ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Ugotovi naj se, da Republika Estonija s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Sveta 2005/47/ES (1) z dne 18. julija 2005 o Sporazumu med Skupnostjo Evropskih železnic (CER) in Evropsko Federacijo delavcev v prometu (ETF) o določenih vidikih delovnih pogojev mobilnih delavcev, ki opravljajo interoperabilne čezmejne storitve v železniškem sektorju, niti ni poskrbela za to, da socialni partnerji sprejmejo ustrezne dogovore, oziroma o tem ni obvestila Komisije, ni izpolnila svojih obveznosti iz te direktive;
—

naj se ugotovi, da Republika Poljska s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2007/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. septembra 2007 o spremembah Direktive Sveta 92/49/EGS in direktiv 2002/83/ES, 2004/39/ES, 2005/68/ES in 2006/48/ES glede postopkovnih pravil in ocenjevalnih meril za skrbno oceno pri pridobitvah in zvišanju deležev v finančnem sektorju (1), oziroma jih vsaj ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz te direktive;
2.

Ali ti določbi prava Evropske unije: 1. člen 6 Lizbonske pogodbe z dne 13. decembra 2007, ki velja od 1. decembra 2009 in s katero je bila spremenjena Pogodba o Evropski uniji, podpisana 7. februarja 1992 v Maastrichtu, v skladu s katerim: „Unija priznava pravice, svoboščine in načela iz Listine Evropske unije o temeljnih pravicah z dne 7. decembra 2000, prilagojene 22. decembra 2007 v Strasbourgu, ki ima enako pravno veljavnost kot Pogodbi […]“; 2. člen 35 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (UL C 364, 18.12.2000), ki določa: „Vsakdo ima pravico do preventivnega zdravstvenega varstva in do zdravniške oskrbe […]. Pri opredeljevanju in izvajanju vseh politik in dejavnosti Unije se zagotavlja visoka raven varovanja zdravja ljudi.“; če se razlagata v skladu z glavnimi načeli, na katerih temelji Evropska unija in ki so navedena v preambuli Lizbonske pogodbe, nasprotujeta temu, da lahko država Belgija na podlagi teh določb belgijskega prava: splošni zakon o carinah in trošarinah, urejen s kraljevim odlokom z dne 18. julija 1977 (Moniteur belge z dne 21. septembra 1977) in potrjen z zakonom z dne 6. julija 1978, člen 1 (Moniteur belge z dne 12. avgusta 1978); zakon z dne 10. junija 1997 o splošni ureditvi, posesti, pretoku in nadzoru trošarinskih izdelkov (Moniteur belge z dne 1. avgusta 1997); zakon z dne 3. aprila 1997 o davčni ureditvi tobačnih izdelkov (Moniteur belge z dne 1. avgusta 1997), spremenjen z zakonom z dne 26. novembra 2006 (Moniteur belge z dne 8. decembra 2006); obravnava tobačne izdelke za kajenje kot osnovo za obdavčenje na podlagi trošarin, medtem ko: po eni strani uradno priznava, da so ti izdelki zelo škodljivi za zdravje uporabnikov ter opredeljeni kot povzročitelji številnih hudih bolezni in pogosto predčasne smrti, kar bi po logiki moralo utemeljevati odpravo teh izdelkov; po drugi strani s svojim ravnanjem ovira sprejetje ukrepov, s katerimi bi bilo mogoče učinkovito doseči to odpravo, saj daje prednost davčnemu donosu pred vsakim dejansko odvračalnim učinkom?
SL Uradni list Evropske unije C 209/15

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Köln (Nemčija) 10. maja 2010 – Hannelore Adams proti Germanwings GmbH

(Zadeva C-226/10)

()

2010/C 209/23

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Amtsgericht Köln

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Hannelore Adams

Tožena stranka: Germanwings GmbH

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali se uporabi člen 4(3) Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (1), če se potnik, ki ima potrjeno rezervacijo za let v obe smeri, pri povratnem letu ne zglasi na okencu za prijavo na let, pri čemer to temelji na tem dejanskem stanju:

— dejanski letalski prevoznik je potniku, ki se je pravočasno prijavil na let v eno smer, proti njegovi volji zavrnil vkrcanje in ga obvestil, da mu bo zavrnil tudi vkrcanje na povratni let;

— zavrnitev vkrcanja temelji na tem, da dejanski letalski prevoznik nepravilno predpostavlja, da mu zaradi reklamacijskega postopka pripadajo stroški obdelave, ki je potnik še ni plačal.

