ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 287/16

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Düsseldorf (Nemčija) 4. maja 2012 – Helmut Butz, Christel Machman-Butz, Frederike Butz proti Société Air France SA

(Zadeva C-212/12)

2012/C 287/28

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Amtsgericht Düsseldorf

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Helmut Butz, Christel Machman-Butz, Frederike Butz

Tožena stranka: Société Air France SA

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali letalskemu potniku pripada odškodnina v skladu s členom 7 Uredbe (1), kadar ima prvi let zamudo v mejah, ki so določene v členu 6(1) Uredbe, vendar pa ima povezovalni let zamudo, ki presega meje, določene v členu 6(1) Uredbe, in prispe v končni namembni kraj vsaj tri ure po prihodu po voznem redu?

(1) Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 10).
—

Obveznost iz člena 14(1) v povezavi s členom 16(1) in (2) Uredbe (ES) št. 715/2009, da se vsem udeležencem na trgu da na razpolago maksimalna zmogljivost in zlasti storitve za virtualni transport plina v obratni smeri. Po mnenju bolgarskih organov je neizpolnitev zgoraj navedene obveznosti, da se da na razpolago maksimalna zmogljivost, posledica neobstoja fizične povezave med tranzitnim in nacionalnim sistemom Republike Bolgarije za transport plina in različna pravna ureditev za ta sistema. Kot nadaljnji razlog za neizpolnitev zgoraj navedene obveznosti bolgarski organi navajajo obstoj treh veljavnih meddržavnih sporazumov med Republiko Bolgarijo in ZSSR, ki so bili sklenjeni v letih 1986 in 1989. Komisija navaja, da mora Bolgarija, če pogodba z dne 27. aprila 1998, sklenjena med družbo OOO Gazprom in družbo Bulgartransgaz EAD predstavlja oviro za izpolnitev obveznosti dati na razpolago maksimalno zmogljivost, v skladu s členom 351(2) PDEU uporabiti vsa primerna sredstva za odpravo take morebitne nezdružljivosti z določbami prava Unije.
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, katera homoseksualna dejanja spadajo na področje uporabe Direktive in ali lahko preganjanje zaradi teh dejanj, če so izpolnjeni drugi pogoji, vodi do priznanja statusa begunca? To vprašanje zajema ta podvprašanja: (a) Ali je mogoče od homoseksualnih tujcev pričakovati, da v izvorni državi spolno usmerjenost skrivajo pred vsakomer, zato da se izognejo preganjanju? (b) Če je odgovor na prejšnje vprašanje nikalen, ali je mogoče od homoseksualnega tujca pričakovati, da se v izvorni državi zadržuje pri izživljanju spolne usmerjenosti, zato da se izogne preganjanju, in če je tako, koliko? Ali je v zvezi s tem mogoče od homoseksualcev pričakovati večjo zadržanost kot od heteroseksualcev? (c) Če je glede tega mogoče razlikovati med izražanjem, ki se nanaša na jedro spolne usmerjenosti, in tistim, ki se na to ne nanaša, kako je treba razumeti jedro spolne usmerjenosti in kako ga je mogoče določiti?
—

Ugotovi naj se, da Kraljevina Španija s tem, da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev s členi 3, 7 in 8 Direktive 2002/91/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2002 o energetski učinkovitosti stavb, oziroma s tem, da o teh zakonih in drugih predpisih ni obvestila Komisije, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi navedenih členov v povezavi s členom 29 Direktive 2010/31/EU (2) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. maja 2010 o energetski učinkovitosti stavb.
1.

Ali se je na temeljno pravico v zvezi z obveščenostjo in posvetovanjem delavcev, zajamčeno s členom 27 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, kot je opredeljena z določbami Direktive 2002/14/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2002 o določitvi splošnega okvira za obveščanje in posvetovanje z delavci v Evropski skupnosti (1), mogoče sklicevati v sporu med posamezniki, zato da bi se preverila skladnost nacionalnega ukrepa za prenos te direktive?
(c)

in jo operaterjem mobilne telefonije plačajo uporabniki posamično, pri čemer pozneje vsi operaterji, ki ponujajo storitve mobilne telefonije, to vsoto prenesejo na glavnega carinskega inšpektorja, ter jo plačujejo le operaterji, ne pa tudi druga podjetja, niti tista, ki ponujajo druga elektronska komunikacijska omrežja in storitve?
2.

