EICHSFELDER SCHLACHTBETRIEB 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA 
DÁMASA RUIZ-JARABOJA COLOMERJA, 
predstavljeni 25. maja 2005 1 
I - Uvod 
1. To vprašanje za predhodno odločanje 
zadeva blago, ki je bilo odpremljeno v tretjo 
državo, za katero so bile plačane ustrezne 
carinske in uvozne dajatve ter ki je bilo po 
nepovratni predelavi in povrnitvi teh dajatev 
kmalu ponovno vneseno v Skupnost; namen 
vprašanja je ugotoviti, ali je bil to dejanski 
„uvoz" v tretjo državo v smislu člena 17(3) 
Uredbe (EGS) št 3665/87 2 in ali posledično 
to pomeni upravičenost do izvoznega 
nadomestila. 
2. Najnovejša sodna praksa je sodba z dne 
17. oktobra 2000 v zadevi Roquette Frères 3. Vendar kot bom razložil pozneje, ta pre­
cedens ne velja za obravnavani primer. 
II - Dejansko stanje in postopek v glavni 
stvari 
3. Z odločbo z dne 1. februarja 1996 je 
Hauptzollamt Hamburg-Jonas, ki je pristojen 
za upravljanje plačil, plačanih iz naslova 
Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in 
jamstvenega sklada (EKUJS) v Nemčiji, in je 
tožena stranka v postopku v glavni stvari, 
ugodil zahtevi družbe Eichsfelder Schlacht­
betrieb GmbH (v nadaljevanju: Eichsfelder), 
ki deluje na področju predelave mesa in je 
tožeča stranka v postopku v glavni stvari, 
za pridobitev diferencialnega izvoznega 
nadomestila v znesku 36.653,23 DEM 
(18.740,50 EUR) za pošiljko 20.135 kg 
govejega mesa brez kosti na Poljsko, takrat 
tretjo državo. 
4. Kot dokaz za sprostitev blaga v prosti 
promet v namembni državi je tožeča stranka 1 — Jezik izvirnika: španščina. 
2 — Uredba Komisije z dne 27. novembra 1987 o skupnih 
podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil 
za kmetijske proizvode (UL L 351, str. 1) v različici, ki izhaja iz 
Uredbe Komisije (ES) št. 1384/95 z dne 19. junija 1995 o 
spremembi Uredbe št. 3665/87 predvsem glede prilagoditev, 
potrebnih zaradi izvajanja Sporazuma o kmetijstvu, sklenje­
nega na podlagi Urugvajskega kroga (UL L 134, str. 14). 
3 — C-114/99, Recueil, str. I-8823. 
I - 7357 
SKLEPNI PREDLOGI RUIZ-JARABOJA - ZADEVA C-515/03 
v skladu s povezanimi določbami člena 16(1) 
in člena 18(1)(a) Uredbe št 3665/87 pred­
ložila overjeni prepis carinskega dokumenta 
z dne 30. decembra 1995, ki dokazuje, da je 
prej prodala izvoženo meso družbi Appelt 
GmbHm s sedežem v Cottbusu (Nemčija). 
5. Na podlagi poizvedb pristojne inšpekcij­
ske službe Zollfahndungsamt Hannover so 
bila ugotovljena ta dejstva. 
Na Poljskem je bilo goveje meso predelano v 
rulade tako, da so se skupaj skuhali rezina 
mesa, ena do dve rezini slanine, čebula, 
kumarice in gorčica. Te rulade so bile 
ponovno vnesene v Nemčijo in na podlagi 
pogodbe, ki so jo 3. oktobra 1995 sklenili 
Appelt GmbH (uvoznik) in dva druga poljska 
družabnika, so bile plačane običajne dajatve 
pri uvozu v Skupnost. 
V skladu s členom 3(6) te pogodbe je 
7. februarja 1996 eden od navedenih dru­
žabnikov zahteval povračilo plačanih carin 
ter svojemu zahtevku priložil potrdilo o 
plačilu in ustrezen izvozni dokument. Carinski urad v Torunu (Poljska) je ugodil 
zahtevi za povračilo uvoznih dajatev. 
