ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

V členu 6 iste direktive je določeno: „1. Ne glede na člen 2(2) lahko države članice predvidijo, da različno obravnavanje zaradi starosti ne predstavlja diskriminacije, če ga v kontekstu nacionalnega prava objektivno in razumno utemeljujejo z legitimnim ciljem, vključno z legitimnimi cilji zaposlovalne politike, delovnega trga in poklicnega usposabljanja, in če so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni. Tako različno obravnavanje je lahko med drugim: (a) določitev posebnih pogojev glede dostopnosti zaposlitve in poklicnega usposabljanja, zaposlitve in dela, vključno s pogoji glede odpustitve in plačila, za mlade osebe, starejše delavce in osebe, ki so dolžne skrbeti za druge, zato da se spodbuja njihovo poklicno vključenost ali jim zagotavlja varstvo; (b) z določitvijo minimalnih pogojev glede starosti, delovnih izkušenj ali delovne dobe glede dostopa do zaposlitve ali kakšnih ugodnosti, povezanih z zaposlenostjo; (c) z določitvijo najvišje starosti za zaposlitev, ki temelji na zahtevah glede usposobljenosti za zadevno delovno mesto, ali na potrebi po primerni dobi zaposlenosti pred upokojitvijo. 2. Ne glede na člen 2(2) lahko države članice predvidijo, da določitev starosti za upokojitev ali pridobitev pravice do starostne ali invalidske pokojnine za potrebe panožnih programov socialne varnosti, vključno z določitvijo različnih starosti za delojemalce oziroma skupine ali kategorije delojemalcev v teh programih in z uporabo merila starosti pri izračunu rizičnosti v kontekstu teh programov, ne predstavlja diskriminacije zaradi starosti, pod pogojem, da ni rezultat diskriminacije zaradi spola.“
25

V zvezi s vprašanjem, ali je pristojni organ zato, ker navedeni upravičenec ni spoštoval te obveznosti, pooblaščen v celoti zavrniti plačilo finančne pomoči, je treba opozoriti, da morajo načelo sorazmernosti, ki je splošno načelo prava Skupnosti in ga je sodna praksa Sodišča večkrat potrdila zlasti na področju skupne kmetijske politike, kot tako spoštovati normodajelec Skupnosti ter nacionalni zakonodajalci in sodišča, ki uporabljajo pravo Skupnosti. To načelo zahteva, da se v aktih institucij Skupnosti ne prekorači mej tega, kar je primerno in nujno za uresničitev ciljev, ki jim legitimno sledi sporna ureditev, pri čemer se pri več primernih ukrepih izbere najmanj obremenilnega, in da povzročene neugodnosti niso nesorazmerne z zasledovanimi cilji (glej sodbo z dne 17. januarja 2008 v zdruŽenih zadevah Viamex Agrar Handel in ZVK, C-37/06 in C-58/06, ZOdl., str. I-69, točki 33 in 35 ter navedena sodna praksa).
102

V zvezi s tem je treba poudariti, da predlagani projekti pridobivanja šote ter mineralnih snovi in gradnje cest niso bili zanemarljivi v smislu velikosti glede na celotno površino polja vetrnih elektrarn, ki pokriva 200 hektarjev šotišč in ki je najpomembnejši tak projekt na Irskem, in so bili poleg tega nujni za namestitev turbin ter potek vseh del gradnje. Prav tako je treba poudariti, da so bila navedena dela izvedena na pobočju gore Cashlaundrumlahan, kjer so nahajališča šote tudi do 5,5 metra globoko in široko pokrita z gozdom.
7

