ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

V uvodnih izjavah 4, 5, 9 in 11 Direktive 2000/78 je navedeno: „(4) Pravica vseh oseb do enakosti pred zakonom in do zaščite pred diskriminacijo je univerzalna pravica, ki jo priznavajo Splošna deklaracija o človekovih pravicah, Konvencija ZN o odpravi vseh oblik diskriminacije žensk, sporazuma ZN o državljanskih in političnih pravicah ter o ekonomskih, socialnih in kulturnih pravicah in Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, katerih podpisnice so vse države članice. Konvencija št. 111 Mednarodne organizacije dela (MOD) prepoveduje diskriminacijo na področju zaposlovanja in dela. (5) Pomembno je spoštovati te temeljne pravice in svoboščine. Ta direktiva ne posega v pravico do združevanja, kamor sodi tudi pravica vsakogar, da skupaj z drugimi ustanovi sindikat in da se zaradi obrambe svojih interesov včlani v sindikat. […] (9) Zaposlovanje in delo sta bistvena elementa za to, da se zajamči enake možnosti za vse, in veliko prispevata k polni udeleženosti državljanov v ekonomskem, kulturnem in socialnem življenju ter k uresničevanju njihovih osebnih zmogljivosti. […] (11) Diskriminiranje zaradi vere ali prepričanja, hendikepiranosti, starosti ali spolne usmerjenosti lahko ogrozi uresničevanje ciljev iz Pogodbe o Evropski skupnosti, še zlasti cilje visoke ravni zaposlenosti in socialnega varstva, višanja življenjske ravni in kakovosti življenja, ekonomske in socialne kohezije in solidarnosti ter prostega gibanja oseb.“
74

V teh okoliščinah je treba nato v zvezi s carinskimi dajatvami, ki se obravnavajo v zadevah C‑419/20 in C‑427/20, in v zvezi z denarno kaznijo, ki je predmet zadeve C‑415/20, navesti, kot izhaja iz ustaljene sodne prakse Sodišča, da kadar ni predpisov Unije, je treba v nacionalnem pravnem redu vsake države članice določiti podrobna pravila, v skladu s katerimi je treba v primeru vračila denarnih zneskov, ki so bili pobrani v nasprotju s pravom Unije, plačati obresti. Vendar morajo biti ta pravila v skladu z načeloma enakovrednosti in učinkovitosti, kar med drugim pomeni, da niso oblikovana tako, da pretirano otežujejo ali praktično onemogočajo izvrševanje pravice do plačila obresti, ki jo zagotavlja pravo Unije (glej sodbi z dne 19. julija 2012, Littlewoods Retail in drugi, C‑591/10, EU:C:2012:478, točki 27 in 28, ter z dne 6. oktobra 2015, Târşia, C‑69/14, EU:C:2015:662, točki 26 in 27). Podobne zahteve veljajo tudi v primeru plačila z zamudo denarnega zneska, dolgovanega na podlagi prava Unije, kot je ta, ki ustreza izvoznim nadomestilom iz zadeve C‑415/20.
54

S tem pojmom se zahteva, da je ugotovljeno različno obravnavanje upravičeno z obstojem jasnih in konkretnih dejstev, značilnih za zadevni pogoj za zaposlitev v posebnem okviru, v katerem se uporabi, ter na podlagi objektivnih in transparentnih meril, da se ugotovi, ali to razlikovanje ustreza dejanski potrebi, ali se z njim lahko doseže želeni cilj in ali je nujno za dosego tega cilja. Navedeni elementi so lahko zlasti posledica posebnega značaja nalog, za izvedbo katerih so bile sklenjene pogodbe o zaposlitvi za krajši delovni čas, in z njimi neločljivo povezanih značilnosti ali pa – odvisno od primera – posledica uresničevanja legitimnega cilja socialne politike države članice (sklep z dne 15. oktobra 2019, AEAT (Izračun delovne dobe za delavce z občasno vertikalnim krajšim delovnim časom), C‑439/18 in C‑472/18, neobjavljen, EU:C:2019:858, točka 47 in navedena sodna praksa).
34

