ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
14

V teh okoliščinah je Giudice di pace di Massa (mirovni sodnik v Massi, Italija) prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil ta vprašanja: „1. Ali je treba prepoved ‚diskriminacije glede na državljanstvo‘ iz člena 18 PDEU razlagati tako, da je prepovedano, da države članice sprejmejo tako zakonodajo, ki bi lahko tudi posredno, prikrito in/ali vsebinsko povzročala težave državljanom drugih držav članic? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali lahko odstavek 1a člena 93 [zakonika o cestnem prometu] o prepovedi vožnje s tujimi registrskimi tablicami (ne glede na to, na ime katere osebe je vozilo registirano) po [60] dneh prebivanja v Italiji povzroči težave državljanom drugih držav članic (ki imajo avtomobil s tujo registrsko tablico) in je zato diskriminatoren glede na državljanstvo? 3. Ali je treba navedbe: a. ‚pravica prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic‘ iz člena 21 PDEU; b. ‚notranji trg‘, ki ‚zajema območje brez notranjih meja, na katerem je v skladu z določbami Pogodb zagotovljen prost pretok blaga, oseb, storitev in kapitala‘ iz člena 26 PDEU; c. ‚[v] Uniji se zagotovi prosto gibanje delavcev‘ iz člena 45 PDEU; d. ‚[prepovedane] omejitve glede pravice do ustanavljanja za državljane ene države članice na ozemlju druge države članice‘, na katero se nanašajo členi od 49 do 55 PDEU; e. ‚se omejitve svobode opravljanja storitev v Uniji prepovejo za državljane držav članic, ki imajo sedež v eni od držav članic, vendar ne v državi osebe, ki so ji storitve namenjene‘, na katero se nanašajo členi od 56 do 62 PDEU, razlagati tako, da so prepovedane tudi nacionalne določbe, ki bi lahko evropskim državljanom tudi samo posredno, prikrito in/ali vsebinsko omejevale ali oteževale uresničevanje pravice do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, pravice do prostega gibanja delavcev v Uniji, pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev ali kakor koli vplivale na te pravice? 4. Če je odgovor na tretje vprašanje pritrdilen, ali lahko odstavek 1a člena 93 zakonika o cestnem prometu o prepovedi vožnje s tujimi registrskimi tablicami (ne glede na to, na ime katere je vozilo registrirano) po [60] dneh prebivanja v Italiji omeji, otežuje ali kakor koli vpliva na uresničevanje pravice do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, pravice do prostega gibanja delavcev v Uniji, pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev?“
5

Člen 5 navedene uredbe, naslovljen „Odpoved leta“, v odstavkih 1 in 4 določa: „1. V primeru odpovedi leta: (a) zadevnim potnikom ponudi pomoč dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 8; in (b) zadevnim potnikom ponudi pomoč dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 9(1)(a) in 9(2), kakor tudi pomoč, predvideno v členu 9(1)(b) in 9(1)(c), v primeru spremembe poti, kadar je utemeljeno pričakovani čas odhoda novega leta najmanj naslednji dan po načrtovanem času odhoda odpovedanega leta; in (c) imajo zadevni potniki pravico do odškodnine, ki jim jo mora plačati dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 7, razen če: (i) so o odpovedi obveščeni najmanj dva tedna pred odhodom po voznem redu; ali (ii) so o odpovedi obveščeni dva tedna do sedem dni pred odhodom po voznem redu in jim je ponujena sprememba poti, ki jim zagotavlja odhod največ dve uri pred odhodom po voznem redu in prihod v njihov končni namembni kraj manj kot štiri ure po prihodu po voznem redu; ali (iii) so o odpovedi obveščeni manj kot sedem dni pred odhodom po voznem redu in jim je ponujena sprememba poti, ki jim zagotavlja odhod največ eno uro pred odhodom po voznem redu in prihod v njihov končni namembni kraj manj kot dve uri po prihodu po voznem redu. […] 4. Dokazno breme glede obveščanja potnikov o odpovedi leta in glede roka, v katerem je to storil, nosi dejanski letalski prevoznik.“
30