Uvodne izjave od devet do enajst, petnajst in osemindvajset Direktive 2001/29 navajajo: „(9) Vsakršno usklajevanje avtorske in sorodnih pravic mora temeljiti na visoki stopnji varstva, kajti takšne pravice so za intelektualno ustvarjanje bistvenega pomena. Njihovo varstvo pomaga zagotoviti ohranjanje in razvoj ustvarjalnosti v interesu avtorjev, izvajalcev, producentov, potrošnikov, kulture, industrije in javnosti nasploh. […] (10) Če naj avtorji ali izvajalci nadaljujejo z ustvarjalnim in umetniškim delom, morajo za uporabo svojega dela prejeti primerno nagrado, prav tako pa tudi producenti, da lahko to delo financirajo. […] (11) Strog, dejanski sistem varstva avtorske in sorodnih pravic je eden glavnih načinov za zagotavljanje, da evropska kulturna ustvarjalnost in proizvodnja prejmeta nujna sredstva, ter za varovanje neodvisnosti in dostojanstva umetniških ustvarjalcev in izvajalcev. […] (15) Diplomatska konferenca, ki se je odvijala pod pokroviteljstvom Svetovne organizacije za intelektualno lastnino (WIPO) decembra 1996, je vodila k sprejetju dveh novih pogodb, [MSOILAP] in [MSOILIF] […]. Ta direktiva je namenjena tudi uresničevanju številnih novih mednarodnih obveznosti. […] (28) Avtorsko-pravno varstvo pravic po tej direktivi vključuje izključno pravico nadzora distribuiranja dela, utelešenega v materialnem predmetu. Prva prodaja izvirnika ali primerkov dela s strani imetnika pravice ali z njegovim privoljenjem v Skupnosti izčrpa pravico do nadzora ponovne prodaje tega predmeta v Skupnosti. […]“
16

V teh okoliščinah in glede na dvome v zvezi z odgovorom – ki ga je treba dati na vprašanje, ali se pravilo o kontradiktornem preverjanju neobičajno nizkih ponudb lahko opredeli kot temeljno načelo prava Skupnosti, ki lahko razveljavi morebitne nacionalne določbe, ki mu nasprotujejo – je Consiglio di Stato prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji, ki sta enaki v zadevah C-147/06 in C-148/06: „1. Ali pravilo iz člena 30(4) Direktive 93/37 […] oziroma podobno pravilo iz odstavkov 1 in 2 člena 55 Direktive 2004/18 […] (če se upošteva ta člen) – v skladu s katerim velja, da če se zdijo ponudbe neobičajno nizke glede na gradnje, naročnik pisno zahteva, preden zavrne take ponudbe, podrobnosti o sestavnih delih ponudbe, ki so po njegovem mnenju pomembni, in jih preveri ob upoštevanju prejetih pojasnil – izraža temeljno načelo prava Skupnosti? 2. Če je odgovor na prejšnje vprašanje nikalen, ali pravilo iz člena 30(4) Direktive 93/37 […] oziroma podobno pravilo iz odstavkov 1 in 2 člena 55 Direktive 2004/18 […] (če se upošteva ta člen) – v skladu s katerim velja, da če se zdijo ponudbe neobičajno nizke glede na gradnje, naročnik pisno zahteva, preden zavrne take ponudbe, podrobnosti o sestavnih delih ponudbe, ki so po njegovem mnenju pomembni, in jih preveri ob upoštevanju prejetih pojasnil – pomeni implicitno posledico načela konkurence ali ‚izvedeno načelo‘ iz tega načela, upoštevanega v povezavi z načeli preglednosti uprave in prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva, in ali zato ta določba velja neposredno in prednostno pred morebitnimi neskladnimi nacionalnimi predpisi, ki so jih sprejele države članice za ureditev postopkov oddaje javnih naročil, za katere pravo Skupnosti ne velja neposredno?“
14

