ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 24/10

Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 24. novembra 2022 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Cour de cassation – Belgija) – Tilman SA/Unilever Supply Chain Company AG

(Zadeva C-358/21) (1)

(Predhodno odločanje - Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah - Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah - Luganska konvencija II - Dogovor o pristojnosti - Zahteve obličnosti - Dogovor, vsebovan v splošnih pogojih - Splošni pogoji, ki jih je mogoče pregledati in natisniti z uporabo hiperbesedilne povezave, navedene v pisno sklenjeni pogodbi - Soglasje strank)

(2023/C 24/13)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour de cassation

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Tilman SA

Tožena stranka: Unilever Supply Chain Company AG

Izrek

Člen 23(1) in (2) Konvencije o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, podpisane 30. oktobra 2007, katere sklenitev je bila v imenu Evropske skupnosti odobrena s Sklepom Sveta 2009/430/ES z dne 27. novembra 2008,

je treba razlagati tako, da

je dogovor o pristojnosti veljavno sklenjen, če je vsebovan v splošnih pogojih, na katere pisno sklenjena pogodba napotuje z navedbo hiperbesedilne povezave na spletno mesto, ob dostopu na katero se je mogoče pred podpisom navedene pogodbe seznaniti z navedenimi splošnimi pogoji, jih prenesti in jih natisniti, ne da bi bila stranka, proti kateri se ta dogovor uveljavlja, formalno pozvana, naj potrdi svoje strinjanje s temi splošnimi pogoji z označitvijo polja na navedenem spletnem mestu.

(1) UL C 338, 23.8.2021.
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 27. oktobra 2022 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Korkein oikeus – Finska) – Soda-Club (CO2) SA, SodaStream International BV/MySoda Oy

(Zadeva C-197/21) (1)

(Predhodno odločanje - Pravo znamk - Uredba (UE) 2017/1001 - Člen 15(2) - Direktiva (EU) 2015/2436 - Člen 15(2) - Izčrpanje pravice iz znamke - Jeklenke, napolnjene z ogljikovim dioksidom - Dajanje v promet v državi članici, ki ga opravlja imetnik znamke - Dejavnost preprodajalca, ki jeklenke napolni in jih ponovno označi - Ugovor imetnika znamke - Upravičeni razlogi za nasprotovanje nadaljnjemu trženju blaga, označenega z znamko)

(2022/C 472/14)

Jezik postopka: finščina

Predložitveno sodišče

Korkein oikeus

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Soda-Club (CO2) SA, SodaStream International BV

Tožena stranka: MySoda Oy

Izrek

Člen 15(2) Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o blagovni znamki Evropske unije in člen 15(2) Direktive (EU) 2015/2436 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2015 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami

je treba razlagati tako, da

imetnik znamke, ki je v državi članici tržil proizvode, označene s to znamko ter namenjene številnim ponovnim uporabam in polnjenjem, nima pravice, da na podlagi teh določb nasprotuje temu, da preprodajalec v tej državi članici nadalje trži te proizvode, ki jih je ponovno napolnil in na katerih je etiketo z izvorno znamko zamenjal z drugo etiketo, pri čemer je izvorna znamka na navedenih proizvodih ostala vidna, razen če namestitev te nove etikete pri potrošnikih ne ustvarja napačnega vtisa, da obstaja gospodarska povezava med preprodajalcem in imetnikom znamke. To verjetnost zmede je treba presojati celovito, glede na navedbe na proizvodu in na novi etiketi ter glede na distribucijske prakse v zadevnem sektorju in na raven potrošniškega poznavanja teh praks.

