SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

PAOLA MENGOZZIJA,

predstavljeni 11. novembra 2010( )

Zadeva C-437/09

AG2R Prévoyance

proti

Beaudout Père et Fils SARL

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal de grande instance de Périgueux (Francija))

„Konkurenca – Členi 10 ES, 81 ES, 82 ES in 86 ES – Dodatno zdravstveno zavarovanje – Pravna obveznost zavarovanja vseh podjetij v določenem poklicnem sektorju pri eni imenovani zavarovalnici – Izrecna izključitev vsakršne možnosti izjeme od obveznosti vključitve – Pojem ,podjetje‘ v smislu členov 81 ES in 82 ES – Zloraba prevladujočega položaja – Izključna pravica – Storitev splošnega gospodarskega pomena v smislu člena 86(2) ES“

I – Uvod

1. Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki se v bistvu nanaša na razlago členov 81 ES, 82 ES in 86 ES, je bil vložen zaradi spora med zavarovalno institucijo AG2R Prévoyance (v nadaljevanju: družba AG2R) in obrtnim pekarskim podjetjem Beaudout Père et Fils SARL (v nadaljevanju: podjetje Beaudout), ker je to podjetje zavrnilo vključitev v dodatni obvezni sistem povračila stroškov za zdravstveno varstvo, ki ga je družba AG2R zagotovila za sektor obrtnih pekarskih podjetij v Franciji.( )

2. Čeprav ta zadeva spada na področje sorazmerno obsežne sodne prakse v zvezi z uporabo pravil o konkurenci iz Pogodbe za organizacije, pristojne za upravljanje sistemov socialnega varstva, menim, da je njen glavni cilj prispevati k razlagi pojma „podjetje“ v smislu členov 81 ES in 82 ES.

II – Pravni okvir

A – Francoska zakonodaja

3. V Franciji se povračilo stroškov, nastalih ob bolezni ali nezgodi, delno krije iz osnovnega sistema socialnega varstva. Preostali del stroškov, ki jih mora kriti zavarovanec, se lahko delno povrne iz dodatnega zdravstvenega zavarovanja. V dodatno zdravstveno zavarovanje je vključenih približno 93 % prebivalcev Francije.( )

4. Vključitev zaposlenih iz zadevnega poklicnega sektorja v tako dodatno zavarovanje se lahko določi s sporazumom ali kolektivno pogodbo, ki jo podpišejo predstavniki delodajalcev in delavcev, v skladu s členom L. 911-1 zakonika o socialni varnosti.

5. V členu L. 912-1 tega zakonika je določena ureditev obvezne vključitve v dodatni sistem zdravstvenega varstva. Ta člen določa, da kadar je v panožnih ali medpanožnih sporazumih iz člena L. 911-1 predvidena razpršitev tveganj, pri čemer sporazumi urejajo zavarovanje teh tveganj pri eni ali več organizacijah iz člena 1 zakona št. 89‑1009 z dne 31. decembra 1989 o okrepitvi jamstev za zavarovane osebe v zvezi z nekaterimi tveganji ali pri eni ali več institucijah iz člena L. 370-1 zakonika o zavarovanju, v katere se obvezno vključijo podjetja, ki spadajo na področje uporabe teh sporazumov, ti sporazumi vključujejo določbo, s katero je določeno, pod katerimi pogoji in kako pogosto je treba ponovno pregledati pravila ureditve razpršitve tveganj. Ponovni pregled je treba opraviti vsaj vsakih pet let.

6. Člen L. 912-1 zakonika o socialni varnosti še določa, da se uporabljajo določbe drugega odstavka člena L. 132-23 zakonika o delovnih razmerjih, kadar se sporazumi iz prvega odstavka uporabljajo za podjetje, ki je pred njihovim začetkom veljavnosti podpisalo ali sklenilo pogodbo z organizacijo, ki ni predvidena v sporazumih, da bi zavarovalo ista tveganja na isti ravni.

7. Člen L. 132-23, drugi odstavek, zakonika o delovnih razmerjih določa, da se v primeru, ko se panožne pogodbe oziroma panožni ali medpanožni sporazumi v podjetju začnejo uporabljati po sklenitvi dogovorjenih veljavnih pogodb ali sporazumov, določbe teh pogodb ali sporazumov posledično prilagodijo.

8. V skladu s členom 1 zakona št. 89–1009, kakor je bil spremenjen z zakonom št. 94‑678 z dne 8. avgusta 1994, na katerega se sklicuje člen L. 912-1 zakonika o socialni varnosti, lahko zavarovalniške dejavnosti opravljajo le zavarovalnice, zavarovalne institucije, ki jih ureja zakonik o socialni varnosti ali kmetijski zakonik, in vzajemne zavarovalnice.

9. Zavarovalne institucije ureja naslov 3 knjige IX zakonika o socialni varnosti. V skladu s členom L. 931-1 tega zakonika so te institucije neprofitne pravne osebe zasebnega prava, ki jih skupno upravljajo njihovi člani (podjetja, ki so s to organizacijo sklenila pogodbo) in zavarovanci (zavarovani delavci in nekdanji zaposleni članov). Njihov cilj je zavarovanje tveganj za telesne poškodbe, povezane z nezgodami in boleznijo. Členi od L. 931-4 do L. 932-5 zakonika o socialni varnosti urejajo ustanovitev, način delovanja in razpustitev zavarovalnih institucij ter dejavnosti, ki jih lahko opravljajo. Te institucije mora med drugim odobriti nacionalni organ bonitetnega nadzora,( ) pri čemer zanje veljajo zakonske in podzakonske obveznosti na področju financiranja( ) in minimalnega kapitala( ).

B – Dodatek k nacionalni kolektivni pogodbi

10. Sindikat pekovskih mojstrov in različni sindikati zaposlenih v tem sektorju so 24. aprila 2006 sprejeli dodatek k razširjeni nacionalni kolektivni pogodbi za obrtna pekarska in pekarsko-slaščičarska podjetja z dne 19. marca 1978 (v nadaljevanju: nacionalna kolektivna pogodba), s katerim je bil v sektorju obrtnih pekarskih podjetij uveden sistem „dodatnega povračila stroškov za zdravstveno varstvo“ (v nadaljevanju: dodatek).

11. Ta dodatek se uporablja za vsa podjetja, za katera velja nacionalna kolektivna pogodba, in je bil uveden v dobro vseh njihovih zaposlenih, ki v istem podjetju delajo en mesec. V skladu s preambulo dodatek izpolnjuje zlasti cilj razpršitve tveganj na poklicni ravni, ki po eni strani omogoča odpravljanje težav, s katerimi se nekatera, običajno mala podjetja v sektorju srečujejo ob uvajanju dodatnega socialnega varstva, po drugi strani pa zagotavlja dostop do kolektivnih jamstev, ki ni odvisen od, med drugim, starosti ali zdravstvenega stanja.

12. V skladu s členom 4 dodatka dodatni sistem zajema vse tekoče ukrepe in stroške v zavarovalnem obdobju, ki so bili povrnjeni ali individualno odtegnjeni v sistemu osnovnega socialnega varstva na podlagi zakonodaje na področjih „bolezni“, „nezgod pri delu/poklicnih bolezni“ in „materinskega dopusta“, ter ukrepe in stroške, ki v ta sistem niso bili vključeni in so izrecno navedeni v preglednici jamstev v prilogi k dodatku.( )

13. Člen 5 dodatka določa, da je prispevek v letih 2007 in 2008 znašal 40 EUR na mesec na zaposlenega, kar zadeva splošni sistem.( ) Polovico tega prispevka, ki ga je treba po drugem letu izvajanja sistema znova pregledati, krije delodajalec.

