ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(Glej točke od 31 do 33 in točko 1 izreka.)

Če bi bilo državam članicam v fazi razvrstitve, ki jo ureja člen 4(2), prvi pododstavek, Direktive 92/43, dovoljeno, da zavrnejo soglasje iz razlogov, ki niso okoljevarstveni, bi bilo ogroženo uresničenje cilja iz člena 3(1) te direktive, in sicer uvedbe omrežja Natura 2000. Tako bi bilo zlasti, če bi države članice lahko odklonile soglasje zaradi gospodarskih, družbenih in kulturnih zahtev ter regionalnih in lokalnih značilnosti, na katere se sklicuje člen 2(3) navedene direktive, kar poleg tega ni odstopanje od splošnega sistema varstva, ki ga uvaja ta direktiva.

Člen 6(3) in (4) Direktive 92/43 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2006/105, je treba razlagati tako, da morajo biti stalna vzdrževalna dela na plovni poti estuarija, ki niso povezana z upravljanjem območja ali zanj potrebna in ki so bila v skladu z nacionalnim pravom odobrena pred potekom roka za prenos navedene direktive, če predstavljajo projekt in lahko pomembno vplivajo na zadevno območje, predmet presoje njihovih posledic za to območje na podlagi člena 4(2), tretji pododstavek, te direktive, kadar se ta dela opravljajo po vpisu območja na seznam območij, pomembnih za Skupnost.

Če bi zlasti glede rednosti, značilnosti ali pogojev izvedbe vzdrževalnih del ta lahko šteli za enotno dejanje, zlasti kadar je njihov cilj ohranitev globine plovne poti z rednimi in nujnimi poglabljanji, bi jih lahko šteli za en in isti projekt v smislu člena 6(3) Direktive 92/43.

(Glej točki 50, 51 in točko 2 izreka.)
Člen 13(A)(1)(j) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih je treba razlagati tako, da storitve poučevanja in preverjanja znanja, ki jih opravlja diplomirani inženir v izobraževalni ustanovi, ustanovljeni kot društvo zasebnega prava in namenjeni udeležencem izpopolnjevalnih izobraževalnih programov, ki so že končali vsaj univerzitetni ali višješolski strokovni študij, po katerem so dobili naziv arhitekta oziroma inženirja ali kak drug enakovreden naziv, pomenijo „poučevanje, ki […] se nanaša na šolsko ali univerzitetno izobraževanje“ v smislu te določbe. Prav tako se lahko tudi druge dejavnosti, ki niso poučevanje v lastnem smislu, štejejo za poučevanje, če se v bistvenem opravljajo v okviru prenašanja znanja in sposobnosti med učiteljem in učenci ali študenti v okviru šolskega ali univerzitetnega izobraževanja. Predložitveno sodišče mora, kolikor je potrebno, preveriti, ali so vse zadevne dejavnosti poučevanja „poučevanje“, ki se nanaša na „šolsko ali univerzitetno izobraževanje“ v smislu te določbe.

(Glej točko 38 in točko 1 izreka.)
Zadeva C-299/08

Evropska komisija

proti

Francoski republiki

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2004/18/ES — Postopki za oddajo javnih naročil — Nacionalna ureditev, ki določa enoten postopek za oddajo naročila za opredelitev potreb in nato naročila za izvršitev — Združljivost s to direktivo“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca J. Mazáka, predstavljeni 22. septembra 2009 I ‐ 11589

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 10. decembra 2009 I ‐ 11601

Povzetek sodbe

Približevanje zakonodaj – Postopki za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev – Direktiva 2004/18 – Postopki za oddajo javnih naročil – Uporaba postopka, ki ni določen v členu 28 Direktive

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/18, členi 2 in od 28 do 31)

Država članica, ki sprejme in ohrani v veljavi določbe, ki določajo postopek javnega naročila za opredelitev vlog, po katerem lahko naročnik odda naročilo za izvršitev (javnih naročil storitev, blaga ali gradenj) enemu od imetnikov začetnega naročila za opredelitev vlog tako, da ga izpostavi omejeni konkurenci teh imetnikov, ne izpolnjuje obveznosti iz členov 2 in 28 Direktive 2004/18 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev.

Naročniki morajo v skladu z navedenim členom 28 javna naročila namreč oddati bodisi ob uporabi odprtega ali omejenega postopka, bodisi – v posebnih razmerah, izrecno določenih v členu 29 Direktive 2004/18 – s konkurenčnim dialogom, bodisi – v posebnih razmerah, izrecno navedenih v členih 30 in 31 te direktive – s pogajanji. Oddaje javnih naročil z drugimi postopki ta direktiva ne dovoljuje.