(1) UL L 46, str. 1.
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je treba kombinirano nomenklaturo razlagati tako, da se sporni kompleti umetnih nohtov uvrstijo kot „izdelki za lepotenje in ličenje ter izdelki za nego kože (razen zdravil), vključno s preparati za zaščito pred soncem ali za pojačenje pigmentacije pri sončenju ali za porjavenje, in preparati za manikiranje in pedikiranje […] preparati za manikiranje in pedikiranje“ v tarifno številko 3304 30 00 ali kot „drugi nožarski izdelki (npr.: stroji za striženje, mesarske ali kuhinjske sekače, mesarske sekire in noži za sekljanje mesa, noži za papir); garniture in priprave za manikiranje in pedikiranje (vključno s pilicami za nohte) […] garniture in priprave za manikiranje ali pedikiranje (vključno s pilicami za nohte)“ v tarifno številko 8214 20 00?
SL Uradni list Evropske unije C 195/14

Tožba, vložena 19. maja 2010 – Evropska komisija proti Slovaški republiki

(Zadeva C-253/10)

2010/C 195/21

Jezik postopka: slovaščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: A. Tokár in A. Marghelis, zastopnika)

Tožena stranka: Slovaška republika

Predloga tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da Slovaška republika s tem, da ni sprejela nacionalne strategije za zmanjšanje količine biorazgradljivih odpadkov, ki se odlagajo na odlagališčih, v skladu s členom 5(1) Direktive Sveta 1999/31/ES z dne 26. aprila 1999 o odlaganju odpadkov na odlagališčih, ni izpolnila obveznosti iz člena 5(1) navedene direktive.

— Slovaški republiki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

V skladu s členom 5(1) Direktive Sveta 1999/31/ES „[d]ržave članice pripravijo nacionalno strategijo za zmanjševanje količine biorazgradljivih odpadkov, ki se odlagajo na odlagališčih, najpozneje v dveh letih od datuma, določenega v členu 18(1), in o tej strategiji uradno obvestijo Komisijo“. Člen 18(1) določa, da „[d]ržave članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najpozneje v dveh letih po začetku veljavnosti“. Direktiva je v skladu s svojim členom 19 začela veljati 16. julija 1999. Zato je bilo treba uskladitev s to direktivo izvesti do 16. julija 2001, obveznost pripraviti nacionalno strategijo, kot jo določa člen 5(1), pa izpolniti pred 16. julijem 2003.

Ker v členu 54 Akta o pogojih pristopa ni bil določen drug rok za nove države članice, je morala Slovaka republika v skladu s členom 5(1) Direktive do dneva svojega pristopa, to je do 1. maja 2004, pripraviti nacionalno strategijo za zmanjševanje količine biorazgradljivih odpadkov, ki se odlagajo na odlagališčih. Slovaška republika Komisije do tega dneva ni uradno obvestila o takšni strategiji.

Zato Evropska komisija meni, da Slovaška republika ni izpolnila obveznosti iz člena 5(1) Direktive Sveta 1999/31/ES o odlaganju odpadkov na odlagališčih.
—

ugotovi naj se, da Kraljevina Belgija s tem, da ni pravilno prenesla člena 31 Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (1), ni izpolnila obveznosti iz določb navedene direktive in člena 56 Pogodbe o delovanju Evropske unije;
1.

Ali je treba člen 11(2) Direktive 97/13/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 10. aprila 1997 o skupnem okviru za splošna in posamična dovoljenja na področju telekomunikacijskih storitev (…) in zlasti zahteve po optimalni uporabi redkih virov in spodbujanju razvoja inovativnih storitev in konkurence razlagati tako, da nacionalna ureditev, ki znesek, pridobljen s pobiranjem dajatve na to vrsto virov (dajatev za rezervirane javne radijske frekvence), razdruži od posebne namembnosti, ki je bila prej izrecno določena (financiranje raziskav in izobraževanja na področju telekomunikacij, in izvajanje obveznosti javne službe), ne da bi določila drugo namembnost, ni v skladu z njim?
(b)

da se carinska deklaracija ne more izpodbijati, ker določi le deklaracijo blaga pri carinskih organih in čas nastanka carinskega dolga pri uvozu in ne gre za odločbo carinskega organa o vprašanju pravilne tarifne uvrstitve in zneska uvoznih dajatev, ki se dolgujejo na podlagi te deklaracije?
4.

