ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Înalta Curte de Casație și Justiție (Romunija) 25. aprila 2019 – SC Romenergo SA, Aris Capital SA/Autoritatea de Supraveghere Financiară

(Zadeva C-339/19)

(2019/C 255/28)

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Înalta Curte de Casație și Justiție

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: SC Romenergo SA, Aris Capital SA

Tožena stranka: Autoritatea de Supraveghere Financiară

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 63 PDEU in naslednje v povezavi s členom 2(2) Direktive 2004/25/ES (1) in s členom 87 Direktive 2001/34/ES (2) razlagati tako, da nasprotujejo nacionalnemu zakonodajnemu okviru [v obravnavani zadevi člen 2(3)(j) uredbe CNVM št. 1/2006], ki določa zakonsko domnevo usklajevanja udeležb v družbah, katerih delnice so bile dane v trgovanje na reguliranem trgu in se obravnavajo kot alternativni investicijski skladi (poimenovani družbe za finančne naložbe – S.I.F.), glede:

1. oseb, ki so skupaj izvajale ali izvajajo ekonomske transakcije, povezane s kapitalskim trgom ali ne, in

2. oseb, ki v okviru ekonomskih transakcij uporabljajo finančna sredstva istega izvora ali z izvorom iz različnih subjektov, če gre za udeležene subjekte.

(1) Direktiva 2004/25/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o ponudbah za prevzem (UL 2004, L 142, str. 12).

(2) Direktive 2001/34/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. maja 2001 o sprejemu vrednostnih papirjev v uradno kotacijo na borzi in o informacijah, ki jih je treba objaviti v zvezi s temi vrednostnimi papirji (UL 2001, L 184, str. 1).
1.

Ali je določba nacionalne zakonodaje, in sicer določba člena 1 Ovršnog zakona (zakon o izvršbi, objavljen v NN 112/12, 25/13, 93/14, 55/16 in 73/17), s katero se notarje pooblašča, da prisilno izvršitev terjatve na podlagi verodostojne listine opravijo tako, da brez izrecne privolitve dolžnika, pravne osebe s sedežem v Republiki Hrvaški, izdajo sklep o izvršbi kot izvršilni naslov, ob upoštevanju navedenih sodb v zadevah C-484/15 in C-551/15, v skladu s členom 6 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin in členom 18 Pogodbe o delovanju Evropske unije?
(2)

Dokazno breme glede „prijave na let“ Če je odgovor na vprašanje 1(a) pritrdilen, to je, če se člen 3(2)(a) Uredbe (ES) št. 261/2004 uporablja za odškodnino, ki jo zahteva potnik, čigar let je imel zamudo: Ali sta pogoja iz člena 3(2)(a) nujna pogoja, ki ju mora potrošnik dokazati, da zahteva uporabo Uredbe, ali razlog za oprostitev letalskega prevoznika, ki mu omogoča, da predloži seznam potnikov za dokaz, da se potrošnik ni prijavil na let, „kakor je določeno in ob navedenem času vnaprej in pisno (vključno v elektronski obliki) z letalskim prevoznikom, organizatorjem potovanja ali pooblaščeno potovalno agencijo, ali, če čas ni naveden, najpozneje 45 minut pred objavljenim časom odhoda“, kot je določeno v členu 3(2)(a) Uredbe (ES) št. 261/2004 z dne 11. februarja 2004, ob upoštevanju tehnološkega razvoja, ki zdaj omogoča elektronsko izdajanje dematerializiranih vstopnih kuponov, neobstoja časovnega žiga na papirnih vstopnih kuponih, s tem povezanega neobstoja vsakršne obveznosti fizične navzočnosti pri prijavnem okencu in dejstva, da imajo samo letalski prevozniki vse informacije o prijavi potnikov do zaključka postopkov prijave? Če je odgovor na vprašanje 1(a) pritrdilen, to je, če se člen 3(2)(a) Uredbe (ES) št. 261/2004 uporablja za odškodnino, ki jo zahteva potnik, čigar let je imel zamudo: Ali breme za dokaz dejanske navzočnosti potnika, ki je tožeča stranka na sodišču, „kakor je določeno in ob navedenem času vnaprej in pisno (vključno v elektronski obliki) z letalskim prevoznikom, organizatorjem potovanja ali pooblaščeno potovalno agencijo, ali, če čas ni naveden, najpozneje 45 minut pred objavljenim časom odhoda“, kot je določeno v členu 3(2)(a) Uredbe (ES) št. 261/2004 z dne 11. februarja 2004, nosi izključno potnik ob upoštevanju tehnološkega razvoja, ki zdaj omogoča elektronsko izdajanje dematerializiranih vstopnih kuponov, neobstoja časovnega žiga na papirnih vstopnih kuponih, s tem povezanega neobstoja vsakršne obveznosti fizične navzočnosti pri prijavnem okencu in dejstva, da imajo samo letalski prevozniki vse informacije o prijavi potnikov do zaključka postopkov prijave?
Tožba, vložena 24. maja 2019 – Evropska komisija/Republika Slovenija

