – Pogoji (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, členi 36, 53, prvi odstavek, in 58, prvi odstavek; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 119) (Glej točke od 33 do 35.)

Izrek

1. Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 13. decembra 2018, CX/Komisija (T‑743/16 RENV, neobjavljena, EU:T:2018:937), se razveljavi.

2. Zadeva se vrne v razsojanje Splošnemu sodišču Evropske unije.

3. Odločitev o stroških se pridrži

( 1 ) UL C 182, 27.5.2019.
3.

Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju – Kršitev pravil, ki se uporabljajo na področju dokazovanja – Dopustnost (člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točki 50 in 51.)
77

Splošno sodišče je po tem, ko je v točkah 62 in 63 izpodbijanega sklepa analiziralo strukturo odvetniške pisarne Z in postopek odločanja v njej, v točki 63 tega sklepa ugotovilo, da je oseba PJ izvajala učinkovit nadzor nad odločitvami odvetniške pisarne v zvezi z odvetnikom S. in da je bila posledica te okoliščine to, da odvetnik S. kljub temu, da se zanj uporabljajo poklicna pravila odvetniške zbornice, v razmerju do osebe PJ ni užival enake stopnje neodvisnosti kot odvetnik, ki opravlja svojo dejavnost v odvetniški pisarni, ki ni pisarna, v kateri je njegova stranka partner.
40

V obravnavanem primeru člen 2, prvi odstavek, davčnega odloka št. 22/2014 določa, da je „[o]bdavčljivi dogodek […] izključna raba ali posebna uporaba javnega dobra v lasti občine ter območja nad in pod njim z daljnovodi, cevmi in kanali za električno, vodno in plinsko napeljavo ali napeljavo drugih tekočin, fiksne telefonije, mobilne telefonije in drugih storitev elektronskih telekomunikacij […]“. Poleg tega morajo v skladu s členom 4, točka 3, tega odloka pristojbino plačati tako lastniki omrežij ali infrastrukture, ki se uporabljajo, kot imetniki pravice do uporabe teh omrežij ali infrastrukture, dostopa do njih ali medomrežnega povezovanja z njimi, razen operaterjev mobilne telefonije.
2

Člen 20 Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov [101 in 102 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205), naslovljen „Pooblastilo Komisije za pregled“, določa: „1. Za izpolnjevanje dolžnosti, ki jih nalaga ta uredba, lahko Komisija izvaja vse potrebne preglede podjetij in podjetniških združenj. 2. Uradniki in druge spremljevalne osebe, ki jih je Komisija pooblastila za izvajanje pregleda, so pooblaščeni, da: (a) vstopijo v vse prostore, zemljišča in prevozna sredstva podjetij in podjetniških združenj; (b) pregledajo poslovne knjige in drugo poslovno dokumentacijo ne glede na obliko, v kateri je predložena; (c) odvzamejo in pridobijo, ne glede na obliko, kopije ali izvlečke iz poslovnih knjig ali dokumentacije; (d) zapečatijo vse poslovne prostore ter poslovne knjige in dokumentacijo za trajanje in v obsegu, potrebnem za izvedbo pregleda; (e) zaprosijo katerega koli predstavnika ali člana osebja podjetja ali podjetniškega združenja za pojasnilo dejstev ali dokumentov, ki se nanašajo na predmet in namen pregleda, in njegove odgovore zapišejo v zapisnik. […] 4. Podjetja in podjetniška združenja se morajo podrediti pregledom, ki jih z odločbo odredi Komisija. Odločba določi predmet in namen pregleda, določi datum začetka preiskave in sankcije, ki jih predvidevata člena 23 in 24, ter pravico Sodišča do pritožbe zoper odločbo [pravico do pritožbe zoper odločbo pred Sodiščem]. Komisija sprejme take odločbe po posvetovanju z organom, pristojnim za konkurenco v državi članici, na ozemlju katere se bo izvajal pregled. […]“
37