6. Hauptzollamt je 27. oktobra 1999 zahteval 
povračilo prej odobrenega izvoznega nado­
mestila, saj naj bi poizvedbe poljske policije 
razkrile, da je bilo blago, ki je predmet tega 
spora, odpremljeno v Nemčijo po predelavi, 
predvideni v zgoraj navedeni pogodbi. 
7. Tožeča stranka je vložila pritožbo zoper 
to odločbo z dopisom z dne 19. novembra 
1999 in Hauptzollamt jo je z odločbo z dne 
21. oktobra 2002 zavrnil kot neutemeljeno. 
8. Tožba v sporu o glavni stvari, vložena 
26. novembra 2002 pri predložitvenem 
sodišču, je vložena zoper zadnjenavedeno 
odločbo. 
III - Vprašanje za predhodno odločanje 
9. V teh okoliščinah je Finanzgericht 
Hamburg prekinilo odločanje in na podlagi 
I - 7358 
EICHSFELDER SCHLACHTBETRIEB 
člena 234, tretji pododstavek, ES Sodišču v 
predhodno odločanje predložilo to vprašanje: 
„Ali je treba člen 17(3) Uredbe (EGS) 
št. 3665/87 v različici, ki izhaja iz Uredbe 
(ES) št. 1384/95, razlagati tako, da se 
proizvod šteje kot uvožen, če je po svoji 
sprostitvi v prosti promet v tretji državi 
bistveno predelan ali obdelan v smislu 
člena 24 Uredbe (ES) št. 2913/92 in ponovno 
izvožen v Skupnost ter so bile povrnjene in 
plačane običajne uvozne dajatve?" 
IV - Zadevna ureditev Skupnosti 
10. V členu 5(1) Uredbe št. 3665/87 je 
določeno: 
„1. Diferencialno ali enotno nadomestilo se 
izplača samo, če je proizvod zapustil carinsko 
območje Skupnosti in če je bil uvožen, razen 
če se je zaradi višje sile pokvaril ali uničil pri prevozu, v tretjo državo in glede na okoliš­
čine primera v določeno tretjo državo v 
dvanajstih mesecih po datumu sprejetja 
izvozne deklaracije, 
(a) če obstaja resen dvom o dejanskem 
namembnem kraju proizvoda 
ali 
(b) če bi se zaradi razlike med zneskom 
nadomestila za izvoženi proizvod in 
zneskom uvoznih dajatev, ki za enak 
proizvod veljajo na datum sprejetja 
izvozne deklaracije, lahko proizvod po­
novno uvozil v Skupnost. 
[...] 
Poleg tega lahko pristojni organi držav članic 
zahtevajo dodatna dokazila, ki na zanje 
sprejemljiv način dokazujejo, da je bil proiz­
vod dejansko v nespremenjenem stanju dan 
na trg v tretji državi uvoza." 
I - 7359 
SKLEPNI PREDLOGI RUIZ-JARABOJA - ZADEVA C-515/03 
11. Člen 16 Uredbe št 3665/87 določa: 
„1. Če se stopnja nadomestila razlikuje glede 
na namembni kraj, se nadomestila plačajo ob 
upoštevanju dodatnih pogojev iz členov 17 in 
18." 
12. V členu 17 Uredbe št. 3665/87 je 
navedeno: 
„1. Proizvode v nespremenjenem stanju je 
treba uvoziti v tretjo državo ali eno od tretjih 
držav, za katere velja nadomestilo, v dvanaj­
stih mesecih od datuma sprejetja izvozne 
deklaracije; ta rok se lahko podaljša v skladu 
s členom 47. 
[...] 
3. Šteje se, da je bil proizvod uvožen, ko so v 
tretji državi opravljene carinske formalnosti 
za sprostitev v porabo." 13. V členu 18 Uredbe št. 3665/87 je 
podrobno urejeno, kako se lahko dokaže, da 
so bile carinske formalnosti opravljene. 
