SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

MACIEJA SZPUNARJA,

predstavljeni 26. novembra 2019 ( 1 )

Zadeva C‑344/18

ISS Facility Services NV

proti

Sonii Govaerts,

Atalian NV, nekdanja Euroclean NV

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo arbeidshof te Gent (višje delovno sodišče v Gentu, Belgija))

„Predhodno odločanje – Direktiva 2001/23/ES – Člen 3(1) – Prenosi podjetij – Ohranjanje pravic delavcev – Javno naročilo za storitve čiščenja – Dodelitev sklopov naročila novima ponudnikoma – Prevzem delavca prejšnjega edinega izbranega ponudnika, dodeljenega vsem sklopom naročila – Posledice prenosa ene gospodarske enote na dva pridobitelja“

I. Uvod

1. V tej zadevi je arbeidshof te Gent (višje delovno sodišče v Gentu, Belgija) Sodišču predložilo vprašanje za predhodno odločanje v zvezi z razlago člena 3(1) Direktive 2001/23/ES. ( 2 )

2. To vprašanje je bilo predloženo v okviru spora med Sonio Govaerts ter družbo ISS Facility Services NV, pri kateri je bila zaposlena, na eni strani in družbo Atalian NV v zvezi z odpovedjo njene pogodbe o zaposlitvi in posledicami te odpovedi po ponovni oddaji javnega naročila zadnjenavedeni družbi, ki ga je prvotno pridobila prva, na drugi.

3. Sodišče bo s preučitvijo tega vprašanja prvič odločalo o posledicah prenosa ene gospodarske enote na dva pridobitelja za ohranitev pravic in obveznosti delavcev, podeljenih s členom 3(1) Direktive 2001/23.

II. Pravni okvir

A. Pravo Unije

4. V uvodni izjavi 3 Direktive 2001/23 je navedeno: „Predvideti je treba varovanje delavcev v primeru, ko se spremeni delodajalec, in zlasti zagotoviti, da se njihove pravice ohranijo.“

5. Člen 1(1)(a) in (b) navedene direktive določa: „(a) Ta direktiva se uporablja za vsak prenos podjetja, obrata ali dela podjetja ali obrata na drugega delodajalca, ki je posledica pogodbenega prenosa ali združitve. (b) Ob upoštevanju pododstavka (a) in nadaljnjih določb tega člena se za prenos v smislu te direktive šteje prenos gospodarske enote, ki ohrani svojo identiteto, se pravi organiziranega skupka virov, katerega cilj je opravljanje gospodarske dejavnosti, ne glede na to, ali je ta dejavnost glavna ali stranska.“

6. Člen 2(2) navedene direktive določa: „Ta direktiva ne vpliva na nacionalno zakonodajo glede opredelitve pojma pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja. Vendar pa države članice s področja uporabe te direktive ne smejo izvzeti pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerij samo zaradi: (a) števila opravljenih delovnih ur ali delovnih ur, ki jih je treba opraviti; […]“

7. Člen 3(1), prvi pododstavek, iste direktive določa: „Pravice in obveznosti odsvojitelja, ki izhajajo iz na dan prenosa obstoječe pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja, se na podlagi takega prenosa prenesejo na pridobitelja.“

8. Člen 4 Direktive 2001/23 določa: „1. Prenos podjetja, obrata ali dela podjetja ali obrata sam po sebi odsvojitelju ali pridobitelju ne daje podlage za odpuščanje. Ta določba ne preprečuje morebitnega odpuščanja iz ekonomskih, tehničnih ali organizacijskih razlogov, zaradi katerih so potrebne kadrovske spremembe. […] 2. Če pogodba o zaposlitvi ali delovno razmerje preneha, ker se delovni pogoji zaradi prenosa bistveno spremenijo v škodo delavca, se šteje, da je delodajalec odgovoren za prenehanje pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja.“

B. Belgijsko pravo

9. S kolektivno pogodbo št. 32a z dne 7. junija 1985 o ohranjanju pravic delavcev pri menjavi delodajalca zaradi pogodbenega prenosa podjetja in o ureditvi pravic delavcev, ki se po stečaju ali sodni prisilni poravnavi prevzamejo s prevzemom sredstev na podlagi prenosa podjetja, razglašeno za splošno veljavno s kraljevim odlokom z dne 25. julija 1985, ( 3 ) kakor je bila spremenjena s kolektivno pogodbo št. 32d z dne 13. marca 2002, razglašeno za splošno veljavno s kraljevim odlokom z dne 14. marca 2002 ( 4 ) (v nadaljevanju: kolektivna pogodba št. 32a), je bila v belgijsko pravo prenesena Direktiva 2001/23.

10. Člen 1 kolektivne pogodbe št. 32a določa: „Cilj te kolektivne pogodbe je na prvem mestu zagotoviti: 1. prvič, ohranitev pravic delavcev pri vsaki menjavi delodajalca zaradi pogodbenega prenosa podjetja ali dela podjetja; prenos v okviru sodne prisilne poravnave je pogodbeni prenos, za katerega se uporablja načelo ohranitve pravic delavcev, ob upoštevanju izjem, določenih v členu 8a te kolektivne pogodbe; 2. drugič, nekatere pravice delavcem, ki se po stečaju prevzamejo s prevzemom sredstev. Poleg tega je s to konvencijo urejeno obveščanje delavcev, ki jih zadeva prenos, če v podjetju ni zastopnikov delavcev.“

11. Člen 2 kolektivne pogodbe št. 32a določa: „Za uporabo te kolektivne pogodbe so: 1. delavci: osebe, ki na podlagi pogodbe o zaposlitvi ali usposabljanju opravljajo delo; 2. delodajalci: fizične ali pravne odene, ki zaposlujejo osebe iz točke 1; 3. odsvojitelj: fizična ali pravna oseba, ki zaradi prenosa v smislu člena 1 preneha biti delodajalec v razmerju do delavcev prenesenega podjetja ali dela podjetja; 4. pridobitelj: fizična ali pravna oseba, ki zaradi prenosa v smislu člena 1 postane delodajalec v razmerju do delavcev prenesenega podjetja ali dela podjetja; […]“

12. Člen 6 kolektivne pogodbe št. 32a določa: „To poglavje se uporablja za vsako menjavo delodajalca zaradi pogodbenega prenosa podjetja ali dela podjetja, razen v primerih iz poglavja III te kolektivne pogodbe. Ob upoštevanju določb pododstavka 1 se za prenos v tej kolektivni pogodbi šteje prenos gospodarske enote, ki ohrani svojo identiteto, se pravi organiziranega skupka virov, katerega cilj je opravljanje gospodarske dejavnosti, ne glede na to, ali je ta dejavnost glavna ali stranska.“

13. Člen 7 kolektivne pogodbe št. 32a določa: „Pravice in obveznosti odsvojitelja, ki izhajajo iz na dan prenosa v smislu člena 1(1) obstoječih pogodb o zaposlitvi, se na podlagi takega prenosa prenesejo na pridobitelja.“

14. Člen 10 kolektivne pogodbe št. 32a določa: „Če pogodba o zaposlitvi preneha, ker se delovni pogoji zaradi prenosa v smislu člena 1(1) bistveno spremenijo v škodo delavca, se šteje, da je delodajalec odgovoren za prenehanje pogodbe o zaposlitvi.“

III. Dejansko stanje v sporu o glavni stvari, vprašanje za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem

15. S. Govaerts je bila od 16. novembra 1992 kot čistilka zaposlena pri družbi Multiple Immo Services NV in nato pri njenih pravnih naslednicah, najprej pri družbi CCA NV in nato pri družbi ISS Facility Services. Na delodajalca so jo vezale tri posamezne pogodbe o zaposlitvi za krajši delovni čas.

16. S. Govaerts je 1. septembra 2004 z družbo ISS Facility Services sklenila novo pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas, pri čemer je ohranila od 16. novembra 1992 doseženo delovno dobo. Družba ISS Facility Services je bila pooblaščena za čiščenje in vzdrževanje različnih zgradb v Gentu, razdeljenih na tri sklope. Prvi je obsegal muzeje in zgodovinske zgradbe, drugi knjižnice in skupnostne centre, tretji pa upravne zgradbe. S. Govaerts je 1. aprila 2013 postala vodja enote za tri objekte iz teh sklopov. Od 23. aprila do 26. julija 2013 je bila nezmožna za delo.

