ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Ali je treba člen 10(1) Direktive Sveta 2003/109/ES (1) z dne 25. novembra 2003 o statusu državljanov tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) – in po potrebi s členoma 7 in 24 Listine – razlagati tako, da od organa države članice, ki je sprejel odločbo, s katero se iz razlogov nacionalne varnosti in/ali javnega reda ali javne varnosti odredi odvzem predhodno izdanega dovoljenja za daljši čas, ter od organa, ki je odločil o tajnosti, zahteva, da zainteresirani osebi, ki je državljan tretje države, in njenemu pravnemu zastopniku vsekakor zagotovita pravico do seznanitve vsaj z bistvom tajnih ali zaupnih informacij in podatkov, na katerih temelji odločba, ki temelji na navedenem razlogu, in do uporabe teh informacij ali podatkov v postopku v zvezi z odločbo, če pristojni organ meni, da bi bila sporočitev teh informacij in podatkov v nasprotju z razlogi nacionalne varnosti?
C 441/4

Pritožba, ki so jo FZ in drugi vložili 2. marca 2022 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 15. decembra 2021 v zadevi T-618/20, FZ in drugi/Komisija

(Zadeva C-172/22 P)

(2022/C 441/07)

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Pritožniki: FZ in drugi (zastopnik: J.-N. Louis, avocat)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Sodišče (sedmi senat) je s sklepom z dne 5. oktobra 2022 pritožbo zavrglo kot očitno nedopustno in odločilo, da pritožniki nosijo svoje stroške.
1.

Ali je treba člen 6(1) in člen 7(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (1) ter načela pravne varnosti, neizpodbojnosti pravnomočnih sodnih odločb, učinkovitosti in sorazmernosti razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki določa, da nacionalno sodišče ne more po uradni dolžnosti preveriti nepoštenih pogodbenih pogojev in iz tega izpeljati pravnih posledic, kadar izvaja nadzor nad izvršilnim postopkom, ki ga vodi sodni izvršitelj na podlagi pravnomočnega in izvršljivega plačilnega naloga, izdanega v postopku, v katerem se ne izvajajo dokazi?
Pritožba, ki jo je RT France vložila 27. septembra 2022 zoper sodbo Splošnega sodišča (veliki senat) z dne 27. julija 2022 v zadevi T-125/22, RT France/Svet

(Zadeva C-620/22 P)

(2022/C 432/16)

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Pritožnica: RT France (zastopnik: E. Piwnica, avocat)

Druge stranke v postopku: Svet Evropske unije, Kraljevina Belgija, Republika Estonija, Francoska republika, Republika Latvija, Republika Litva, Republika Poljska, Evropska komisija, Visoka predstavnica Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko

Predloga

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— Sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 27. julija 2022 v zadevi T–125/22, RT France/Svet;

— Svetu Evropske unije naloži plačilo vseh stroškov;

z vsemi pravnimi posledicami.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Po mnenju tožeče stranke je Splošno sodišče kršilo določbe člena 41(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ker je nazadnje ugotovilo, da ni bila kršena pravica družbe RT France do izjave in da zaradi povsem izjemnega položaja v katerem so bili sprejeti izpodbijani akti in cilja, ki ga želi doseči Svet, organi Unije niso bili dolžni zaslišati tožeče stranke pred prvotno vključitvijo njenega imena na zadeve sezname.

Tožeča stranka trdi, da naj bi Splošno sodišče kršilo določbe člena 41(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in izkrivilo predložene dokaze, s tem da je trdilo, da nobena trditev tožeče stranke ne omogoča dokazati, da bi lahko postopek vodil do drugačnega rezultata, če bi bila zaslišana pred sprejetjem zadevnih ukrepov ali če bi ji bili razlogi za njihovo sprejetje sporočeni predhodno.

Tožeča stranka poleg tega navaja kršitev člena 11 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo predložene dokaze, s tem da je štelo, da je zaradi priznavanja omejitve svobode izražanja tožeče stranke, zadevni omejevalni ukrep nujen, ustrezen in sorazmeren za dosego zastavljenih ciljev.

