ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 26. marca 2009 – Komisija proti Grčiji

(Zadeva C‑559/07)

„Neizpolnitev obveznosti države − Socialna politika − Člen 141 ES − Enako plačilo za delavce in delavke − Nacionalni sistem civilnega in vojaškega pokojninskega zavarovanja − Neenako obravnavanje glede starosti za upokojitev in zahtevane minimalne delovne dobe − Utemeljitev − Neobstoj“

1. Socialna politika – Delavci in delavke – Enako plačilo – Člen 141 ES – Učinki sodbe Sodišča, s katero je bila ugotovljena diskriminacija (člen 141 ES) (Glej točko 26.)

2. Socialna politika – Delavci in delavke – Enako plačilo – Plačilo – Pojem – Pokojninski sistem za uradnike (člen 141 ES) (Glej točke 42, 44, 46, 47, 49, 50, 55 in 60.)

3. Socialna politika – Delavci in delavke – Enako plačilo – Pokojninski sistem za uradnike (člen 141 ES) (Glej točke 62 in od 66 do 68.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev člena 141 ES – Kršitev načela enakega plačila delavcev in delavk – Nacionalna ureditev civilnih in vojaških pokojnin, ki določa starost za upokojitev, ki je odvisna od spola

Izrek

1) Helenska republika s tem, da je ohranila v veljavi določbe, s katerimi je določeno različno obravnavanje delavcev in delavk glede starosti za upokojitev in glede minimalne delovne dobe, ki se zahteva na podlagi grškega zakonika o civilnih in vojaških pokojninah, ki je bil uveljavljen s predsedniško uredbo št. 166/2000 z dne 3. julija 2000, v različici, ki se uporabi v obravnavani zadevi, ni izpolnila obveznosti iz člena 141 ES.
2.

Pojem „običajno prebivališče“ iz člena 8(1) Uredbe št. 2201/2003, je treba razlagati tako, da to prebivališče ustreza kraju, ki pomeni neko integracijo otroka v družbeno in družinsko okolje. V ta namen je treba med drugim upoštevati dolžino, rednost, razmere bivanja in razloge za bivanje na ozemlju države članice ter razloge za preselitev družine v to državo članico, državljanstvo otrok, kraj in razmere šolanja, znanje jezikov ter družinske in socialne vezi otroka v navedeni državi. Običajno prebivališče ugotovi nacionalno sodišče, pri čemer upošteva vse dejanske okoliščine posameznega primera.
57

Nato je treba poudariti, da zoper sodbo Gorostiaga pri Sodišču ni bila vložena pritožba in da so zato njen izrek in razlogi, ki so njegova nujna podlaga, postali dokončni (sodba z dne 1. junija 2006 v združenih zadevah P & O European Ferries (Vizcaya) in Diputación Foral de Vizcaya proti Komisiji, C-442/03 P in C-471/03 P, ZOdl., str. I-4845, točki 44 in 47 ter navedena sodna praksa). Zato vprašanja neupravičenosti zneskov, ki jih je treba povrniti, in obveznosti pritožnika, da jih povrne, ni mogoče znova predložiti Sodišču prve stopnje in to ga ne more obravnavati, ne da bi poseglo v pravnomočnost sodbe Gorostiaga.
12

Zaradi spremembe na podlagi druge dodatne določbe zakona 15/2001 je bil člen 5(1), drugi pododstavek, navedenega zakona nadomeščen s temi določbami: „Izdajatelji televizijskih programov, ki imajo odgovornost založnikov za televizijske kanale, katerih program zajema novejše dolgometražne kinematografske filme, to pomeni, da niso starejši kot sedem let glede na datum nastanka, morajo najmanj 5% svojih prihodkov glede na poslovni izid iz preteklega poslovnega leta nameniti vnaprejšnjemu financiranju produkcije evropskih dolgo- in kratkometražnih kinematografskih filmov ter televizijskih filmov, vključno s tistimi, navedenimi v členu 5(1) zakona o spodbujanju in širjenju kinematografije in avdiovizualnega sektorja. 60% tega financiranja je treba nameniti za produkcije, katerih jezik izvirnika je eden od uradnih jezikov v Španiji. V tem smislu so televizijski filmi avdiovizualna dela s podobnimi značilnostmi kot dolgometražni kinematografski filmi, to pomeni zaključena dela, ki trajajo dlje kot 60 minut in imajo konec, s to posebnostjo, da njihova komercialna raba ne vključuje predvajanja v kinodvoranah; prihodki iz poslovanja pa so – kot izhaja iz revidiranega poslovnega izida – prihodki iz programa in poslovanja televizijskega kanala ali kanalov, zaradi katerih je nastala zadevna obveznost. Vlada lahko po posvetovanju z vsemi zainteresiranimi sektorji s podzakonskimi akti opredeli trajanje, ki je potrebno, da se avdiovizualno delo opredeli kot televizijski film.“
6