(Zadeva C-413/19)

(2019/C 246/16)

Jezik postopka: slovenščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnici: M. Kocjan, K. Talabér-Ritz)

Tožena stranka: Republika Slovenija

Predlogi tožeče stranke

Komisija predlaga Sodišču naj:

— ugotovi, da Republika Slovenija s tem, da je omejila obveznost, da se prikaže energetska izkaznica na stavbe, ki so v lasti ali uporabi javnega sektorja, ni izpolnila obveznosti iz člena 13(2) Direktive o energetski učinkovitosti stavb (1).

— Republiki Sloveniji naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

V skladu s členom členu 13(2) Direktive (EU) 2010/31/EU, morajo države članice uvesti obveznost, da je v stavbi, za katero je bila v skladu s členom 12(1) izdana energetska izkaznica in v kateri se na skupni uporabni tlorisni površini nad 500 m2 pogosto zadržuje javnost, energetska izkaznica prikazana na vidnem mestu in jasno opazna javnosti. Ker je Republika Slovenija to obveznost uvedla samo za stavbe, ki so v lasti javnih organov oziroma jih ti uporabljajo, se je Komisija odločila, da zadevo predloži Sodišču.

(1) Direktiva 2010/31/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. maja 2010 o energetski učinkovitosti stavb (UL, L 153, str. 13.).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Appeal (Združeno kraljestvo) 3. aprila 2019 – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/WR

(Zadeva C-279/19)

(2019/C 230/25)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Court of Appeal (Združeno kraljestvo)

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Nasprotna stranka v postopku s pritožbo: WR

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali je oseba, ki ima trošarinsko blago v fizični posesti, ko nastane obveznost obračuna trošarine za to blago v državi članici B, zavezana za plačilo te trošarine v skladu s členom 33(3) Direktive 2008/118/ES (1) (v nadaljevanju: Direktiva), če ta oseba: (a) ni imela nobenega pravnega ali premoženjskega interesa na trošarinskem blagu; (b) je trošarinsko blago za plačilo v imenu drugih prevažala med državo članico A in državo članico B in (c) je vedela, da je blago, ki je bilo v njeni posesti, trošarinsko blago, vendar ni vedela in ni imela razloga za sum, da je za to blago nastala obveznost obračuna trošarine v državi članici B, ko ali preden je za to blago nastala taka obveznost?

2. Ali je odgovor na prvo vprašanje drugačen, če oseba ni vedela, da je blago, ki ga je imela v posesti, trošarinsko blago?

(1) Direktiva Sveta 2008/118/ES z dne 16. decembra 2008 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12/EGS (UL 2009, L 9, str. 12).
—

prvič, Komisija meni, da je Splošno sodišče napačno presodilo, da preizkus, s katerim se ugotovi, ali določen davčni sistem daje prednost njenim upravičencem, zahteva ne samo analizo meril, ki so lastna in stalna z vidika obravnavane sheme, zaradi katerih so lahko upravičenci v bolj ugodnem položaju v primerjavi z drugimi podjetji, za katere velja splošna shema, ampak zahteva tudi, da ta presoja terja tudi analizo neugodnih elementov, nastalih zaradi okoliščin, ki so zunaj sheme in se vsako proračunsko leto spreminjajo, in to tudi, kadar so ti neugodni elementi naključni ter ne morejo sistematično nevtralizirati prednosti ter kadar jih ni mogoče predvideti z ex ante preizkusom sheme;
2.