V zvezi s tem je Sodišče glede Direktive 2004/17 že razsodilo, da se ta ne uporablja le za javna naročila, ki so oddana na področju ene od dejavnosti, ki so izrecno navedene v členih od 3 do 7 te direktive, ampak tudi za javna naročila, ki so – čeprav so drugačne vrste in bi lahko običajno spadala tudi na področje uporabe Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132) – potrebna za opravljanje dejavnosti, opredeljenih v Direktivi 2004/17. Sodišče je na podlagi tega sklepalo, da glede na to, da je bilo naročilo, ki ga je oddal naročnik, povezano z dejavnostjo, ki jo ta opravlja v sektorjih iz členov od 3 do 7 te direktive, tako, da je bilo to naročilo oddano v povezavi z dejavnostmi v enem od teh sektorjev in za njihovo opravljanje, bi moralo biti navedeno naročilo predmet postopkov, določenih v navedeni direktivi (glej v tem smislu sodbi z dne 10. aprila 2008, Ing. Aigner, C‑393/06, EU:C:2008:213, točke 31 in od 56 do 59, in z dne 19. aprila 2018, Consorzio Italian Management in Catania Multiservizi, C‑152/17, EU:C:2018:264, točka 26).
Člen 103 zakona št. XL iz leta 2008 o oskrbi z zemeljskim plinom (v nadaljevanju: zakon o oskrbi z zemeljskim plinom) določa:

„[…]

4. Proizvajalci in imetniki dovoljenja na podlagi tega zakona ne morejo na svoje pogodbene stranke prenesti posebnega davka na dohodek in davek na javne službe (v nadaljevanju, skupaj: posebna davka), za katera so zavezani z zakonom št. LXVII iz leta 2008 o konkurenčnosti daljinskega ogrevanja in zakonom št. CLXVIII iz leta 2012 o davku na javne službe (v nadaljevanju, skupaj: zakona o posebnih davkih). Zato posebnih davkov ni mogoče neposredno ali posredno vključiti v ceno proizvoda ali storitve, ki jo zagotavljajo zgoraj navedeni proizvajalci in imetniki, in ju ni mogoče zaračunati ločeno. Davčno breme nosijo davčni zavezanci v smislu zakonov o posebnih davkih.

4a. Proizvajalci in imetniki dovoljenja v skladu s tem zakonom pri vodenju računov ne smejo na svoje pogodbene stranke prenesti stroškov v zvezi z davkom na finančne transakcije (v nadaljevanju: stroški transakcije), za katerega so zavezani z zakonom št. CXVI iz leta 2012 o davku na finančne transakcije. Zato stroškov transakcije ni mogoče neposredno ali posredno vključiti v ceno proizvoda ali storitve, ki jo zagotavljajo zgoraj navedeni proizvajalci in imetniki, in jih ni mogoče zaračunati ločeno, temveč jih navedeni proizvajalci in imetniki nosijo sami.

[…]“.
75

Glede na zgoraj navedeno je treba na prvo, drugo in četrto vprašanje v vsaki od združenih zadev odgovoriti, da je treba Direktivo 2001/23, zlasti ob upoštevanju člena 3(1) in (4) ter člena 5(2)(a) te direktive, razlagati tako, da v primeru prenosa podjetja, ki je predmet postopka zaradi insolventnosti, ki ga izvede njegov stečajni upravitelj, ne nasprotuje nacionalni ureditvi, kakor se razlaga v nacionalni sodni praksi in v skladu s katero ob nastopu dogodka, ki daje pravico do starostne pokojnine iz naslova dodatnega poklicnega pokojninskega zavarovanja in do katerega pride po začetku postopka zaradi insolventnosti, pridobitelj ne odgovarja za pričakovane pravice delavca do te starostne pokojnine, ki so bile pridobljene iz naslova delovnih dob pred začetkom postopka zaradi insolventnosti, pod pogojem, da so glede dela zneska, za katerega pridobitelj ne odgovarja, ukrepi, sprejeti zaradi varstva interesov delavcev, na ravni, ki je vsaj enakovredna ravni varstva, ki se zahteva s členom 8 Direktive 2008/94.
21

