ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale di Genova (Italija) 12. oktobra 2018 – LG in drugi/Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale

(Zadeva C-641/18)

(2019/C 25/21)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale di Genova

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: LG in drugi

Toženi stranki: Rina SpA, Ente Registro Italiano Navale

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 1(1) in člen 2(1) Uredbe (ES) št. 44/2001 z dne 27. decembra 2000 (1) razlagati tako, da – tudi glede na člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 6/1 EKČP in uvodno izjavo 16 Direktive 2009/15/ES (2) – izključujeta možnost, da v postopku za plačilo odškodnine zaradi smrti in telesnih poškodb, ki jih je povzročil brodolom potniškega trajekta, ob sklicevanju na odgovornost zaradi malomarnosti, sodišče države članice zavrne pristojnost in prizna imuniteto pred sodnimi postopki v korist subjektov in zasebnih pravnih oseb s sedežem v taki državi članic, ki izvajajo dejavnost klasifikacije in/ali izdaje spričeval, v zvezi z izvajanjem te dejavnosti klasifikacije in/ali izdaje spričeval v imenu države, ki ni članica Evropske unije?

(1) Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42).

(2) Direktiva 2009/15/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o skupnih pravilih in standardih za organizacije, pooblaščene za tehnični nadzor in pregled ladij, ter za ustrezne ukrepe pomorskih uprav (UL L 131, str. 47).
2.

Ali ima naložitev plačila protivrednosti blaga, ki je predmet carinskega prekrška – v obravnavanem primeru: odstranitev iz postopka carinskega skladiščenja –, značilnosti upravne kazni v skladu s členom 42(1) in (2) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije in ali je nacionalna določba o naložitvi takega plačila poleg izreka denarne kazni dopustna? Ali ta določba izpolnjuje merila učinkovitosti, sorazmernosti in odvračilnosti iz člena 42(1), drugi stavek, Uredbe, ki veljajo za kazni v primeru kršitev carinske zakonodaje Unije?
3.

Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je treba člen 8(1)(f) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje razlagati tako, da je posledica tega, da odreditveni pravosodni organ v evropskem nalogu za prijetje ni navedel stranske kazni TBS, to, da ta stranska kazen – za katero je mogoče šteti, da izvršitveni pravosodni organ zanjo ne ve – ne more voditi do dejanskega odvzema prostosti v odreditveni državi članici?
Pritožba, ki jo je Evropska centralna banka vložila 5. julija 2018 zoper sodbo Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 26. aprila 2018 v zadevi T-251/15, Espírito Santo Financial (Portugal)/Evropska centralna banka

(Zadeva C-442/18 P)

(2018/C 445/02)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnica: Evropska centralna banka (zastopniki: F. Malfrère, M. Ioannidis, agenta, H.-G. Kamman, Rechtsanwalt)

Druga stranka v postopku: Espírito Santo Financial (Portugal), SGPS, SA

Predlog

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi prvo točko izreka sodbe Splošnega sodišča z dne 26. aprila 2018, Espírito Santo Financial (Portugal), SGPS, SA proti ECB, T-251/15, EU:T:2018:234;

— tožbo zavrne tudi glede zavrnitve ECB, da razkrije znesek kredita, navedenega v odlomkih zapisnika, ki vsebuje odločitev Sveta ECB z dne 28. julija 2014;

— podredno predlogu iz druge alineje, zadevo vrne v odločanje Splošnemu sodišču Evropske unije;

— odloči, da tožeča stranka in nasprotna stranka v pritožbi nosi dve tretjini (2/3) stroškov postopka, ECB pa eno tretjino (1/3) stroškov postopka.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvi in edini pritožbeni razlog: kršitev člena 10.4 Statuta Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke (v nadaljevanju: Statut) in prve alineje člena 4(1)(a) Sklepa 2004/258 (1)