V teh okoliščinah je Cour d’arbitrage prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je sistem zdravstvenega zavarovanja, ki: a) ga je vzpostavila avtonomna skupnost zvezne države članice Evropske skupnosti, b) velja za osebe, ki imajo stalno prebivališče na delu ozemlja te zvezne države, za katero je pristojna ta avtonomna skupnost, c) daje pravico do tega, da se iz tega sistema krijejo stroški storitev pomoči in nezdravstvenih storitev za osebe z dolgotrajno in hudo zmanjšano sposobnostjo skrbeti zase, ki so zavarovane po tem sistemu, in sicer v obliki pavšalnih plačil za stroške, povezane s tem, in d) se po eni strani financira z letnimi prispevki zavarovancev, po drugi strani pa iz dajatev iz proračuna za stroške zadevne avtonomne skupnosti, sistem, ki sodi v stvarno področje uporabe Uredbe […] št. 1408/71 […], kot je določeno v členu 4 te uredbe? 2. V primeru pritrdilnega odgovora na prvo vprašanje za predhodno odločanje: ali je navedeno uredbo – predvsem njene člene 2, 3 in 13 ter, če so uporabljivi, njene člene 18, 19, 20, 25 in 28 – treba razlagati tako, da te določbe nasprotujejo temu, da avtonomna skupnost zvezne države članice Evropske skupnosti sprejme določbe, ki pri izvrševanju njenih pristojnosti možnost zavarovanja v sistemu socialne varnosti v smislu te uredbe in prejemanja ugodnosti iz le-tega omejuje na osebe, ki imajo stalno prebivališče na ozemlju, za katero je pristojna ta avtonomna skupnost, in – glede državljanov Evropske unije – na osebe, ki so zaposlene na tem ozemlju in imajo stalno prebivališče v drugi državi članici, razen oseb – ne glede na njihovo državljanstvo – ki imajo stalno prebivališče na delu ozemlja zvezne države, za katerega je pristojna druga avtonomna skupnost? 3. Ali je člene 18, 39 in 43 Pogodbe ES treba razlagati tako, da nasprotujejo temu, da avtonomna skupnost zvezne države članice Evropske skupnosti sprejme določbe, ki pri izvrševanju njenih pristojnosti možnost zavarovanja v sistemu socialne varnosti v smislu navedene uredbe in prejemanja ugodnosti iz le-tega omejuje na osebe, ki imajo stalno prebivališče na ozemlju, za katero je pristojna ta avtonomna skupnost, in – glede državljanov Evropske unije – na osebe, ki so zaposlene na tem ozemlju in imajo stalno prebivališče v drugi državi članici, z razen oseb – ne glede na njihovo državljanstvo – ki imajo stalno prebivališče na delu ozemlja zvezne države, za katerega je pristojna druga avtonomna skupnost? 4. Ali je člene 18, 39 in 43 Pogodbe ES treba razlagati tako, da nasprotujejo temu, da je področje uporabe takega sistema omejeno na osebe, ki imajo stalno prebivališče v enotah zvezne države članice Evropske skupnosti in ki so vključene v ta sistem?“
41

Nacionalna sodišča morajo torej zagotoviti, da bodo v skladu z njihovim nacionalnim pravom odpravljene vse posledice kršitve člena 88(3), zadnji stavek, ES, tako glede veljavnosti izvršilnih aktov ukrepov pomoči kot glede izterjave finančne podpore, dodeljene v nasprotju s to določbo (zgoraj navedeni sodbi FNCE, točka 12, ter SFEI in drugi, točka 40, sodba z dne 21. oktobra 2003 v združenih zadevah Van Calster in drugi, C-261/01 in C-262/01, Recueil, str. I-12249, točka 64, ter zgoraj navedena sodba Transalpine Ölleitung in Österreich in drugi, točka 47).
7

