Zadeva T-35/01

Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd

proti

Svetu Evropske unije

„Damping – Uvedba dokončnih protidampinških dajatev – Elektronske trgovske tehtnice po poreklu iz Ljudske republike Kitajske – Status podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu – Ugotovitev škode – Vzročna zveza – Pravice obrambe“

Povzetek sodbe

1. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Individualna obravnava izvoznih podjetij iz države brez tržnega gospodarstva – Pogoji – Pooblastilo institucij za presojo po prostem preudarku – Sodni nadzor – Meje

(Uredba Sveta št. 384/96)

2. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Stopnja dampinga – Določitev normalne vrednosti – Uvoz proizvodov s poreklom iz držav brez tržnega gospodarstva, kakršne so naštete v členu 2(7)(b) Uredbe št. 384/96 – Uporaba pravil za državo s tržnim gospodarstvom – Uporaba, ki je pridržana za proizvajalce, ki izpolnjujejo kumulativne pogoje, določene v členu 2(7)(c) Uredbe št. 384/96 – Dokazno breme proizvajalcev

(Uredbi Sveta št. 384/96, člen 2(7), in št. 905/98)

3. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Škoda – Ocena pokazateljev škode z analizo trga zadevnega proizvoda po njegovih segmentih – Pogoji

(Uredba Sveta št. 384/96, člen 3)

4. Pravo Skupnosti – Razlaga – Metode – Razlaga glede na mednarodne sporazume, ki jih je sklenila Skupnost – Razlaga Uredbe št. 384/96 glede na protidampinški sporazum GATT iz leta 1994

(Sporazum glede izvajanja člena VI splošnega sporazuma o carinah in trgovini, „protidampinški sporazum iz leta 1994“; Uredba Sveta št. 384/96)

5. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Škoda – Pojem „dampinški uvoz“ – Upoštevanje vsega uvoza proizvodov iz države, za katero je ugotovljeno, da izvaja damping – Meje

(Uredba Sveta št. 384/96, člen 3)

6. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Škoda – Razlika med predhodnimi in dokončnimi podatki, ki so bili sprejeti za ugotovitev škode – Dopustnost

(Uredba Sveta št. 384/96)

7. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Škoda – Uvoz – Obveznost primerjave stopnje dampinga in stopnje nelojalnega nižanja cen proizvodov, ki so uvoženi po dampinški ceni – Neobstoj

(Uredba Sveta št. 384/96, člen 3)

8. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Pojem „industrije Skupnosti“ – Obseg

(Uredba Sveta št. 384/96, člen 4(1))

9. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Škoda – Upoštevno obdobje – Pooblastilo institucij za presojo po prostem preudarku

(Uredba Sveta št. 384/96)

10. Pravo Skupnosti – Načela – Pravice obrambe – Spoštovanje v okviru upravnih postopkov – Protidamping – Obveznost institucij, da zagotovijo podatke zadevnih podjetij – Obseg – Način posredovanja – Neupoštevanje desetdnevnega roka – Vpliv – Pogoji

(Uredba Sveta št. 384/96, člen 20)

11. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Potek postopka – Trajanje več kot eno leto – Dopustnost – Pogoj – Spoštovanje prekluzivnega roka petnajstih mesecev

(Uredba Sveta št. 384/96, člen 6(9))

1. Na področju ukrepov trgovinske zaščite imajo institucije Skupnosti široko diskrecijsko pravico zaradi zapletenosti gospodarskih, političnih in pravnih položajev, ki jih morajo preučevati.

Iz tega izhaja, da mora biti nadzor sodišča Skupnosti nad presojami institucij omejen na preverjanje, ali so se spoštovala postopkovna pravila, ali je bilo dejansko stanje, na katerem temelji izpodbijana odločitev, pravilno ugotovljeno ter ali ne gre za očitno napačno presojo tega dejanskega stanja oziroma zlorabo pooblastil. Isto velja za dejanske pravne in politične razmere v zadevni državi, ki jih morajo institucije Skupnosti oceniti, da lahko ugotovijo, ali izvoznik deluje v tržnih pogojih brez večjega posredovanja države in se mu zato lahko dodeli status podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu.

(Glej točki 48 in 49.)

2. Zato iz člena 2(7) osnovne protidampinške Uredbe št. 384/96 in uvodnih izjav Uredbe št. 905/98, ki ga spreminja, izhaja, prvič, da morata instituciji Skupnosti v primeru uvoza blaga s poreklom iz Kitajske preveriti vsak primer posebej, ker te države še ni mogoče šteti za državo s tržnim gospodarstvom. Normalne vrednosti izdelka s poreklom iz Kitajske torej ni mogoče določiti v skladu s pravili, ki se uporabljajo za države s tržnim gospodarstvom, razen če se dokaže, da za zadevnega proizvajalca oz. proizvajalce veljajo pogoji tržnega gospodarstva.

Drugič, iz te določbe izhaja, da dokazno breme prevzame proizvajalec izvoznik, ki želi dobiti status podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu. Zato institucijama Skupnosti ni treba dokazati, da proizvajalec izvoznik ne izpolnjuje pogojev, ki se zahtevajo za pridobitev navedenega statusa. Nasprotno, instituciji Skupnosti morata presoditi, ali informacije, ki jih je poslal proizvajalec izvoznik, zadostujejo za dokaz, da so pogoji iz člena 2(7)(c) osnovne uredbe izpolnjeni, sodišče Skupnosti pa mora preveriti, ali je ta presoja očitno napačna.

Iz tega izhaja, da so pogoji iz člena 2(7)(c) kumulativni, tako da mora zadevni proizvajalec izpolnjevati vse pogoje iz člena 2(7)(c) osnovne uredbe, da se mu lahko prizna status podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu.

(Glej točke od 52 do 54.)

3. Glede ugotovitve škode, ki se izvede na podlagi člena 3 osnovne protidampinške Uredbe št. 384/96, iz točke 8 tega člena ne izhaja, da bi bila analiza po segmentih zadevnega proizvoda izključena in da bi bilo treba uporabiti metodo povprečnega izračuna. Institucije Skupnosti torej lahko pri določitvi škode na podlagi člena 3 osnovne uredbe opravijo analizo po segmentih trga zadevnega proizvoda, da bi ocenile različne pokazatelje škode, zlasti če se izkaže, da so rezultati, dobljeni z drugačno metodo, izkrivljeni iz enega ali drugega razloga, če se je upošteval zadevni izdelek kot celota.

V zvezi s tem je v skladu s pojavom, ki ga statistiki dobro poznajo, kadar izdelek obsega različne kategorije, izračun splošnega gibanja cen (ki temelji na gibanju obsega in prodajnih vrednosti) izkrivljen, če se cene in gibanje obsega prodaje med kategorijami precej razlikujejo. V takem primeru Komisija izračuna gibanje cen za vsako kategorijo izdelkov.

(Glej točki 127 in 196.)

4. Akti Skupnosti se morajo po možnosti razlagati z vidika mednarodnega prava, zlasti kadar je namen takih aktov izvajanje mednarodnega sporazuma, ki ga je sklenila Skupnost, kot v primeru osnovne protidampinške Uredbe št. 384/96, sprejete zaradi izpolnitve mednarodnih obveznosti, ki izhajajo iz Protidampinškega sporazuma iz leta 1994.

(Glej točko 138.)

5. Pojem „dampinški uvoz“ iz člena 3 osnovne protidampinške Uredbe št. 384/96 pokriva vse dampinške transakcije. Ker ni mogoče preveriti vseh posameznih transakcij, je treba pri analizi škode upoštevati ves uvoz katerega koli proizvajalca izvoznika, za katerega se ugotovi, da izvaja damping. Nasprotno pa se uvoz, ki izvira od proizvajalca izvoznika, za katerega je bila ugotovljena stopnja dampinga nič ali de minimis, se pri analizi škode ne more obravnavati kot „dampinški“.

Četrto točko tega člena je treba razlagati, kot da dopušča upoštevanje uvoza iz dane države, samo če izvira od proizvajalca izvoznika, za katerega je ugotovljeno, da izvaja damping. Zato se lahko uvoz iz države, za katero je bila ugotovljena stopnja dampinga višja od de minimis, upošteva v celoti, samo če v tej državi ni proizvajalca izvoznika, za katerega je bila ugotovljena stopnja dampinga nič ali de minimis.

Z vidika predmeta in cilja člena 3 osnovne uredbe je treba ugotoviti, da pojem „dampinški uvoz“ ne pokriva uvoza s strani proizvajalca izvoznika, ki ne izvaja dampinga, čeprav prihaja iz države, za katero je bila ugotovljena stopnja dampinga, ki je višja od de minimis.

(Glej točke od 158 do 162.)

6. Glede morebitne razlike med predhodnimi podatki in podatki, ki so bili uporabljeni pri določitvi škode zaradi dampinga, je treba ugotoviti, da je protidampinška preiskava v resnici stalen postopek, med katerim se številne ugotovitve redno popravljajo. Zato ni mogoče izključiti, da se končne ugotovitve institucij Skupnosti razlikujejo od ugotovitev, sprejetih v določenem trenutku preiskave. Poleg tega se začasni podatki per definitionem lahko spreminjajo med preiskavo. Zato podjetje ne more upravičeno trditi, da naj bi bilo domnevno protislovje med predhodnimi in dokončnimi podatki o škodi na kakršen koli način ponazoritev pomanjkanja objektivnosti in zanesljivosti zadevnih podatkov. Nazadnje je treba poudariti, da se mora škoda določiti glede na čas sprejetja morebitnega akta o uvedbi zaščitnih ukrepov.

(Glej točko 182.)

7. Glede določitve škode industriji Skupnosti nič iz osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 ne določa, da je treba stopnje dampinga primerjati s stopnjami nelojalnega nižanja cen proizvodov, ki so predmet dampinga glede na podobne proizvode Skupnosti, in da bi, če je stopnja dampinga nižja od stopnje nelojalnega nižanja cen, taka primerjava razkrila, da naj škoda, povzročena industriji Skupnosti, ne bi bila posledica dampinga, ampak drugih dejavnikov, kot so običajne stroškovne prednosti, ki so jih imeli izvozniki, ki so predmet protidampinškega postopka.

(Glej točko 219.)

8. V skladu s členom 4(1) osnovne protidampinške uredbe pojem „industrija Skupnosti“ pokriva vse proizvajalce podobnih izdelkov v Skupnosti ali tiste od njih, katerih skupna proizvodnja izdelkov predstavlja večji delež celotne proizvodnje teh izdelkov v Skupnosti. Ta pojem torej ne zajema izključno proizvajalcev Skupnosti, ki so sodelovali pri preiskavi.

(Glej točko 257.)

9. Pri določitvi obdobja, ki se upošteva za ugotovitev škode v okviru protidampinškega postopka, imata instituciji Skupnosti široko diskrecijsko pravico.

(Glej točko 277.)

10. Načelo spoštovanja pravic obrambe je temeljno načelo prava Skupnosti. Na podlagi tega načela, katerega zahteve se odražajo v členu 20 osnovne protidampinške uredbe št. 384/96, je treba podjetjem, ki so predmet postopka preiskave, ki mu sledi sprejetje protidampinške uredbe, med upravnim postopkom omogočiti, da primerno predstavijo svoje stališče o resničnosti in upoštevnosti zatrjevanih dejstev in okoliščin ter o dokazih, ki jih je Komisija predložila v podporo trditvi o obstoju dampinga in škode, ki naj bi bila zaradi tega dampinga povzročena industriji Skupnosti.

Nepopolnost dokončnih razkritij glede bistvenih dejstev in preudarkov, na podlagi katerih namerava Komisija Svetu predlagati uvedbo dokončnih ukrepov, določenih s členom 20(4) osnovne uredbe, povzroči nezakonitost uredbe o uvedbi dokončnih protidampinških dajatev samo, če podjetja, ki jih upravni postopek zadeva, zaradi te opustitve niso mogla primerno braniti svojih interesov.

To, da dokument o dokončnem razkritju ne vsebuje nekaterih informacij, ni kršitev pravic obrambe podjetij, če se ugotovi, da so se s temi informacijami seznanila ob drugi priložnosti, ko so še vedno lahko učinkovito predstavila svoje stališče v zvezi s tem, preden je Komisija sprejela predlog za sprejetje izpodbijane uredbe.

Čeprav bi ta podjetja morala imeti na voljo najmanj deset dni za vložitev morebitnih pripomb o informacijah, ki niso bile navedene v dokumentu o dokončnem razkritju, ki jim je bil poslan, in čeprav ta rok ni bil spoštovan, ta okoliščina sama po sebi ne more povzročiti razglasitve ničnosti izpodbijane uredbe. Treba je namreč tudi ugotoviti, ali je dejstvo, da instituciji Skupnosti podjetjem nista odobrili roka, določenega v členu 20(5) osnovne uredbe za predložitev morebitnih pripomb o zgoraj navedenih dodatnih informacijah, lahko konkretno vplivalo na njihove pravice obrambe v okviru zadevnega postopka.

(Glej točke od 287 do 290, 292, 330 in 331.)

11. Člen 6(9) osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 vsebuje okvirni rok, in sicer eno leto, in tudi prekluzivni rok, in sicer petnajst mesecev. Iz teh dveh rokov izhaja, da je, če instituciji Skupnosti preiskave ne končata v okvirnem roku enega leta, za spoštovanje postopkovnih pravil osnovne uredbe dovolj, da jo končata v prekluzivnem roku petnajstih mesecev, ne da bi bilo treba preveriti, ali je ta rok, ki presega okvirni rok, vendar ostaja krajši od prekluzivnega roka, primeren glede na okoliščine primera.

(Glej točko 348.)

SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (četrti razširjeni senat)

z dne 28. oktobra 2004( )

„Damping – Uvedba dokončnih protidampinških dajatev – Elektronske trgovske tehtnice po poreklu iz Ljudske republike Kitajske – Status podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu – Ugotovitev škode – Vzročna zveza – Pravice obrambe“

V zadevi T-35/01,

Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd, s sedežem v Šanghaju (Kitajska), ki jo zastopa P. Waer, avocat,

tožeča stranka,

proti

Svetu Evropske unije, ki ga zastopa S. Marquardt, zastopnik, najprej skupaj z G. Berrischem in s P. Nehlom, nato skupaj z G. Berrischem, avocats,

tožena stranka,

ob intervenciji

Komisije Evropskih skupnosti, ki jo zastopajo V. Kreuschitz, S. Meany in T. Scharf, zastopniki, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

intervenient,

zaradi predloga za razglasitev ničnosti člena 1 Uredbe Sveta (ES) št. 2605/2000 z dne 27. novembra 2000 o uvedbi dokončnih protidampinških dajatev za uvoz nekaterih elektronskih trgovskih tehtnic po poreklu iz Ljudske republike Kitajske, Republike Koreje in s Tajvana (UL L 301, str. 42),

SODIŠČE PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI (četrti razširjeni senat),

v sestavi V. Tiili, predsednica, J. Pirrung, P. Mengozzi, A. W. H. Meij in M. Vilaras, sodniki,

sodni tajnik: J. Plingers, administrator,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 6. marca 2003

izreka naslednjo

Sodbo

Pravni okvir

1 Člen 1(4) Uredbe Sveta (ES) št. 384/96 z dne 22. decembra 1995 o zaščiti proti d[a]mpinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL 1996, L 56, str. 1, v nadaljevanju: osnovna uredba), določa:

„V [osnovni] uredbi pomeni izraz ,podoben izdelek‘ izdelek, ki je identičen, se pravi v vseh pogledih enak obravnavanemu izdelku, ali če takega izdelka ni, kak drug izdelek, ki čeprav ni enak v vseh pogledih, ima značilnosti, ki zelo spominjajo na tiste, ki jih ima obravnavani izdelek.“

2 Člen 2(7) osnovne uredbe, kot je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 905/98 z dne 27. aprila 1998 (UL L 128, str. 18, popravek v UL 2000, L 263, str. 34), določa:

„a) V primeru uvoza iz držav brez tržnega gospodarstva [...] se določi normalna vrednost na podlagi cene ali računsko določene vrednosti v tretji državi s tržnim gospodarstvom ali cene, ki velja pri uvozu iz te tretje države v druge države, vključno s Skupnostjo, ali kjer to ni mogoče, na kateri koli drugi razumni osnovi, vključno s ceno, ki se je dejansko plačevala ali se plačuje v Skupnosti za podoben proizvod, po potrebi primerno prilagojeni, tako da vsebuje razumno profitno maržo.

Primerna tretja država s tržnim gospodarstvom se izbere na smiseln način, pri čemer se ustrezno upoštevajo vse zanesljive informacije, ki so dostopne v času izbire. Upoštevajo se tudi roki; kjer je to primerno, se uporabi tretja država s tržnim gospodarstvom, ki je predmet iste preiskave.

Strani, udeležene v preiskavi, se obvesti kmalu po začetku preiskave za predvideno tretjo državo s tržnim gospodarstvom, pri čemer imajo 10 dni časa za pripombe.

b) Pri proti dampinških preiskavah, ki obravnavajo uvoz iz Ruske federacije in […] Kitajske, se bo določila normalna vrednost v skladu z odstavki od 1 do 6, če se dokaže na podlagi ustrezno utemeljenih zahtevkov enega ali več proizvajalcev v preiskavi in v skladu s kriteriji in postopki, določenimi v pododstavku (c), da pogoji tržnega gospodarstva za tega proizvajalca oz. proizvajalce prevladujejo glede proizvodnje in prodaje zadevnega podobnega izdelka. Če ni tako, se uporablja pravilo, določeno v pododstavku (a).

c) Zahtevek pod pododstavkom (b) mora biti vložen pisno in vsebovati zadostne dokaze, da proizvajalec deluje v pogojih tržnega gospodarstva, to je če:

– se odločitve podjetij glede cen, stroškov in vložkov, vključno npr. s surovinami, stroški tehnologije in dela, obsegom proizvodnje, prodajo in vlaganji sprejemajo kot odziv na tržne signale, ki odražajo ponudbo in povpraševanje, in brez večjega vmešavanja države s tem v zvezi, stroške za glavne vložke pa v glavnem odražajo tržne vrednosti,

– imajo podjetja jasno določeno zbirko računovodskih evidenc, ki se pregledujejo neodvisno, v skladu z mednarodnimi računovodskimi standardi in se uporabljajo v vse namene,

– proizvodni stroški in finančna situacija podjetij niso podvrženi bistvenemu izkrivljanju, ki se prenaša še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva, zlasti v zvezi z amortizacijo sredstev, druge vrste odpisov, blagovne menjave in plačila preko kompenzacij dolgov,

– za zadevna podjetja velja stečajno pravo in pravo lastninskih razmerij, ki zagotavlja pravno varnost in stabilnost za delovanje podjetij,

in

– se pretvorbe glede menjalnega tečaja izvajajo po tržnem tečaju.

Ocena, ali proizvajalec izpolnjuje gornja merila, je sprejeta v treh mesecih po sprožitvi preiskave, po podrobnem posvetovanju Svetovalnega odbora in po tem, ko je dobila industrija Skupnosti priložnost podati svoje pripombe. Ta ocena ostane v veljavi ves čas preiskave.“

3 Člen 3 osnovne uredbe določa:

„Določanje škode

1. V zvezi [z osnovno] uredbo pomeni izraz ,škoda‘, če ni drugače določeno, znatno škodo, povzročeno industriji Skupnosti, grožnjo znatne škode industriji Skupnosti ali znatno zaviranje izgradnje te industrije in se razlaga v skladu z določbami tega člena.

2. Določanje škode temelji na pozitivnih dokazih in vključuje objektivno preverjanje tako (a) obsega d[a]mpinškega uvoza in učinka d[a]mpinškega uvoza na cene na trgu Skupnosti za podobne izdelke kot tudi (b) posledičnega vpliva tega uvoza na industrijo Skupnosti.

3. V zvezi z obsegom d[a]mpinškega uvoza se ugotavlja, ali je prišlo do pomembnega povečanja d[a]mpinškega uvoza, bodisi v absolutnem smislu ali pa relativno glede na proizvodnjo in potrošnjo v Skupnosti. V zvezi z učinkom d[a]mpinškega uvoza na cene se ugotavlja, ali je prišlo do znatnega nelojalnega nižanja cen zaradi d[a]mpinškega uvoza, če to ceno primerjamo s ceno podobnega izdelka industrije Skupnosti, oziroma ali tak uvoz kako drugače v pomembni meri pritiska na cene ali v pomembni meri preprečuje zvišanja cen, do katerih bi sicer prišlo. Ne eden ali več teh dejavnikov skupaj, ni oziroma niso odločujoči.

4. Če je uvoz izdelka iz več držav istočasno predmet protid[a]mpinških preiskav, se učinki takšnega uvoza ocenjujejo kumulativno samo, če se ugotovi, da: (a) je stopnja d[a]mpinga, ugotovljena za uvoz iz vsake od teh držav, večja kot de minimis, kot ga opredeljuje člen 9(3), in da obseg uvoza iz vsake od teh držav ni zanemarljiv; in (b) kumulativna ocena učinkov uvoza ustreza konkurenčnim pogojem med uvoženimi izdelki in konkurenčnimi pogoji med uvoženimi izdelki na eni strani in podobnimi izdelki Skupnosti na drugi strani.

5. Preiskava učinka d[a]mpinškega uvoza na zadevno industrijo Skupnosti vsebuje oceno vseh gospodarskih dejavnikov in pokazateljev, ki vplivajo na stanje industrije, vključno z dejstvom, da je kaka industrija morda še vedno v procesu okrevanja zaradi učinkov d[a]mpinga ali subvencioniranja v preteklosti, nadalje velikost dejanske stopnje d[a]mpinga, dejanski in potencialni padec prodaje, dobičke, obseg proizvodnje, tržni delež, produktivnost, donosnost investicij, stopnjo izkoriščenosti zmogljivosti, dejavnike, ki vplivajo na cene v Skupnosti, dejanske in potencialne negativne učinke na denarni tok, zalogo, zaposlovanje, plače, rast, sposobnost zbiranja kapitala ali investicij. Ne eden ali več teh dejavnikov skupaj ni oziroma niso odločujoči.

6. Na osnovi vseh zadevnih dokazov, predstavljenih v zvezi z odstavkom 2, je treba dokazati, da d[a]mpinški uvoz povzroča škodo v smislu [osnovne] uredbe. Konkretno to pomeni, da je treba dokazati, da so obseg in/ali ravni cen, ugotovljeni v skladu z odstavkom 3, odgovorni za učinek na industrijo Skupnosti, kot ga predvideva odstavek 5, in da je ta učinek tako velik, da ga je mogoče označiti kot znatnega.

7. Razen d[a]mpinškega uvoza se preiščejo še drugi znani dejavniki, ki istočasno povzročajo škodo industriji Skupnosti, s čimer se zagotovi, da se škoda, ki jo ti drugi dejavniki povzročajo, ne pripisuje d[a]mpinškemu uvozu v skladu z odstavkom 6. Dejavniki, ki jih je mogoče upoštevati v tem okviru, vključujejo obseg in uvozne cene, ki se ne prodaja po d[a]mpinških cenah, zmanjševanje povpraševanja ali spremembe v potrošniških navadah, konkurenco med proizvajalci tretjih držav in Skupnosti in njihove trgovinske omejitvene prakse, razvoj tehnologije in izvozno sposobnost ter produktivnost industrije Skupnosti.

8. Učinek d[a]mpinškega uvoza se ocenjuje glede na proizvodnjo industrije Skupnosti podobnega izdelka, kadar podatki, ki so na voljo, omogočajo ločeno ugotavljanje te proizvodnje na osnovi takih kriterijev, kot je proizvodni proces, prodaja proizvajalcev in njihovi dobički. Če tako ločeno ugotavljanje te proizvodnje ni mogoče, se učinki d[a]mpinškega uvoza ugotavljajo s preiskavo proizvodnje najbližje skupine ali palete izdelkov, ki vsebuje podoben izdelek, za katerega je mogoče dobiti potrebne informacije.

9. Določitev grožnje znatne škode temelji na dejstvih in ne le na obtožbah, domnevah ali oddaljeni možnosti. Sprememba okoliščin, ki bi ustvarila razmere, v katerih bi d[a]mping povzročil škodo, mora biti jasno predvidena in neposredno grozeča.

Pri odločanju glede obstoja grožnje znatne škode se upoštevajo takšni dejavniki, kot so:

a) znatno povečana stopnja d[a]mpinškega uvoza na trgu Skupnosti, ki nakazuje verjetnost znatno povečanega uvoza;

b) dovolj prosto dostopnih zmogljivosti uvoznika ali neizbežno in znatno povečanje takih zmogljivosti, ki nakazuje verjetnost znatno povečanega d[a]mpinškega izvoza v Skupnost, pri čemer pa se upošteva tudi dostopnost drugih izvoznih trgov, ki lahko absorbirajo dodaten izvoz;

c) ali uvoz vstopa po cenah, ki bi v znatni meri pritiskale na cene ali preprečile zvišanje cen, do katerih bi sicer prišlo, verjetno pa tudi povečale povpraševanje po nadaljnjem uvozu,

in

d) zaloge izdelkov v preiskavi.

Nobeden od zgoraj naštetih dejavnikov sam po sebi ni odločujoč, toda vsi obravnavani dejavniki skupaj morajo voditi do sklepa, da je nadaljnji d[a]mpinški izvoz neizbežen in da bo nastopila znatna škoda, če se ne izvedejo zaščitni ukrepi.“

4 Člen 6(9) osnovne uredbe določa:

„Pri postopkih, ki se začnejo v skladu s členom 5(9), se preiskava, če je le mogoče, zaključi v roku enega leta. Vsekakor pa se ta preiskava v vseh primerih zaključi v 15 mesecih po njenem začetku z ugotovitvami, ki jih [sprejme] v primeru vloženih zavez v skladu s členom 8, v primeru dokončnih ukrepov pa členom 9.“

5 Nazadnje, člen 20 osnovne uredbe določa:

„[...]

2. Stranke iz odstavka 1 lahko zahtevajo dokončno razkritje bistvenih dejstev in premislekov, na osnovi katerih se namerava priporočiti uvedbo dokončnih ukrepov, ali pa zaključek preiskave ali postopka brez uvedbe ukrepov, pri čemer se še posebna pozornost posveča razkritju katerih koli dejstev ali premislekov, ki so drugačni od tistih, ki so bili uporabljeni pri začasnih ukrepih.

3. Zahteve za končno razkritje, opisane v odstavku 2, se naslovijo v pisni obliki na Komisijo, ki jih mora prejeti v primerih, kjer je bila uvedena začasna dajatev, najkasneje en mesec po objavi uvedbe te dajatve. Kjer začasna dajatev ni bila uporabljena, se strankam da priložnost, da zahtevajo končno razkritje v časovnih rokih, ki jih določi Komisija.

4. Končno razkritje je podano v pisni obliki. Izda se v najkrajšem možnem času ob ustreznem upoštevanju zaščite zaupnih informacij in običajno ne kasneje kot en mesec pred dokončno odločitvijo ali pred trenutkom, ko Komisija predloži kakršen koli predlog za dokončne ukrepe v skladu s členom 9. Če Komisija ob temu času še ne more razkriti določenih dejstev ali premislekov, se ta razkrijejo kasneje v najkrajšem možnem času. To razkritje ne vpliva na katero koli kasnejšo odločitev, ki jo lahko sprejme Komisija ali Svet, toda če ta odločitev temelji na kakih drugačnih dejstvih ali premislekih, se ta razkrijejo v najkrajšem možnem času.

5. Pripombe, ki so dane po dokončnem razkritju, se upoštevajo samo v primeru, če se prejmejo v roku, ki ga v vsakem posameznem primeru določi Komisija in ki znaša vsaj 10 dni, pri čemer se na ustrezen način upošteva nujnost primera.“

Dejansko stanje

6 Potem ko so 30. julija 1999 proizvajalci elektronskih trgovskih tehtnic v Evropski skupnosti, ki ustvarijo večino celotne proizvodnje Skupnosti zadevnega izdelka, vložili pritožbo, je Komisija v skladu s členom 5 osnovne uredbe z obvestilom, objavljenim 16. septembra 1999 (UL C 262, str. 8), začela protidampinški postopek glede uvoza nekaterih elektronskih trgovskih tehtnic s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, Republike Koreje in s Tajvana.

7 Dva proizvajalca elektronskih trgovskih tehtnic Skupnosti, Avery Berkel Ltd in Bizerba GmbH, ki sta skupaj ustvarila 39 % takratne proizvodnje Skupnosti, sta sodelovala pri preiskavi Komisije.

8 Hkrati je osem proizvajalcev izvoznikov v zadevnih državah, med njimi tožeča družba, štirje uvozniki, katerih dejavnost je bila povezana z zadevno proizvodnjo, in tudi referenčni proizvajalec iz podobne države, in sicer Indonezije, odgovorilo na vprašalnike, ki jih je poslala Komisija.