17. Mesto Gent je za vse zgoraj navedene sklope objavilo javni razpis za obdobje od 1. septembra 2013 do 31. avgusta 2016. Ob koncu tega postopka 13. junija 2013 družba ISS Facility Services ni bila izbrana. Prvi in tretji sklop sta bila dodeljena družbi Atalian, drugi pa družbi Cleaning Masters.

18. Družba ISS Facility Services je 1. julija 2013 družbo Atalian obvestila, da se mora za S. Govaerts, ker za polni delovni čas dela na njenih objektih, ki jih je v približno 85‑odstotnem obsegu prevzela družba Atalian, uporabljati kolektivna pogodba št. 32a. Družba Atalian je temu nasprotovala že 3. julija 2013.

19. Družba ISS Facility Services je s priporočenim pismom z dne 30. avgusta 2013 S. Govaerts obvestila, da se bo zaradi prenosa podjetja in njene razporeditve na objekte iz sklopov 1 in 3 s 1. septembrom 2013 zaposlila pri družbi Atalian, tako da se od tega datuma ne bo več štela med osebje družbe ISS Facility Services. Posledično je družba ISS Facility Services S. Govaerts izdala potrdilo o brezposelnosti, v katerem je bil 31. avgust 2013 naveden kot zadnji dan zaposlitve.

20. Družba ISS Facility Services je s priporočenim pismom z dne 30. avgusta 2013 družbo Atalian obvestila, da bo pogodba o zaposlitvi S. Govaerts s 1. septembrom 2013 na podlagi samega prava prešla nanjo, tako da se bo lahko S. Govaerts s ponedeljkom, 2. septembra 2013, obračala le na družbo Atalian.

21. Družba Atalian je 3. septembra 2013 družbi ISS Facility Services sporočila, da po njenem mnenju ni bilo prenosa podjetja v smislu kolektivne pogodbe št. 32a in da je zato s S. Govaerts ne veže nobeno pogodbeno razmerje.

22. S. Govaerts je 18. novembra 2013 pri arbeidsrechtbank te Gent (delovno sodišče v Gentu, Belgija) zoper družbi ISS Facility Services in Atalian vložila tožbo, da bi se jima naložilo plačilo odpravnine zaradi odpovedi pogodbe o zaposlitvi, božičnice pro rata temporis in regresa za dopust v referenčnih letih 2012 in 2013.

23. Navedeno sodišče je s sodbo z dne 15. oktobra 2015 ugotovilo, da odpoved pogodbe o zaposlitvi S. Govaerts ni bila zakonita, in družbi ISS Facility Services naložilo plačilo odpravnine zaradi odpovedi pogodbe o zaposlitvi v višini 81.561,07 EUR, božičnice v višini 1841,92 EUR in regresa v višini 4343,28 EUR, vse skupaj s pripadajočimi obrestmi. Tožba zoper družbo Atalian je bila razglašena za nedopustno.

24. To sodišče je med drugim razsodilo, da se kolektivna pogodba št. 32a ne uporablja za S. Govaerts, ker je bila ta kot vodja enote odgovorna za načrtovanje čiščenja in nadzor izvedbe tega, torej so ji bile zaupane administrativne in organizacijske naloge, tako da na objektih mesta Gent ni sodelovala pri dejavnostih čiščenja, ki so bile prenesene. Posledično se S. Govaerts s 1. septembrom 2013 ni samodejno zaposlila pri družbi Atalian.

25. Družba ISS Facility Services je zoper to sodbo pri arbeidshof te Gent (višje delovno sodišče v Gentu) vložila pritožbo. Trdi, da je bila na podlagi kolektivne pogodbe št. 32a pogodba o zaposlitvi S. Govaerts s 1. septembrom 2013 v 85 % prenesena na družbo Atalian in v 15 % na družbo Cleaning Masters.

26. Predložitveno sodišče v nasprotju z arbeidsrechtbank te Gent (delovno sodišče v Gentu) meni, da je bila v tej zadevi ohranjena identiteta gospodarske enote v smislu člena 1 Direktive 2001/23 in da je zato šlo za prenos podjetja v smislu te določbe. Na podlagi tega sklepa, da so v skladu s členom 7 kolektivne pogodbe št. 32a, s katerim je povzet člen 3(1) Direktive 2001/23, pravice in obveznosti odsvojitelja, ki so izhajale iz pogodb o zaposlitvi, veljavnih na dan prenosa, to je 1. septembra 2013, s tem prenosom na podlagi prava prešle na družbi Atalian in Cleaning Masters kot pridobitelja.

27. Ker so se naloge S. Govaerts nanašale izključno na objekte mesta Gent, predložitveno sodišče meni, da je bila ta 1. septembra 2013 del prenesenega podjetja. Zato se v zvezi s pogodbo o zaposlitvi S. Govaerts sprašuje o posledicah tega prenosa podjetja glede na člen 3(1) Direktive 2001/23.

28. V teh okoliščinah je arbeidshof te Gent (višje delovno sodišče v Gentu) z odločbo z dne 14. maja 2018, ki je v sodno tajništvo Sodišča prispela 25. maja 2018, prekinilo odločanje in Sodišču predložilo to vprašanje za predhodno odločanje: „Ali je treba določbe člena 3(1) Direktive [2001/23] razlagati tako, da v primeru istočasnega prenosa različnih delov podjetja v smislu člena 1(1) te direktive na različne pridobitelje pravice in dolžnosti iz ob prenosu veljavne pogodbe o zaposlitvi delavca, ki je bil zaposlen v obeh prenesenih delih podjetja, preidejo na oba pridobitelja, vendar sorazmerno z obsegom zaposlitve navedenega delavca v delu, ki se je prenesel na posameznega pridobitelja, ali tako, da navedene pravice in dolžnosti v celoti preidejo na pridobitelja dela podjetja, v katerem je bil navedeni delavec pretežno zaposlen, ali tako, da če določb [navedene] direktive ni mogoče razlagati na nobenega od zgoraj navedenih načinov, pravice in dolžnosti iz pogodbe o zaposlitvi navedenega delavca ne preidejo na nobenega od pridobiteljev, kar velja tudi, kadar ni mogoče določiti obsega zaposlitve delavca v vsakem od prenesenih delov podjetja?“

29. Pisna stališča so predložile S. Govaerts, družbi ISS Facility Services in Atalian ter Evropska komisija. Vse stranke so predstavile ustna stališča na obravnavi 8. maja 2019.

IV. Analiza

A. Uvodne ugotovitve

30. V prvi in drugi uvodni izjavi Direktive 77/187/EGS ( 5 ) je bilo navedeno, da „[g]ospodarska gibanja na ravni držav, pa tudi na ravni Skupnosti prinašajo s seboj spremembe v sestavi podjetij, ki nastajajo zaradi prenosov podjetij, obratov ali dela podjetja ali obrata na druge delodajalce kot posledica pogodbenih prenosov ali združitev,“ in da je treba v tem okviru „[p]redvideti […] varovanje delavcev […] in zlasti zagotoviti, da se njihove pravice ohranijo“.

31. Ti uvodni izjavi sta bili povzeti v Direktivi 2001/23, s katero je bila razveljavljena in nadomeščena Direktiva 77/187. ( 6 )

32. Na kratko je treba spomniti, kot je Sodišče poudarilo v svoji sodni praksi, da je Direktiva 77/187 namenjena le delni uskladitvi nacionalnega delovnega prava s tem, da se v bistvu razširja zaščita, ki je delavcem avtonomno zagotovljena s pravom različnih držav članic tudi v primeru prenosa podjetja. ( 7 ) Sodišče je večkrat razsodilo, da je namen Direktive 2001/23 zagotoviti ohranitev pravic delavcev ob spremembi vodstva podjetja s tem, da delavcem omogoča, da ostanejo zaposleni pri novem delodajalcu v enakih razmerah, kot so bile dogovorjene z odsvojiteljem. ( 8 ) Po navedbah Sodišča je torej cilj Direktive 2001/23 zagotoviti, kolikor je to mogoče, nadaljevanje pogodbe o zaposlitvi oziroma delovnega razmerja – brez sprememb – s pridobiteljem, da se prepreči, da bi bili delavci, na katere se nanaša prenos podjetja, postavljeni v slabši položaj le zaradi prenosa. ( 9 ) Vendar cilj Direktive 2001/23 ni, da se preprečijo prestrukturiranja podjetij, namenjena povečanju njihove konkurenčnosti in učinkovitosti. V tej direktivi so namreč obravnavane le socialne posledice takih prestrukturiranj, tako da so zmanjšani njihovi učinki. Čeprav je treba v skladu s ciljem navedene direktive varovati interese s prenosom prizadetih delavcev, pa se ne smejo spregledati interesi pridobitelja, ki mora biti sposoben izvesti prilagoditve in spremembe, potrebne za nadaljevanje njegove dejavnosti. ( 10 ) Kot je Sodišče prav tako opozorilo v svoji sodni praksi, se z Direktivo 2001/23 ob prenosu podjetja ne želi zagotoviti le varstvo interesov delavcev, temveč se želi doseči pravično ravnotežje med interesi delavcev in interesi pridobitelja. ( 11 )

