ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 92/50

Tožba, vložena 24. decembra 2007 – Efstathopoulos proti Parlamentu

(Zadeva F-144/07)

(2008/C 92/102)

Jezik postopka: grščina

Stranki

Tožeča stranka: Spyridon Efstathopoulos (Chalandri, Grčija) (zastopnik: N. Korogiannakis in M. Michi, odvetnika)

Tožena stranka: Evropski parlament

Predmet in opis spora

Razglasitev ničnosti Odločbe Evropskega parlamenta z dne 18. aprila 2007, v delih, ki so povezani z upoštevanjem „dodatka za učinkovitost“ pri bruto plači tožeče stranke; z že vrnjenim zneskom 390 eurov od pokojnine tožeče stranke; z obveznostjo vračila zneska 10 036,99 eura za obdobje od marca 2005 do marca 2007; z mesečnim zmanjšanjem pokojnine tožeče stranka za znesek 600 eurov za celotno obdobje, v katerem je prejemala sporno doklado v znesku 670 eurov, namreč od marca 2005 do septembra 2007.

Predlogi tožeče stranke

— razglasi naj se ničnost Odločbe Evropskega parlamenta z dne 18. aprila 2007, PERS-B-AFF-SOCIAL D(2007) 22300 v delih, povezanih z vključitvijo „dodatka za učinkovitost“ v bruto dohodke tožeče stranke; z že vrnjenim zneskom 390 eurov od pokojnine tožeče stranke; z obveznostjo vračila zneska 10 036,99 eura za obdobje od marca 2005 do marca 2007; z mesečnim zmanjšanjem pokojnine tožeče stranke za 600 eurov za celotno obdobje, v katerem je prejemala sporno doklado v znesku 670 eurov, namreč od marca 2005 do septembra 2007;

— razglasi naj se ničnost Odločbe organa Evropskega parlamenta, pooblaščenega za imenovanja, z dne 14. septembra 2007, s katero je bila zavrnjena pritožba z dne 9. maja 2007, ki jo je vložila tožeča stranka zoper odločbo z dne 18. aprila 2007;

— razglasi naj se ničnost vsake druge odločbe, ki je povezana ali naknadna tem odločbam oziroma jih ta izvršuje;
SL Uradni list Evropske unije C 235/32

Tožba, vložena 6. avgusta 2007 – Dittert proti Komisiji

(Zadeva F-82/07)

(2007/C 235/59)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Daniel Dittert (Luxembourg, Luksemburg) (zastopnika: B. Cortese in C. Cortese, odvetnika)

Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti

Predlogi tožeče stranke

— Odločba Komisije Evropskih skupnosti o napredovanju tožeče stranke v napredovalnem obdobju 2006 v naziv AD 9 in ne v naziv AD 10, ki je bila potrjena z odločbo te iste institucije z dne 23. aprila 2007, s katero je bila zavrnjena pritožba tožeče stranke št. R/132/07, naj se razglasi za nično;

— Komisiji Evropskih skupnosti naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka, uslužbenec Komisije, ki je bila povišana v prejšnji naziv A 7 z učinkom od 1. aprila 2002, bi 30. aprila 2004 lahko napredovala v naziv A 6. 1. maja 2004 je OPI (organ, pristojen za imenovanje) naziv A 7 iz osebnega spisa tožeče stranke nadomestil z novim nazivom A*8 ter kot razlog za zamenjavo navedel „poklicno reformo z dne 1. maja 2004“. Nato je bil naziv A*8 preimenovan v AD 8 z učinkom od 1. maja 2006.

Tožeča stranka trdi, da so uradniki iz prejšnjega razreda A 7, ki so napredovali v letu 2004, in tisti, ki so napredovali v letih 2005 in 2006, napredovali po začetku veljavnosti Kadrovskih predpisov, s tem da so nekateri napredovali v naziv A*10/AD 10, drugi, med njimi tudi tožeča stranka, pa v naziv A*9/AD 9. Tožeča stranka zatrjuje kršitev načel enakega obravnavanja in upravičenosti do kariere.
SL Uradni list Evropske unije C 22/57

Tožba, vložena 30. oktobra 2007 – Van Beers proti Komisiji

(Zadeva F-126/07)

