ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

Člen 48 Uredbe Komisije (ES) št. 795/2004 z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje sheme enotnega plačila, predvidenega v Uredbi Sveta (ES) št. 1782/2003 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 44, str. 226) določa: „1. Dodatno plačilo v skladu s členom 69 Uredbe (ES) št. 1782/2003 se dodeli brez poseganja v člen 37(3) Uredbe (ES) št. 1257/1999 in njena izvedbena pravila pod pogoji iz odstavkov 2 do 6 tega člena. 2. Plačilo prejmejo samo kmetje v smislu člena 2(a) Uredbe (ES) št. 1782/2003 ne glede na to, ali so vložili zahtevek za shemo enotnega plačila in ali že imajo pravice do plačil. 3. ‚V sektorju ali sektorjih, ki jih prizadeva zadrževanje‘ pomeni, da plačilo lahko načelno zahtevajo vsi kmetje, ki ob oddaji zahtevka za dodatno plačilo pod pogoji, predvidenimi v tem členu, proizvajajo proizvode, ki jih pokriva sektor ali sektorji, navedeni v Prilogi VI Uredbe (ES) št. 1782/2003. 4. Če se plačilo nanaša na vrste kmetijske dejavnosti ali na ukrepe za izboljšanje kakovosti oziroma trženja, ki se ne nanašajo na določeno proizvodnjo ali pa se proizvodnja ne more neposredno razvrstiti v en sektor, se plačilo lahko zagotovi pod pogojem, da se zadrževanje izvede v vseh sektorjih, navedenih v Prilogi VI Uredbe (ES) št. 1782/2003, in samo kmetje, ki sodijo v enega izmed sektorjev v navedeni prilogi, so lahko udeleženi v shemi. 5. Pri uporabi člena 69 Uredbe (ES) št. 1782/2003 na regionalni ravni se zadrževanje lahko izračuna na podlagi deleža plačil zadevnih sektorjev v zadevni regiji. Države članice določijo regijo na ustrezni teritorialni ravni v skladu z objektivnimi merili in na način, ki zagotavlja enako obravnavo kmetov ter preprečuje motnje trga in konkurence. 6. Zadevne države članice sporočijo podatke o plačilu, ki ga nameravajo odobriti, ter zlasti pogoje za upravičenost in zadevne sektorje najpozneje do 1. avgusta v letu pred prvim letom izvajanja sheme enotnega plačila. […]“
1

Evropska komisija s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da ni sprejelo vseh ukrepov, potrebnih za zagotovitev, da subjekt, ki so mu zaupane bistvene funkcije iz člena 6(3) Direktive Sveta 91/440/EGS z dne 29. julija 1991 o razvoju železnic Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 1, str. 341), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2007/58/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 (UL L 315, str. 44, v nadaljevanju: Direktiva 91/440) in Priloge II k tej direktivi ter iz člena 14(2) Direktive 2001/14/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2001 o dodeljevanju železniških infrastrukturnih zmogljivosti in naložitvi uporabnin za uporabo železniške infrastrukture (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 5, str. 404), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2007/58, ni izpolnilo obveznosti iz teh določb.
37

Poleg tega, kot izhaja iz sodne prakse, navedene v točkah od 21 do 24 te sodbe, je davčni zavezanec, ki se odloči da bo stavbo v celoti vključil med poslovna sredstva svojega podjetja in ki nato del te stavbe uporablja za zasebno rabo, na eni strani upravičen do odbitka vstopnega DDV, ki ga je plačal na celotni znesek stroškov gradnje navedene stavbe in na drugi, kot posledico te pravice, zavezan plačati DDV na znesek stroškov, porabljenih za to zasebno uporabo.
Člena 30(2) in 31 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS ob upoštevanju člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da zahtevata, da pristojno nacionalno sodišče poskrbi za to, da se to, da pristojni nacionalni organ zainteresirane osebe ne obvesti natančno in v celoti o razlogih, na katerih temelji odločba, sprejeta v skladu s členom 27 te direktive, in dokazih v zvezi z njo, omeji na tisto, kar je nujno potrebno, in da jo o bistvu navedenih razlogov vsekakor obvesti na način, ki ustrezno upošteva nujno zaupnost dokazov.
4