9 Preiskava dampinga in škode, ki je nastala zaradi njega, je zajela obdobje od 1. septembra 1998 do 31. avgusta 1999 (v nadaljevanju: obdobje preiskave). Preučevanje gibanj, koristnih za določitev navedene škode, je zajelo obdobje od 1. januarja 1995 do konca obdobja preiskave (v nadaljevanju: obdobje analize).

10 Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd (v nadaljevanju: tožeča stranka ali Shanghai Teraoka) je družba kitajskega prava, ki je bila ustanovljena leta 1992, katere kapital je izključno v lasti tujih vlagateljev in ki proizvaja elektronske trgovske tehtnice ter jih izvaža predvsem v Skupnost.

11 Tožeča stranka je 11. oktobra 1999 od Komisije zahtevala, naj ji v okviru preiskave v skladu s členom 2(7) osnovne uredbe prizna status podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu. S telefaksom z dne 17. decembra 1999 je Komisija obvestila tožečo stranko, da ne izpolnjuje zahtevanih pogojev iz člena 2(7)(c) osnovne uredbe za dodelitev statusa podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu.

12 Tožeča stranka je Komisiji v odgovor na zavrnitev zahtevka poslala pripombe v dveh dopisih z dne 27. decembra 1999 in 11. januarja 2000.

13 Komisija je 4. januarja in 3. februarja 2000 tožeči stranki potrdila zavrnitev dodelitve statusa podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu.

14 Po srečanju Komisije in predstavnikov zadevne industrije Skupnosti 6. aprila 2000 sta dva proizvajalca Skupnosti 10. in 14. aprila 2000 Komisiji poslala pripombe v zvezi z uvodnimi ugotovitvami Komisije o obstoju škode za navedeno industrijo Skupnosti.

15 Tožeča stranka je 1. avgusta 2000 Komisiji poslala pripombe v zvezi z vprašanjem škode in vzročne zveze.

16 S telefaksom z dne 21. septembra 2000 je Komisija tožečo stranko obvestila o bistvenih dejstvih in premislekih, na podlagi katerih je nameravala priporočiti uvedbo dokončne protidampinške dajatve v višini 13,1 % na uvoz nekaterih elektronskih trgovskih tehtnic, ki jih proizvaja tožeča stranka.

17 S telefaksom z dne 29. septembra 2000 je tožeča stranka zahtevala dodatne informacije o obstoju dampinga in določitvi škode, ki naj bi nastala zaradi njega.

18 Komisija je na to zahtevo odgovorila z dvema dopisoma z dne 29. septembra 2000 in 4. oktobra 2000.

19 S telefaksom z dne 4. oktobra 2000 je tožeča stranka zahtevala dodaten rok za predložitev pripomb. S telefaksom z dne 5. oktobra 2000 je Komisija zavrnila to zahtevo zaradi nujnosti.

20 Tožeča stranka je 10. oktobra 2000 predložila pripombe v zvezi z informacijami, ki jih je prejela.

21 S telefaksom z dne 11. oktobra 2000 je Komisija odgovorila na pripombe tožeče stranke in zmanjšala stopnjo dampinga s 13,1 na 12,8 %.

22 S telefaksom z dne 23. oktobra 2000 je Komisija dopolnila odgovor na pripombe tožeče stranke.

23 Svet je z Uredbo Sveta (ES) št. 2605/2000 z dne 27. novembra 2000 o uvedbi dokončnih protidampinških dajatev za uvoz nekaterih elektronskih trgovskih tehtnic po poreklu iz Ljudske republike Kitajske, Republike Koreje in Tajvana (UL L 301, str. 42, v nadaljevanju: izpodbijana uredba) uvedel protidampinške dajatve v višini 12,8 % na izdelke, ki jih izvaža tožeča stranka in so opredeljeni v nadaljevanju. Člen 1 izpodbijane uredbe določa:

„1. Uvede se dokončna protidampinška dajatev na uvoz elektronskih trgovskih tehtnic z maksimalnim tehtalnim območjem do vključno 30 kg in z vgrajenim digitalnim prikazovalnikom mase, cene na enoto in zneska za plačilo (s pripravo za tiskanje teh podatkov ali brez nje), ki jih je trenutno mogoče uvrstiti pod oznako NC ex 8423 8150 (koda TARIC 8423 8150 10) in so po poreklu s […] Kitajske, […] Koreje in Tajvana.

2. Dajatev, izračunana na podlagi neto cene proizvoda franko meja Skupnosti, neocarinjeno, znaša [za tožečo stranko]: […] 12,8 % […]“

Postopek in predlogi strank

24 Z vlogo, vloženo v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 16. februarja 2001, je tožeča stranka vložila to tožbo.

25 Z vlogo, vloženo v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 12. junija 2001, je Komisija predlagala, naj se ji dovoli intervencija v podporo predlogom tožene stranke v tem postopku. S sklepom z dne 11. septembra 2001 je predsednik četrtega razširjenega senata Sodišča prve stopnje dovolil to intervencijo.

26 Ker se je Komisija odpovedala vložitvi intervencijske vloge, se je pisni postopek končal 28. novembra 2001.

27 Na podlagi poročila sodnika poročevalca se je Sodišče prve stopnje (četrti razširjeni senat) odločilo začeti ustni postopek.

28 V okviru ukrepov procesnega vodstva je Sodišče prve stopnje pozvalo stranke, naj odgovorijo na pisna vprašanja in predložijo nekatere dokumente. Stranke so deloma izpolnile ti zahtevi.

29 Glavni stranki v sporu in tudi intervenient so na javni obravnavi 6. marca 2003 podali ustne navedbe in odgovorili na vprašanja, ki jih je postavilo Sodišče prve stopnje.

30 Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

– razglasi ničnost člena 1 izpodbijane uredbe v delu, kjer uvaja dokončno protidampinško dajatev na elektronske trgovske tehtnice, ki jih izvaža;

– Svetu naloži plačilo stroškov.

31 Svet ob intervenciji Komisije Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

– zavrne tožbo;

– tožeči stranki naloži plačilo stroškov.

Temelj

32 Tožeča stranka v bistvu navaja štiri razloge v podporo tožbi. Prvi razlog je očitna napaka pri presoji pri uporabi člena 2(7) osnovne uredbe. Drugi razlog je kršitev člena 3(2), (3), (5) in (8) osnovne uredbe ter očitna napaka pri presoji pri določitvi škode. Tretji razlog je kršitev člena 3(6) osnovne uredbe. Nazadnje, četrti razlog je kršitev postopkovnih pravil, določenih z osnovno uredbo.

A – Prvi tožbeni razlog: očitna napaka pri presoji pri uporabi člena 2(7) osnovne uredbe

1. Uvod

33 Tožeča stranka meni, da sta instituciji Skupnosti napačno ocenili, da ne izpolnjuje pogojev iz člena 2(7)(c) osnovne uredbe, ki ureja status podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu. Trdi, da je predložila zadosten dokaz, da je upravičena do dodelitve navedenega statusa.

34 Svet je utemeljil zavrnitev statusa podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu, in v uvodni izjavi (46) izpodbijane uredbe navedel:

„Komisija je ugotovila, da sta podjetji, [med katerima je tožeča stranka], na Kitajskem več let prodajali po bolj ali manj usklajenih cenah, ki so prinašale izgube. Poleg tega podjetji nista mogli v celoti sami odločati o tem, ali in v kolikšnem obsegu naj svojo proizvodnjo prodajata na notranjem trgu. Praksa Komisije je, da zahtevke za priznanje STG zavrne, če za domačo prodajo veljajo omejitve in se cene med kupci ne razlikujejo, saj so takšne podobne cene lahko posledica centralnega predpisovanja cen. Poleg tega so dokazi kazali na to, da so bile te cene že več let pod pragom dobička, kar tudi kaže na to, da ti proizvajalci niso delovali v pogojih tržnega gospodarstva.“

35 Svet je zato v uvodni izjavi (47) izpodbijane uredbe menil, da tožeča stranka „[ni] izpolnjeval[a] pogojev iz člena 2(7)(c) temeljne uredbe“.

36 Komisija je, kot je Sodišče prve stopnje ugotovilo v zgoraj navedenih točkah 11 in 13, zavrnila zahtevek tožeče stranke za pridobitev statusa podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu, s telefaksom z dne 17. decembra 1999 in potrdila zavrnitev s telefaksoma z dne 4. januarja in 3. februarja 2000. Komisija je, potem ko je sporočila rezultate preiskave, utemeljila analizo z naslednjimi tremi premisleki. Prvič, tožeča stranka naj bi ravnala v skladu s kitajskim zakonom o določitvi cen z dne 29. decembra 1997 (v nadaljevanju: zakon o cenah), po katerem je morala na kitajskem notranjem trgu prodajati svoje izdelke z izgubo po bolj ali manj enakih cenah. Drugič, tožeča stranka naj se ne bi popolnoma sama odločala, ali in v kolikšnem obsegu naj prodaja svoje izdelke na kitajskem notranjem trgu ali tujih trgih. Nazadnje, tožeča stranka naj bi Komisiji poslala napačne informacije ali naj ne bi posredovala ustreznih dokumentov in naj bi s tem ovirala preiskavo.

37 V okviru tega tožbenega razloga tožeča stranka najprej izpodbija razlago člena 2(7) osnovne uredbe s strani Komisije in nato Sveta.

38 Drugič, tožeča stranka izpodbija ugotovitve Komisije in Sveta, zaradi katerih sta ti instituciji sklepali, da pogoji iz člena 2(7) osnovne uredbe niso bili izpolnjeni. Tožeča stranka v telefaksu z dne 17. decembra 1999 predvsem izpodbija ugotovitve Komisije v delu z naslovom „Rezultati preiskave“, ki se nanašajo na neobstoj obveznosti tožeče stranke, da med obveznosti do virov sredstev vpiše rezervacije za dvomljive terjatve, na zgornjo mejo deviznega računa v višini kapitala podjetja, na ugotovljene sistematične prodaje z izgubo na kitajskem notranjem trgu, na prepoved na podlagi zakona o cenah za tožečo stranko, da na Kitajskem zaračunava podobnim kupcem drugačne cene, na omejitve svobode prodaje na kitajskem notranjem trgu in na dejstvo, da naj bi tožeča stranka Komisiji med preiskavo poslala zavajajoče informacije.

39 Takoj je treba zavrniti trditve tožeče stranke, ki se nanašajo na prvi navedbi, iz prejšnje točke. Ker niti Svet niti Komisija svojih ugotovitev nista utemeljila glede teh navedb, trditve, ki so povezane s tema navedbama, niso upoštevne.

40 Tretjič, tožeča stranka trdi, da ji instituciji Skupnosti nista predložili dokumentov, na podlagi katerih ji nato nista odobrili statusa podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu. Tudi ta očitek je treba zavrniti, ker sta instituciji Skupnosti oceno v zvezi s tem pripravili na podlagi dokumentov, ki jih je tožeča stranka poslala Komisiji v okviru odgovora na del D vprašalnika in na podlagi dokumentov, s katerimi se je Komisija seznanila med preverjanjem na kraju samem.

41 Poleg tega je treba opomniti, da tožeča stranka ni natančno pojasnila, za katere „nove podatke“ naj bi šlo, in se je sklicevala samo na informacije v svojih dokumentih. Tako je v repliki priznala, da so bili „vsi računi v zvezi s posameznimi transakcijami na [kitajskem] notranjem trgu […] dani na voljo preiskovalcem med preverjanjem na kraju samem, prav tako kot vse druge informacije v zvezi z računovodstvom in proizvodnimi stroški“. Zato institucijama Skupnosti, potem ko sta na podlagi tega prišli do določenih zaključkov, ni bilo treba poslati zadevnih dokumentov družbi Shanghai Teraoka, ker jih je tožeča stranka poslala sama in jih je torej poznala.

42 Dodati je treba, da v zvezi s tem nova trditev, ki jo je tožeča stranka predstavila v repliki in izhaja iz kršitve člena 20(4) osnovne uredbe, v skladu s katero naj bi Svet med postopkom pred Sodiščem prve stopnje predstavil podatke, ki tožeči stranki niso bili sporočeni med upravnim postopkom, ni bistvena. Takšna trditev namreč priča o zmedi med postopkom v zvezi z dodelitvijo statusa podjetju, ki deluje v tržnem gospodarstvu, in postopkom v zvezi z uvedbo dokončnih protidampinških ukrepov. Če člen 20(4) osnovne uredbe, ki se nanaša na zadnjenavedeni postopek, nima nobene povezave z dodelitvijo statusa podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu, se tožeča stranka v zvezi z dokumenti, katerih namen je predvsem pridobitev navedenega statusa, ne bi mogla uspešno sklicevati na kršitev tega predpisa.

2. Zgradba člena 2(7) osnovne uredbe

a) Trditve strank

43 Tožeča stranka izpodbija razlago člena 2(7) osnovne uredbe s strani institucij Skupnosti, zlasti v zvezi z dokaznim bremenom. Trdi, da Svet ni upošteval ratio legis spremembe člena 2(7) osnovne uredbe, se pravi namena, da se upošteva temeljna sprememba gospodarske strukture na Kitajskem.

44 Poleg tega se tožeča stranka sklicuje na sodbo Sodišča prve stopnje z dne 26. septembra 2000 v zadevi Starway proti Svetu (T-80/97, Recueil, str. II-3099, točka 112), iz katere naj bi izhajalo, da je zahteva, da izvoznik predloži dokaz, ki mu ni dostopen, kršitev načel pravne varnosti in spoštovanja pravic obrambe.

45 Nazadnje, tožeča stranka sklepa, da morata instituciji Skupnosti, če se sklicujeta na obstoj nekaterih dejstev, dokazati, da takšna dejstva resnično obstajajo in da so bila pravilno ugotovljena. Tožeča stranka se v zvezi s tem sklicuje na sodbo Sodišča z dne 26. junija 2001 v zadevi Brunnhofer (C-381/99, Recueil, str. I-4961, točka 52).

46 Svet trdi, da utemeljitev tožeče stranke temelji na napačni razlagi člena 2(7) osnovne uredbe. Iz preambule Uredbe št. 905/98 naj bi predvsem izhajalo, da zgoraj navedena določba glede Kitajske in Rusije postavlja le domnevo o neobstoju pogojev, ki so značilni za tržno gospodarstvo, ter da mora torej zadevni proizvajalec izvoznik in v tem primeru tožeča stranka dokazati nasprotno. Svet meni, da trditev tožeče stranke temelji na obrnjenem dokaznem bremenu. Poleg tega naj bi instituciji Skupnosti na tem področju imeli široko diskrecijsko pravico, kar naj bi izhajalo iz sodne prakse (sodba Sodišča prve stopnje z dne 17. julija 1998 v zadevi Thai Bicycle proti Svetu, T-118/96, Recueil, str. II-2991, točka 32) ter iz izrazov „ustrezno utemeljeni zahtevki“ in „zadostni dokazi“ v členu 2(7)(b) in (c) osnovne uredbe.