V teh okoliščinah je Sąd Rejonowy dla Warszawy – Woli w Warszawie II Wydział Cywilny (okrožno sodišče v Varšavi – Wola, drugi civilni oddelek, Poljska) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: 1. Ali mora biti glede na člen 3(1), člen 4(1) in člen 5 Direktive [93/13] in njene uvodne izjave, ki določajo obveznost sestavljanja pogodbe v jasnem in razumljivem jeziku ter razlago dvomov v korist potrošnika, pogodbeni pogoj, vezan na devizni tečaj, s katerim se določa nakupni in prodajni devizni tečaj, nedvoumno oblikovan, to je tako, da lahko posojilojemalec/potrošnik sam ugotovi, kakšen je ta tečaj na določen dan, ali pa je mogoče ob upoštevanju vrste pogodbe, kot je določeno v členu 4(1) zgoraj navedene direktive, dolgoročnosti pogodbe (več desetletij) in dejstva, da se menjalni tečaj tuje valute stalno (ves čas) spreminja, oblikovati splošnejše pogodbeno določilo, tako da se upošteva tržni devizni tečaj, s čimer se prepreči znatno neravnotežje strank glede njihovih pravic in obveznosti v škodo potrošnika v smislu člena 3(1) zgoraj navedene direktive? 2. V primeru pritrdilnega odgovora na prvo [vprašanje], ali je glede na člen 5 Direktive [93/13] in njene uvodne izjave pogodbeni pogoj, ki se nanaša na to, da upnik (banka) določa nakupni in prodajni devizni tečaj, mogoče razlagati tako, da se dvomi, ki izhajajo iz pogodbe, razrešijo v korist potrošnika in se ugotovi, da nakupni in prodajni devizni tečaj v pogodbi nista določena prosto, temveč glede na tečaj, ki se prosto oblikuje na trgu, še posebej če sta obe stranki enako razumeli pogodbene pogoje, v skladu s katerimi se določa nakupni in prodajni devizni tečaj, ali če posojilojemalec/potrošnik v času sklepanja in izvajanja pogodbe ni bil zainteresiran za sporni pogodbeni pogoj, med drugim se v času sklepanja pogodbe in ves čas njenega izvajanja ni seznanil z vsebino pogodbe?“
3

V uvodnih izjavah 4, 8 in 12 Uredbe Sveta (ES) št. 1347/2000 z dne 29. maja 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in v sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 1, str. 209), ki je bila 1. marca 2005 razveljavljena z Uredbo št. 2201/2003, je navedeno: „(4) Razlike med nekaterimi nacionalnimi predpisi, ki urejajo pristojnost in izvrševanje sodnih odločb, ovirajo prosto gibanje oseb in usklajeno delovanje notranjega trga. Obstajajo torej razlogi za sprejetje določb za poenotenje nasprotujočih si predpisov o pristojnosti v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo, da bi poenostavili postopke za hitro in enostavno priznavanje in izvrševanje sodnih odločb. […] (8) Za omogočanje najširšega gibanja ljudi morajo biti ukrepi, določeni s to uredbo, dosledni in enotni. […] […] (12) Osnova za določitev pristojnosti v tej uredbi temelji na načelu, da mora obstajati dejanska povezanost med prizadeto stranko in državo članico, ki pristojnost izvaja; odločitev za vključitev določenih naveznih okoliščin odraža dejstvo, da te obstajajo v različnih nacionalnih pravnih sistemih in so jih sprejele druge države članice.“
58

Za odločitev o tem predlogu je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso razlaga posameznega pravila prava Unije, ki jo Sodišče poda pri izvajanju pristojnosti na podlagi člena 267 PDEU, pojasnjuje ter natančneje določa pomen in obseg tega pravila, kot se mora ali bi se moralo razumeti in uporabljati od dne začetka svoje veljavnosti. Iz tega sledi, da sodišča tako razlagano pravilo smejo in morajo uporabiti tudi za pravna razmerja, ki so nastala in so bila oblikovana pred izrekom sodbe, s katero je bilo odločeno o zahtevi za razlago, če so tudi sicer izpolnjeni pogoji za predložitev spora glede uporabe tega pravila pristojnemu sodišču (sodba z dne 17. marca 2021, Academia de Studii Economice din Bucureşti, C‑585/19, EU:C:2021:210, točka 78 in navedena sodna praksa).
44