V teh okoliščinah je Curtea de Apel Timișoara (višje sodišče v Timișoari) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali pravo [Unije], ki se uporablja za finančno pomoč za kmetijsko leto 2014 – zlasti Uredba št. 73/2009 in Uredba št. 1122/2009 – nasprotuje nacionalnemu pravu, v okviru katerega je bila za pridobitev finančne podpore iz shem plačila na površino uvedena obveznost predložitve dokazila o pravici do uporabe kmetijskega zemljišča? 2. Če zgoraj navedeno pravo [Unije] ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, navedeni v prvem vprašanju, ali pravo [Unije] (vključno z načelom sorazmernosti) – v posebnem primeru, v katerem je prejemnik upravičil pravico do izkoriščanja kmetijske površine s predložitvijo koncesijske pogodbe za pašnik (pogodba, na podlagi katere je vlagatelj zahtevka pridobil pravico do izkoriščanja pašnika na lastno tveganje in v svojo korist proti plačilu prispevka) – nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki za veljavno sklenitev take koncesijske pogodbe določa pogoj, da mora biti bodoči koncesionar obvezno živinorejec ali lastnik živali? 3. Ali opredelitev kmetijske dejavnosti iz člena 2 Uredbe št. 73/2009 vključuje dejavnost prejemnika podpore iz sheme plačila na površino, ki – s sklenitvijo koncesijske pogodbe za pašnik za pridobitev pravice do izkoriščanja te površine in pridobitev pravice do pomoči v letu 2014 – pozneje sklene pogodbo o sodelovanju z živinorejci, in sicer pogodbo, s katero jim omogoči brezplačno uporabo zemljišča, ki mu je bilo dano v koncesijo, za pašo živali, pri tem pa ohrani pravico do uporabe zemljišča, vendar se zaveže, da ne bo oviral dejavnosti pašnika in da bo na pašniku izvedel vzdrževalna dela? 4. Ali pravo Unije nasprotuje razlagi nacionalne zakonodaje, kot je člen 431(2) zakonika o civilnem postopku – ki se nanaša na pravnomočnost sodne odločbe, s katero je bila ugotovljena nedopustnost zahtevka za plačilo zaradi nespoštovanja nacionalnega prava glede zahteve po zakonitosti pravice do izkoriščanja/uporabe zemljišča, za katero se je zahtevala finančna podpora za kmetijsko leto 2014 iz sheme enotnega plačila na površino (v okviru spora, v katerem se je zahtevala odprava odločbe o uporabi večletnih sankcij) – v skladu s katero ni dovoljena analiza skladnosti teh nacionalnih zahtev s pravom [Unije], ki se je uporabljalo za to leto 2014, v novem sporu, v katerem se ugotavlja zakonitost akta o vračilu zneskov, ki so bili vlagatelju zahtevka neupravičeno izplačani za isto kmetijsko leto 2014, pri čemer ta akt temelji na istem dejanskem stanju in na isti nacionalni ureditvi, kot so bili predmet analize prejšnje pravnomočne sodne odločbe?“
1.