(2008/C 22/110)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Isabelle Van Beers (Woluwe-St-Etienne, Belgija) (zastopniki: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis in E. Marchal, odvetniki)

Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti

Predlogi tožeče stranke

— Odločba organa, pristojnega za imenovanja (OPI), o zavrnitvi kandidature tožeče stranke za certifikacijsko obdobje 2006 naj se razglasi za nično;

— člen 4(2) splošnih določb za izvajanje (v nadaljevanju: SDI) člena 45a Kadrovskih predpisov naj se v delu, v katerem naj se ne bi upoštevala dejanska stopnja nalog, ki jih je izvedel kandidat pri certifikaciji, ali pa naj bi se ohranjala razlika med nekdanjimi kategorijami C* in B* po 30. aprilu 2006, ugotovi za ničnega;

— toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka, uradnica Komisije z nazivom AST 6, je vložila svojo kandidaturo v okviru certifikacijskega obdobja 2006. OPI je 29. marca 2007 dokončno potrdil svojo odločbo z dne 22. februarja 2007, po pritožbi tožeče stranke zoper to odločbo, da ne dovoli njene kandidature za certifikacijo 2006.

V utemeljitev svoje tožbe se tožeča stranka najprej sklicuje na očitno napako pri presoji.

Poleg tega zatrjuje nezakonitost člena 4(2) SDI člena 45a Kadrovskih predpisov.

Tožeča stranka se zlasti sklicuje na kršitev načela enakega obravnavanja in nediskriminacije ter sorazmernosti, kršitev načela dobrega upravljanja in upravičenosti do kariere ter načela varstva zaupanja v pravo.
SL Uradni list Evropske unije C 117/36

Tožba, vložena 22. marca 2007 – Bleser proti Sodišču

(Zadeva F-25/07)

(2007/C 117/57)

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Tožeča stranka: Thomas Bleser (Nittel, Nemčija) (zastopnik: P. Goergen, Rechtsanwalt)

Tožena stranka: Sodišče Evropskih skupnosti

Predlogi tožeče stranke

— Zavrnitev razporeditve tožeče stranke v naziv, ki ji je bil podeljen z odločbo o imenovanju z dne 16. marca 2006;

— Razglasitev ničnosti členov 2 in 13 Priloge XIII ter člena 32 Kadrovskih predpisov, ki so začeli veljati 1. maja 2004;

— Razporeditev tožeče stranke v naziv, objavljen v obvestilu o natečaju, ali v temu ustrezen naziv na podlagi novih Kadrovskih predpisov (in v plačilni razred, ki ustreza predpisom, veljavnim po 1. maju 2004);

— Priznanje odškodnine in obresti v višini razlike v nazivih;

— Priznanje odškodnine v višini 10 000 eurov za utrpljeno nematerialno škodo;

— Naložitev stroškov postopka Sodišču.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožba je naperjena predvsem proti členoma 2 in 13 Priloge XIII ter členu 32 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih skupnosti, ki so začeli veljati s 1. majem 2004.

Tožeča stranka trdi, da bi se jo moralo razporediti na podlagi zanjo ugodnejših starih Kadrovskih predpisov, ki so veljali v času, ko je opravila natečaj. Svojo tožbo utemeljuje s tem, da je njena razporeditev v nasprotju z načeloma enakega obravnavanja in nediskriminacije ter prepovedjo diskriminacije na podlagi starosti.

Dalje tožeča stranka navaja kršitev splošnih načel prava Skupnosti, predvsem načel dolžne skrbnosti, dobrega upravljanja, preglednosti, spoštovanja legitimnih pričakovanj, pravne varnosti, dobre vere in s prepovedjo „reformatio in peius“ (prepoved spremembe na slabše) ter načelom pravice do obrambe.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 30. septembra 2015

Carlos Nunes

proti

Evropskemu računskemu sodišču

„Javni uslužbenci — Pogodbeni uslužbenec — Izpodbijanje pogojev za zaposlitev — Prepozno vložena pritožba — Nespoštovanje predhodnega postopka — Očitna nedopustnost“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se za pogodbo ESAE uporablja na podlagi njenega člena 106a, s katero C. Nunes predlaga, prvič, razglasitev ničnosti odločbe Evropskega računskega sodišča z dne 19. januarja 2015 o zavrnitvi njegove pritožbe z dne 5. decembra 2014, s katero je predlagal razglasitev ničnosti odločbe z dne 29. aprila 2009, ki naj bi enostransko spremenila njegovo plačo in njegov zaposlitveni status začasnega uslužbenca, ter, drugič, odreditev Računskemu sodišču, da retroaktivno prilagodi njegovo plačo začasnega uslužbenca od aprila 2009.