Člen 15 te direktive določa: „1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najpozneje do 15. septembra 2007. O tem takoj obvestijo Komisijo. Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice. 2. Države članice predložijo Komisiji besedila temeljnih predpisov nacionalne zakonodaje, sprejetih na področju, ki ga ureja ta direktiva. 3. Vsaka država članica lahko do 15. marca 2009 odloži uporabo te direktive za hrambo komunikacijskih podatkov, ki se nanašajo na dostop do interneta, internetno telefonijo in internetno elektronsko pošto. Vsaka država članica, ki namerava uporabiti ta odstavek, v ta namen ob sprejetju te direktive uradno obvesti Svet in Komisijo prek izjave. Izjava se objavi v Uradnem listu Evropske unije.“
40

V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da Splošno sodišče zgolj na podlagi tega, da je družba AOI plačala dolg družbe Mindo, ne da bi kakor koli pojasnilo, zakaj to plačilo ne zadostuje za nastanek terjatve družbe AOI, ni moglo ugotoviti, da – kot izhaja iz točk 85 in 87 izpodbijane sodbe – razglasitev ničnosti ali sprememba izpodbijane odločbe družbi Mindo ne bi prinesla nobene koristi in da ta družba ni pravno zadostno dokazala, da ima družba AOI terjatev do nje.
78

Splošno sodišče je tako v točkah od 84 do 102 izpodbijane sodbe v okviru določanja svoje pristojnosti podrobno obravnavalo vsebino številnih pogodbenih določb, s katerimi so bila med letoma 1975 in 2002 določena ekonomska in tržna razmerja med skupino WTC/Systran in Komisijo, da bi preverilo, ali je Komisija imela dovoljenje, da tretjim osebam razkrije informacije, varovane z avtorsko pravico in strokovnim znanjem, ki ju ima družba Systran na različici Systran Unix sistema za strojno prevajanje Systran, pri čemer je menila, da je bil obstoj pogodbene narave odgovornosti Skupnosti odvisen od obstoja tega dovoljenja. Vendar se taka analiza, kot pravilno navaja Komisija v prvem pritožbenem razlogu, nanaša na zakonitost ali nezakonitost ravnanja, ki je očitano tej instituciji, in torej spada v vsebinsko presojo, ne pa v začetno ugotavljanje same narave tega spora.
39

Postopek v glavni stvari pa se nanaša na oddajanje del, vključenih v prizemno radiodifuzno oddajanje, in dajanje teh del na voljo po internetu. Kot je razvidno iz točk od 24 do 26 te sodbe, morajo vsako od teh oddajanj posamično in ločeno dovoliti zadevni avtorji, saj vsako od teh oddajanj poteka pod posebnimi tehničnimi pogoji in z drugačnim sredstvom za oddajanje zaščitenih del ter je namenjeno neki javnosti. V teh okoliščinah ni več treba preverjati pogoja nove javnosti, ki je upošteven le v položajih, o katerih je Sodišče odločalo v zadevah, v katerih so bile izdane zgoraj navedene sodbe SGAE, Football Association Premier League in drugi ter Airfield in Canal Digitaal.
43

Ali so izpolnjeni pogoji, ki neposredno temeljijo na pravu Unije, s katerimi je mogoče določiti odgovornost držav članic za škodo, ki je bila posameznikom povzročena s kršitvami prava Unije, morajo ugotoviti nacionalna sodišča v skladu z usmeritvami, ki jih je določilo Sodišče za ugotavljanje izpolnitve pogojev to določilo Sodišče (glej sodbo z dne 12. decembra 2006 v zadevi Test Claimants in the FII Group Litigation, C-446/04, ZOdl., str. I-11753, točka 210 in navedena sodna praksa).
19