Ali je treba določbe iz člena 66(a) in (b) Direktive 2006/112/ES razlagati tako, da nasprotujejo določbam poljskega prava iz člena 19(13), točka 2(a) in (b), ustawa z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (zakon z dne 11. marca 2004 o davku na dodano vrednost; Dz. U. št. 54, pozicija 535, kakor je bil spremenjen), ki določa, da trenutek nastanka davčne obveznosti (dogodek, ob katerem za nekatere transakcije nastane obveznost obračuna davka) za prevozne in špedicijske storitve nastopi ob prejemu celotnega plačila ali njegovega dela, vendar najpozneje 30. dan od dneva, ko so bile te storitve opravljene, in sicer tudi v primeru, če se prejemniku najpozneje v 7 dneh od takrat, ko je bila storitev opravljena, izda in izroči račun, v katerem je predviden poznejši rok plačila, prejemnik storitve pa je upravičen do odbitka vstopnega davka za obdobje, v katerem je prejel račun, ne glede na to, ali je bila storitev dejansko plačana?
2.

Ali je treba dajatev na predvajanje, ki jo je pritožnica kot davčni substitut zaračunala oglaševalcem in v knjigah knjižila na prehodnem kontu za tretje osebe, opredeliti kot „znesek, ki ga davčni zavezanec prejme od svojega kupca ali naročnika kot povračilo za stroške, ki jih je plačal v imenu in za račun kupca ali naročnika in ki jih je v svojih knjigah knjižil na prehodnem kontu“ v smislu člena 11(A)(3)(c) Direktive 77/388/ES (postal člen 79(c) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006)?
—

Ali je letalski prevoznik dolžan imeti na voljo – in če je, pod kakšnimi pogoji in koliko – dodatne vire, na primer letalo ali posadko, da opravi let, ki bi ga sicer bilo treba odpovedati, ali da opravi let namesto tistega, ki je bil odpovedan?
SL Uradni list Evropske unije C 184/2

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija) 8. marca 2012 – Edgar Brück proti Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen – Familienkasse

(Zadeva C-126/12)

2012/C 184/03

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesfinanzhof

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Edgar Brück

Tožena stranka: Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen - Familienkasse

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 13(1) in (2)(a) Uredbe št. 1408/71 (1) razlagati tako, da nasprotuje dodeljevanju (diferencialnega) otroškega dodatka države članice prebivanja, kadar je upravičenec do otroškega dodatka – pa tudi drugi od staršev – kot obmejni delavec zaposlen v Švici in tam prejema družinske dajatve za otroke, ki živijo v državi članici prebivanja, in so ti nižji od otroških dodatkov, predvidenih v državi članici prebivanja?

(1) Uredba Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL L 149, str. 2) v različici, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 (UL L 28, str. 1) in z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 647/2005 z dne 13. aprila 2005 (UL L 117, str. 1).
3.

Družba Kendrion s tretjim pritožbenim razlogom izpodbija ugotovitve iz izpodbijane sodbe, v katerih je Splošno sodišče obravnavalo drugi, četrti in peti tožbeni razlog družbe Kendrion in je te tožbene razloge zavrnilo. Družba Kendrion meni, da je Splošno sodišče izhajalo iz neustrezne razlage prava Unije s tem, da je menilo, da je matični družbi Kendrion, ki naj ne bi sodelovala pri kršitvi, mogoče naložiti svojo globo, ki je večja od globe, naložene hčerinski družbi Fardem, ki je storila kršitev. Poleg tega meni, da je Splošno sodišče kršilo načelo enakega obravnavanja in je svoje ugotovitve protislovno in pomanjkljivo obrazložilo.
3.

Če gospodarski subjekt ni izpolnil obveznosti, določenih s sektorsko uredbo Skupnosti, kot je Uredba št. 1059/83, in pogojev, ki jih določa za upravičenost do pomoči Skupnosti, in če ta sektorska uredba kot člen 17 navedene uredbe določa sistem ukrepov ali sankcij, ali se ta sistem uporablja z izključitvijo vseh drugih sistemov iz prava Unije, čeprav zadevna kršitev škoduje finančnim interesom Evropske unije? Ali se, nasprotno, v primeru take kršitve uporablja samo sistem ukrepov in upravnih sankcij, določen z Uredbo št. 2988/95? Ali pa se uporabljata obe uredbi?
SL Uradni list Evropske unije C 118/9