V členih od 28 do 31 Carinskega zakonika Skupnosti je določeno: „Člen 28 Določbe tega poglavja določajo carinsko vrednost za uporabo carinske tarife Evropskih skupnosti in drugih ukrepov, kot so tarifni, določenih s posebnimi določbami Skupnosti na področju blagovne menjave. Člen 29 1. Carinska vrednost uvoženega blaga je njegova transakcijska vrednost, to pomeni cena, ki je bila za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje Skupnosti dejansko plačana ali ki jo je treba plačati, po potrebi po uskladitvi, opravljeni v skladu s členoma 32 in 33, če: […] d) kupec in prodajalec nista povezana ali, v primeru, da sta povezana, če je transakcija vrednost v skladu z odstavkom 2 sprejemljiva za carinske namene. a) Pri ugotavljanju, ali je transakcijska vrednost sprejemljiva za izvajanje odstavka 1, dejstvo, da sta kupec in prodajalec povezana, samo po sebi še ne predstavlja zadostnega razloga, da bi se transakcijska vrednost štela za nesprejemljivo. Če je potrebno, se preverijo okoliščine, ki spremljajo prodajo, in sprejme transakcijska vrednost, če povezanost ni vplivala na ceno. Če imajo carinski organi na podlagi informacij, ki jih je zagotovil deklarant ali so jih pridobili iz drugih virov, razlog za domnevo, da je povezanost vplivala na ceno, deklaranta seznanijo z njihovimi razlogi in mu dajo zadostno možnost za odgovor. Na zahtevo deklaranta je treba razloge sporočiti pisno. […] Člen 30 1. Če carinske vrednosti ni mogoče določiti z uporabo člena 29, je treba po vrstnem redu uporabiti točke (a), (b), (c) in (d) odstavka 2 […] 2. Carinske vrednosti, določene z uporabo tega člena, so naslednje: a) transakcijska vrednost enakega blaga […] b) transakcijska vrednost podobnega blaga […] c) vrednost na podlagi cene na enoto, po kateri se uvoženo blago ali uvoženo enako ali podobno blago v največji skupni količini proda v Skupnosti osebam, ki niso povezane s prodajalci; d) izračunana vrednost […] Člen 31 1. Če carinske vrednosti uvoženega blaga ni mogoče določiti z uporabo členov 29 in 30, se ta na podlagi razpoložljivih podatkov v Skupnosti določi z ustreznimi metodami, ki so skladne z načeli in splošnimi določbami: — sporazuma o izvajanju člena VII Splošnega sporazuma o tarifah in trgovini, — člena VII Splošnega sporazuma o tarifah in trgovini, — z določbami tega poglavja. 2. Carinska vrednost, določena z uporabo odstavka 1, ne temelji na: […] b) sistemu, po katerem se za carinske namene upošteva višja od dveh možnih vrednosti; […] g) poljubnih ali fiktivnih vrednostih.“
2

Ta predlog je bil vložen v okviru dveh sporov, in sicer v sporu med konzorcijem strokovno-svetovalnih pisarn, ki so ga oblikovali Emm. G. Lianakis AE (univerzalni naslednik Emm. Lianakis EPE), Sima Anonymi Techniki Etaireia Meleton kai Epivlepseon in N. Vlachopoulos (v nadaljevanju: konzorcij Lianakis) in med konzorcijem, ki so ga oblikovali Planitiki AE, A. Georgoula in D. Vasios (v nadaljevanju: konzorcij Planitiki), ter v sporu med Dimos Alexandroupolis (občina Alexandroupolis) in konzorcijem, ki so ga oblikovali N. Loukatos kai Synergates AE Meleton, Eratosthenis Meletitiki AE, A. Pantazis – Pan. Kyriopoulou kai syn/tes os „Filon“ OE in N. Sideris (v nadaljevanju: konzorcij Loukatos), glede oddaje javnega naročila za izvedbo študije vpisovanja v kataster, urbanizacije in izvršitvenega akta za del občine Dimos Alexandroupolis.
Veliko vojvodstvo Luksemburg, s tem da v predpisanem roku ni sprejelo vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2003/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. maja 2003 o sodelovanju javnosti pri sestavi nekaterih načrtov in programov v zvezi z okoljem in o spremembi direktiv Sveta 85/337/EGS in 96/61/ES glede sodelovanja javnosti in dostopa do sodišč, ni izpolnilo obveznosti iz te direktive.
Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje določb, potrebnih za uskladitev s členom 16 Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL L 46, str. 1) – Sprejetje učinkovitih, sorazmernih in odvračilnih sankcij.
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 18. julija 2007 – Komisija proti Avstriji

(Zadeva C-517/06)

„Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 2003/98/ES – Ponovna uporaba informacij javnega sektorja – Neizvršitev prenosa v predpisanem roku“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Stanje, ki ga je treba upoštevati – Stanje ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (glej točko 10)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje vseh predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2003/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. novembra 2003 o ponovni uporabi informacij javnega sektorja (UL L 345, str. 90) v predpisanem roku.

Izrek

1) Republika Avstrija, s tem da v predpisanem roku ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za prenos Direktive 2003/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. novembra 2003 o ponovni uporabi informacij javnega sektorja, v ureditvi dežel Štajerska in Salzburg, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

2) Republiki Avstriji se naloži plačilo stroškov.
1.