33. Direktiva 77/187 je bila najprej spremenjena na podlagi Direktive 98/50/ES, ( 12 ) da bi se upoštevala sodna praksa Sodišča, in nato brez vsebinskih sprememb kodificirana z Direktivo 2001/23. Med drugim je bil pojem „prenos podjetja“ uveden z Direktivo 98/50 in je vključen v člen 1(1)(b) Direktive 2001/23. Tako je sodna praksa Sodišča v zvezi z Direktivo 77/187 zelo koristna za razlago določb Direktive 2001/23. Ker ta sodna praksa v bistvu temelji na presoji vsakega primera posebej, je koristna tudi za razumevanje pojma „prenos podjetja“ v smislu Direktive 2001/23 in posledic takega prenosa v skladu s členom 3(1) te direktive za delavca.

B. Vprašanje za predhodno odločanje

34. Iz dejanskega in pravnega okvira zadeve v glavni stvari je razvidno, da je bila S. Govaerts pri družbi ISS Facility Services zaposlena na mestu odgovorne osebe za storitve čiščenja in vzdrževanja, ki jih je to podjetje opravljalo za mesto Gent. Za to naročilo, ki se je nanašalo na občinske zgradbe, razdeljene na tri sklope, je bil objavljen nov javni razpis, na podlagi katerega so bili ti sklopi dodeljeni novima podjetjema za čiščenje, in sicer družbi Atalian, ki je dobila dva sklopa, in družbi Cleaning Masters, ki je dobila en sklop.

35. Predložitveno sodišče z vprašanjem za predhodno odločanje Sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3(1) Direktive 2001/23 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, v skladu s katero v primeru istočasnega prenosa različnih delov podjetja v smislu člena 1(1) te direktive na različne pridobitelje pravice in obveznosti iz ob prenosu veljavne pogodbe o zaposlitvi za vsak del prenesenega podjetja preidejo na vsakega pridobitelja sorazmerno z nalogami, ki jih izvaja delavec.

36. Za odgovor na to vprašanje je treba najprej ugotoviti, ali se Direktiva 2001/23 uporablja v tej zadevi. Direktiva 2001/23 naj bi se namreč uporabljala v zadevi v glavni stvari, samo če je šlo za „prenos podjetja“ v smislu člena 1(1) te direktive.

37. Najprej naj spomnim, da je za dejanske presoje, potrebne za ugotovitev obstoja ali neobstoja prenosa podjetja, pristojno nacionalno sodišče, ob upoštevanju elementov razlage, navedenih v sodni praksi Sodišča. ( 13 )

38. Ugotoviti je treba, da predložitveno sodišče v svoji odločbi sicer ne izraža dvomov glede uporabe Direktive 2001/23 v sporu o glavni stvari, vendar pa so stranke, ki so Sodišču predložile stališča, zagovarjale drugačno stališče glede tega, ali gre za „prenos podjetja“ v smislu člena 1(1) te direktive ali ne.

39. Družba ISS Facility Services in Komisija trdita, da je bila gospodarska enota prenesena v smislu člena 1(1) Direktive 2001/23. Nasprotno pa S. Govaerts in družba Atalian navajata, da ne more biti prenosa podjetja v smislu te določbe, če se gospodarska enota prenese na več pridobiteljev.

40. Tako bom najprej preučil možnost uporabe Direktive 2001/23, nato pa bom pojasnil obseg varstva pravic in obveznosti, delavcem podeljenega s členom 3(1) te direktive.

1. Vprašanje možnosti uporabe Direktive 2001/23

41. Najprej je treba navesti, da se Direktiva 2001/23 v skladu s členom 1(1)(c) uporablja za javna in zasebna podjetja, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na to, ali je ta pridobitna ali ne. Poleg tega prenos gospodarske dejavnosti s pravne osebe javnega prava na pravno osebo zasebnega prave ( 14 ) ali, obratno, z zasebnega podjetja na javni sektor ( 15 ) ni izključen s področja uporabe navedene direktive. Z njega je namreč izključena samo reorganizacija struktur javne uprave ali prenos upravnih nalog med javnimi upravami. ( 16 ) Torej dejstvo, da je ena od zainteresiranih strani tako kot v sporu o glavni stvari mestna občina, to je v obravnavani zadevi mesto Gent, samo po sebi ne nasprotuje uporabi Direktive 2001/23. ( 17 )

42. Dalje, iz člena 1(1)(a) Direktive 2001/23 izhaja, da za njeno uporabo veljajo trije pogoji: posledica prenosa mora biti menjava delodajalca, nanašati se mora na podjetje, obrat ali del obrata in temeljiti na pogodbi. Sodišče je te tri pogoje že preučilo v obsežni sodni praksi. Zaradi jasnosti bi se rad vseeno na kratko vrnil k vsakemu od njih, pri čemer se bom omejil na vidike, povezane s posebnostmi te zadeve.

a) Prenos mora biti povezan z menjavo delodajalca in temeljiti na pogodbi

43. V zvezi s pogojema, v skladu s katerima mora biti prenos povezan z menjavo delodajalca in temeljiti na pogodbi, je treba opozoriti, da je Sodišče v svoji sodni praksi menilo, da je treba pojem „pogodbeni prenos“ v smislu člena 1(1)(a) Direktive 2001/23 razlagati „dovolj prožno, da se zadosti cilju Direktive, ki je varstvo delavcev ob prenosu njihovega podjetja“. ( 18 ) Tako je Sodišče večkrat razsodilo, da področje uporabe Direktive 2001/23 obsega vse zamenjave – v okviru pogodbenih razmerij – fizične ali pravne osebe, ki je odgovorna za obratovanje podjetja in prevzame obveznosti delodajalca do zaposlenih v podjetju“, ( 19 ) ne da bi bilo pomembno, ali se lastninska pravica na opredmetenih sredstvih prenese oziroma ali med odsvojiteljem in pridobiteljem obstaja neposredno pogodbeno razmerje. ( 20 ) Posledično je Sodišče še vedno na podlagi cilja, ki se uresničuje z Direktivo 2001/23, razsodilo, da se lahko ta direktiva uporablja neodvisno od vrste pravnega posla, s katerim podjetje nasledi drugo podjetje, in od neobstoja neposrednega pogodbenih vezi med zaporednima delodajalcema. ( 21 ) Iz te sodne prakse jasno izhaja, da so podrobni pogoji prenosa brezpredmetni.

44. Poleg tega je Sodišče v svoji sodni praksi potrdilo, da se Direktiva 2001/23 uporablja za naročila storitev, ( 22 ) vključno z javnimi naročili. ( 23 ) Ko je torej za javno naročilo za storitve čiščenja občinskih zgradb kot v obravnavani zadevi objavljen nov javni razpis, na podlagi katerega je oddano enemu ali več novim ponudnikom, uporaba te direktive načeloma ni izključena.

45. Opozoriti moram tudi, da je Sodišče že ocenilo, da to, da je z določbami kolektivne pogodbe novemu podjetju naložen prevzem pravic in obveznosti iz pogodb o zaposlitvi, nikakor ne vpliva na dejstvo, da se prenos nanaša na gospodarsko enoto. ( 24 ) Iz te sodne prakse izhaja, da področje uporabe Direktive 2001/23 ni omejeno samo na prenose na podlagi prostovoljno sklenjenih pogodb med zadevnimi strankami, ampak vključuje tudi prenose, ki temeljijo na obveznosti iz kolektivne pogodbe.