V teh okoliščinah je Symvoulio tis Epikrateias prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je nacionalna ureditev, ki s ciljem omejitve ponudbe iger na srečo daje izključno pravico v zvezi z upravljanjem, organiziranjem in prirejanjem iger na srečo enemu podjetju, ki je ustanovljeno kot delniška družba in kotira na borzi, še zlasti če to podjetje oglašuje igre na srečo, ki jih organizira, in razširi svojo dejavnost na druge države, igralci svobodno sodelujejo in je najvišji znesek stave in dobitka določen po stavnem listku, in ne po igralcu, v skladu z določbami členov 43 ES in 49 ES? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je nacionalna ureditev, ki sledi izključno cilju boja proti kriminalu z izvajanjem nadzora nad podjetji, ki delujejo v zadevnem sektorju, tako da se zagotovi, da se take dejavnosti opravljajo izključno znotraj nadzorovane ureditve, in ki daje izključno pravico v zvezi z upravljanjem, organiziranjem in prirejanjem iger na srečo enemu podjetju, tudi kadar to hkrati povzroči neomejeno širitev zadevne ponudbe, v skladu s členoma 43 ES in 49 ES? Ali je treba zato, da se taka omejitev šteje za primerno za dosego cilja boja proti kriminaliteti, širitev ponudbe vsekakor nadzirati, to pomeni, da se ohrani v obsegu, ki je potreben za dosego tega cilja, in ga ne preseže? Če je treba omenjeno širitev vendarle nadzirati, ali je glede na to mogoče šteti, da se nadzira, kadar se v tem sektorju da izključna pravica družbi, ki ima značilnosti iz prvega vprašanja za predhodno odločanje? Nazadnje, če se ugotovi, da podelitev omenjene izključne pravice vodi v nadzirano širitev ponudbe iger na srečo, ali podelitev te pravice enemu podjetju presega to, kar je nujno, v smislu, da je mogoče isti cilj nazadnje doseči tudi s podelitvijo te pravice več kot enemu podjetju? 3. Če se glede prvih dveh vprašanj za predhodno odločanje ugotovi, da podelitev izključne pravice v zvezi z upravljanjem, organiziranjem in prirejanjem iger na srečo z zadevnimi nacionalnimi določbami ni v skladu s členoma 43 ES in 49 ES: a) Ali je na podlagi navedenih določb Pogodbe dopustno, da nacionalni organi v prehodnem obdobju, ki je potreben za sprejetje določb, ki so skladne s Pogodbo ES, opustijo preučitev vlog za začetek teh dejavnosti, ki so jih vložile osebe s sedežem v drugih državah članicah? b) Če je odgovor pritrdilen, na podlagi katerih meril se določi trajanje tega prehodnega obdobja? c) Če prehodnega obdobja ni mogoče priznati, na podlagi katerih meril morajo nacionalni organi preučiti zadevne zahtevke?“
23