Člen 33a(1) zakona o varstvu znamk iz leta 1970 določa: „Vsakdo lahko zahteva izbris znaka, ki je v Avstriji registriran najmanj pet let ali v skladu s členom 2(2) v Avstriji uživa varstvo, če tega znaka v Avstriji niti imetnik znamke niti kdo drug z njegovim dovoljenjem zadnjih pet let pred dnevom vložitve zahteve za izbris ni resno in dejansko uporabljal za blago in storitve, za katere je registriran (člen 10a), razen če lahko imetnik znamke upraviči neuporabo.“
11

Ta fonograma vsebujeta naslove, ki so jih vsebovali albumi Bob Dylan – Bringing It All Back Home, The Times They Are A-Changin’ in Highway 61 Revisited. Ti albumi so bili izdani v Združenih državah Amerike pred 1. januarjem 1966.
35

Da bi ugotovili, ali je odločba „pravnomočna“ v smislu člena 54 KISS, je treba najprej preveriti, kot so poudarile zlasti avstrijska, nizozemska in finska vlada, vlada Združenega kraljestva ter Komisija, ali je v skladu z nacionalnim pravom države pogodbenice, katere organi so sprejeli zadevni sklep, le-ta pravnomočen in zavezujoč, in ali je posledica tega sklepa v tej državi varstvo, ki je zagotovljeno z načelom ne bis in idem.
72

V zvezi z okoliščino, ki dejansko izhaja iz spisa, ki je bil predložen Sodišču, in sicer, da je pridelava GSO na prostem v Franciji povzročala in še vedno povzroča ostra nasprotovanja, predvsem izruvanja rastlin, in ob upoštevanju dejstva, da naj bi se zamuda pri izvršitvi zgoraj navedene sodbe z dne 15. julija 2004 v zadevi Komisija proti Franciji opravičevala predvsem z namenom, da se zagotovi parlamentarno delo in izvede temeljitejša reforma od tiste, predvidene z Direktivo 2001/18, je treba najprej izpostaviti, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da se država članica ne more sklicevati na določbe, prakso ali položaje svojega notranjega pravnega reda, da bi upravičila nespoštovanje obveznosti, ki jih nalaga pravo Skupnosti (glej zlasti zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Italiji, točka 25). Zlasti se država članica, tudi če bi predpostavljali, da težave, na katere se sklicuje Francoska republika, dejansko deloma izhajajo iz uveljavitve pravil Skupnosti, ne more sklicevati na težave pri uporabi, do katerih je prišlo pri izvrševanju akta Skupnosti, vključno s temi, ki so povezane z nasprotovanjem posameznikov, da bi upravičila nespoštovanje obveznosti in rokov, ki izhajajo iz predpisov prava Skupnosti (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Grčiji, točki 69 in 70).
11

Med kontrolo 17. novembra 2005 je deželna policija iz Macerate ugotovila, da so bili s tovornjakom, ki ga je vozil D. Antonelli, prevažani odpadki iz različnih vrst embalaže, kot so najlonske vreče, gajbice iz polistirena, kartonske palete in druge kartonske embalaže. Ta tovor je bil opremljen z identifikacijskim obrazcem za odpadke, na katerem je bila navedena šifra 15 01 06, ki ustreza „mešani embalaži“. Pristojni uradniki za kontrolo so presodili, da ta šifra ne more ustrezati prevažanim odpadkom glede embalaže iz različnih, medsebojno pomešanih materialov, in so sprožili ustni postopek, v katerem je bila ugotovljena kršitev člena 15 zakonodajne uredbe št. 22/97, zoper proizvajalca odpadkov ter zoper D. Antonellija in MI.VER, torej zoper voznika tovornjaka in prevoznika odpadkov. Po koncu upravnega postopka je Provincia di Macerata izdalo sklep-odredbo, s katero je D. Antonelliju in MI.VER naložilo solidarno plačilo skupne vsote 540 EUR. D. Antonelli in MI.VER sta pri Tribunale di Ancona vložila pritožbo zoper ta sklep-odredbo.
13