Po mnenju tožeče stranke naj bi Splošno sodišče tudi kršilo določbe člena 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah s tem, da se je oprlo na začasno naravo omejitev naloženih tožeči stranki in neobstoj dokazov o njegovi finančni odvisnosti, pri ugotovitvi, da izpodbijani omejevalni ukrep ni bil nesorazmeren.

Nazadnje, tožeča stranka navaja kršitev člena 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter izkrivljanje predloženih dokazov, ker naj bi Splošno sodišče menilo, da tožeča stranka ni bila diskriminirana.
2.

Ali je treba člen 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 49 PDEU, člen 119 PDEU in člen 3 Direktive 2009/54/ES o izkoriščanju in trženju naravnih mineralnih vod (1) razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, kakršna je predmet postopka v glavni stvari in je navedena zgoraj, ki uvaja neupravičeno omejevanje svobode opravljanja gospodarske dejavnosti in pravice do ustanavljanja?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Berlin (Nemčija) 16. junija 2022 – VT in UR/Conny GmbH

(Zadeva C-400/22)

(2022/C 408/35)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landgericht Berlin

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: VT, UR

Tožena stranka: Conny GmbH

Vprašanje za predhodno odločanje:

Ali je v skladu s členom 8(2), drugi pododstavek, Direktive 2011/83/EU (1), če se nacionalna določba (v tem primeru: člen 312j(3), drugi stavek, in (4), BGB v različici, ki je veljala od 13. junija 2014 do 27. maja 2022) razlaga tako, da se tako kot člen 8(2), drugi pododstavek, Direktive 2011/83/EU uporablja tudi, če obveznost plačila potrošnika trgovcu ob sklenitvi pogodbe z uporabo elektronskih sredstev ni brezpogojna, ampak obstaja le, če so izpolnjeni nekateri drugi pogoji, na primer izključno, če je uveljavljanje pravic na podlagi pooblastila pozneje uspešno ali če se tretji osebi pozneje pošlje opomin?

(1) Direktiva 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2011, L 304, str. 64).
—

napačna razlaga člena 263(4) PDEU in kršitev pravice Komisije do obrambe, ker tožba za razglasitev ničnosti ni bila vložena zoper avtorja končnega pravno zavezujočega akta (drugi pritožbeni razlog), in
1.

Ali pojem dajanja na trg v smislu člena 8(3), prvi stavek, Direktive 2014/40/EU (1) zajema ponujanje tobačnih izdelkov s pomočjo avtomatov za izdelke tako, da so na zavojčkih cigaret, ki jih vsebujejo ti avtomati, sicer navedena zakonsko določena opozorila, vendar potrošnik zavojčkov cigaret, ki so shranjeni na zalogo v avtomatu, najprej ne vidi in si lahko opozorila na njih ogleda šele, ko pritisne tipko na avtomatu, ki ga mora blagajniško osebje pred tem odblokirati, in ko avtomat zaradi tega še pred plačilom izvrže zavojček cigaret na blagajniški trak?
H)

Ali je mogoče šteti, da nacionalna zakonodaja vsebuje ukrepe, s katerimi se javne organe in subjekte javnega sektorja v zadostni meri odvrača od veriženja ali zaporednih obnovitev pogodb za določen čas, ki so v nasprotju z določbo 5 okvirnega sporazuma, in ki so namenjeni „preprečevanju in sankcioniranju zlorab pogodb za določen čas“ s strani delodajalca v razmerju do drugih delavcev in v prihodnje ter ki so v skladu z zahtevami, ki jih je Sodišče opredelilo v sodbah z dne 7. marca 2018 v zadevi C-494/16, Santoro, in z dne 8. maja 2019 v zadevi C-494/17, Rossato, če gre pri teh ukrepih za zakonske določbe, uvedene od leta 2017 dalje (34. dodatna določba Ley 3/2017, de 27 de junio, de Presupuestos Generales del Estado para el año 2017 (zakon 3/2017 z dne 27. junija 2017 o splošnem državnem proračunu za leto 2017), 43. dodatna določba Ley 6/2018, de 3 de julio, de Presupuestos Generales del Estado para el año 2018 (zakon 6/2018 z dne 3. julija 2018 o splošnem državnem proračunu za leto 2018) in Real Decreto-ley 14/2021, de 6 de julio (kraljeva uredba-zakon 14/2021 z dne 6. julija 2021)), v skladu s katerimi se za „nezakonita dejanja“ odgovarja, pri čemer pa je ta odgovornost opredeljena zgolj s splošnim napotilom na predpise, ki niso navedeni, v kontekstu tisočih sodb, v katerih so bili delavci zaradi kršitve pravil o zaposlovanju za določen čas razglašeni za delavce, zaposlene za nedoločen čas, a ne za stalno, pa ni razviden noben konkreten primer uveljavljanja odgovornosti?
I.