47 Svet nazadnje trdi, da je v načelu pet pogojev v zgoraj navedeni določbi kumulativnih. Vendar vztraja pri tem, da ti pogoji niso vsi enako pomembni. Prvi pogoj, v skladu s katerim se odločitve podjetij glede cen, stroškov in vložkov sprejmejo kot odziv na tržne signale, ki izražajo ponudbo in povpraševanje, brez večjega vmešavanja države, bi bil v zvezi s tem ključen. Le ugotovitev, da tožeča stranka ni izpolnila zgoraj navedenega pogoja, bi zadostovala za utemeljitev zavrnitve njenega zahtevka za dodelitev statusa podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu.

b) Presoja Sodišča prve stopnje

48 Najprej je treba opozoriti, da imajo institucije Skupnosti na področju ukrepov trgovinske zaščite široko diskrecijsko pravico zaradi zapletenosti gospodarskih, političnih in pravnih položajev, ki jih morajo preučevati (sodbi Sodišča prve stopnje z dne 5. junija 1996 v zadevi NMB France in drugi proti Komisiji, T-162/94, Recueil, str. II-427, točka 72, in z dne 29. januarja 1998 v zadevi Sinochem proti Svetu, T-97/95, Recueil, str. II-85, točka 51, zgoraj v točki 46 navedena sodba Thai Bicycle proti Svetu, točka 32, ter sodba Sodišča prve stopnje z dne 4. julija 2002 v zadevi Arne Mathisen proti Svetu, T-340/99, Recueil, str. II-2905, točka 53).

49 Iz tega izhaja, da mora biti nadzor sodišča Skupnosti nad presojami institucij omejen na preverjanje, ali so se spoštovala postopkovna pravila, ali je bilo dejansko stanje, na katerem temelji izpodbijana odločitev, pravilno ugotovljeno ter ali ne gre za očitno napačno presojo tega dejanskega stanja oziroma zlorabo pooblastil (sodba Sodišča z dne 7. maja 1987 v zadevi Toyo proti Svetu, 240/84, Recueil, str. 1809, točka 19, zgoraj v točki 46 navedena sodba Thai Bicycle proti Svetu, točka 33, in zgoraj v točki 48 navedena sodba Arne Mathisen proti Svetu, točka 54). Isto velja za dejanske pravne in politične razmere v zadevni državi, ki jih morajo institucije Skupnosti oceniti, da lahko ugotovijo, ali izvoznik deluje v tržnih pogojih brez večjega posredovanja države in se mu zato lahko dodeli status podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 18. septembra 1996 v zadevi Climax Paper proti Svetu, T-155/94, Recueil, str. II-873, točka 98).

50 Nato, treba je opomniti, da je metodologija za določitev normalne vrednosti izdelka iz člena 2(7)(b) osnovne uredbe izjema od posebne metodologije, ki jo v ta namen določa člen 2(7)(a), ker se zadnja načeloma uporablja pri uvozu iz držav brez tržnega gospodarstva. Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je treba vsako odstopanje ali izjemo od splošnega pravila razlagati ozko (sodbe Sodišča z dne 12. decembra 1995 v zadevi Oude Luttikhuis in drugi, C-399/93, Recueil, str. I-4515, točka 23; z dne 18. januarja 2001 v zadevi Komisija proti Španiji, C-83/99, Recueil, str. I-445, točka 19, in z dne 12. decembra 2002 v zadevi Belgija proti Komisiji, C-5/01, Recueil, str. I-11991, točka 56).

51 Prvotno besedilo člena 2(7) osnovne uredbe je bilo spremenjeno z Uredbo št. 905/98, ker je Svet menil, da je proces reforme v Rusiji in na Kitajskem v temeljih spremenil gospodarstvi teh držav in pripeljal do pojava podjetij, za katera prevladujejo pogoji tržnega gospodarstva. Tako peta uvodna izjava preambule Uredbe št. 905/98 poudarja pomen ponovnega pregleda protidampinške prakse v zvezi s tema državama s tem, da se natančneje navede, da se lahko normalna vrednost izdelka določa v skladu s pravili, ki se uporabljajo za države s tržnim gospodarstvom v primerih, v katerih je mogoče dokazati, da tržni pogoji prevladujejo za enega ali več proizvajalcev, ob upoštevanju preiskave v zvezi s proizvodnjo in prodajo zadevnega izdelka. V skladu s šesto uvodno izjavo iste uredbe se bo „preverjanje glede tega, ali tržni pogoji prevladujejo, [izvajalo] na podlagi primerno utemeljenih zahtev enega ali več proizvajalcev, ki so predmet preiskave in ki želijo izkoristiti možnost, da se […] normalna vrednost [zadevnega izdelka] določi na podlagi pravil, ki veljajo za države s tržnim gospodarstvom“.

52 Zato iz člena 2(7) osnovne uredbe in zgoraj navedenih uvodnih izjav Uredbe št. 905/98 izhaja, prvič, da morata instituciji Skupnosti v primeru, kot se obravnava v tej zadevi, preveriti vsak primer posebej, ker Kitajske še ni mogoče šteti za državo s tržnim gospodarstvom. Normalne vrednosti izdelka s poreklom iz Kitajske torej ni mogoče določiti v skladu s pravili, ki se uporabljajo za države s tržnim gospodarstvom, razen „če se dokaže […], da pogoji tržnega gospodarstva za tega proizvajalca oz. proizvajalce prevladujejo“.

53 Drugič, iz zgoraj navedenih določb izhaja, da dokazno breme prevzame proizvajalec izvoznik, ki želi dobiti status podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu. Člen 2(7)(c) osnovne uredbe namreč določa, da zahtevek „mora […] vsebovati zadostne dokaze“. Zato institucijama Skupnosti ni treba dokazati, da proizvajalec izvoznik ne izpolnjuje pogojev, ki se zahtevajo za pridobitev navedenega statusa. Nasprotno, instituciji Skupnosti morata presoditi, ali informacije, ki jih je poslal proizvajalec izvoznik, zadostujejo za dokaz, da so pogoji iz člena 2(7)(c) osnovne uredbe izpolnjeni, sodišče Skupnosti pa mora preveriti, ali je ta presoja očitno napačna.

54 Da se oceni, ali so dokazi, ki jih je poslal zadevni proizvajalec, zadostni, je treba uporabiti pogoje iz člena 2(7)(c), prva alinea, osnovne uredbe. V zvezi s tem izhaja iz uporabe izraza „in“ med četrto in peto alineo te določbe ter iz kumulativne narave teh pogojev. Zato mora zadevni proizvajalec izpolnjevati vse pogoje iz člena 2(7)(c) osnovne uredbe, da se mu lahko prizna status podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu, če pa enega od teh pogojev ne izpolnjuje, se njegov zahtevek zavrne.

55 Zato je treba preučiti, ali je tožeča stranka dokazala, da izpolnjuje prvi pogoj iz člena 2(7)(c) osnovne uredbe, v skladu s katerim se odločitve podjetij glede cen, stroškov in vložkov sprejemajo kot odziv na tržne signale, ki izražajo ponudbo in povpraševanje, brez večjega vmešavanja države.

3. Prvi pogoj iz člena 2(7)(c) osnovne uredbe

a) Uporaba enotnih cen

Trditve strank

56 Tožeča stranka trdi, da ugotovitev, v skladu s katero je svoje izdelke na Kitajskem prodajala po enotnih cenah, očitno ni pravilna. Trdi, da se zakon o cenah ne uporablja za trg elektronskih trgovskih tehtnic. V vsakem primeru naj vsebina zakona o cenah ne bi bila takšna, kot jo je opisala Komisija. Tožeča stranka tudi trdi, da seznam cen, na katerega se je oprl Svet, ne izraža dejansko zaračunanih cen, o katerih se je pogajala s trgovci. Tožeča stranka dodaja, da uporaba enake cene za partnerje na isti komercialni ravni priča o njenem spoštovanju načela poštene konkurence, kot velja v Evropski skupnosti, s preganjanjem zlorab prevladujočega položaja.

57 Tožeča stranka opozarja, da je pojasnila, da so bile njene cene določene na podlagi ponudbe in povpraševanja ter da je kitajski trg zelo konkurenčen. Poleg tega naj bi instituciji Skupnosti uporabili zelo nepopoln in nenatančen pristop, ker sta upoštevali samo trinajst računov v zvezi s prodajo na kitajskem notranjem trgu, ki so sicer skupaj zadevali 25.701 enot v obdobju preiskave. Vsi računi v zvezi z vsemi posameznimi transakcijami na kitajskem notranjem trgu, ki dokazujejo obstoj pogajanj o cenah med tožečo stranko in njenimi kupci, naj bi bili na voljo preiskovalcem Komisije med preverjanjem na kraju samem. V zvezi s tem naj instituciji Skupnosti ne bi upoštevali dejstva, da se med temi pogajanji ni omenjalo vladnega nadzora nad cenami. Poleg tega tožeča stranka meni, da je v odgovoru na vprašalnik v zvezi z dodelitvijo statusa podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu, dokazala, da se je mesečno povprečje prodajnih cen, zaračunanih na kitajskem notranjem trgu, zelo spreminjalo, kar naj bi potrjevalo njeno trditev, da so se tudi cene posameznih transakcij, ki jih je sklenila, precej spreminjale.

58 Svet trdi, da tožeča stranka ni dokazala, da so pogajanja o cenah dejansko potekala.

Presoja Sodišča prve stopnje

59 Preveriti je treba, ali je tožeča stranka med preiskavo predložila dovolj dokazov za ugotovitev, da je sama določala cene na kitajskem notranjem trgu „kot odziv na tržne signale, ki odražajo ponudbo in povpraševanje, in brez večjega vmešavanja države“, kot zahteva člen 2(7)(c), prva alinea, osnovne uredbe.

60 Tako je morala tožeča stranka med preiskavo Komisiji predložiti dokaz o spreminjanju cen zaradi individualnih transakcij, ki jih je sklenila, na primer z računi. Glede tega tožeča stranka institucijama Skupnosti ne more očitati, da nista upoštevali vseh računov (oziroma več kot 25.000) v zvezi s prodajami na enoto v obdobju preiskave. Tožeča stranka je namreč morala med temi računi določiti tiste, iz katerih naj bi izhajalo, da je dejansko za isti model, ki ga je prodala različnim kupcem, zaračunavala različne cene. Dodati je treba, da bi tožeča stranka, ko je izvedela za ugotovitve Komisije, da je prodajala po enotnih cenah, med upravnim postopkom Komisiji še vedno lahko predložila račune, ki so se ji zdeli pomembni.

61 Nato je treba preveriti, ali je tožeča stranka izpolnila zahtevo v zvezi z izvajanjem dokazov, ker je preiskovalcem Komisije med preverjanjem na kraju samem predložila dokumente o pogajanjih (negotiation sheets) in pogodbe (national contracts), da bi dokazala, da se je o cenah pogajala s kitajskima lokalnima hčerinskima družbama družbe SA Carrefour (v nadaljevanju: družba Carrefour). Poudariti je treba, da ti dokumenti, ki jih je tožeča stranka predstavila pred Sodiščem prve stopnje, namesto da bi dokazali obstoj popustov, odobrenih temu kupcu, prikazujejo natančno ujemanje med zaračunano ceno in ceno, navedeno na seznamu cen, sprejetem za kitajski notranji trg. Tako je bila osnovna cena modela, ki ga je družba Carrefour najbolj kupovala, enaka ceni, navedeni na seznamu cen tožeče stranke za kitajski notranji trg. S primerjavo predloženih dokumentov in seznama cen zadevnega izdelka za kitajski notranji trg je namreč mogoče ugotoviti, da se cena zadevnega modela (in sicer elektronskih trgovskih tehtnic SM-80SXB, ki spadajo v višji segment) ni v ničemer razlikovala od cene na navedenem seznamu, in sicer 6837,61 kitajskega juana renminbija (CNY), pri čemer je natančno navedeno, da če je na računih, ki jih je izstavila družba Carrefour in jih je tožeča stranka predložila med preiskavo, navedena cena 8000 CNY, zadnjenavedeni znesek vključuje 17-odstotni davek na dodano vrednost (DDV), ki se uporablja za ceno na seznamu. Dokumenti o pogajanjih družbe Carrefour navajajo ceno 12.000 CNY oziroma ceno, navedeno na seznamu, plus 17-odstotni DDV, povečan za dodatni znesek za storitev v višini 4000 CNY. Enaka enotnost izhaja iz cene, ki se zaračunava za model SM-80SXP. Nazadnje, Svet je v odgovor na pisno vprašanje Sodišču prve stopnje predložil račun, ki ga je poslala družba Carrefour in iz katerega izhaja, da je bila dejansko zaračunana cena enaka vsoti cene, navedene na seznamu, 17-odstotnega DDV in dodatnega zneska 4000 CNY, kar priča o isti logiki, kakršno je razkrilo preverjanje dokumentov o pogajanjih. Tožeča stranka je poleg tega na obravnavi potrdila obstoj prakse plačevanja pavšalnega zneska v višini 4000 CNY za storitev.

62 Zato je treba ugotoviti, da se cene, navedene na računih, pogodbah in dokumentih o pogajanjih družbe Carrefour, ne razlikujejo od cen, navedenih na seznamu cen. Preverjanje dokumentov o pogajanjih kaže, da velja isto načelo tudi za tarife, ki jih tožeča stranka zaračunava še enemu svojemu kupcu – družbi Nanjing Supermarket Ltd.

63 Zato niti predloženi dokumenti o pogajanjih, niti pogodbe, niti računi ne dokazujejo, da je tožeča stranka za enak izdelek zaračunavala različne cene različnim kupcem.

64 Tej ugotovitvi ne nasprotuje dejstvo, ki ga navaja tožeča stranka, da se je njen glavni kupec na kitajskem notranjem trgu, in sicer družba Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd, z njo dogovoril za boljše cene, kot so jih dosegli drugi njeni kupci. Kot je Komisija upravičeno navedla v telefaksu z dne 17. decembra 1999, se lahko namreč dvomi o neodvisnosti tega podjetja od tožeče stranke. V preostalem je treba ugotoviti, da tožeča stranka ni poskusila izpodbijati obstoja zadevnih povezav niti v dopisovanju s Komisijo niti v tožbi ali repliki. V dopisu z dne 27. decembra 1999, v katerem je izpodbijala rezultate in ugotovitve Komisije, ki ji jih je ta poslala v telefaksu z dne 17. decembra 1999, sploh ni komentirala trditve, da naj bi bila družba Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd povezana z njo. Enako velja za dopis z dne 11. januarja 2000, v katerem je tožeča stranka izpodbijala odgovore na pripombe, ki jih je Komisija poslala v dopisu z dne 4. januarja 2000 in v katerih je institucija Skupnosti ponovno dvomila o povezavah tožeče stranke z navedeno družbo. Ker tožeča stranka torej ni izpodbijala obstoja povezav med njo in družbo Shanghai Teraoka Electronic Scales Co. Ltd, je Komisija lahko iz analize upravičeno izključila cene, ki jih je tožeča stranka zaračunala temu podjetju.