Poleg tega navedeni postopek za oddajo naročil za opredelitev vlog ni v skladu s členom 2 Direktive 2004/18. Ta postopek je namreč namenjen oddaji dveh vrst naročil, in sicer naročil za opredelitev vlog in naročil za izvršitev, pri čemer so ta oddana po izpostavitvi omejeni konkurenci imetnikov naročil za opredelitev vlog. Gospodarski subjekti, ki bi morda želeli sodelovati pri naročilih za izvršitev, toda niso imetniki enega od naročil za opredelitev vlog, so tako v nasprotju z načelom enakosti, določenim kot načelo za oddajo naročil iz člena 2 Direktive 2004/18, glede na te imetnike obravnavani diskriminatorno.

Poleg tega tako načelo enakega obravnavanja kot obveznost transparentnega delovanja, ki iz njega izhaja, zahtevata jasno opredelitev cilja vsakega naročila in meril za njegovo oddajo. Glede tega imajo naročila za opredelitev vlog in naročila za izvršitev po naravi različne cilje, in sicer na eni strani študije, zasnovo in natančno določanje potreb naročnikov ter na drugi strani dejansko opravljanje javnih naročil blaga, storitev in gradenj. Zadevni postopek za opredelitev vlog ni tak, da bi v vsakem primeru in že od začetka postopka zagotavljali opredeljenost cilja in meril za oddajo tako naročil za opredelitev vlog kakor naročil za izvršitev.

(Glej točke 29, 40, 41, od 43 do 45 in izrek.)
—

živila v obliki želatinastih kapsul, ki vsebujejo 500 mg hladno stisnjenega koncentriranega olja črnike, 38,7 mg sojinega olja, 18,8 mg vitamina E, 16 mg maslene maščobe, 10 mg lecitina, 8,2 mg voska, 8 mg kalcijevega pentotenata, 0,2 mg folne kisline in 0,11 mg biotina v eni kapsulski ovojnici, ki je sestavljena iz 313,97 mg želatinaste mase (47,3% želatine, 17,2% glicerina, 35,5% vode), 4,3 mg mase, sestavljene iz 50% titanovega dioksida in 50% glicerina, in 1,73 mg mase, sestavljene iz 25% barvila kinolin rumena in 75% glicerina, in ki se uporabljajo kot prehranski dodatek,
Bilo bi v nasprotju s cilji in notranjo povezanostjo Pogodb, če bi bila diskriminacija glede na državljanstvo, ki je prepovedana na področju uporabe Pogodbe ES na podlagi člena 12 ES, dopustna na področju uporabe Pogodbe ESAE. Čeprav je navedeno načelo izrecno določeno le v členu 12 ES, predstavlja splošno načelo, ki se mora uporabiti tudi v okviru Pogodbe ESAE.

Načelo prepovedi diskriminacije glede na državljanstvo na področju uporabe Pogodbe ESAE pa nasprotuje uporabi predpisa države članice, na podlagi katerega je proti podjetju, ki ima zahtevana upravna dovoljenja za upravljanje jedrske elektrarne, ki je na ozemlju druge države, lahko vložena tožba za prenehanje povzročanja škodljivih vplivov ali nevarnosti njihovega nastanka na sosednjem zemljišču, ki izvirajo iz te naprave, medtem ko se proti podjetjem, ki razpolagajo z industrijsko napravo, ki je na ozemlju države sodišča, kjer jim je bilo izdano upravno dovoljenje, ne more vložiti tožba in so izpostavljena le tožbi za plačilo odškodnine zaradi škode, ki je nastala na sosednjem zemljišču.

(Glej točke 90, 91, 139 in točko 1 izreka.)
Člena 43 ES in 49 ES nasprotujeta nacionalnim predpisom, na podlagi katerih lahko davčni zavezanec rezident doseže po eni strani, da se prispevki za socialno zavarovanje, plačani v davčnem obdobju, odbijejo od davčne osnove, in po drugi strani, da se davek na dohodek, ki ga je dolžan plačati, zmanjša na podlagi prispevkov za zdravstveno zavarovanje, ki jih je plačal v tem obdobju, le če so navedeni prispevki plačani v državi članici obdavčitve, medtem ko so take ugodnosti zavrnjene, če so bili ti prispevki plačani v drugi državi članici, čeprav ti prispevki niso bili odbiti v tej državi članici.

