Keywords

Summary



Keywords

1. Pomoči, ki jih dodelijo države – Zagotovitev vračila nezakonite pomoči – Obveznost – Dolžnost takojšne in učinkovite izvršitve odločbe Komisije

(člena 88(2) ES in 249 ES)

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Neupoštevanje obveznosti zagotovitve vračila nezakonitih pomoči – Sredstva obrambe – Absolutna nemožnost izpolnitve

(členi 10 ES, 88(2)ES in 249 ES)

3. Pomoči, ki jih dodelijo države – Zagotovitev vračila nezakonite pomoči – Uporaba nacionalnega prava – Pogoji in meje – Dolžnosti nacionalnih sodišč

(Uredba Sveta št. 659/1999, člen 14(3))

Summary

1. Država članica, ki je naslovnica odločbe, s katero ji je naložena obveznost izterjati nezakonite pomoči, je na podlagi člena 249 ES zavezana sprejeti vse ustrezne ukrepe, da zagotovi izvršitev te odločbe, in mora doseči učinkovito izterjavo dolgovanih zneskov. Pozna izterjava, po izteku roka, in zakonodajni ukrepi za zagotovitev, da nacionalna sodišča izvršijo odločbo Komisije, ki državi članici nalaga izterjavo nezakonitih pomoči, ki se uresničijo prepozno ali ki se izkažejo za neučinkovite, ne more izpolniti zahtev iz Pogodbe.

To, da država članica po poteku vseh rokov, določenih v tej odločbi, dela nezakonitih pomoči še ni izterjala, očitno ni v skladu z obveznostjo države članice doseči učinkovito izterjavo dolgovanih zneskov ter pomeni kršitev obveznosti takojšnje in učinkovite izvršitve odločbe Komisije. Te ugotovitve ne omaja okoliščina, da je bilo do dneva obravnave pred Sodiščem v zadevni zadevi izterjanih približno 90 % nezakonitih pomoči.

(Glej točke 26, 27, 29, 30 in 40.)

2. V okviru tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti, ki jo Komisija vloži na podlagi člena 88(2) ES, je edini razlog, na katerega se država članica lahko sklicuje v obrambi absolutna nemožnost pravilne izvršitve zadevne odločbe. Pogoj absolutne nemožnosti izvršitve ni izpolnjen, kadar tožena država le obvesti Komisijo o pravnih, političnih ali dejanskih težavah, ki so povezane z izpolnitvijo odločbe, ne da bi zoper zadevna podjetja dejansko ukrepala z namenom pridobitve vračila pomoči in ne da bi Komisiji predlagala druga pravila za izvršitev odločbe, ki bi ji omogočila premagati težave.

Natančneje, dejstvo, da je po mnenju zadevne države članice treba preučiti posamezni položaj vsakega podjetja, tako da se s predhodnim preizkusom določijo upravičenci do ugodnosti, na katere se nanaša odločba Komisije, ne more upravičiti neizvršitve te odločbe.

Država članica mora, če med izvrševanjem odločbe Komisije glede državnih pomoči naleti na nepredvidene in nepredvidljive težave ali opazi posledice, ki jih Komisija ni predvidela, o tem obvestiti Komisijo, da ta presodi o njih, in predlagati primerne spremembe zadevne odločbe. V takem primeru morata država članica in Komisija v skladu s pravilom, ki je izraženo v členu 10 ES in po katerem so državam članicam in institucijam Unije naložene vzajemne dolžnosti lojalnega sodelovanja, sodelovati v dobri veri z namenom premostiti težave, pri tem pa v celoti upoštevati določbe Pogodbe, zlasti tiste na področju pomoči.

(Glej točke od 32 do 34 in 37.)

3. Čeprav je nadzor formalne zakonitosti nacionalnega akta, katerega namen je izterjati nezakonito državno pomoč in ki ga opravlja nacionalno sodišče, treba šteti zgolj za konkretizacijo splošnega načela učinkovitega sodnega varstva iz prava Unije, so nacionalna sodišča na podlagi člena 14(3) Uredbe št. 659/1999 o uporabi člena 88 ES zavezana zagotoviti polni učinek odločbe, s katero je naložena izterjava nezakonite pomoči, in doseči rešitev, ki je v skladu z namenom te odločbe. Razveljavitev nacionalnega akta, s katerim se izvršuje odločba Komisije, s katero je naložena izterjava nezakonite pomoči, in ki ovira takojšno in učinkovito izvršitev te odločbe, namreč ni združljiva z zahtevami iz člena 14(3) navedene uredbe.

(Glej točki 46 in 47.)