ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
59

Te ugotovitve ne more omajati okoliščina, da je v pojasnjevalnih opombah HS k tarifni številki 8472 KN dodano, da so pod to tarifno številko uvrščeni samo pisarniški stroji, „ki vsebujejo podstavek za namestitev, na primer na mizo ali v pisarno, ali napravo za pritrditev, kar torej izključuje ročne naprave“, kot so ročna orodja iz poglavja 82 HS. Na eni strani tega pojasnila ni mogoče razlagati tako, da so s tarifno številko 8472 HS zajete le naprave, ki imajo podstavek za namestitev na mizo ali v pisarno. Iz nje je namreč jasno razvidno, da so s to tarifno številko zajeti tako pisarniški stroji, ki vsebujejo tak podstavek, kot tudi stroji, ki vsebujejo „napravo za pritrditev“. Torej so mogoči drugi načini za pritrditev ali namestitev pisarniških strojev, zlasti na tleh v prostoru, kjer se opravlja pisarniško delo. Na drugi strani iz navedenega pojasnila izhaja tudi, da imajo pisarniški stroji iz tarifne številke 8472 HS predvsem mehansko zgradbo in delovanje, v čemer se razlikujejo od „ročnih instrumentov“, blago, na katero se nanaša Izvedbena uredba 2016/1670, pa ni tak ročen instrument.
57

Neobstoj časovne omejitve področja uporabe te določbe ustreza njenemu cilju, navedenemu v točkah 44 in 50 te sodbe, in sicer vzpostavitvi varovanega prostora v korist organov oblasti zaradi nadaljevanja razmišljanj in notranje razprave. Kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točkah 44 in 50 sklepnih predlogov, je treba namreč za odločitev, ali še obstajata potreba za varstvo svobode misli avtorja zadevnega sporočila in možnost za svobodno izmenjavo stališč, upoštevati vse dejanske in pravne okoliščine zadeve na dan, ko se od pristojnih organov zahteva, naj se izrečejo o zahtevi, ki jim je bila predložena, ker se, kot je razvidno iz točke 34 sodbe z dne 16. decembra 2010, Stichting Natuur en Milieu in drugi (C‑266/09, EU:C:2010:779), pravica do dostopa do informacij do okolja, konkretizira na ta dan.
1

Zvezna republika Nemčija s pritožbo v zadevi C‑475/19 P predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 10. aprila 2019, Nemčija/Komisija (T‑229/17, neobjavljena, v nadaljevanju: prva izpodbijana sodba, EU:T:2019:236), s katero je to zavrnilo njeno tožbo za razglasitev, prvič, Sklepa Komisije (EU) 2017/133 z dne 25. januarja 2017 o omejeni ohranitvi sklica v Uradnem listu Evropske unije na harmonizirani standard EN 14342:2013 „Lesene talne obloge in parket: Lastnosti, vrednotenje skladnosti in označevanje“ v skladu z Uredbo (EU) št. 305/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2017, L 21, str. 113), drugič, Sklepa Komisije (EU) 2017/145 z dne 25. januarja 2017 o omejeni ohranitvi sklica na harmonizirani standard EN 14904:2006 „Podloge za športne dejavnosti – Notranje podloge za večnamensko uporabo: Specifikacija“ v skladu z Uredbo (EU) št. 305/2011 Evropskega parlamenta in Sveta v Uradnem listu Evropske unije (UL 2017, L 22, str. 62) (v nadaljevanju skupaj: prva sporna sklepa), tretjič, sporočila Komisije z dne 10. marca 2017 v okviru izvajanja Uredbe (EU) št. 305/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2011 o določitvi usklajenih pogojev za trženje gradbenih proizvodov in razveljavitvi Direktive Sveta 89/106/EGS (UL 2017, C 76, str. 32; v nadaljevanju: sporočilo o „izvajanju“) v delu, v katerem se nanaša na harmonizirana standarda EN 14342:2013 in EN 14904:2006, četrtič, sporočila Komisije z dne 11. avgusta 2017 v okviru izvajanja Uredbe (EU) št. 305/2011 Evropskega parlamenta in Sveta o določitvi usklajenih pogojev za trženje gradbenih proizvodov in razveljavitvi Direktive Sveta 89/106/EGS (UL 2017, C 267, str. 16) v delu, v katerem se nanaša na harmonizirana standarda EN 14342:2013 in EN 14904:2006, petič, sporočila Komisije z dne 15. decembra 2017 v okviru izvajanja Uredbe (EU) št. 305/2011 Evropskega parlamenta in Sveta o določitvi usklajenih pogojev za trženje gradbenih proizvodov in razveljavitvi Direktive Sveta 89/106/EGS (UL 2017, C 435, str. 41) v delu, v katerem se nanaša na harmonizirana standarda EN 14342:2013 in EN 14904:2006, in šestič, sporočila Komisije z dne 9. marca 2018 v okviru izvajanja Uredbe (EU) št. 305/2011 Evropskega parlamenta in Sveta o določitvi usklajenih pogojev za trženje gradbenih proizvodov in razveljavitvi Direktive Sveta 89/106/EGS (UL 2018, C 92, str. 139) v delu, v katerem se nanaša na harmonizirana standarda EN 14342:2013 in EN 14904:2006 (v nadaljevanju skupaj: tri druga sporna sporočila).
42