14. V prvi povedi člena 11(3) Uredbe 
št. 3665/87 je določeno, da pri neupraviče­
nem izplačilu nadomestila upravičenec po­
vrne neupravičeno prejeta nadomestila -
vključno s kaznimi po odstavku 1, prvi 
pododstavek - in obresti, izračunane za čas 
od izplačila do povračila." 
V - Postopek pred Sodiščem 
15. Vprašanje za predhodno odločanje je 
sodno tajništvo Sodišča prejelo 9. decembra 
2003. Poleg družbe Eichsfelder in Hauptzol-
lamt je stranka v postopku tudi Komisija 
Evropskih skupnosti. 
16. Zadeva je bila dodeljena tretjemu senatu 
Sodišča. Javna obravnava, na kateri sta bili 
prisotni družba Eichsfelder in Komisija, je 
bila 17. marca 2005. 
I - 7360 
EICHSFELDER SCHLACHTBETRIEB 
VI - Preučitev vprašanja 
A - Stališča strank 
1. Eichsfelder 
17. Tožeča stranka v postopku v glavni stvari 
predlaga, naj se člen 17(3) Uredbe 
št. 3665/87 razlaga tako, da se proizvod šteje 
za trženega in uvoženega v namembno 
državo od trenutka, v katerem je bil po svoji 
sprostitvi v prosti promet v tej državi 
bistveno predelan ali obdelan v smislu člena 
24 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 
12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku 
Skupnosti 4. 
18. Če je proizvod bistveno predelan v tretji 
državi, vprašanje, v katerem carinskem po­
stopku so ga predelali (med sprostitvijo v 
prosti promet ali aktivnim oplemenitenjem), 
ne bi bilo pomembno za pravico do po­
vračila. Čeprav je bilo goveje meso začinjeno 
za izdelavo rulad in nato izvoženo v Nemčijo na podlagi postopka aktivnega oplemenitenja 
s sistemom povračila, bi ta pravica do 
nadomestila morala obstajati. 
19. Naknadno povračilo uvoznih dajatev, 
plačanih poljskim organom, naj ne bi imelo 
nobenega vpliva na prvotno opredelitev 
izvoza. Podpiranje nasprotne trditve bi imelo 
resne posledice za upravičenca do nadome­
stila, ki bi moral tvegati, da bi se naknadno 
zaradi dogodkov, neodvisnih od njegove 
volje, sklepalo, da izvoz ni bil opravljen. 
20. Na obravnavi je družba Eichsfelder 
trdila, da je malo verjetno, da so bile v 
Nemčijo uvožene rulade pripravljene z go­
vejim mesom, ki ga je izvozila, saj v 
proizvodni enoti na Poljskem ni bil opravljen 
carinski postopek prepoznavanja blaga. Poleg 
tega tožeča stranka zanika, da bi bile poljske 
uvozne dajatve za goveje meso povrnjene. 
2. Hauptzollamt 
21. Toženi organ trdi, da iz okoliščin po­
stopka v glavni stvari, predvsem iz določb 4 — UL L 302, str. 1. 
I - 7361 
SKLEPNI PREDLOGI RUIZ-JARABOJA - ZADEVA C-515/03 
pogodbe z dne 3. oktobra 1995, izhaja, da 
stranki nista delovali zakonito in da sta krivi 
goljufije, ker sta umetno ustvarili pogoje za 
pridobitev ugodnosti. Ne da bi obtoževal 
družbo Eichsfelder, da je vedela za te 
podrobnosti, Hauptzollamt poudarja, da je 
treba goljufiva ravnanja tretje osebe na 
podlagi zahtevka za izvozna nadomestila 
šteti za običajno poslovno tveganje. Upravi­
čenec ne more trditi, da je ravnal v dobri veri, 
vendar bi moral s pogodbenimi ukrepi 
zagotoviti, da blago ne bi bilo z goljufijo 
uporabljeno v drug namen. 