46. Zato dejstvo, da prenos celotnega osebja, ki izvaja čiščenje, ne temelji na neodvisni volji zadevnih strank, temveč na obveznosti iz panožne kolektivne pogodbe, te zadeve ne izključuje s področja uporabe te direktive. ( 25 )

b) Prenos se mora nanašati na podjetje, obrat ali del obrata

47. Glede pogoja, v skladu s katerim se mora prenos nanašati na podjetje, obrat ali del obrata, S. Govaerts v nasprotju s tem, kar je razsodilo predložitveno sodišče, trdi, da ne more biti prenosa podjetja v smislu člena 1 Direktive 2001/23, če se gospodarska enota prenese na več pridobiteljev. S. Govaerts zatrjuje, pri čemer se opira na točki 36 in 41 sodbe CLECE, ( 26 ) ki se nanaša na prenos podjetja v okviru oddaje naročila za storitve čiščenja, ter na sodbo Botzen in drugi, ( 27 ) da prenos podjetja ne zajema delavcev, razporejenih v administrativno službo podjetja, ki ni bila prenesena, ki so izvajali nekatere naloge v korist prenesenega dela podjetja. S. Govaerts na podlagi tega sklepa, ( 28 ) da ni bila del gospodarske enote, ki je bila predmet prenosa podjetja, saj ni bila trajno in posebej razporejena v eno ali več prenesenih služb. Pojasnjuje, da glede na datum, na katerega ji je bilo zaupano čiščenje zadevnih objektov, in svojo nezmožnost za delo v obdobju od 23. aprila do 26. julija 2013„skorajda ni“ sodelovala pri njihovem čiščenju.

48. Ta utemeljitev me ne prepriča, saj po mojem mnenju temelji na napačnem razumevanju teh sodb.

49. Prvič, opozoriti moram, da je pojem „delavec“ v smislu Direktive 2001/23 v členu 2(1)(d) te direktive opredeljen kot „vsaka oseba, ki jo v zadevni državi članici kot delavca varuje nacionalna delovnopravna zakonodaja“. ( 29 ) Taka oseba se lahko šteje za „delavca“ ter je torej upravičena do varstva iz Direktive 2001/23, če jo na datum prenosa kot zaposlenega varujejo nacionalni predpisi in ima pogodbo o zaposlitvi. ( 30 ) Iz predložitvene odločbe izhaja, da se kolektivna pogodba, ki se uporablja v obravnavani zadevi, nanaša na vse delavce, ki izvajajo čiščenje na objektih za enega od treh sklopov mesta Gent. ( 31 ) Nasprotno pa niti iz predložitvene odločbe niti iz spisa, ki ga ima na voljo Sodišče, ne izhaja, da S. Govaerts kot „delavko“ ne varuje nacionalno pravo, in se zato šteje za „delavko“.

50. Drugič, v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je pri ugotavljanju, ali gre za „prenos“ podjetja v smislu člena 1(1) Direktive 2001/23, odločilno merilo to, ali zadevni subjekt ohrani svojo identiteto, kar izhaja zlasti iz tega, da se njegovo poslovanje dejansko nadaljuje ali ponovno začne. ( 32 ) Ta formulacija je bila z Direktivo 98/50 vključena v besedilo Direktive 77/187 in jo vsebuje člen 1(1)(b) Direktive 2001/23.

51. Pri ugotavljanju, ali taka enota ohrani svojo identiteto, je treba upoštevati vse dejanske okoliščine, značilne za zadevni posel, med katerimi so zlasti vrsta zadevnega podjetja ali obrata, ali je bil opravljen prenos opredmetenih sredstev, kot so nepremičnine in premičnine, vrednost neopredmetenih sredstev ob prenosu, ali je novi delodajalec prevzel večino zaposlenih, morebitni prenos strank ter stopnja podobnosti dejavnosti, ki se opravljajo pred prenosom in po njem, ter trajanje morebitne prekinitve teh dejavnosti. Vendar po mnenju Sodišča ti dejavniki pomenijo le delne vidike potrebne celostne presoje in jih zato ni mogoče presojati ločeno. ( 33 )

52. Sodišče je tudi opozorilo, da lahko gospodarska enota v nekaterih sektorjih deluje brez kakršnih koli pomembnih opredmetenih ali neopredmetenih sredstev, tako da ohranitev njene identitete po transakciji, katere predmet je, logično ne more biti odvisna od prenosa takih sredstev. ( 34 ) Na podlagi sodbe Süzen ( 35 ) je menilo, da lahko v nekaterih delovno intenzivnih sektorjih, kot je zlasti v primeru storitev čiščenja, skupina delavcev, trajno vključena v skupno dejavnost, pomeni gospodarsko enoto, zato „taka enota lahko ohrani identiteto tudi po prenosu, kadar novo vodstvo podjetja ne le nadaljuje zadevno dejavnost, ampak prevzame tudi bistveni del – tako po številu kot strokovnem znanju – zaposlenih, ki jim je njihov predhodnik posebej dodelil to nalogo“. V tem primeru je Sodišče razsodilo, da „novo vodstvo podjetja tako prevzame organiziran skupek sredstev, ki mu omogoča stabilno nadaljevanje dejavnosti ali nekaterih dejavnosti podjetja odsvojitelja“. ( 36 )

53. Tretjič, opozoriti je treba, da v skladu s sodno prakso Sodišča „[gospodarsko] enoto sestavlja dovolj strukturiran in samostojen skupek oseb in sredstev, ki omogoča opravljanje gospodarske dejavnosti z lastnim ciljem“. ( 37 ) Tako mora biti gospodarska enota pred prenosom za uporabo Direktive 2001/23 med drugim dovolj funkcionalno samostojna, saj se pojem „samostojnost“ nanaša na pooblastila, dana odgovornim za zadevno skupino delavcev, da razmeroma svobodno in neodvisno organizirajo delo v tej skupini ter zlasti da dajejo navodila in dodeljujejo naloge podrejenim delavcem iz te skupine, in to brez neposrednega vmešavanja drugih organizacijskih struktur delodajalca. ( 38 )

54. Posledično menim, da je očitno, kot je upravičeno opozorila Komisija, da je bila S. Govaerts, ker je bila, kot je razvidno iz predložitvene odločbe, kot vodja enote del samostojne skupine prevzetih delavcev, za katero je morala pripraviti poseben operativni načrt, tako in situ kot tudi na sedežu podjetja, razporejena v preneseno gospodarsko enoto. Položaj bi bil drugačen, če S. Govaerts ne bi izvajala večjega dela svojih dejavnosti v okviru zadevne gospodarske enote, temveč bi, „[ker bi bila razporejena] v administrativno službo podjetja, ki [ni bila] prenesena, [izvajala] nekatere naloge v korist prenesenega dela“. ( 39 ) Vendar to v obravnavani zadevi ne velja, saj se je S. Govaerts v preneseni gospodarski enoti ukvarjala z načrtovanjem in organizacijo del, ki jih je bilo treba izvesti na objektih za tri sklope mesta Gent, tako da je spadala med delavce, na katere se je nanašal prenos podjetja. Odločilni element pri ugotavljanju, ali S. Govaerts pripada gospodarski enoti, torej ni trajanje obdobja, v katerem je bila na to gospodarsko enoto vezana pred prenosom, temveč dejstvo, da je bila vodja enote za tri prenesene sklope ter da je posledično usklajevala in vodila čistilno osebje v tej gospodarski enoti, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

55. Nazadnje moram še opozoriti, da je Sodišče že razsodilo, da okoliščina, da je gospodarska enota prenehala delovati in da so bile njene dejavnosti prenesene na drugi enoti, ne ovira uporabe Direktive 2001/23. ( 40 ) Poleg tega bi se v nasprotnem primeru zlahka zaobšla uporaba te direktive.

56. Iz navedenega izhaja, da prenos, kot se obravnava v zadevi v glavni stvari, spada na stvarno področje uporabe Direktive 2001/23. V tem primeru mora predložitveno sodišče ob upoštevanju vseh zgoraj navedenih meril razlage ugotoviti, ali se je ohranila identiteta prenesene enote.

2. Vprašanje posledic prenosa ene gospodarske enote na dva pridobitelja za ohranitev pravic in obveznosti delavcev, podeljenih s členom 3(1) Direktive 2001/23

57. Iz zgoraj navedenega izhaja, da okoliščina, da so dejavnosti gospodarske enote, ki ji je pripadala S. Govaerts, prešle na dve drugi enoti, in sicer družbi Atalian in Cleaning Masters, ne preprečuje ugotovitve, da je šlo za prenos podjetja v smislu člena 1(1)(a) Direktive 2001/23.

58. Vendar je treba preučiti še bistveno vprašanje, kakšne so posledice istočasnega prenosa na dva pridobitelja z vidika ohranitve pravic in obveznosti delavcev, zagotovljenih s členom 3(1), prvi pododstavek, Direktive 2001/23. Natančneje, ugotoviti je treba, ali so pravice in obveznosti, ki za družbo ISS Facility Services izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi S. Govaerts, veljavne na dan prenosa, prešle na družbo Atalian, na družbo Cleaning Masters ali na obe.