ECB navaja, da je Splošno sodišče napačno razlagalo in uporabilo člen 10.4 Statuta in prvo alinejo člena 4(1)(a) Sklepa 2004/258 s tem, da je izpodbijani sodbi zlasti v točkah 55, od 75 do 81 in 124 ter 161 presodilo, da mora biti diskrecija Sveta glede razkritja njegovih zapisnikov „izvrševana v skladu s pogoji in omejitvami, ki jih določa Sklep 2004/258“ (točka 80), kar v konkretnem primeru pomeni, da mora ECB podati obrazložitev, ki pojasnjuje kako razkritje informacij iz zapisnikov sej Sveta, v katerih so odločitve Sveta, konkretno in dejansko ogrozijo javni interes kar zadeva tajnost sej organov odločanja ECB.

Člen 10.4 Statuta določa domnevo, da mora informacija, ki je del sej Sveta, ostati tajna, zato da se zaščiti neodvisnost in učinkovitost ECB. To pravilo primarnega prava, od katerega s sekundarno zakonodajo ni mogoče odstopati, se uporablja tudi za odlomke zapisnikov, v katerih so odločitve Sveta. To pravilo je ponovno navedeno v prvi alineji člena 4(1)(a) Sklepa 2004/258. Iz splošnega načela tajnosti sej Sveta vključno z odločitvami, kot ga določa člen 10.4. Statuta, izhaja, da ECB svoje odločitve, da rezultate svojih posvetovanj objavi, ne potrebuje podvreči vsebinskim in procesnim standardom iz Sklepa 2004/258. Zlasti ji ni treba pojasniti, zakaj bi razkritje takih zapisnikov Sveta konkretno in dejansko ogrozilo javni interes kar zadeva tajnost sej Sveta.

(1) Sklep Evropske centralne banke z dne 4. marca 2004 o dostopu javnosti do dokumentov Evropske centralne banke (ECB/2004/3) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 5, str. 51).
2.

Ali je treba člen 4(2) Direktive 93/13 razlagati tako, da izraza „glavni predmet pogodbe“ ter „ustreznost med ceno in plačilom za izmenjane storitve ali blago“ zajemata dve določili, ki sta v pogodbi, o kateri se prodajalec ali ponudnik in potrošnik nista dogovorila posamično, in v katerih se na eni strani prilagodi določilo iz prejšnje pogodbe, sklenjeni med njima (in se ga nadomesti z drugim določilom, ki je manj neugodno za potrošnika), in se na drugi strani potrošnik odpove svoji pravici, da sodno ali zunajsodno uveljavlja morebitno nepreglednost tega določila in učinke, ki so tesno povezani s to nepreglednostjo?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia (Italija) 6. septembra 2018 – Société Générale S.A./Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso

(Zadeva C-565/18)

(2018/C 436/33)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Société Générale S.A.

Tožena stranka: Agenzia delle Entrate – Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali členi 18, 56 in 63 PDEU nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki za finančne transakcije ne glede na državo rezidentstva finančnih izvajalcev in posrednika obračuna davek, ki bremeni stranke v transakciji in je določen kot naraščajoč fiksen znesek glede na razpone vrednosti trgovanja ter se spreminja glede na tipologijo instrumenta, ki je predmet trgovanja, in na vrednost pogodbe, obračuna pa se na podlagi dejstva, da je predmet obdavčenih transakcij trgovanje z izvedenim finančnim instrumentom, ki temelji na vrednostnem papirju, ki ga je izdala družba, ki ima sedež v državi, ki je določila davek?
C 436/17

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna (Italija) 6. avgusta 2018 – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato/Regione autonoma della Sardegna

(Zadeva C-515/18)

(2018/C 436/22)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

Tožena stranka: Regione autonoma della Sardegna

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali je treba člen 7(2) Uredbe (ES) št. 1370/2007 (1) z dne 23. oktobra 2007 razlagati tako, da določa, da mora pristojni organ, ki želi neposredno skleniti pogodbo o izvajanju storitev, sprejeti potrebne ukrepe, da objavi ali sporoči potrebne informacije vsem izvajalcem, ki bi bili potencialno zainteresirani za izvajanje storitve, da pripravijo resno in razumno ponudbo?