Pritožba, ki jo je Timsas Srl vložila 8. decembra 2011 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 20. septembra 2011 v združenih zadevah T-394/08, T-408/08, T-453/08 in T-454/08, Regione autonoma della Sardegna in drugi proti Komisiji

(Zadeva C-632/11 P)

2012/C 118/14

Jezik postopka: italijanščina

Stranke

Pritožnika: Timsas Srl (zastopnika: D. Dodaroin S. Pinna, odvetnika)

Druge stranke v postopku: Evropska komisija, Regione autonoma della Sardegna, Selene di Alessandra Cannas Sas in drugi

Predlogi

— Razveljavitev sodbe Splošnega sodišča z dne 20. septembra 2011 v združenih zadevah T-394/08, T-408/08, T-453/08 in T-454/08 v delu, v katerem je zavrnjen očitek pritožnice v zvezi z pomanjkljivo obrazložitvijo glede spodbujevalnega učinka spornih državnih pomoči;

— razglasitev ničnosti Odločbe Evropske komisije z dne 2. julija 2008 (2008/854/ES) o shemi državne pomoči C 1/04 (ex NN 158/03 in CP 15/2003) – Zloraba ukrepa pomoči N 272/98, regionalni zakon št. 9 iz leta 1998 (UL L 302, str. 9), in

— naložitev Evropski Komisiji plačila stroškov postopka na obeh stopnjah.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Izpodbijana sodba vsebuje napake zaradi deformacije tožbenih razlogov, pravne napake ter nelogično in protislovno utemeljitev. Pritožnica zlasti uveljavlja, da Splošno sodišče niti enkrat ni implicitno pojasnilo razlogov za zavrnitev pritožbe v zvezi z očitno napako Komisije pri presoji spodbujevalnih učinkov državnih pomoči. Splošno sodišče je utemeljilo, da gre „zgolj za preizkus ali so tožeče stranke dokazale, da so v tem primeru obstajale okoliščine, ki so kljub nevložitvi zahteve pred začetkom izvedbe zadevnih projektov zagotovile spodbujevalne učinke ureditve državnih pomoči“, vendar pa ni navedlo, da naj pritožnice tega ne bi predložile niti ni navedlo nobenega razloga, na podlagi katerega bi bilo mogoče razumeti nagib za to (sploh zgolj implicitne) prepričanje.

Bilo naj bi nezadostno in protislovno, kar se zatrjuje v točki 227 sodbe, v skladu s katero naj Komisija ne bi bila zavezana k presoji posebnih okoliščin posameznega prejemnika. Bilo naj bi nerazumljivo kako bi lahko pritožnice argumentirale, da je spodbujevalni učinek obstajal, če ne bi pojasnile okoliščin lastne izkušnje: Komisija in Splošno sodišče glede tožbe bi morala izdelati enotno načelo na podlagi objektivizacije situacije, ki jo je pojasnil vsak posameznik, ki bi se ga lahko upoštevalo kot posebnega ali specifičnega glede na konkretne podatke, vendar je lasten splošni in abstraktni predstavitvi.

Nazadnje naj bi tako Komisija v izpodbijani odločbi, kot tudi Splošno sodišče v izpodbijani sodbi pritožnici izkrivila namere s tem, da sta ji pripisala namero, da zahteva odločitev na individualni ravni, ki ima kot navezna točka splošno ureditev državnih pomoči in zaradi tega nesporazuma naj bi se Komisija in Splošno sodišče pravno napačno odpovedala temu, da bi upoštevala učinek, ki bi ga imeli elementi, ki jih je predložila pritožnica, na presojo dometa ureditve državnih pomoči na splošno.
1.