59. Člen 3(1), prvi pododstavek, Direktive 2001/23 določa, da se pravice in obveznosti odsvojitelja, ki izhajajo iz na dan prenosa obstoječe pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja, na podlagi takega prenosa prenesejo na pridobitelja. Vendar v tej določbi ni pojasnjeno, kako je treba prevzeto osebje razdeliti med ti novi gospodarski enoti.

60. V obravnavani zadevi predložitveno sodišče navaja štiri primere razlage člena 3(1), prvi pododstavek, Direktive 2001/23. Stališča intervenientk v sporu se glede razlage te določbe razlikujejo.

61. Družba ISS Facility Services trdi, da pravice in obveznosti, ki izhajajo iz zadevne pogodbe, v celoti preidejo na pridobitelja dela podjetja, v katerem je bil zadevni delavec pretežno zaposlen in za katerega je treba šteti, da je bil vanj razporejen. Zgolj podredno družba ISS Facility Services navaja možnost, da se storitve, ki jih S. Govaerts zagotavlja za vsakega od zadevnih sklopov, razdelijo tako, da se šteje, da jo na vsakega od pridobiteljev veže pogodba o zaposlitvi za krajši delovni čas. ( 41 ) Rešitev, ki jo primarno predlaga družba ISS Facility Services, se dejansko ujema z drugim primerom, ki ga predložitveno sodišče navaja v vprašanju, medtem ko rešitev, ki jo predlaga podredno, ustreza prvemu primeru iz vprašanja za predhodno odločanje. ( 42 )

62. S. Govaerts meni, da pravice in obveznosti, tudi če bi dejansko šlo za prenos podjetja, ( 43 ) v celoti preidejo na pridobitelja dela podjetja, v katerem je bila trajno zaposlena. V primeru več istočasnih prenosov podjetja naj bi bila možnost, da delavca, zaposlenega za krajši delovni čas, prevzame več podjetij, ne samo nezdružljiva s pojmom „prenos gospodarske enote, ki ohrani svojo identiteto“, temveč naj bi tudi posegala v cilj Direktive 2001/23, ki je varovati delavce ob spremembi podjetja.

63. Družba Atalian se v zvezi s tem v bistvu pridružuje S. Govaerts in dodaja, da v skladu z belgijsko zakonodajo tedenski delovni čas pri zaposlitvi za krajši delovni čas ne more biti krajši od ene tretjine tedenskega delovnega časa pri zaposlitvi za polni delovni čas. Zato bi lahko sorazmerna porazdelitev pravic in obveznosti, ki izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi, med več pridobiteljev pomenila kršitev nacionalnega prava.

64. Nazadnje, po mnenju Komisije, kot je razvidno iz njenih pisnih stališč, bi lahko odgovor na vprašanje predložitvenega sodišča izhajal iz sodbe Botzen in drugi. ( 44 ) Tako meni, da zadostuje, če se pogodba o zaposlitvi za polni delovni čas, obravnavana v glavni stvari, razdeli na dve pogodbi o zaposlitvi za krajši delovni čas sorazmerno z dejavnostjo, ki se izvaja pri vsakem od pridobiteljev.

65. Čeprav je treba odgovor na vprašanje predložitvenega sodišča, ki ga predlaga Komisija, seveda podrobneje razčleniti, menim, da je ta sodba Sodišča vseeno izhodišče za preučitev tega vprašanja.

a) Prenos pravic in obveznosti odsvojitelja, ki izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja, zaradi prenosa podjetja: ugotovitve iz sodbe Botzen in drugi

66. Za dobro razumevanje obsega sodbe Botzen in drugi ( 45 ) je treba na kratko povzeti dejansko stanje. Ta zadeva se je nanašala na prenos nekdanjih delavcev družbe v stečaju na novo družbo. Ta je bila med drugim ustanovljena zato, da se ohrani del delovnih mest. Med tema družbama je bil sklenjen sporazum, ki je določal zlasti prevzem osebja nekaterih oddelkov družbe v stečaju. Vendar so bile splošne in administrativne službe iz njega izključene. Sodišče je v okviru tega preučilo, ali so z Direktivo 77/187 zajete tudi pravice in obveznosti odsvojitelja, ki izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi, veljavne na datum prenosa in sklenjene z delavci, ki sicer niso pripadali prenesenemu delu podjetja, vendar so izvajali nekatere dejavnosti, ki so vključevale uporabo proizvodnih sredstev, dodeljenih temu delu, oziroma so bili razporejeni v administrativno službo podjetja, ki ni bila prenesena, in izvajali nekatere naloge v korist prenesenega dela. Sodišče je na podlagi načela, v skladu s katerim „je za delovno razmerje v bistvu značilna vez, ki obstaja med delavcem in delom podjetja, v katerega je razporejen zaradi opravljanja svojega dela“, navedlo, da za presojo, ali so pravice in obveznosti prenesene v skladu z Direktivo 77/187, „zadostuje ugotoviti, v kateri del podjetja ali obrata je bil zadevni delavec razporejen“. ( 46 ) Sodišče je v sodbi odgovorilo, da v okviru zadevnega prenosa pravice in obveznosti odsvojitelja niso bile prenesene na pridobitelja.

67. Seveda se je zadeva, v kateri je bila izdana sodba Botzen in drugi, ( 47 ) nanašala na prenos podjetja na samo enega pridobitelja, tako da bi se lahko štelo, da je ni mogoče uporabiti za sklepanje po analogiji. Vendar se mi zdi ta sodba vseeno upoštevna za presojo, ali so pravice in obveznosti odsvojitelja, ki so izhajale iz tega delovnega razmerja, zaradi tega prenosa prešle (ali ne) na pridobitelja. Zato je pomembno vedeti, v katerem delu podjetja – tistem, ki je bilo preneseno ali ne – je delavec izvajal svoje naloge: če je delavec izvajal svoje naloge v delu podjetja ali gospodarske enote, ki je bila prenesena, so torej morale biti prenesene tudi pravice in obveznosti odsvojitelja, ki so izhajale iz pogodbe o zaposlitvi tega delavca.

68. Iz predložitvene odločbe izhaja, da je bila S. Govaerts razporejena v preneseno gospodarsko enoto ter da so v skladu s členom 7 kolektivne pogodbe št. 32a pravice in obveznosti družbe ISS Facility, ki so izhajale iz pogodb o zaposlitvi delavcev, veljavnih na dan prenosa, s tem prenosom po samem pravu prešle na družbi Atalian in Cleaning Masters.

69. Tako se postavlja vprašanje, ali dejstvo, da v sporu o glavni stvari gospodarska enota ni bila prenesena na enega, ampak na dva pridobitelja, izključuje uporabo merila vezi, ki obstaja med delavcem in prenesenim delom podjetja, za presojo, ali so pravice in obveznosti odsvojitelja, ki izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi, prešle na navedena pridobitelja.

70. Menim, da ne. Če je bila namreč gospodarska enota, v katero je bil delavec razporejen, prenesena, pravice in obveznosti odsvojitelja, ki izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi, preidejo na pridobitelja. To, ali je šlo za prenos na enega pridobitelja ali istočasno na več pridobiteljev, po mojem mnenju ne vpliva na prenos pravic in obveznosti. Kot navaja predložitveno sodišče, če bi bili trije sklopi mesta Gent dodeljeni zgolj družbi Atalian, bi bilo očitno, da bi pravice in obveznosti družbe ISS Facility Services, ki so izhajale iz pogodbe o zaposlitvi S. Govaerts, prešle na družbo Atalian.