2. Ali je treba člen 7(4) Uredbe (ES) št. 1370/2007 z dne 23. oktobra 2007 razlagati tako, da mora pristojni organ pred neposredno sklenitvijo pogodbe primerjalno oceniti vse ponudbe za izvajanje storitve, ki bi jih morda prejel po objavi predhodnega informativnega obvestila, kot je določeno v členu 7(4)?

(1) Uredba (ES) št. 1370/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 o javnih storitvah železniškega in cestnega potniškega prevoza ter o razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 1191/69 in št. 1107/70 (UL L 315, str. 1).
4.

Ali je treba člene 2, 9 in 11 Direktive 2000/78 v povezavi s členoma 21 in 47 Listine razlagati tako, da če so sodniki sodišča zadnje stopnje države članice zaradi znižanja starosti za upokojitev (upokojitvena starost) s prejšnjih 70 let na 65 let diskriminirani na podlagi starosti, mora to sodišče – kadar razsoja o neki zadevi v senatu, v katerem odloča sodnik, ki ga zadevajo posledice teh diskriminatornih nacionalnih določb in ki ni izrazil želje, da izkoristi novo upokojitveno starost – pri odločanju o predhodnem vprašanju o sestavi sodišča, zavrniti uporabo nacionalnih določb, ki so v nasprotju z Direktivo 2000/78 in členom 21 Listine, in še naprej odločati ob udeležbi tega sodnika, kadar je ta pristop edini učinkovit način za zagotovitev učinkovitega sodnega varstva pravic, ki jih ga ima sodnik na podlagi pravnega reda Unije?
1.

Madržarska vlada meni, da je Evropski parlament pri glasovanju o izpodbijani resoluciji hudo kršil določbe člena 354 PDEU in svojega poslovnika. Med glasovi, ki so jih oddali poslanci Evropskega parlamenta, so bili upoštevani zgolj glasovi za in proti, vzdržani glasovi pa ne, kar je v nasprotju s členom 354 PDEU in členom 178(3) Poslovnika Evropskega parlamenta. Če bi bili vzdržani glasovi upoštevani, bi bil izid glasovanja drugačen (prvi tožbeni razlog).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 16. julija 2018 – AV, BU/Comune di Bernareggio

(Zadeva C-465/18)

(2018/C 399/28)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: AV, BU

Tožena stranka: Comune di Bernareggio

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali načela svobode ustanavljanja, nediskriminacije, enake obravnave, varstva konkurence in prostega gibanja delavcev iz členov 45, od 49 do 56 in 106 PDEU, ter členov 15 in 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ter merilo sorazmernosti in razumnosti, ki ga navedena načela vsebujejo, nasprotujejo nacionalnim predpisom, kot je člen 12(2) L 362/1991 (zakon št. 362/1991), po katerem imajo zaposleni v javni lekarni predkupno pravico v primeru prenosa lastništva te lekarne?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunalul Specializat Cluj (Romunija) 30. julija 2018 – AU/Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti

(Zadeva C-500/18)

(2018/C 381/14)

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Tribunalul Specializat Cluj

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: AU

Toženi stranki: Reliantco Investments LTD, Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali nacionalno sodišče pri razlagi izraza „majhni vlagatelj“ iz člena 4(1)(12) Direktive 2004/39/[ES] (1) sme/mora uporabiti enaka merila za razlago kot za opredelitev pojma potrošnika iz člena 2(b) Direktive 93/13/EGS (2)?

2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, pod katerimi pogoji se lahko torej „majhni vlagatelj“ v smislu Direktive 2004/[39/ES] v sporu, kakršen je spor o glavni stvari, sklicuje na položaj potrošnika?

