Zadeva C‑574/17 P

Evropska komisija

proti

Combaro SA

„Pritožba – Carinska unija – Uredba Sveta (EGS) št. 2913/92 – Člen 239 – Odpust uvoznih dajatev – Uvoz lanenih tkanin iz Latvije med letoma 1999 in 2002 – Poseben primer – Obveznost nadzora in preverjanja – Domnevna korupcija carinskih organov – Nepristno potrdilo o gibanju – Vzajemno zaupanje“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 25. julija 2018

Lastna sredstva Evropske unije – Povrnitev ali opustitev uvoznih ali izvoznih dajatev – Obstoj posebnega primera – Obvestilo o rezultatih preverjanja, izvedenega s strani organov države članice izvoznice, ki se v okviru upravnega sodelovanja predloži Komisiji – Zavezujoča narava tega obvestila – Odločba Komisije, izdana na podlagi naknadnega preverjanja pristnosti potrdil EUR.1, ki so ga izvedli organi države izvoznice – Neustreznost nadzora Komisije nad pravilnim izvajanjem Pridružitvenega sporazuma EGS-Latvija – Neobstoj

(Protokol št. 3 k Pridružitvenem sporazumu EGS-Latvija, člena 17 in 32; Uredba Sveta št. 2913/92, člen. 239)

Sistem upravnega sodelovanja, uveden s protokolom, ki je priložen sporazumu, sklenjenem med Unijo in tretjo državo, ki določa pravila, ki zadevajo poreklo proizvodov, temelji na medsebojnem zaupanju med organi držav članic uvoznic in izvoznih držav. Zato so glede naknadnega preverjanja potrdil EUR.1, ki jih izda izvozna država, ugotovitve in presoja organov izvozne države za organe države članice uvoznice načeloma zavezujoče. Ta načela so v celoti upoštevna v zvezi z uporabo Evropskega sporazuma o pridružitvi med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani in Republiko Latvijo na drugi strani ter jih je treba med drugim prenesti, mutatis mutandis, v odnose med Komisijo in carinskimi organi države izvoznice, kadar se ta institucija izreče o pristnosti potrdil o gibanju blaga, za namen presoje obstoja posebnega primera v smislu člena 239 Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti.

Zaupanje, ki je tako podeljeno tem carinskim organom države izvoznice ne pomeni, da Komisija v nobenem primeru ne more biti pozvana, da opravi preiskave za namen presoje pristnosti potrdil o gibanju blaga. Sodišče je tako odločilo, da je lahko Komisija dolžna sprejeti konkretne ukrepe za preverjanje pristnosti teh potrdil in da bi opustitev v zvezi s tem lahko pomenila poseben primer. Vendar je bila ta rešitev določena za zelo posebne okoliščine, in sicer, da so bile presoje carinskih organov države izvoznice v zvezi z navedenimi potrdili dvoumne in nedosledne. Vendar tega zaupanja ni mogoče izpodbijati na podlagi presoje enega elementa iz spornih potrdil, kot so žigi, ki so odtisnjeni na navedenih potrdilih. Poleg tega okoliščina, da ugotovitve carinskih organov države izvoznice vsebujejo le kratke navedbe in da ni ugotovljeno, da je bilo prejšnje potrdilo izdano na podlagi novih preverjanj, mnenjem teh organov ne more odvzeti njihove vrednosti, če navedeni pridružitveni sporazum ne določa nobene posebne formalnosti v zvezi s tem in če so carinski organi Unije vezani na izid naknadnega preverjanja, tudi kadar se ta posreduje brez kakršne koli obrazložitve ali z ročnim podpisom na zapisnik, ki ga je pripravil Evropski urad za boj proti goljufijam po preverjanju.

(Glej točke od 50 do 53, od 57 do 59, 72 in 76.)