Ali je treba splošna načela veljavnega prava Skupnosti – ki se nanašajo na pravno varnost, varstvo legitimnih pričakovanj, enakost pravnih sredstev, učinkovito sodno varstvo, pravico do neodvisnega sodišča in, splošneje, na pravico do poštenega sojenja, določena v členu 6(2) Pogodbe o Evropski uniji (kakor je bil spremenjen s členom 1(8) Lizbonske pogodbe in na katerega se sklicuje člen 46 Pogodbe o Evropski uniji) v povezavi s členom 6 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane v Rimu 4. novembra 1950, ter s členi 46, 47 in 52(3) Listine o temeljnih pravicah Evropske unije, razglašene v Nici 7. decembra 2000, kakor so bili vključeni v Lizbonsko pogodbo – razlagati tako, da nasprotujejo avtentični razlagi, kakršno je po zelo dolgem obdobju (5 let) sprejela italijanska država in ki se razlikuje od besedila določbe, ki jo je treba razložiti, ter je v nasprotju z ustaljeno razlago sodišča, pristojnega za zagotavljanje enotne razlage in uporabe prava, pri čemer gre tudi za določbo, ki je pomembna za odločitev v sporih, v katerih je Italija udeležena kot stranka v postopku?
1.

Ali je treba zahtevo „tako omogoči potrošniku nakup“ iz člena 2(i) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu (1) razlagati tako, da vabilo k nakupu obstaja takoj, ko so na voljo informacije o oglaševanem izdelku in njegova cena, tako da se potrošnik lahko odloči za nakup, ali mora tržna komunikacija ponujati tudi dejansko priložnost za nakup izdelka (na primer naročilnico) oziroma da je na voljo dostop do take priložnosti (na primer oglas zunaj trgovine)?
SL Uradni list Evropske unije C 113/34

Tožba, vložena 3. marca 2010 – Evropska komisija proti Svetu Evropske unije

(Zadeva C-117/10)

2010/C 113/53

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: V. Di Bucci, L. Flynn, K. Walkerová, A. Stobiecka-Kuik, zastopniki)

Tožena stranka: Svet Evropske unije

Predloga tožeče stranke

— Odločba Sveta 2010/10/ES (1) z dne 20. novembra 2009 o dodelitvi državne pomoči s strani oblasti Republike Poljske za nakup kmetijskih zemljišč med 1. januarjem 2010 in 31. decembrom 2013 naj se razglasi za nično;

— Svetu Evropske unije naj se naloži plačilo stroškov postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Svet je s sprejetjem izpodbijane odločbe razveljavil odločbo Komisije, izdano na podlagi predloga za ustrezne ukrepe v točki 196 kmetijskih smernic iz leta 2007 in nepogojnega sprejetja Poljske, ki to obvezuje, da program pomoči za prodajo kmetijskih površin konča najpozneje do 31. decembra 2009. Svet je pod pretvezo izrednih okoliščin Poljski v bistvu dovolil, da ta program ohrani do izteka veljavnosti kmetijskih smernic iz leta 2007, in sicer do 31. decembra 2013. Za okoliščine, ki jih je Svet navedel kot temelj za svojo odločbo, je očitno, da niso tako izredne, da bi upravičile sprejetje odločbe, in ne upoštevajo odločbe Komisije o tem programu. Komisija v utemeljitev tožbe navaja štiri tožbene razloge:

(a) Prvič, meni, da Svet ni bil pristojen za ravnanje po tretjem pododstavku člena 88(2) ES, ker o predlogu Poljske ni odločil v roku treh mesecev, ki je določen v četrtem pododstavku te določbe, in ker je v vsakem primeru pomoč, ki jo je odobril, že obstajala in bi jo Poljska morala do konca leta 2009 končati, saj je sprejela ustrezne ukrepe, ki ji jih je predlagala Komisija.