Ali člen 101 PDEU (prejšnji člen 81 PES) nasprotuje temu, da se za omejevanje konkurence šteje obsežna mesečna izmenjava informacij med konkurenti o pogojih za dejavnosti (vključno s kreditnimi razmiki ter trenutnimi in prihodnjimi spremenljivkami tveganja) in podatkih o storitvah (mesečno, individualno in razčlenjeno) pri ponujanju stanovanjskih posojil podjetjem in potrošnikom, če so bile te informacije redno in vzajemno izmenjevane v sektorju bančništva na drobno na koncentriranem trgu z ovirami za vstop, s čimer se je tako umetno povečevala preglednost in zmanjševala negotovost glede strateškega ravnanja konkurentov?
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: a) Ali kot omejitev pravice iz člena 15(3), prvi stavek, v povezavi s členom 12(5) Splošne uredbe o varstvu podatkov do brezplačne zagotovitve kopije osebnih podatkov, ki jih obdeluje upravljavec, v skladu s členom 23(1)(i) Splošne uredbe o varstvu podatkov pride v poštev tudi nacionalna določba države članice, ki je bila sprejeta pred uveljavitvijo Splošne uredbe o varstvu podatkov? b) Če je odgovor na vprašanje 2a pritrdilen: ali je treba člen 23(1)(i) Splošne uredbe o varstvu podatkov razlagati tako, da tam navedene pravice in svoboščine drugih obsegajo tudi njihov interes glede razbremenitve stroškov, povezanih z zagotovitvijo kopije osebnih podatkov v skladu s členom 15(3), prvi stavek, Splošne uredbe o varstvu podatkov, in drugih bremen, povzročenih z zagotovitvijo kopije? c) Če je odgovor na vprašanje 2b pritrdilen: ali kot omejitev obveznosti in pravic, izhajajočih iz člena 15(3), prvi stavek, v povezavi s členom 12(5) Splošne uredbe o varstvu podatkov, v skladu s členom 23(1)(i) Splošne uredbe o varstvu podatkov pride v poštev nacionalna določba, ki v razmerju med zdravnikom in pacientom v položaju, ko zdravnik pacientu zagotovi kopijo osebnih podatkov pacienta iz njegove zdravstvene kartoteke, vedno in ne glede na konkretne okoliščine posameznega primera določa pravico zdravnika, da od pacienta zahteva povrnitev stroškov?
1.

Ali je treba pravo Unije, zlasti člen 31(3), prvi pododstavek, in člen 32 Uredbe Sveta (EU) 2017/1939 z dne 12. oktobra 2017 o izvajanju okrepljenega sodelovanja v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva (EJT) (1), razlagati tako, da je treba pri čezmejnih preiskavah v primeru ukrepa, ki ga je treba izvesti v državi članici pomočnika evropskega delegiranega tožilca in za katerega je potrebna sodna odobritev, preučiti vse materialne vidike, kot so na primer kaznivost dejanja, sum, nujnost in sorazmernost?
1.

Ali načeli pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj nasprotujeta nacionalni zakonodaji, s katero je bil s 5. aprilom 2021 prenešen člen 25 Direktive 2014/24/EU o javnem naročanju (1), in ki je določila, da gospodarski subjekti, za katere se ne uporabljajo te določbe Unije, lahko še naprej sodelujejo v postopkih javnega naročanja le, če so oddali ponudbe do datuma začetka veljavnosti te zakonodajne spremembe?
1.