14. V skladu s členom 13 dodatka je bila družba AG2R določena kot zavarovalnica za dodatni sistem, pri čemer je kot zavarovalna institucija urejena z zakonikom o socialni varnosti ter nadzorovana kot zavarovalnice in vzajemne zavarovalnice. V tem členu je še določeno, da bo pravila ureditve vzajemnosti sistema na srečanju, ki bo potekalo v petih letih od datuma začetka veljavnosti dodatka, preučila nacionalna paritetna komisija za to panogo.

15. V členu 14 dodatka, imenovanem določba o prestopu, je določena obvezna vključitev v dodatni sistem povračila stroškov za zdravstveno varstvo od datuma začetka veljavnosti dodatka. Ta člen določa, da je ta vključitev obvezna tudi za podjetja, ki so z drugo zavarovalnico že sklenila pogodbo o dodatnem zdravstvenem varstvu, ki vključuje enaka ali večja jamstva, kot so opredeljena v dodatku.

16. V skladu z njegovim členom 16 je dodatek začel veljati 1. januarja 2007.

17. Minister za zaposlovanje, socialno kohezijo in stanovanja je z odlokom z dne 16. oktobra 2006( ) in na podlagi zahtev po razširitvi, ki so jih vložile organizacije podpisnice, učinke in sankcije iz dodatka razširil na vsa obrtna pekarsko-slaščičarska podjetja na nacionalnem ozemlju tako, da je predpisal, da so določbe dodatka obvezne.

III – Dejansko stanje v sporu o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

18. Podjetje Beaudout je od 10. oktobra 2006 vključeno v dodatno zdravstveno zavarovanje pri zavarovalnici ABELA.

19. Ker je podjetje zavrnilo vključitev v sistem družbe AG2R, je bilo na zahtevo te družbe pozvano pred Tribunal de grande instance de Périgueux, da bi se mu odredila vključitev in plačilo prispevkov za nazaj, in sicer od datuma začetka veljavnosti dodatka, tj. od 1. januarja 2007.

20. Podjetje Beaudout je posredno izpodbijalo zakonitost dodatka.

21. Predložitveno sodišče je najprej zavrnilo nekatere trditve podjetja Beaudout v zvezi z združljivostjo dodatka z notranjim pravom, nato pa je poskušalo primerjati okoliščine v zadevi, ki mu je bila predložena, z okoliščinami, v katerih je bila izrečena sodba Sodišča z dne 21. septembra 1999 v zadevi Albany.( )

22. Predložitveno sodišče je po tem, ko je ugotovilo, da v nasprotju s pokojninskimi skladi, obravnavanimi v navedeni sodbi Albany, v katere je bila vključitev razen izjem obvezna, glede na razlago člena L. 912-1 zakonika o socialni varnosti in člena 14 dodatka ni bila mogoča nikakršna izjema, presodilo, da navedene sodbe Albany ni mogoče po analogiji uporabiti za dejansko stanje, ki mu je bilo predstavljeno. Predložitveno sodišče je še poudarilo, da „se zdi, da ima [družba AG2R] prevladujoči položaj v zadevnem sektorju pekarskih in pekarsko-slaščičarskih podjetij, pri čemer se zdi […] očitno nezmožna zadostiti tržnemu povpraševanju po tej vrsti dejavnosti“.

23. Zato je Tribunal de grande instance de Périgueux (Francija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:

„Ali sta ureditev mehanizma obvezne vključitve v dodatni sistem zdravstvenega varstva, kot je določen v členu L. 912-1 zakonika o socialni varnosti, in dodatek, za katerega so javni organi na zahtevo organizacij, ki predstavljajo delodajalce in delavce v določenem sektorju, predpisali, da je obvezen in določa vključitev v sistem ene same organizacije, imenovane kot upravljavca dodatnega sistema zdravstvenega varstva, brez možnosti, da bi bila podjetja v zadevnem sektorju oproščena obveznosti vključitve, v skladu z določbami členov 81 ES in 82 ES ali pa lahko povzročita, da bi določena organizacija imela prevladujoč položaj, ki bi pomenil zlorabo?“

IV – Postopek pred Sodiščem

24. Stranke v postopku v glavni stvari, nemška in francoska vlada ter Evropska komisija so v skladu s členom 23 Statuta Sodišča vložile pisna stališča.

25. Te zainteresirane stranke in belgijska vlada so na obravnavi, ki je potekala 30. septembra 2010, podale tudi ustne navedbe, nemška vlada pa se je ni želela udeležiti.

V – Analiza

A – Uvodne ugotovitve

26. Iz besedila vprašanja za predhodno odločanje, ki vključuje predpostavko, na podlagi katere je bilo to vprašanje postavljeno, je razvidno, da ureditev mehanizma obvezne vključitve v dodatni sistem zdravstvenega varstva, ki se obravnava v zadevi v glavni stvari ter temelji na francoski zakonodaji in predpisih, ne dovoljuje nobene izjeme od obveznosti vključitve za podjetja v sektorju obrtnega pekarstva in slaščičarstva v Franciji.

27. Na podlagi te predpostavke moram v nadaljevanju predstaviti dve vrsti opomb, ki zadevata notranje pravo in pravo Unije.

28. Kar zadeva stališča v zvezi z notranjim pravom, je iz predpostavke, navedene v točki 26 teh sklepnih predlogov, na katero se je oprlo predložitveno sodišče, razvidno, da je to sodišče po zgledu trditev, ki mu jih je predstavila družba AG2R, menilo, da je treba prilagoditev pogodb ali sporazumov, sklenjenih pred sprejetjem odločbe o obvezni vključitvi, kot je obravnavana v zadevi v glavni stvari in predvidena v členu L. 132-23, drugi odstavek, zakonika o delovnih razmerjih, razlagati tako, da podjetjem v sektorju obrtnega pekarstva in slaščičarstva nalaga obveznost, da prekinejo svoje prejšnje zavarovanje in se nato na podlagi določbe o prestopu iz dodatka vključijo v sistem družbe AG2R.( )

29. Poleg tega se zdi, da je predložitveno sodišče še priznalo, da navedena obveznost, naložena podjetjem v zadevnem sektorju, velja tudi v notranjem pravu, in sicer ne le, kadar so bila s prejšnjimi pogodbami ali sporazumi zavarovana ista tveganja na enakovredni ravni v smislu člena L. 912-1 zakonika o socialni varnosti, ampak po potrebi tudi v primeru, da je bilo ponujeno zavarovanje večje.( ) Sodišču seveda ni treba ponovno obravnavati razlage notranjega prava, ki jo je, tudi če implicitno, sprejelo predložitveno sodišče.

30. Kar zadeva opombe v zvezi s pravom Unije, menim, da mora Sodišče, čeprav je predložitveno sodišče svoje vprašanje za predhodno odločanje omejilo na razlago členov 81 ES in 82 ES, zaradi izrecnega sklicevanja na francosko zakonodajo in predpise tudi v samem besedilu tega vprašanja v obravnavo navedenega vprašanja in odgovor nanj vključiti člena 10 ES in 86 ES.

31. Nobenega dvoma namreč ni, da mora predložitveno sodišče poleg ravnanja podjetja v smislu členov 81 ES in 82 ES presoditi tudi in predvsem združljivost s temi členi, kar zadeva zakone in druge predpise, ki jih sprejme država članica, kot sta člen L. 912-1 zakonika o socialni varnosti in ministrski odlok, s katerim se je področje uporabe dodatka razširilo na vsa francoska obrtna pekarsko-slaščičarska podjetja.