Glede na vse navedeno je treba na postavljeni vprašanji odgovoriti, da je treba člena 45 in 49 PDEU razlagati tako, da: – nasprotujeta nacionalni zakonodaji, v skladu s katero so do oprostitve izpolnjevanja pogojev glede poklicnega izobraževanja in imetništva spričevala o strokovni usposobljenosti za odvetniški poklic, ki so načeloma določeni za dostop do odvetniškega poklica, upravičeni nekateri javni uslužbenci države članice, ki so s tem statusom v tej isti državi članici delovali v javni upravi oziroma v javni službi ali mednarodni organizaciji, in v skladu s katero do te oprostitve niso upravičeni uradniki, sedanji in nekdanji uslužbenci Evropske unije, ki so s tem statusom delovali v evropski instituciji in zunaj francoskega ozemlja; – ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki upravičenost do takšne oprostitve pogojuje s tem, da je zadevna oseba opravljala pravne dejavnosti na področju nacionalnega prava, in iz upravičenosti do te oprostitve izvzema uradnike, sedanje in nekdanje uslužbence Evropske unije, ki so s tem statusom opravljali pravne dejavnosti na enem ali več področjih prava Unije, če ta ureditev ne izključuje upoštevanja pravnih dejavnosti, ki vključujejo prakso na področju nacionalnega prava.
1.

Člen 2(1) Direktive 2008/94/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca je treba razlagati tako, da se delodajalec, zoper katerega je bil vložen predlog za uvedbo izvršilnega postopka na podlagi sodno priznane pravice do odškodnine, vendar je bila terjatev v okviru izvršilnega postopka zaradi dejanske insolventnosti tega delodajalca razglašena za neizterljivo, ne more šteti za „plačilno nesposobnega“. Predložitveno sodišče pa mora preveriti, ali se je zadevna država članica v skladu s členom 2(4) te direktive odločila, da varstvo delavcev, določeno z navedeno direktivo, razširi na tak položaj insolventnosti, ki se ugotovi z drugimi postopki od tistih, ki so navedeni v navedenem členu 2(1) in ki so določeni v nacionalnem pravu.
86