(b) Drugič, Svet naj bi zlorabil svoja pooblastila s tem, da je z odobritvijo ukrepov pomoči do leta 2013 želel nevtralizirati odločbo, po kateri bi jih Poljska lahko ohranila do konca leta 2009, dlje pa ne.

(c) Dalje, v skladu s tretjim tožbenim razlogom je bila izpodbijana odločba sprejeta ob kršitvi načela lojalnega sodelovanja, ki velja za države članice in tudi med institucijami. Svet naj bi z odločbo Poljsko oprostil obveznosti sodelovanja s Komisijo v zvezi z ustreznimi ukrepi, ki jih je ta država članica sprejela glede pomoči za nakup kmetijskih površin v okviru sodelovanja, ki ga določa člen 88(1) ES.

(d) Komisija v zadnjem tožbenem razlogu trdi, da je Svet storil očitno napako pri presoji, ker je menil, da so obstajale izredne okoliščine, ki so upravičevale sprejetje odobrenega ukrepa.

(1) UL L 4, 8.1.2010, str. 89.
1.

Kako se razlaga pojem „človeški zarodki“ v členu 6(2)(c) Direktive 98/44/ES (1)? (a) Ali so vključene vse stopnje razvoja človeškega življenja od oploditve jajčne celice ali morajo biti izpolnjeni dodatni pogoji, na primer dosežena neka stopnja razvoja? (b) Ali so vključeni tudi ti organizmi: 1. neoplojene človeške jajčne celice, v katere je bilo presajeno celično jedro dozorele človeške celice; 2. neoplojene človeške jajčne celice, pri katerih je partenogeneza spodbudila delitev in nadaljnji razvoj? (c) Ali so vključene tudi izvorne celice, ki so bile pridobljene iz človeških zarodkov v stadiju blastociste?
2.

Ali je treba Okvirni sklep ob upoštevanju načela, ki izhaja iz njegovega člena 1(2), in določb člena 6(1) Pogodbe o Evropski uniji ter določb Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da je mogoče predajo poleg razlogov iz členov 3 in 4 Okvirnega sklepa ob upoštevanju uvodnih izjav 12 in 13 Okvirnega sklepa zavrniti tudi iz drugih razlogov, ki temeljijo na okoliščinah iz teh uvodnih izjav? (a) Če je treba Okvirni sklep razlagati v navedenem smislu, na katere razloge se lahko opre ali mora opreti izvršitvena država članica? Ali se lahko opre na načela razlage, uveljavljena v sodni praksi Evropskega sodišča za človekove pravice v zvezi z izročitvijo v okviru Konvencije o človekovih pravicah? Ali se lahko država članica opre tudi na razloge, ki razširjajo razloge za zavrnitev v primerjavi s tistimi, ki so uveljavljeni v sodni praksi Evropskega sodišča za človekove pravice? (b) Če je treba Okvirni sklep razlagati tako, da je mogoče izvršitev naloga za prijetje zavrniti tudi iz drugih razlogov, in ne le tistih iz členov 3 in 4, ali to pomeni, da Okvirni sklep državi članici dovoljuje, da izvršitev naloga za prijetje, izdanega zaradi izvršitve kazni, zavrne tudi iz razlogov, ki se nanašajo na vsebino ali obrazložitev sodbe, izdane v odreditveni državi članici, ali na pravilnost sodnega postopka, v katerem je bila izdana sodba, in ki so odvisni od preučitve ugovorov v zvezi s tem v izvršitveni državi članici? Pod katerimi pogoji ali iz katerih razlogov je mogoča taka preučitev („révision au fond“)? (c) Ali je treba Okvirni sklep razlagati tako, da državi članici med drugim dovoljuje, da zavrne predajo na podlagi naloga za prijetje, izdanega zaradi izvršitve kazni, če obstajajo resni razlogi za domnevo, da sodni postopek, v katerem je bila naložena kazen, ni bil pošten, ker so organi države sodišča preganjali obsojenca, kar se je pokazalo v diskriminatorni obtožnici?
SL Uradni list Evropske unije C 80/15

Pritožba, ki jo je vložila REWE-Zentral AG 14. januarja 2010 zoper sodbo Sodišča prve stopnje (šesti senat) z dne 11. novembra 2009 v zadevi T-150/08, REWE-Zentral AG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), intervenientka: Aldi Einkauf GmbH & Co. OGH