71. Pri tem se mi zdi, da gre Komisija še dlje, saj meni, da je mogoče merilo vezi, ki obstaja med delavcem in prenesenim delom podjetja, uporabiti tudi v primeru morebitne razdelitve pogodbe o zaposlitvi delavca, razporejenega v različne dele podjetja, ki so bili istočasno preneseni na dva pridobitelja. Komisija v zvezi s tem trdi, da zadostuje, če se pogodba o zaposlitvi za polni delovni čas, obravnavana v glavni stvari, razdeli na dve pogodbi o zaposlitvi za krajši delovni čas sorazmerno z dejavnostjo, ki se izvaja pri vsakem od teh pridobiteljev.

b) Prenos pravic in obveznosti odsvojitelja, ki izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja, zaradi prenosa podjetja na pridobitelja: uporaba merila „glavnega pridobitelja“ ali merila prenosa na dva pridobitelja sorazmerno z nalogami, ki jih izvaja delavec

72. Opozoriti je treba, kot izhaja iz sodne prakse, navedene v točki 32 teh sklepnih predlogov, da je namen Direktive 2001/23 zagotoviti, da so delavci, na katere vpliva prenos podjetja, v delovnih razmerjih s pridobiteljem zaščiteni enako, kot so bili v delovnih razmerjih z odsvojiteljem, ne da bi se zapostavili interesi pridobitelja. ( 48 ) Namen te direktive ni le zaščititi ali ohraniti interese delavcev ob prenosu podjetja, temveč se z njo poskuša zagotoviti tudi pravično ravnotežje med interesi delavcev in interesi pridobitelja. ( 49 ) Nasprotno se na navedeno direktivo ni mogoče sklicevati, da bi se doseglo izboljšanje pogojev v zvezi s plačo ali drugimi delovnimi pogoji ob prenosu podjetja. ( 50 )

73. To pomeni, da je treba glede na cilje Direktive 2001/23 trditev družbe ISS Facility Services, da pravice in obveznosti, ki izhajajo iz zadevne pogodbe o zaposlitvi, v celoti preidejo na pridobitelja dela podjetja, v katerem je bil zadevni delavec pretežno zaposlen, zavrniti, ker vključuje izboljšanje delovnih pogojev delavca, na katerega vpliva prenos. ( 51 )

74. V obravnavani zadevi je bila S. Govaerts vodja enote za tri objekte v okviru treh oddanih sklopov, pri čemer sta bila dva sklopa dodeljena družbama Atalian in Cleaning Masters. Tako bi uporaba merila „podjetja ali dela podjetja, v katerem je bil zadevni delavec pretežno zaposlen“, ali „glavnega pridobitelja“, ki ga zagovarja družba ISS Facility Services, pomenila, da bi se za S. Govaerts uporabljala pogodba o zaposlitvi za polni delovni čas z družbo Atalian, čeprav je pred prenosom v obsegu 66 % delala na objektih v okviru dveh sklopov, dodeljenih tej družbi. Tako bi moral ta pridobitelj stoodstotno prevzeti delavca, ki je v okviru teh dveh sklopov za odsvojitelja delal le v obsegu 66 %. Poleg tega bi bilo to merilo, kot je upravičeno opozorila Komisija, še težje uporabiti, če bi bilo podjetje preneseno na tri ali štiri pridobitelje.

75. Nasprotno pa se mi zdi to, da se pogodba o zaposlitvi za polni delovni čas po prenosu podjetja razdeli na več pogodb o zaposlitvi za krajši delovni čas ter da se posledično porazdelijo pravice in obveznosti zadevnih delavcev, ki izhajajo iz navedene pogodbe z odsvojiteljem, sorazmerno z nalogami, ki jih delavec izvaja, v skladu s ciljem Direktive 2001/23.

76. Tako rešitev potrjuje člen 2(2)(a) Direktive 2001/23, ki določa, da „države članice s področja uporabe te direktive ne smejo izvzeti pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerij samo zaradi […] števila opravljenih delovnih ur ali delovnih ur, ki jih je treba opraviti“. To pomeni, da delovna razmerja na podlagi zaposlitve za krajši delovni čas spadajo na stvarno področje uporabe te direktive.

77. Pri tem je treba upoštevati posledice take rešitve z vidika cilja varstva delavcev iz Direktive 2001/23. Tako je treba opozoriti, da se na to direktivo na enak način, kot se nanjo ni mogoče sklicevati za izboljšanje delovnih pogojev delavca, na katerega vpliva prenos podjetja, ni mogoče sklicevati za njihovo poslabšanje.

78. Opozoriti je treba, da iz člena 4(2) Direktive 2001/23 izhaja, da „[č]e pogodba o zaposlitvi ali delovno razmerje preneha, ker se delovni pogoji zaradi prenosa bistveno spremenijo v škodo delavca, se šteje, da je delodajalec odgovoren za prenehanje pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja“. ( 52 )

79. Če se torej izkaže, da zadevne pogodbe o zaposlitvi ni mogoče razdeliti med dva pridobitelja ali ogroža ohranitev pravic delavcev, zagotovljenih z navedeno direktivo, oziroma če delavec po prenosu podjetja zavrne razdelitev svoje pogodbe, se lahko pogodba o zaposlitvi odpove oziroma zadevno delovno razmerje preneha in je treba šteti, da je v skladu s členom 4(2) Direktive 2001/23 za to odpoved oziroma prenehanje odgovoren eden ali več pridobiteljev . ( 53 ) Zdi se mi namreč, da možnost delavca, da zavrne tako razdelitev svoje pogodbe o zaposlitvi in se sklicuje na člen 4(2) navedene direktive, upravičuje dejstvo, da lahko navedena razdelitev sama po sebi delavcu povzroči velike nevšečnosti, zlasti v zvezi z izpolnitvijo njegovih nalog. ( 54 )

V. Predlog

80. Na podlagi navedenega Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložilo arbeidshof te Gent (višje delovno sodišče v Gentu, Belgija), odgovori: 1. Člen 3(1) Direktive Sveta 2001/23/ES z dne 12. marca 2001 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, v skladu s katero v primeru istočasnega prenosa različnih delov podjetja v smislu člena 1(1) te direktive na različne pridobitelje pravice in dolžnosti iz ob prenosu veljavne pogodbe o zaposlitvi delavca za vsakega od delov prenesenega podjetja preidejo na oba pridobitelja sorazmerno z obsegom nalog, ki jih izvaja delavec. 2. Če se izkaže, da zadevne pogodbe o zaposlitvi ni mogoče razdeliti med dva pridobitelja ali da ta razdelitev ogroža ohranitev pravic delavcev, zagotovljenih z Direktivo 2001/23, kar mora preveriti predložitveno sodišče, oziroma če delavec po prenosu podjetja zavrne razdelitev svoje pogodbe o zaposlitvi, se lahko pogodba o zaposlitvi odpove oziroma zadevno delovno razmerje preneha in je treba šteti, da je v skladu s členom 4(2) Direktive 2001/23 za to odpoved oziroma prenehanje odgovoren eden ali več pridobiteljev.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) Direktiva Sveta z dne 12. marca 2001 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 98).

( 3 ) Moniteur belge z dne 9. avgusta 1985, str. 11527.

( 4 ) Moniteur belge z dne 29. marca 2002, str. 13328.

( 5 ) Direktiva Sveta z dne 14. februarja 1977 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov obratov (UL 1977, L 61, str. 26).

( 6 ) Glej uvodni izjavi 2 in 3 Direktive 2001/23.

( 7 ) Glej zlasti sodbo z dne 11. julija 1985, Foreningen af Arbejdsledere i Danmark (105/84, EU:C:1985:331, točka 26). V zvezi z Direktivo 2001/23 glej sodbo z dne 6. marca 2014, Amatori in drugi (C‑458/12, EU:C:2014:124, točka 41 in navedena sodna praksa). Zakonodajalec Unije je menil, da so lahko razlike, ki so obstajale med različnimi državami članicami, glede načinov in postopkov kolektivnih odpuščanj ter obsega varstva delavcev v primeru prestrukturiranj ali insolventnosti njihovih delodajalcev vplivale na delovanje notranjega trga in da je treba te razlike zmanjšati. Glej drugo in tretjo uvodno izjavo Direktive 77/187. Glej v zvezi s tem uvodno izjavo 4 Direktive 2001/23.

( 8 ) Sodba z dne 7. avgusta 2018, Colino Sigüenza (C‑472/16, EU:C:2018:646, točka 48 in navedena sodna praksa).

( 9 ) Glej zlasti sodbe z dne 11. julija 1985, Foreningen af Arbejdsledere i Danmark (105/84, EU:C:1985:331, točka 26); z dne 18. marca 1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, točka 11); z dne 12. novembra 1998, Europièces (C‑399/96, EU:C:1998:532, točka 37); z dne 15. decembra 2005, Güney‑Görres in Demir (C‑232/04 in C‑233/04, EU:C:2005:778, točka 31); z dne 29. julija 2010, UGT‑FSP (C‑151/09, EU:C:2010:452, točka 40), in z dne 16. maja 2019, Plessers (C‑509/17, EU:C:2019:424, točka 52).

