ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva C-372/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour administrative d'appel de Nancy (Francija) 7. junija 2018 – Ministre de l'Action et des Comptes publics/G. in ga. Dreyer

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour administrative d'appel de Nancy (Francija) 7. junija 2018 – Ministre de l'Action et des Comptes publics/G. in ga. Dreyer

(Zadeva C-372/18)

Predložitveno sodišče

Cour administrative d'appel de Nancy

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Ministre de l'Action et des Comptes publics

Nasprotni stranki v pritožbenem postopku: G. in ga. Dreyer

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali imajo prispevki, namenjeni državnemu solidarnostnemu skladu za samostojnost (CNSA), ki prispevajo k financiranju zgoraj navedenih spornih dajatev [to je dodatka za osebno samostojnost (APA) in nadomestila za invalidnost (PCH)], neposredno in dovolj upoštevno zvezo z določenimi področji socialne varnosti, naštetimi v členu 3 Uredbe (ES) št. 883/2004 ( 1 ), in zato spadajo na področje uporabe te uredbe, zgolj zato, ker se ti dajatvi nanašata na eno od tveganj, naštetih v navedenem členu 3, in se dodelita na podlagi zakonsko opredeljenega položaja, brez vsakršne diskrecijske presoje?

( 1 ) Uredba (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL L 166, str. 1).
—

ali je treba člen 5(3) Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 razlagati tako, da dogodek, kot se obravnava v tem sporu – in sicer razlitje goriva na vzletni stezi, zaradi česar je bila ta zaprta – šteti za dogodek, ki je neločljivo povezan z običajnim opravljanjem dejavnosti letalskega prevoznika in ga zato ni mogoče opredeliti kot „izredne razmere“, zaradi katerih bi bil letalski prevoznik lahko oproščen svoje obveznosti plačati odškodnino potnikom v primeru velike zamude leta tega letala;
Zadeva C-288/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) 25. aprila 2018 – X BV/Staatssecretaris van Financiën

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) 25. aprila 2018 – X BV/Staatssecretaris van Financiën

(Zadeva C-288/18)

Predložitveno sodišče

Hoge Raad der Nederlanden

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: X BV

Tožena stranka: Staatssecretaris van Financiën

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba tarifni podštevilki 8528 51 00 in 8528 59 40 kombinirane nomenklature (besedilo v različici, veljavni od 1. januarja 2007 do 25. oktobra 2013) razlagati tako, da je treba tanke zaslone s tekočimi kristali (LCD), razvite in izdelane za prikazovanje podatkov iz stroja za avtomatsko obdelavo podatkov in za prikazovanje kompozitnih videosignalov iz drugih virov, ne glede na druge objektivne značilnosti in lastnosti posameznega monitorja uvrstiti v tarifno podštevilko 8528 59 40 KN, če zaradi svoje velikosti, teže in funkcionalnosti niso namenjeni za delo od blizu? Ali je pri tem pomembno, ali je uporabnik (bralec) zaslona in oseba, ki obdeluje podatke v stroju za avtomatsko obdelavo podatkov in/ali jih vanj vnaša, ista oseba?
—

odloči o dopustnosti tožbe družbe Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. v zadevi T-130/17 in jo razglasi za dopustno, s katero je v skladu s členom 263 PDEU predlagala razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C(2016) 6950 final z dne 28. oktobra 2016 o spremembi pogojev za izvzetje plinovoda OPAL iz pravil o dostopu tretjih strani do sistema in o reguliranju tarif, odobreno na podlagi Direktive 2003/55/ES ( 1 );
Sodišče Evropske unije naj odloči, ali člena 4 in 13 Direktive 2008/98/ES ( 1 ) ter njene uvodne izjave 6, 8, 28 in 31 nasprotujejo primarni nacionalni zakonodaji in z njo povezani izvedbeni sekundarni zakonodaji – in sicer členu 35(1) uredbe-zakona št. 133/2014, preoblikovane v zakon št. 164/2014, in odloku predsednika Sveta ministrov z dne 10. avgusta 2016, objavljenem v Uradnem listu Italijanske republike št. 233 z dne 5. oktobra 2016 –, v kateri so kot strateška infrastruktura in objekti temeljnega nacionalnega interesa, ki pomenijo sodoben, integriran sistem ravnanja s komunalnimi in podobnimi odpadki in zagotavljajo samozadostnost na državni ravni, opredeljene samo sežigalnice iz prilog in tabel odloka predsednika Sveta ministrov, ker nacionalni zakonodajalec obratov za obdelavo odpadkov za recikliranje in ponovno uporabo ne obravnava enako, čeprav sta to v skladu z navedeno direktivo prednostna načina v hierarhiji ravnanja z odpadki.