V teh okoliščinah je Sąd Okręgowy we Wrocławiu prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba člen 7 [Uredbe št. 1896/2006] razlagati tako, da: a) so v njem izčrpno urejeni vsi pogoji, ki morajo biti izpolnjeni v zvezi z vlogo za evropski plačilni nalog, ali da b) so v njem določeni le minimalni pogoji za tako vlogo in je treba za vprašanja glede formalnih pogojev za vlogo, ki v tej določbi niso urejeni, uporabljati določbe nacionalnega prava? 2. Če je odgovor na točko (b) prvega vprašanja pritrdilen, ali je treba stranko, če vloga ne izpolnjuje formalnih pogojev, ki so določeni v zakonodaji države članice (na primer če ni bil priložen prepis vloge za nasprotno stranko ali če ni bila navedena vrednost predmeta spora), pozvati, naj vlogo dopolni na podlagi določb nacionalnega prava v skladu s členom 26 Uredbe [št. 1896/2006] ali v skladu s členom 9 te uredbe? 3. Ali je treba člen 4 Uredbe št. 1896/2006 razlagati tako, da se značilnosti denarnega zahtevka, navedene v tem členu, torej določenost zneska in njegova zapadlost v plačilo ob predložitvi vloge za izdajo evropskega plačilnega naloga, nanašata le na zahtevek za plačilo glavnice, ali pa tako, da se nanašata tudi na zahtevek za plačilo zamudnih obresti? 4. Ali je treba člen 7(2)(c) Uredbe št. 1896/2006 razlagati tako, da je mogoče v postopku za evropski plačilni nalog v primeru, v katerem zakonodaja države članice izvora ne določa samodejnega prištevanja obresti, poleg glavnice terjati: a) vse obresti, skupaj s tako imenovanimi odprtimi obrestmi (od dneva njihove zapadlosti, ki je natančno opredeljen, do dneva plačila, ki ni opredeljen z datumom, na primer ‚od 20. marca 2011 do dneva plačila‘); b) le obresti od dneva njihove zapadlosti, ki je natančno opredeljen, do dneva vložitve vloge ali do dneva izdaje plačilnega naloga; c) le obresti od dneva njihove zapadlosti, ki je natančno opredeljen, do dneva vložitve vloge? 5. Če je odgovor na točko (a) četrtega vprašanja pritrdilen, kako je treba v skladu z Uredbo št. 1896/2006 v obrazcu plačilnega naloga oblikovati odločbo glede obresti? 6. Če je odgovor na točko (b) četrtega vprašanja pritrdilen, kdo določi višino obresti, stranka ali sodišče po uradni dolžnosti? 7. Če je odgovor na točko (c) četrtega vprašanja pritrdilen, ali mora stranka v vlogi navesti višino izračunanih obresti? 8. Ali mora sodišče, če tožeča stranka ni izračunala nobenih obresti do dneva vložitve vloge, tak izračun opraviti po uradni dolžnosti ali pa mora v skladu s členom 9 Uredbe št. 1896/2006 pozvati stranko, naj vlogo dopolni?“
3

V drugi, tretji, peti, sedemnajsti in osemnajsti uvodni izjavi Direktive 93/42 je navedeno: „ker se vsebine in obseg veljavnosti zakonov in drugih predpisov, ki veljajo v državah članicah na področju varnosti, zdravstvenega varstva in zmogljivostnih lastnosti medicinskih pripomočkov razlikujejo; ker se postopki za izdajanje potrdil in inšpekcijski postopki med državami članicami razlikujejo; ker te razlike pomenijo ovire za trgovino v Skupnosti; ker bi morale biti nacionalne določbe v zvezi z varnostjo in zdravstvenim varstvom pacientov, uporabnikov in, kjer to pride v poštev, drugih oseb pri uporabi medicinskih pripomočkov usklajene, da bi bil zagotovljen prosti pretok teh pripomočkov na notranjem trgu; […] ker morajo medicinski pripomočki pacientom, uporabnikom in tretjim osebam nuditi visoko stopnjo varnosti in dosegati zmogljivostne lastnosti, ki jim jih pripisuje proizvajalec; ker je torej ohranjanje in izboljševanje ravni zaščite, dosežene v državah članicah, eden bistvenih ciljev te direktive; […] ker morajo medicinski pripomočki praviloma nositi oznako CE, da izkažejo svojo skladnost z določbami te direktive, kar jim omogoča prost pretok v Skupnosti in dajanje v uporabo v skladu z njihovo namembnostjo; ker morajo v boju proti AIDS-u in ob upoštevanju sklepov Sveta, sprejetih dne 16. maja 1989, v zvezi z bodočo dejavnostjo pri preprečevanju in nadzoru AIDS-a na ravni Skupnosti […], medicinski pripomočki, ki se uporabljajo za zaščito pred virusom HIV, nuditi visoko raven zaščite; ker mora načrtovanje in izdelavo teh izdelkov preverjati priglašeni organ“.
32