Taka ureditev uvaja različno obravnavanje zavezancev rezidentov. Noben zavezanec, ki je sicer rezident v državi članici obdavčitve, vendar opravlja gospodarsko dejavnost v drugi državi članici, v kateri je vključen v obvezno socialno in zdravstveno zavarovanje, ne more odbiti prispevkov, ki jih je plačal, od svoje davčne osnove ali na podlagi teh prispevkov zmanjšati davek, ki ga dolguje v državi članici obdavčitve, in je torej slabše obravnavan kot vsak drug zavezanec, ki je rezident v navedeni državi in gospodarsko dejavnost opravlja samo znotraj meja te države ter plačuje obvezne prispevke socialnega in zdravstvenega zavarovanja pristojnemu nacionalnemu javnemu organu. Vendar glede obdavčitve dohodkov zavezancev rezidentov v državi članici obdavčitve ti zavezanci niso objektivno v tako različnem položaju, ki bi glede na kraj plačila prispevkov upravičeval različno obravnavanje, ker zanje velja neomejena davčna obveznost v tej državi članici. Zato bi morali biti njuni dohodki v tej državi članici obdavčeni po enakih načelih in na podlagi enakih davčnih ugodnosti. V teh okoliščinah lahko to, da se davčnemu zavezancu zavrnejo davčne ugodnosti, odvrne navedenega zavezanca od tega, da izkoristi svobodo ustanavljanja in svobodo opravljanja storitev, ki sta navedeni v členih 43 ES in 49 ES, in pomeni omejitev teh svobod.

(Glej točke od 66 do 71, 74 in točko 1 izreka.)
Projekt za črpanje pronicajoče podtalnice iz tunela, ki varuje električne kable, in dovajanje vode v zemljo ali kamnine, da se nadomesti morebitno znižanje podtalnice, ter za gradnjo in vzdrževanje obratov za črpanje in dovajanje spada pod točko 10(l) Priloge II k Direktivi 85/337, ne glede na končni namen podtalnice in zlasti ne glede na to, ali bo predmet nadaljnje uporabe.

Določbe točke 10(l) Priloge II k Direktivi 85/337 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/35, je treba razlagati tako, da se nanašajo na vsako črpanje in sisteme za umetno obnavljanje podtalnice, ki niso navedeni v Prilogi I k tej direktivi, ne glede na njihov namen, torej da so vključeni tudi sistemi, ki ne vključujejo nadaljnje uporabe te vode.

Člani zadevne javnosti v smislu členov 1(2) in 10a Direktive 85/337 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/35, morajo imeti možnost izpodbijanja odločbe, s katero je organ, ki je del sodne oblasti države članice, odločil o zahtevi za izdajo soglasja k posegu, ne glede na vlogo, ki so jo morda imeli, ko so sodelovali v postopku pred tem organom, ki je obravnaval vprašanje soglasja k posegu, in mu predložili svoja stališča.

Na eni strani namreč pravica do revizije postopka v smislu člena 10a Direktive 85/337 ni odvisna od upravne ali sodne narave organa, ki je izpodbijano odločbo ali akt sprejel. Na drugi strani je sodelovanje v postopku okoljskega odločanja pod pogoji, določenimi v členih 2(2) in 6(4) te direktive, drugačno in ima drugačen namen kot sodni revizijski postopek, saj se ta v tem primeru lahko uvede zoper odločbo, sprejeto na koncu tega postopka. To sodelovanje zato ne vpliva na pogoje za dostop do revizijskega postopka.

(Glej točki 38, 39 in točko 2 izreka.)
Združeni zadevi C-261/08 in C-348/08

María Julia Zurita García in Aurelio Choque Cabrera

proti

Delegado del Gobierno en la Región de Murcia

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Superior de Justicia de Murcia)

„Vizumi, azil in priseljevanje — Ukrepi glede prehajanja zunanjih meja — Člen 62, točki 1 in 2(a), ES — Konvencija o izvajanju Schengenskega sporazuma — Člena 6b in 23 — Uredba (ES) št. 562/2006 — Členi 5, 11 in 13 — Domneva o trajanju bivanja — Državljani tretjih držav, ki nezakonito bivajo na ozemlju države članice — Nacionalna ureditev, ki dopušča, da se glede na okoliščine naloži bodisi denarna kazen bodisi odstranitev“