65 Preveriti je treba tudi, ali je tožeča stranka, čeprav ni predložila upoštevnih računov, vseeno predložila pomembne dokaze v odgovoru, navedenem v delu D vprašalnika Komisije v zvezi z dodelitvijo statusa podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu. Tožeča stranka je v odgovoru Komisiji poslala naslednje informacije o prodaji: mesečne količine zadevnega izdelka, prodane na kitajskem notranjem trgu, in mesečno povprečje prodajnih cen zadevnega izdelka na kitajskem notranjem trgu v obdobju preiskave, skupno prodajo – v obsegu in po posameznih izdelkih – za glavne izdelke, ki jih je tožeča stranka v obdobju preiskave prodala na kitajskem notranjem trgu, seznam prodajnih cen zadevnega izdelka na kitajskem notranjem trgu, mesečne količine izvozne prodaje zadevnega izdelka in mesečno povprečje izvoznih prodajnih cen v obdobju preiskave, seznam izvoznih cen zadevnega izdelka in seznam izvoznih prodaj v Skupnost, ki se sprejme mesečno, za tri glavne mesece obdobja preiskave, in sicer september 1998, januar 1999 in marec 1999.

66 Na podlagi podatkov v tabeli, priloženi k tožbi, ki vsebuje mesečno povprečje prodajnih cen zadevnega izdelka na kitajskem notranjem trgu v obdobju preiskave, je tožeča stranka sestavila novo tabelo, ki jo je predložila v repliki in v kateri je v odstotkih prikazala razliko med najnižjo in najvišjo povprečno ceno za posamezne modele elektronske trgovske tehtnice, da bi dokazala, da ni zaračunavala enakih cen. V zvezi s tem je treba na podlagi podatkov iz odgovora tožeče stranke na del D vprašalnika Komisije, ki jih instituciji Skupnosti nista izpodbijali, predstaviti tabelo, ki prikazuje količino in odstotek prodaje na kitajskem notranjem trgu za vsak model ter tudi odstotek spremembe prodajne cene v obdobju preiskave. Poudariti je treba, da je v skladu z izpodbijano uredbo trg elektronskih trgovskih tehtnic običajno razdeljen v tri različne segmente: spodnji, srednji in višji segment.

Model Količina, prodana na kitajskem notranjem trgu Odstotek prodaje na kitajskem notranjem trgu Odstotek spremembe prodajnih cen na kitajskem notranjem trgu DS-685B 13.693 53,28 2,21 DS-685FB 2127 8,27 9,72 DS-685FP 26 0,10 15,86 DS-688B 3455 13,44 11,88 DS-688P 6 0,02 ni na voljo DS-688FB 3471 13,50 9,54 DS-688FP 88 0,34 13,47 DS-650 361 1,40 8,70 DS-681 189 0,74 68,75 SM-80/81B 151 0,59 71,89 SM-80/81P 1982 7,71 34,55 SM-90H 18 0,07 21,87 RM-30 134 0,52 47,64

67 V tabeli je navedenih osem modelov (DS-685FP, DS-688P, DS-688FP, DS-650, DS-681, SM-80/81B, SM-90H in RM-30), ki predstavljajo skupaj 3,78 % prodaje tožeče stranke na kitajskem notranjem trgu. Cene se najbolj spreminjajo predvsem za te modele. Zato je treba opozoriti, da sprememb cen teh modelov zaradi majhne količine njihove skupne prodaje ni mogoče obravnavati, kot da predstavljajo gibanje, ki naj bi bilo značilno za celotno ravnanje tožeče stranke pri določanju cen, ki jih zaračunava različnim kupcem.

68 Spremembe cen za 71,89 in 34,55 %, ugotovljene pri prodaji elektronskih trgovskih tehtnic SM-80/81B in SM-80/81P, ki spadata v višji segment, so predvsem posledica dejstva, da zadevna modela obsegata določeno število podmodelov, kot je navedel Svet, ne da bi mu tožeča stranka nasprotovala v tej točki. Ker ima vsak podmodel drugačno ceno, je posledica tega, čeprav se isti podmodel prodaja po enotni ceni, sprememba povprečne prodajne cene, ki je odvisna od obsega prodaje vsakega podmodela v danem obdobju.

69 Iz te tabele tudi izhaja, da se za najbolj prodajani model (in sicer model DS-685B, ki predstavlja 53,28 % prodaje na kitajskem notranjem trgu) povprečne mesečne cene spreminjajo za 2,21 %. Vendar je treba opozoriti, da ta sprememba, ki je sicer zelo majhna, ne potrjuje obstoja različnih cen za različne kupce. Nazadnje, spreminjanja cen za približno 10 % za vsakega od treh modelov, ki jih je treba preučiti (to je za modele DS-685FB, DS-688B in DS-688FB), ni mogoče šteti kot precejšnjega.

70 Podatki, ki jih je poslala tožeča stranka, se namreč nanašajo samo na mesečno povprečje prodajne cene, katere gibanje je lahko tudi posledica časovnega spreminjanja cen in torej ne izključuje tega, da so se enotne cene lahko uporabljale za različne kupce v istem obdobju. Nato je treba poudariti, da na podlagi podatkov v spisu in zlasti podatkov, zbranih v tabeli, predstavljeni v zgoraj navedeni točki 66, ni mogoče ugotoviti, da naj bi se različnim kupcem v obdobju preiskave dejansko zaračunavale različne cene.

71 Poleg tega zadostuje opozorilo, da tožeča stranka ni predložila nobenega dokaza, s katerim bi lahko potrdila trditve, da je delovala v okviru splošne konkurence ter spreminjala in prilagajala cene glede na cene konkurentov. Prav tako ni dokazala, da so pogoji, v katerih bi se lahko zaračunavanje različnih cen štelo za zlorabo pravil o konkurenci, v tem primeru izpolnjeni.

72 Nazadnje, v zvezi s trditvijo tožeče stranke, da zakon o cenah ni vplival na njeno cenovno politiko, je dovolj ugotovitev, da se Svet ni oprl na morebitno uporabo tega zakona, temveč na dejstvo, da tožeča stranka ni predložila zadostnih dokazov, da je cene določala glede na tržne pogoje.

73 Zato sta Komisija in Svet lahko menila, ne da bi storila očitno napako pri presoji, da tožeča stranka med preiskavo ni predložila zadostnih dokazov, s katerimi bi dokazala, da je za enak izdelek zaračunavala različne cene za različne kupce.

b) Prodaja z izgubo

Trditve strank

74 Tožeča stranka trdi, da je ugotovitev Komisije, v skladu s katero naj bi na kitajskem notranjem trgu sistematično prodajala z izgubo, prenagljena in hkrati ni umestna. Na eni strani naj Komisija dejansko ne bi čakala do popolnega razkritja podatkov, potrebnih za odločitev glede te točke. Na drugi strani naj bi iz ugotovitev Sveta izhajalo, da takšne prakse običajno obstajajo pri nekaterih subjektih, ki delujejo v pogojih tržnega gospodarstva. Tožeča stranka se v zvezi s tem sklicuje na uvodni izjavi 30 in 38 izpodbijane uredbe.

75 Glede skupnega izkaza poslovnega izida tožeča stranka izpodbija ugotovitve institucij Skupnosti, da naj bi imela veliko in sistematično izgubo na kitajskem notranjem trgu ter ustvarila velik dobiček na izvoznih trgih. Tožeča stranka opozarja, da na kitajskem notranjem trgu prodaja velik del drugih izdelkov in ne samo elektronskih trgovskih tehtnic. Vsi podatki o prodaji na kitajskem notranjem trgu, navedeni v izkazu poslovnega izida za vse izdelke, torej, kot trdi, ne morejo biti zanesljiv pokazatelj donosnosti prodaje elektronskih trgovskih tehtnic na kitajskem notranjem trgu. Poleg tega naj v bilanci ne bi bili ločeno prikazani izgube in dobički od izvozne prodaje ter prodaje na kitajskem notranjem trgu. V teh okoliščinah po mnenju tožeče stranke ni pravilno trditi, da izkaz poslovnega izida jasno prikazuje velik dobiček od izvoza in veliko izgubo od prodaje na kitajskem notranjem trgu.

76 Po mnenju tožeče stranke instituciji Skupnosti nista nikoli poslali izračunov, ki bi podprli to trditev. Tožeča stranka na podlagi domnev, ki jih je lahko izrazila glede izračuna s strani institucij Skupnosti, meni, da rezultati tega izračuna v zvezi s prodajo na kitajskem notranjem trgu kažejo na 1,96-odstotni dobiček v letu 1997 in 0,73-odstotno izgubo v letu 1998, ki jo sama ocenjuje kot majhno. Po istem izračunu naj bi ta dobiček od izvoza znašal 8,68 % v letu 1997 in 10,50 % v letu 1998. Po mnenju tožeče stranke je Svet torej storil očitno napako pri presoji, ko je sklepal, da ti podatki jasno prikazujejo velike izgube, ki so bile med več leti zabeležene pri prodaji na kitajskem notranjem trgu.

77 Poleg tega tožeča stranka izpodbija trditev Sveta, da je utrpela „velike izgube“ pri prodaji modela DS-685B na kitajskem notranjem trgu v obdobju preiskave, in trdi, da Svet ni objavil podatkov, ki jih je upošteval pri tej ugotovitvi. Tožeča stranka navaja, da njeno dopisovanje s Komisijo nasprotno kaže, da je večina dobička nastala pri prodaji na kitajskem notranjem trgu, zlasti pri prodaji modelov SM-80 in SM-90.

78 Tožeča stranka prav tako poziva Svet, naj razkrije podatke, ki jih je uporabil in na podlagi katerih je ugotovil, da je tožeča stranka na kitajskem notranjem trgu skoraj vse izdelke prodajala z izgubo in po enotnih cenah. Če bi Svet predložil nove podatke, želi tožeča stranka navesti nov tožbeni razlog, v skladu s katerim ti podatki niso bili razkriti v smislu osnovne uredbe, kar bi bila kršitev člena 20(4) navedene uredbe.

79 Po mnenju Sveta izhaja iz odgovora tožeče stranke na vprašalnik Komisije in tudi iz dokumentov, zbranih med preverjanjem na kraju samem, da je tožeča stranka imela velik dobiček pri izvozu, medtem ko je imela na kitajskem notranjem trgu veliko izgubo.

80 Svet poleg tega meni, da izračun, ki ga je opravila tožeča stranka, ni veljaven, ker ta naj ne bi upoštevala prejetih subvencij in za leto 1998 prihodkov od drugih transakcij. Zato se je po izračunu, ki ga je opravil Svet, prodaja tožeče stranke na kitajskem notranjem trgu v resnici kazala kot 0,24-odstotni dobiček v letu 1997, ki se mu zdi majhen, in 2,59-odstotna izguba v letu 1998, ki se mu zdi velika, medtem ko naj bi dobiček od izvoza znašal 6,96 % v letu 1997 in 8,67 % v letu 1998. Svet je v zvezi s tem pripravil naslednjo tabelo, ki povzema tabelo dobičkov in izgub, ki jo je predložila tožeča stranka, in vanjo vključil subvencije, ki jih je prejela in katerih zneski so prikazani v krepkem tisku (Sodišče prve stopnje je to tabelo revidiralo, da bi zagotovilo večjo natančnost):

1998 1997 Skupaj družba Izvoz Notranji trg Skupaj družba Izvoz Notranji trg Prodaja 123.463.310,37 76.972.132,82 46.491.177,55 106.828.244,78 64.065.349,63 42.762.895,15 Stroški prodaje 97.605.947,54 57.656.631,16 39.949.316,38 84.044.953,44 48.673.547,18 35.371.406,26 Drugi odhodki in prihodki 18.113.541,34



+2.273.246,55



+150.000,00



20.536.787,89 11.230.395,63



+1.409.412,86







12.639.808,49 6.883.145,71



+863.833,68







7.746.979,39 16.381.137,64



+1.844.989,62







18.226.127,26 9.828.682,58



+1.106.993,77







10.935.676,35 6.552.455,06



+737.995,84







7.290.450,90 Dobiček/izguba 7.743.821,49



5.320.574,94 8.085.106,03



6.675.693,17 –341.284,54



–1.205.118,22 6.402.153,70



4.557.164,08 5.563.119,87



4.456.126,10 839.033,83



101.037,99 Dobiček/izguba v % prometa (prodaja) 6,27



4,31 10,50



8,67 –0,73



–2,59 5,99



4,27 8,68



6,96 1,96



0,24

Presoja Sodišča prve stopnje

81 Preveriti je treba, prvič, ali so bile kršene procesne pravice tožeče stranke v zvezi z dejstvi, na katera sta instituciji Skupnosti oprli svojo ugotovitev o prodaji z izgubo, drugič, ali sta instituciji Skupnosti storili očitno napako pri presoji, ko sta menili, da je prodaja z izgubo element, na podlagi katerega je mogoče sklepati, da tožeča stranka ni delovala v tržnem gospodarstvu, in tretjič, ali sta instituciji Skupnosti storili očitno napako pri presoji, ko sta na podlagi teh elementov ugotovili obstoj prodaje z izgubo.

82 Prvič, glede očitka tožeče stranke v zvezi s kršitvijo njenih procesnih pravic zadostuje napotilo na zgoraj navedeno točko 40.

83 Drugič, opozoriti je treba, da trditev tožeče stranke, v skladu s katero nekateri subjekti, ki delujejo v pogojih tržnega gospodarstva, tudi včasih prodajajo z izgubo, ne vpliva na dejstvo, da se lahko taka praksa šteje za enega od dejavnikov, na podlagi katerega je mogoče – zlasti ob prisotnosti drugih dejavnikov, kot so enotne cene in omejitve prodaje – sklepati, da gospodarski subjekt ni dokazal, da izpolnjuje prvi pogoj iz člena 2(7)(c) osnovne uredbe.