3. In zlasti, ali je to, da „majhni vlagatelj“ v smislu Direktive 2004/[39/ES] izvede veliko število trgovanj v sorazmerno kratkem času in vloži precejšen znesek denarja v finančne instrumente, kakršni so opredeljeni v členu 4 [(1)], točka 17, Direktive 2004/39/[ES], ustrezno merilo pri presoji, ali ima „majhni vlagatelj“ v smislu iste direktive položaj potrošnika?

4. Ali nacionalno sodišče pri ugotavljanju lastne pristojnosti, glede na to, da mora ugotoviti, ali se v določenem primeru uporabljata člen 17(1)(c) ali člen 7, točka 2, Uredbe (EU) št. 1215/2012 (3), sme in/ali mora upoštevati materialnopravno podlago, ki jo uveljavlja tožeča stranka (izključno nepogodbena odgovornost) pri izpodbijanju pogojev, ki so po njenem mnenju nepošteni v smislu Direktive 93/13/EGS, zaradi česar naj bi se materialno pravo, ki se uporablja, določilo v skladu z Uredbo (ES) št. 864/2007 (Rim II) (4), ali je zaradi morebitne opredelitve tožeče stranke kot potrošnika materialnopravna podlaga njenega zahtevka nepomembna?

(1) Direktiva 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov in o spremembah direktiv Sveta 85/611/EGS, 93/6/EGS in Direktive 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/22/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 263).

(2) Direktiva Sveta 93/31/EGS z dne 14. junija 1993 o stojalih za dvokolesna motorna vozila (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 2, str. 67).

(3) Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL L 351, 2012, str. 1).

(4) Uredba (ES) št. 864/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene obveznosti (Rim II) (UL L 199, 2007, str. 40).
Ali je treba določbo 5 okvirnega sporazuma, ki je priloga k Direktivi 1999/70/ES – če nacionalno sodišče ugotovi zlorabo veriženja pogodb o zaposlitvi javnega uslužbenca, zaposlenega prehodno za določen čas (empleado público estatutario temporal interino) pri SERMAS [Servicio Madrileño de la Salud de la Comunidad de Madrid (madridska zdravstvena služba avtonomne skupnosti Madrid)], s katerim naj bi se pokrivale stalne in strukturne potrebe, ki izhajajo iz dela uslužbencev, zaposlenih za nedoločen čas, in ker ni nobenega učinkovitega sankcijskega niti odvračilnega ukrepa v nacionalnem pravnem redu za sankcioniranje take zlorabe in za odpravo posledic kršitve predpisa Unije – razlagati tako, da nacionalnemu sodišču nalaga, da sprejme učinkovite in odvračilne ukrepe, ki zagotavljajo polni učinek okvirnega sporazuma in torej da sankcionira navedeno zlorabo ter odpravi posledice kršitve navedenega evropskega predpisa, tako da ne uporabi nacionalne določbe, ki to preprečuje?

Če bi bil odgovor pritrdilen in kot ugotavlja Sodišče Evropske unije v točki 41 sodbe z dne 14. septembra 2016, zadevi C-184/15 in C-197/15. (4)

Ali bi bila kot ukrep za preprečevanje in sankcioniranje zlorabe veriženja delovnih razmerij za določen čas in za odpravo posledice kršitve prava Unije v skladu s cilji Direktive 1999/70/ES sprememba javnopravnega delovnega razmerja uslužbenca, zaposlenega za določen čas prehodno/občasno/zaradi nadomeščanja (relación estatutaria temporal interina/eventual/sustituta), v stalno javnopravno delovno razmerje bodisi kot javni uslužbenec za nedoločen čas bodisi za nedoločen čas[, a ne za stalno,] z enako stabilnostjo zaposlitve kot primerljivi javni uslužbenci, zaposleni za nedoločen čas, in sicer na podlagi tega, da je v nacionalni zakonodaji absolutno prepovedano spremeniti zaporedne pogodbe o zaposlitvi za določen čas v pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas v javnem sektorju, ker ne obstaja drug učinkovit ukrep za preprečevanje in po potrebi sankcioniranje zlorabe veriženja pogodb o zaposlitvi za določen čas?
3.