Podredno, če zgoraj navedeno ni tako, naj Sodišče Evropske unije odloči, ali člena 4 in 13 Direktive 2008/98/ES nasprotujeta primarni nacionalni zakonodaji in z njo povezani izvedbeni sekundarni zakonodaji – in sicer členu 35(1) uredbe-zakona št. 133/2014, preoblikovane v zakon št. 164/2014, in odloku predsednika Sveta ministrov z dne 10. avgusta 2016, objavljenem v Uradnem listu Italijanske republike št. 233 z dne 5. oktobra 2016 –, v kateri so kot strateška infrastruktura in objekti temeljnega nacionalnega interesa opredeljene sežigalnice komunalnih odpadkov, da se odpravijo in preprečijo nadaljnji postopki za ugotavljanje kršitev zaradi neizvajanja evropskih predpisov na tem področju ter omeji odlaganje odpadkov na odlagališčih.
c)

občine kot osebe javnega prava, ki občinsko zajetje za oskrbo s pitno vodo, s katerim upravlja, zaradi vrednosti nitratov, ki presegajo 50 mg/l koncentracije nitratov v vodi, uporablja oziroma daje na razpolago le kot zajetje nepitne vode – pri čemer to ne vpliva na oskrbo s pitno vodo – v smislu sodne prakse Sodišča Evropske unije izpolnjen pogoj neposrednega nanašanja (v tem primeru morebiti zaradi pomanjkljivega prenosa Direktive Sveta 91/676/EGS z dne 12. decembra 1991 z delovnimi programi, ki so v tem pogledu nezadostni), ker je vrednost 50 mg/l koncentracije nitratov v vodi na mestu odvzema prekoračena in torej uporaba vode kot pitne vode ni mogoča ter so ji zato v okviru Direktive o nitratih priznane subjektivne pravice: c.1) glede spremembe nacionalnega delovnega programa, že sprejetega za prenos Direktive o nitratih (v skladu s členom 5(4) Direktive o nitratih), v tem smislu, da se sprejmejo strožji ukrepi s ciljem doseganja ciljev iz člena 1 Direktive o nitratih in konkretno, da se doseže vrednost največ 50 mg/l koncentracije nitratov v podzemni vodi na posameznih mestih odvzema? c.2) glede sprejetja dodatnih ali okrepljenih ukrepov (v skladu s členom 5(5) Direktive o nitratih) s ciljem uresničitve ciljev iz člena 1 Direktive o nitratih in konkretno, da se doseže vrednost največ 50 mg/l koncentracije nitratov v podzemni vodi na posameznih mestih odvzema? Pri tem je v vseh treh primerih vsekakor zagotovljeno varstvo zdravja potrošnikov in sicer – v primerih (b) in (c) – z dobavo vode od izvajalcev javne službe oskrbe s pitno vodo (v zvezi s katerimi veljata obveznost in pravica priključitve na vodovod) ali – v primeru (a) – z ustreznimi ukrepi obdelave.
1.

Ali je treba člen 56 PDEU in Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 96/71/ES z dne 16. decembra 1996 o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev ( 1 ) ter Direktivo 2014/67/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o izvrševanju Direktive 96/71/ES ( 2 ) razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni določbi, ki za kršitve formalnih obveznosti v primeru čezmejnega dela delavcev, kot je opustitev dajanja na voljo dokumentov o obračunu plače s strani podjetja, ki posreduje delavce, podjetju, ki se mu delavci posredujejo, določa naložitev zelo visokih glob, zlasti visoke najnižje globe, ki se izrekajo kumulativno glede na število prizadetih delavcev?
1.