84 Tretjič, opozoriti je treba, da je Svet utemeljil zavrnitev statusa v tržnem gospodarstvu delujočega podjetja z obrazložitvijo, da „so dokazi kazali na to, da so bile cene [tožeče stranke na kitajskem notranjem trgu] že več let pod pragom dobička“. Poudariti je treba tudi, da mora tožeča stranka dokazati, da je delovala v pogojih tržnega gospodarstva. Vendar je tožeča stranka, potem ko jo je Komisija z dopisom z dne 17. decembra 1999 obvestila o svoji ugotovitvi, da je tožeča stranka imela sistematično izgubo na kitajskem notranjem trgu, namesto da bi predložila dokaze o nasprotnem, v dopisih z dne 27. decembra 1999 in 11. januarja 2000 le trdila, da Komisija ne more sklepati v tem smislu, ne da bi razpolagala s podatki, ki jih je bilo treba dati samo v odgovoru na del C vprašalnika, ki se je nanašal predvsem na donosnost podjetja. Če je tožeča stranka menila, da sklepi Komisije niso pravilni, ji ni nič preprečevalo, da ne bi Komisiji predložila ustreznih dokumentov, s katerimi bi po potrebi dokazala obstoj dobička na kitajskem notranjem trgu v zadevnih letih. Vendar tožeča stranka ni predložila takih dokazov.

85 Glede dokazov, na katere sta instituciji Skupnosti oprli svojo presojo, je treba najprej sklepati, da dejstvo, da je tožeča stranka prodajala tudi druge izdelke in ne samo elektronskih trgovskih tehtnic, v tem primeru ne pomeni, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, s tem ko je uporabila podatke iz izkaza poslovnega izida tožeče stranke, da bi ocenila njeno izgubo in dobiček samo v zvezi z zadevnim izdelkom. Iz dokumentov, ki jih je med preiskavo predložila tožeča stranka, je bilo namreč mogoče ugotoviti znesek prodaje elektronskih trgovskih tehtnic v realni denarni vrednosti. V zvezi s tem je treba opozoriti, da se pri meritvi prodaje v realni denarni vrednosti in ne v enotah ugotovi, da predstavlja prodaja elektronskih trgovskih tehtnic približno tri četrtine prodaje tožeče stranke na kitajskem notranjem trgu. Glede na izkaz poslovnega izida za leto 1998 je namreč promet tožeče stranke na kitajskem notranjem trgu znašal skoraj 46,5 milijona CNY (oziroma skupni promet minus promet od izvoza), medtem ko je glede na tabelo, v kateri so navedeni mesečno povprečje prodajne cene in mesečne količine elektronskih trgovskih tehtnic, prodanih na kitajskem notranjem trgu v obdobju preiskave, in ki jo je predložila tožeča stranka, Svet pa je ni izpodbijal, znesek prodaje elektronskih trgovskih tehtnic znašal 34,1 milijona CNY.

86 Nato se je treba opredeliti o veljavnosti izračuna, ki ga je opravila tožeča stranka in v skladu s katerim je imela s prodajo na kitajskem notranjem trgu 1,96-odstotni dobiček v poslovnem letu 1997 in 0,73-odstotno izgubo v poslovnem letu 1998. Svet glede tega upravičeno opozarja, da je tožeča stranka prihodkom iz prodaje v obdobju 1997–1998 dodala subvencije v znesku, višjem od 4 milijonov CNY.

87 Zaradi te okoliščine je mogoče dvomiti o vrednosti izračuna, ki ga je opravila tožeča stranka. Čeprav je res, da v tržnem gospodarstvu obstajajo tudi subvencije, gre namreč vedno za dejavnik, ki je tuj trgu, in vmešavanje države, ki lahko usmeri ravnanje podjetij v drugačno smer, kot bi jo narekovale tržne sile. Poudariti je treba, da postaja znesek zadevnih subvencij, čeprav je nizek v primerjavi s skupnim prometom tožeče stranke v teh dveh letih, pomemben, če se ga primerja z zelo majhnim in občasnim dobičkom, ustvarjenim na kitajskem notranjem trgu.

88 Če se subvencije, ki jih je prejela tožeča stranka, odšteje od dobička, ki ga je imela, kot je storil Svet (glej zgoraj navedeno točko 80), se namreč ugotovi, da je imela tožeča stranka na kitajskem notranjem trgu v letu 1998 2,59-odstotno izgubo, medtem ko je bil njen položaj v letu 1997 skoraj uravnotežen z 0,24-odstotnim dobičkom, kar se nam zdi verjetno. Takšen izračun prav tako razkriva, da je lahko izguba tožeče stranke na kitajskem notranjem trgu v dveh zadevnih letih presegla 1,1 milijona CNY, medtem kot je njen dobiček od izvoza znašal več kot 11,1 milijona CNY.

89 V teh okoliščinah je seveda treba ugotoviti, da besede v uvodnih izjavah izpodbijane uredbe presegajo to, kar izhaja iz elementov, na katere sta se oprli instituciji Skupnosti. To ne spremeni dejstva, da sta instituciji Skupnosti na podlagi teh elementov lahko sklepali, ne da bi se očitno motili, da skupna prodaja tožeče stranke na Kitajskem v obdobju, za katero so bili razpoložljivi podatki, ni bila donosna.

90 To je indic, ki lahko skupaj z drugimi zadevnimi informacijami utemelji ugotovitev, da tožeča stranka ni dokazala, da je delovala v pogojih tržnega gospodarstva.

91 Zaradi takega indica mora tožeča stranka med upravnim postopkom predložiti dokaze, ki bi lahko ovrgli ugotovitev institucij Skupnosti glede tega, ali pa podati konkretne informacije, s katerimi bi lahko dokazala, da je bila prodaja na Kitajskem kljub splošni nedonosnosti v skladu z ravnanjem podjetja, ki deluje v tržnih pogojih.

92 Tožeča stranka v zvezi s tem samo zatrjuje, da je večino dobička na kitajskem notranjem trgu ustvarila s prodajo elektronskih trgovskih tehtnic modelov SM-80 in SM-90. Na podlagi dejstva, da je tožeča stranka imela dobiček od prodaje zadevnih modelov, medtem ko je bilo ugotovljeno, da je imela na kitajskem notranjem trgu izgubo pri vseh drugih elektronskih trgovskih tehtnicah, je mogoče logično sklepati, da je imela večjo izgubo pri drugih modelih, zlasti najbolj prodajanih modelih, kot je model DS-685B iz spodnjega segmenta, kar nasprotuje izračunu tožeče stranke, zlasti v zvezi z letom 1998. Ti modeli iz spodnjega segmenta so tisti, ki jih je tožeča stranka izvažala v Evropsko skupnost.

93 V teh okoliščinah je treba sklepati, da tožeča stranka ni dokazala, da sta instituciji Skupnosti storili očitno napako pri presoji, ko sta ugotovili, da je ta svoje izdelke na Kitajskem prodajala z izgubo.

c) Razmerje med prodajo na kitajskem notranjem trgu in izvozom

Trditve strank

94 Tožeča stranka zavrača trditev v izpodbijani uredbi, da ni mogla v celoti sama odločati o razmerju med prodajo na kitajskem notranjem trgu in izvozno prodajo.

95 Tožeča stranka izpodbija trditev, da ji je bil delež izvoza naložen v skladu z njenim statutom in s členom 15 podrobnih določb o izvajanju kitajskega zakona o gospodarskih družbah, katerih kapital je v celoti v lasti tujih vlagateljev (v nadaljevanju: podrobne določbe), s pogodbo, ki jo je sklenila z lokalnim organom za naložbe. Trdi, da neobstoj takšnega deleža dokazuje potrdilo Gospodarske komisije za tuje zadeve v Jinshanu (Kitajska) z dne 22. decembra 1999, ki ga je predložila sodišču (v nadaljevanju: jinshansko potrdilo), in dejstvo, da je večinoma prodajala na kitajskem notranjem trgu. Tožeča stranka trdi, da jinshansko potrdilo izrecno potrjuje, da kitajski organi niso določili nobenega deleža izvozne prodaje. Po mnenju tožeče stranke je edino ta dokaz primeren za ugotovitev, da ji kitajski organi niso naložili nobenega deleža.

96 Tožeča stranka izpodbija trditve Sveta o politiki, ki jo je kitajska vlada izvajala na tem področju. Po mnenju tožeče stranke ni mogoče resno oporekati temu, da so obstajala kitajska državna podjetja za proizvodnjo elektronskih trgovskih tehtnic, ki so začela v osemdesetih letih navedene tehtnice prodajati na kitajskem notranjem trgu.

97 Svet trdi, da sta instituciji Skupnosti med letom 1996 in obdobjem preiskave ugotovili obstoj rednega razmerja med izvozno prodajo družbe Shanghai Teraoka in prodajo te družbe na kitajskem notranjem trgu ter da tožeča stranka ni pojasnila, zakaj je kljub izgubi na kitajskem notranjem trgu ohranila takšen odstotni delež, če ji ni bil naložen noben delež izvozne prodaje.

Presoja Sodišča prve stopnje

98 Jinshansko potrdilo se glasi:

„Gospodarska komisija za tuje zadeve v Jinshanu je organ, ki potrjuje ustanovitev podjetja Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd na Kitajskem, ki je v celoti v lasti podjetja Teraoka Seiko Co. Ltd, Japonska. Ob upoštevanju, da so pogajanja med predsednikom upravnega odbora Kazuharujem Teraoko in nami odlično potekala že od samega začetka, nismo določili deleža izvozne prodaje za to družbo. Poleg tega ni bilo treba podpisati pogodbe, ker je Shanghai Teraoka Electronic Co. Ltd družba, katere kapital je v celoti v lasti tujih vlagateljev.“

99 Da bi se ugotovilo, ali ta dokument dokazuje, da se je tožeča stranka glede na tržne pogoje sama odločila o deležu izdelkov, ki jih bo prodala na kitajskem notranjem trgu in na tujih trgih, je treba najprej opozoriti na vsebino kitajske zakonodaje, ki ureja ustanovitev podjetja, kakršno je podjetje tožeče stranke.

100 Člen 15 podrobnih določb navaja, da mora zahtevek za ustanovitev podjetja, katerega kapital je v celoti v lasti tujih vlagateljev, vsebovati zlasti razmerje med prodajo na kitajskem notranjem trgu in prodajo na mednarodnem trgu. Člen 45 teh določb določa, da „kadar prodaja izdelke na kitajskem [notranjem] trgu, mora podjetje, katerega kapital je v celoti v lasti tujih vlagateljev, upoštevati odobreni delež prodaje“, in „kadar podjetje, katerega kapital je v celoti v lasti tujih vlagateljev, načrtuje, da bo na kitajskem [notranjem] trgu prodajalo več izdelkov, kot je predvideno z odobrenim deležem prodaje, se zahteva odobritev organa, ki preučuje in izdaja odobritve“.

101 V zvezi s „pogodbo“, sklenjeno na podlagi člena 15 podrobnih določb, je treba pripomniti, da gre v resnici za „zahtevo za ustanovitev podjetja, katerega kapital je v celoti v lasti tujih vlagateljev“, v kateri mora biti navedeno predvsem razmerje med prodajo izdelkov na kitajskem notranjem trgu in izvozom. Kljub zahtevi Komisije, da se ji predloži ta dokument, je treba vendarle ugotoviti, da takšnega dokumenta ni med informacijami, ki jih je tožeča stranka med preiskavo poslala Komisiji.

102 Nasprotno, tožeča stranka je v odgovoru na pisno vprašanje Sodišču prve stopnje poslala dokumente v zvezi s postopkom za njeno ustanovitev. Iz treh od teh dokumentov, in sicer študije izvedljivosti projekta izdelave in delovanja visoko preciznih senzorjev ter njihovih aplikacij z eno samo naložbo, ki jo je tožeča stranka predložila 8. avgusta 1992, uradnega odgovora na projekt, ki ga je okrožje Jinshan sprejelo 3. septembra 1992, in zahtevka za odobritev projekta ustanovitve podjetja, katerega celotni kapital je v lasti tujih vlagateljev in ki je bilo registrirano pri Komisiji za zunanjo trgovino in gospodarsko sodelovanje okrožja Jinshan 4. septembra 1992, izhaja, da bi se moralo 50 % teh izdelkov prodati na tujih trgih. Drugi dokumenti, zlasti vloga novoustanovljenega ali razširjenega podjetja, vložena pri Komisiji za razvoj in načrtovanje okrožja Jinshan 31. avgusta 1992, poročilo o študiji izvedljivosti in o statutu podjetja, katerega kapital je v celoti v lasti tujih vlagateljev, ki ga je pripravila Komisija za zunanjo trgovino in gospodarsko sodelovanje okrožja Jinshan 17. septembra 1992, ter uradni odgovor v zvezi s študijo izvedljivosti in statutom podjetja, katerega kapital je v celoti v lasti tujih vlagateljev, ki ga je okrožje Jinshan sprejelo 17. septembra 1992, kažejo samo na to, da naj bi se izvozil „del“ proizvodnje. Ti dokumenti potrjujejo, da bi tožeča stranka morala navesti odstotek izvozne prodaje ob vložitvi zahtevka za ustanovitev družbe, katere kapital je v celoti v lasti tujih vlagateljev, in da so ta odstotek organi okrožja Jinshan odobrili v uradnem odgovoru z dne 3. septembra 1992 na zahtevek za ustanovitev tožeče stranke. Ti dokumenti kažejo, da se ob ustanovitvi tožeče stranke ni načrtovalo, da bo v celoti sama odločala o porazdelitvi prodaje. Torej nasprotujejo vsebini jinshanskega potrdila. V teh okoliščinah to potrdilo ni dovolj, da bi dokazali, da je tožeča stranka sama, ne da bi nanjo v zvezi s tem vplivali kitajski organi, odločala o obsegu prodaje izdelkov na kitajskem notranjem trgu in obsegu izvoza.

103 Torej je treba preveriti, ali je tožeča stranka sicer med upravnim postopkom predložila informacije, na podlagi katerih je bilo mogoče ugotoviti, da ji ni bilo naloženo nobeno razmerje med prodajo na kitajskem notranjem trgu in izvozno prodajo ter da je svoje ekonomske odločitve sprejela glede na tržne signale, ki odražajo ponudbo in povpraševanje.

104 V zvezi s tem je treba ponatisniti tabelo, ki jo je sestavila tožeča stranka in katere vsebine Svet ni izpodbijal, vsebuje pa podatke, ki jih je tožeča stranka Komisiji poslala v odgovoru na vprašalnik o statusu podjetja, ki deluje v tržnem gospodarstvu.