Splošno sodišče je v točki 52 izpodbijane sodbe opozorilo na ustaljeno sodno prakso, v skladu s katero je „spoštovanje pravice do obrambe in zlasti do izjave v vsakem postopku, ki se uvede zoper osebo in v okviru katerega je mogoče sprejeti akt, s katerim se posega v njen položaj, temeljno načelo prava Unije in mora biti zagotovljeno tudi, če ni nobenih pravil, ki urejajo zadevni postopek“. V točkah 55 in 56 te sodbe je pojasnilo, da so v skladu s prav tako ustaljeno sodno prakso temeljne pravice, kot je spoštovanje pravice do obrambe, lahko omejene, če so določene z zakonom, če spoštujejo bistveno vsebino zadevne temeljne pravice, če dejansko ustrezajo ciljem v splošnem interesu, ki se jih poskuša doseči z zadevnim ukrepom, in če glede na zastavljeni cilj ne pomenijo nesorazmernega in nedopustnega posega.
73

V obravnavani zadevi je, kot je razvidno iz točke 69 te sodbe, to, da pritožnici – preden je generalni direktor za kadrovske zadeve sprejel sporno odločbo, ki jo je prizadela – ni bil posredovan niti anonimiziran povzetek izjav različnih prič in da se glede njih ni mogla izjaviti, zaradi česar tudi ni mogla pripraviti upoštevnih stališč v zvezi z njihovo vsebino, v nasprotju z zahtevami iz člena 41 Listine. Vendar kot je navedel generalni pravobranilec v točkah od 121 do 123 sklepnih predlogov, to neposredovanje pomeni nepravilnost, ki je neizogibno vplivala tako na mnenje Posvetovalnega odbora kot tudi na sporno odločbo. Če bi bila pritožnici namreč dana možnost, da se učinkovito izjavi, bi lahko prepričala generalnega direktorja za kadrovske zadeve, da je bila mogoča drugačna presoja dejstev in različnih elementov glede okvira, odločilnega za to odločbo, ter da bi jim bilo treba dati drugačno težo.
44

Splošno sodišče je v odgovor na prvi tožbeni razlog v vlogi, s katero se začne postopek, na katerega je bilo opozorjeno v točki 37 te sodbe, v točkah 70 in 71 izpodbijane sodbe navedlo pogoje za zakonitost odredbe o začasnem odlogu tako: „70 Med pogojema za sprejetje take odredbe, ki sta določena v členu 11(1) Uredbe št. 659/1999, je zgolj en vsebinski pogoj, in sicer da Komisija v tej fazi postopka zadevni nacionalni ukrep opredeli kot nezakonito državno pomoč, in en postopkovni pogoj, in sicer da se državi članici omogoči, da predloži svoje pripombe. 71 Za to, da lahko Komisija izda odredbo na podlagi člena 11(1) Uredbe št. 659/1999, ni potrebna izpolnitev nobenega drugega pogoja in treba je poudariti, da je ta položaj posledica volje zakonodajalca, ne pa, kot to poudarja Madžarska, njegove opustitve. Besedilo tega člena, v katerem se odraža stanje prava, ki izhaja iz ustaljene sodne prakse, navedene v točki 30 zgoraj, namreč ni bilo spremenjeno s spremembami, ki so bile vnesene v Uredbo št. 659/1999, in je bilo nespremenjeno povzeto v novi Uredbi št. 2015/1589.“
32