V zvezi s tem iz oddelka 1 poglavja III Direktive 2006/123 izhaja, da se za skladnost nacionalnega sistema dovoljenj z zahtevami, ki jih določa ta direktiva, med drugim zahteva, da taka ureditev, ki po naravi omejuje svobodo opravljanja zadevne storitve, izpolnjuje pogoje iz člena 9(1) te direktive, in sicer, da ne diskriminira, da je utemeljena s pomembnimi razlogi, ki se nanašajo na javni interes, in da je sorazmerna, pa tudi da so merila za izdajo dovoljenj, ki jih določa ta ureditev, v skladu s členom 10(2) navedene direktive, in sicer, da so nediskriminatorna, objektivno utemeljena s pomembnimi razlogi, ki se nanašajo na javni interes, sorazmerna s ciljem navedenega javnega interesa, jasna in nedvoumna, objektivna, vnaprej objavljena, pregledna ter dostopna (sodba z dne 22. septembra 2020, Cali Apartments, C‑724/18 in C‑727/18, EU:C:2020:743, točka 57).
63

Izvajanje tega načela tako po eni strani pomeni, da so vsi davčni zavezanci, ki so opravili obdavčljive transakcije v istem davčnem obdobju, upravičeni do odbitka vstopnega DDV, pomeni pa tudi, da, a contrario, tisti, ki so opravili podobne transakcije, vendar so te oproščene plačila DDV, nimajo take pravice.
56

Zato ni protislovno presoditi, kot je v bistvu storilo Splošno sodišče v izpodbijani sodbi, da na eni strani ESZD s tem, da je zavrnila prošnjo za podaljšanje, ki jo je vložila C. Hebberecht, ni storila očitne napake pri presoji v zvezi z interesom službe, in da na drugi strani ni mogoče izključiti, da so lahko preudarki v zvezi z enakostjo moških in žensk v prid ugoditvi tej prošnji, tako da bi morala ESZD kot element presoje med drugim upoštevati nujnost zagotovitve enakosti moških in žensk.
3

Člen L. 541–10–3 code de l’environnement (okoljski zakonik) v različici, ki se uporablja za postopek v glavni stvari (v nadaljevanju: okoljski zakonik), določa: „Od 1. januarja 2007 morajo vse fizične ali pravne osebe, ki poklicno dajejo na nacionalni trg nove tekstilne proizvode oblačil, obutve in hišnega tekstila, ki so namenjeni gospodinjstvom, prispevati k recikliranju in obdelavi odpadkov iz teh proizvodov ali poskrbeti za to. Od 1. januarja 2020 velja obveznost iz prvega odstavka tudi za vse fizične ali pravne osebe, ki poklicno dajejo na nacionalni trg vse končne tekstilne proizvode za gospodinjstvo, razen pohištva in proizvodov, ki so namenjeni zaščiti ali dekoriranju pohištva. Osebe iz prvih dveh odstavkov izpolnijo to obveznost: – bodisi s finančnim prispevkom organizaciji, ki je pridobila odobritev s skupnim odlokom ministrov, pristojnih za ekologijo in industrijo, in ki sklene pogodbe s sortirnicami in lokalnimi skupnostmi ali njihovimi združenji, zadolženimi za ravnanje z odpadki, in jim izplačuje finančno pomoč za postopke recikliranja in obdelave odpadkov, navedenih v prvih dveh odstavkih, ki jih zagotavljajo; – bodisi z vzpostavitvijo – ob upoštevanju specifikacije – individualnega sistema recikliranja in obdelave odpadkov iz prvih dveh odstavkov, odobrenega s skupnim odlokom ministrov, pristojnih za ekologijo in industrijo. Podrobnejša pravila za izvajanje tega člena, zlasti način izračuna prispevka, pogoje, pod katerimi se spodbuja vključevanje oseb s težavami pri iskanju zaposlitve, in sankcije za neupoštevanje obveznosti iz prvega odstavka, z odlokom določi Conseil d’État [(državni svet)].“
1.