Competition Authority je zoper to odločitev vložila pritožbo pri Supreme Court, ki je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Če sodišče ugotovi z zadostno verjetnostjo, da: a) obstajajo v industriji za predelavo govejega mesa presežne zmogljivosti, ki so ob maksimalni proizvodnji ocenjene na približno 32 %; b) bodo imele te presežne zmogljivosti srednjeročno zelo resne posledice za donosnost celotne industrije; c) so neodvisni svetovalci, čeprav […] do zdaj še ni bilo občutneje zaznati učinkov presežnih zmogljivosti, posvarili, da presežnih zmogljivosti kratkoročno verjetno ne bo mogoče odpraviti z običajnimi tržnimi ukrepi, čez čas pa bi lahko privedle do znatnih izgub in na koncu do tega, da bodo predelovalci zapustili predelovalno industrijo; d) so se predelovalci, ki predstavljajo približno 93 % trga ponudbe govejega mesa, sporazumeli o ukrepih za odpravo presežnih zmogljivosti in izrazili pripravljenost plačati prispevek za financiranje plačil predelovalcem, ki bodo privolili v ustavitev proizvodnje, in da so navedeni predelovalci, to je deset družb, ustanovili pravno osebo (‚družbo‘) za izvršitev sporazuma z naslednjo vsebino: — [podjetja, ki izstopijo] […], ki letno zakoljejo in predelajo 420.000 živali in predstavljajo približno 25 % aktivnih zmogljivosti, sklenejo sporazum s [podjetji, ki ostanejo], da izstopijo iz predelovalne industrije in upoštevajo naslednje pogoje; — podjetja, ki izstopijo, podpišejo klavzulo o prepovedi konkurence za obdobje dveh let na področju predelave goveda na celotnem otoku Irska; — obrati podjetij, ki izstopijo, se razpustijo; — zemljišča, ki so povezana z razpuščenimi obrati, se pet let ne uporabljajo za predelavo govejega mesa; — podjetjem, ki izstopijo, se postopno izplača odškodnina po obrokih, ki jih bodo podjetja, ki ostanejo, posodila družbi; — podjetja, ki ostanejo, plačajo družbi prostovoljni prispevek v višini dva eura za glavo živine v okviru običajnega deleža zakola in enajst eurov za glavo živine za vsak zakol, ki presega ta delež; — prispevek se uporabi za vračilo posojila podjetjem, ki ostanejo, [in se ga] preneha pobirati, ko se vrne vsa posojila; — naprave za osnovno predelavo govejega mesa podjetij, ki izstopijo, se podjetjem, ki ostanejo, proda le kot rezervne naprave ali rezervne dele ali pa se jih proda zunaj otoka Irska; — te določbe ne vplivajo na svobodo podjetij, ki ostanejo, v zvezi s proizvodnjo, oblikovanjem cen, prodajnimi pogoji, uvozom in izvozom, povečanjem zmogljivosti in glede drugega; in če obstaja soglasje, da je lahko s takim sporazumom znatno prizadeta trgovina med državami članicami v smislu člena 81(1) ES: ali gre v takem primeru za sporazum, katerega cilj je preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na skupnem trgu in zato ni združljiv s členom 81(1) Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti?“
6

V členu 18 Uredbe št. 3665/87, v različici, ki izhaja iz Uredbe Komisije (ES) št. 2955/94 z dne 5. decembra 1994 (UL L 312, str. 5, v nadaljevanju: Uredba št. 3665/87), je bilo določeno: „1. Izvoznik lahko kot dokazilo o opravljenih carinskih formalnostih za sprostitev v prosti promet predloži enega od teh dokumentov: (a) carinski dokument oziroma izvod ali fotokopijo carinskega dokumenta; organ, ki je potrdil prvotni dokument, uradna služba zadevne tretje države, uradna služba države članice v tej tretji državi ali služba, ki je pristojna za plačilo nadomestila, potrdi, da je izvod ali fotokopija enaka izvirniku; (b) potrdilo o razkladanju in uvozu, ki ga izda mednarodna kontrolna in nadzorna služba, ki jo odobri država članica. V potrdilu morata biti navedena datum in številka uvoznega carinskega dokumenta. 2. Če izvoznik ne more pridobiti dokumenta, za katerega se je odločil v skladu s točkama (a) ali (b) odstavka 1, potem ko je storil vse potrebno za pridobitev tega dokumenta ali če obstajajo dvomi o verodostojnosti izdanega dokumenta, se lahko kot dokazilo o opravljenih carinskih formalnostih za sprostitev v prosti promet predloži en ali več naslednjih dokumentov: […] 3. Izvoznik mora v vsakem primeru predložiti izvod ali fotokopijo prevozne listine. 4. Komisija lahko po postopku iz člena 38 Uredbe št. 136/66/EGS [Sveta z dne 22. septembra 1966 o vzpostavitvi skupne ureditve trga za olja in masti (UL 1966, 172, str. 3025)] in iz ustreznih členov drugih uredb o skupnih tržnih ureditvah določi, da se lahko v posebnih primerih, ki se jih opredeli, kot dokazilo o uvozu iz odstavkov 1 in 2 predloži poseben dokument ali se uvoz dokaže drugače.“
53