32. Vendar se na podlagi povezanega branja členov 10 ES in 81 ES državam članicam po eni strani nalaga obveznost, da ne sprejmejo ali ohranjajo v veljavi ukrepov, vključno z zakoni in drugimi predpisi, ki bi lahko izničili polni učinek pravil o konkurenci, ki veljajo za podjetja.( ) Po drugi strani člen 86(1) ES države članice med drugim zavezuje, da za podjetja, ki so jim odobrile posebne ali izključne pravice, ne smejo sprejeti ali ohraniti v veljavi ukrepov, ki so v nasprotju s pravili iz Pogodbe, ter jim torej prepoveduje, da bi tem podjetjem omogočile zlorabo njihovega prevladujočega položaja v skladu s členom 82 ES.

33. Sodišču torej nič ne preprečuje, da zagotovi vse elemente razlage prava Unije, ki lahko nacionalnemu sodišču koristijo, tudi če jih ni izrecno navedlo v predlogu za sprejetje predhodne odločbe, zlasti ob upoštevanju obrazložitve odločbe predložitvenega sodišča in predmeta spora.( )

34. V obravnavani zadevi iz obrazložitve predložitvene odločbe izhaja, da mora predložitveno sodišče ugotoviti, ali, prvič, je organizacija obvezne vključitve v dodatni sistem zdravstvenega varstva, kot je razvidno iz člena L. 912-1 zakonika o socialni varnosti v povezavi s členom 14 dodatka, v nasprotju s členoma 10 ES in 81 ES in, drugič, ali organizacija, kot je družba AG2R, v sistem katere se morajo brez možnosti izjem vključiti podjetja iz določene panoge dejavnosti in z določenega ozemlja, zaradi izključne pravice, ki ji je dodeljena, zlorablja svoj prevladujoči položaj.

35. Zato bom na podlagi preoblikovanja postavljenega vprašanja, kot izhaja iz obrazložitve predložitvene odločbe, to vprašanje v nadaljevanju preučil v dveh delih, ki sem jih pravkar izpostavil.

B – Razlaga členov 10 ES in 81 ES v zvezi z organizacijo obvezne vključitve v dodatni sistem zdravstvenega varstva

36. Po zgledu zainteresiranih strank, ki so Sodišču predložile svoja stališča, razen podjetja Beaudout, menim, da sporazum, kot je sporazum v zadevi v glavni stvari, in akt, s katerim je bil ta sporazum razširjen na vsa francoska obrtna pekarska podjetja, ne spadata na področje uporabe členov 10 ES in 81 ES.

37. V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da je Sodišče v navedenih sodbah Albany, Brentjens’ in Drijvende Bokken razsodilo, da iz teleološke in dosledne razlage določb Pogodbe kot celote izhaja, da je treba sporazume, sklenjene v okviru kolektivnih pogajanj med socialnimi partnerji v prizadevanju za doseganje ciljev socialne politike, zaradi njihove narave in namena šteti, da ne spadajo na področje uporabe člena 85(1) Pogodbe ES (postal člen 81(1) ES).( )

38. Vendar je treba v obravnavani zadevi v zvezi z naravo sporazuma, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, ugotoviti, da je bil ta sporazum sklenjen v obliki dodatka h kolektivni pogodbi ter je rezultat kolektivnih pogajanj med organizacijami, ki predstavljajo delodajalce, in predstavniki delavcev.

39. Kar zadeva njegov cilj, se s sporazumom, obravnavanim v postopku v glavni stvari, enako kot pri sporazumu, obravnavanem v zadevi, v kateri je bila izrečena sodba van der Woude,( ) v sektorju obrtnega pekarstva uvaja dodatni sistem zdravstvenega varstva, ki prispeva k boljšim delovnim razmeram za delavce, tako da jim zagotavlja sredstva, potrebna za kritje stroškov zdravljenja, in zmanjšuje stroške, ki bi jih morali delavci kriti sami, če ne bi bilo kolektivne pogodbe. V zvezi z zadnjenavedeno točko opozarjam, da se prispevki, ki jih plačajo delavci, v skladu z dodatkom določijo pavšalno in neodvisno od opravljenih storitev, pri čemer polovico tega prispevka krijejo delodajalci.

40. Drugič, menim, da dejstvo, da v sporazumu, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, ni predvidena nobena izjema od obveznosti vključitve v dodatni sistem, ki se s tem sporazumom uvaja, ne vpliva na neuporabnost prepovedi iz člena 81(1) ES, ker se zaradi odsotnosti take določbe ne spremenita niti narava niti cilj sporazuma, obravnavanega v postopku v glavni stvari.

41. Poleg tega poudarjam, da Sodišče v navedenih sodbah Albany, Brentjens’ in Drijvende Bokken, ki se nanašajo na obvezno vključitev podjetij iz neke panoge dejavnosti v dodatni pokojninski sistem, pri čemer je zagotovljena možnost izjeme, obstoju take izjeme od obveznosti vključitve pri razlagi člena 85(1) ES ni namenilo posebne pozornosti.

42. Sodišče je še menilo, da mu ni treba spremeniti svoje presoje o naravi in cilju sporazuma, sklenjenega med socialnimi partnerji, iz navedene sodbe van der Woude, čeprav se je obravnavala kolektivna delovna pogodba, na podlagi katere so morali delodajalci v zadevnem sektorju določeni zavarovalnici plačati prispevek dodatnega zdravstvenega zavarovanja, ne da bi bila mogoča izjema od obveznosti vključitve v sistem te organizacije ali sistem zavarovalca, ki ga ta organizacija določi.( )

43. S tem da se je Sodišče omejilo le na presojo narave in cilja zadevnih sporazumov, se je v tej točki jasno oddaljilo od sklepnih predlogov generalnega pravobranilca Jacobsa v zadevah, v katerih so bile izrečene navedene sodbe Albany, Brentjens’ in Drijvende Bokken, ki je z nekaterimi pridržki menil, da so lahko le kolektivne pogodbe, ki se nanašajo na vprašanja v zvezi s samo vsebino kolektivnih pogajanj, kot so plače in delovni pogoji, ter ne vplivajo (neposredno) na tretje stranke ali trge, ki niso vključeni v sporazum, izvzete iz prepovedi iz člena 81(1) ES.( ) V tem smislu je generalni pravobranilec Jacobs menil, da je dejstvo, da kolektivna pogodba v zadevah, v katerih so bile izrečene navedene sodbe, ni povzročila dejanskega učinka izključitve drugih zavarovalcev razen pokojninskega sklada, ki so ga določili socialni partnerji, zlasti zaradi obstoja določbe o izjemi od obveznosti vključitve, omogočilo izvzetje navedene pogodbe s področja uporabe člena 81(1) ES.( ) Obvezna vključitev je bila na podlagi intervencije nizozemskega ministra vprašanje, ki ga je bilo treba presojati ločeno.

44. Zato je pravilno sklepati, kot poudarja Komisija v pisnih stališčih, da v sodni praksi Sodišča za ugotovitev, ali kolektivna pogodba, s katero se uvaja dodatni sistem zdravstvenega varstva, vključitev v katerega je obvezna, spada na področje uporabe člena 81(1) ES, niso upoštevni pogoji te obvezne vključitve, čeprav bi izhajala iz same kolektivne pogodbe.

45. Iz tega sledi, da se v tej zadevi za presojo, ali zadevni sporazum spada na področje uporabe prepovedi iz člena 81(1) ES, ni treba spraševati, ali obvezna vključitev izhaja le iz člena 14 dodatka ali iz povezane uporabe te določbe in člena L. 912-1 zakonika o socialni varnosti.