Člen 5 Direktive (EU) 2015/1535 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. septembra 2015 o določitvi postopka za zbiranje informacij na področju tehničnih predpisov in pravil za storitve informacijske družbe ter člen 71(1) Uredbe (ES) št. 1107/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet in razveljavitvi direktiv Sveta 79/117/EGS in 91/414/EGS je treba razlagati tako, da je treba sporočilo, predloženo na podlagi člena 5 te direktive, o nacionalnem ukrepu, s katerim se prepove uporaba nekaterih aktivnih snovi, zajetih s to uredbo, šteti za uradno obvestilo o potrebi po sprejetju izrednih ukrepov v smislu člena 71(1) navedene uredbe, kadar: – to sporočilo vsebuje jasno predstavitev elementov, ki dokazujejo na eni strani, da te aktivne snovi lahko pomenijo resno tveganje za zdravje ljudi ali živali ali okolje, in na drugi strani, da tega tveganja ni mogoče zadostno preprečiti brez urgentnega sprejetja ukrepov, ki jih je sprejela zadevna država članica, in – Evropska komisija te države članice ni vprašala, ali je treba navedeno sporočilo šteti za uradno obvestilo iz člena 71(1) te uredbe.
7

Prva direktiva Sveta 79/267/EGS z dne 5. marca 1979 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti neposrednega življenjskega zavarovanja (UL 1979, L 63, str. 1), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2002/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. marca 2002 (UL 2002, L 77, str. 11) (v nadaljevanju: Prva direktiva o življenjskem zavarovanju), je v členu 1 določala: „Ta direktiva ureja začetek opravljanja in opravljanje samozaposlitvene dejavnosti neposrednega zavarovanja s strani podjetij s sedežem v državi članici ali podjetij, ki želijo tam ustanoviti sedež za dejavnosti, opredeljene spodaj: 1. naslednje vrste zavarovanja, če izhajajo iz pogodb: (a) življenjsko zavarovanje […]; (b) rente; (c) dodatna zavarovanja k življenjskemu zavarovanju, ki jih izvajajo življenjske zavarovalnice […]; (d) vrsta zavarovanja, ki obstaja na Irskem in v Združenem kraljestvu, tako imenovano ,permanent health insurance‘ (nepreklicno dolgoročno zdravstveno zavarovanje); 2. naslednji posli, ki izhajajo iz pogodb, kolikor jih nadzirajo upravni organi, pristojni za nadzor zasebnega zavarovanja: […] (c) upravljanje skupinskih pokojninskih skladov, to so posli, ki so za zadevno podjetje sestavljeni iz upravljanja naložb, in zlasti sredstva, ki predstavljajo rezerve organov, ki izvršujejo plačila ob smrti ali doživetju ali v primeru prekinitve ali zmanjšanju dejavnosti; (d) posli iz točke (c), kadar jih spremlja zavarovanje, ki krije ohranjanje kapitala ali plačilo minimalnih obresti; […] 3. Posli, ki se nanašajo na dolžino človeškega življenja in ki so predpisani ali opredeljeni v zakonodaji o socialnem zavarovanju, ko jih opravljajo ali upravljajo zavarovalnice na svojo lastno odgovornost v skladu s pravom države članice.“
20

V teh okoliščinah je cour du travail de Liège (višje delovno sodišče v Liègeu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je člen 57(2), prvi pododstavek, točka 1, belgijskega sistemskega zakona z dne 8. julija 1976 o javnih centrih za socialno pomoč v nasprotju s členoma 5 in 13 Direktive 2008/115/ES v povezavi s členoma 19(2) in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, členom 14(1)(b) te direktive ter členoma 7 in 12 Listine […] o temeljnih pravicah, kot sta pojasnjena v sodbi [z dne 18. decembra 2014, Abdida (C‑562/13, EU:C:2014:2453)]: – prvič, ker vodi do tega, da se tujcu, ki je državljan tretje države in nezakonito prebiva na ozemlju države članice, odvzame pravica, da se med odločanjem o pritožbi, s katero se predlaga odprava odločbe in odložitev izvršitve, ki jo je v svojem imenu in kot zastopnik svojega tedaj še mladoletnega otroka vložil zoper odločbo, s katero jima je bilo odrejeno, da zapustita ozemlje države članice, zagotovijo, kolikor je mogoče, osnovni pogoji za bivanje, – pri čemer, drugič, po eni strani navedeni zdaj polnoletni otrok trpi za hudo boleznijo, zaradi katere bi se lahko z izvršitvijo te odločbe njegovo zdravstveno stanje hudo in nepopravljivo poslabšalo, po drugi strani pa so zdravstveni delavci presodili, da je navzočnost tega starša ob njegovem polnoletnem otroku nujna zaradi otrokove ranljivosti, ki izhaja iz njegovega zdravstvenega stanja (ponavljajoči se zapleti, povezani z anemijo srpastih celic, in nujnost kirurškega posega, da bi se preprečila paraliza)?“
4