Sklepni predlogi generalne pravobranilke J. Kokott, predstavljeni 19. maja 2009 I ‐ 10145

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 22. oktobra 2009 I ‐ 10160

Povzetek sodbe

Vizumi, azil in priseljevanje – Prehod zunanjih meja držav članic – Skupna pravila o standardih in postopkih kontrole – Konvencija o izvajanju Schengenskega sporazuma – Zakonik Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja – Oseba, ki nezakonito biva na ozemlju države članice – Obveznost te države, da sprejme odločbo o odstranitvi – Neobstoj

(Konvencija o izvajanju Schengenskega sporazuma, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2133/2004, člena 6b in 23; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 562/2006, člen 11)

Člena 6b in 23 Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2133/2004 o zahtevi, da pristojni organi držav članic sistematično žigosajo potne listine državljanov tretjih držav pri njihovem prehodu zunanjih meja držav članic, ter o spremembi Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma in Skupnega priročnika v ta namen, in člen 11 Uredbe št. 562/2006 o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah) je treba razlagati tako, da če državljan tretje države nezakonito biva na ozemlju države članice, ker ne izpolnjuje ali ne izpolnjuje več v njej veljavnih pogojev glede trajanja bivanja, ta država članica zoper njega ni dolžna sprejeti odločbe o odstranitvi.

(Glej točko 66 in izrek.)
Zaradi spoštovanja člena 20(5) osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 mora Komisija, če predvidi povečanje protidampinške dajatve glede na dajatev, ki je bila predvidena v prvem končnem razkritju, o tem obvestiti zadevna podjetja tako, da jim posreduje novo končno razkritje, in počakati na potek roka, določenega v členu 5 te določbe, preden svoj predlog o dokončnih ukrepih predloži Svetu, zato da podjetjem omogoči predložitev stališč.

Taka razlaga ni le razvidna iz sistematike, katere del je navedena določba, temveč je potrebna tudi za zagotovitev tega, da se morebitne pripombe zainteresiranih strank dejansko in brez predsodkov upoštevajo. Že okoliščina, da je bil Svetu že dan predlog za dokončne ukrepe, lahko vpliva na morebitne posledice teh pripomb. Nazadnje, morebitne težave, ki jih imajo institucije zaradi spoštovanja rokov, določenih v osnovni protidampinški uredbi št. 384/96, ne morejo povzročiti kršitve teh rokov za zaščito pravice zadevnih podjetij do obrambe. Nasprotno, naloga institucij in predvsem Komisije je, da upoštevajo prisilnost rokov, določenih v navedeni uredbi, pri tem pa spoštujejo pravico zadevnih podjetij do obrambe.

Vendar se zaradi nespoštovanja desetdnevnega roka iz člena 20(5) osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 sporna uredba lahko razglasi za nično samo, če obstaja možnost, da bi se upravni postopek zaradi te nepravilnosti končal drugače in tako dejansko vplival na pravico pritožnice do obrambe.

(Glej točke 74, 76, 78, 79 in 81.)
Sodišče v okviru člena 234 ES ni pristojno, da se izreče o morebitni kršitvi države članice pogodbenice glede določb dvostranske konvencije, ki sta jo državi sklenili za odpravo ali omilitev negativnih posledic dvojnih obdavčenj, ki nastanejo zaradi soobstoja dveh nacionalnih davčnih sistemov. Sodišče niti ne more preizkusiti razmerja med nacionalnim ukrepom in določbami konvencije o izogibanju dvojnega obdavčevanja, ker to vprašanje ne spada v razlago prava Skupnosti.

Glede na to, da zdaj veljavno pravo Skupnosti ne določa splošnih meril za porazdelitev pristojnosti med državami članicami glede odprave dvojnega obdavčevanja v Skupnosti, člen 56 ES ne nasprotuje dvostranski davčni konvenciji, na podlagi katere se lahko dividende, ki jih je družba s sedežem v eni državi članici izplačala delničarju rezidentu druge države članice, obdavčijo v obeh državah članicah in ki državi članici, katere rezident je delničar, ne nalaga brezpogojne obveznosti preprečevanja povzročenega dvojnega obdavčevanja.

Dividende, ki jih družba s sedežem v eni državi članici izplača delničarju rezidentu druge države članice, so namreč lahko predmet pravnega dvojnega obdavčenja, če se obe državi članici odločita izvrševati svojo davčno pristojnost in navedene dividende obdavčiti z davkom v breme delničarja. Neugodnosti, ki jih lahko povzroči vzporedno izvrševanje davčne pristojnosti različnih držav članic, ne pomenijo omejitev, prepovedanih s Pogodbo, če to izvrševanje ni diskriminatorno.