Ali mora preizkus, ki ga nacionalno sodišče po uradni dolžnosti opravi v zvezi z določili pogodbe, sklenjene s potrošnikom, glede vprašanja določitve sodišča, pristojnega za odločanje o sporu, in ki temelji na členu 6(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah ( 1 ) in sodni praksi Sodišča Evropske unije (iz zadeve Pannon GSM, C 243/08, EU:C:2009:350), zajemati tudi taka pogodbena določila, s katerimi je vprašanje sodišča, pristojnega za odločanje o sporu med strankama, sicer urejeno, vendar zgolj tako, da se z njimi napotuje na predpise nacionalnega prava?
2.

Ali se različice kombinirane nomenklature, ki zaporedoma izhajajo iz Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 698/2012 ( 3 ) in Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 459/201[4] ( 4 ), upoštevajo za določitev pravilne tarifne uvrstitve naprav, kakršne so navigacijski sistemi, ki so predmet obravnavane zadeve, in sicer da se lahko po analogiji uporabljajo za izdelke, ki so podobni zadevnemu navigacijskemu sistemu, in ali uporaba navedenih določb po analogiji potrjuje razlago [kombinirane nomenklature], ki jo je podala carinska uprava?
1.

Ali člen 6 Direktive 2008/98/ES ( 1 ) in načelo sorazmernosti nasprotujeta nacionalni zakonodaji, kakršna je določena v členu 293 zakonske uredbe št. 152/2006 in členu 268, točka eee-(a) zakonske uredbe št. 152/2006, ki določata, da se tudi v okviru postopka izdaje dovoljenja za elektrarno na biomaso za odpadek šteje tekoče biogorivo, ki ima zahtevane tehnične lastnosti in za katerega obstaja povpraševanje za produktivne namene, in sicer kot gorivo, če navedeno tekoče biogorivo ni vključeno v Prilogo X, del II, razdelek 4, odstavek 1 v delu V zakonske uredbe št. 152 z dne 3. aprila 2006, in sicer ne glede na ocene negativnega učinka na okolje, opravljene v okviru postopka izdaje dovoljenja, oziroma kakršne koli ugovore glede tehničnih značilnosti proizvoda?
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je treba pojem „pravna oseba“, uporabljen v členih 1(a) in 9(3) Okvirnega sklepa Sveta 2005/214/PNZ, razlagati: a. v skladu z določbami prava države izdajateljice (člen 1(c)), b. v skladu z določbami prava države izvršiteljice (člen 1(d)), c. kot samostojni pojem prava Unije, in ali je s tem pojmom posledično zajeta tudi podružnica pravne osebe, čeprav podružnica pravne osebe v državi izvršiteljici nima pravne osebnosti?
1)

Ali je mogoče člena 6 in 11 Direktive 2011/92/EU ( 1 ), razložena v povezavi z določbami iz člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, razlagati tako, da sta skladna z določbami nacionalnega prava, kakršne so tiste v točkah 8, 9 in 10 [predložitvene odločbe], ki določajo, da postopke pred sprejetjem sklepa o odobritvi okoljskih zahtev za projekte in dejavnosti, ki zelo vplivajo na okolje (objava študij učinka na okolje, obveščanje in sodelovanje javnosti v posvetovanjih), sproži in upravlja predvsem širša upravna enota v regiji in ne zadevna občina?
Zadeva C-24/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság (Madžarska) 8. januarja 2018 – István Bán/KP 2000 Kft., Edit Kovács

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság (Madžarska) 8. januarja 2018 – István Bán/KP 2000 Kft., Edit Kovács

(Zadeva C-24/18)