Ali je za namene izvajanja nalog nadzora, določenih v členih 20 in 21 Direktive, ali za namene pritožbenih postopkov iz členov od 80 do 82 Direktive pristojni organ upravičen reševati spore med plačnikom in ponudnikom plačilnih storitev, ki izhajajo iz pravnih razmerij, na katere se nanaša člen 75 Direktive, in določiti, katera oseba odgovarja za transakcijo, ki ni bila izvršena oziroma je bila izvršena napačno?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour de cassation (Francija) 20. julija 2018 – Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (SPEDIDAM), PG, GF/Institut national de l’audiovisuel

(Zadeva C-484/18)

(2018/C 352/29)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour de cassation

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnice v postopku s kasacijsko pritožbo: Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (SPEDIDAM), PG, GF

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Institut national de l’audiovisuel

Drugi stranki: Syndicat indépendant des artistes-interprètes (SIA-UNSA), Syndicat français des artistes-interprètes (CGT)

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člene 2(b), 3(2)(a) in 5 Direktive 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi (1) razlagati tako, da ne nasprotujejo temu, da je z nacionalnimi predpisi, kot so ti, ki izhajajo iz člena 49(II) zakona št. 86-1067 z dne 30. septembra 1986 o svobodi komunikacije, kakor je bil spremenjen s členom 44 zakona št. 2006-961 z dne 1. avgusta 2006, v korist nacionalnega avdiovizualnega inštituta, ki ima pravice do izkoriščanja avdiovizualnega arhivskega gradiva nacionalnih radijskih in televizijskih družb, uvedena ureditev odstopanja, s katero je določeno, da so pogoji izkoriščanja izvedb izvajalcev in nadomestila za to izkoriščanje urejeni s pogodbami, sklenjenimi med izvajalci in tem inštitutom ali organizacijami, ki zastopajo izvajalce, in tem inštitutom, pri čemer morajo biti v teh pogodbah med drugim določeni lestvica nadomestil in podrobna pravila za njihovo izplačilo?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 230.
—

Ugotovi naj se, da Kraljevina Španija s tem, da do 18. septembra 2016 ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2014/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. julija 2014 o primerljivosti nadomestil, povezanih s plačilnimi računi, zamenjavi plačilnih računov in dostopu do osnovnih plačilnih računov (1), oziroma da v vsakem primeru o teh predpisih ni obvestila Komisije, ni izpolnila obveznosti iz člena 29(1) navedene direktive;
1.

Ali sta člen 23(1)(c) zakonika o davku od dohodkov pravnih oseb, v različici, ki je veljala leta 2013, ter člen 23(1) in (2)(c) tega zakonika, v različici, ki je veljala leta 2014, če se ju razlaga tako, da po obratni združitvi obresti od posojil, pridobljenih od tretjih oseb (ki bi jih prevzeta družba lahko odbila, če ne bi prišlo do združitve) za nakup delnic prevzemne hčerinske družbe in prenesenih zaradi prevzema, v davčne namene ni mogoče odbiti od prihodkov prevzemne družbe, v skladu s pravom Unije? Natančneje, ali lahko nemožnost odbitka obresti pomeni oviro ali omejevanje združitvenih operacij, zajetih v področje uporabe Direktive Sveta 2009/133/ES (1), ter s tem krši tako načela in cilje te direktive kot določbe člena 4 navedene direktive?
1.

Ali je treba člen 47 Listine o temeljnih pravicah in člen 31 Direktive 2013/3[2]/EU Evropskega parlamenta in Sveta (tako imenovana Direktiva o postopkih) (1) ob upoštevanju določb členov 6 in 13 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin razlagati tako, da je mogoče, da država članica zagotavlja učinkovito pravno varstvo, čeprav njena sodišča ne morejo spremeniti odločb, izdanih v azilnem postopku, temveč jih lahko zgolj odpravijo in upravnemu organu naložijo izvedbo novega postopka[?]
2.