Ali pravica do učinkovitega pravnega sredstva v obliki pritožbe zoper „odločitev o predaji“ oziroma ponovnega dejanskega in zakonskega pregleda te odločitve v skladu z določbami člena 27(1) Uredbe (EU) 604/2013 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 (v nadaljevanju: Uredba Dublin III) zajema pravico do takega učinkovitega pravnega sredstva zoper odločitev države članice na podlagi člena 17(1) Uredbe Dublin III o izvrševanju njene diskrecijske pravice v skladu s členom 17(1) o tem, ali naj obravnava prošnjo za mednarodno zaščito, ki jo v njej vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva, tudi če tako obravnavanje ni njena odgovornost glede na merila iz Uredbe Dublin III?
3.

Ali v okviru nacionalne zakonodaje, ki omogoča sodno preverjanje nad nepoštenostjo pogojev, ki niso bili dogovorjeni posamično in se nanašajo na opredelitev glavnega predmeta pogodbe: (i) člen 3(1) Direktive 93/13/EGS v povezavi s točko (i) okvirnega seznama, na katerega se sklicuje odstavek 3 istega člena, nasprotuje temu, da bi lahko v okviru pogodbe o skupinskem zavarovanju, ki se plačuje s prispevki, zavarovalnica zavarovancu ugovarjala na podlagi klavzule, ki izključuje ali omejuje zavarovano tveganje ter ki mu ni bila sporočena in s katero se torej ni imel možnosti seznaniti; (ii) tudi če hkrati v primeru neizpolnitve obveznosti obveščanja in informiranja o pogojih nacionalna zakonodaja zavarovalcu nalaga odgovornost za plačilo odškodnine za škodo, povzročeno zavarovancu, kar pa zavarovanca ne postavlja v položaj, v katerem bi bil, če bi zavarovalno kritje veljalo?
1.

Ali je treba Uredbo (ES) št. 261/2004 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 razlagati tako, da mora potnik – kakor se zahteva s členom 3(2) oziroma 2(j) – tudi takrat ob določenem času oziroma najpozneje 45 minut pred objavljenim časom odhoda priti na okence za prijavo na let oziroma k izhodu za vkrcanje, da bi se lahko navedena uredba uporabila in da bi bila upravičena zavrnitev vkrcanja, za katero je v skladu s členom 4(3) v povezavi s členom 7 Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 mogoče zahtevati odškodnino, čeprav je dejanski letalski prevoznik že prej napovedal, da potniku ne bo dovolil vkrcanja?
3.

Če bi Sodišče na prvo vprašanje odgovorilo pritrdilno, na drugo vprašanje, točki (a) in (b), pa tako, da bi se v primeru, kot je ta iz postopka v glavni stvari, lahko ugotovilo, da različno obravnavanje pri plačilu zadeva znatno več žensk kot moških: ali je treba člen 157 PDEU ter člen 2(1)(b) in člen 4, prvi stavek, Direktive 2006/54/ES razlagati tako, da gre lahko za legitimni cilj, če stranki kolektivne pogodbe z ureditvijo – kot je ta, navedena v prvem vprašanju, – sicer po eni strani uresničujeta cilj odvračanja delodajalca od odrejanja nadurnega dela in nagrajevanja delavcev z dodatkom za nadurno delo, če delajo preko dogovorjenega delovnega časa, po drugi strani pa uresničujeta tudi cilj preprečevanja manj ugodne obravnave delavcev, zaposlenih s polnim delovnim časom, v primerjavi z delavci, zaposlenimi s krajšim delovnim časom, in se zato dogovorita, da se dodatek plača le za nadurno delo, ki se v posameznem koledarskem mesecu opravi preko delovnega časa delavca, zaposlenega s polnim delovnim časom?
2.