( 10 ) Sodba z dne 9. marca 2006, Werhof (C‑499/04, EU:C:2006:168, točka 31).

( 11 ) Glej sodbo z dne 18. julija 2013, Alemo‑Herron in drugi (C‑426/11, EU:C:2013:521, točka 25).

( 12 ) Direktiva Sveta z dne 29. junija 1998 o spremembi Direktive 77/187 (UL 1998, L 201, str. 88). V zvezi s to spremembo je bilo v uvodni izjavi 4 Direktive 98/50, katere vsebina je povzeta v uvodni izjavi 8 Direktive 2001/23, navedeno, da je bilo treba zaradi pravne varnosti in preglednosti „pravni koncept prenosa pojasniti glede na pravno prakso Sodišča“ ter da tako pojasnjevanje ni spremenilo področja uporabe Direktive 77/187, kakor jo razlaga Sodišče.

( 13 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 18. marca 1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, točka 14).

( 14 ) Glej zlasti sodbo z dne 18. julija 2013, Alemo‑Herron in drugi (C‑426/11, EU:C:2013:521, točki 9 in 26).

( 15 ) Glej zlasti sodbo z dne 20. januarja 2011, CLECE (C‑463/09, EU:C:2011:24, točka 26).

( 16 ) Glej sodbe z dne 15. oktobra 1996, Henke (C‑298/94, EU:C:1996:382, točka 14); z dne 26. septembra 2000, Mayeur (C‑175/99, EU:C:2000:505, točka 33), in z dne 11. novembra 2004, Delahaye (C‑425/02, EU:C:2004:706, točka 30).

( 17 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 20. januarja 2011, CLECE (C‑463/09, EU:C:2011:24, točka 27).

( 18 ) Glej sodbi z dne 19. maja 1992, Redmond Stichting (C‑29/91, EU:C:1992:220, točka 11); z dne 7. marca 1996, Merckx in Neuhuys (C‑171/94 in C‑172/94, EU:C:1996:87, točka 28); z dne 13. septembra 2007, Jouini in drugi (C‑458/05, EU:C:2007:512, točka 24), in z dne 20. januarja 2011, CLECE (C‑463/09, EU:C:2011:24, točka 29).

( 19 ) Glej zlasti sodbe z dne 17. decembra 1987, Ny Mølle Kro (287/86, EU:C:1987:573, točka 12); z dne 15. junija 1988, Bork International in drugi (101/87, EU:C:1988:308, točka 13); z dne 19. maja 1992, Redmond Stichting (C‑29/91, EU:C:1992:220, točka 11); z dne 20. novembra 2003, Abler in drugi (C‑340/01, EU:C:2003:629, točka 41); z dne 15. decembra 2005, Güney-Görres in Demir (C‑232/04 in C‑233/04, EU:C:2005:778, točka 37); z dne 20. januarja 2011, CLECE (C‑463/09, EU:C:2011:24, točka 30), in z dne 7. avgusta 2018, Colino Sigüenza (C‑472/16, EU:C:2018:646, točka 28).

( 20 ) Glej zlasti sodbo z dne 7. marca 1996, Merckx in Neuhuys (C‑171/94 in C‑172/94, EU:C:1996:87, točki 28 in 30).

( 21 ) Glej zlasti sodbo z dne 10. februarja 1988, Foreningen af Arbejdsledere i Danmark (324/86, EU:C:1988:72, točka 11), v kateri je Sodišče menilo, da se Direktiva 77/187 v primeru neobstoja pogodbe med delodajalcema, ki se zamenjata na čelu podjetja, „uporablja v primeru, ko ob izteku neprenosljive zakupne pogodbe lastnik podjetja to podjetje odda novemu zakupniku, ki brez prekinitve nadaljujejo njegovo dejavnost z istimi zaposlenimi, ki jim je bila pred tem ob izteku prve zakupne pogodbe odpovedana pogodba o zaposlitvi.“

( 22 ) Glej zlasti sodbe z dne 12. novembra 1992, Watson Rask in Christensen (C‑209/91, EU:C:1992:436, točka 17); z dne 14. aprila 1994, Schmidt (C‑392/92, EU:C:1994:134, točke od 12 do 14), in z dne 11. marca 1997, Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, točka 11). Sodišče je v teh sodbah ugotovilo, da lahko na področje uporabe Direktive 77/187 spadajo primeri, ko podjetnik na drugega podjetnika s pogodbo prenese odgovornost za izvajanje storitve menze, namenjene zaposlenim, ki jo je prej izvajal sam, v zameno za plačilo in različne ugodnosti, katerih podrobni pogoji so določeni s pogodbo, sklenjeno med njima, in odgovornost za izvajanje čiščenja, ki ga je prej izvajal sam; pa tudi primer, ko naročnik, ki je čiščenje svojih prostorov zaupal prvemu podjetniku, pogodbo s tem podjetnikom odpove in za opravljanje podobnih del sklene novo pogodbo z drugim podjetnikom. V zvezi s prehajanjem naročil za storitve glej tudi sodbi z dne 10. decembra 1998, Hernández Vidal in drugi (C‑127/96, C‑229/96 in C‑74/97, EU:C:1998:594, točka 35), in z dne 20. novembra 2003, Abler in drugi (C‑340/01, EU:C:2003:629, točka 43).

( 23 ) V zvezi z občinsko javno storitvijo pomoči na domu za prikrajšane osebe glej sodbo z dne 10. decembra 1998, Hidalgo in drugi (C‑173/96 in C‑247/96, EU:C:1998:595, točka 34). V zvezi z naročilom za storitve javnega rednega avtobusnega prevoza glej sodbo z dne 25. januarja 2001, Liikenne (C‑172/99, EU:C:2001:59, točka 44). V zvezi z menjavo enega izvajalca z drugim za javno naročilo storitev nadzora potnikov in njihove prtljage na letališču glej sodbo z dne 15. decembra 2005, Güney‑Görres in Demir (C‑232/04 in C‑233/04, EU:C:2005:778, točka 37). In nazadnje, v zvezi s prenehanjem opravljanja dejavnosti prvega izbranega ponudnika pred koncem tekočega šolskega leta in izbiro novega izvajalca na začetku naslednjega šolskega leta za naročilo storitev za upravljanje občinske glasbene šole glej sodbo z dne 7. avgusta 2018, Colino Sigüenza (C‑472/16, EU:C:2018:646, točka 46).

( 24 ) Glede prevzema osebja podjetja za varovanje, naloženega s kolektivno pogodbo, glej sodbo z dne 11. julija 2018, Somoza Hermo in Ilunión Seguridad (C‑60/17, EU:C:2018:559, točka 38). V zvezi s prevzemom dela osebja podizvajalskega podjetja za čiščenje, naloženim s kolektivno pogodbo, glej sodbo z dne 24. januarja 2002, Temco (C‑51/00, EU:C:2002:48, točka 27).

( 25 ) Po navedbah predložitvenega sodišča je prenos podjetja na podlagi kolektivne pogodbe v obravnavani zadevi povzročil samodejno spremembo osebe, ki ima pooblastila za vodenje zaposlenega delavca. To sodišče navaja, da so vsi delavci, ki so izvajali čiščenje na objektih za tri sklope mesta Gent, po samem pravu postali zaposleni pri dveh izbranih ponudnikih na podlagi člena 3 kolektivne pogodbe o prevzemu osebja zaradi prenosa pogodbe o vzdrževanju, ki jo je sklenil skupni odbor za podjetja iz panoge čiščenje in dezinfekcija ter je bila s kraljevim odlokom z dne 19. julija 2006 razglašena za splošno veljavno. Poleg tega navaja, da so v skladu s členom 7 kolektivne pogodbe št. 32a pravice in obveznosti družbe ISS Facility Services, ki so izhajale iz pogodb o zaposlitvi delavcev, veljavnih na dan prenosa, 1. septembra 2013, s tem prenosom prešle na družbi Atalian in Cleaning Masters.

( 26 ) Sodba z dne 20. januarja 2011 (C‑463/09, EU:C:2011:24).

( 27 ) Sodba z dne 7. februarja 1985 (186/83, EU:C:1985:58).

( 28 ) Sodba z dne 10. decembra 1998 (C‑127/96, C‑229/96 in C‑74/97, EU:C:1998:594).