Iz tega sledi, da mora predložitveno sodišče v obravnavanem primeru ugotoviti, ali sta Comune di Cagno in Comune di Solbiate s tem – da sta podpisali sporazum med delničarji, ki jima zagotavlja, da se mora družba ASPEM z njima posvetovati, daje pravico do imenovanja člana nadzornega sveta in pravico do določitve člana upravnega odbora v soglasju z drugimi skupnostmi, ki so stranke tega sporazuma – pridobili možnost, da dejansko sodelujeta pri nadzoru družbe ASPEM.
26

Natančneje, kot je navedel generalni pravobranilec v točki 45 sklepnih predlogov, je navedena določba državam članicam omogočala, da so sprejele nacionalno zakonodajo, s katero so zagotovile, da podjetja, ki zaradi opravljanja dejavnosti, ki je oproščena DDV, ne morejo odbiti DDV, ki so ga plačala pri nakupu poslovnih sredstev, niso v slabšem položaju v primerjavi s konkurenti, ki enako dejavnost opravljajo s sredstvi, ki so jih pridobili brez plačila DDV tako, da so jih proizvedli sami, ali splošneje, tako, da so jih pridobili „v okviru [svoje] dejavnosti“. Da bi bili konkurenti enako davčno obremenjeni kot podjetja, ki so sredstva pridobila od tretjih oseb, je člen 5(7)(a) Šeste direktive omogočal, da države članice uporabo blaga, pridobljenega v okviru dejavnosti, za opravljanje oproščene dejavnosti družbe, štejejo za dobavo blaga, opravljeno za plačilo v smislu členov 2(1) in 5(1) te direktive, in da torej navedeno uporabo obdavčijo z DDV.
29

Ob upoštevanju predhodnih ugotovitev je na prvo vprašanje in na drugi del drugega vprašanja treba odgovoriti, da je člen 13(B)(b) Šeste direktive treba razlagati tako, da pojem zakupa nepremičnin in dajanja nepremičnin v najem vključuje dajanje v najem plavajoče naprave s pripadajočim prostorom in pomolom, ki je s težko odstranljivimi privezi pritrjena na breg in rečno strugo, stoji na omejenem in določljivem prostoru na rečni gladini in je v skladu z določbami najemne pogodbe namenjena izključno trajni uporabi restavracije/diskoteke na tem prostoru. To dajanje v najem pomeni enotno storitev, ki je oproščena davka, ne da bi bilo treba razlikovati med dajanjem plavajoče naprave v najem in dajanjem pomola v najem.
15

Glede tega je treba opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso v postopku, določenem v členu 267 PDEU, ki temelji na jasni ločitvi nalog med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, zgolj nacionalno sodišče pristojno za ugotavljanje in presojo dejanskega stanja spora o glavni stvari ter za razlago in uporabo nacionalnega prava. Le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in mora prevzeti odgovornost za sodno odločitev, ob upoštevanju posebnosti zadeve presoja nujnost in ustreznost vprašanj, ki jih predloži Sodišču. Zato je Sodišče, kadar se predložena vprašanja nanašajo na razlago prava Unije, načeloma dolžno odločiti (sodbe z dne 12. aprila 2005 v zadevi Keller, C-145/03, ZOdl., str. I-2529, točka 33; z dne 18. julija 2007 v zadevi Lucchini, C-119/05, ZOdl., str. I-6199, točka 43, in z dne 11. septembra 2008 v zadevi Eckelkamp in drugi, C-11/07, ZOdl., str. I-6845, točki 27 in 32).
50

V zvezi z glavnim ciljem davčne ureditve, določene v členu 8a ZDP, kot je izražen v pripravljalnem gradivu v zvezi z njenim sprejetjem, in sicer gre za skrb za povečanje nacionalnih davčnih prihodkov, zadostuje opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča povečevanja davčnih prihodkov ni mogoče šteti za nujen razlog v splošnem interesu, na katerega se je mogoče sklicevati za utemeljevanje ukrepa, ki je načeloma v nasprotju s temeljno svoboščino (glej sodbo z dne 16. julija 1998 v zadevi ICI, C-264/96, Recueil, str. I-4695, točka 28, in sodbo z dne 8. marca 2001 v združenih zadevah Metallgesellschaft in drugi, C-397/98 in C-410/98, Recueil, str. I-1727, točka 59).
6