Ali je različno obravnavanje na podlagi spola v okviru sistema dajatve za nezmožnost za delo nujno in objektivno vezano na različne upokojitvene starosti, tako da je zajeto z izjemo iz člena 7(1)(a) Direktive 79/7 (1), če je prosilec: (a) ženska; (b) ki je zbolela, preden je dopolnila upokojitveno starost (za žensko 60 let); (c) je od delodajalca 28 tednov prejemala zakonsko urejeno nadomestilo plače za čas odsotnosti z dela zaradi bolezni (Statutory Sick Pay, v nadaljevanju: SSP), kar je trajalo tudi po dopolnjeni upokojitveni starosti; (d) je po dopolnjeni upokojitveni starosti zahtevala kratkoročno dajatev za nezmožnost za delo; (e) je izpolnila pogoje glede prispevkov za pridobitev pravice do kratkoročne dajatve za nezmožnost za delo; in (f) se ji kratkoročna dajatev za nezmožnost za delo ni dodelila, ker je v skladu z zakonom njeno „obdobje nezmožnosti za delo“ nastopilo, potem ko je dopolnila upokojitveno starost (ker zakon določa, da se obdobje upravičenosti do SSP ne šteje za obdobje nezmožnosti za delo), medtem ko bi bil prosilec, če bi bil moški, ki je zbolel malo pred dopolnjenim šestdesetim letom starosti ter je od delodajalca 28 tednov prejemal SSP in zahteval kratkoročno dajatev za nezmožnost za delo v šestdesetem letu starosti, načeloma upravičen do kratkoročne dajatve za nezmožnost za delo, ker bi njegovo obdobje nezmožnosti za delo nastopilo, preden bi dopolnil upokojitveno starost, čeprav po dopolnjenem šestdesetem letu starosti?
2.

Ali je člen 16(6)(c) CIVA, kot je bil razložen v izpodbijani sodbi (v smislu, da dajatev na predvajanje oglasov ni znesek, plačan v imenu in za račun prejemnika storitev, čeprav je v knjigah knjižen na prehodnem kontu za tretje osebe in naj bi se odvedel osebam javnega prava, zaradi česar ni izključen iz davčne osnove za namene DDV), združljiv z določbo člena 11(A)(3)(c) Direktive 77/388/ES (postal člen 79(c) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006), zlasti z dikcijo „zneskov, ki jih davčni zavezanec prejme od svojega kupca ali naročnika kot povračilo za stroške, ki jih je plačal v imenu in za račun kupca ali naročnika in ki jih je v svojih knjigah knjižil na prehodnem kontu“?
SL Uradni list Evropske unije C 58/6

Tožba, vložena 21. decembra 2011 – Evropski parlament proti Svetu Evropske unije

(Zadeva C-658/11)

2012/C 58/08

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropski parlament (zastopniki: R. Passos, A. Caiola in M. Allik, zastopniki)

Tožena stranka: Svet Evropske unije

Predlogi tožeče stranke

— Sklep Sveta 2011/640/SZVP z dne 12. julija 2011 o podpisu in sklenitvi Sporazuma med Evropsko unijo in Republiko Mauritius o pogojih za premestitev osumljenih piratov in z njimi povezanih zaseženih sredstev s pomorske sile pod vodstvom Evropske unije v Republiko Mauritius ter pogojih za ravnanje z osumljenimi pirati po premestitvi (1) naj se razglasi za ničen;

— odredi naj se, da sklep Sveta 2011/640/SZVP z dne 12. julija 2011 učinkuje, dokler se ga ne nadomesti;

— Svetu Evropske unije naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Evropski parlament meni, da je Sklep Sveta 2011/640/SZVP z dne 12. julija 2011 o podpisu in sklenitvi Sporazuma med Evropsko unijo in Republiko Mauritius o pogojih za premestitev osumljenih piratov in z njimi povezanih zaseženih sredstev s pomorske sile pod vodstvom Evropske unije v Republiko Mauritius ter pogojih za ravnanje z osumljenimi pirati po premestitvi ničen, ker ne zadeva, kot je to izrecno določeno v členu 218(6), drugi pododstavek PDEU, izključno skupno zunanjo in varnostno politiko.

Evropski parlament meni, da se Sporazum med Evropsko unijo in Republiko Mauritius nanaša tudi na pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah, policijsko sodelovanje in razvojno sodelovanje na področjih, za katere velja redni zakonodajni postopek.

Zato bi se ta sporazum moral skleniti po odobritvi Evropskega parlamenta v skladu s členom 218(6)(a)(v) PDEU.

Tako je Svet kršil Pogodbi, ker za sklenitev sporazuma ni uporabil ustrezne pravne podlage.

Poleg tega Evropski parlament meni, da je Svet kršil člen 218(10) PDEU, ker ni v vseh fazah pogajanj in sklepanja sporazuma nemudoma in izčrpno obveščal Parlamenta.