(Zadeva C-22/10 P)

2010/C 80/28

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnica: REWE-Zentral AG (zastopnika: M. Kinkeldey in A. Bognár, odvetnika)

Drugi stranki v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG

Predloga pritožnice

Pritožnica predlaga, naj

1. se izpodbijana sodba Sodišča prve stopnje z dne 11. novembra 2009 razveljavi;

2. se nasprotni stranki v pritožbenem postopku naloži plačilo stroškov tega postopka in postopka pred Sodiščem prve stopnje.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Obravnavana pritožba je vložena zoper sodbo Sodišča prve stopnje, s katero je bila zavrnjena tožba pritožnice za razveljavitev odločbe četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu z dne 15. februarja 2008, s katero je bila zavrnjena zahteva za registracijo besednega znaka CLINA. Sodišče prve stopnje je s sodbo potrdilo odločbo odbora za pritožbe, v skladu s katero obstaja verjetnost zmede s starejšo besedno znamko Skupnosti CLINAIR.

Kot pritožbeni razlog se uveljavlja kršitev člena 8(1)(b) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (v nadaljevanju: Uredba št. 40/94).

Sodišče prve stopnje naj bi pri presoji verjetnosti zmede napačno uporabilo pravo, saj naj ne bi celovito presodilo vseh upoštevnih dejavnikov. Pravno napačno naj bi menilo, da med nasprotujočima si znakoma obstaja velika fonetična in vidna podobnost, in na podlagi tega naj bi presodilo, da te podobnosti ni mogoče nevtralizirati s podano pojmovno razliko, kar naj bi prav tako pomenilo napačno uporabo prava. Sodišče prve stopnje naj tudi ne bi v pravno zadostni meri presodilo šibek razlikovalni učinek starejše znamke. S tem naj bi napačno uporabilo člen 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 in tako kršilo pravo Skupnosti.

Zlasti naj Sodišče prve stopnje ne bi dovolj upoštevalo dejstva, da obstajajo med znakoma CLINAIR in CLINA, ki ju je treba primerjati, bistvene fonetične in vidne razlike, ki jih je iz pravnih razlogov treba upoštevati, in da ima starejša znamka CLINAIR poseben pomen, ki ga mlajša znamka nima, kar je prav tako treba upoštevati iz pravnih razlogov. Sodišče prve stopnje naj tudi ne bi upoštevalo, da ima element „CLIN“ jasno šibek razlikovalni učinek in da lahko pravno le malo vpliva na skupen vtis znamke CLINAIR. Zato naj pravno le enakost tega elementa ne bi zadostovala za utemeljitev verjetnosti zmede iz člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94, zlasti ker podane fonetične, vidne in pojmovne razlike niso nepomembne.
—

Ugotovi naj se, da Portugalska republika s tem, da ni sprejela potrebnih ukrepov, da bi z izdajo dovoljenj v skladu s členoma 6 in 8 Direktive 2008/1/ES (1) zagotovila, niti potrebnih ukrepov, da bi s ponovnim preverjanjem in, če je to potrebno, s posodobitvijo dovoljenj za obstoječe obrate zagotovila, da od 30. oktobra 2007 navedeni obrati delujejo v skladu s členi 3, 7, 9, 10, 13, 14, točki (a) in (b), ter 15(2), ni izpolnila obveznosti iz člena 5(1) Direktive 2008/1/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (Direktiva CPNO);
SL Uradni list Evropske unije C 51/27

Tožba, vložena 25. januarja 2010 – Evropska komisija proti Svetu Evropske unije

(Zadeva C-40/10)

2010/C 51/43

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: J. Currall, G. Berscheid in J.-P. Keppenne, zastopniki)

Tožena stranka: Svet Evropske unije

Predlogi tožeče stranke

— Uredba Sveta (EU, Euratom) št. 1296/2009 z dne 23. decembra 2009 o prilagoditvi osebnih prejemkov in pokojnin uradnikov in drugih uslužbencev Evropske unije ter korekcijskih koeficientov, ki se zanje uporabljajo, z učinkom od 1. julija 2009 (1) naj se razglasi za nično, razen členov 1 in 3, ostane pa naj v uporabi, dokler Svet ne sprejme nove uredbe, s katero bodo pravilno uporabljeni člena 64 in 65 Kadrovskih predpisov in Priloga XI h Kadrovskim predpisom;