(1) UL C 242, 21.6.2021.
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 27. oktobra 2022 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Supremo Tribunal Administrativo – Portugalska) – Instituto do Cinema e do Audiovisual IP/NOWO Communications SA

(Zadeva C-411/21) (1)

(Predhodno odločanje - Člen 56 PDEU - Svoboda opravljanja storitev - Storitve ustvarjanja in produkcije kinematografskih in avdiovizualnih del - Ponudniki naročniških televizijskih storitev - Dajatev za naročnine, ki jo dolgujejo ponudniki naročniške televizije - Namenitev prihodkov od dajatve - Omejitev - Preveč naključni ali preveč posredni učinki)

(2022/C 472/21)

Jezik postopka: portugalščina

Predložitveno sodišče

Supremo Tribunal Administrativo

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Instituto do Cinema e do Audiovisual IP

Tožena stranka: NOWO Communications SA

Izrek

Člen 56 PDEU je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, s katero se uvaja dajatev za financiranje promocije in razširjanja kinematografskih in avdiovizualnih del, če so morebitni učinki te dajatve na svobodo opravljanja storitev produkcije takih del preveč naključni in posredni, da bi pomenili omejitev v smislu te določbe.

(1) UL C 452, 8.11.2021.
C 424/12

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 22. septembra 2022 (predloga za sprejetje predhodne odločbe Bundesverwaltungsgericht – Nemčija) – Bundesrepublik Deutschland, ki jo zastopa Bundesministerium des Innern, für Bau und Heimat / MA (C-245/21), PB (C-245/21), LE (C-248/21),

(Združeni zadevi C-245/21 in C-248/21) (1)

(Predhodno odločanje - Uredba (EU) št. 604/2013 - Določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito - Člena 27 in 29 - Predaja zadevne osebe v državo članico, odgovorno za obravnavanje njene prošnje - Odlog predaje zaradi pandemije covida-19 - Nemožnost predaje - Sodno varstvo - Posledice za rok za predajo)

(2022/C 424/12)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesverwaltungsgericht

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Bundesrepublik Deutschland, ki jo zastopa Bundesministerium des Innern, für Bau und Heimat

Tožene stranke: MA (C-245/21), PB (C-245/21), LE (C-248/21),

Izrek

Člen 27(4) in člen 29(1) Uredbe (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva,

je treba razlagati tako, da

se rok za predajo, določen v zadnjenavedeni določbi, ne prekine, če pristojni organi države članice na podlagi člena 27(4) sprejmejo odločbo, ki se lahko prekliče, o odlogu izvršitve odločitve o predaji, ker ta izvršitev zaradi pandemije covida-19 dejansko ni mogoča.

(1) UL C 278, 12.7.2021.
Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 6. oktobra 2022 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Litva) – UAB „Vittamed technologijos“, v likvidaciji/Valstybinė mokesčių inspekcija

(Zadeva C-293/21) (1)

(Predhodno odločanje - Skupni sistem davka na dodano vrednost (DDV) - Direktiva 2006/112/ES - Odbitki vstopnega DDV - Blago in storitve, ki jih davčni zavezanec uporabi za izdelavo osnovnih sredstev - Členi od 184 do 187 - Popravki odbitkov - Obveznost popravka odbitkov DDV v primeru začetka likvidacije tega davčnega zavezanca in izbrisa navedenega zavezanca iz registra zavezancev za DDV)

(2022/C 451/05)

Jezik postopka: litovščina

Predložitveno sodišče

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: UAB „Vittamed technologijos“, v likvidaciji

Tožena stranka: Valstybinė mokesčių inspekcija

ob udeležbi: Kauno apskrities valstybinė mokesčių inspekcija

Izrek

Člene od 184 do 187 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost

je treba razlagati tako, da

ima davčni zavezanec obveznost popravka odbitkov plačanega vstopnega davka na dodano vrednost (DDV), ki se nanaša na pridobitev blaga ali storitev, namenjenih izdelavi osnovnih sredstev, kadar zaradi odločitve lastnika ali edinega delničarja tega davčnega zavezanca, da se začne njegova likvidacija, in zaradi zahteve za izbris navedenega davčnega zavezanca iz registra zavezancev za DDV, ki ji je bilo ugodeno, izdelana osnovna sredstva niso bila in nikoli ne bodo uporabljena v okviru obdavčenih gospodarskih dejavnosti. Razlogi, iz katerih je mogoče utemeljiti odločitev o začetku likvidacije istega davčnega zavezanca in torej o opustitvi načrtovane obdavčene gospodarske dejavnosti, kot so neprestano rastoče izgube, neobstoj naročil in dvomi delničarja davčnega zavezanca o donosnosti načrtovane gospodarske dejavnosti, ne vplivajo na obveznost tega davčnega zavezanca, da popravi zadevne odbitke DDV, ker navedeni davčni zavezanec dokončno nima več namena navedenih osnovnih sredstev uporabiti za obdavčene dejavnosti.