Če bi Sodišče Evropske unije izpodbijani sklep razglasilo za ničen, Evropski parlament vseeno predlaga, naj Sodišče v skladu s členom 264, drugi odstavek, PDEU uveljavlja svojo diskrecijsko pravico, da bi ohranilo v veljavi učinke izpodbijanega sklepa, dokler se ta ne nadomesti.

(1) UL L 254, str. 1.
2.

Ali Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ali druga določba prava Unije, kot so členi 34, 35, 49 ali 56 PDEU, nasprotuje nacionalnim določbam, kot so te iz členov od 8 do 14 zakona z dne 10. novembra 2006 [o odpiralnem času trgovin, obrti in v storitvenem sektorju], ki – s pridržkom posameznih izjem, ki so navedene v zakonu – zavezujejo trgovce, da izberejo en dan v tednu, ko je prodajalna zaprta, glede na to, da se trgovcu s tem kar tako prepove, da bi imel svojo prodajalno odprto sedem dni na teden, in sicer ne glede na posledice, ki jih ta prepoved ima ali bi jih lahko imela za povprečnega potrošnika, ne glede na to, ali se ta ravnanja lahko v konkretnih okoliščinah obravnavajo kot kršitev poklicne skrbnosti ali poštenih poslovnih praks, in ne glede na to, da čas počitka delavcev v skladu z delovnim pravom zagotavljajo drugi predpisi, neodvisno od tega zakona?
SL Uradni list Evropske unije C 39/11

Pritožba, ki sta jo Polyelectrolyte Producers Group in SNF SAS vložili 6. decembra 2011 zoper sklep Splošnega sodišča (sedmi razširjeni senat) z dne 21. septembra 2011 v zadevi Polyelectrolyte Producers Group in SNF SAS proti Evropski agenciji za kemikalije (ECHA), Evropski komisiji in Kraljevini Nizozemski (T-1/10)

(Zadeva C-626/11 P)

2012/C 39/22

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnici: Polyelectrolyte Producers Group in SNF SAS (zastopnika: K. Van Maldegem in R. Cana, odvetnika)

Druge stranke v postopku: Evropska agencija za kemikalije (ECHA), Evropska komisija in Kraljevina Nizozemska

Predlogi

Pritožnici Sodišču predlagata, naj:

— sklep Splošnega sodišča v zadevi T-1/10 razveljavi in

— odločbo Evropske agencije za kemikalije (ECHA), s katero je bilo v skladu s členom 59 Uredbe (ES) št. 1907/2006 (1) o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij ugotovljeno, da je akrilamid snov, ki izpolnjuje merila iz člena 57 Uredbe št. 1907/2006, razveljavi ali

— podredno, zadevo vrne Splošnemu sodišču, da razsodi o predlogu pritožnic za razveljavitev in

— toženi stranki naloži plačilo stroškov postopka (vključno s stroški pred Splošnim sodiščem).

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnici navajata, da je Splošno sodišče s tem, da je zavrnilo njun predlog za razveljavitev odločbe ECHA, s katero je bilo v skladu s členom 59 Uredbe (ES) št. 1907/2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij ugotovljeno, da je akrilamid snov, ki izpolnjuje merila iz člena 57 Uredbe št. 1907/2006, kršilo pravo Unije. Pritožnici zlasti trdita, da je Splošno sodišče storilo več napak pri razlagi dejstev in pravnega okvira, ki je veljal za položaj pritožnic. Zaradi tega je večkrat napačno uporabilo pravo, zlasti:

— s tem, da je odločil, da identifikacija snovi kot snovi, ki vzbuja veliko zaskrbljenost (SVHC), s strani Odbora držav članic ECHE v skladu s členom 59(8) Uredbe št. 1907/2006 ni odločba, katere namen bi bil ustvariti pravne učinke v razmerju do tretjih oseb pred objavo te odločbe o seznamu SVHC v skladu s členom 59(10) Uredbe št. 1907/2006.

Pritožnici zato trdita, da je treba sodbo Splošnega sodišča v zadevi T-1/10 razveljaviti in odločbo ECHE, s katero je bilo v skladu s členom 59 Uredbe (ES) št. 1907/2006 ugotovljeno, da je akrilamid snov, ki izpolnjuje merila iz člena 57 Uredbe št. 1907/2006, razveljaviti.

(1) Uredba (ES) št. 1907/2006 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH), o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije ter spremembi Direktive 1999/45/ES ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES (UL L 396, str. 1).
1.