Po drugi strani, dejstvo, da se v takem primeru izključi vsaka možnost znižanja davčne osnove in da se upniku, kot je tožeča stranka v postopku v glavni stvari, po potrebi naloži breme zneska DDV, ki ga v okviru svojih gospodarskih dejavnosti ni prejel, presega meje, ki so nujno potrebne za dosego ciljev, določenih v členu 273 Direktive o DDV (glej v tem smislu sodbo z dne 15. oktobra 2020, E. (DDV– Znižanje davčne osnove), C‑335/19, EU:C:2020:829, točka 45 in navedena sodna praksa).
61

To zlasti velja, kadar so bile poklicne izkušnje, ki so jih notranji kandidati pridobili pred začetkom delovnega razmerja pri zadevni instituciji, organu, uradu ali agenciji Unije, že upoštevane pri njihovi zaposlitvi, saj so bile njihove poklicne izkušnje, pridobljene v tej instituciji, organu, uradu ali agenciji, poleg tega prav tako upoštevane pri njihovem napredovanju v plačilnem razredu ali pri napredovanjih. V takem primeru nikakor ni diskriminatorno, da se poklicne izkušnje, ki so jih pridobili zunanji kandidati, ovrednotijo z uporabo določb s področja zaposlovanja, medtem ko se poklicne izkušnje, ki so jih pridobili notranji kandidati, še naprej priznava z uporabo določb, ki zagotavljajo kontinuiteto pri razvoju plač (glej v tem smislu sodbo z dne 29. januarja 1985, Michel/Komisija, 273/83, EU:C:1985:31, točke od 24 do 26).
1

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 4(3) PEU v povezavi s členom 325(1) in (2) PDEU, členom 1(1)(a) Konvencije pripravljene na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji, o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti, podpisane 26. julija 1995 v Bruslju (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 8, str. 57; v nadaljevanju: Konvencija ZFI), ter člena 57(1) in (3) in člena 98 Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 z dne 11. julija 2006 o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu in Kohezijskem skladu in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1260/1999 (UL 2006, L 210, str. 25), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 539/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. junija 2010 (UL 2010, L 158, str. 1; v nadaljevanju: Uredba št. 1083/2006).
58

V obravnavanem primeru je v zvezi z dodatkom ob rojstvu otroka iz elementov, ki jih je predložilo predložitveno sodišče in ki so navedeni v točkah od 11 do 16 ter v točkah 26 in 27 te sodbe, razvidno, prvič, da se dodeli za vsakega otroka, rojenega ali posvojenega, čigar starši prebivajo v Italiji in imajo italijansko državljanstvo ali so državljani države članice Evropske unije ali imajo status rezidenta za daljši čas. Ta dodatek, ki je bil prvotno dodeljen gospodinjstvom, katerih sredstva niso presegala določene zgornje meje, določene z zakonom, se je nato razširil na vsa gospodinjstva, ne glede na njihova sredstva, pri čemer se njegov znesek razlikuje glede na sredstva gospodinjstva in se za vsakega otroka, ki sledi prvemu, poviša za 20 %. Tako je razvidno, da se ta dajatev samodejno dodeli gospodinjstvom, ki izpolnjujejo določena objektivna merila, ki so zakonsko opredeljena, brez vsakršne individualne in diskrecijske presoje osebnih potreb prosilca. Natančneje, iz predložitvene odločbe je razvidno, da je bila dodelitev dodatka ob rojstvu otroka prvotno odobrena ali zavrnjena ob upoštevanju sredstev gospodinjstva, katerega član je bil tisti od staršev, ki je vložil prošnjo, na podlagi objektivnega in zakonsko opredeljenega merila, in sicer kazalnika enakovrednih ekonomskih razmer, ne da bi pristojni organ lahko upošteval druge osebne okoliščine. Nato je bil dodatek ob rojstvu otroka dodeljen ne glede na raven sredstev gospodinjstva, pri čemer pa je bilo pojasnjeno, da je dejanski znesek tega dodatka v bistvu izračunan na podlagi tega kazalnika.
9