46. Tretjič, kar zadeva odločitev javnih organov z dne 16. oktobra 2006, da sporazum, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, na zahtevo socialnih partnerjev razširijo na vsa podjetja v zadevni panogi dejavnosti, tako da bi bil ta sporazum za navedena podjetja obvezen, je tudi iz navedenih sodb Albany, Brentjens’ in Drijvende Bokken razvidno, da take odločitve ni mogoče obravnavati, kot da narekuje ali spodbuja sklenitev sporazumov, ki bi bili v nasprotju s členom 81 ES, ali krepi učinke takih sporazumov v nasprotju s členoma 10 ES in 81 ES, saj je, kot sem že navedel, zlasti ta vrsta sporazumov med socialnimi partnerji izvzeta iz prepovedi iz zadnjenavedenega člena.( ) Države članice se lahko torej svobodno odločijo, da bo ta sporazum obvezen za osebe, ki jih njegove določbe ne zavezujejo.( )

47. Zato predlagam, naj se na prvi del vprašanja za predhodno odločanje odgovori, da, prvič, organizacija ureditve vključitve v dodatni sistem zdravstvenega varstva, pri čemer se predvideva vključitev v sistem ene same organizacije, ne da bi imela zadevna podjetja možnost izjeme od obveznosti vključitve, ne spada na področje uporabe prepovedi iz člena 81(1) ES ter, drugič, da člena 10 ES in 81 ES ne nasprotujeta odločitvi javnih organov, da na zahtevo organizacij, ki predstavljajo delodajalce in delavce v zadevnem sektorju dejavnosti, predpišejo obvezno naravo sporazuma, ki je rezultat kolektivnih pogajanj in v katerem je predvidena vključitev vseh podjetij iz zadevnega sektorja v dodatni sistem zdravstvenega varstva.

C – Razlaga členov 82 ES in 86 ES v zvezi z dodelitvijo izključne pravice organizaciji, pristojni za dodatni sistem zdravstvenega varstva, ki ne omogoča izjeme od obveznosti vključitve, in morebitna zloraba prevladujočega položaja

48. Izjema od uporabe prepovedi iz člena 81(1) ES, ugotovljena v analizi, opravljeni na podlagi sodne prakse Sodišča, se za člen 82 ES ne uporablja.

49. Čeprav je Sodišče v navedenih zadevah Albany, Brentjens’ in Drijvende Bokken ter sodbi v zadevi Pavlov in drugi( ) razsodilo, da se prepoved iz člena 81(1) ES ne uporablja za sporazume, ki se obravnavajo v teh zadevah, in sicer zaradi njihove narave in cilja, je vseeno menilo, da so bili skladi, pristojni za upravljanje dodatnih pokojninskih sistemov, uvedenih z navedenimi sporazumi, podjetja v smislu pravil o konkurenci iz Pogodbe, ki so uživala izključno pravico, zaradi katere so imela prevladujoč položaj na znatnem delu skupnega trga v smislu člena 82 ES, pri čemer jim je bilo hkrati zaupano upravljanje storitve splošnega gospodarskega pomena v smislu člena 86(2) ES.( )

50. Zato je treba za učinkovit odgovor na drugi del vprašanja iz predložitvene odločbe Tribunal de grande instance de Périgueux ob upoštevanju elementov iz spisa preveriti, ali je organizacija, pristojna za dodatni sistem zdravstvenega varstva iz postopka v glavni stvari, podjetje, zlasti v smislu člena 82 ES, ki lahko doseže prevladujoči položaj, ki bi ga lahko zlorabilo, ne da bi bili izpolnjeni pogoji za uporabo člena 86(2) ES.

1. Opredelitev organizacije za upravljanje dodatnega sistema zdravstvenega varstva, kot je družba AG2R, kot podjetja v smislu pravil o konkurenci iz Pogodbe

51. Kar zadeva opredelitev družbe AG2R kot podjetja, se zdi, da predložitveno sodišče priznava, da ima ta organizacija vse značilnosti podjetja, zlasti s sklicevanjem po analogiji na ustrezne odlomke iz obrazložitve navedene sodbe Albany.

52. Vendar se zainteresirane stranke, ki so Sodišču predložile stališča, v tej točki ne strinjajo. Čeprav stranke v sporu o glavni stvari ne dvomijo, da ima organ AG2R značilnosti podjetja, nemška vlada meni, da predložitveno sodišče ni zagotovilo dovolj elementov za odgovor na to vprašanje. Francoska vlada trdi, da predložitveno sodišče ni ustrezno preverilo, ali ima družba AG2R značilnosti podjetja, in med drugim navaja, da ob upoštevanju razlike med dodatnim sistemom zdravstvenega varstva, za katerega je pristojna ta organizacija, in pokojninskim skladom, ki se obravnava v zadevi, v kateri je bila izrečena navedena sodba Albany, družbe AG2R, le na podlagi razlage zadnjenavedene sodbe, ni mogoče opredeliti kot podjetje v smislu pravil o konkurenci iz Pogodbe. Nazadnje, čeprav je njeno mnenje večplastno, Komisija v bistvu meni, da je treba poleg konkretne preučitve dodatnega sistema zdravstvenega varstva, za katerega je v skladu z dodatkom iz postopka o glavni stvari – na podlagi katerega se zdi zapleteno sklepati o merilih iz sodne prakse Sodišča – pristojna družba AG2R, upoštevati splošni pravni okvir, v katerega spadajo zavarovalniške dejavnosti v Franciji in iz katerega bi bilo primerno sklepati, da organizacija, kot je družba AG2R, svoje storitve ponuja kot konkurent zavarovalnicam in jo je posledično mogoče opredeliti kot podjetje v smislu člena 82 ES.

53. Čeprav se zaradi razlogov, ki jih bom navedel v nadaljevanju, na splošno strinjam z vsebinsko analizo tega vprašanja, ki jo je Komisija navedla v pisnih stališčih in na obravnavi pred Sodiščem, menim, da se zaradi različnih mnenj zainteresiranih strank pojavlja splošna postopkovna težava, povezana z možnostjo, da se pred Sodiščem ponovno obravnava pravna opredelitev dejanskega stanja (in ne njegova presoja),( ) kot jo je sprejelo predložitveno sodišče.

54. V zvezi s tem opozarjam, da predložitveno sodišče – verjetno glede na približevanje trditev strank v postopku v glavni stvari v tej točki – ne dvomi, da je mogoče družbo AG2R opredeliti kot „podjetje“ v smislu člena 82 ES.

55. Vendar je v tem primeru mogoče trditi, da je predložitveno sodišče na to vprašanje odgovorilo – kar pojasnjuje, zakaj je navedlo le nekaj dejanskih in pravnih elementov, ki so bili podlaga za to opredelitev – in da se zato Sodišču ne postavlja vprašanje v tej točki, ki jo je treba za namene tega postopka šteti za nesporno.( )

56. V nasprotju s tem in kot se zdi, da predvidevata francoska vlada in Komisija, bi bilo mogoče sklepati, da se zaradi sprejetja take pravne opredelitve Sodišču ne sme odvzeti naloge, da navede elemente razlage prava Unije, na podlagi katerih je mogoče tako pravno opredelitev ovreči ali potrditi, zlasti kadar je ta opredelitev (obstoj podjetja v smislu pravil o konkurenci iz Pogodbe) kot v zadevi v glavni stvari pogoj za uporabo pravil iz prava Unije (člena 82 ES in 86 ES), katerih razlago predlaga predložitveno sodišče.

57. Menim, da je treba dati prednost tej drugi rešitvi. Ne le, da Sodišča ne sme zavezovati razlaga prava Unije, ki jo je sprejelo nacionalno sodišče v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe,( ) ampak načeloma ne sme opustiti presoje pravilnosti pravne opredelitve nacionalnega sodišča v zvezi s pojmom iz prava Unije, kot je v obravnavanem primeru pojem podjetja v smislu pravil o konkurenci iz Pogodbe.