Ali proizvod, proizveden iz sladkorja, fermentiranega s pomočjo bakterij Corynebacterium glutamicum, ki poleg nečistoč iz proizvodnega postopka (nespremenjene surovine, reagenti, ki se uporabljajo v proizvodnem postopku, in stranski produkti), kot je podrobneje navedeno v prilogi 1 k predlogu za sprejetje predhodne odločbe, vsebuje približno 65 % lizin sulfata, spada v tarifne številke 2309, 2922 ali 3824 kombinirane nomenklature v različici, ki izhaja iz Priloge I k Uredbi (Komisije) (ES) št. 1719/2005 (1) z dne 27. oktobra 2005 o spremembi Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi? Ali je pri tem pomembno, ali so bile nečistoče zadržane namerno, zato da proizvod postane posebej primeren ali da se izboljša njegova primernost za proizvodnjo krme, ali pa so bile zadržane, ker jih ni treba ali jih ni smotrno odstraniti? Katere smernice naj se uporabijo za presojo te zadeve v danem primeru? Ali je za odgovor pomembno, da je mogoče proizvajati druge proizvode, ki vsebujejo lizin, vključno s „čistim“ (> 98-odstotnim) lizinom in proizvodi lizin-HCl z višjo vsebnostjo lizina kot zgoraj opisani proizvod lizin sulfat, in ali je pri tem pomembno, da količina lizin sulfata in drugih nečistoč v zgoraj opisanem proizvodu lizin sulfat ustreza količini, vsebovani v proizvodih lizin sulfat drugih proizvajalcev? Katere smernice naj se uporabijo za presojo zadeve v danem primeru?
C 25/35

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Comercial Cluj (Romunija) 14. novembra 2011 – SC Volksbank România SA proti Andreii Câmpan in Ioanu Dan Câmpan

(Zadeva C-571/11)

(2012/C 25/68)

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Comercial Cluj

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnica: SC Volksbank România SA

Drugi stranki v postopku: Andreia Câmpan in Ioan Dan Câmpan

Vprašanja za predhodno odločanje

Ob upoštevanju, da v skladu s členom 4(2) Direktive 93/13/EGS (1) ocena nedovoljenosti pogojev ne sme biti povezana niti z opredelitvijo glavnega predmeta pogodbe niti z ustreznostjo med ceno in plačilom za izmenjane storitve ali blago, če so pogoji jasno in razumljivo določeni,

in

ob upoštevanju, da se v skladu s členom 2(1)(a) (rectius 2(2)(a)) Direktive 2008/48/ES (2) opredelitev iz člena 3(g) Direktive 2008/48/ES o skupnih stroških kredita za potrošnika, ki vključujejo vse provizije, ki jih mora potrošnik plačati v zvezi s kreditno pogodbo, ne uporablja za opredelitev predmeta kreditne pogodbe, zavarovane s hipoteko,

se postavlja vprašanje, ali

je mogoče pojma „predmet“ in „cena“ iz člena 4(2) Direktive 93/13/EGS razlagati tako, da provizija, ki jo stranke imenujejo „provizija za tveganje“ in jo vsebuje kreditna pogodba, zavarovana s hipoteko, ter je izračunana po formuli „0,22 % od zneska salda kredita“ in se plačuje mesečno na dan zapadlosti ves čas veljavnosti kreditne pogodbe, spada v „predmet“ in/ali „ceno“ kreditne pogodbe, zavarovane s hipoteko?

(1) Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288).

(2) Direktiva 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS (UL 2008, L 133, str. 66).
2.

Ali pravo Unije nasprotuje takšni nacionalni določbi, če ta sicer enako velja za postopke, v katerih se uporablja zgolj nacionalno konkurenčno pravo, in ne predvideva posebnega pravila za dokumentacijo, ki so jo dali na voljo prosilci za ugodno obravnavo, primerljive nacionalne določbe v drugih vrstah postopka, zlasti v pravdnem in nepravdnem civilnem postopku in v kazenskem postopku, pa vpogled v sodni spis omogočajo tudi brez soglasja strank, če tretji, ki ne sodeluje v postopku, verodostojno izkaže pravni interes za vpogled v spis in prevladujoči interesi drugega ali prevladujoči javni interesi v posameznem primeru ne nasprotujejo vpogledu v spis?