Člen 4a Uredbe št. 320/2006 z naslovom „Prošnja pridelovalcev za pomoč za prestrukturiranje“ določa: „1. Za tržno leto 2008/2009 lahko vsak pridelovalec sladkorne pese ali trsa, namenjenega predelavi v kvotni sladkor, zadevni državi članici predloži neposredno prošnjo za pomoč iz člena 3(6) in člena 3(7) in se zaveže, da bo prenehal dobavljati določeno količino kvotne sladkorne pese ali trsa podjetju, s katerim je v prejšnjem tržnem letu sklenil dobavno pogodbo. […] 2. Prošnje iz odstavka 1 se predložijo do 30. novembra 2007. Predložijo se lahko od 30. oktobra 2007. 3. Zadevna država članica pripravi seznam prošenj iz odstavka 1 v kronološkem vrstnem redu njihove predložitve ter Komisiji in zadevnim podjetjem v desetih delovnih dneh po izteku roka za predložitev iz odstavka 2 sporoči skupni delež kvote, na katerega se nanašajo prejete prošnje. 4. Zadevna država članica na podlagi kronološkega vrstnega reda iz odstavka 3 […] do 15. marca 2008 ugodi prošnjam pridelovalcev, ki ustrezajo do 10 % kvote za sladkor, dodeljene vsakemu podjetju, in sorazmerno zmanjša omenjeno kvoto zadevnega podjetja v skladu s členom 11(4) Uredbe (ES) št. 318/2006. […] Če se doseže katera od mejnih vrednosti 10 % iz prvega pododstavka, zadevna država članica zavrne prošnje, ki prekoračujejo to mejo, v kronološkem vrstnem redu njihove predložitve. […] 5. Ko država članica ugodi prošnjam v skladu z odstavkom 4, se dodelijo naslednji zneski pomoči za prestrukturiranje: (a) pridelovalcem in upravljavcem strojev […] (b) podjetjem […] 6. Odstavka 4 in 5 tega člena se ne uporabljata, če je bilo prošnji podjetja v skladu s členom 4 ugodeno od tržnega leta 2008/2009 dalje in je opuščena kvota višja od kvote, na katero se nanašajo prošnje pridelovalcev. To velja tudi v vseh primerih, ko je prošnji podjetja ugodeno od tržnega leta 2008/2009 in je opuščena kvota višja od 10 %.“
20

V zvezi s tem iz zdaj že ustaljene sodne prakse izhaja, da je treba za to, da bi se ugotovilo, ali navedena nacionalna zakonodaja spada na področje uporabe ene ali druge svoboščine o prostem pretoku, upoštevati namen zadevne zakonodaje (glej v tem smislu sodbi z dne 10. februarja 2011 v združenih zadevah Haribo Lakritzen Hans Riegel in Österreichische Salinen, C-436/08 in C-437/08, ZOdl., str. I-305, točka 33, in sodbo z dne 15. septembra 2011 v zadevi Halley in drugi, C-132/10, ZOdl., str. I-8353, točka 17).
10