Glede na to bi v položaju, ko lahko navedene dividende obdavčita tako država članica, iz katere dividende izvirajo, kot država članica, katere rezident je delničar, stališče, da je nujno ta država članica dolžna preprečiti navedeno dvojno obdavčevanje, povzročilo prednost države članice izvora pri obdavčenju tovrstnih dohodkov. Čeprav je taka porazdelitev skladna zlasti z mednarodno sodno prakso, kot se kaže v vzorčni davčni konvenciji, ki jo je pripravila Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD), pa ni sporno, da zdaj veljavno pravo Skupnosti v takem položaju ne določa splošnih meril za porazdelitev pristojnosti med državami članicami glede odprave dvojnega obdavčevanja v Skupnosti. Čeprav se torej država članica zato, da bi se izognila obveznostim, ki so ji naložene v skladu s Pogodbo, ne more sklicevati na dvostransko konvencijo, okoliščina, da lahko navedene dividende obdavči tako država članica, iz katere dividende izvirajo, kot država članica, katere rezident je delničar, ne pomeni, da je dolžnost zadnjenavedene, da prepreči neugodnosti, ki jih lahko povzroči izvrševanje tako razdeljene pristojnosti med državama članicama.

(Glej točke 26, 27 in od 32 do 35 ter izrek.)
V okviru sodelovanja, določenega v členu 234 ES, le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za izrečeno sodno odločbo, glede na posebnosti zadeve presoja nujnost sprejetja predhodne odločbe, da bi lahko izdalo sodbo, in upoštevnost vprašanj, ki jih postavi Sodišču. Sodišče je zato, kadar se postavljena vprašanja nanašajo na razlago prava Skupnosti, načeloma dolžno odločati.

Sodišče mora v izjemnih primerih sámo preizkusiti okoliščine, v katerih mu je zadevo predložilo nacionalno sodišče, da preveri, ali je zanjo pristojno. Sprejetje odločbe o vprašanju za predhodno odločanje, ki ga postavi nacionalno sodišče, je mogoče zavrniti le, kadar je očitno, da zahtevana razlaga prava Skupnosti nima nikakršne zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, kadar gre za hipotetičen problem oziroma kadar Sodišče nima na voljo potrebnih dejanskih in pravnih elementov, da bi lahko ustrezno odgovorilo na postavljena vprašanja.

V primeru pogodbe o opravljanju storitev okoliščina, da naročnik ne plača neposredno sopogodbeniku, temveč ta pridobi pravico, da od tretjih oseb zahteva plačilo, zadostuje za to, da se ta pogodba šteje za „koncesijo za storitve“ v smislu člena 1(3)(b) Direktive 2004/17 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev, če je sicer poslovno tveganje, ki je nastalo na strani naročnika, zaradi javnopravne ureditve službe vnaprej zelo omejeno, vendar pa to tveganje v celoti ali vsaj v znatnem delu nosi sopogodbenik.

Dejstvo, da ponudnik storitev prejme plačila od tretjih oseb, je ena od možnih oblik izvrševanja ponudniku priznane pravice izkoriščanja storitve.V zvezi s tem ni pomembno, ali to plačilo ureja zasebno pravo ali javno pravo.

Takrat, ko dogovorjeni način plačila izhaja iz pravice ponudnika, da izkorišča svojo storitev, ta način plačila pomeni, da ponudnik prevzame tveganje, povezano z opravljanjem zadevnih storitev, in tveganje je tako del opravljanja službe v gospodarskem smislu. Če naročnik še dalje nosi tveganje v celoti in ponudnika ne izpostavlja tveganjem na trgu, je treba zaradi varstva preglednosti in konkurence pri dodelitvi opravljanja službe uporabljati postopek, določen v Direktivi 2004/17.

Če se tveganje, povezano z opravljanjem službe, sploh ne prenese na ponudnika, je zadevno ravnanje javno naročilo storitev. Čeprav je tveganje, ki nastane na strani naročnika, zaradi uporabe predpisov iz zadevnega sektorja zelo omejeno, pa mora ta, da bi se ugotovil obstoj koncesije za storitve, v vsakem primeru na koncesionarja prenesti poslovno tveganje, ki nastane na njegovi strani, v celoti ali vsaj v znatnem delu.