Člen 71 tega zakonika, naslovljen „Elementi transakcijske vrednosti“, določa: „1. Pri določanju carinske vrednosti na podlagi člena 70 se dejansko plačani ali plačljivi ceni [ceni, ki jo je treba plačati] za uvoženo blago prištejejo: […] (b) ustrezno porazdeljena vrednost naslednjega blaga in storitev, kadar jih zagotovi kupec neposredno ali posredno, brezplačno ali po znižani ceni in se uporabijo za izdelavo in prodajo za izvoz uvoženega blaga, kolikor ta vrednost ni bila vključena v dejansko plačano ali plačljivo ceno [ceno, ki jo je treba plačati]: (i) materialov, sestavnih delov ter podobnih delov in elementov, vključenih v uvoženo blago; (ii) orodij, matric, kalupov in podobnih predmetov, uporabljenih pri proizvodnji uvoženega blaga; (iii) materialov, porabljenih pri proizvodnji uvoženega blaga; in (iv) inženiringa, razvojnega, umetniškega, oblikovalskega dela ter načrtov in skic, opravljenih izven Unije in potrebnih za proizvodnjo uvoženega blaga; (c) avtorski honorarji in licenčnine za vrednoteno blago, ki jih mora kupec plačati neposredno ali posredno kot pogoj za prodajo vrednotenega blaga, kolikor ti avtorski honorarji in licenčnine niso vključeni v dejansko plačano ali plačljivo ceno [ceno, ki jo je treba plačati]; […] 2. Vsak pribitek k dejansko plačani ali plačljivi ceni [ceni, ki jo je treba plačati] v skladu z odstavkom 1 se doda izključno na podlagi objektivnih in količinsko določljivih podatkov. 3. Pri določanju carinske vrednosti se k dejansko plačani ali plačljivi ceni [ceni, ki jo je treba plačati] ne sme dodati noben pribitek, razen tistih, ki so predvideni v tem členu.“
47

V skladu z ustaljeno sodno prakso razlaga pravila prava Unije, ki jo Sodišče poda pri izvrševanju pristojnosti na podlagi člena 267 PDEU, pojasnjuje in natančneje določa pomen in obseg tega pravila, kot ga je treba ali bi ga bilo treba razumeti in uporabljati od začetka njegove veljavnosti. Iz tega sledi, da sodišča tako razlagano pravilo smejo in morajo uporabiti tudi za pravna razmerja, ki so nastala in so bila oblikovana pred izrekom sodbe, s katero je bilo odločeno o zahtevi za razlago, če so tudi sicer izpolnjeni pogoji za predložitev spora glede uporabe navedenega pravila pristojnemu sodišču (sodba z dne 3. oktobra 2019, Schuch‑Ghannadan, C‑274/18, EU:C:2019:828, točka 60 in navedena sodna praksa).
3