Odločitev:

Tožba se zavrže kot očitno nedopustna. C. Nunes nosi svoje stroške.

Povzetek

Tožbe uradnikov — Predhodna upravna pritožba — Roki — Narava javnega reda — Sodni preizkus po uradni dolžnosti

(Kadrovski predpisi, člena 90 in 91)

Trimesečni rok za vložitev pritožbe zoper akt, ki posega v položaj, določen v členu 90(2) Kadrovskih predpisov, je del javnega reda in ni predmet diskrecije strank in sodišča, ker je bil uveden za zagotavljanje jasnosti in varnosti pravnih položajev ter gotovosti prava. Sodišče Unije mora torej po uradni dolžnosti preveriti, ali je bil spoštovan.

Pritožba zoper odločbo o zaposlitvi kot začasni uslužbenec, ki je bila vložena več kot pet let po navedeni odločbi, je tako očitno prepozna. Čeprav odločbe o zavrnitvi navedene pritožbe ne bi bilo treba obravnavati kot odločbo o zavrnitvi pritožbe, ampak kot odločbo o zavrnitvi zahteve v skladu s členom 90(1) Kadrovskih predpisov, je lahko zadevna oseba v skladu s členom 90(2) Kadrovskih predpisov v roku treh mesecev vložila pritožbo zoper to odločbo o zavrnitvi zahteve v skladu s členom 90(1) Kadrovskih predpisov.

(Glej točke 13, 15 in 16.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: sklep z dne 7. septembra 2005, Krahl/Komisija, T‑358/03, EU:T:2005:301, točka 35 in navedena sodna praksa.
SKLEP PREDSEDNIKA DRUGEGA SENATA

SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

z dne 27. junija 2016

Valéria Anna Gyarmathy

proti

Evropskemu centru za spremljanje drog in zasvojenosti z drogami (EMCDDA)

„Mirna rešitev spora — Člen 91(2) Poslovnika — Sporazum strank zunaj Sodišča za uslužbence — Izbris“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero V. A. Gyarmathy predlaga razglasitev ničnosti več odločb, ki jih je sprejel Evropski center za spremljanje drog in zasvojenosti z drogami (EMCDDA) ter se nanašajo na prošnjo za pomoč zaradi domnevnega psihičnega nadlegovanja in na nepodaljšanje njene pogodbe začasne uslužbenke. Poleg tega tožeča stranka predlaga povrnitev nepremoženjske in premoženjske škode, ki naj bi jo utrpela zaradi izpodbijanih odločb.

Odločitev:

Zadeva F‑22/14, Gyarmathy/Evropski center za spremljanje drog in zasvojenosti z drogami, se izbriše iz vpisnika Sodišča za uslužbence, ker sta se stranki sporazumeli o rešitvi spora. Stranki nosita stroške v skladu z vsebino svojega sporazuma.

Povzetek

Tožbe uradnikov – Mirna rešitev spora zunaj Sodišča za uslužbence – Izbris iz vpisnika

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 91(2))

(Glej točki 18 in 20.)
V zvezi z dopustnostjo tožbe pogodbenega uslužbenca zoper prvi plačilni list po podaljšanju tedenskega delovnega časa, ni mogoče šteti, da je ta plačilni list akt, ki posega v položaj, ker prvikrat odraža enostransko spremembo s strani delodajalca zadevnega uslužbenca pogodbeno predvidenih pogojev zaposlitve in zlasti znižanje urne postavke osebnega prejemka.