Člen 1, točka 1, Direktive 2003/6/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o trgovanju z notranjimi informacijami in tržni manipulaciji (zloraba trga) je treba razlagati tako, da za opredelitev notranje informacije informacija o skorajšnji objavi članka, v katerem se bo poročalo o govorici na trgu v zvezi z izdajateljem finančnih instrumentov, lahko pomeni informacijo, ki „ima natančno določene lastnosti“ v smislu te določbe oziroma ki je „natančna“ v smislu člena 1(1) Direktive Komisije 2003/124/ES z dne 22. decembra 2003 o izvajanju Direktive 2003/6 v zvezi z opredelitvijo in razkritjem notranjih informacij javnosti ter opredelitvijo tržne manipulacije, ter da je to, da je v tem članku nato navedena cena, po kateri naj bi bili kupljeni vrednostni papirji tega izdajatelja v okviru eventualne javne ponudbe za nakup, in to, kdo sta novinar, ki se je podpisal pod navedeni članek, in medijska hiša, ki je zagotovila objavo tega članka, upoštevno za presojo navedene natančnosti, če so bili ti elementi sporočeni pred to objavo. Dejanski vpliv te objave na ceno vrednostnih papirjev, na katere se ta objava nanaša, sicer lahko pomeni naknadni dokaz o natančnosti navedene informacije, vendar ta vpliv sam po sebi – in ne da bi bili preučeni drugi elementi, ki so bili znani ali razkriti pred navedeno objavo – ne more zadostovati za ugotovitev take natančnosti.
68

Poudariti je treba, da to pravico dostopa do železniške infrastrukture dopolnjujejo pravila glede zaračunavanja iz poglavja II Direktive 2001/14, ki se nanaša na uporabnine za železniško infrastrukturo, in zlasti iz njenega člena 7. V skladu z odstavkom 3 tega člena so brez poseganja v odstavek 4 ali 5 tega člena ali v člen 8 te direktive uporabnine za minimalni paket storitev dostopa do infrastrukture in za dostop po tirih do objektov, potrebnih za izvajanje prevoznih storitev v železniškem prometu, enake stroškom, ki nastanejo neposredno pri izvajanju prevoznih storitev v železniškem prometu. Poleg tega člen 7(7) Direktive 2001/14 v zvezi z dostopom do storitev iz točke 2 navedene priloge zahteva upoštevanje konkurence v železniškem prometu.
Člen 88(2) in člen 89(1)(d) Uredbe Sveta (ES) št. 6/2002 z dne 12. decembra 2001 o modelih Skupnosti ter člen 8(2) Uredbe (ES) št. 864/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene obveznosti („Rim II“) je treba razlagati tako, da morajo sodišča za modele Skupnosti, ki odločajo o tožbi zaradi kršitve na podlagi člena 82(5) Uredbe št. 6/2002, ki se nanaša na dejanja kršitve, ki so izvršena ali za katera grozi nevarnost, da bodo izvršena na ozemlju ene same države članice, stranske zahtevke te tožbe, ki se nanašajo na priznanje odškodnine, predložitev informacij, listin in računovodskih izkazov ter izročitev izdelkov, ki so predmet kršitve, za njihovo uničenje, preučiti na podlagi prava države članice, na ozemlju katere so bila dejanja, s katerimi se domnevno krši zadevni model Skupnosti, izvršena ali grozi nevarnost, da bodo izvršena, kar v okoliščinah tožbe, vložene na podlagi navedenega člena 82(5), sovpada s pravom države članice, v kateri so ta sodišča.
23

