Odločbo Komisije 2006/105 o nekaterih prehodnih zaščitnih ukrepih v zvezi s sumom na visoko patogeno aviarno influenco pri prostoživečih pticah na Madžarskem in Odločbo Komisije 2006/115 o nekaterih zaščitnih ukrepih v zvezi z visoko patogeno aviarno influenco pri prostoživečih pticah je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalnim ukrepom, ki določajo vzpostavitev zaščitenega območja v občinah Csátalja in Nagybaracska (Madžarska) in prepoved prevoza perutnine v tem območju, in upravnemu mnenju, s katerim se podjetju, kot je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, zavrne vloga za namestitev puranov na njegovo farmo na tem območju.

Odločbo 2006/105 o nekaterih prehodnih zaščitnih ukrepih v zvezi s sumom na visoko patogeno aviarno influenco pri prostoživečih pticah na Madžarskem in Odločbo 2006/115 o nekaterih zaščitnih ukrepih v zvezi z visoko patogeno aviarno influenco pri prostoživečih pticah je treba razlagati tako, da ne vsebujeta niti ne napotujeta na določbe, ki urejajo sistem povrnitve škode, nastale zaradi ukrepov, ki jih določata, in da Sodišče ni pristojno za presojo zakonitosti nacionalne zakonodaje, ki ne določa celotnega povračila škode – vključno z izgubljenim dobičkom – nastale zaradi sprejetja nacionalnih zaščitnih ukrepov proti aviarni influenci v skladu s pravom Unije, z vidika pravice do učinkovitega pravnega sredstva, lastninske pravice in svobode gospodarske pobude.

Na eni strani odločbi 2006/105 in 2006/115 namreč ne vsebujeta nobene določbe, ki ureja sistem povrnitve škode, ki nastane posameznikom zaradi izvajanja ukrepov boja proti aviarni influenci iz teh odločb. Poleg tega, iz besedila ali namena Direktive 89/662 o veterinarskih pregledih v trgovini znotraj Skupnosti glede na vzpostavitev notranjega trga in Direktive 90/425 o veterinarskih in zootehničnih pregledih, ki se zaradi vzpostavitve notranjega trga izvajajo v trgovini znotraj Skupnosti z nekaterimi živimi živalmi in proizvodi ni razvidna nikakršna prisojnost Komisije, da določi sistem odškodnin. Nazadnje, čeprav je treba poudariti, da lahko v skladu s sodno prakso Sodišča zakonodajalec Unije v okviru široke diskrecijske pravice na področju kmetijske politike ugotovi, da je treba lastnikom gojilnic, v katerih so bile uničene in usmrčene živali, v celoti ali delno izplačati odškodnino, iz te ugotovitve ni mogoče sklepati, da v pravu Unije obstaja splošno načelo, ki v vsakršnih okoliščinah nalaga plačilo odškodnine.

Na drugi strani, ker obveznost povračila ne temelji na pravu Unije, nacionalni ukrep, ki določa, da zadevna država članica plača odškodnino, ki ustreza škodi in dejanskim stroškom, pri čemer je izgubljeni dobiček izključen, ne spada na področje uporabe prava Unije, ampak je izključno odvisen od izbire nacionalnega zakonodajalca. V okviru postopka predhodnega odločanja ni dolžnost Sodišča, da presoja o razlagi določb nacionalnega prava, niti da razsoja o tem, ali je razlaga nacionalnega sodišča pravilna. Poleg tega, v skladu s členom 51(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki določa njeno področje uporabe, se določbe te listine uporabijo za države članice le, ko izvajajo pravo Unije. Ta določba potrjuje ustaljeno sodno prakso Sodišča, v skladu s katero se temeljne pravice, zagotovljene s pravnim redom Unije, uporabijo v vseh okoliščinah, ki jih ureja pravo Unije, ni pa jih mogoče uporabiti zunaj takih okoliščin. Če pravni položaj ne spada na področje uporabe prava Unije, Sodišče ni pristojno za odločanje o njem, pri čemer morda zatrjevane določbe Listine Evropske unije o temeljnih pravicah same po sebi ne morejo biti podlaga za to pristojnost.

(Glej točke od 46 do 48, od 52 do 54 in 57 ter točko 2 izreka.)