Člen 32 Direktive 2012/34, naslovljen „Izjeme od načel zaračunavanja uporabnin“, v odstavkih 1 in 4, četrti pododstavek, določa: „1. Če trg to prenese, lahko država članica za skupno pokrivanje stroškov upravljavca infrastrukture naloži pribitke na podlagi učinkovitih, preglednih in nediskriminatornih načel, pri čemer zagotavlja optimalno konkurenčnost segmentov trga storitev v železniškem prometu. Ureditev zaračunavanja uporabnin upošteva povečanje produktivnosti, ki jo dosežejo prevozniki v železniškem prometu. Višina uporabnin pa nikakor ne sme izključiti uporabe infrastrukture s strani tistih tržnih delov, ki lahko plačajo vsaj stroške, nastale neposredno zaradi izvajanja storitev železniškega prometa, in stopnjo donosnosti, ki jo trg lahko prenese. Preden odobrijo naložitev takšnih pribitkov, države članice zagotovijo, da upravljavci infrastrukture ocenijo njihov pomen za specifične tržne dele in pri tem upoštevajo vsaj pare iz točke 1 Priloge VI ter ustrezne ohranijo. Seznam tržnih delov, ki jih opredelijo upravljavci infrastrukture, vsebuje vsaj naslednje tri dele: storitve tovornega prometa, storitve potniškega prometa v okviru pogodbe za opravljanje javne službe in druge storitve potniškega prometa. Upravljavci infrastrukture lahko uvedejo dodatno razlikovanje med tržnimi deli glede na prepeljano blago ali potnike. Opredelijo se tudi tržni deli, v katerih prevozniki v železniškem prometu trenutno ne obratujejo, vendar bi v času veljavnosti sistema zaračunavanja uporabnin v njih lahko opravljali storitve. Upravljavci infrastrukture za te tržne dele ne vključijo pribitkov v sistemu zaračunavanja uporabnin. Seznam tržnih delov se objavi v programu omrežja in se pregleda vsaj vsakih pet let. Regulatorni organ iz člena 55 preverja ta seznam v skladu s členom 56. […] 4. […] Komisija do 16. junij[a] 2015, in po opravljeni oceni učinka sprejme ukrepe, s katerimi določi načine, ki jih je treba upoštevati pri izvajanju diferenciacije uporabnine za infrastrukturo, glede na časovni okvir v skladu z evropskim načrtom za uvedbo [Evropskega sistema za vodenje železniškega prometa (ERTMS)], določenim z Odločbo 2009/561/ES [Komisije z dne 22. julija 2009 o spremembi Odločbe 2006/679/ES o tehnični specifikaciji za interoperabilnost v zvezi s podsistemom vodenje-upravljanje in signalizacija vseevropskega železniškega sistema za konvencionalne hitrosti (UL 2009, L 194, str. 60)], ter ob zagotovitvi, da ne pride do spremembe v skupnih prihodkih upravljavca infrastrukture. S temi izvedbenimi ukrepi se prilagodijo načini diferenciranja, ki se uporabljajo za vlake, ki opravljajo storitve lokalnega in regionalnega prometa in uporabljajo omejen odsek železniških koridorjev iz Odločbe 2009/561/ES. Ti izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s postopkom pregleda iz člena 62(3). Izvedbeni akti ne povzročajo neupravičenega izkrivljanja konkurence med prevozniki v železniškem prometu ali vplivajo na splošno konkurenčnost železniškega sektorja.“
61

V zvezi s tem je treba spomniti, da je Sodišče večkrat razsodilo, da je v pravu Unije pravica do odškodnine priznana, če so izpolnjeni trije pogoji, in sicer, da kršeno pravno pravilo podeljuje pravice posameznikom, da je kršitev dovolj resna in, nazadnje, da obstaja neposredna zveza med kršitvijo obveznosti države in škodo, ki so jo utrpele oškodovane osebe (sodbi z dne 5. marca 1996, Brasserie du pêcheur in Factortame, C‑46/93 in C‑48/93, EU:C:1996:79, točka 51, ter z dne 29. julija 2019, Hochtief Solutions Magyarországi Fióktelepe, C‑620/17, EU:C:2019:630, točka 35 in navedena sodna praksa).
40