Sodišče je med temi merili večkrat poudarilo ključno vlogo uporabnika in namernost njegovega posredovanja. Ta uporabnik namreč izvaja „dejanje priobčitve,“ če ob popolnem zavedanju posledic svojega ravnanja posreduje, da svojim strankam da dostop do varovanega dela, še zlasti, če te stranke brez tega posredovanja do razširjanega dela ne bi mogle dostopiti ali pa bi do njega dostopile le stežka (glej med drugim sodbe z dne 15. marca 2012, SCF, C‑135/10, EU:C:2012:140, točka 82 in navedena sodna praksa; z dne 15. marca 2012, Phonographic Performance (Ireland), C‑162/10, EU:C:2012:141, točka 31, in z dne 14. junija 2017, Stichting Brein, C‑610/15, EU:C:2017:456, točka 26 in navedena sodna praksa).
28

V teh okoliščinah je Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra (upravno in davčno sodišče v Coimbri) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali zastaralni rok za uveljavljanje pravice [Komisije] do izterjave pomoči iz člena 17(1) Uredbe [2015/1589] velja samo v razmerjih med Evropsko unijo in državo članico, na katero je naslovljena odločba o izterjavi pomoči, ali pa velja tudi v razmerjih med to državo in nasprotno stranko kot upravičenko do pomoči, ki se šteje za nezdružljivo z [notranjim] trgom? 2. Ali je treba – če se ugotovi, da navedeni rok velja tudi v razmerjih med državo članico, na katero je naslovljena odločba o izterjavi pomoči, in upravičenci do pomoči, ki se šteje za nezdružljivo z [notranjim] trgom – ugotoviti, da se ta rok nanaša samo na postopek sprejetja odločbe o izterjavi ali tudi na njeno izvršitev? 3. Ali je treba – če se ugotovi, da navedeni rok velja v razmerjih med državo članico, na katero je naslovljena odločba o izterjavi pomoči, in upravičenci do pomoči, ki se šteje za nezdružljivo z [notranjim] trgom – šteti, da se ta rok pretrga s kakršnim koli dejanjem Komisije ali zadevne države članice v zvezi z nezakonito pomočjo, čeprav upravičenec do pomoči, ki jo je treba vrniti, o tem dejanju ni bil obveščen? 4. Ali člen 16(2) Uredbe [2015/1589] in [splošni] načeli prava Unije, in sicer načelo učinkovitosti in načelo nezdružljivosti državnih pomoči z [notranjim] trgom, nasprotujejo temu, da za obresti, ki so se obračunale na znesek pomoči, ki jo je treba izterjati, velja zastaralni rok, ki je krajši od roka, določenega v členu 17 [te] uredbe, in kakršen je določen v členu 310[…](d) civilnega zakonika?“
18