22. Na splošno Hauptzollamt meni, da je 
pravica do diferencialnega nadomestila po­
gojena s formalnostmi sprostitve v prosti 
promet v tretji državi, med katerimi je plačilo 
dolgovanih uvoznih dajatev, katerih povrači­
lo bi povzročilo, da nadomestilo ne bi imelo 
pravne podlage, saj izvoznik ne bi vstopil na 
zadevni trg v običajnih okoliščinah. 
23. Prav tako iz predložitvene odločbe iz­
haja, da sta po mnenju Hauptzollamt opre­
delitev blaga in povračilo carin dokazana s 
pisnimi dokumenti. V obravnavanem prime­
ru naj bi bilo očitno, da sta bila uporabljeni način sprostitve v prosti promet in poznejše 
povračilo dajatev po predelavi blaga izbrana 
izključno zaradi pridobitve izvoznega nado­
mestila, ter zato ne pomenita običajnega 
trgovskega posla. 
3. Komisija 
24. Komisija pojasnjuje, da je od leta 1998 
obveščala nemško ministrstvo za finance o 
svojem stališču, ki se ujema s stališčem 
Hauptzollamt. Po mnenju Komisije naj bi 
bilo goveje meso predelano med postopkom 
oplemenitenja, pri čemer naj bi bile po­
vrnjene uvozne dajatve, preden je bilo 
ponovno vneseno v Skupnost. To povračilo, 
ki so ga izvedli pristojni poljski organi, naj bi 
dokazovalo, da se blago ni uvozilo v skladu s 
carinskimi formalnostmi. Posledično naj 
blago ne bi bilo sproščeno v prosti promet, 
zaradi česar nadomestilo nima pravne 
podlage. 
25. Nato Komisija pojasnjuje, katere pogoje 
mora izpolnjevati bistvena predelava proiz­
vodov, da bi imela vpliv na carinsko uvrstitev. 
I - 7362 
EICHSFELDER SCHLACHTBETRIEB 
4. Stališče predložitvenega sodišča 
26. Finanzgericht Hamburg dvomi, da je z 
vidika prava Skupnosti ta primer v nasprotju 
s predpostavko trženja iz člena 17(3) Uredbe 
št. 3665/87 in da bi morala tožeča stranka 
povrniti prejeto uvozno nadomestilo v skladu 
s členom 11(3), prva poved. 
B - Meritorna presoja 
27. Uvodoma želim poudariti, da je obramba 
družbe Eichsfelder na obravnavi podala 
dejanske trditve, ki se ne skladajo z dejan­
skimi podatki, na katerih temelji sklep 
Finanzgericht. 5 Ker v okviru sodelovanja, 
določenega s členom 243 ES, dejstva ugotav­
lja nacionalno sodišče, začenjam preučitev na 
podlagi ugotovitev, ki so v predložitveni 
odločbi navedene kot ugotovljena dejstva. 
28. Treba je preučiti vsebino zastavljenega 
vprašanja, katerega namen je opredelitev, ali 
dejstva, kot so bila podana v sporu v glavni stvari, sodijo na področje uporabe 
člena 17(3) Uredbe št. 3665/87, kakor je bila 
spremenjena z Uredbo št. 1384/95. V 
skladu s to določbo se za upravičenost 
do izplačila nadomestila šteje, da je bil 
proizvod „uvožen", „ko so v tretji državi 
opravljene carinske formalnosti za sprostitev 
v porabo". „Tretja država" pomeni državo, ki 
je bila navedena kot namembna država, ker 
se določba nanaša na sistem diferenciranih 
nadomestil, ki se izračunajo glede na državo 
izvoza. 
29. Treba je ugotoviti, ali se predpostavka iz 
člena 17(3) Uredbe št. 3665/87 uporablja za 
blago, ki: 
(a) je bilo sproščeno v prosti promet v tretji 
državi; 
(b) je bilo bistveno predelano ali obdelano; 
(c) je bilo ponovno vneseno v Skupnost po 
povračilu plačanih uvoznih dajatev. 5 — Glej zgoraj navedeno točko 20. 