58. Po teh ugotovitvah v zvezi s postopkom je treba opozoriti, da je Sodišče v okviru konkurenčnega prava večkrat razsodilo, da pojem podjetja zajema vse osebe, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na njihovo pravno obliko in način financiranja.( ) V tem smislu Sodišče gospodarsko dejavnost opredeljuje kot vsako dejavnost, ki na določenem trgu ponuja blago ali storitve.( )

59. Sodišče je na področju socialne varnosti razvilo dve glavni merili, ki omogočata preverjanje, ali je dejavnost, ki jo opravlja(jo) organizacija(e), pristojna(e) za različne zadevne sisteme, gospodarska ali ne. Sodišče je, po eni strani, preučilo, ali se z zadevnim sistemom uveljavlja načelo solidarnosti in, po drugi strani, kako ta sistem nadzoruje država.( ) Če se s sistemom uveljavlja načelo solidarnosti in je pod nadzorom države, se šteje, da organizacija, pristojna za sistem, ne izvaja gospodarske dejavnosti in torej ne spada na področje uporabe členov 81 ES in 82 ES.

60. Zato je Sodišče razsodilo, da nekatere organizacije, pristojne za pravne sisteme zdravstvenega in pokojninskega zavarovanja, ki le izvajajo zakon in nimajo možnosti vpliva na znesek prispevkov, uporabo sredstev in določanje ravni storitev, opravljajo dejavnost, ki temelji na načelu nacionalne solidarnosti in je v celoti nepridobitna.( )

61. Sodišče je še razsodilo, da je treba zaradi neobstoja neposredne povezave med prispevki, ki jih plačajo zavarovanci, in storitvami, ki jih zagotovi organizacija, pristojna za pravni sistem zavarovanja pred tveganji nezgod pri delu, ter dejstva, da znesek dajatev in prispevkov določi država, sklepati, da ta organizacija opravlja funkcijo, ki je v celoti socialna, in ne gospodarska.( )

62. Po drugi strani je bilo v primerih, ko so bili obravnavani dodatni sistemi, ki dopolnjujejo osnovni sistem, vključno s primerom, ko so imeli navedeni sistemi nekatere značilnosti sistemov, ki uresničujejo izključno socialno funkcijo,( ) ugotovljeno, da so bile zanje pristojne organizacije podjetja v smislu pravil o konkurenci iz Pogodbe.

63. Tako je Sodišče v navedeni sodbi Fédération française des sociétés d’assurance in drugi menilo, da ima neprofitna organizacija, ki upravlja sistem prostovoljnega pokojninskega zavarovanja, ki dopolnjuje osnovni obvezni sistem in deluje po načelu kapitalizacije in katerega prispevki so odvisni samo od zneska prispevkov, značilnosti podjetja v smislu členov 81 ES in 82 ES. V zvezi s tem je treba opozoriti, da se niti uresničevanje socialnih ciljev niti zahteve solidarnosti, med katerimi je neodvisnost prispevkov glede na tveganje, brez predhodne izbire zavarovanih oseb, niti druga pravila zlasti v zvezi z omejitvami, ki veljajo za upravljavski organ pri izvajanju naložb, niso šteli za dovolj pomembne, da bi dejavnosti zadevne organizacije odvzeli gospodarsko naravo.( )

64. Podobno je Sodišče v navedeni sodbi Albany, ki se je nanašala na, naj spomnim, nepridobitni sektorski sklad za dodatno pokojninsko zavarovanje, ki je temeljil na sistemu obveznega članstva in uporabljal mehanizem solidarnosti za določanje zneska prispevkov in prejemkov, ugotovilo, da je sklad samostojno določal zneske prispevkov in prejemkov ter deloval po načelu kapitalizacije, pri čemer ga je po zgledu zavarovalnic nadzorovala zavarovalniška komisija. Poleg tega je Sodišče ugotovilo, da je imel ta sektorski pokojninski sklad v nekaterih okoliščinah obveznost ali možnost, da podjetjem odobri izjemo od obveznosti vključitve, kar pomeni, da je opravljal gospodarsko dejavnost kot konkurent zavarovalnicam.( )

65. Katere elemente iz te sodne prakse je mogoče uporabiti v tej zadevi?

66. Prvič, zdi se, da je Sodišče sisteme natančno razdelilo na t. i. osnovne pravne sisteme, v zvezi s katerimi se je za upravljavske organe do zdaj vedno štelo, da ne opravljajo gospodarske dejavnosti, po eni strani, in dodatne ali prostovoljne sisteme oziroma sisteme, ki so jih kot obvezne določili javni organi, katerih upravljavski organi so bili opredeljeni kot podjetja v smislu pravil o konkurenci iz Pogodbe, po drugi strani.

67. Drugič, ni sporno, da za izključitev gospodarske narave zadevne dejavnosti ni upoštevno dejstvo, da organizacija za upravljanje dodatnega sistema zdravstvenega varstva, kot je sistem, ki se obravnava v zadevi v glavni stvari, ne sledi nobenemu pridobitnemu cilju ali ga celo skupno upravljajo socialni partnerji, in/ali dejstvo, da ima sistem, za katerega je pristojna, socialno naravo, kar je med drugim potrjeno v preambuli dodatka.

68. Tretjič, v nasprotju s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da se zdi, da je za preverjanje ravni uresničevanja načela solidarnosti ključna svoboda, ki jo ima zadevna organizacija pri določanju zneska prispevkov in vrednosti opravljenih storitev, pri čemer država hkrati nadzoruje imenovanje organizacije in upravljanje ključnih elementov sistema.( )

69. Prvič, Sodišče meni, da načelo solidarnosti pomeni, da storitve, opravljene za zavarovanca, niso nujno sorazmerne s prispevki, ki jih je plačal.( )

70. V zadevi v glavni stvari iz dokumentov v spisu izhaja, da so storitve, zagotovljene z dodatnim sistemom zdravstvenega varstva, navedene na seznamu, ki je priložen dodatku in na katerem so naštete storitve, ki se zagotovijo poleg storitev, zagotovljenih z osnovnim obveznim sistemom socialnega varstva. Poleg tega je v členu 5 dodatka naveden znesek prispevkov za prvi dve leti izvajanja sistema, ki se določi pavšalno in enotno za vse zavarovance, ne glede na njihovo zdravstveno stanje ali starost, in sicer 40 EUR na mesec na zaposlenega, pri čemer polovico tega zneska plača delodajalec.( ) V skladu s tem členom stranke podpisnice dodatka po drugem letu izvajanja sistema znesek prispevka pregledajo glede na rezultate sistema in spreminjanje stroškov zdravljenja ter upoštevne zakone in druge predpise.

71. Kot je v svojih pisnih stališčih upravičeno navedla Komisija, med opravljenimi storitvami in zneskom plačanih prispevkov torej ni neposredne povezave.

72. Poleg tega se zdi dejstvo, da delodajalci krijejo polovico zneska za zdravstveno zavarovanje svojih delavcev, izraz načela solidarnosti med delodajalci in delavci ter med delodajalci v zadevni panogi dejavnosti, kar je v skladu s ciljem razpršitve tveganj na poklicni ravni, navedenim v preambuli dodatka. Poleg tega se zdi, kot je v pisnih stališčih poudarila francoska vlada in kar mora preveriti predložitveno sodišče, da se je uresničevanje načela solidarnosti okrepilo zaradi več sprememb dodatka, v skladu s katerimi, prvič, pravni nasledniki pokojnega delavca eno leto ohranijo pogodbeno jamstvo, ki je veljalo za tega delavca, pri čemer ustrezen prispevek krije sistem sam,( ) in, drugič, lahko vsi delavci, ki jim je bila odpovedana pogodba o zaposlitvi in so lahko vključeni v sistem obveznega zavarovanja za primer brezposelnosti, še največ devet mesecev ohranijo pogodbena jamstva, ki se financirajo s prispevki podjetij in aktivnih delavcev, vključenih v dodatni sistem zdravstvenega varstva.( ) Menim, da ta solidarnost vključuje prerazdelitev dohodkov v dobro osebam, ki ob neobstoju tega sistema glede na svoja finančna sredstva in/ali zdravstveno stanje verjetno ne bi bile dodatno zavarovane. Poleg tega se zdi, kar mora preveriti predložitveno sodišče, da družba AG2R nima diskrecijske pravice niti glede določanja in spreminjanja zneska prispevkov, saj so za to izključno odgovorni socialni partnerji, ob upoštevanju rezultatov sistema in drugih splošnejših elementov, niti glede vrednosti zagotovljenih storitev.