Ker je Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (upravno in delovno sodišče v Budimpešti, Madžarska) menilo, da na podlagi sodne prakse Sodišča ne more odgovoriti na ta vprašanja, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba člena 18 in 56 [PDEU] ter prepoved diskriminacije razlagati tako, da nasprotujejo davčni zakonodaji države članice, ki v okviru sistema nalaganja glob zaradi opustitve obveznosti registracije v zvezi z davkom na oglaševanje omogoča, da je lahko globa za opustitev, ki se lahko naloži družbam, ki nimajo sedeža na Madžarskem, v skupnem znesku do 2000-krat višja od globe za opustitev, ki se lahko naloži družbam s sedežem na Madžarskem? 2. Ali lahko neobičajno visoka sankcija kaznovalne narave iz prejšnjega vprašanja ponudnike, ki nimajo sedeža na Madžarskem, odvrne od opravljanja storitev na Madžarskem? 3. Ali je treba člen 56 PDEU in prepoved diskriminacije razlagati tako, da nasprotujeta ureditvi, v skladu s katero se za podjetja s sedežem na Madžarskem obveznost registracije samodejno, brez posebne zahteve, izpolni [že] z izdajo madžarske davčne številke ob vpisu v madžarski sodni register, ne glede na to, ali sploh opravljajo dejavnost objave in predvajanja oglasov, medtem ko pri podjetjih, ki nimajo sedeža na Madžarskem, vendar objavljajo oziroma predvajajo oglase na Madžarskem, do tega ne pride samodejno, ampak morajo posebej izpolniti obveznost registracije, ob opustitvi katere se jim lahko izreče posebna sankcija? 4. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, torej če se ugotovi, da ta člen nasprotuje taki ureditvi, ali je treba člen 56 PDEU in prepoved diskriminacije razlagati tako, da nasprotujeta sankciji, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, ki je bila naložena zaradi opustitve obveznosti registracije v zvezi z davkom na oglaševanje? 5. Ali je treba člen 56 PDEU in prepoved diskriminacije razlagati tako, da nasprotujeta ureditvi, po kateri odločba o naložitvi globe podjetjem s sedežem v tujini z vročitvijo postane dokončna in izvršljiva ter se lahko upravni spor zoper njo sproži le v postopku, v katerem mora sodišče odločiti brez obravnave in so dovoljeni izključno listinski dokazi, medtem ko lahko podjetja s sedežem na Madžarskem globo, ki jim je bila naložena, izpodbijajo s pritožbo, poleg tega pa ni omejitev niti v zvezi s sodnim postopkom? [6.] Ali je treba člen 56 PDEU v povezavi s pravico do dobrega upravljanja iz člena 41(1) [Listine] razlagati tako, da ta zahteva ni izpolnjena, če se dnevno naloži globa v trikratnem znesku prejšnje, pri čemer se ponudnik storitev še ni seznanil s prejšnjo odločbo in je zato nemogoče, da do naložitve naslednje globe odpravi to opustitev? [7.] Ali je treba člen 56 PDEU v povezavi s pravico do dobrega upravljanja iz člena 41(1) Listine, pravico do izjave iz člena 41(2)(a) Listine ter pravico do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča iz člena 47 Listine razlagati tako, da te zahteve niso izpolnjene, če odločbe ni mogoče izpodbijati s pritožbo in so v postopku upravnega spora dovoljeni izključno listinski dokazi ter mora sodišče v zadevi odločiti brez obravnave?“
1

Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 25. septembra 2018, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – M. J. Dairies (BBQLOUMI) (T‑328/17, neobjavljena, v nadaljevanju: izpodbijana sodba, EU:T:2018:594), s katero je to zavrnilo njeno tožbo zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) z dne 16. marca 2017 (zadeva R 497/2016‑4) v zvezi s postopkom z ugovorom (v nadaljevanju: sporna odločba).
61

Glede nujnosti in sorazmernosti take načelne prepovedi Komisija trdi, da ni mogoče trditi, da skupno opravljanje vseh obrtniških, kmetijskih ali trgovskih dejavnosti računovodje IPCF vodi do navzkrižja interesov in vedno postavlja v slabši položaj stranke, druge ponudnike storitev in družbo v celoti. Tudi če bi bilo tako, ta institucija iz istih razlogov, kot so bili navedeni v okviru prvega dela prvega očitka, meni, da take omejitve ni mogoče sprejeti.
57

Glede na zgoraj navedene razmisleke je treba na tretje in četrto vprašanje odgovoriti, da ima člen 8 Direktive 2008/94, ki določa obveznost minimalnega varstva, lahko neposredni učinek, tako da se je nanj mogoče sklicevati v razmerju do subjekta zasebnega prava, ki ga je država določila kot jamstveni sklad za primer plačilne nesposobnosti delodajalca na področju poklicne pokojnine, kadar je ta subjekt glede na nalogo, za katero je pooblaščen, in pogoje, v katerih jo opravlja, mogoče izenačiti z državo, če naloga jamčevanja, ki jo ima ta subjekt, dejansko zajema vrste starostnih prejemkov, za katere se zahteva minimalno varstvo iz tega člena 8.