Carinski zakonik je razveljavila in nadomestila Uredba (ES) št. 450/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o carinskem zakoniku Skupnosti (Modernizirani carinski zakonik) (UL 2008, L145, str. 1), ki je začela veljati 24. junija 2008. Ta uredba je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 528/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. junija 2013 (UL 2013, L 165, str. 62) (v nadaljevanju: Modernizirani carinski zakonik). Kot to izhaja iz člena 188 Moderniziranega carinskega zakonika, so se nekatere njegove določbe začele uporabljati 24. junija 2008, druge določbe pa najpozneje 1. novembra 2013. Z Uredbo (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije (UL 2013, L 269, str. 1, in popravek v UL 2013, L 287, str. 90), ki je začela veljati 30. oktobra 2013, je bil razveljavljen Modernizirani carinski zakonik, prav tako pa carinski zakonik, ker so nekatere določbe zadnjenavedenega zakonika ostale v veljavi najpozneje do 1. novembra 2013. Iz razlage člena 286(2) v povezavi s členom 288(2) Uredbe št. 952/2013 torej izhaja, da je bil carinski zakonik razveljavljen 1. maja 2016. Zato se ob upoštevanju časa dejanskega stanja v postopku v glavni stvari za obravnavano zadevo uporablja carinski zakonik. Poleg tega nobena od določb Moderniziranega carinskega zakonika, ki se uporabljajo od 24. junija 2008, ni upoštevna za namene te zadeve.
46

S tretjim vprašanjem, ki ga je treba razumeti ob upoštevanju informacij, ki so povzete v točkah 22 in 23 te sodbe in ki jih je predložitveno sodišče predložilo v zvezi s snovmi, ki so predmet zadevne pošiljke v postopku v glavni stvari, to sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 1(3)(d) Uredbe št. 1013/2006 razlagati tako, da se ta določba uporablja za pošiljko mešanice živalskih stranskih proizvodov kategorije 3 v smislu člena 10 Uredbe št. 1069/2009 in drugih snovi, ki so označeni kot nenevarni odpadki v smislu Uredbe št. 1013/2006, in če je odgovor pritrdilen, ali je pomemben delež živalskih stranskih proizvodov v mešanici v primerjavi z drugimi snovmi.
10

Člen 38 OUG 57/2007 določa: „1. Osrednji javni organ za varstvo okolja ne glede na člen 33, odstavki od (1) do (4), in člen 37(1) letno in vsakič, ko je to potrebno, določi odstopanja, če ne obstaja nobena druga sprejemljiva možnost in če ukrepi, ki odstopajo od navedenih določb, ne škodujejo vzdrževanju ugodnega stanja ohranjenosti populacij zadevnih vrst na njihovem naravnem območju ter izključno v naslednjih primerih: […] (c) zaradi interesov zdravja in javne varnosti ter glede živalskih vrst, razen ptic, tudi iz drugih razlogov javnega interesa, ki je lahko tudi socialne ali gospodarske narave, in zaradi koristnih posledic bistvenega pomena za okolje; […] 2. Odstopanja se določijo z odločbo vodstva osrednjega javnega organa za varstvo okolja in gozdov po posvetovanju z Academiei Română (romunska akademija, Romunija). […] 22. Postopek za določitev odstopanj se odobri s sklepom osrednjega javnega organa za varstvo okolja in gozdov. 23. V zvezi z odstopanji iz odstavka 21 se določijo: (a) vrste, za katere veljajo odstopanja; (b) sredstva, naprave ali načini, dovoljeni za ujetje ali ubitje; (c) pogoji tveganja ter krajevne in časovne okoliščine, v katerih se ta odstopanja lahko odobrijo; (d) organ, pooblaščen za potrditev, da so zahtevani pogoji izpolnjeni, in za odločitev o tem, katera sredstva, naprave ali načini se lahko uporabijo, v okviru kakšnih omejitev in kdo jih lahko uporabi; (e) nadzorni ukrepi, ki jih je treba izvajati. […]“
Uredbo Sveta (ES) št. 4/2009 z dne 18. decembra 2008 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju sodnih odločb ter sodelovanju v preživninskih zadevah je treba razlagati tako, da na njeno področje uporabe in v mednarodno pristojnost sodišč države članice izvršitve spada zahteva za ustavitev izvršilnega postopka, ki jo je vložil preživninski zavezanec in ki je usmerjena zoper izvršitev odločbe, ki jo je izdalo sodišče države članice izvora in ki je ugotovilo to terjatev, ki je tesno povezana s postopkom izvršbe.
65