V teh okoliščinah je Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (vrhovno sodišče Litve) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je treba pojem trgovca iz člena 2, točka 2, Direktive 2011/83 razlagati tako, da se lahko oseba, ki deluje kot posrednik, ko potrošnik kupi vstopnico, šteje za trgovca, ki ga zavezujejo obveznosti iz [te direktive], in torej za stranko prodajne pogodbe ali pogodbe o opravljanju storitev, proti kateri lahko potrošnik uveljavlja zahtevek ali vloži tožbo? (a) Ali je za razlago pojma trgovca iz člena 2, točka 2, [te direktive] pomembno, ali je oseba, ki deluje kot posrednik, ko potrošnik kupi vstopnico, preden začne potrošnika zavezovati pogodba, sklenjena na daljavo, temu potrošniku na jasen in razumljiv način zagotovila vse informacije o glavnem trgovcu, navedene v členu 6(1)(c) in (d) Direktive 2011/83? (b) Ali je treba šteti, da je jasno, da gre za posredovanje, če oseba, ki sodeluje v postopku nakupa vstopnice, preden začne potrošnika zavezovati pogodba, sklenjena na daljavo, zagotovi ime in pravno obliko glavnega trgovca ter informacijo, da glavni trgovec v celoti prevzema odgovornost za dogodek, njegovo kakovost in vsebino ter informacije, zagotovljene o tem dogodku, ter navede, da deluje le kot distributer vstopnic in da je razkriti posrednik? (c) Ali je mogoče pojem trgovca iz člena 2, točka 2, Direktive 2011/83 razlagati tako, da je mogoče ob upoštevanju pravnega razmerja dvojne storitve (distribucija vstopnic in organizacija dogodkov) med strankama tako prodajalca vstopnic kot organizatorja dogodka šteti za trgovca, torej za pogodbeni stranki potrošniške pogodbe? 2. Ali je treba zahtevo o zagotovitvi in dajanju informacij na voljo potrošniku v preprostem in razumljivem jeziku, kot je določena v členu 8(1) Direktive 2011/83, razlagati in uporabljati tako, da se obveznost obveščanja potrošnika šteje za pravilno izpolnjeno, če so te informacije zagotovljene v okviru posrednikovih pravil o opravljanju storitev, ki so na voljo na spletnem mestu tiketa.lt, potrošnik pa, preden opravi plačilo, s klikom (click-wrap), torej tako, da aktivno označi določeno okence v spletnem sistemu in klikne na določeno povezavo, potrdi, da se je seznanil s posrednikovimi pravili o opravljanju storitev, in se zaveže, da jih bo spoštoval kot del splošnih pogojev v zvezi s poslom, ki bo sklenjen? (a) Ali je za razlago in uporabo te zahteve pomembno, da te informacije niso zagotovljene na trajnem nosilcu podatkov in da ni naknadnega potrdila o pogodbi, ki vsebuje vse potrebne informacije v skladu s členom 6(1) Direktive 2011/83 na trajnem nosilcu podatkov, kot se to zahteva s členom 8(7) [te direktive]? (b) Ali so v skladu s členom 6(5) Direktive 2011/83 informacije, ki so zagotovljene v posrednikovih pravilih o opravljanju storitev, sestavni del pogodbe, sklenjene na daljavo, čeprav niso zagotovljene na trajnem nosilcu podatkov in/ali ni naknadnega potrdila o pogodbi na trajnem nosilcu podatkov?“
38

To potrdilo, ki je opisano v Prilogi II k Izvedbeni uredbi št. 282/2011, vsebuje identiteto in kontaktne podatke upravičenca do oprostitve (upravičena ustanova ali posameznik), podroben opis zadevnega blaga ali storitev (njihova narava, količina ali število), njihovo vrednost na enoto in skupno vrednost ter uporabljeno valuto, izrecno izjavo upravičenca do oprostitve, da so navedeno blago ali storitve namenjeni za eno od uradnih uporab iz člena 12 Direktive 2008/118 ali za osebno uporabo člana diplomatskega ali konzularnega predstavništva oziroma člana osebja mednarodne organizacije, žig z datumom in podpisom te ustanove v primeru oprostitve za tako osebno uporabo ter žig z datumom in podpisom pristojnih organov države članice gostiteljice, ki potrjuje, da transakcija v celoti ali do določene količine izpolnjuje pogoje za oprostitev trošarine.
36