Ali je treba določbe člena 4(6) Okvirnega sklepa 2002/584/PNZ, v povezavi s členom 25 in členom 4(2) Okvirnega sklepa 2008/909/PNZ, razlagati tako, da zaradi zavrnitve izvršitve evropskega naloga za prijetje, izdanega za izvršitev kazni odvzema prostosti in priznanje kazenske obsodbe, brez dejanske izvršitve zaporne kazni obsojene osebe po pomilostitvi in začasnem zadržanju izvrševanja kazni v skladu z zakoni izvršitvene države, in brez pridobitve soglasja države izdajateljice obsodbe v okviru postopka priznavanja, država izdajateljica obsodbe izgubi pravico do izvršitve kazni v skladu s členom 22(1) Okvirnega sklepa 2008/909/PNZ?
C 222/13

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Stuttgart (Nemčija) 17. februarja 2022 – TAP Portugal/Myflyright GmbH

(Zadeva C-157/22)

(2022/C 222/23)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landgericht Stuttgart

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: TAP Portugal

Nasprotna stranka: Myflyright GmbH

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 5(3) Uredbe (ES) št. 261/2004 (1) razlagati tako, da so podane izredne razmere v smislu te določbe, če je odpovedan let z letališča, kjer dejanski letalski prevoznik nima svoje baze, ker član posadke na tem letu (v obravnavanem primeru: kopilot), ki je obvezni redni zdravstveni pregled prestal brez omejitev, tik pred začetkom leta, česar letalski prevoznik ni mogel predvideti, nenadoma umre ali tako težko zboli, da leta ne more opraviti?

(1) Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov (UL 2004, L 46, str. 1).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État (Belgija) 11. marca 2022 – ME/État belge

(Zadeva C-191/22)

(2022/C 213/43)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Conseil d'État

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: ME

Nasprotna stranka: État belge

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člena 7 in 24 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in [člen 4(1)(c)] Direktive Sveta 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine (1) ter načeli enakega obravnavanja in pravne varnosti razlagati tako, da morajo države članice upoštevati starost osebe, ki se pridružuje družinskemu članu, ne ob vložitvi prošnje za združitev družine, ampak ob vložitvi prošnje za mednarodno zaščito tujca, ki lahko združuje družinske člane in ki mu je bil priznan status begunca, ter šteti, da je oseba, ki se pridružuje družinskemu članu, mladoletna v smislu člena 4[(1)(c)] Direktive 2003/86/ES, če je bila mladoletna v trenutku, ko je tujec, ki lahko združuje družinske člane, vložil prošnjo za azil, vendar je postala polnoletna, preden je tujec, ki lahko združuje družinske člane, pridobil status begunca in preden je bila vložena prošnja za združitev družine?

(1) UL 2003, L 251, str. 12.
a)

ali je tožeča stranka dejavnost grafične in spletne oblikovalke, ki jo je navedla v postopku, ob sklenitvi prodajne pogodbe in takoj po tem opravljala le kot zaposlena oseba ali vsaj deloma tudi v okviru samostojne poklicne dejavnosti in
C 198/20

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Najwyższy (Poljska) 7. januarja 2022 – T. S.A./Przewodniczącemu Krajowej Rady Radiofonii i Telewizji

(Zadeva C-22/22)

(2022/C 198/30)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Sąd Najwyższy

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: T. S.A.

Tožena stranka: Przewodniczący Krajowej Rady Radiofonii i Telewizji

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 20(2) v povezavi s členom 4(1) Direktive 2010/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 10. marca 2010 o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju avdiovizualnih medijskih storitev (Direktiva o avdiovizualnih medijskih storitvah) (1) ter člena 11 in 20 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, v skladu s katero prepoved vstavljanja oglasov v programe za otroke velja izključno za izdajatelje televizijskih programov, za izdajatelje avdiovizualnih medijskih storitev na zahtevo pa ne?