Ali je v nasprotju s členoma 1 in 3(1), (2) in (3)(a), ta zadnji v povezavi s členom 2(k) Direktive 2009/28/ES, če se IVPEE kljub svoji opredelitvi kot okoljski davek v bistvu pobira samo zaradi povečanja prihodkov in bremeni enako dejavnosti proizvodnje električne energije in njenega vključevanja v elektroenergetski sistem ne glede na njihovo intenzivnost in vpliv na okolje?
C 220/26

Pritožba, ki jo je regija Bruselj – glavno mesto vložila 1. maja 2019 zoper sklep Splošnega sodišča (peti senat) z dne 28. februarja 2019 v zadevi T-178/18, Regija Bruselj – glavno mesto/Komisija

(Zadeva C-352/19 P)

(2019/C 220/32)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnica: regija Bruselj – glavno mesto (zastopnik: A. Bailleux, avocat)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlog

— Za ničen naj se razglasi sklep z dne 28. februarja 2019 (T-178/18);

— presoja naj se o dopustnosti ničnostne tožbe, ki jo je regija Bruselj – glavno mesto vložila zoper Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2017/2324 z dne 12. decembra 2017 o podaljšanju odobritve aktivne snovi „glifosat“ v skladu z Uredbo (ES) št. 1107/2009 Evropskega parlamenta in Sveta o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet ter o spremembi Priloge k Izvedbeni uredbi Komisije (EU) št. 540/2011 (1), v preostalem delu pa naj se zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču;

— Komisiji naj se naloži plačilo stroškov postopkov na obeh stopnjah.

Pritožben razlog in bistvene trditve

Splošno sodišče je z izpodbijanim sklepom tožbo, ki jo je vložila regija Bruselj – glavno mesto, razglasilo za nedopustno, in sicer zaradi neobstoja pravnega interesa. Natančneje, Splošno sodišče je presodilo, da se izpodbijana uredba na regijo Bruselj – glavno mesto ne nanaša neposredno v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU.

Regija Bruselj – glavno mesto v podporo svoji pritožbi navaja en pritožbeni razlog, ki je razdeljen na dva dela.

Prvič, zavrnitev Splošnega sodišča, da bi preučilo pogoje dopustnosti tožbe ob upoštevanju člena 9 Aarhuške konvencije, izhaja iz napačne razlage členov 2(4) in 9 te konvencije in ni ustrezno obrazložena.

Drugič, Splošno sodišče ob ugotovitvi, da ne obstaja neposredno nanašanje pritožnice, ni podalo zadostne obrazložitve in je kršilo člen 263, četrti odstavek, PDEU in člene 20(2), 32(1), 36(3), 41(1) ter 43(5) in (6) Uredbe 1107/2009.

Regija Bruselj – glavno mesto v drugem delu svoje pritožbe – ki je podan za primer, da bi Sodišče ugodilo predlogu za razglasitev ničnosti izpodbijanega sklepa in bi odločilo, da bo samo presojalo o dopustnosti tožbe – podaja razloge, zakaj bi bilo treba njeno tožbo razglasiti za dopustno, in sicer ker izpolnjuje pogoje iz člena 263, četrti odstavek, PDEU.

(1) UL 2017, L333, str. 10.
3.

Če je odgovor na vprašanje iz točke (b) nikalen (in ni načelnih pomislekov zoper napotilo na nacionalne zakonske določbe): Ali člen 10(2)(p) Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS nasprotuje razlagi, v skladu s katero je informacija o pravici do odstopa „jasna“ in „jedrnata“, če zaradi v njej zajetega napotila na nacionalno zakonsko določbo – v tem primeru člen 492(2) BGB v različici, ki se je uporabljala od 30. julija 2010 do 12. junija 2014, – in nadaljnjega napotila iz te določbe – v tem primeru na člen 247 od (3) do (13) EGBGB v različici, ki se je uporabljala od 4. avgusta 2011 do 12. junija 2014 – nujno pride do tega, da potrošniku za razjasnitev, kateri obvezni podatki morajo biti podani, da v zvezi s posojilno pogodbo, ki jo je sklenil, začne teči rok za odstop, teh določb ni treba zgolj prebrati, temveč mora opraviti pravno subsumpcijo, na primer presoditi, ali mu je bilo posojilo odobreno pod pogoji, ki običajno veljajo za pogodbe, zavarovane s pravico v zvezi z nepremičnim premoženjem, in njihovo vmesno financiranje, ali pa so podane povezane pogodbe?
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je treba člen 1(1) in člen 5 Direktive 2011/16 – po potrebi ob upoštevanju narave sprememb razlage člena 26 vzorčne davčne konvencije OECD – razlagati tako, da zaprosilo za izmenjavo skupaj z odredbo, ki jo pristojni organ zaprošene države članice izda za izpolnitev zaprosila, izpolnjujeta merilo neobstoja očitnega pomanjkanja verjetne pomembnosti, če država članica prosilka navede istovetnost zadevnega davčnega zavezanca, obdobje, na katero se nanaša preiskava v državi članici prosilki, in istovetnost osebe, pri kateri so zadevne informacije, hkrati pa zaprosi za informacije o pogodbah ter z njimi povezanih računih in plačilih, ki niso natančno določeni, vendar so opredeljeni z merili, ki se nanašajo, prvič, na dejstvo, da jih je sklenila opredeljena oseba, pri kateri so informacije, drugič, na njihovo upoštevnost za davčna obdobja, ki so predmet preiskave organov države prosilke, ter, tretjič, na njihovo povezavo z opredeljenim zadevnim davčnim zavezancem?
2.