Na tretjem mestu in nazadnje, kar zadeva cilj, ki mu sledi Direktiva 2003/109, je iz uvodnih izjav 2, 4, 6 in 12 te direktive razvidno, prvič, da je namen te direktive zagotoviti integracijo državljanov tretjih držav, ki dalj časa in zakonito prebivajo v državah članicah, in v ta namen približati pravice teh državljanov tistim pravicam, ki jih uživajo državljani Unije, med drugim s tem, da so prvonavedeni glede na zadnjenavedene obravnavani enakopravno v zvezi z vrsto gospodarskih in socialnih zadev (sodba z dne 14. marca 2019, Y. Z. in drugi (Goljufija pri združitvi družine), C‑557/17, EU:C:2019:203, točka 63). Navedenim državljanom tretjih držav je status rezidenta za daljši čas na podlagi člena 4(1) te direktive podeljen zato, da bi lahko uveljavljali pravice iz te direktive.
Člen 63(1) in (2) Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o financiranju, upravljanju in spremljanju skupne kmetijske politike in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 352/78, (ES) št. 165/94, (ES) št. 2799/98, (EC) No 814/2000, (ES) št. 1290/2005 in (ES) št. 485/2008 (UL 2013, L 347, str. 549, in popravek v UL 2016, L 130, str. 5) določa:

„1. Kadar je ugotovljeno, da upravičenec ne izpolnjuje meril za upravičenost, zavez ali drugih obveznosti v zvezi s pogoji za odobritev pomoči ali podpore, kot jih določa področna kmetijska zakonodaja, se pomoč ne plača ali se v celoti ali delno ukine, ustrezne plačilne pravice iz člena 21 Uredbe [(EU) št. 1307/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o določitvi pravil za neposredna plačila kmetom v okviru shem podpore v okviru skupne kmetijske politike ter razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 637/2008 in Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 (UL 2013, L 347, str. 608)] pa se, kadar je to ustrezno, ne dodelijo ali se ukinejo.

2. Države članice poleg tega, kadar tako določa področna kmetijska zakonodaja, naložijo tudi upravne kazni […].“
Člen 62(4) Direktive (EU) 2015/2366 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 o plačilnih storitvah na notranjem trgu, spremembah direktiv 2002/65/ES, 2009/110/ES ter 2013/36/EU in Uredbe (EU) št. 1093/2010 ter razveljavitvi Direktive 2007/64/ES je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi ali praksi, v skladu s katero se v okviru pogodb za nedoločen čas, sklenjenih s potrošniki, prepoved zaračunavanja nadomestil za uporabo plačilnih instrumentov in plačilnih storitev iz tega člena 62(4) uporablja le za plačilne transakcije, ki so se začele opravljati na podlagi izpolnjevanja pogodb, ki so bile sklenjene po 13. januarju 2018, tako da se ta nadomestila še naprej zaračunavajo za plačilne transakcije, ki so se začele opravljati po tem datumu na podlagi izpolnjevanja pogodb za nedoločen čas, ki so bile sklenjene pred tem datumom.
5

Člen 9, prvi in tretji odstavek, alkoholi- ja alkoholijuomaverolaki (1471/1994) (zakon o davku na alkohol in alkoholne pijače (1471/1994)) v različici, ki je veljala do 31. decembra 2014, določa: „Če davčni zavezanec zanesljivo dokaže, da je bilo pivo varjeno v podjetju, ki je pravno in gospodarsko neodvisno od drugih podjetij iz iste panoge in katerega količina piva, proizvedenega v koledarskem letu, ne presega 10.000.000 litrov, se davek na alkoholne pijače, s katerim je pivo obdavčeno, zniža: (1) za 50 %, če količina piva, ki ga je proizvedlo podjetje v koledarskem letu, ne presega 200.000 litrov; (2) za 30 %, če količina piva, ki ga je proizvedlo podjetje v koledarskem letu, presega 200.000 litrov in ne presega 3.000.000 litrov; (3) za 20 %, če količina piva, ki ga je proizvedlo podjetje v koledarskem letu, presega 3.000.000 litrov in ne presega 5.500.000 litrov; (4) za 10 %, če količina piva, ki ga je proizvedlo podjetje v koledarskem letu, presega 5.500.000 litrov in ne presega 10.000.000 litrov. […] Če dve ali več podjetij iz prvega odstavka med seboj sodeluje pri proizvodnji ali na operativni ravni, se to ne obravnava, kot da pomeni, da med njimi obstaja pravna ali ekonomska odvisnost. Za sodelovanje pri proizvodnji ali na operativni ravni se šteje oskrba s surovinami in snovmi, potrebnimi za proizvodnjo piva, ter pakiranje, trženje in distribucija piva. Vendar je uporaba tega odstavka pogojena s tem, da skupna količina piva, ki ga podjetja proizvedejo v koledarskem letu, ne presega 10.000.000 litrov.“
17