I - 7363 
SKLEPNI PREDLOGI RUIZ-JARABOJA - ZADEVA C-515/03 
30. Priznam, da so trditve družbe Eichsfelder 
in delno predložitvenega sodišča v prid 
zgoraj navedeni uporabi ter tudi nasprotne 
trditve, ki sta jih podala Hauptzollamt in 
Komisija, prepričljive. 
Poleg tega se zdi nujno, če želimo pretehtati 
vse trditve, oddaljiti se od nekaterih pravnih 
opredelitev, ki jih je sprejelo predložitveno 
sodišče. Predvsem obstaja utemeljeni spor o 
tem, ali je bilo blago sproščeno v prosti 
promet in vsaj ali je bila sprostitev dokončna. 
31. Po mnenju organa, pristojnega za carin­
sko upravo v Nemčiji, je nesprostitev v 
porabo v tretji državi zloraba sistema nado­
mestil v skladu s členom 4(3) Uredbe Sveta 
(ES, Euratom) št. 2988/95 z dne 18. decembra 
1995 o zaščiti finančnih interesov Evropskih 
skupnosti. 6 Organ dodaja, da bi tu pojem 
„goljufija" moral pomeniti nepravilnost, sto­
rjeno za umetno pridobitev ugodnosti, in ne 
bi smel imeti pomena, ki se uporablja v 
kazenskih zadevah. 32. Komisija v tem primeru opredeljuje 
položaj v postopku v glavni stvari kot zlorabo 
pravice v skladu s členom 17 Uredbe 
št. 3665/87 in ne v skladu s členom 5(1). 
Sporna dejanja naj bi bile zlorabe, ker naj bi 
zadevne stranke sporazumno prikrile obstoj 
pasivnega oplemenitenja in tako prejele 
diferencialno izvozno nadomestilo. V uteme­
ljitev svoje trditve navaja sodbo z dne 
14. decembra 2000 v zadevi Emsland-Stär-
ke 7. 
33. Izhajati je treba iz ugotovitve, navedene v 
predložitveni odločbi, da je tožeča stranka v 
skladu s povezanimi določbami člena 16(1) 
in člena 18(1)(a) Uredbe št. 3665/87 pred­
ložila overjeni prepis carinskega uvoznega 
dokumenta. Načeloma se je zadevno blago 
štelo za uvoženo v smislu člena 17(3). 
34. Čeprav je v skladu z ustaljeno sodno 
prakso carinsko potrdilo o odpremi eden 
najpomembnejših dokazov, je vseeno ovrgljiv 
dokaz dejanske izvedbe postopka, zaradi 
6 — UL L 312, str. 1. 7 — C-110/99, Recueil, str. I-11569. 
I - 7364 
EICHSFELDER SCHLACHTBETRIEB 
katerega je bilo izplačano nadomestilo. 8 Tako 
to potrdilo izgubi dokazno vrednost, ki jo 
ima običajno, če se pojavijo utemeljeni 
dvomi o dejanskem dostopu blaga na trg 
namembnega ozemlja za tamkajšnje trženje. 9 
35. Treba se je vprašati, ali je pogoj iz 
navedenega člena 17(3) treba razumeti, kot 
da je bil izpolnjen. 
36. Strinjam se z mnenjem Hauptzollamt in 
Komisije, ki je v nasprotju z mnenjem, ki ga 
predložitveno sodišče zagovarja v odločbi in 
po katerem bi se stavek „ko so v tretji državi 
opravljene carinske formalnosti za sprostitev 
v porabo" moral razlagati, kot da to po 
potrebi vključuje plačilo uvoznih dajatev. 