Predložitveno sodišče

Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: István Bán

Tožena stranka: KP 2000 Kft., Edit Kovács

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali nacionalna zakonodaja, ki določa ex lege ugasnitev – brez kakršnega koli finančnega nadomestila – pravice uporabe na zemljišču, ki se uporablja za kmetijske ali gozdarske namene, če novi lastnik na podlagi postopka prisilne izvršbe pridobi nepremičnino, obremenjeno s pravico uporabe, uporabnik zemljišča pa za to zemljišče ni pridobil podpore za razvoj kmetijstva ali podeželja, ki jo financira Evropska unija ali Madžarska in ki je pogojena z obveznostjo uporabe zemljišča v nekem z zakonom določenem obdobju, pomeni omejitev, ki je v nasprotju s členoma 49 PDEU in 63 PDEU?
1)

Ali je treba določbo člena 1 (1) Direktive Sveta 2001/23/ES (1) razlagati tako, da se za pravni prenos podjetja ali dela podjetja šteje tudi prenos, kot je bil izveden v okoliščinah obravnavanega primera – kot prenos finančnih instrumentov in drugega premoženja strank (konkretno vrednostnih papirjev), vodenje računov, nematerializiranih vrednostnih papirjev strank in drugih investicijskih in pomožnih investicijskih storitev ter arhiva, ob tem da je bilo na koncu od odločitve komitentov (strank) odvisno, ali bodo po prenehanju dejavnosti borznega posredovanja s strani prve toženke opravljanje teh storitev zaupali drugi toženki?
SL Uradni list Evropske unije C 190/11

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugalska) 19. marca 2018 – Raúl Vítor Soares de Sousa/Autoridade Tributária e Aduaneira

(Zadeva C-196/18)

(2018/C 190/14)

Jezik postopka: portugalščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Raúl Vítor Soares de Sousa

Tožena stranka: Autoridade Tributária e Aduaneira

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali pravo Unije, zlasti člen 110 PDEU, nasprotuje davčni določbi, kot je člen 2(1)(a) in (b) zakonika o IUC, ki določa večje davčno breme za vozila iste znamke, modela, načina izgorevanja in starosti, ker so ta bila prvotno registrirana v drugih državah članicah?
1.

Ali je treba člen 3(2), (4) in (5) Uredbe (ES) št. 1484/95 (1) v povezavi s členom 141 Uredbe (ES) št. 1234/2007 (2) razlagati tako, da je postopek preverjanja iz navedenega člena tudi v primeru naknadnega preverjanja namenjen le zagotovitvi, da se pristojni organi pravočasno seznanijo z dejstvi ali okoliščinami, ki se nanašajo na zaporedne transakcije, ki lahko vzbudijo dvom o pravilnosti navedene uvozne cene CIF in ki lahko vodijo do podrobnejših kontrol? Ali pa je pravilen nasprotni pristop in je treba postopek preverjanja iz člena 3(2), (4) in (5) Uredbe št. 1484/95 tudi v primeru naknadnega preverjanja razlagati tako, da ena ali več nadaljnjih prodaj s strani uvoznika na trgu Skupnosti po nižji ceni od navedene uvozne cene CIF pošiljke, povečane za znesek dolgovanih uvoznih dajatev, ne izpolnjuje zahtevanih pogojev (za prodajo) na trgu Skupnosti, tako da so že zaradi tega dolgovane dodatne dajatve? Ali je za odgovor na zadnje vprašanje pomembno, ali je uvoznik zgoraj navedeno nadaljnjo prodajo ali nadaljnje prodaje opravil po ceni, ki je nižja od veljavne reprezentativne cene? Ali je v zvezi s tem pomembno, da se je reprezentativna cena v obdobju pred 11. septembrom 2009 izračunavala drugače kot v obdobju po tem datumu? Ali je za odgovor na to vprašanje pomembno tudi, ali so kupci v Uniji podjetja, ki so povezana z uvoznikom?
2.

ali je treba člen 5(3) Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 razlagati tako, da je treba dogodek, kot se obravnava v tem sporu – in sicer razlitje goriva na vzletni stezi, zaradi česar je bila ta zaprta – šteti za dogodek, ki je neločljivo povezan z običajnim opravljanjem dejavnosti letalskega prevoznika in ga zato ni mogoče opredeliti kot „izredne razmere“, zaradi katerih bi bil letalski prevoznik lahko oproščen svoje obveznosti plačati odškodnino potnikom v primeru velike zamude leta tega letala?
1.