Regione Veneto je zoper to sodbo vložila pritožbo pri Consiglio di Stato (državni svet, Italija), ki je – potem ko je med drugim preveril, da so bili zadevni odpadki obdelani, pri čemer se njihove prvotne lastnosti komunalnih odpadkov niso bistveno spremenile – prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil ta vprašanja za predhodno odločanje: „Ali: v primeru, v katerem so bili mešani komunalni odpadki, ki ne vsebujejo nevarnih odpadkov, mehansko obdelani v obratu za energetsko predelavo (postopek R1/R12 v skladu s Prilogo C k [zakonski uredbi št. 152/2006]) in v katerem se po tem postopku obdelave izkaže, da obdelava ni bistveno spremenila prvotnih lastnosti mešanih komunalnih odpadkov, vendar jim je bila v okviru EKO dodeljena klasifikacijska številka 19 12 12, česar stranke v postopku niso izpodbijale; zaradi presoje zakonitosti ugovorov zoper zahtevo za predhodno soglasje za pošiljanje obdelanih odpadkov v evropsko državo v proizvodno napravo za uporabo kot sredstvo pri sosežigu ali kot sredstvo za proizvodnjo energije, ki so jih podali pristojni organi v izvorni državi na podlagi načel Direktive 2008/98, zlasti ugovorov, kot so ti v obravnavani zadevi, ki temeljijo na: načelu varstva zdravja ljudi in okolja (člen 13 Direktive 2008/98); načelih samozadostnosti in bližine, določenih v členu 16(1) Direktive 2008/98, […]; načelu, določenem v členu 16(1), drugi pododstavek, zadnji stavek, […]; uvodni izjavi 33 Direktive 2008/98 […] 1. [EKO] (v zadevnem primeru klasifikacijska številka 19 12 12 [tega kataloga], ki zajema druge odpadke, ki jih ustvarijo naprave za mehansko obdelavo odpadkov za postopke predelave R1/R12) in ustrezne razvrstitve posegajo v ureditev [prava Unije] o pošiljanju odpadkov, ki so bili pred mehansko obdelavo mešani komunalni odpadki, in če je odgovor pritrdilen, v kolikšni meri in kako? 2. Natančneje, ali v zvezi s pošiljko odpadkov, ki so nastali z obdelavo mešanih komunalnih odpadkov, določbe člena 16 in uvodne izjave 33 Direktive 2008/98, ki se izrecno nanašajo na pošiljke odpadkov, prevladajo nad razvrstitvijo iz [EKO]? 3. Sodišče naj, če meni, da je to primerno in koristno, presodi, ali ima navedeni katalog normativno naravo ali pa gre zgolj za tehnično certifikacijo, ki omogoča homogeno sledljivost vseh odpadkov.“
50

Vendar je treba opozoriti, da lahko v skladu s členom 20(3) Okvirnega sklepa 2005/214 pristojni organ države članice izvršiteljice, če je potrdilo iz člena 4 razlog za domnevo, da so bile kršene temeljne pravice ali temeljna pravna načela iz člena 6 PEU, priznavanju in izvršitvi odločbe ugovarja. V takem primeru mora pred tem zaprositi organ države članice izdajateljice za vse potrebne informacije v skladu s členom 7(3) tega okvirnega sklepa. Da se zagotovi polni učinek navedenega okvirnega sklepa in zlasti spoštovanje temeljnih pravic, mora organ države članice izdajateljice te informacije predložiti (glej v tem smislu sodbo z dne 5. decembra 2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Priznavanje in izvrševanje denarnih kazni), C‑671/18, EU:C:2019:1054, točki 44 in 45).
50