1995 1996 1997 1998 OP* Prodaja na Kitajskem 9020 26.122 23.241 26.183 25.695 Prodaja v ES 2070 9045 4407 7597 5552 Skupna prodaja v svetu 12.452 43.859 40.882 44.740 42.687 Odstotek prodaje na Kitajskem glede na skupno prodajo 72,44 59,56 56,85 58,52 60,19

* Obdobje preiskave.

105 Zgornja tabela kaže, da je prodaja na kitajskem notranjem trgu med letom 1996 in koncem obdobja preiskave znašala približno od 57 do 60 % celotne prodaje, kar kaže na majhne spremembe. Glede na ta stabilen odstotek je treba sklepati, da je obstajalo določeno razmerje med prodajo tožeče stranke na kitajskem notranjem trgu in njeno izvozno prodajo ter da se to razmerje skoraj ni spreminjalo. V zvezi z dejstvom, da je delež prodaje na kitajskem notranjem trgu leta 1995 znašal približno 72 %, je treba opomniti, da je tožeča stranka med preverjanjem na kraju samem navedla, da je elektronske trgovske tehtnice začela proizvajati šele leta 1995 in da je polno proizvodno zmogljivost dosegla šele leta 1996. Zato razmerja, ugotovljenega leta 1995, ki se razlikuje od razmerja v drugih letih, ni mogoče šteti kot reprezentativnega zaradi posebnih okoliščin tega leta, ker je skupna prodaja v letu 1995 znašala samo približno tretjino skupne prodaje, zabeležene v drugih letih. Nič torej ne nasprotuje temu, da se upoštevajo samo poznejša leta in da se zato ugotovi obstoj nespremenljivega razmerja.

106 Dejstvo, da navedeno razmerje ni znašalo 50 %, kot je bilo določeno v določbah in dogovorih o ustanovitvi tožeče stranke, temveč približno 60 %, ne dokazuje, da je bila ta porazdelitev prodaje rezultat samostojnih odločitev, ki jih je tožeča stranka sprejela glede na tržne signale in brez kakršnega koli vpliva kitajskih organov. Treba je namreč poudariti, da so podrobne določbe predvidevale možnost povečanja odstotnega deleža notranje prodaje podjetja, če bi ga odobril pristojni organ.

107 Poleg tega je treba opozoriti, da se v teh okoliščinah, za katere so značilne prodaja z izgubo ali v vsakem primeru manj donosna prodaja tožeče stranke na kitajskem notranjem trgu ter tudi subvencije, ki so ji bile odobrene, ugotovitev, da to nespremenljivo razmerje ni rezultat tržnih sil, zdi najbolj verjetna in glede tega bi morala tožeča stranka dokazati nasprotno.

108 Tožeča stranka je na obravnavi v odgovor na vprašanje Sodišča prve stopnje o tem, da je družba Shanghai Teraoka redno prodajala 60 % svojih izdelkov na kitajskem notranjem trgu, čeprav je pri tem imela izgubo, pojasnila, da ima sestrsko družbo v Združenem kraljestvu, ki proizvaja velik del izdelkov za evropski trg, in da ji zato na ta trg ni bilo treba izvažati iz Kitajske. Vendar ta trditev ne zadostuje za pojasnitev, zakaj je na kitajskem notranjem trgu prodajala z izgubo. Kot trdi Svet, naj bi namreč v pogojih tržnega gospodarstva tožeča stranka poskušala ali zvišati cene na kitajskem notranjem trgu ali nehati prodajati na navedenem trgu, da bi se osredotočila samo na izvozne dejavnosti.

109 V teh okoliščinah je treba sklepati, da tožeča stranka ni predložila dovolj dokazov, s katerimi bi dokazala, da se je sama odločala, ali in v kolikšnem obsegu bo prodajala na kitajskem notranjem trgu.

d) Sklep o prvem pogoju iz člena 2(7)(c) osnovne uredbe

110 Prvič, opozoriti je treba, da tožeča stranka, kot izhaja iz zgoraj navedenih točk od 59 do 73, med preiskavo ni predložila zadostnih dokazov, s katerimi bi dokazala, da je različnim kupcem zaračunavala različne cene in da je gospodarske odločitve sprejela glede na tržne signale, ki so izražali ponudbo in povpraševanje.

111 Drugič, ugotoviti je treba, da tožeči stranki, kot izhaja iz zgoraj navedenih točk od 81 do 93, ni uspelo dokazati, da svojih izdelkov na Kitajskem ni prodajala z izgubo ali da so obstajali popolnoma komercialni razlogi za njeno ravnanje.

112 Tretjič, opozoriti je treba, da tožeči stranki, kot izhaja iz zgoraj navedenih točk od 98 do 109, ni uspelo dokazati, da je ohranjala ugotovljeno razmerje med prodajo na kitajskem notranjem trgu in izvozno prodajo iz popolnoma komercialnih razlogov ter da ji to razmerje ni bilo naloženo z določbami zadevnih kitajskih zakonov. Predvsem ji ni uspelo predložiti niti najmanjšega verjetnega dokaza, ki bi pojasnil, zakaj je ohranjala to razmerje kljub izgubi na kitajskem notranjem trgu, medtem ko je imela pri izvozni prodaji dobiček.

113 Iz zgoraj navedenih ugotovitev izhaja, da instituciji Skupnosti nista storili očitne napake pri presoji dejstev, s tem ko sta na podlagi informacij, ki jih je med preiskavo predložila tožeča stranka, sklepali, da ta ni dokazala, da izpolnjuje prvi pogoj iz člena 2(7)(c) osnovne uredbe in da je zato delovala v pogojih tržnega gospodarstva.

114 Zato je treba prvi tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.

B – Drugi tožbeni razlog: kršitev člena 3(2), (3), (5) in (8) osnovne uredbe ter očitna napaka pri presoji pri določitvi škode

1. Uvodne ugotovitve

115 Tožeča stranka trdi, da sta instituciji Skupnosti kršili člen 3(2), (3), (5) in (8) osnovne uredbe, s tem ko sta sklepali, da je bila industriji Skupnosti povzročena velika škoda. Ta tožbeni razlog se lahko razdeli na šest delov. V prvem delu gre za kršitev člena 3(5) osnovne uredbe, v drugem za upoštevanje nedampinškega uvoza pri določitvi škode, v tretjem za ugotovitev, da je bila industriji Skupnosti povzročena velika škoda, v četrtem za očitno napako, ki sta jo instituciji Skupnosti storili pri ocenitvi velikosti dejanske stopnje dampinga, v petem za kršitev člena 3(2) in (3) osnovne uredbe zaradi upoštevanja številk, ki jih je pripravil Statistični urad Evropskih skupnosti (Eurostat), in v šestem za kršitev člena 3(2) in (8) osnovne uredbe zaradi ocene učinka dampinškega uvoza glede na proizvodnjo Skupnosti samo dela podobnih izdelkov.

116 Pred preučitvijo teh različnih delov drugega tožbenega razloga je treba preučiti zatrjevano kršitev člena 48 Poslovnika Sodišča prve stopnje, ki jo tožeča stranka navaja v repliki.

117 Tožeča stranka trdi, da je Svet kršil Poslovnik, ker je v odgovoru na tožbo predstavil nova dejstva ali ocene, ki jih med upravnim postopkom ni nikoli sporočil tožeči stranki. Tako naj bi šlo predvsem za izjavo v odgovoru na tožbo, v skladu s katero je „gibanje porazdelitve prodaje posledica zlasti nedavnega povečanja prodaje elektronskih trgovskih tehtnic iz višjega segmenta“. Treba je ugotoviti, da sklicevanje na člen 48 Poslovnika ni upoštevno, saj tožeča stranka v tem primeru Svetu v bistvu očita, da je dopolnil obrazložitev izpodbijane uredbe na stopnji odgovora na tožbo. V tem primeru je treba opozoriti, da očitek tožeče stranke ne temelji na pravilni predpostavki. Kot izhaja iz dokumenta o dokončnem razkritju z dne 21. septembra 2000, je Komisija namreč tožeči stranki razkrila gibanje obsega prodaje za vsak segment posebej. Zato je treba ta očitek zavrniti.

118 Glede temelja drugega tožbenega razloga je treba najprej opozoriti, kot je opozorilo Sodišče prve stopnje v zgoraj navedeni točki 48, da imajo institucije pri ocenjevanju zapletenih gospodarskih vprašanj široko diskrecijsko pravico.

119 Tožeča stranka mora predložiti dokaze, na podlagi katerih lahko Sodišče ugotovi, ali je Svet storil očitno napako pri presoji, ko je ocenjeval škodo (sodbe Sodišča prve stopnje z dne 17. decembra 1997 v zadevi EFMA proti Svetu, T-121/95, Recueil, str. II-2391, točka 106; z dne 28. oktobra 1999 v zadevi EFMA proti Svetu, T-210/95, Recueil, str. II-3291, točka 58, in z dne 19. septembra 2001 v zadevi Mukand in drugi proti Svetu, T-58/99, Recueil, str. II-2521, točka 41).

120 Začeti je treba s preizkusom šestega dela.

2. Šesti del: kršitev člena 3(2) in (8) osnovne uredbe v zvezi z oceno učinka dampinškega uvoza glede na proizvodnjo Skupnosti dela podobnih izdelkov

a) Trditve strank

121 Tožeča stranka trdi, da je Svet kršil člen 3(2) v povezavi s členom 3(8) osnovne uredbe, s tem ko je učinek uvoza ocenil glede na samo del podobnih izdelkov. Po mnenju tožeče stranke jasna formulacija navedenega odstavka 8 ne omogoča, da se uvoz oceni glede na proizvodnjo dela podobnih izdelkov, v tem primeru elektronskih trgovskih tehtnic iz spodnjega segmenta. Poleg tega tožeča stranka ugotavlja, da je Svet zavrnil zahtevke za določitev škode, ki so temeljili na presoji samo enega dela podobnih izdelkov. V zvezi s tem se sklicuje na Uredbo Sveta (ES) št. 3482/92 z dne 30. decembra 1992 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve za uvoz v Skupnost velikih aluminijastih elektrolitskih kondenzatorjev z Japonske in dokončnem pobiranju začasne protidampinške dajatve (UL L 353, str. 1), zlasti na uvodno izjavo 12.

122 Svet naj bi nasprotoval sam sebi, ko je potrdil zamenljivost treh segmentov zadevnega izdelka, vendar nazadnje ekonomske kazalce v zvezi s srednjim in z višjim segmentom izključil iz analize določitve škode.

123 Po mnenju tožeče stranke povečanje prodaje izdelkov iz višjega segmenta med obdobjem preiskave ni bilo nova okoliščina za instituciji Skupnosti, in kot ugotavlja, instituciji Skupnosti v nedavno zaključenih preiskavah nista opravili ločenih ocen za različne segmente podobnega izdelka. V zvezi s tem je trditev oprla na uvodne izjave od 37 do 48 Uredbe Sveta (ES) št. 468/2001 z dne 6. marca 2001 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve pri uvozu določenih elektronskih tehtnic s poreklom iz Japonske (UL L 67, str. 24) in uvodne izjave od 47 do 58 Uredbe Sveta (ES) št. 469/2001 z dne 6. marca 2001 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve pri uvozu določenih elektronskih tehtnic s poreklom iz Singapurja (UL L 67, str. 37).

124 Tožeča stranka glede metode „povprečnega izračuna“ meni, da člen 3(8) osnovne uredbe institucijam Skupnosti nalaga obveznost, da ocenijo učinek dampinškega uvoza glede na proizvodnjo Skupnosti podobnega izdelka, v tem primeru elektronskih trgovskih tehtnic, in poudarja cilj te določbe. Zahteva, da se za oceno gibanja različnih kazalcev škode, naštetih v členu 3(5) osnovne uredbe, in preiskavo učinka uvoza, opravljeno ob upoštevanju samo dela zadevnih izdelkov, ugotovi, da sta v nasprotju s členom 3(8) osnovne uredbe.

125 Svet se sklicuje na skladnost metode analize po segmentih s členom 3(8) osnovne uredbe. Navaja, da je izbiro te metode narekovalo precejšnje povečanje obsega uvoza elektronskih trgovskih tehtnic iz višjega segmenta. Ta okoliščina naj bi pojasnila razliko v pristopu institucij Skupnosti pri preiskavi, ki je privedla do sprejetja izpodbijane uredbe, in pri preiskavah, na katere se sklicuje tožeča stranka.

b) Presoja Sodišča prve stopnje

126 Opomniti je treba, da iz uvodne izjave 10 izpodbijane uredbe izhaja, da je trg elektronskih trgovskih tehtnic običajno razdeljen v tri različne segmente, kot Sodišče prve stopnje opozarja v zgoraj navedeni točki 66: spodnji, srednji in višji segment.

127 Prvič, ugotoviti je treba, da iz člena 3(8) osnovne uredbe ne izhaja, da naj bi bila analiza po segmentih izključena in da je treba uporabiti metodo povprečnega izračuna. Kot je Svet upravičeno navedel, je treba opozoriti, da lahko instituciji Skupnosti pri določitvi škode na podlagi člena 3 osnovne uredbe opravita analizo po segmentih, da bi ocenili različne kazalce škode, zlasti če se izkaže, da so rezultati, dobljeni z drugačno metodo, izkrivljeni iz enega ali drugega razloga, če se je upošteval zadevni izdelek kot celota.

128 V skladu z uvodno izjavo 11 izpodbijane uredbe je zadevni izdelek sestavljen iz vseh treh segmentov. Uvodna izjava 12 izpodbijane uredbe natančno navaja, da so elektronske trgovske tehtnice, proizvedene v Skupnosti, v vseh pogledih podobne tehtnicam, ki so bile proizvedene na Kitajskem, v Republiki Koreji in na Tajvanu ter izvožene iz teh držav v Skupnost, in da so tako ti izdelki podobni izdelki.

129 Poleg tega, ker spodnji segment zadevnega izdelka predstavlja 97 % uvoza iz zadevnih držav v obdobju preiskave (glej uvodno izjavo 63 izpodbijane uredbe), je logično, celo nujno, za pravilni rezultat preiskave, da ta analiza vsebuje ločeno oceno spodnjega segmenta navedenega izdelka. Posledično ne obstaja nobeno protislovje med opredelitvijo zadevnega izdelka in oceno škode.

130 Drugič, v zvezi z očitkom tožeče stranke, da je Svet, ker je za spodnji segment ločeno ocenjeval upoštevne dejavnike, kot so prodajna cena, tržni delež itd., svojo oceno oprl izključno na del podobnega izdelka, je treba opozoriti, kot izhaja iz uvodnih izjav izpodbijane uredbe o škodi, da je Svet vedno upošteval vse elektronske trgovske tehtnice in ne samo elektronskih trgovskih tehtnic iz spodnjega segmenta (glej uvodno izjavo 81 izpodbijane uredbe). Ker splošna preiskava temelji na dojemanju podobnega izdelka, ki obsega tri segmente elektronskih trgovskih tehtnic in ne samo spodnjega segmenta, je treba sklepati, da Svet ni kršil člena 3(8) osnovne uredbe.