Ali je razlaga, v skladu s katero se z obveznim zavarovanjem krije škoda, ki je nastala zaradi požara, ki je zajel parkirano vozilo, če je vzrok za požar v mehanizmih, ki so potrebni za opravljanje prevozne funkcije vozila, v nasprotju s členom 3 Direktive 2009/103/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti (1)?
SL Uradni list Evropske unije C 152/22

Tožba, vložena 12. marca 2018 – Evropska komisija proti Republiki Sloveniji

(Zadeva C-188/18)

(2018/C 152/27)

Jezik postopka: slovenščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: P. Ondrůšek, G. von Rintelen, M. Žebre)

Tožena stranka: Republika Slovenija

Predlogi tožeče stranke

— Sodišče naj ugotovi, da Republika Slovenija s tem, da najpozneje do 18. aprila 2016 ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za prenos Direktive 2014/23/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o podeljevanju koncesijskih pogodb (UL L 94, 28.3.2014, str. 1), oziroma ker v vsakem primeru o teh predpisih ni obvestila Komisije, ni izpolnila obveznosti iz člena 51 navedene direktive;

— Sodišče naj Republiki Sloveniji na podlagi člena 260(3) PDEU naloži plačilo denarne kazni v znesku 8 992,32 evrov na dan, šteto od dneva razglasitve sodbe v tej zadevi;

— Sodišče naj Republiki Sloveniji naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

V skladu s členom 51 Direktive 2014/23/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o podeljevanju koncesijskih pogodb bi morala Republika Slovenija zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, sprejeti in objaviti najpozneje do 18. aprila 2016. Ker Republika Slovenija do poteka tega roka ni obvestila Komisije o prenosu vseh določb navedene direktive, se je slednja odločila, da zadevo predloži Sodišču.

Komisija v tožbi predlaga, naj Sodišče Republiki Sloveniji naloži plačilo denarne kazni v znesku 8 992,32 evrov na dan. Pri izračuna tega denarnega zneska je Komisija upoštevala resnost in trajanje kršitve prava Unije, kot tudi odvračilni učinek glede na plačilno zmožnost države članice, tj. Republike Slovenije.

Rok za prenos direktive se je iztekel 18.4.2016.
SL Uradni list Evropske unije C 152/14

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Appeal in Northern Ireland (Združeno kraljestvo) 9. februarja 2018 – Ermira Bajratari/Secretary of State for the Home Department

(Zadeva C-93/18)

(2018/C 152/16)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Court of Appeal in Northern Ireland

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Ermira Bajratari

Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Secretary of State for the Home Department

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali je mogoče s prihodkom iz zaposlitve, ki je na podlagi nacionalne zakonodaje nezakonita, v celoti ali delno dokazati razpoložljivost zadostnih sredstev v smislu člena 7(1)(b) Direktive o državljanih (1)?

2. Če je odgovor pritrdilen, ali je lahko zahteva iz člena 7(1)(b) izpolnjena, če se zaposlitev šteje za negotovo zgolj zato, ker je nezakonita?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46).
(i)

uporabiti pristop, v skladu s katerim se, kadar je zakonec z dovoljenjem za prebivanje v državi članici (referenčna oseba) prvič prišel na Dansko v starosti 12–13 let ali kasneje, pri presoji povezanosti referenčne osebe z državo članico pomembna teža pripiše naslednjemu: ali je oseba bodisi zakonito prebivala v državi članici daljše obdobje približno 12 let bodisi je v državi članici neko obdobje prebivala in imela stabilno zaposlitev, ki je vključevala znaten obseg stikov in sporazumevanja s sodelavci ali naročniki v jeziku države članice in je brez večjih prekinitev trajala vsaj od štiri do pet let, ali pa je v državi članici prebivala in imela stabilno zaposlitev brez veliko stikov in sporazumevanja s sodelavci ali naročniki v jeziku države članice, ki je brez večjih prekinitev trajala vsaj od sedem do osem let;
—

razglasi za nično odločitev, ki jo je ob robu sestanka 20. novembra 2017– 14559/17 sprejel Svet Evropske unije v sestavi „splošne zadeve“ in je bila objavljena v sporočilu za javnost, ki vsebuje poročilo (Outcome of the Council meeting (3579th Council meeting)), v delu, v katerem je določeno, da je nov sedež Evropske agencije za zdravila v Amsterdamu, in zato odloči, da se sedež dodeli mestu Milano.
3.