Italijanska republika s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2004/26/ES z dne 21. aprila 2004 o spremembi Direktive 97/68/ES o približevanju zakonodaje držav članic o ukrepih proti plinastim in trdnim onesnaževalom iz motorjev z notranjim zgorevanjem, namenjenih za vgradnjo v premične stroje in naprave, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
Kraljevina Belgija, s tem da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2003/105/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2003 o spremembi Direktive Sveta 96/82/ES o obvladovanju nevarnosti večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
1.

Češka republika s tem, da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Sveta 93/16/EGS z dne 5. aprila 1993 o olajšanju prostega gibanja zdravnikov in o vzajemnem priznavanju diplom, spričeval in drugih dokazil o formalni izobrazbi, ni izpolnila obveznosti iz člena 44 te direktive.
Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje vseh predpisov, potrebnih za uskladitev z direktivama Evropskega parlamenta in Sveta 2002/96/ES z dne 27. januarja 2003 o odpadni električni in elektronski opremi (OEEO) (UL L 37, str. 24) in 2003/108/ES z dne 8. decembra 2003 o spremembi Direktive 2002/96/EC (UL L 345, str. 106), v predpisanem roku.
Keywords

Summary



Keywords

1. Pravo Skupnosti – Področje uporabe – Neobstoj splošnega odstopanja, ki bi izvzemalo ukrepe, sprejete zaradi javne varnosti

(členi 30 ES, 39 ES, 46 ES, 58 ES, 64 ES, 296 ES in 297 ES)

2. Lastni viri Evropskih skupnosti – Določitev in dajanje na razpolago s strani države članice – Brezcarinski uvoz vojaške opreme s strani države članice

(uredbi Sveta št. 1552/89, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1355/96, členi 2 in od 9 do 11, ter št. 1150/2000, členi 2 in od 9 do 11)

Summary

1. Čeprav države članice sprejmejo primerne ukrepe za zagotovitev svoje notranje in zunanje varnosti, pa vseeno ne velja, da taki ukrepi nikakor ne spadajo na področje uporabe prava Unije. Pogodba določa izrecna odstopanja, ki se lahko uporabijo v položajih, ki bi lahko ogrozili javno varnost, zgolj v členih 30 ES, 39 ES, 46 ES, 58 ES, 64 ES, 296 ES in 297 ES, ki se nanašajo na izjemne in jasno določene primere. Iz teh členov ni mogoče sklepati, da Pogodba vsebuje splošno odstopanje, ki vse ukrepe, sprejete zaradi javne varnosti, izvzema s področja uporabe prava Unije. Priznavanje obstoja take izjeme ne glede na posebne pogoje, ki jih določa Pogodba, lahko ogrozi zavezujočo naravo prava Unije in njegovo enotno uporabo.

Poleg tega je treba odstopanja iz členov 296 ES in 297 ES tako kot odstopanja od temeljnih svoboščin razlagati ozko. Glede, natančneje, člena 296 ES, čeprav se ta sklicuje na ukrepe, za katere lahko država članica meni, da so potrebni za zaščito bistvenih interesov njene varnosti, oziroma na informacije, za katere država članica meni, da bi bilo njihovo razkritje v nasprotju z njenimi interesi, ga vseeno ni mogoče razlagati tako, da državam članicam priznava pravico do odstopanja od določb Pogodbe že zgolj s sklicevanjem na navedene interese. Država članica, ki se sklicuje na ugodnost iz člena 296 ES, mora zato dokazati, da je treba uporabiti odstopanje, predvideno v tem členu, da bi se zaščitili bistveni interesi njene varnosti.

(Glej točke od 62 do 64, 66.)

2. Država članica, ki ne določi lastnih sredstev iz naslova uvoza vojaške opreme in sredstev za uporabo izključno v vojaške namene in jih ne da na razpolago Komisiji za obdobje med 1. januarjem 1998 in 31. decembrom 2002 in ki ne plača pripadajočih zamudnih obresti, ne izpolni obveznosti iz členov 2 in od 9 do 11 Uredbe št. 1552/89 o izvajanju Sklepa št. 88/376 o sistemu lastnih sredstev Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1355/96, kar zadeva obdobje od 1. januarja 1998 do vključno 30. maja 2000, ter iz istih členov Uredbe št. 1150/2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728 o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti, kar zadeva obdobje od 31. maja 2000 do 31. decembra 2002.