Prvič, enostranske spremembe pogodbenega razmerja med zadevnim uslužbencem in upravo namreč ni sprejel njegov delodajalec, temveč zakonodajalec Evropske unije, ki ga tvorita Evropski parlament in Svet Evropske unije, ki sta odločala po rednem zakonodajnem postopku. V obravnavanem primeru na podlagi člena 1 pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev veljajo za pogodbe vseh uslužbencev, ki jih zaposli Unija. Nekateri pogoji zaposlitve, kakršni so ti, ki se nanašajo na osebni prejemek uslužbencev in delovni čas, so določeni s pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, ki je zakonodajni akt, ki ga je sprejel zakonodajalec, in niso na voljo institucijam, organom, uradom in agencijam Unije pri izvajanju njihove pogodbene svobode kot organov, ki so pooblaščeni za sklepanje pogodb o zaposlitvi.

Drugič, zakonodajalec Unije lahko kadar koli ob upoštevanju določb Pogodb, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter splošnih pravnih načel spremeni pravice in obveznosti uradnikov in uslužbencev Unije z uredbami, sprejetimi na podlagi člena 336 PDEU, s katerimi spremeni kadrovske predpise in pogoje za zaposlitev drugih uslužbencev, ki veljajo, razen če ni določeno drugače, za bodoče učinke položajev, ki so nastali med veljavnostjo starega zakona. Konkretneje, spremembe, ki se nanašajo na delovni čas, kakor je opredeljen v členu 55 Kadrovskih predpisov, veljajo tudi za začasne in pogodbene uslužbence na podlagi členov 16 in 91 pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev.

Poleg tega jasno izhaja iz določb pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev, da uslužbenci, ki se zaposlijo na podlagi pogodbe, prejmejo osebni prejemek glede na razvrstitev v naziv in razred v njihovi funkcionalni skupini in da glede na to prejmejo mesečni osebni prejemek, ki formalno gledano ni odvisen od običajnega delovnega časa, ki se lahko spreminja v skladu z novim besedilom člena 55(2) Kadrovskih predpisov od najmanj 40 ur do največ 42 ur na teden, glede na morebitno odločbo, ki jo v zvezi s tem sprejmejo institucija, organi, uradi ali agencije Unije, ki jih zaposlujejo.

Zato znižanje urne postavke osebnega prejemka ne pomeni enostransko odločitev delodajalca zadevnega uslužbenca, ampak je v praksi zgolj posledica zakonodajne spremembe upoštevnih določb Kadrovskih predpisov in pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev.

(Glej točki 38 in 42.)

Sodišče: sodba z dne 22. decembra 2008, Centeno Mediavilla in drugi/Komisija, C‑443/07 P, EU:C:2008:767, točki 60 in 61.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE (tretji senat)

z dne 5. novembra 2014

CY

proti

Evropski centralni banki (ECB)

„Smrt tožeče stranke — Ponovno odprtje ustnega postopka — Zavrnitev pravnega naslednika za nadaljevanje postopka — Ustavitev postopka“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 36(2) Protokola o Statutu Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke, priloženega PEU in PDEU, s katero je CY na eni strani v bistvu zahtevala razglasitev ničnosti odločbe izvršilnega odbora Evropske centralne banke (ECB) z dne 18. decembra 2012, s katero je bilo odločeno, da se notranja upravna preiskava, ki se je začela na podlagi njene pritožbe zaradi psihičnega nasilja, zaključi, ter razglasitev neveljavnosti zadevne preiskave in poročila o preiskavi, in na drugi strani dodelitev 50.000 EUR za nadomestilo škode, ki naj bi jo utrpela zlasti v zvezi z obnašanjem njenega nadrejenega.

Odločitev:

Postopek s tožbo se ustavi. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

* Sodni postopek – Brezpredmetna tožba – Smrt tožeče stranke in nenadaljevanje postopka s strani njenih pravnih naslednikov – Ustavitev postopka

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 85(1))
Uporaba novih splošnih določb za izvajanje členov 11 in 12 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom v zvezi s prenosom pokojninskih pravic, pridobljenih v okviru drugega pokojninskega sistema, v pokojninski sistem Unije, ki je bil zahtevan pred sprejetjem navedenih določb, vendar je bil opravljen po začetku njihove veljavnosti, ni v nasprotju s členom 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom.

