22

Ker Sofiyski gradski sad (okrajno sodišče za mesto Sofija) vseeno dvomi o razlagi določb Direktive 2014/42, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je ukrep odvzema nezakonito pridobljenega premoženja kazenski ukrep v smislu [Direktive 2014/42] ali civilnopravni ukrep, če: (a) je cilj odvzema premoženja v skladu z nacionalnim zakonom splošna prevencija, torej preprečevanje možnosti za nezakonito pridobitev premoženja in za razpolaganje z njim, ne da bi bila pogoja za odvzem storitev kaznivega dejanja ali druge kršitve in neposredna ali posredna povezava med kršitvijo in pridobljenim premoženjem; (b) predmet odvzema ni posamezni del premoženja, ampak (i) celotno premoženje preverjane osebe, (ii) premoženjske pravice tretjih (fizičnih in pravnih) oseb, ki jih je odplačno ali neodplačno pridobila preverjana oseba, in (iii) premoženjske pravice pogodbenih partnerjev preverjane osebe in tretjih oseb; (c) je edini pogoj za odvzem uvedba neizpodbojne domneve o nezakonitosti celotnega premoženja, za katero ni bil ugotovljen zakonit izvor (ne da bi se predhodno opredelilo pojma ,zakonit/nezakonit izvor‘); (d) se, če preverjana oseba ne dokaže izvora pridobljenega premoženja, zakonitost pridobljenega premoženja za vse zadevne osebe (preverjano osebo, tretje osebe in njihove pogodbene partnerje v preteklosti) na novo ureja z učinkom za deset let nazaj, pri čemer ob pridobitvi konkretne premoženjske pravice ni bilo zakonske obveznosti takega dokazovanja? 2. Ali je treba minimalne standarde zajamčenih pravic lastnikov in tretjih oseb, ki jih vsebuje člen 8 [Direktive 2014/42], razlagati tako, da sta v skladu z njimi dopustna nacionalno pravo in nacionalna sodna praksa, ki določata odvzem brez obstoja pogojev, določenih za odvzem v členih 4, 5 in 6 Direktive [2014/42], če je bil kazenski postopek zoper zadevno osebo zaradi neobstoja kaznivega dejanja (z ugotovitvijo sodišča) ustavljen ali je bila zadevna oseba zaradi neobstoja kaznivega dejanja oproščena? 3. Še posebej: ali je treba člen 8 [Direktive 2014/42] razlagati tako, da je treba jamstva iz te direktive, ki veljajo za pravice obsojene osebe, katere premoženje je predmet odvzema, uporabiti tudi v postopku, kakršen je obravnavani, ki poteka vzporedno s kazenskim postopkom in neodvisno od njega? 4. Ali je treba domnevo nedolžnosti, določeno v členu 48(1) [Listine], zagotovitev spoštovanja pravice do obrambe iz člena 48(2) [Listine] in načelo učinkovitosti razlagati tako, da je v skladu z njimi dopustna nacionalna ureditev, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari, ki: (a) uvaja domnevo kriminalne narave premoženja z neugotovljenim ali nedokazanim izvorom (člen 1(2) [zakona o odvzemu premoženja iz leta 2012]); (b) uvaja domnevo utemeljenih razlogov za sum, da je bilo premoženje pridobljeno nezakonito (člen 21(2) [zakona o odvzemu premoženja iz leta 2012]); (c) uvaja obrnjeno dokazno breme glede izvora premoženja in sredstev za njegovo pridobitev ne le za preverjano osebo, ampak tudi za tretje osebe, ki jim ni treba dokazati izvora svojega premoženja, ampak morajo dokazati izvor premoženja svojega pravnega prednika, in to celo v primeru neodplačne pridobitve; (d) kot edini in odločilni dokaz za obstoj nezakonito pridobljenega premoženja uvaja ,nesorazmerje med premoženjem in prihodki‘; (e) uvaja obrnjeno dokazno breme za vse zadevne osebe in ne le za obsojeno osebo, in sicer tudi pred njihovo obsodbo oziroma neodvisno od njihove obsodbe; (f) dopušča uporabo metodologije za pravno in ekonomsko preiskavo in analizo, s pomočjo katere se ugotovita sum nezakonite narave zadevnega premoženja in vrednost premoženja, pri čemer je sum za odločujoče sodišče zavezujoč, ne da bi to sodišče lahko izvajalo celovit sodni nadzor nad vsebino in uporabo te metodologije? 5. Ali je treba člen 5(1) [Direktive 2014/42] razlagati tako, da je v skladu z njim dopustno, da se z nacionalnim zakonom utemeljeni razlogi za sum (ki temeljijo na okoliščinah, zbranih v postopku, ki jih je presodilo sodišče), da je bilo premoženje pridobljeno s kaznivim dejanjem, nadomestijo z domnevo o nezakonitosti izvora povečanja premoženja, ki temelji zgolj na ugotovljeni okoliščini, da povečanje presega vrednost (na primer 75.000 EUR v desetih letih), ki je navedena v nacionalnem zakonu? 6. Ali je treba lastninsko pravico, določeno v členu 17 [Listine] kot splošno načelo prava Unije razlagati tako, da je v skladu z njo dopustna nacionalna ureditev, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari, ki: (a) uvaja neizpodbojno domnevo o vsebini in obsegu nezakonito pridobljenega premoženja (člen 63(2) [zakona o odvzemu premoženja iz leta 2012]); (b) uvaja neizpodbojno domnevo ničnosti pravnih poslov v zvezi s pridobitvijo ali razpolaganjem (člen 65 [zakona o odvzemu premoženja iz leta 2012]) ali (c) s postopkom za obveščanje tretjih oseb o zadevi, ki je določen v členu 76(1) [zakona o odvzemu premoženja iz leta 2012], omejuje pravice tretjih oseb, ki imajo ali uveljavljajo samostojne pravice na premoženju, ki je predmet odvzema? 7. Ali imajo določbe člena 6(2) in člena 8, od (1) do (10), [Direktive 2014/42] glede zaščitnih jamstev in zaščitnih klavzul, ki jih določajo za osebe, na katere se nanaša odvzem, ali za dobroverne tretje osebe, neposredni učinek?“