73. Organizacija, ki upravlja dodatni sistem zdravstvenega varstva, je po mojem mnenju torej v položaju, ki se jasno razlikuje od položaja pokojninskega sklada, obravnavanega v navedeni sodbi Albany, saj je ta sklad, naj spomnim, sam določal znesek prispevkov in storitev.

74. Poleg tega družba AG2R v nasprotju s položajem, ki je predmet zadnjenavedene sodbe, nima možnosti, da bi podjetju, ki je svoje zaposlene že zavarovalo pri drugi konkurenčni zavarovalnici, odobrila izjemo od obveznosti vključitve, kar je element, ki je bil v navedeni sodbi Albany analiziran za utemeljitev gospodarske narave dejavnosti, ki jo je opravljal pokojninski sklad, obravnavan v tej zadevi.

75. Zato se v zvezi z izvajanjem načela solidarnosti zdi, da so okoliščine v postopku v glavni stvari bolj podobne tistim v zadevah, v katerih so bile izrečene navedene sodbe Poucet in Pistre, Cisal, AOK Bundesverband in drugi ter Kattner Stahlbau, v katerih je Sodišče ob upoštevanju dejanskih in pravnih elementov, ki so mu bili predloženi, razsodilo, da organizacije, pristojne za upravljanje različnih zadevnih pravnih sistemov socialnega varstva, niso podjetja v smislu pravil o konkurenci iz Pogodbe.

76. V nasprotju s položaji, ki so predmet zadev, v katerih so bile izrečene te štiri sodbe, se znesek prispevka, o katerem se odloča v okviru dodatnega sistema zdravstvenega varstva, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, seveda ne določa glede na prihodke zavarovancev. Vendar ta značilnost, kot je v pisnih stališčih navedla Komisija, ne kaže na manjšo stopnjo solidarnosti, ampak se pojasnjuje z dejstvom, da uvedeni sistem zagotavlja povračilo dejanskih stroškov, in ne dodelitev nadomestila dohodka.

77. Drugič, vseeno velja, da država v nasprotju z zadevami, v katerih so bile izrečene navedene sodbe Poucet in Pistre, Cisal, AOK Bundesverband in drugi ter Kattner Stahlbaul, nima nobene vloge pri imenovanju organizacije, pristojne za upravljanje dodatnega sistema zdravstvenega varstva, in da organizacija, kot je družba AG2R, glede na francoski pravni red med drugim posluje kot konkurent zavarovalnicam.

78. V zvezi s tem je treba po eni strani poudariti, da kadar se socialni partnerji kot v zadevi v glavni stvari odločijo za razpršitev tveganj na ravni panoge dejavnosti, ti partnerji nimajo nobenih obveznosti glede imenovanja zavarovalne institucije, kot je družba AG2R, za upravljavca takega sistema.( ) V smislu člena 1 zakona št. 89-1009, kakor je bil spremenjen z zakonom št. 94-678, na katerega se sklicuje člen L. 912-1 zakonika o socialni varnosti, lahko zavarovalniške dejavnosti namreč opravljajo tudi zavarovalne družbe, ki jih ureja zakonik o zavarovanju, in vzajemne zavarovalnice. Če so se ti partnerji torej odločili, da upravljanje dodatnega sistema zdravstvenega varstva zaupajo zavarovalni instituciji, je to rezultat svobodne izbire med različnimi mogočimi ponudniki storitev.( ) Zato nikakor ni mogoče izključiti, da izbira organizacije ne temelji le na premislekih glede upravljanja, kot je skupno upravljanje v okviru zavarovalne institucije, ampak tudi na finančnih in gospodarskih premislekih, na podlagi katerih je mogoče sklepati, da se taka organizacija nasproti socialnim partnerjem, ki želijo s kolektivnimi pogajanji zagotoviti dodatno zdravstveno zavarovanje za zaposlene v zadevni panogi dejavnosti, postavlja kot ponudnik storitev.( )

79. Po drugi strani je tudi iz upoštevnih določb zakonika o socialni varnosti, navedenih v točki 9 teh sklepnih predlogov, razvidno, da mora zavarovalne institucije, kot je družba AG2R, odobriti nacionalni organ bonitetnega nadzora, pri čemer zanje veljajo zakonske in podzakonske obveznosti na področju financiranja in minimalnega kapitala po zgledu zavarovalnic, zlasti in tudi kadar so določene kot upravljavci dodatnega sistema, kot je sistem, obravnavan v postopku v glavni stvari.

80. Zato menim, da zgoraj navedeni premisleki, čeprav se z dodatnim sistemom zdravstvenega varstva, kot je sistem, obravnavan v postopku v glavni stvari, nesporno uresničuje načelo solidarnosti, podpirajo opredelitev zavarovalne organizacije za upravljanje takega sistema, kot je družba AG2R, kot podjetja v smislu pravil o konkurenci iz Pogodbe.

2. Prevladujoči položaj organizacije, ki upravlja dodatni sistem zdravstvenega varstva, kot je družba AG2R, in morebitna zloraba tega položaja

81. V zvezi s tem se vprašanja predložitvenega sodišča v bistvu nanašajo na to, ali družba AG2R zaradi dejstva, da upravlja dodatni sistem zdravstvenega varstva, v katerega je vključitev obvezna, ne da bi bila mogoča izjema od obveznosti vključitve, in ki so ga javni organi razširili na vsa francoska obrtna pekarsko-slaščičarska podjetja, zlorablja svoj prevladujoči položaj.

82. V zvezi s tem iz navedenih sodb Albany, Brentjens’, Drijvende Bokken ter Pavlov in drugi izhaja, da odločitev javnih organov, da predpišejo obveznost vključitve v sektorski pokojninski sklad, nujno pomeni, da dajo temu skladu izključno pravico do zbiranja in upravljanja prispevkov, ki so plačani z namenom pridobitve pravice do pokojnine, zato je treba tak sklad šteti za podjetje, ki so mu državni organi odobrili izključne pravice v smislu člena 90(1) Pogodbe ES (postal člen 86(1) ES).( )

83. To presojo je mogoče zagotovo razširiti tudi na položaj v zadevi v glavni stvari.

84. Z obvezno vključitvijo v dodatni sistem zdravstvenega varstva, ki se obravnava v postopku v glavni stvari in po mnenju predložitvenega sodišča izhaja iz določb člena L. 912-1 zakonika o socialni varnosti in določb dodatka, ter odločitvijo javnih organov, da obveznost vključitve razširijo na vsa podjetja v sektorju obrtnega pekarstva in slaščičarstva v Franciji, se organizaciji, pristojni za upravljanje takega sistema, namreč zagotavlja izključna pravica do zbiranja prispevkov z namenom dodatnega zavarovanja stroškov zdravljenja za zaposlene v navedenem sektorju. Zato je mogoče to organizacijo šteti za podjetje z izključnimi pravicami v smislu člena 86(1) ES.