V zvezi s tem se v skladu s splošno priznanim načelom novo pravilo, če ni drugače določeno, uporablja takoj za položaje, ki bodo šele nastali, in tudi za prihodnje učinke položajev, ki so nastali – niso pa še v celoti vzpostavljeni – v času veljavnosti prejšnjega pravila. Drugače velja le za položaje, ki so nastali in so bili dokončno utrjeni v času veljavnosti prejšnjega pravila ter ki ustvarjajo pridobljene pravice. Pravica velja za pridobljeno, če se je dejstvo, na podlagi katerega nastane, uresničilo pred zakonsko spremembo. Vendar to ne velja za pravico, katere dejstvo, na podlagi katerega nastane, se ni uresničilo v času veljavnosti zakonodaje, ki je bila spremenjena.

Po eni strani člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom ne nasprotuje takojšnji uporabi novih splošnih določb za izvajanje.

Po drugi strani obvestitev uradnika ali uslužbenca, ki je vložil predlog za prenos pokojninskih pravic, pridobljenih v okviru drugega pokojninskega sistema, v pokojninski sistem Unije, o predlogu za priznanje pokojninske dobe, še manj pa zgolj vložitev takega predloga, ne spremenita pravnega položaja zadevne osebe in nimata zavezujočih pravnih učinkov. Zato niso obstajale pridobljene pravice uradnika ali uslužbenca, ki bi lahko bile kršene z uporabo novih določb.

Poleg tega je pravica uradnika ali uslužbenca, da se mu prizna pokojninska doba, v celoti vzpostavljena šele po prenosu kapitalizirane vrednosti pravic, pridobljenih v drugem sistemu, v pokojninski sistem Unije.

(Glej točke od 23 do 26 in 28.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: sodba z dne 13. oktobra 2015, Komisija/Verile in Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, točke od 151 do 154 in navedena sodna praksa.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (prvi senat)

z dne 7. junija 2016

Marco Verile

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Uradniki — Pokojnine — Člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom — Prenos pokojninskih pravic, pridobljenih v nacionalnem sistemu, v pokojninski sistem Unije — Predlog za priznanje pokojninske dobe — Tožba — Razglasitev ničnosti — Pritožba — Prekvalifikacija predlogov za razglasitev ničnosti predloga za priznanje pokojninske dobe — Razlaga predlogov za razglasitev ničnosti, v skladu s katero se ti nanašajo na razglasitev ničnosti odločbe o priznanju pokojninske dobe po prenosu pokojninskih pravic — Zavrnitev predlogov — Sodba v pritožbenem postopku, ki je postala pravnomočna — Ustavitev postopka“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero Marco Verile med drugim predlaga, naj se za nično razglasi odločba Evropske komisije z dne 9. decembra 2011, s katero mu je bila priznana pokojninska doba, potem ko je bila na podlagi člena 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom za uradnike Evropske unije v takrat veljavni različici (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi) v pokojninski sistem Evropske unije prenesena kapitalska vrednost pokojninskih pravic, ki jih je pridobil v okviru svojega nacionalnega sistema, in naj se po potrebi za nično razglasi odločba organa Komisije za imenovanja, s katero je bila zavrnjena njegova pritožba zoper navedeno odločbo.

Odločitev:

Postopek v zadevi Verile/Komisija, F‑108/12, se ustavi. Marco Verile in Evropska komisija nosita vsak svoje stroške.

Povzetek

Ničnostna tožba – Tožba, ki je postala brezpredmetna zaradi pravnomočne sodbe sodišča Unije v drugi zadevi, ki se po prekvalifikaciji predmeta tožbe nanaša na isti predmet – Ustavitev postopka

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 85(1))

Ničnostna tožba je postala brezpredmetna in se postopek ustavi, če je predmet sodbe, ki jo je sodišče Unije izdalo v drugi zadevi, po prekvalifikaciji predmeta tožbe v navedeni zadevi postal isti kot predmet zadevne tožbe, pri čemer je identiteta strank v obeh zadevah ista ter je zgoraj navedena sodba postala pravnomočna.

Ker ima načelo spoštovanja pravnomočnosti v pravnem redu Unije bistven pomen, je namreč za zagotovitev stabilnosti prava in pravnih razmerij ter učinkovitega izvajanja sodne oblasti pomembno, da sodnih odločb, ki so postale pravnomočne po tem, ko so bila izčrpana vsa razpoložljiva pravna sredstva, ali po tem, ko so se iztekli roki zanje, ni več mogoče izpodbijati.

(Glej točke od 36 do 39.)