(1) UL C 289, 19.7.2021.
Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 8. septembra 2022 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Svea Hovrätt– Švedska) – IRnova AB/FLIR Systems AB

(Zadeva C-399/21) (1)

(Predhodno odločanje - Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah - Pristojnost in priznavanje ter izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah - Uredba (EU) št. 1215/2012 - Člen 24, točka 4 - Izključne pristojnosti - Pristojnost v zvezi z registracijo ali veljavnostjo patentov - Področje uporabe - Patentna prijava, vložena v tretji državi, in patent, podeljen v tretji državi - Status izumitelja - Imetnik pravice do izkoriščanja izuma)

(2022/C 408/24)

Jezik postopka: švedščina

Predložitveno sodišče

Svea Hovrätt

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: IRnova AB

Tožena stranka: FLIR Systems AB

Izrek

Člen 24, točka 4, Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah

je treba razlagati tako, da

se ne uporablja za spor, katerega namen je v okviru tožbe, ki temelji na domnevnem statusu izumitelja ali soizumitelja, ugotoviti, ali je oseba imetnica pravice do izkoriščanja izumov, na katere se nanašajo patentne prijave, vložene v tretjih državah, in patenti, podeljeni v tretjih državah.

(1) UL C 368, 13.9.2021.
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 15. septembra 2022 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Verwaltungsgericht Wien – Avstrija) – FK

(Zadeva C-58/21) (1)

(Predhodno odločanje - Koordinacija sistemov socialne varnosti - Uredba (ES) št. 883/2004 - Člen 13 - Določitev zakonodaje, ki se uporablja - Sporazum med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani in Švicarsko konfederacijo na drugi o prostem pretoku oseb - Priloga II - Člen 1(2) - Oseba, ki opravlja odvetniški poklic, katere središče interesa zasebnih in poklicnih dejavnosti je v Švici in ki ta poklic opravlja tudi v dveh drugih državah članicah - Predlog za priznanje predčasne pokojnine - Nacionalna ureditev, ki zadevni osebi nalaga, da se odpove opravljanju navedenega poklica na ozemlju zadevne države članice in v tujini)

(2022/C 418/10)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Verwaltungsgericht Wien

Stranki v postopku v glavni stvar

Tožeča stranka: FK

Ob udeležbi: Rechtsanwaltskammer Wien

Izrek

1. Kolizijska pravila iz člena 13(2) Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti se ne uporabljajo za položaj osebe, ki prebiva v državi članici, v kateri je tudi središče interesov njene dejavnosti, in opravlja dejavnost, ki je neenakomerno porazdeljena, v dveh drugih državah članicah, kadar gre za ugotavljanje, ali ima ta oseba na podlagi prispevkov, plačanih v določenem obdobju, neposredne pravice v razmerju do nosilcev iz ene od teh dveh držav članic.

2. Člena 45 in 49 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki priznanje zahtevane predčasne pokojnine pogojuje s tem, da se zadevna oseba odpove opravljanju odvetniškega poklica, ne da bi se upoštevala zlasti država članica, v kateri se opravlja zadevna dejavnost.

(1) UL C 163, 3.5.2021.
1.