— Svetu naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija predlaga razglasitev delne ničnosti Uredbe (EU) št. 1296/2009 v delu, v katerem naj bi Svet zaradi politične primernosti zneske osebnih prejemkov in pokojnin, ki jih je predlagala Komisija na podlagi prilagoditvene stopnje 3,70 % – ki izhaja iz samodejne uporabe člena 65 Kadrovskih predpisov in Priloge XI h Kadrovskim predpisom – v tej uredbi nadomestil z zneski, ki ustrezajo napačnemu koeficientu 1,85 %. Po mnenju Sveta je ta nadomestitev upravičena zaradi gospodarske in finančne krize ter gospodarske in socialne politike Unije.

Komisija je glede členov 2 in od 4 do 17 izpodbijane uredbe navedla le en tožbeni razlog, in sicer kršitev člena 65 Kadrovskih predpisov in členov 1 in 3 Priloge XI h Kadrovskim predpisom. Pristojnost Sveta na tem področju naj bi bila namreč omejena, še bolj po trenutni različici Kadrovskih predpisov – v kateri naj bi bile podrobnosti metode prilagoditve osebnih prejemkov in pokojnin določene v Prilogi XI h Kadrovskim predpisom – kot po prejšnji, saj naj bi Sodišče le na podlagi člena 65 Kadrovskih predpisov že odločilo, da ima Svet omejeno diskrecijsko pravico. Komisija uveljavlja tudi kršitev legitimnega pričakovanja in načela patere legem quam ipse fecisti.

Člen 18 izpodbijane uredbe naj bi kršil člene od 3 do 7 Priloge XI h Kadrovskim predpisom s tem, da dopušča možnost vmesne prilagoditve osebnih prejemkov zunaj letnega termina, določenega v členu 65 Kadrovskih predpisov, in ne glede na pogoje, določene v členih od 4 do 7 Priloge XI h Kadrovskim predpisom.

(1) UL L 348, str. 10.
3.

V primeru pritrdilnega odgovora na prvo vprašanje: Ali je treba pojem „živila“ v kategoriji 1 iz Priloge H k Šesti direktivi Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih razlagati tako, da so s tem zajeta le živila „za s seboj“, kot se običajno prodajajo v trgovinah z živili, ali so s tem zajete tudi jedi oziroma obroki, ki so – s kuhanjem, cvrtjem, pečenjem ali kako drugače – pripravljeni za takojšnje zaužitje?
SL Uradni list Evropske unije C 51/19

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Collège d'autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l'audiovisuel (Belgija) 11. decembra 2009 – RTL Belgium SA (nekdanja TVI SA) proti Conseil supérieur de l'audiovisuel

(Zadeva C-517/09)

2010/C 51/30

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Collège d'autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l'audiovisuel

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: RTL Belgium SA (nekdanja TVI SA)

Tožena stranka: Conseil supérieur de l'audiovisuel

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba pojem ‚učinkovitega nadzora tako nad izborom programov kakor tudi njihovo organizacijo‘ iz člena 1(c) Direktive z dne 3. oktobra 1989 o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov (Direktiva o avdiovizualnih medijskih storitvah), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2007/65/ES, razumeti tako, da je mogoče šteti, da družba s sedežem v državi članici, ki na podlagi koncesije, ki ji jo je podelila vlada te države članice, lahko ponuja avdiovizualno medijsko storitev, dejansko izvaja tak nadzor, medtem ko na podlagi možnosti za nadaljnjo podelitev pristojnosti tretji družbi s sedežem v drugi državi članici za plačilo neopredeljenega zneska, ki ustreza skupnemu prometu od oglaševanja, ustvarjenemu s predvajanjem te storitve, podeljuje pristojnosti za pripravo in produkcijo vseh programov te storitve, obveščanje javnosti o pripravi programov, finančne in pravne storitve, storitve v zvezi s človeškimi viri in upravljanje infrastrukture ter druge storitve, povezane z zaposlenimi, in se zdi, da se na sedežu te družbe sprejemajo in pripravljajo vsi programi, morebitne odpovedi programa in spremembe sheme zaradi aktualnih dogodkov?