Pojem „nerezident“ je opredeljen v členu 21AA (splošnih) predpisov o socialni pomoči iz leta 1987. Predložitveno sodišče meni, da se te določbe uporabljajo tako: „Prosilci, za katere velja določba 21AA(4) [(splošnih) predpisov o socialni pomoči iz leta 1987], niso nerezidenti. Imajo pravico do prebivanja in ni potrebno, da običajno prebivajo [v Združenem kraljestvu, na Kanalskih otokih, otoku Man ali na Irskem]. Vsi ostali morajo, da bi bili upravičeni do socialne pomoči, običajno prebivati [v Združenem kraljestvu, na Kanalskih otokih, otoku Man ali na Irskem] (določba 21AA(1) [(splošnih) predpisov o socialni pomoči iz leta 1987]). Sicer so nerezidenti in niso upravičeni do socialne pomoči. Za običajno prebivanje [v Združenem kraljestvu, na Kanalskih otokih, otoku Man ali na Irskem] morajo imeti pravico do prebivanja [odvisno od primera v Združenem kraljestvu, na Kanalskih otokih, otoku Man ali na Irskem] (določba 21AA(2) [(splošnih) predpisov o socialni pomoči iz leta 1987]). Če je nimajo, so nerezidenti in niso upravičeni do socialne pomoči. Vendar osebe, za katere velja določba 21AA(3) [(splošnih) predpisov o socialni pomoči iz leta 1987], ne morejo imeti pravice do prebivanja in zato ne morejo običajno prebivati [v Združenem kraljestvu, na Kanalskih otokih, otoku Man ali na Irskem]. Zato so nerezidenti in niso upravičeni do socialne pomoči.“
Člen 9 Tirpaa določa:

„9.1. Pogodbenice priznavajo, da so lokalne in avtohtone skupnosti ter kmetje iz vseh svetovnih regij, zlasti tisti iz središč izvora in raznovrstnosti gojenih rastlin, pomembno prispevali k ohranjanju in razvoju rastlinskih genskih virov, ki so osnova za živilsko in kmetijsko proizvodnjo po vsem svetu, ter bodo prispevali tudi v prihodnje.

[…]

9.3. Nobena določba tega člena se ne razlaga na način, ki bi omejeval pravice kmetov do shranjevanja, uporabe, izmenjave in prodaje na kmetiji shranjenega semena ali razmnoževalnega materiala, skladno z notranjo zakonodajo in če je to primerno.“
59

Ljudska demokratična republika Alžirija meni, da navedeni člen 21 ni v nasprotju s tem, da so se stranke s klavzulo, vsebovano v pogodbi o zaposlitvi, dogovorile glede pristojnosti sodišča tretje države za presojanje sporov v zvezi s to pogodbo. V tem primeru ta izbira ne pomeni nobene neugodnosti za delavca in ustreza volji pogodbenih strank, da je pogodba podvržena pravu iste države.
Končno in za dodatno pojasnitev je treba navesti, da so države članice s sprejetjem člena 15(1), prvi stavek, Direktive 2008/9 zadevni rok podaljšale za tri mesece. Kot v bistvu zatrjuje Evropska komisija, je mogoče na podlagi tega sklepati, da so države članice izhajale iz načela, da je sporen rok prekluziven, saj je na splošno treba rok podaljšati le, če zaradi njegovega poteka pravica, ki bi morala biti izvršena pred potekom tega roka, preneha. Enak zaključek je mogoče a fortiori narediti na podlagi dejstva, da je bil na podlagi člena 1 Direktive 2010/66 ponovno podaljšan – izjemoma in le za zahtevke za vračilo, ki se nanašajo na neko obdobje leta 2009 – rok za njihovo vložitev do 31. marca 2011, in sicer zaradi odprave tehničnih težav, ki so se pojavile leta 2010, ko so pristojni organi zbirali zahtevke za vračilo, ki se nanašajo na leto 2009.
42

Zato je na prvo in drugo vprašanje treba odgovoriti, da je treba člen 13(B)(d), točka 5, Šeste direktive razlagati tako, da se ta oprostitev DDV uporablja za transakcije, kakršne so te v zadevi v glavni stvari in katerih namen in rezultat sta prenos delnic zadevnih družb, ki pa se navsezadnje nanašajo na nepremičnini teh družb in njun (posreden) prenos. Izjema od te oprostitve, določena v tej točki 5, druga alinea, se ne uporabi, če država članica ni uporabila možnosti iz člena 5(3)(c) navedene direktive, da deleže ali delnice, ki dajejo imetniku lastninsko pravico ali pravico do posesti nepremičnine, šteje za premoženje v stvareh.