Člena 6 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, pravico do prostega gibanja in prebivanja ter načeli enakovrednosti in vzajemnega zaupanja je treba razlagati tako, da pravosodni organ, ki je izdal evropski nalog za prijetje, sprejet na podlagi Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009, osebi, na katero se ta nalog za prijetje nanaša, ni dolžan posredovati nacionalne odločbe za prijetje te osebe niti informacij o možnostih pravnega sredstva zoper to odločbo, če je zadevna oseba v državi članici izvršitve tega naloga za prijetje in ni bila izročena pristojnim organom države članice, ki je ta nalog izdala.
Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 14. julija 2022 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Högsta domstolen – Švedska) – CC/VO

(Zadeva C-572/21) (1)

(Predhodno odločanje - Pristojnost, priznavanje in izvrševanje sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo - Starševska odgovornost - Uredba (ES) št. 2201/2003 - Člen 8(1) in člen 61(a) - Splošna pristojnost - Načelo ustalitve pristojnosti - Prenos otrokovega običajnega prebivališča med postopkom iz države članice Evropske unije v tretjo državo pogodbenico Haaške konvencije iz leta 1996)

(2022/C 359/12)

Jezik postopka: švedščina

Predložitveno sodišče

Högsta domstolen

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: CC

Tožena stranka: VO

Izrek

Člen 8(1) Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 v povezavi s členom 61(a) te uredbe je treba razlagati tako, da sodišče države članice, ki odloča o sporu v zvezi s starševsko odgovornostjo, ne ohrani pristojnosti za odločanje o tem sporu na podlagi tega člena 8(1), če je bilo običajno prebivališče zadevnega otroka med postopkom zakonito preneseno na območje tretje države, ki je pogodbenica Konvencije o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju, uveljavljanju in sodelovanju glede starševske odgovornosti in ukrepov za varstvo otrok, sklenjene 19. oktobra 1996 v Haagu.

(1) UL C 481, 29.11.2021.
1.

Člen 30(2)(a) in (b) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti je treba razlagati tako, da se lahko carinski organ države članice pri določitvi carinske vrednosti v skladu s to določbo omeji na uporabo elementov, navedenih v nacionalni podatkovni zbirki, ki jo vzdržuje in upravlja on, ne da bi moral, kadar ti elementi zadostujejo za to določitev, dostopiti do informacij, s katerimi razpolagajo carinski organi drugih držav članic ali institucije in službe Evropske unije, pri čemer to ne vpliva na možnost navedenega carinskega organa, da če to ni tako, na te organe ali te institucije in službe naslovi zahtevo za pridobitev dodatnih podatkov za to določitev.
C 318/14

Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 7. julija 2022 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – Staatssecretaris van Financiën / X

(Zadeva C-194/21) (1)

(Predhodno odločanje - Davek na dodano vrednost (DDV) - Direktiva 2006/112/ES - Člena 184 in 185 - Popravki odbitkov - Davčni zavezanec, ki svoje pravice do odbitka ni uveljavljal pred pretekom prekluzivnega roka - Nemožnost, da se ta odbitek opravi v okviru popravka)

(2022/C 318/18)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Hoge Raad der Nederlanden

Stranki

Tožeča stranka: Staatssecretaris van Financiën

Tožena stranka: X

Izrek

Člena 184 in 185 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2010/45/EU z dne 13. julija 2010,

je treba razlagati tako, da

ne nasprotujeta temu, da se davčnemu zavezancu, ki pred iztekom prekluzivnega roka, določenega v nacionalnem pravu, ni uveljavljal pravice do odbitka davka na dodano vrednost (DDV) v zvezi s pridobitvijo blaga ali storitve, zavrne možnost naknadnega odbitka ob prvi uporabi tega blaga ali te storitve iz naslova popravka, in to tudi, če ni bila ugotovljena nobena zloraba pravice, nobena goljufija niti nobena izguba davčnih sredstev.

(1) UL C 228, 14.6.2021.
—

s tem, da ni zagotovila, da se ne bi sistematično in trajno presegala dnevna mejna vrednost, ki se uporablja za koncentracije mikrodelcev (PM10), od 1. januarja 2005 do vključno leta 2019, v aglomeraciji in na območju kakovosti zraka Pariz (FR04A01/FR11ZAG01) ter od 1. januarja 2005 do vključno leta 2016, z izjemo leta 2008, v aglomeraciji in na območju kakovosti zraka Martinique/Fort-de-France (FR39N10/FR02ZAR01), ni izpolnila obveznosti iz člena 13(1) Direktive 2008/50/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008 o kakovosti zunanjega zraka in čistejšem zraku za Evropo v povezavi s Prilogo XI k tej direktivi, in
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 5. maja 2022 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Nejvyšší správní soud – Češka republika) – HJ/Ministerstvo práce a sociálních věcí