131 Zato je treba zavrniti šesti del drugega tožbenega razloga.

3. Prvi del: kršitev člena 3(5) osnovne uredbe

a) Trditve strank

132 Tožeča stranka očita Svetu, da za potrebe določitve škode ni analiziral vseh upoštevnih dejavnikov, zlasti ne dejstva, da si industrija Skupnosti ni v celoti opomogla od učinkov dampinga ali subvencioniranja v preteklosti, in velikosti dejanske stopnje dampinga. Po mnenju tožeče stranke mora Svet v skladu s členom 3(5) osnovne uredbe pri določitvi škode upoštevati vse upoštevne gospodarske dejavnike in kazalce, naštete v navedenem členu. Tožeča stranka v zvezi s tem napotuje na odločbe Organa za reševanje sporov Svetovne trgovinske organizacije (STO) in se sklicuje predvsem na poročilo posebne skupine STO o protidampinških dajatvah pri uvozu bombažnega posteljnega perila s poreklom iz Indije (v nadaljevanju: poročilo o posteljnem perilu).

133 Tožeča stranka ugotavlja, da so besedilo in smisel člena 3(5) osnovne uredbe na eni strani ter besedilo in smisel člena 3.4 Sporazuma o izvajanju člena VI Splošnega sporazuma o carinah in trgovini iz leta 1994 (UL L 336, str. 103, v nadaljevanju: Protidampinški sporazum iz leta 1994) v Prilogi 1A k Sporazumu o ustanovitvi STO (v nadaljevanju: Sporazum STO), odobrenemu s Sklepom Sveta 94/800/ES z dne 22. decembra 1994 o sklenitvi sporazumov, doseženih v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj (1986–1994), v imenu Evropske skupnosti, v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti (UL L 336, str. 1), na drugi strani skoraj enaki in da člen 3(5) osnovne uredbe institucijam Skupnosti nalaga, da ocenijo vsakega od šestnajstih gospodarskih dejavnikov. Zatrjuje, da je to stališče v skladu z ugotovitvami poročila o posteljnem perilu. Poleg tega tožeča stranka meni, da je treba po potrebi poudariti neupoštevnost nekega dejavnika, tako da se jasno obrazložijo razlogi, na katerih temelji ta ugotovitev. Poudarja, da sodišča Skupnosti, ker v navedeni obrazložitvi ni informacij o tem, ali sta instituciji Skupnosti izpolnili zahteve, ki so jima bile jasno naložene, ne morejo opravljati naloge sodnega nadzora.

134 Tožeča stranka poudarja, da uvodna izjava 77 izpodbijane uredbe ne omenja analize vseh dejavnikov, določenih z osnovno uredbo, ki jo je opravil Svet. Poleg tega tožeča stranka trdi, da instituciji Skupnosti nista ocenili „dejstva, da si industrija še ni v celoti opomogla od učinkov dampinga ali subvencioniranja v preteklosti“ niti od „velikosti dejanske stopnje dampinga“. Tožeča stranka v zvezi s prvo točko poudarja, da uvodna izjava 59 izpodbijane uredbe, na katero se sklicuje Svet v obrambi, zadeva člen 4(1) osnovne uredbe in ne more ugotoviti, ali sta instituciji Skupnosti izpolnili obveznost iz člena 3(5) osnovne uredbe. Poleg tega naj bi ocena vpliva uvoza, ki je navedena v uvodnih izjavah 88 in 94 izpodbijane uredbe ter se nanaša samo na del zadevnega izdelka, kršila člen 3(8) osnovne uredbe. Zato ti elementi po mnenju tožeče stranke ne morejo biti dokaz. Tožeča stranka v zvezi z drugo točko meni, da za zadevne navedbe, čeprav člen 3(8) osnovne uredbe ni bil kršen, ni mogoče šteti, da vsebujejo oceno gospodarskih dejavnikov, na katere se nanašajo, ker le omenjanje protidampinških ukrepov ne pomeni, da sta instituciji Skupnosti opravili zadevno analizo in predvsem ocenili dejstvo, da si industrija še ni opomogla od učinkov dampinga v preteklosti. Glede velikosti dejanske stopnje dampinga pa tožeča stranka sklepa, da izjave v uvodni izjavi 90 izpodbijane uredbe ni mogoče šteti za oceno, ker se nanaša na obseg in cene zadevnega uvoza, ki so različni dejavniki, ki jih morata instituciji Skupnosti tudi preveriti.

135 Svet najprej trdi, da se poročilo o posteljnem perilu, na katero se sklicuje tožeča stranka, neposredno ne uporablja v pravnem redu Skupnosti. Poleg tega zatrjuje, da tožena stranka ne razlaga pravilno tega poročila, ki je popolnoma v skladu z metodo, ki sta jo instituciji Skupnosti uporabili za določitev škode. Po mnenju Sveta naj bi ta očitek zadeval pomanjkanje obrazložitve v smislu člena 253 ES. Ob sklicevanju na sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. decembra 1999 v zadevi Petrotub in Republica proti Svetu (T-33/98 in T-34/98, Recueil, str. II-3837; po pritožbi razveljavljena s sodbo Sodišča z dne 9. janurja 2003 v zadevi Petrotub in Republica proti Svetu, C-76/00 P, Recueil, str. I-79) trdi, da je edina obveznost institucij Skupnosti, da v uredbi o uvedbi dokončnih protidampinških dajatev analizirata dejavnike, za katere je bilo ugotovljeno, da so pomembni.

136 Svet poleg tega trdi, da sta instituciji Skupnosti ravnali v skladu s členom 3(5) osnovne uredbe. Ugotavlja, da trditev tožeče stranke, v skladu s katero izpodbijana uredba ne vsebuje analize vseh dejavnikov, ni pravilna in zato ni upoštevna.

b) Presoja Sodišča prve stopnje

137 Najprej je treba opozoriti, da tožeča stranka v utemeljitvi le očita institucijama Skupnosti, da nista uporabili člena 3(5) osnovne uredbe z vidika člena 3.4 Protidampinškega sporazuma iz leta 1994 in zato nista spoštovali načela skladne razlage, ki ga je Sodišče določilo v sodni praksi.

138 V zvezi s tem je treba opozoriti, da se morajo akti Skupnosti po možnosti razlagati z vidika mednarodnega prava, zlasti kadar je namen takih aktov izvajanje mednarodnega sporazuma, ki ga je sklenila Skupnost (glej predvsem sodbo Sodišča z dne 14. julija 1998 v zadevi Bettati, C-341/95, Recueil, str. I-4355, točka 20, in zgoraj v točki 135 navedeno sodbo Petrotub in Republica proti Svetu, točka 57), kot v primeru osnovne uredbe, sprejete zaradi izpolnitve mednarodnih obveznosti, ki izhajajo iz Protidampinškega sporazuma iz leta 1994 (zgoraj v točki 135 navedena sodba Petrotub in Republica proti Svetu, točka 56).

139 V tem primeru člen 3(5) osnovne uredbe vsebuje enake elemente kot člen 3.4 Protidampinškega sporazuma iz leta 1994. Določa, da preiskava učinka dampinškega uvoza na zadevno industrijo Skupnosti vsebuje oceno vseh gospodarskih dejavnikov in pokazateljev, ki vplivajo na stanje industrije. Vsebuje seznam različnih dejavnikov, ki se lahko upoštevajo, ter določa, da ta seznam ni izčrpen in da eden od teh dejavnikov ali več tehniso nujno odločilni za oceno. Vsebina te določbe je skoraj enaka vsebini člena 3.4 Protidampinškega sporazuma iz leta 1994 razen glede dejavnika, ki zadeva „dejstvo, da je kaka industrija morda še vedno v procesu okrevanja zaradi učinkov dampinga ali subvencioniranja v preteklosti“, in ni naveden v členu 3.4 Protidampinškega sporazuma iz leta 1994.

140 Zato je treba ugotoviti, da je člen 3(5) osnovne uredbe skladen s Protidampinškim sporazumom iz leta 1994. Vendar po mnenju tožeče stranke instituciji Skupnosti nista spoštovali obveznosti ocene vseh upoštevnih dejavnikov, ki izhaja iz razlage člena 3.4 Protidampinškega sporazuma iz leta 1994 v poročilu o posteljnem perilu, s tem, ko nista upoštevali dveh dejavnikov, navedenih v členu 3(5) osnovne uredbe, in sicer dejstva, da si zadevna industrija Skupnosti še ni popolnoma opomogla od učinkov dampinga ali subvencioniranja v preteklosti, in velikosti dejanske stopnje dampinga.

141 Zato je treba ugotoviti, ali sta instituciji Skupnosti ocenili oba zadevna dejavnika ali ne.

142 Svet v uvodni izjavi 77 izpodbijane uredbe navaja:

„V skladu s členom 3(5) temeljne Uredbe je preiskava vplivov dampinškega uvoza na industrijo Skupnosti zajela oceno vseh gospodarskih dejavnikov in kazalcev, ki so imeli vpliv na položaj industrije. Določeni dejavniki pa v nadaljevanju niso podrobno obravnavani, ker je bilo zanje ugotovljeno, da za položaj industrije Skupnost med to preiskavo niso bili pomembni. Poleg tega nobeden od teh dejavnikov ne dopušča nujno gotovih sklepov o celotnem dogajanju.“

143 V zvezi z dejavnikom, ki se nanaša na to, da si industrija Skupnosti še ni popolnoma opomogla od učinkov dampinga ali subvencioniranja v preteklosti, je treba ugotoviti, da se v tem primeru del, z naslovom „D. Škoda“, izpodbijane uredbe izrecno sklicuje na veljavne protidampinške ukrepe. Najprej, Svet v uvodni izjavi 59 izpodbijane uredbe navaja:

„Struktura industrije Skupnosti se je v obdobju analize bistveno spremenila. Od [meseca] oktobra 1993 (to je od uvedbe dokončnih protidampinških ukrepov v zvezi z uvozom elektronskih trgovskih tehtnic s poreklom iz Singapurja in [Južne] Koreje) [je undustrija izvedla] program prestrukturiranja in konsolidacije [...]“

144 Nato se uvodni izjavi 88 izpodbijane uredbe ugotavlja, da so „[…] [i]zgube v spodnjem segmentu vodile do padca splošne donosnosti industrije Skupnosti in preprečile, da bi industrija Skupnosti v celoti izkoristila učinek eura in uvedbo protidampinških ukrepov v zvezi z uvozom, ki je po poreklu iz Japonske in Singapurja. […]“

145 Nazadnje v uvodni izjavi 94 sklepa, da je „[…] slab gospodarski položaj v spodnjem segmentu […] privedel do tega, da industrija Skupnosti v splošnem ni dosegla donosnosti, ki bi jo bilo zaradi učinka eura in veljavnih protidampinških ukrepov ter še posebej zaradi učinkov izvedenega prestrukturiranja utemeljeno pričakovati“.

146 Ugotoviti je treba, da ti odlomki jasno kažejo, da sta instituciji Skupnosti pri preiskavi vpliva dampinškega uvoza na zadevno industrijo Skupnosti upoštevali dejstvo, da si zadevna industrija še ni popolnoma opomogla od učinkov dampinga v preteklosti.

147 Glede trditve tožeče stranke, da izjave v uvodnih izjavah 88 in 94 niso veljavne in da ne morejo biti dokaz za to, da naj bi instituciji Skupnosti ocenili ta dejavnik, ker naj bi se ocena nanašala samo na del zadevnega izdelka, in tako kršili člen 3(8) osnovne uredbe, zadostuje ugotovitev, da ni upoštevna. Kot je ugotovljeno v zgoraj navedeni točki 129, se je namreč spodnji segment, ker je uvoz elektronskih trgovskih tehtnic iz spodnjega segmenta znašal 97 % uvoza vseh trgovskih tehtnic, lahko pri določitvi škode ocenil ločeno.

148 Svet je dejavnik, ki zadeva „velikost dejanske stopnje dampinga“, obravnaval v uvodni izjavi 90 izpodbijane uredbe, kjer ugotavlja, da se „vplivi višine dejanske stopnje dampinga (,of the magnitude of the actual margin of dumping‘) na industrijo Skupnosti zaradi obsega in cen uvoza iz zadevnih držav ne morejo šteti za zanemarljive“.

149 Zato je treba opozoriti, da Svet ni opustil ocene dejavnika, ki zadeva velikost dejanske stopnje dampinga. Čeprav Komisija tega ni omenila v dokumentu o dokončnem razkritju z dne 21. septembra 2000, pa se je na to sklicevala v dopisih z dne 4. in 23. oktobra 2000, v katerih je odgovorila na pripombe tožeče stranke z dne 29. septembra 2000.

150 V teh okoliščinah je treba zavrniti prvi del drugega tožbenega razloga.

4. Drugi del: upoštevanje nedampinškega uvoza pri analizi za določitev škode

a) Trditve strank

151 Tožeča stranka trdi, da sta instituciji Skupnosti očitno kršili člen 3(2), (3) in (5) osnovne uredbe, s tem da sta pri analizi škode upoštevali nedampinški uvoz, in sicer uvoz s strani družbe CAS Corp., ene od korejskih družb – ki so bile predmet preiskave –, pri kateri ni bil ugotovljen damping.

152 Tožeča stranka razlaga sklicevanje na „dampinški uvoz“ v členu 3 osnovne uredbe, kot da izključuje upoštevanje uvoza s strani proizvajalcev izvoznikov, ki ne izvajajo dampinga. Zato kumulativna ocena tega uvoza, predvidena v členu 3(4) osnovne uredbe, ne bi mogla obsegati uvoza s strani proizvajalca izvoznika, pri katerem je bila ugotovljena stopnja dampinga nič ali de minimis. Zaradi upoštevanja uvoza s strani družbe CAS Corp. naj analiza, ki sta jo opravili instituciji Skupnosti, ne bi bila zakonita, celotna določitev škode pa naj ne bi bila veljavna. Tožeča stranka se v zvezi s tem sklicuje na Uredbo Sveta (ES) št. 1644/2001 z dne 7. avgusta 2001 o spremembi Uredbe (ES) št. 2398/97 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve pri uvozu bombažnega posteljnega perila s poreklom iz Egipta, Indije in Pakistana ter opustitvi njene uporabe za uvoz iz Indije (UL L 219, str. 1), ki jo je Svet sprejel po po