37. Razpravlja se o vlogi, ki bi jo morala pri 
tem imeti naslednja besedila: — Priloga B, poglavje I, k Mednarodni 
konvenciji o poenostavitvi in uskladitvi 
carinskih postopkov, podpisani v Kjotu 
18. maja 1973, ki jo je Svet v 
imenu Skupnosti sprejel s Sklepom 
št. 85/204/EGS z dne 7. marca 1985 10; 
— člen 79, drugi pododstavek, Carinskega 
zakonika Skupnosti 11; 
— uvodna izjava 17 Uredbe Komisije (ES) 
št. 800/1999 z dne 15. aprila 1999 o 
skupnih podrobnih pravilih za uporabo 
sistema izvoznih nadomestil za kmetij­
ske proizvode 12. 
38. Pravilno razumevanje teh besedil daje 
vtis, da carinske formalnosti, nujne za 
sprostitev v porabo, zajemajo plačilo more­
bitnih uvoznih dajatev, saj morajo vključevati 
vse formalnosti, zahtevane v zadevnem 
postopku. 8 — Sodbi z dne 11. julija 1984 v zadevi Dimex (89/83, Recueil, 
str. 2815, točka 11) in z dne 31. marca 1993 v zadevi 
Möllmann-Fleisch (C-27/92, Recueil, str. I-1701, točka 13). V 
teh sodbah je Sodišče odločilo o razlagi člena 11(1) Uredbe 
Komisije (EGS) št. 192/75 z dne 17. januarja 1975 o določitvi 
skupnih podrobnih pravil za uporabo sistema izvoznih 
nadomestil za kmetijske proizvode (UL L 25, str. 1) ter 
člena 20(2) in (3) Uredbe Komisije (EGS) št. 2730/79 z 
dne 29. novembra 1979 o skupnih podrobnih pravilih za 
uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode 
(UL L 317, str. 1), katerih vsebina je skoraj enaka vsebini 
člena 17(3) in člena 18(1) Uredbe št. 3665/87. 
9 — Zgoraj navedena sodba Möllmann-Fleisch, točka 15. 10 — UL L 87, str. 8. 
11 — Naveden zgoraj. 
12 — UL L 102, str. 11. 
I - 7365 
SKLEPNI PREDLOGI RUIZ-JARABOJA - ZADEVA C-515/03 
39. V poglavju I navedene Priloge B h 
Kjotski konvenciji je „sprostitev v porabo" 
opredeljena kot sistem, s katerim blago 
dokončno vstopi v carinsko območje, pri 
čemer se zahtevata plačilo morebitnih plač­
ljivih uvoznih dajatev in davkov ter izpolnitev 
vseh potrebnih carinskih formalnosti. 
40. Zaradi preveč dobesedne razlage te 
opredelitve bi lahko sklepali, da so „carinske 
formalnosti" postopki, ločeni od plačila 
carinskih dajatev in davkov. Zdi se, da 
predložitveno sodišče daje prednost takemu 
branju. Vendar menim, da bi bilo treba 
poudariti ne toliko poseben tehnični pomen 
teh „formalnosti", ampak njihov namen, in 
sicer sprostitev blaga v prosto porabo. 
41. V skladu s členom 79, drugi pododsta-
vek, Carinskega zakonika Skupnosti „spro­
stitev v prosti promet zajema ukrepe trgo­
vinske politike, izpolnitev drugih formalno­
sti, predvidenih za uvoz blaga, in uporabo 
zakonsko dolgovanih dajatev". 
42. Kljub nekaterim manjšim terminološkim 
razhajanjem ni nobenega dvoma, da se v 
zgoraj navedeni določbi kaže ista logika kot v 
opredelitvi v Prilogi B h Kjotski konvenciji. 
Vztrajam pri dejstvu, da je treba za pravilno razumevanje člena 17(3) Uredbe št. 3665/87 
upoštevati ključni cilj diferenciranih nado­
mestil, ki je zagotoviti subvencioniranim 
proizvodom dostop na trg konkretno dolo­
čene države, kar zahteva izpolnitev vseh 
uvoznih pogojev, vključno s plačilom dolgo­
vanih dajatev in davkov. 
43. Poleg tega je treba navesti, da je glede 
sistema diferenciranih nadomestil plačilo teh 
dajatev najpomembnejša formalnost, saj se 
znesek ustreznega nadomestila izračuna na 
njihovi podlagi. 