( 29 ) Sodišče je v zvezi z osebnim področjem uporabe Direktive 77/187 večkrat razsodilo, da se lahko na varstvo, zagotovljeno s to direktivo, sklicujejo samo delavci v smislu nacionalnega prava. Glej zlasti sodbo z dne 14. septembra 2000, Collino in Chiappero (C‑343/98, EU:C:2000:441, točka 36 in navedena sodna praksa). Ta napotitev na nacionalno pravo je bila kodificirana z Direktivo 98/50 in nato z Direktivo 2001/23.

( 30 ) Glej zlasti sodbo z dne 6. septembra 2011, Scattolon (C‑108/10, EU:C:2011:542, točka 39 in navedena sodna praksa).

( 31 ) Glej opombo 25.

( 32 ) Glej zlasti sodbe z dne 18. marca 1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, točka 11); z dne 11. marca 1997, Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, točka 10), in z dne 20. novembra 2003, Abler in drugi (C‑340/01, EU:C:2003:629, točka 29). Glej tudi sodbi z dne 6. septembra 2011, Scattolon (C‑108/10, EU:C:2011:542, točka 60), in z dne 6. marca 2014, Amatori in drugi (C‑458/12, EU:C:2014:124, točka 30).

( 33 ) Glej zlasti sodbe z dne 18. marca 1986, Spijkers (24/85, EU:C:1986:127, točka 13); z dne 11. marca 1997, Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, točka 14); z dne 20. novembra 2003, Abler in drugi (C‑340/01, EU:C:2003:629, točka 33), in z dne 20. januarja 2011, CLECE (C‑463/09, EU:C:2011:24, točka 34).

( 34 ) Glej sodbe z dne 11. marca 1997, Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, točka 18); z dne 10. decembra 1998, Hernández Vidal in drugi (C‑127/96, C‑229/96 in C‑74/97, EU:C:1998:594, točka 31); z dne 29. julija 2010, UGT-FSP (C‑151/09, EU:C:2010:452, točka 28), in z dne 20. januarja 2011, CLECE (C‑463/09, EU:C:2011:24, točka 35).

( 35 ) Sodba z dne 11. marca 1997 (C‑13/95, EU:C:1997:141, točka 18). Merilo prevzema bistvenega dela osebja je bilo predmet razprav v pravni teoriji. Po mnenju nekaterih avtorjev je prenos delovnih razmerij pravna posledica prenosa in hkrati ni materialni pogoj. Glej zlasti Davies, P., „Taken to the cleaners? Contracting Out of Services Yet Again“, Industrial Law Journal, 1997, št. 26, str. 193; Laulom, S., „Les dialogues entre juge communautaire et juges nationaux en matière de transferts d’entreprise“, Droit social, 1999, št. 9‑10, str. 821, in Viala, Y., „Le maintien des contrats de travail en cas de transfert d’entreprise en droit allemand“, Droit social, 2005, št. 2, str. 203. Glej v zvezi s tem sklepne predloge generalnega pravobranilca G. Cosmasa v združenih zadevah Hernández Vidal in drugi (C‑127/96, C‑229/96 in C‑74/97, EU:C:1998:426, točke od 78 do 85, zlasti točka 80); sklepne predloge M. Poiaresa Madura v združenih zadevah Güney‑Görres in Demir (C‑232/04 in C‑233/04, EU:C:2005:395, točka 52), in sklepne predloge generalne pravobranilke V. Trstenjak v zadevi CLECE (C‑463/09, EU:C:2010:636, točke od 62 do 66).

( 36 ) Glej sodbe z dne 11. marca 1997, Süzen (C‑13/95, EU:C:1997:141, točka 21); z dne 10. decembra 1998, Hernández Vidal in drugi (C‑127/96, C‑229/96 in C‑74/97, EU:C:1998:594, točka 32); z dne 29. julija 2010, UGT-FSP (C‑151/09, EU:C:2010:452, točka 29), in z dne 20. januarja 2011, CLECE (C‑463/09, EU:C:2011:24, točka 36). Glej tudi sodbo z dne 24. januarja 2002, Temco (C‑51/00, EU:C:2002:48, točka 26).

( 37 ) Sodba z dne 6. marca 2014, Amatori in drugi (C‑458/12, EU:C:2014:124, točka 31 in navedena sodna praksa).

( 38 ) Sodba z dne 6. marca 2014, Amatori in drugi (C‑458/12, EU:C:2014:124, točka 32 in navedena sodna praksa).

( 39 ) Glej v zvezi s tem sodbo z dne 7. februarja 1985, Botzen in drugi (186/83, EU:C:1985:58, točka 16).

( 40 ) Glej sodbo z dne 20. julija 2017, Piscarreta Ricardo (C‑416/16, EU:C:2017:574, točka 44).

( 41 ) Po mnenju družbe ISS Facility Services bi se lahko z družbo Atalian sklenila pogodba o zaposlitvi za krajši delovni čas v obsegu 66 %, z družbo Cleaning Masters pa bi se lahko sklenila še ena pogodba o zaposlitvi za krajši delovni čas v obsegu 34 %. Taka porazdelitev naj bi temeljila na ekonomski vrednosti sklopov, ki jih je pridobiteljema oddalo mesto Gent in jih je pred tem vzdrževala družba ISS Facility Services.

( 42 ) V skladu s tretjim primerom, ki ga predložitveno sodišče navaja, če se prva dva primera ne bi upoštevala, je treba člen 3(1) Direktive 2001/23 razlagati tako, da se za pridobitelje ne morejo ohraniti pravice in obveznosti, ki izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi, v skladu s četrtim pa je treba to določbo razlagati tako, da se te pravice in obveznosti ne morejo ohraniti, če dejavnosti, ki jo izvaja delavec, ni mogoče razdeliti med oba pridobitelja. Glej v zvezi s tem točko 28 teh sklepnih predlogov.

( 43 ) S. Govaerts je na obravnavi navedla, da je bilo njeno prvotno stališče tako – tudi če je šlo za prenos čistilnega osebja, ki je delalo na objektih za različne sklope – da mora dejstvo, da so ji bile dodeljene administrativne in organizacijske naloge ter da na objektih mesta Gent ni sodelovala pri dejavnostih čiščenja, ki so bile prenesene, pomeniti, da ne spada v gospodarsko enoto, ki je bila prenesena. Kljub temu je dodala, da je morala zaradi tega prenosa osebja v skladu z belgijskim pravom uveljavljati odpoved svoje pogodbe, zato se kot delavka ni več mogla vrniti k družbi ISS Facility Services.

( 44 ) Sodba z dne 7. februarja 1985, Botzen in drugi (186/83, EU:C:1985:58).

( 45 ) Sodba z dne 7. februarja 1985 (186/83, EU:C:1985:58).

( 46 ) Sodba z dne 7. februarja 1985, Botzen in drugi (186/83, EU:C:1985:58, točki 14 in 15).

( 47 ) Sodba z dne 7. februarja 1985 (186/83, EU:C:1985:58).

( 48 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 9. marca 2006, Werhof (C‑499/04, EU:C:2006:168, točka 31).

( 49 ) Glej sodbo z dne 18. julija 2013, Alemo‑Herron in drugi (C‑426/11, EU:C:2013:521, točka 25).

( 50 ) Sodba z dne 6. septembra 2011, Scattolon (C‑108/10, EU:C:2011:542, točka 77).

( 51 ) Glej v tem smislu sodno prakso, navedeno v točki 52 teh sklepnih predlogov.

( 52 ) Sodišče je med drugim razsodilo, da „sprememba višine plačila, ki ga prejme delavec, spada med bistvene spremembe delovnih pogojev v smislu te določbe […]. Če pogodba o zaposlitvi ali delovno razmerje preneha, ker prenos povzroči tako spremembo, se šteje, da je za prenehanje odgovoren delodajalec.“ Sodba z dne 7. marca 1996, Merckx in Neuhuys (C‑171/94 in C‑172/94, EU:C:1996:87, točka 38). Glej tudi sodbi z dne 11. novembra 2004, Delahaye (C‑425/02, EU:C:2004:706, točka 33), in z dne 6. septembra 2011, Scattolon (C‑108/10, EU:C:2011:542, točki 81 in 82).

( 53 ) Opozoriti je treba, da v skladu s členom 8 te direktive ta „ne vpliva na pravico držav članic, da uporabljajo ali sprejmejo za delavce ugodnejše zakone ali druge predpise ali da spodbujajo ali dopuščajo za delavce ugodnejše kolektivne pogodbe ali sporazume med socialnimi partnerji“.

( 54 ) Zlasti glede razdalje med sedežema dveh pridobiteljev ali uskladitve letnega dopusta delavca.