(1) UL 2010, L 95, str. 1.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Nejvyšší soud České republiky (Češka republika) 28. januarja 2022 – YQ/Ředitelství silnic a dálnic ČR

(Zadeva C-57/22)

(2022/C 207/16)

Jezik postopka: češčina

Predložitveno sodišče

Nejvyšší soud České republiky

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: YQ

Druga stranka: Ředitelství silnic a dálnic ČR

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 7(1) Direktive 2003/88/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa razlagati tako, da nasprotuje nacionalni sodni praksi, v skladu s katero delavec, ki je bil nezakonito odpuščen in se je nato v skladu z nacionalnim pravom po sodni razveljavitvi njegove odpovedi vrnil na delo, nima pravice do plačanega letnega dopusta za obdobje od dneva njegove odpovedi do dneva vrnitve na delo, z utemeljitvijo, da ta delavec v tem obdobju dejansko ni delal za svojega delodajalca, tudi v primeru, ko je v skladu z nacionalnim pravom nezakonito odpuščeni delavec, ki svojega delodajalca brez nepotrebnega odlašanja pisno obvesti, da je pripravljen delati zanj, upravičen do denarnega nadomestila v višini povprečne plače od dneva, ko je delodajalca obvestil, da je pripravljen delati zanj, do dneva, ko mu je delodajalec omogočil nadaljevanje dela, ali do dneva dejanskega prenehanja delovnega razmerja?

(1) UL 2003, L 299, str. 9.
C 191/24

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Spetsializiran nakazatelen sad (Bolgarija) 8. marca 2022 – Kazenski postopek zoper BK

(Zadeva C-175/22)

(2022/C 191/31)

Jezik postopka: bolgarščina

Predložitveno sodišče

Spetsializiran nakazatelen sad

Stranka v postopku v glavni stvari

BK

Vprašanji za predhodno odločanje

Ali člen 6(3) in (4) Direktive 2012/13 (1) nasprotuje razlagi nacionalnih določb – člena 301(1), točka 2, v povezavi s členom 287(1) Nakazatelno protsesualen kodeks (zakonik o kazenskem postopku) – kot izhaja iz sodne prakse, v skladu s katero sme sodišče, če ne gre za opredelitev kot hujše kaznivo dejanje, v sodbi dejanje opredeliti drugače kot je bilo opredeljeno v obtožnem aktu, ker obtoženec v tem primeru pred razglasitvijo sodbe ni ustrezno obveščen o novi, drugačni pravni opredelitvi in se zoper njo ne more braniti?

Če je odgovor na vprašanje pritrdilen: Ali člen 47(2) Listine sodišču prepoveduje, da obtoženca obvesti, da bi lahko svojo odločitev v zadevi sprejelo na podlagi drugačne pravne opredelitve dejanja, in mu poleg tega da možnost, da v zvezi s tem pripravi svojo obrambo, ker te drugačne pravne opredelitve ni predlagalo državno tožilstvo?

(1) Direktiva 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku (UL 2012, L 142, str. 1).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Varhoven administrativen sad (Bolgarija) 17. februarja 2022 – NG/Direktor na Glavna direktsia „Natsionalna politsia“ pri MVR – Sofia

(Zadeva C-118/22)

(2022/C 191/23)

Jezik postopka: bolgarščina

Predložitveno sodišče

Varhoven administrativen sad

Stranki v postopku v glavni stvari

Vlagatelj kasacijske pritožbe: NG

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Direktor na Glavna direktsia „Natsionalna politsia“ pri MVR – Sofia

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali razlaga člena 5 v povezavi s členom 13(2)(b) in (3) Direktive (EU) 2016/680 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov, ki jih pristojni organi obdelujejo za namene preprečevanja, preiskovanja, odkrivanja ali pregona kaznivih dejanj ali izvrševanja kazenskih sankcij, in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Okvirnega sklepa Sveta 2008/977/PNZ dopušča nacionalne zakonodajne ukrepe, ki vodijo do dejansko neomejene pravice obdelave osebnih podatkov, ki jih pristojni organi obdelujejo za namene preprečevanja, preiskovanja, odkrivanja ali pregona kaznivih dejanj ali izvrševanja kazenskih sankcij in/ali zaradi odprave pravice posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki, do omejitve obdelave, izbrisa ali uničenja njegovih podatkov?

(1) UL 2016, L 119, str. 89.