Vendar če izdelovalec baze podatkov dopusti dostop do vsebine te baze tretjim osebam, ne glede na to, ali je ta dostop odplačen, mu njegova pravica sui generis ne omogoča, da bi nasprotoval vpogledu tretjih oseb v to bazo zaradi informacij (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo The British Horseracing Board in drugi, točka 55). Šele ko je za prikaz vsebine te baze na ekranu potreben prenos – stalni ali začasni, celotne vsebine ali njenega bistvenega dela na drug nosilec – je mogoče to dejanje vpogleda pogojevati z dovoljenjem imetnika pravice sui generis, kot to izhaja iz uvodne izjave 44 Direktive 96/9.
21

Sodišče je natančneje določilo, katere so bistvene značilnosti DDV. Iz njegove sodne prakse izhaja, da so navedene značilnosti štiri, in sicer: DDV se na splošno uporabi za blagovne ali storitvene transakcije; znesek je določen sorazmerno s ceno, ki jo davčni zavezanec zaračuna v zameno za dobavljeno blago in opravljene storitve; ta davek se pobira v vseh fazah proizvodnega in distribucijskega procesa, vključno v fazi maloprodaje, ne glede na število prej opravljenih transakcij; davčni zavezanec od dolgovanega DDV odbije zneske, plačane v fazah proizvodnega in distribucijskega procesa, tako da se ta davek v dani fazi nanaša le na v njej dodano vrednost in da je končna obremenitev navedenega davka na koncu prenesena na potrošnika (zgoraj navedena sodba KÖGÁZ in drugi, točka 37 in navedena sodna praksa).
63

Kadar nacionalna ureditev dediče oseb, ki so bile ob svoji smrti rezidenti, in dediče oseb, ki ob svoji smrti niso bile rezidenti, pri izračunu davka na podedovano nepremičnino, ki je v zadevni državi članici, postavlja na isto raven, taka ureditev v okviru te iste obdavčitve, glede odbitka dolga, ki bremeni to nepremičnino, teh dedičev ne sme, ne da bi bila diskriminatorna, obravnavati različno. S tem ko dediščine teh dveh kategorij oseb za namen obdavčevanja, razen glede odbitka dolgov, obravnava enako, nacionalni zakonodajalec dejansko priznava, da med njimi ne obstajajo nobene objektivne razlike glede modalitet in pogojev te obdavčitve, ki bi lahko upravičevali različno obravnavanje (glej po analogiji v okviru pravice do ustanavljanja sodbi z dne 28. januarja 1986 v zadevi Komisija proti Franciji, 270/83, Recueil, str. 273, točka 20, in z dne 14. decembra 2006 v zadevi Denkavit Internationaal in Denkavit France, C-170/05, ZOdl., str. I-11949, točka 35, in v okviru prostega pretoka kapitala in davka na dediščino sodbo z dne 11. septembra 2008 v zadevi Arens-Sikken, C-43/07, ZOdl., str. I-6887, točka 57).
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 5. junija 2008 – Komisija proti Poljski

(Zadeva C-170/07)

„Neizpolnitev obveznosti države – Notranje obdavčitve – Obveznost tehničnega pregleda uvoženih rabljenih vozil – Člena 28 ES in 30 ES – Direktiva 96/96/ES – Priznanje tehničnih pregledov, opravljenih v drugih državah članicah“

Prosti pretok blaga – Količinske omejitve – Ukrepi z enakim učinkom (člena 28 ES in 30 ES; Direktiva Sveta 96/96, člena 3(1) in 2) (Glej točke od 42 do 52 in izrek.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev člena 28 ES – Nacionalna ureditev, ki nalaga, da je treba glede uvoženih vozil opraviti tehnični pregled pred njihovo registracijo, medtem ko za nacionalna vozila, ki imajo iste značilnosti, taka zahteva ne velja.