85. Kar zadeva prevladujoči položaj tega podjetja v smislu člena 82 ES, še opozarjam, da je Sodišče v štirih sodbah, navedenih v točki 82 teh sklepnih predlogov, v skladu z ustaljeno sodno prakso ugotovilo, da je mogoče podjetje, ki ima pravni monopol na precejšnjem delu skupnega trga, šteti, da ima tak prevladujoči položaj.( )

86. Čeprav predložitveno sodišče ne navaja nobenih podatkov o opredelitvi upoštevnega proizvodnega trga, kar je sicer sporno vprašanje,( ) je treba po zgledu položaja pokojninskih skladov, ki se obravnavajo v teh štirih sodbah, vseeno priznati, da je treba zavarovalno institucijo, kot je družba AG2R, ki ima pravni monopol nad zagotavljanjem nekaterih zavarovalniških storitev v poklicnem sektorju države članice in s tem na znatnem delu skupnega trga, šteti, kot da ima prevladujoči položaj v smislu člena 82 ES.( )

87. Vendar je Sodišče večkrat razsodilo, da le nastanek prevladujočega položaja zaradi odobritve izključnih pravic v smislu člena 86(1) ES sam po sebi ni v nasprotju s členom 82 ES. Država članica prekrši prepovedi, ki jih vsebujeta ti dve določbi, samo v primeru, če je, po eni strani, zadevno podjetje v položaju, da že z uresničevanjem izključnih pravic, ki so mu dane, zlorabi prevladujoči položaj, ali če, po drugi strani, te pravice lahko ustvarijo položaj, v katerem se podjetje pripravi, da tako zlorabo stori.( )

88. Zato se je ravnanje države članice, ki ustvari položaj, v katerem je zagotavljanje storitev omejeno, zaradi spodbujanja omejevanja proizvodnje ali trga, ki privede do zlorabe, štelo kot kršitev členov 82, drugi stavek, točka b), ES( ) in 86(1) ES, kadar je očitno, da podjetje, ki mu je bila dana izključna pravica na zadevnem trgu, ne more zadovoljevati zahtev, ki jih ima navedeni trg, in kadar zasebne družbe ne morejo dejansko opravljati dejavnosti na tem trgu, ker še naprej velja pravna določba, s katero so te dejavnosti prepovedane, saj bi bile v nasprotnem primeru ustrezne pogodbe nične.( )

89. V zvezi s tem je treba poudariti, da se zdi, da predložitveno sodišče na podlagi dejstva, da družba AG2R ne more odobriti izjeme od obveznosti vključitve v dodatni sistem zdravstvenega varstva, kot je določeno v členu L. 912-1 zakonika o socialni varnosti, neposredno sklepa, da ta družba očitno ne more zadovoljevati zahtev trga.( )

90. Glede na vprašanje, ki je bilo postavljeno Sodišču in se nanaša zlasti na morebitno zlorabo prevladujočega položaja, je mogoče dvomiti, ali je ta presoja dejanskega stanja lahko dokončna, saj je ne podpira nobena druga ugotovitev.

91. Zagotovo je verjetno, da bi lahko nekatera podjetja v francoskem sektorju obrtnega pekarstva in slaščičarstva želela svoje zaposlene še naprej zavarovati pri drugih zavarovalnicah, kot to velja v primeru podjetja Beaudout, ali jim zagotoviti drugačno zdravstveno zavarovanje, kot ga ponuja upravljavec dodatnega sistema iz dodatka.

92. Vendar nezmožnost teh podjetij, da upravljanje takega dodatnega sistema zdravstvenega varstva zaupajo zavarovalnici, ki ni družba AG2R,( ) ali se obrnejo, čeprav posamezno, na drugo organizacijo, in omejevanje konkurence, ki je posledica tega, neposredno izhajata iz izključne pravice, dodeljene zavarovalni instituciji, ki je pristojna za upravljanje tega sistema.( )

93. Nazadnje, prepoved, da organizacija, ki upravlja sistem, odobri izjeme od obveznosti vključitve, se zdi v skladu z dodelitvijo izključne pravice in uresničevanjem višje stopnje solidarnosti.

94. Poleg tega opozarjam, da je Sodišče v navedenih zadevah Albany, Brentjens’ in Drijvende Bokken pogoje v zvezi z izjemami od obveznosti vključitve v pokojninski sistem, obravnavan v teh zadevah, preučilo le za ugotovitev, ali bi lahko pokojninski sklad zaradi svobode, ki jo je imel v zvezi s tem, v nekaterih primerih prevladujoč položaj zlorabil.( )

95. Dodajam, da dejstvo, da je Kraljevina Nizozemska v zadevah, v katerih so bile izrečene te tri sodbe, za pokojninski sklad v nekaterih primerih določila obveznost, da odobri izjeme za podjetja iz poklicnega sektorja, ki so zagotavljala zavarovanje, vsaj enakovrednemu tistemu, ki bi ga njihovi zaposleni pridobili, če bi se vključili v navedeni pokojninski sklad, ne more pomeniti, da bi bilo treba tako obveznost določiti tudi v drugi državi članici. Ob upoštevanju proste presoje držav članic pri organiziranju lastnih sistemov socialnega varstva( ) namreč menim, da morajo glede na posebnosti svojega nacionalnega sistema za zdravstveno zavarovanje preučiti pogoje, ki omogočajo zagotavljanje ravni zavarovanja, ki jo želijo zagotoviti v nekem sektorju s tem, da predpišejo obvezno vključitev v dodatni sistem zdravstvenega varstva, pri čemer upoštevajo tudi stopnjo solidarnosti, ki jo želijo v navedenem sektorju ohraniti.

96. Kot sem že navedel v točki 29 teh sklepnih predlogov, je seveda res, da se zdi, da predložitveno sodišče dopušča, da se določba o prestopu, tj. prepoved izjeme od obveznosti vključitve, uporablja v skladu z notranjim pravom tudi za podjetja, ki so, preden so javni organi razširili področje uporabe dodatka, pri drugih zavarovalnicah sklenila pogodbe o jamstvih, ki so lahko večja kot v dodatnem sistemu zdravstvenega varstva.

97. V tem smislu se trditev, ki jo je v pisnih stališčih navedla francoska vlada in v skladu s katero obvezna vključitev v sistem, ki ga upravlja družba AG2R, podjetij nikakor ne ovira, da bi sklenila še eno dodatno zavarovanje, če želijo svojim zaposlenim zagotoviti boljše zavarovalne pogoje, ne zdi povsem odločilna. Sklenitev takega dodatnega zdravstvenega zavarovanja je za podjetja v zadevnem sektorju namreč zagotovo dražja kot možnost vključitve, ki bi se zagotovila v okviru morebitne izjeme od obveznosti vključitve za podjetja, ki svojim zaposlenim že zagotavljajo večja jamstva, kot jih zagotavlja sistem, ki ga upravlja družba AG2R.

98. Vseeno velja, da v spisu ni nobenega elementa, s katerim bi se lahko podprla trditev podjetja Beaudout, ki je bila na obravnavi pred Sodiščem večkrat ponovljena in v skladu s katero so bila jamstva, ki jih je zagotavljalo zavarovanje, sklenjeno 10. oktobra 2006, večja kot tista, zagotovljena s sistemom, ki ga upravlja družba AG2R.

99. Poleg tega je bila naloga predložitvenega sodišča, in ne Sodišča, da se primerjajo jamstva, ki jih zagotavlja zavarovalnica, po eni strani, in jamstva, ki so zagotovljena v okviru sistema, ki ga upravlja družba AG2R, po drugi strani, toliko težavnejša, ker je bilo treba upoštevati vsa ponujena jamstva, in ne le nekatere posamezne storitve.

100. Nemška in francoska vlada ter Komisija se za izključitev možnosti zlorabe v vsakem primeru sklicujejo na člen 86(2) ES. Te zainteresirane stranke zlasti menijo, da je mogoče obrazložitev iz točk od 102 do 111 navedene sodbe Albany v celoti prenesti na položaj družbe AG2R v sporu o glavni stvari.