Ali vsebina, narava in trajanje mehanizma za sodelovanje in preverjanje, vzpostavljenega z Odločbo Komisije 2006/928/ES z dne 13. decembra 2006, spadajo na področje uporabe Pogodbe o pristopu Republike Bolgarije in Romunije k Evropski uniji, ki jo je Romunija 25. aprila 2005 podpisala v Luxembourgu? Ali so zahteve iz poročil, pripravljenih v okviru navedenega mehanizma, za Romunijo zavezujoče?
—

ugotovi naj se, da Irska s tem, da ni določila preiskovalnega telesa, ki bi bil z vidika organizacije, pravne strukture in načina odločanja neodvisen od katere koli stranke, katere interesi bi lahko bili v navzkrižju z nalogo, ki mu je poverjena, ni izpolnila svojih obveznosti na podlagi člena 8(1) Direktive 2009/18/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta o določitvi temeljnih načel za preiskovanje nesreč v sektorju pomorskega prometa in o spremembi Direktive Sveta 1999/35/ES in Direktive 2002/59/ES Evropskega parlamenta in Sveta;
6.

Ali je treba člen 56 PDEU in člen 9 Direktive 2014/67/EU razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa, da se od tujega ponudnika storitev zahteva predložitev dokumentov, ki presegajo obseg dokumentov, ki so navedeni v členu 9 Direktive 2014/67/EU, in ki niso niti upoštevni niti ustrezni ter ki v nacionalnem pravu niso podrobneje opredeljeni, kot so na primer evidence o izplačanih plačah, liste plačnih kontov, plačne liste, kartice za izračun davka na dohodek, prijava in odjava, zdravstveno zavarovanje, formularji o prijavah in obračunih akontacij za nekatera plačila, dokumenti v zvezi z razvrstitvijo v plačni razred, spričevala?
2.

Ali je v primeru, da pri odobritvi kredita v tuji valuti potrošniku niso bili predstavljeni izračuni/napovedi v zvezi z ekonomskim učinkom morebitnega nihanja menjalnega tečaja na njegove skupne obveznosti za odplačevanje na podlagi pogodbe, mogoče utemeljeno trditi, da je pogoj, da valutno tveganje v celoti prevzame potrošnik (na podlagi načela nominalizma), jasen in razumljiv in da je prodajalec ali ponudnik/banka v dobri veri izpolnil obveznost obveščanja pogodbene stranke, glede na to, da je bila največja stopnja zadolžitve potrošnikov, ki jo je določila Banca Națională a României (romunska centralna banka), izračunana na podlagi menjalnega tečaja na datum odobritve posojila?
C 182/18

Pritožba, ki sta jo BTB Holding Investments SA in Duferco Participations Holding SA vložili 19. februarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 11. decembra 2018 v zadevi T-100/17, BTB Holding Investments SA in Duferco Participations Holding SA/Komisija

(Zadeva C-148/19 P)

(2019/C 182/22)

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Pritožnici: BTB Holding Investments SA, Duferco Participations Holding SA (zastopniki: J.-F. Bellis, R. Luff, M. Favart, Q. Declève, avocats)

Drugi stranki v postopku: Evropska komisija, Foreign Strategic Investments Holding (FSIH)

Predlogi

— sodba Splošnega sodišča z dne 11. decembra 2018, BTB Holding Investments in Duferco Participations Holding/Komisija (T-100/17) naj se razveljavi;

— zadeva naj se vrne v razsojanje Splošnemu sodišču;

— toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov tega postopka in plačilo stroškov postopka pred Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnici v pritožbi zoper sodbo T-100/17 navajata, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi kršilo pravico do poštenega sojenje s tem, da je podalo ugotovitev, da morajo biti „za dokaz, da je Komisija storila očitno napako pri [ekonomski in kompleksni] presoji dejstev, ki bi lahko utemeljila razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, dokazi, ki jih je predložila tožeča stranka, zadostni za izpodbitje verjetnosti presoje dejstev v zadevni odločbi.“ Pritožnici natančneje navajata, da je Splošno sodišče kršilo načela v zvezi z dokaznim bremenom in načelo enakosti orožij.
—

Prvi pritožbeni razlog: Splošno sodišče ni odločilo v skladu s pravom in ni presodilo vseh trditev in dokazov, ki jih je predložil EKETA. Poleg tega je izkrivilo dejstva, ki izhajajo iz teh dokazov, je napačno uporabilo pravo glede porazdelitve dokaznega bremena in je kršilo obveznost obrazložitve svoje odločbe.
11.

Ali bi bili veljavnost spremembe morebiti ničnih klavzul in odpoved tožbenemu zahtevku, s katerim bi se predlagalo, naj se ugotovijo njihova ničnost in učinki, v nasprotju z odvračilnim učinkom v razmerju do ponudnika ali prodajalca (člen 7 Direktive [93/13] in sodba z dne 21. decembra 2016 (2))?
C 182/16

Pritožba, ki jo je Evropska komisija vložila 15. februarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 13. decembra 2018 v zadevi T-743/16 RENV, Evropska komisija/CX

(Zadeva C-131/19 P)

(2019/C 182/20)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnica: Evropska komisija (zastopniki: G. Berscheid, T. S. Bohr, C. Ehrbar, agenti)

Druga stranka v postopku: CX

Predlogi

— Razveljavitev sodbe Splošnega sodišča z dne 13. decembra 2018 v zadevi T-743/16 RENV, CX/Komisija v delu, v katerem je bila z njo odločba o disciplinskem ukrepu odstranitve razglašena za nično;

— vrnitev zadeve Splošnemu sodišču, da odloči o preostalih tožbenih razlogih in

— pridržanje odločitve o stroških.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvi pritožbeni razlog: kršitev členov 4 in 22 Priloge IX h Kadrovskim predpisom z napačno razlago obsega pravice do osebne zglasitve pred sodiščem

Trditve v utemeljitev prvega pritožbenega razloga so razdeljene na več delov.

Prvi del: Komisija trdi, da v sodbi niso bili upoštevani pravna merila za presojo nesposobnosti uradnika, da se zglasi pred sodiščem, obveznost obrazložitve in pravila o dokaznem bremenu.

Drugi del: Komisija trdi, da je bil v sodbi napačno uporabljen pojem sklenjenega kroga indicev, da bi se dokazalo, da uradnik ni bil sposoben zglasiti se pred sodiščem, in da je bila ocena Splošnega sodišča o upoštevnih dokaznih predlogih nepopolna.

Tretji del: Komisija trdi, da sta bila v sodbi izkrivljena dva dokazna predloga.

Drugi pritožbeni razlog: kršitev členov 4 in 22 Priloge IX h Kadrovskim predpisom z napačno razlago obsega pravice do pisne izjave ali do izjave prek zastopnika

Trditve v utemeljitev prvega pritožbenega razloga so razdeljene na dva dela.

Prvi del: kršitev pravnih meril za presojo nesposobnosti uradnika, da predloži pisna stališča ali da svoja stališča predloži prek zastopnika, kršitev obveznosti obrazložitve, kršitev dokaznih pravil glede nesposobnosti uradnika, da se brani na obravnavi, in napačna uporaba pojma sklenjenega kroga indicev.

Drugi del: protislovje razlogov v zvezi z nesposobnostjo uradnika, da se brani.

Tretji pritožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve v zvezi s posledicami kršitve pravice do izjave

Splošno sodišče ni obrazložilo razlogov, iz katerih je posledica postopkovne nepravilnosti zaradi neuresničitve pravice do izjave razveljavitev izpodbijane odločbe.
3.