(Zadeva C-101/21) (1)

(Predhodno odločanje - Socialna politika - Direktiva 2008/94/ES - Varstvo delavcev v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca - Člen 2(2) - Pojem „delavec“ - Člen 12(a) in (c) - Omejitve glede odgovornosti jamstvenih ustanov - Oseba, ki opravlja funkciji člana upravnega odbora in direktorja te družbe na podlagi pogodbe o zaposlitvi, sklenjene z gospodarsko družbo - Sočasno opravljanje funkcij - Nacionalna sodna praksa, s katero se tej osebi zavrnejo jamstva, določena s to direktivo)

(2022/C 257/14)

Jezik postopka: češčina

Predložitveno sodišče

Nejvyšší správní soud

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: HJ

Druga stranka v postopku: Ministerstvo práce a sociálních věcí

Izrek

Člen 2(2) in člen 12(a) in (c) Direktive 2008/94/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca, kakor je bila spremenjena z Direktivo (EU) 2015/1794 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. oktobra 2015, je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni sodni praksi, v skladu s katero osebe, ki na podlagi pogodbe o zaposlitvi, ki je glede na nacionalno pravo veljavna, sočasno opravlja funkciji direktorja in člana statutarnega organa gospodarske družbe, ni mogoče opredeliti kot delavca v smislu te direktive in zato ne more biti upravičena do jamstev iz navedene direktive.

(1) UL C 148, 26.4.2021.
1.

Z zavrnitvijo odbitja preživninskih rent ali sredstev, ki nadomeščajo takšne rente ter dodatnih rent od obdavčljivega dohodka dolžnikom teh rent, ki niso rezidenti v Belgiji in tam prejemajo manj kot 75 % dohodkov od poklicne dejavnosti, ki do tega odbitka niso upravičeni v njihovi državi članici prebivališča, zaradi nizkega zneska njihovega obdavčljivega dohodka v tej državi, Kraljevina Belgija ni izpolnila obveznosti iz členov 45 PDEU in 28 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992.
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 17. novembra 2022 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Hof van beroep te Brussel – Belgija) – Impexeco N.V./Novartis AG, (C-253/20), PI Pharma NV/Novartis AG, Novartis Pharma NV (C-254/20)

(Združeni zadevi C-253/20 in C-254/20) (1)

(Predhodno odločanje - Člena 34 in 36 PDEU - Prosti pretok blaga - Intelektualna lastnina - Znamke - Uredba (ES) št. 207/2009 - Člen 9(2) - Člen 13 - Direktiva 2008/95 - Člen 5(1) - Člen 7 - Pravice iz znamke - Izčrpanje pravice iz znamke - Vzporedni uvoz zdravil - Referenčna in generična zdravila - Gospodarsko povezani podjetji - Prepakiranje generičnega zdravila - Nova zunanja embalaža - Namestitev znamke referenčnega zdravila - Ugovor imetnika znamke - Umetna ločitev trgov držav članic)

(2023/C 15/05)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Hof van beroep te Brussel

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Impexeco N.V. (C-253/20), PI Pharma NV (C-254/20)

Tožene stranke: Novartis AG (C-253/20), Novartis AG, Novartis Pharma NV (C-254/20)

Izrek

Člen 9(2) in člen 13 Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Evropske unije, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2015/2424 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2015, ter člen 5(1) in člen 7 Direktive 2008/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami v povezavi s členoma 34 in 36 PDEU

je treba razlagati tako, da

lahko imetnik znamke za referenčno zdravilo in znamke za generično zdravilo nasprotuje temu, da bi vzporedni uvoznik to generično zdravilo, ki je bilo uvoženo iz države članice, dajal na trg v drugi državi članici, če je bilo navedeno generično zdravilo prepakirano v novo zunanjo embalažo, ki je bila opremljena z ustrezno znamko referenčnega zdravila, razen če sta obe zdravili z vseh vidikov enaki in so za nadomestitev znamke izpolnjeni pogoji iz točke 79 sodbe z dne 11. julija 1996, Bristol-Myers Squibb in drugi (C-427/93, C-429/93 in C-436/93, EU:C:1996:282), iz točke 32 sodbe z dne 26. aprila 2007, Boehringer Ingelheim in drugi (C-348/04, EU:C:2007:249), in iz točke 28 sodbe z dne 17. maja 2018, Junek Europ-Vertrieb (C-642/16, EU:C:2018:322).