44. Uvodna izjava 17 Uredbe Komisije (ES) 
št. 800/1999 potrjuje to stališče, saj je v njej 
navedeno, da „ureditev uvoznih carinskih 
formalnosti pomeni predvsem plačilo uvoz­
nih dajatev, ki jih je treba plačati, da se 
proizvod lahko prodaja v tej tretji državi". 
45. Zato je očitno, da je plačilo uvoznih 
dajatev ena od zahtev, določenih s 
členom 17(3) Uredbe št. 3665/87. Uporablja 
se kot dokaz o uvozu in po potrebi daje 
pravico do nadomestila. 
I - 7366 
EICHSFELDER SCHLACHTBETRIEB 
46. Nasprotno pa iz zgoraj navedenega iz­
haja, da povračilo uvoznih dajatev izpodbija 
domnevo o uvozu in sočasno dodeljenemu 
nadomestilu jemlje pravno podlago. 
47. Glede drugega se v bistvu strinjam s 
presojo Hauptzollamt, da se morajo ravnanja 
tretjega na podlagi zahtevka za uvozno 
nadomestilo, ki izničijo namen, za kateri je 
bilo to nadomestilo dodeljeno, šteti za 
običajno poslovno tveganje, tako da upravi­
čenec ne more trditi, da je ravnal v dobri veri, 
ker mora zagotoviti, da blago ne bo uporab­
ljeno v drug namen. 
48. Da bi lahko to ugotovili, se mi niti ne zdi 
potrebno očitati zadevnim podjetjem, da so 
zasnovala prikrit postopek oplemenitenja, 
kot trdita Hauptzollamt in Komisija. Čeprav 
je rezultat zasnovanega postopka v praksi 
podoben tistemu, ki bi nastal pri tem 
carinskem postopku, se je bolje osredotočiti 
na dejstvo, da eden od pogojev za izvozno 
nadomestilo ni izpolnjen. Enako ugotovimo, 
ali je sporna transakcija morda opredeljena 
kot goljufiva. 49. S tem pristopom se lahko izognemo 
preučitvi vpliva morebitne bistvene predela­
ve blaga, za katero je bilo izplačano nadome­
stilo, kot je bilo v zadevi Roquette Frères. 
50. Dejstva v tej zadevi so drugačna od tistih 
v navedenem primeru, saj vključujejo trajno 
upravičenost do izvoznega nadomestila pri 
izvozu glukoznega sirupa na podlagi po­
stopka aktivnega oplemenitenja, ki je bil 
predelan v penicilin delno ponovno uvožen. 
51. V tej zadevi se je Cour administrative de 
Nancy spraševalo o pomenu člena 5(1), 
zadnji pododstavek, Uredbe št. 3665/87 v 
delu, v katerem je za izplačilo izvoznega 
nadomestila določen pogoj, da je moral biti 
proizvod v nespremenjenem stanju dejansko 
dan na trg v tretji državi uvoza. 