Ni namreč mogoče sprejeti, da se država članica sklicuje na podražitev oborožitvenih sredstev zaradi carinjenja uvoza takih sredstev s poreklom iz tretjih držav, da bi se s tem poskusila na škodo drugih držav članic – ki same obračunavajo in plačujejo carine za tak uvoz – izogniti obveznostim, ki izhajajo iz finančne solidarnosti glede financiranja proračuna Unije.

(Glej točki 67, 74 in izrek.)
Podjetja, ki so v upravnem postopku, ki lahko privede do izreka globe, morajo upoštevati možnost, da Komisija kadar koli poviša globe v primerjavi z globami, ki jih je naložila v preteklosti. To velja, kadar Komisija poviša globe, ko jih izreka v posamičnih odločbah, in tudi, če se to povečanje opravi z uporabo splošnoveljavnih pravil ravnanja, kot so Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) uredbe št. 17 in člena 65(5) pogodbe ESPJ.

Te Smernice se lahko uporabijo za kršitve, ki so bile storjene, preden so bile sprejete, ne da bi bila to kršitev načela prepovedi retroaktivnosti niti načela pravne varnosti in ne da bi se od Komisije zahtevalo, da navede jasne utemeljitve, ki bi presegle to, kar se zahteva z navedenimi smernicami. Komisija mora pri presoji teže kršitve upoštevati posebne okoliščine primera in okvir, v katerem je bila kršitev storjena, ter zagotoviti odvračilni učinek svojega ukrepa, zlasti s tem, da upošteva preudarke, povezane z nujnostjo povišanja globe.

(Glej točke 59, 62, 63 in 66.)
Zadeva C-480/06

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Zvezni republiki Nemčiji

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 92/50/EGS — Neobstoj uradnega evropskega postopka oddaje javnega naročila za opravljanje storitev ravnanja z odpadki — Sodelovanje med lokalnimi skupnostmi“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca J. Mazáka, predstavljeni 19. februarja 2009 I ‐ 4749

Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 9. junija 2009 I ‐ 4762

Povzetek sodbe

Približevanje zakonodaj – Postopki za oddajo javnih naročil storitev – Direktiva 92/50 – Področje uporabe

(Direktiva Sveta 92/50, člen 1)

Pogodba, ki je tako temelj kot pravni okvir za gradnjo in bodoče izkoriščanje obrata, namenjenega izvajanju javne storitve, in sicer sežiga odpadkov, ne spada na področje uporabe Direktive 92/50 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil storitev, ker je bila sklenjena izključno med javnimi organi, brez sodelovanja zasebnikov, in ne predvideva niti vnaprej ne določa oddaje morebitno potrebnih javnih naročil za gradnjo in izkoriščanje obrata za ravnanje z odpadki.

Javni organ lahko namreč naloge v javnem interesu, ki so mu naložene, izvaja z lastnimi sredstvi ali pa v sodelovanju z drugimi javnimi organi, ne da bi se bil dolžan obrniti na zunanje subjekte, ki niso del njegovih služb. Glede tega po eni strani pravo Skupnosti nikakor ne nalaga javnim organom, da morajo za skupno zagotovitev opravljanja nalog javnih storitev uporabiti posebne pravne oblike. Po drugi strani takšno sodelovanje med javnimi organi ne more spodkopati glavnega namena pravil Skupnosti na področju javnih naročil, namreč prostega pretoka storitev ter proste in neizkrivljene konkurence v vseh državah članicah, če je izvajanje takšnega sodelovanja urejeno izključno na podlagi zahtev, ki so lastne uresničevanju ciljev v javnem interesu, in če je načelo enakega obravnavanja zainteresiranih strank iz Direktive 92/50 zagotovljeno, tako da nobeno zasebno podjetje ne bi bilo postavljeno v položaj, ki bi mu dajal prednost pred tekmeci.

(Glej točke 44, 45 in 47.)