(a) Ali člen 49(3) Listine, ki določa načelo sorazmernosti, nasprotuje naložitvi pavšalne kazni za nepredajo pravic do emisije, določene s členom 16(3) Direktiva 2003/87/ES, če ta določba ne omogoča naložitve sankcije, sorazmerne s kršitvijo upravljavca? (b) V primeru nikalnega odgovora na predhodno vprašanje: ali je treba načelo enakosti, določeno s členom 20 Listine, [ter] splošni načeli dobre vere in fraus omnia corrumpit razlagati tako, da glede pavšalne sankcije, ki jo je treba izreči na podlagi člena 16(3) Direktive 2003/87, ob kateri se samodejno izvede še objava, določena s členom 20(7) [zakona z dne 23. decembra 2004], nasprotujejo temu, da se dobroverni gospodarski subjekt, ki mu je mogoče očitati le malomarnost in ki je poleg tega verjel, da je na določeni datum izteka roka, to je 30. aprila ustreznega leta, izpolnil svoje obveznosti predaje pravic do emisije, obravnava enako kot upravljavec, ki je ravnal goljufivo? (c) V primeru nikalnega odgovora na predhodno vprašanje: ali se uporaba pavšalne sankcije, ki je razen v primerih višje sile ni mogoče spremeniti, [in] samodejna sankcija objave skladata s členom 47 Listine, ki zagotavlja obstoj učinkovitega pravnega sredstva? (d) V primeru nikalnega odgovora na predhodno vprašanje: ali potrditev nespremenljive denarne kazni, ki izhaja iz tako izražene volje evropskega zakonodajalca, [in] samodejna sankcija objave, ne da bi se – razen v ozko določenih primerih višje sile – pri tem upoštevalo načelo sorazmernosti, ne pomenita uklonitve nacionalnega sodišča domnevni volji evropskega zakonodajalca in neupravičenega neobstoja sodnega nadzora z vidika členov 47 in 49(3) Listine? (e) Ob upoštevanju odgovora na predhodno vprašanje: ali neobstoj sodnega nadzora s strani nacionalnega sodišča, kar zadeva pavšalno sankcijo, določeno s členom 16(3) Direktive 2003/87/ES, [in] samodejno sankcijo objave, določeno s členom 20(7) [zakona z dne 23. decembra 2004], ne pomeni prekinitve večinoma uspešnega dialoga med Sodiščem in nacionalnimi vrhovnimi sodišči pod vplivom vnaprej določene rešitve, ki jo je potrdilo Sodišče – razen v ozko določenih primerih višje sile –, kar bi bilo enako nezmožnosti učinkovitega dialoga s strani nacionalnega vrhovnega sodišča, ki mu, potem ko je v obravnavani zadevi višja sila izključena, preostane le še potrditev sankcije?
1.

Ali je treba člen 2(1) Direktive 2006/126/ES (1) razlagati tako, da mora država članica veljavnost dokumenta vozniškega dovoljenja, in sicer vključno s pravicami do vožnje, ki so v njem izkazani, priznati tudi v primeru, če izdaja tega dokumenta temelji na zamenjavi dokumenta vozniškega dovoljenja v skladu s členom 11(1) Direktive 2006/126/ES?
2.

Ali je – glede na vsebino členov 10 in 14 Direktive (ES) 1999/31, ki pozivata države članice, naj sprejmejo „ukrepe, s katerimi zagotovijo, da se vsi stroški, povezani z gradnjo in obratovanjem odlagališča, vključno, kolikor je mogoče, s stroški finančnega zavarovanja ali enakovrednega ukrepa iz člena 8(a)(iv), ter ocenjeni stroški zaprtja odlagališča in upravljanja po zaprtju za obdobje najmanj 30 let krijejo s plačilom, ki ga zaračuna upravljavec za odlaganje kakršne koli vrste odpadkov na tem odlagališču“, in „ukrepe za zagotovitev, da odlagališča, ki ob prenosu te direktive že imajo dovoljenja ali že delujejo“ smejo obratovati še naprej – z navedenimi predpisi skladna razlaga pritožbenega sodišča, ki je člena 15 in 17 zakonske uredbe št. 36/2003 uporabilo za obstoječa odlagališča, ki že imajo dovoljenje za obratovanje, čeprav člen 17 pri izvajanju tako določenih obveznosti, tudi kar zadeva navedena odlagališča, izvedbene ukrepe omejuje na določitev prehodnega obdobja in ne določa nobenega ukrepa za omejitev posledičnega finančnega učinka podaljšanja na „imetnika“?
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali gre v primeru zahteve za ustavitev izvršbe na podlagi člena 767 ZPO zoper tujo odločbo o preživnini za postopek v zvezi z izvršitvijo sodnih odločb v smislu člena 24, točka 5, Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (2)?