Pritožba, ki jo je Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH vložila 2. maja 2016 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 19. februarja 2016 v zadevi T-53/14, Ludwig-Bölkow-Systemtechnik/Komisija

(Zadeva C-250/16 P)

(2016/C 222/11)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnica: Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH (zastopnik: M. Núñez Müller, odvetnik)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi točko 3 izreka izpodbijane sodbe v zadevi, s katero je bila v preostalem zavrnjena tožba v zadevi T-53/14, ter odločitev glede stroškov v točki 4;

— spremeni točko 2 izreka izpodbijane sodbe, v skladu s katero so bili zneski odškodnine, ki jo je dolgovala družba Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH kot pavšalno nadomestilo, zmanjšani na 10 % zneska predplačil, ki jih je treba vrniti, in ugotovi, da družba Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH ni zavezana plačati nobenega zneska iz naslova pavšalnih odškodnin;

— Evropski komisiji naloži stroške pritožbenega postopka in – v dopolnitev točke 4 izreka izpodbijane sodbe – stroške prvostopenjskega postopka v zadevi T-53/14.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

S pritožbo se ne izpodbija točka 1 izreka sodbe Splošnega sodišča v zadevi T-53/14, s katero je Splošno sodišče ugotovilo, da ni treba več odločati o drugem in tretjem tožbenem razlogu. Prav tako se s pritožbo ne izpodbija točka 2 izreka sodbe Splošnega sodišča v zadevi T-53/14, v delu, v katerem je Splošno sodišče zmanjšalo predplačila, dolgovana iz naslova pavšalnih odškodnin, na 10 % zneska predplačil, ki jih je treba vrniti v okviru projektov HyWays, HyApproval in HarmonHy; točka 2 izreka izpodbijane sodbe se namreč izpodbija le v delu, v katerem zneski, ki so dolgovani iz naslova odškodnine, v nasprotju z zahtevami iz tožbe niso bili zmanjšani na nič. Točko 3 izreka se izpodbija samo v delu, v katerem je Splošno sodišče zavrnilo prvi in (delno) četrti tožbeni razlog. Točka 4 izreka sodbe se izpodbija v delu, v katerem bi ugoditev tožbi morala imeti drugačne posledice glede vračila stroškov, s tem ko Splošno sodišče v nasprotju z zahtevami pritožnice Komisiji ni naložilo plačila stroškov, nastalih zaradi predlogov tožeče stranke, glede katerih je bilo odločeno, da se v zvezi z njimi ustavi postopek.

Pritožnica meni, da izpodbijana sodba krši dolžnost obrazložitve iz členov 36 in 53(1) Poslovnika Sodišča, načelo dobre vere, prepoved izkrivljanja dokazov, kot tudi belgijsko pravo, ki se uporabi.

Izpodbijana sodba krši dolžnost obrazložitve, ker je Splošno sodišče pravno napačno in brez vsebinske obrazložitve izhajalo iz tega, da metoda, ki jo je uporabila pritožnica za izračun urne postavke za stroške, ki se lahko povrnejo, vodi k temu, da bi bila Komisija udeležena pri kritju skupnih stroškov, ki niso odvisni od projekta.

Izpodbijana sodba dalje krši splošno načelo dobre vere, ker bi bilo treba nejasnost v zvezi s splošnimi pogoji v spornih pogodbah razlagati v breme Komisije in v korist pritožnice, namesto tega, da se tveganje uporabe prevali na pritožnico.

Izpodbijana sodba prav tako krši prepoved izkrivljanja dokazov, ker je presoja dejstev, kot jih je navedla tožeča stranka v postopku na prvi stopnji, očitno napačna.

Izpodbijana sodba dalje krši kogentne določbe belgijskega prava, ki se uporabi, in načelo učinkovitega pravnega varstva, ker napačno domneva „jasno“ razlago splošnih pogojev in s tem izključuje uporabo belgijskega prava.

Nazadnje izpodbijana sodba krši tudi načelo utemeljitve in pravo, ki se uporabi, ker z vidika obveznosti plačila pavšalnih odškodnin sicer prizna, da člen II.30 splošnih pogojev krši kogentno belgijsko pravo, iz tega pa ne sledi uporabljivost člena II.30 AB, temveč protipravna ohranitev zmanjšanja.