(1) UL C 297, 7.9.2020.
2.

Če se člen 49 PDEU uporablja, je treba načelo varstva legitimnih pričakovanj razlagati tako, da načeloma ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki med trajanjem koncesijskih pogodb, sklenjenih med družbami in upravo zadevne države članice, začasno zmanjšuje plačilo koncesionarjem, določeno v navedenih pogodbah, razen če je glede na obseg vpliva tega zmanjšanja na donosnost naložb, ki so jih izvedli koncesionarji, ter glede na morebitno nenadnost in nepredvidljivost tega ukrepa očitno, da navedenim koncesionarjem ni bil omogočen potreben čas za prilagoditev temu novemu položaju.
1.

Kraljevina Španija ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi načela učinkovitosti, ker je sprejela in ohranila v veljavi člen 32, od (3) do (6), in člen 34(1), drugi pododstavek, Ley 40/2015 de Régimen Jurídico del Sector Público (zakon 40/2015 o pravni ureditvi javnega sektorja) z dne 1. oktobra 2015 ter člen 67(1), tretji pododstavek, Ley 39/2015 del Procemiento Administrativo Común de las Administraciones Públicas (zakon 39/2015 o splošnem upravnem postopku v javnih upravah) z dne 1. oktobra 2015 v delu, v katerem je treba v skladu s temi določbami za povračilo škode, ki jo je španski zakonodajalec povzročil posameznikom s kršitvijo prava Unije: — izpolniti pogoj, da obstaja odločba Sodišča, s katero je bilo ugotovljeno, da uporabljeno pravno pravilo na ravni zakona ni združljivo s pravom Unije; — izpolniti pogoj, da oškodovani posameznik pri katerem koli sodišču pridobi pravnomočno odločbo o zavrnitvi tožbe zoper upravni akt, zaradi katerega je škoda nastala, ne da bi bila določena izjema za primere, v katerih škoda izhaja neposredno iz dejanja ali opustitve zakonodajalca, ki je v nasprotju s pravom Unije, in ne obstaja upravni akt, ki bi ga bilo mogoče izpodbijati; — upoštevati enoletni zastaralni rok, ki začne teči na dan, ko je bila v Uradnem listu Evropske unije objavljena odločba Sodišča, s katero je bila ugotovljena nezdružljivost uporabljenega pravnega pravila na ravni zakona s pravom Unije, pri čemer niso zajeti primeri, v katerih taka odločba ne obstaja, in — upoštevati, da se lahko povrne le škoda, ki je nastala v petih letih pred datumom te objave, razen če je v tej odločbi določeno drugače.
2.

Člen 16(1)(b) Direktive 2003/86 je treba razlagati tako, da za ugotovitev obstoja resničnega družinskega življenja v smislu te določbe v primeru pridružitve starša mladoletnemu otroku, ki mu je bil priznan status begunca, če je ta otrok postal polnoleten pred sprejetjem odločitve o prošnji za vstop in bivanje zaradi združitve družine, ki jo je vložil ta starš, samo dejstvo, da je ta oseba prednik v prvem kolenu v ravni črti, ne zadostuje. Vendar pa ni nujno, da otrok sponzor in zadevni starš živita v skupnem gospodinjstvu ali pod isto streho, da bi bil ta starš upravičen do združitve družine. Priložnostni obiski, kolikor so mogoči, in kakršni koli redni stiki lahko zadostujejo za ugotovitev, da te osebe ponovno vzpostavljajo osebne in čustvene odnose, ter za dokaz obstoja resničnega družinskega življenja. Poleg tega prav tako ni mogoče zahtevati, da se otrok sponzor in zadevni starš medsebojno finančno podpirata.