Izrek

1) S tem ko je določila, da morajo uvožena rabljena vozila, ki so bila pred tem registrirana v drugih državah članicah, pred njihovo registracijo na Poljskem predhodno opraviti tehnični pregled, Republika Poljska ni izpolnila obveznosti iz člena 28 ES.
Člen 18 ES in člen 27 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja [d]irektive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS, ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki dopušča omejitev pravice državljana države članice, da potuje na ozemlje druge države članice, predvsem iz razloga, ker je bil predhodno vrnjen iz slednje države članice, ker je v njej bil v „nezakonitem položaju“, pod pogojem, da osebno obnašanje tega državljana predstavlja resnično, sedanjo in dovolj resno nevarnost, ki ogroža temeljne družbene interese, in da je predviden omejitveni ukrep primeren za zagotovitev uresničevanja zastavljenega cilja in ne gre preko tega, kar je potrebno za doseganje le-tega. Predložitveno sodišče je pristojno, da ugotovi, ali je to tako v zadevi, o kateri odloča.
20

Po drugi strani je treba dodatno pojasniti, da je možnost privezovanja telet popolnoma izjemna, saj se nanaša na obdobja, ki ne smejo trajati več kot eno uro in ki so namenjena pitju mleka. Zato je le med krajšimi obdobji sprejemljivo odstopanje, da so teleta privezana ali jih je celo treba privezati, če jim je zagotovljena svoboda gibanja, tako da se lahko uležejo, ležijo, vstanejo in se očistijo brez težav. Povedano drugače, značilnosti, ki jih izpostavlja tožena stranka v glavni stvari glede tega, da njene živali niso privezane, so ravno te, do katerih so te živali upravičene, kadar so izjemoma privezane, kar je možnost, ki jo imajo le teleta v skupni hlevski reji, za kar pa ne gre v postopku v glavni stvari.
89

Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem, ki ga je zastavilo za primer, da bi bil odgovor na drugo vprašanje, kot je bilo to zastavljeno, nikalen, sprašuje, ali je treba člen 8(1) Uredbe št. 1348/2000 razlagati tako, da naslovnik pisanja za vročitev nikakor ne sme s sklicevanjem na to določbo zavrniti sprejema takih prilog k pisanju, ki niso napisane v jeziku zaprošene države članice ali jeziku države članice prosilke, ki ga naslovnik razume, kadar pri opravljanju svoje poslovne dejavnosti sklene pogodbo in se v njej dogovori, da bo dopisovanje potekalo v jeziku države članice prosilke, ter se priloge nanašajo na to dopisovanje in so napisane v dogovorjenem jeziku.
SODBA SODIŠČA (sedmi senat)

z dne 31. januarja 2008

Zadeva C-103/07 P

Angel Angelidis

proti

Evropskemu parlamentu

„Pritožba – Uradniki – Ocenjevalno poročilo – Edini ocenjevalec – Pogoji – Posvetovanje s prejšnjo neposredno nadrejeno osebo – Neobstoj spremembe delovnih nalog – Obrazložitev – Ničnostna tožba – Odškodninska tožba“

Predmet: Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 5. decembra 2006 v zadevi Angelidis proti Parlamentu (T-416/03, ZOdl. JU, str. I-A-2-317 in II-A-2-1607), s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo njegovo tožbo za razglasitev ničnosti njegovega ocenjevalnega poročila za obdobje od 1. januarja do 31. decembra 2001 in njegov odškodninski zahtevek za povračilo škode, ki naj bi jo utrpel zaradi domnevnih nepravilnosti spornega ocenjevalnega poročila in njegove domnevno pozne sestave.

Odločitev: Pritožba se zavrne. A. Angelidis nosi poleg svojih stroškov tudi stroške Evropskega parlamenta.