Zato na prvem mestu iz člena 168(a) Direktive o DDV izhaja, da mora biti po eni strani za pridobitev pravice do odbitka zadevna oseba „davčni zavezanec“ v smislu te direktive ter da mora po drugi strani davčni zavezanec blago in storitve, na katere opira to pravico, uporabiti za potrebe svojih izstopnih obdavčljivih transakcij in da mora to vstopno blago dobaviti ali te vstopne storitve opraviti drug davčni zavezanec (sodbi z dne 5. julija 2018, Marle Participations, C‑320/17, EU:C:2018:537, točka 26 in navedena sodna praksa, in z dne 3. julija 2019, The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge, C‑316/18, EU:C:2019:559, točka 23).
19

Člen 14 osnovne uredbe, naslovljen „Splošne določbe“, v odstavkih 1 in 2 določa: „1. Začasne ali dokončne protidampinške dajatve uvede uredba, pobirajo pa jih države članice v obliki, po določeni stopnji in v skladu z drugimi kriteriji, določenimi v uredbi, ki uvaja takšne dajatve. Take dajatve se tudi pobirajo neodvisno od carin, davkov in drugih dajatev, ki se običajno plačujejo pri uvozu. […] 2. Uredbe, ki uvajajo začasne ali dokončne protidampinške dajatve, in uredbe ali sklepi, s katerimi se sprejemajo zaveze ali zaključujejo preiskave ali postopki, se objavijo v Uradnem listu Evropske unije. Take uredbe ali sklepi vsebujejo ob ustreznem upoštevanju zaupnosti informacij imena izvoznikov, če je to mogoče, ali vpletenih držav, opis izdelka in povzetek bistvenih dejstev in premislekov, povezanih z odločitvami o dampingu in škodi. […]“
33

Tako se dovoljenje za prebivanje še lahko izda mladoletnemu otroku, starejšemu od 15 let, če to upravičujejo razlogi v zvezi s celovitostjo družine ali otrokovimi koristmi. Pristojni nacionalni organi bi torej morali opraviti individualno presojo položaja otroka in v vsakem posameznem primeru upoštevati te koristi.
15

V splošnih določbah pojasnjevalnih opomb k poglavju 44 HS je določeno: „V tem poglavju so zajeti neobdelan les, polizdelki iz lesa in na splošno proizvodi iz tega materiala. Te proizvode se lahko uvrsti v te kategorije: […] 3. Iverne plošče in podobne plošče, vlaknene plošče, laminirani (plastasti) les, zgoščeni les (tar. št. od 44.10 do 44.13). 4. Leseni izdelki, razen izdelkov iz opombe 1 k temu poglavju, ki so, kot tudi nekateri drugi, navedeni v različnih pojasnjevalnih opombah (tar. št. od 44.14 do 44.21). […] Izdelki iz tar. št. od 44.14 do 44.21 so lahko sestavljeni tako iz naravnega lesa kot iz ivernih plošč ali podobnih plošč, vlaknenih plošč, laminiranega (plastastega) lesa ali zgoščenega lesa (glej opombo 3 k temu poglavju). […] Vendar so proizvodi, kot so bambus v obliki sekancev ali koščkih (ki se uporabljajo za izdelavo ivernih plošč, vlaknenih plošč ali lesne celuloze) in izdelki iz bambusa ali drugih lesnih materialov, ki niso niti košarski, pletarski in podobni izdelki, niti pohištvo, niti drugi izdelki, ki so posebej navedeni drugje, uvrščeni v to poglavje skupaj z ustreznimi proizvodi ali izdelki iz lesa, razen če ni drugače določeno (na primer v tar. št. 44.10 in 44.11) (glej opombo 6 k temu poglavju).“