52. Sodišče je presodilo, da pri bistveni 
predelavi ni bilo treba zahtevati dodatnih 
dokazov, da je bil proizvod v nespremenje­
nem stanju dejansko tržen v tretji državi 
uvoza; to je ugotovilo z analizo teleoloških 
vidikov te določbe, katere namen je organom 
držav članic omogočiti boj proti zlorabi, ki se 
I - 7367 
SKLEPNI PREDLOGI RUIZ-JARABOJA - ZADEVA C-515/03 
zgodi, če je izvoženi proizvod ponovno 
vnesen v Skupnost. 13 
53. Po mnenju Sodišča zlorabe ni, če je bil 
proizvod bistveno in nepovratno predelan, 
zaradi česar je prenehal obstajati kot tak in je 
bil proizveden nov proizvod, ki spada pod 
drugo tarifno številko. 14 
54. Generalni pravobranilec Alber je v 
sklepnih predlogih Roquette Frères, pred­
stavljenih 3. februarja 2000 15, navedel, da 
zakonodajalec Skupnosti ni želel preprečiti 
izvoza proizvodov Skupnosti za obdelavo ali 
predelavo v tretji državi uvoza in da je bil 
proizvod v rabi v tretji državi. Ne glede na 
dejstvo, ali je postopek opredeljen kot 
poraba, raba ali dejansko dajanje v promet 
v nespremenjenem stanju, je namen jasen: 
bistvena obdelava ali predelava izpolnjuje to 
zahtevo, in iz tega sledi, da carinski postopek, 
na podlagi katerega je potekala predelava, v 
zvezi s tem ni pomemben. 55. Za presojo, v kolikšni meri je ta sodna 
praksa pomembna za to zadevo, je treba 
poudariti, da nobena od strank ne zanika, da 
je bilo zadevno blago v postopku v glavni 
stvari bistveno predelano v smislu člena 24 
Carinskega zakonika Skupnosti. Poleg tega je 
to tudi stališče predložitvenega sodišča. 
56. Poleg tega ne poskušamo oblikovati 
nobenega sklepa iz dejstva, da v zadevi 
Roquette Frères sporno nadomestilo ni bilo 
diferencirano. Kot je pojasnjeno v predložit-
veni odločbi, se pogoji iz člena 5 Uredbe 
št. 3665/87 uporabljajo za diferencirana 
nadomestila in tudi za druga nadomestila, 
ne da bi obstajal razlog, da bi bilo treba 
drugače opredeliti morebitno nezakonitost 
postopka, ki zajema bistveno predelavo 
proizvoda, zaradi izvoza katerega je bilo 
izplačano nadomestilo, izračunano glede na 
namembno državo (predpostavka o 
diferenciaciji). 
57. Odločilna posebnost te zadeve je dejstvo, 
da so bile uvozne dajatve povrnjene, zaradi 
česar blago retroaktivno ni izpolnjevalo 
zahtev člena 17(3) Uredbe št. 3665/87; na­
men sodbe Roquette Frères je bil le ugotoviti, 13 — Točka 17 sodbe Roquette Frères, ki se sklicuje na sodbo z dne 
21. januarja 1999 v zadevi Nemčija proti Komisiji (C-54/95, 
Recueil, str. I-35, točki 45 in 46). 
14 — Točka 19 sodbe Roquette Frères. 
15 — Recueil, str. I-8825, točka 56 in naslednje, katerih branje 
pojasnjuje zlasti morebitni pomen sodbe. 
I - 7368 
EICHSFELDER SCHLACHTBETRIEB 
ali bi pri bistveni spremembi plačilo nado­
mestila na podlagi člena 5(1) Uredbe 
št. 3665/87 lahko bilo pogojeno s predložit­
vijo dodatnih dokazil o tem, da je bilo blago 
trženo v namembni državi. Sodišče je menilo, 
da je mogoče v Skupnost ponovno uvoziti 
blago, ki je bilo nepovratno predelano, saj je 
to drug proizvod. Zato je, kot je navedeno v 
točki 19 sodbe, le zavrnilo obstoj tveganja 
zlorabe. 58. Skratka, kljub navidezni podobnosti 
obeh zadev iz natančne analize izhaja, da je 
njun predmet drugačen in da rešitve, ki jo je 
Sodišče sprejelo v sodbi Roquette Frères, ni 
mogoče prenesti na obravnavani primer. 
VII - Predlog 
59. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na zastavljeno vprašanje za 
predhodno odločanje odgovori: 
Člen 17(3) Uredbe Komisije (EGS) št. 3665/87 z dne 27. novembra 1987 o skupnih 
podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode, 
kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št 1384/95 z dne 19. junija 1995, 
je treba razlagati tako, da se carinske formalnosti sprostitve v porabo v namembni 
državi ne štejejo za izpolnjene, če je po plačilu ustreznih uvoznih dajatev blago 
ponovno odpremljeno v Skupnost in so bile te dajatve prej povrnjene. 
I - 7369