Nacionalno sodišče mora presoditi, ali je prišlo do prenosa tveganja, ki je nastalo na strani naročnika, v celoti ali v znatnem delu.V ta namen se ne sme upoštevati splošnih tveganj, ki izhajajo iz spremembe predpisov v obdobju izvajanja pogodbe.

(Glej točke 53, 55, 57, 59, od 67 do 69 in od 77 do 80 ter izrek.)
Pojem delnega reproduciranja v smislu člena 2 Direktive 2001/29 Evropskega parlamenta in Sveta o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi lahko zajema dejanje v procesu zbiranja podatkov, in sicer shranjevanje odlomka zaščitenega dela, sestavljenega iz enajstih besed, v računalniški spomin in njegovo tiskanje, če so tako reproducirani elementi intelektualna stvaritev njihovega avtorja, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

Avtorska pravica se namreč v smislu člena 2(a) Direktive 2001/29 uporablja le glede vsebine, ki je izvirna v smislu, da je avtorjeva lastna intelektualna stvaritev. Deli dela so zaščiteni z avtorsko pravico, saj kot taki pripomorejo k izvirnosti celotnega dela. Različni deli dela so tako zaščiteni na podlagi navedene določbe, če vsebujejo nekatere elemente, ki so izraz lastne intelektualne stvaritve avtorja tega dela. Glede na zahtevo po široki razlagi obsega varstva, ki ga določa člen 2 navedene direktive, ni mogoče izključiti možnosti, da lahko bralec iz nekaterih posamičnih povedi ali celo nekaterih delov povedi zadevnega besedila dojame izvirnost publikacije, kakršna je časopisni članek, ker iz njih razbere element, ki je sam po sebi lastna intelektualna stvaritev avtorja tega članka. Take povedi oziroma taki deli povedi so torej lahko predmet varstva, ki ga določa člen 2(a) Direktive.

(Glej točke od 37 do 39, 47, 48, 51 in točko 1 izreka.)
Zadeva C-16/08

Schenker SIA

proti

Valsts ieņēmumu dienests

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Administratīvā apgabaltiesa)

„Skupna carinska tarifa — Tarifna uvrstitev — Kombinirana nomenklatura — Sklopi s tekočimi kristali z aktivno matriko“

Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 11. junija 2009 I ‐ 5017

Povzetek sodbe

Skupna carinska tarifa – Tarifne številke – Sklopi določenega tipa s tekočimi kristali z aktivno matriko

(Uredba Sveta št. 2658/87, Priloga I; Uredba Komisije št. 1789/2003)

Tarifno podštevilko 85282190 kombinirane nomenklature, ki jo vsebuje Priloga I k Uredbi št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1789/2003, je treba razlagati tako, da navedena tarifna podštevilka 29. decembra 2004 ni veljala za sklope s tekočimi kristali (LCD) z aktivno matriko, ki so v glavnem sestavljeni iz:

— dveh steklenih plošč;

— substrata tekočih kristalov med tema ploščama;

— gonilnikov vertikalnih in horizontalnih signalov;

— osvetlitve ozadja;

— inverterja, ki ustvarja visoko napetost za osvetlitev ozadja, in

— nadzornega bloka – vmesnika za prenos podatkov (nadzor PCB ali PWB), ki zagotavlja zaporedni prenos podatkov na vsak piksel (slikovno piko) LCD-enote s posebno tehnologijo – LVDS (nizkonapetostno diferencialno signaliziranje).

Ker je namreč njihova končna uporaba odvisna od dodatnih elementov, ki jim bodo dodani po proizvodnji, taki sklopi ne predstavljajo bistvenih značilnosti kompletnega ali končnega proizvoda.

Po drugi strani pa je te sklope, kot blago, ki se lahko uporabi v aparatih, ki spadajo pod tarifno številko 8528, mogoče uvrstiti v tarifno številko 8529 kombinirane nomenklature („Deli, ki so izključno ali pretežno namenjeni za uporabo z aparati iz tarifnih številk 8525 do 8528“), natančneje, v tarifno podštevilko 85299081 te nomenklature.

Predložitveno sodišče mora preveriti, ali imajo ti sklopi objektivne značilnosti in lastnosti, nujne za to, da se štejejo za blago, ki je izključno ali pretežno namenjeno za aparate iz tarifnih številk od 8525 do 8528 kombinirane nomenklature.

(Glej točke od 27 do 32 in izrek.)