Povzetek

1. Uradniki – Ocenjevanje – Ocenjevalno poročilo – Ustanovitev – Sistem, ki ga je uvedel Parlament

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)

2. Pritožba – Pritožbeni razlogi – Napačna presoja dejstev – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dokazov – Izključitev, razen v primeru izkrivljanja

(člen 225(1) ES; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek)
17

Najprej je treba opozoriti, da je treba pri določitvi pomena določbe prava Skupnosti upoštevati hkrati njeno besedilo, njen smisel in njene cilje (sodbe z dne 15. oktobra 1992 v zadevi Tenuta il Bosco, C-162/91, Recueil, str. I-5279, točka 11; z dne 16. januarja 2003 v zadevi Maierhofer, C-315/00, Recueil, str. I-563, točka 27, in z dne 8. decembra 2005 v zadevi Jyske Finans, C-280/04, ZOdl., str. I-10683, točka 34). Poleg tega iz zahtev po enotni uporabi prava Skupnosti in iz načela enakosti izhaja, da je treba izraze določbe prava Skupnosti, ki se pri opredelitvi smisla in obsega ne sklicuje posebej na pravo držav članic, običajno razlagati samostojno in enotno v celotni Skupnosti, in sicer ob upoštevanju okvira, v katerega je določba umeščena, in cilja, ki ga zasleduje zadevna ureditev (glej zlasti sodbi z dne 15. julija 2004 v zadevi Harbs, C-321/02, ZOdl., str. I-7101, točka 28, in z dne 18. oktobra 2007 v zadevi Österreichischer Rundfunk, C-195/06, ZOdl., str. I-8817, točka 24).
Veliko vojvodstvo Luksemburg, s tem da ni sprejelo vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2004/38/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS, ni izpolnilo obveznosti iz te direktive.
Predložitveno sodišče mora, da bi ugotovilo, ali se ime, ki ni geografsko, lahko obravnava kot preprosta in posredna označba geografskega izvora, katere zaščita na podlagi dvostranskih pogodb med državama članicama je lahko utemeljena glede na merila iz člena 30 ES, proučiti, ali to ime, čeprav kot tako ni geografsko ime, glede na dejanske okoliščine in pojmovanje v državi članici porekla vsaj lahko seznanja potrošnika s tem, da proizvod, ki ga označuje, izvira iz regije ali kraja na ozemlju te države članice. Če bi bilo iz takega preizkusa razvidno, da zadevno ime ni primerno niti za to, da bi vsaj spominjalo na geografski izvor zadevnega proizvoda, njegove zaščite ne bi bilo mogoče utemeljiti z varstvom industrijske in poslovne lastnine v smislu člena 30 ES in bi bila načeloma v nasprotju s členom 28 ES, če je ne bi bilo mogoče utemeljiti kako drugače.

Predložitveno sodišče mora poleg tega preveriti, ali ni navedeno ime na dan začetka veljavnosti dvostranskih pogodb ali pozneje postalo v tej državi članici generično, glede na to, da je cilj sistema zaščite, ki ga določata ti pogodbi, varstvo industrijske in poslovne lastnine v smislu člena 30 ES.

Če ni nobenih pravil Skupnosti s tega področja, mora predložitveno sodišče v skladu z nacionalnim pravom odločiti, ali je treba naročiti mnenjsko anketo, namenjeno razjasnitvi dejanskih okoliščin in pojmovanja v državi članici porekla, da bi se ugotovilo, ali se ime lahko opredeli kot preprosta in posredna označba geografskega izvora, ki poleg tega v tej državi članici ni postala generična. Prav tako mora glede na nacionalno pravo predložitveno sodišče določiti odstotek potrošnikov, zadosten za to proučitev.

(Glej točke od 82 do 84, 89, 94 in točko 1 izreka.)
Člen 9(1)(c) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti je glede na besedilo zagotovilo za znamke Skupnosti v zvezi s proizvodi ali storitvami, ki niso podobni tistim, za katere je navedena znamka registrirana.

Vendar varstvo znamk Skupnosti, ki imajo ugled, ne glede na besedilo člena 9(1)(c) te uredbe in ob upoštevanju splošne sistematike in ciljev sistema, v katerega se navedeni člen 9(1)(c) uvršča, ne more biti v primeru uporabe znaka za enake ali podobne proizvode ali storitve manjše kot v primeru uporabe znaka za nepodobne proizvode ali storitve.

Zato je treba sprejeti, da je člen 9(1)(c) Uredbe št. 40/94 tudi zagotovilo za znamke Skupnosti, ki imajo ugled, v zvezi s proizvodi ali storitvami, ki so podobni tistim, za katere je navedena znamka registrirana.

(Glej točke od 17 do 19.)