101. S to analizo se načeloma strinjam.

102. Prvič, v zvezi z nalogo splošnega gospodarskega pomena, ki se naloži organizaciji, kot je družba AG2R, je treba opozoriti, da je cilj člena 86(2) ES, ko pod nekaterimi pogoji dovoljuje odstopanja od splošnih pravil Pogodbe, uskladiti interes držav članic, da nekatera podjetja uporabijo kot orodje gospodarske ali socialne politike, z interesom Evropske unije, da zagotovi ravnanje v skladu s pravili o konkurenci in ohranjanje enotnosti skupnega trga.( )

103. Zato lahko države članice pri določanju, katere storitve splošnega gospodarskega pomena zaupajo določenim podjetjem, upoštevajo cilje svoje nacionalne politike in si prizadevajo te cilje doseči z obveznostmi in omejitvami, ki jih naložijo navedenim podjetjem.( )

104. Vendar po zgledu rešitve, ki jo je Sodišče sprejelo v zvezi z dodatnim pokojninskim sistemom, obravnavanim v navedeni sodbi Albany, menim, da je dovolj znamenj za ugotovitev, da dodatni sistem zdravstvenega varstva, ki ga upravlja družba AG2R, izpolnjuje ključno socialno funkcijo, na podlagi katere ga je mogoče uvrstiti v kategorijo storitev splošnega gospodarskega pomena v smislu člena 86(2) ES.

105. Z navedenim sistemom se je po eni strani namreč uvedla večja stopnja solidarnosti, ki ima značilnosti, že navedene v točkah od 70 do 72 teh sklepnih predlogov, in tako omogoča zavarovanje stroškov zdravljenja za posebno poklicno kategorijo, v kateri bi zaradi nizkih dohodkov lahko bil oviran dostop do zdravstvenega varstva, zlasti zaradi vse pogostejših primerov, ki jih je poudarila Komisija, ko cene zdravstvenih storitev presegajo cene, ki jih lahko povrne osnovni obvezni sistem. Po drugi strani nekatere posebne zakonsko določene omejitve bremenijo zavarovalno institucijo, kakršna je družba AG2R. Kot je navedla francoska vlada in kar mora preveriti predložitveno sodišče, taka ustanova na podlagi člena L. 932-9, peti odstavek, zakonika o socialni varnosti tako ne more niti odpraviti jamstev niti prekiniti vključitve podjetja zaradi neplačevanja prispevkov. Poleg tega jamstva v skladu s členom L. 932-10 istega zakonika še naprej veljajo v primeru postopka zaščite, sanacije ali likvidacije podjetja v zadevnem sektorju.

106. Drugič, glede na to iz sodne prakse izhaja, da za izpolnjevanje pogojev za uporabo člena 86(2) ES ni nujno, da sta ogrožena finančno ravnovesje ali gospodarska uspešnost podjetja, pristojnega za upravljanje storitve splošnega gospodarskega pomena. Zadostuje, da je, če ni spornih pravic, onemogočeno uresničevanje posebnih nalog, dodeljenih podjetju, kot so navedene v obveznostih in omejitvah, ki veljajo zanj, ali da je ohranjanje teh pravic nujno, da se njihovemu upravičencu omogoči uresničevanje nalog splošnega gospodarskega pomena, ki so mu bile dodeljene v gospodarsko sprejemljivih okoliščinah.( )

107. Zato trditev, ki jo je navedlo podjetje Beaudout in v skladu s katero uvedba mehanizma, ki omogoča izjeme od obveznosti vključitve, nikakor ne ogroža finančnega ravnovesja organizacije, pristojne za upravljanje dodatnega sistema zdravstvenega varstva, ki je bil uveden z dodatkom in so ga javni organi razširili, ne more vzdržati.

108. Po drugi strani je verjetno, da bi morala organizacija, pristojna za upravljanje dodatnega sistema zdravstvenega varstva, če bi ji bila odvzeta izključna pravica, zlasti z uvedbo sistema izjem od obveznosti vključitve v korist drugih zavarovalnic, za kar si prizadeva podjetje Beaudout, prevzeti odgovornost za čedalje večji del „slabih tveganj“, zaradi česar bi se povišal znesek prispevkov, ki jih je treba plačati v okviru navedenega sistema,( ) tako da ne bi več mogla uresničevati naloge, ki ji je bila dodeljena v gospodarsko sprejemljivih okoliščinah.

109. Zaradi večje stopnje solidarnosti pri dodatnem sistemu, ki je bil uveden z dodatkom in so ga javni organi razširili, določba o prestopu – ali, z drugimi besedami, neobstoj izjeme od obveznosti vključitve – zagotavlja, da načelo solidarnosti ni ogroženo, tako da omogoča zdravstveno zavarovanje za vse zaposlene v tem sektorju, za katerega so značilna mala in srednje velika podjetja, ki svojim zaposlenim na individualni ravni ne morejo nujno zagotoviti primerljive stopnje varstva.( )

110. Poleg tega, kot je v pisnih stališčih navedla francoska vlada, bi lahko neobstoj take določbe o prestopu odvračal organizacije, ki lahko upravljajo tak sistem, od zagotavljanja dodatnih storitev zdravstvenega varstva, če bi morale zavarovati večino „slabih tveganj“, medtem ko bi „dobra tveganja“ še naprej zavarovala tretja podjetja. S tem bi bilo ogroženo uresničevanje ciljev, ki jim socialni partnerji sledijo pri uvajanju takega sistema, ki temelji na razpršitvi tveganj na poklicni ravni.

111. Zato menim, da je izključna pravica, dodeljena organizaciji, pristojni za upravljanje dodatnega sistema zdravstvenega varstva, kot je sistem, obravnavan v sporu o glavni stvari, lahko upravičena na podlagi člena 86(2) ES.

112. V teh okoliščinah Sodišču predlagam, naj na drugi del vprašanja za predhodno odločanje odgovori tako, da člena 82 ES in 86 ES ne nasprotujeta temu, da javni organi zavarovalni instituciji, kot je institucija, ki se obravnava v zadevi v glavni stvari, dodelijo izključno pravico za upravljanje dodatnega sistema zdravstvenega varstva v določenem sektorju dejavnosti, pri čemer podjetja v navedenem sektorju nimajo možnosti izjeme od obveznosti vključitve v ta sistem.

VI – Predlog

113. Ob upoštevanju zgornjih ugotovitev predlagam, naj se na vprašanje, ki ga je postavilo Tribunal de grande instance de Périgueux, odgovori:

1. Organizacija ureditve vključitve v dodatni sistem zdravstvenega varstva, pri čemer se predvideva vključitev v eno samo organizacijo, ne da bi imela zadevna podjetja možnost izjeme od obveznosti vključitve, ne spada na področje uporabe prepovedi iz člena 81(1) ES. Člena 10 ES in 81 ES ne nasprotujeta odločitvi javnih organov, da na zahtevo organizacij, ki predstavljajo delodajalce in delavce v določenem sektorju dejavnosti, določijo obvezno naravo sporazuma, ki je rezultat kolektivnih pogajanj in v katerem je predvidena vključitev vseh podjetij iz zadevnega sektorja v dodatni sistem zdravstvenega varstva.

2. Člena 82 ES in 86 ES ne nasprotujeta temu, da javni organi zavarovalni instituciji, kot je institucija, ki se obravnava v zadevi v glavni stvari, dodelijo izključno pravico za upravljanje dodatnega sistema zdravstvenega varstva v določenem sektorju dejavnosti, pri čemer podjetja v navedenem sektorju nimajo možnosti izjeme od obveznosti vključitve v ta sistem.