V ta namen se ta država članica v skladu s členom 4 Listine, ki prepoveduje nečloveško ali poniževalno ravnanje ali kaznovanje, ne sme omejiti na to, da upošteva zgolj izjave tretje države prosilke ali to, da je ta država sprejela mednarodne pogodbe, ki načeloma zagotavljajo spoštovanje temeljnih pravic. Pristojni organ zaprošene države članice, kot je predložitveno sodišče, se mora za namen te preveritve opreti na objektivne, zanesljive, natančne in ustrezno posodobljene elemente, ki lahko med drugim izhajajo iz mednarodnih sodnih odločb, kot so sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice, sodne odločbe tretje države prosilke ter odločbe, poročila in drugi dokumenti, ki jih pripravijo organi Sveta Evrope ali organi v okviru sistema Združenih narodov (sodba z dne 6. septembra 2016, Petruhhin, C‑182/15, EU:C:2016:630, točke od 55 do 59 in navedena sodna praksa).
1.

Člene 7, 11 in 15 Direktive Sveta 92/83/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uskladitvi strukture trošarin za alkohol in alkoholne pijače ter člen 5 Direktive Sveta 92/84/EGS z dne 19. oktobra 1992 o približevanju trošarinskih stopenj za alkohol in alkoholne pijače je treba razlagati tako, da ne nalagajo določitve enakih trošarinskih stopenj za alkoholne pijače, ki spadajo v kategorijo „vina“ v smislu Direktive 92/83, in za tiste, ki spadajo v kategorijo „fermentirane pijače, razen vina in piva“ v smislu te direktive.
58

Na drugi strani je iz tega dopisa in navedb iz predložitvene odločbe, ki so bile povzete v točkah 30, 31 in od 36 do 39 te sodbe, jasno razvidno, da je razlaga, za katero prosi Tribunal Supremo (vrhovno sodišče), neposredno povezana s predmetom spora o glavni stvari ter da problem, ki se odpira s tem sporom in s predlogom za sprejetje predhodne odločbe, prvič, ni hipotetičen, ampak resničen, in drugič, v celoti ostaja tudi po izreku sodbe z dne 14. oktobra 2019. Predložitveno sodišče je bilo namreč na dan, ko je vprašanja predložilo Sodišču, in je na dan razglasitve te sodbe ne glede na navedeno sodbo še vedno pozvano, naj kot sodišče prve in zadnje stopnje odloči o pritožbi, ki jo je O. Junqueras Vies vložil zoper sklep, naveden v točki 25 te sodbe, v katerem mu je to sodišče zavrnilo izdajo izrednega dovoljenja za izhod iz zapora, s katerim bi se mu omogočilo, da izpolni pogoj, ki se s španskim pravom zahteva po njegovi izvolitvi v Evropski parlament. Poleg tega želi navedeno sodišče za to izvedeti, ali je zadevna oseba upravičena do imunitete na podlagi člena 9 Protokola o privilegijih in imunitetah Unije, in če je tako, kateri učinki se na tako imuniteto navezujejo.
45

Na drugem mestu, države članice morajo upoštevati načelo davčne nevtralnosti, ki nasprotuje temu, da bi se podobne in zato med seboj konkurenčne vrste blaga ali storitev z vidika DDV obravnavale različno (sodbi z dne 27. aprila 2006, Solleveld in van den Hout-van Eijnsbergen, C‑443/04 in C‑444/04, EU:C:2006:257, točka 39 in navedena sodna praksa, in z dne 27. junija 2019, Belgisch Syndicaat van Chiropraxie in drugi, C‑597/17, EU:C:2019:544, točka 28).
2.

Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju – Zahteva, da je izkrivljanje očitno razvidno iz listin iz spisa – Razlog, utemeljen na različni razlagi nekega dokumenta – Nedopustnost (člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točke 45, 46, 59 in 81.)