Če je odgovor na prvo in drugo vprašanje nikalen: ali je treba za take odločitve uporabljati predpise iz Uredbe (ES) št. 864/2007 (3) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene obveznosti (Rim II), in katera od nepogodbenih podlag za odgovornost, navedenih v Uredbi, je ustrezna v tem primeru?
SL Uradni list Evropske unije C 63/10

Pritožba, ki jo je Helenska republika vložila 3. januarja 2018 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 25. oktobra 2017 v zadevi T-26/16, Helenska republika/Evropska komisija

(Zadeva C-6/18 P)

(2018/C 063/14)

Jezik postopka: grščina

Stranki

Pritožnica: Helenska republika (zastopniki: G. Kanellopoulos, I. Pachi in A. Vasilopoulou)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlog

Pritožnica Sodišču predlaga, naj ugodi njeni pritožbi, razveljavi izpodbijano sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 25. oktobra 2017 v zadevi T-26/16 v delu, v katerem je bila njena tožba zavrnjena, ugodi tožbi Helenske republike z dne 22. januarja 2016, razglasi ničnost Sklepa Evropske komisije 2015/2098 z dne 13. novembra 2015 (1), in sicer tiste točke, v katerih so bili Helenski republiki po preverjanjih IR/2009/004/GR in IR/2009/0017/GR naloženi enkratni in pavšalni finančni popravki – zaradi zamud v postopku izterjave, zaradi nepredložitve podatkov in na splošno zaradi nepravilnosti v postopkih upravljanja dolgov – v skupnem znesku 11 534 827,97 EUR, in Komisiji naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja dva razloga.

Prvi pritožbeni razlog, ki se nanaša na del sklepa Komisije, v katerem je bil Helenski republiki naložen pavšalen finančni popravek, temelji na napaki, ki naj bi jo Splošno sodišče storilo pri razlagi in uporabi členov 31, 32 in 33 Uredbe št. 1290/2005 (2), na napačni uporabi prava pri uporabi smernic dokumenta Komisije 5330/1997 za naložitev finančnih popravkov v okoliščinah iz odstavka 4 člena 32 Uredbe št. 1290/2005, na kršitvi načela pravne varnosti in na nezadostni obrazložitvi izpodbijane sodbe.

Drugi pritožbeni razlog, ki se nanaša na del sklepa Komisije, v katerem je bil naložen enkratni popravek, temelji na napačni razlagi in uporabi členov 32(4) in 49 Uredbe št. 1290/2005 v izpodbijani sodbi, na kršitvi načel prepovedi retroaktivnosti zakonov in pravne varnosti ter na protislovni in nezadostni obrazložitvi navedene sodbe.

(1) Izvedbeni sklep Komisije (EU) 2015/2098 z dne 13. novembra 2015 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Evropske unije [notificirano pod dokumentarno številko C(2015)7716] (UL 2015, L 303, str. 35).

(2) Uredba Sveta (ES) št. 1290/2005 z dne 21. junija 2005 o financiranju skupne kmetijske politike (UL 2005, L 209, str. 1).
—

družbi Ferrero Spa in EUIPO naloži plačilo stroškov, ki so pritožnici nastali v postopku pred Splošnim sodiščem in
4.

Ali so komunikacijska sredstva v členu 6(1)(c) Direktive 2011/83/EU, to je telefon, faks in elektronski naslov, našteta izčrpno, ali pa lahko trgovec uporablja tudi druga komunikacijska sredstva, ki v tem členu niso navedena – kot na primer spletni pogovor ali povratni telefonski klic – če se s tem zagotavlja hitro vzpostavljanje stikov in učinkovita komunikacija?