Napotitev na:

Sodišče: sodba z dne 16. marca 2006, Kapferer, C‑234/04, EU:C:2006:178, točka 20 in navedena sodna praksa.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 7. novembra 2013

CA

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Uradniki — Vloga, s katero se postopek začne — Formalne zahteve — Povzetek tožbenih razlogov — Očitno nedopustna tožba“

Predmet:

Tožba, ki je bila vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, in s katero CA predlaga razglasitev ničnosti njenih ocenjevalnih poročil za leto 2010, razglasitev ničnosti odločbe Evropske komisije, s katero sta ji bili priznani dve točki za napredovanje v tem obdobju, ponovno preučitev njene ocenitve in priznanje potrebnega števila točk za njeno napredovanje z retroaktivnim učinkom od 1. januarja 2011 ter naložitev Komisiji, naj ji plača 20000,00 EUR.

Odločitev:

Tožba se zavrne kot očitno nedopustna. CA nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija.

Povzetek

Sodni postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Formalne zahteve – Jasen in natančen povzetek tožbenih razlogov

(Statut Sodišča, člen 21, prvi odstavek, in Priloga I, člen 7(3); Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 35(1)(e))

Na podlagi člena 35(1)(e) Poslovnika Sodišča za uslužbence mora tožba obsegati tožbene razloge ter dejanske in pravne trditve. Ti tožbeni razlogi in trditve morajo biti dovolj jasni in natančni, da toženi stranki omogočijo pripravo obrambe, Sodišču za uslužbence pa, da o tožbi po potrebi odloči brez dodatnih podatkov. Za zagotovitev pravne varnosti in učinkovitega izvajanja sodne oblasti morajo biti, da bi bila tožba dopustna, bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih temelji, koherentno in razumljivo razvidni iz besedila same tožbe. To še toliko bolj velja, ker v skladu s členom 7(3) Priloge I k Statutu Sodišča pisni del postopka pred Sodiščem za uslužbence načeloma obsega le eno izmenjavo vlog, razen če navedeno sodišče ne odloči drugače. Ta zadnjenavedena posebnost postopka pred Sodiščem za uslužbence pojasnjuje, da v nasprotju s tem, kar je v členu 21, prvi odstavek, Statuta Sodišča predvideno za postopke pred Sodiščem ali Splošnim sodiščem, povzetek tožbenih razlogov in trditev v tožbi ne sme biti kratek.

(Glej točko 11.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 28. april 1993, De Hoe proti Komisiji, T‑85/92, točka 20;

Sodišče za uslužbence: 4. junij 2009, Adjemian in drugi proti Komisiji, F‑134/07 in F‑8/08, točka 76; 15. september 2011, Bennett in drugi proti UUNT, F‑102/09, točka 115; 1. februar 2012, Bancale in Buccheri proti Komisiji, F‑123/10, točka38, 8. marec 2012, Kerstens proti Komisiji, F‑12/10, točka 68.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Sodni postopek – Stroški – Določitev – Vložitev tožbe z enakim predmetom kot predlog za odmero stroškov – Nedopustnost

(člen 270 PDEU; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 92(1); Kadrovski predpisi, člen 91)

Poseben postopek, urejen v členu 92(1) Poslovnika Sodišča za uslužbence in namenjen odmeri stroškov, izključuje možnost, da bi se zahtevala povrnitev istih zneskov ali zneskov, priglašenih za isti namen, v okviru tožbe, vložene v skladu s členoma 90 in 91 Kadrovskih predpisov. Zato ni dopustno, da tožeča stranka na podlagi člena 270 PDEU in člena 91 Kadrovskih predpisov vloži odškodninsko tožbo, ki ima v resnici isti predmet kot predlog za odmero stroškov. To velja tudi, kadar terjatev tožene stranke ni enaka znesku, ki ga zahteva tožeča stranka iz naslova domnevno utrpele škode.

(Glej točki 21 in 26.)

Napotitev na:

Sodišče: 16. julij 2009, Komisija proti Schneider Electric, C‑440/07 P;

Sodišče prve stopnje: 11. julij 2007, Schneider Electric proti Komisiji, T‑351/03, točka 297;

Sodišče za uslužbence: 10. november 2009, Marcuccio proti Komisiji, F‑70/07, točka 17.