Če je treba na prvo vprašanje odgovoriti nikalno, katere zahteve glede obrazložitve morajo potem v skladu s členom 6(2) Direktive 2003/86/ES veljati za odvzem ali zavrnitev podaljšanja pravice do prebivanja družinskemu članu iz razlogov javnega reda? Ali je treba člen 6(2) Direktive 2003/86/ES razlagati tako, da nasprotuje nacionalni praksi, v skladu s katero je mogoče družinskemu članu odvzeti pravico do prebivanja ali preklicati njeno podaljšanje iz razlogov javnega reda, če sta kazen oziroma ukrep, ki vključuje odvzem prostosti, ki sta naložena zadevnemu družinskemu članu, dovolj visoka glede na trajanje zakonitega prebivanja na Nizozemskem (drsna lestvica), pri čemer je bilo na podlagi meril iz sodb Evropskega sodišča za človekove pravice (ESČP) z dne 2. avgusta 2001, Boultif proti Švici, ECLI:CE:ECHR:2001:0802JUD005427300, in z dne 18. oktobra 2006, Üner proti Nizozemski, ECLI:CE:ECHR:2006:1018JUD004641099, izvedeno tehtanje interesov med interesi zadevnega družinskega člana, da na Nizozemskem uveljavlja pravico do združitve družin, na eni strani in interesom nizozemske države, da zaščiti javni red, na drugi strani?
Zadeva C-385/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 11. junija 2018 – Arriva Italia Srl in drugi/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 11. junija 2018 – Arriva Italia Srl in drugi/Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti

(Zadeva C-385/18)

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnice: Arriva Italia Srl, Ferrotramviairia SpA, Consorzio Trasporti Aziende Pugliesi (CO.TRA.P)

Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali v navedenih dejanskih in pravnih okoliščinah ukrep zakonsko določene dodelitve sredstev v višini 70 milijonov EUR gospodarskemu subjektu v sektorju železniškega prometa pod pogoji, določenimi v legge 28 dicembre 2015, n. 208 (Zakon z dne 28. decembra 2015, št. 208; člen 1(867)), kakor je bil spremenjen z decreto-legge 24 aprile 2017, n. 50 (Uredba-zakon z dne 24. aprila 2017, št. 50) in nadaljnji prenos istih sredstev drugemu gospodarskemu subjektu brez javnega razpisa in brez nadomestila, pomeni državno pomoč v smislu člena 107(3) PDEU?

Če je odgovor pritrdilen, je treba ugotoviti, ali je zadevna pomoč vseeno združljiva s pravom EU in kakšne so posledice njene nepriglasitve v skladu s členom 107(3) PDEU.
Zadeva C-387/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Poljska) 12. junija 2018 – Delfarma Sp. z o.o./Prezesowi Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Poljska) 12. junija 2018 – Delfarma Sp. z o.o./Prezesowi Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

(Zadeva C-387/18)

Predložitveno sodišče

Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Delfarma Sp. z o.o.

Tožena stranka: Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali pravo Unije, zlasti pa člena 34 in 36 Pogodbe o delovanju Evropske unije, nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se dovoljenje za promet z vzporedno uvoženim zdravilom v državi članici ne more izdati že samo iz tega razloga, da je bilo za zdravilo, ki je predmet vzporednega uvoza, v državi članici izvoza dovoljenje za promet izdano za uporabo kot generično zdravilo referenčnega zdravila, torej na podlagi dokumentacije z zmanjšanim obsegom, v državi članici uvoza pa je bilo za tako zdravilo dovoljenje za promet izdano za uporabo kot referenčno zdravilo, torej na podlagi celotne dokumentacije, pri čemer do te zavrnitve pride brez preučitve osnovne terapevtske identičnosti obeh zdravil in ne da bi nacionalni organ – čeprav taka možnost obstaja – ustrezni organ v državi izvoza zaprosil za dokumentacijo?