V zvezi z drugim pogojem je treba spomniti, da je Sodišče že večkrat presodilo, da nacionalne določbe, s katerimi so prepovedane nekatere vrste oglaševanja v posameznih sektorjih, pravno in dejansko enako prizadenejo trženje nacionalnih izdelkov in trženje izdelkov iz drugih držav članic, zato pomenijo načine prodaje, ki ne spadajo na področje uporabe člena 34 PDEU (glej v tem smislu sodbe z dne 15. decembra 1993, Hünermund in drugi, C‑292/92, EU:C:1993:932, točki 21 in 22; z dne 9. februarja 1995, Leclerc-Siplec, C‑412/93, EU:C:1995:26, točke od 21 do 24, in z dne 25. marca 2004, Karner, C‑71/02, EU:C:2004:181, točka 42). Tako je bilo zlasti v primeru deontološkega pravila, s katerim farmacevti zunaj svoje lekarne niso smeli oglaševati parafarmacevtskih izdelkov, ki jim jih je dovoljeno tržiti (sodba z dne 15. decembra 1993, Hünermund in drugi, C‑292/92, EU:C:1993:932, točke od 22 do 24).
4

Člen 2 navedene direktive, naslovljen „Opredelitve pojmov“, določa: „V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: (a) ‚mednarodna zaščita‘ pomeni status begunca in status subsidiarne zaščite, kot sta opredeljena v točkah (e) in (g); (b) ‚upravičenec do mednarodne zaščite‘ pomeni osebo, ki ji je priznan status begunca ali status subsidiarne zaščite, kot sta opredeljena v točkah (e) in (g); (c) ‚Ženevska konvencija‘ pomeni Konvencijo o statusu beguncev, sestavljeno v Ženevi dne 28. julija 1951 [(Recueil des traités des Nations unies, zvezek 189, str. 150, št. 2545 (1954))], kot je bila spremenjena [s] protokolom [o statusu beguncev, sklenjenim v New Yorku 31. januarja 1967; (d) ‚begunec‘ pomeni državljana tretje države, ki se zaradi utemeljenega strahu pred preganjanjem zaradi rasne, verske, nacionalne pripadnosti, političnega prepričanja ali pripadnosti določeni družbeni skupini nahaja izven države, katere državljan je, in ne more ali zaradi tega strahu noče izkoristiti zaščite te države, ali osebo brez državljanstva, ki se nahaja izven države prejšnjega običajnega prebivališča zaradi enakih razlogov, kot so navedeni zgoraj, in se ne more ali zaradi tega strahu noče vrniti vanjo, in za katera se ne uporablja člen 12; (e) ‚status begunca‘ pomeni priznanje državljana tretje države ali osebe brez državljanstva kot begunca s strani države članice; (f) ‚oseba, upravičena do subsidiarne zaščite‘ pomeni državljana tretje države ali osebo brez državljanstva, ki ne izpolnjuje pogojev za begunca, a je bilo v zvezi z njim/njo izkazano, da obstajajo utemeljeni razlogi za prepričanje, da bi se zadevna oseba, če bi se vrnila v izvorno državo, ali v primeru osebe brez državljanstva v državo prejšnjega običajnega prebivališča, soočila z utemeljenim tveganjem, da utrpi resno škodo, kot je opredeljena v členu 15, in za katero se člen 17(1) in (2) ne uporablja in ki ne more ali zaradi takega tveganja noče izkoristiti zaščite te države; (g) ‚status subsidiarne zaščite‘ pomeni priznanje državljana tretje države ali osebe brez državljanstva kot osebe, upravičene do subsidiarne zaščite, s strani države članice; (h) ‚prošnja za mednarodno zaščito‘ pomeni prošnjo državljana tretje države ali osebe brez državljanstva za zaščito s strani države članice, ki se lahko razume kot prošnjo za status begunca ali status subsidiarne zaščite in ki ne zahteva izrecno druge vrste zaščite izven področja uporabe te direktive, za katero se lahko zaprosi posebej; […]“
38

V obravnavanem primeru je iz spisa, ki je na voljo Sodišču, in s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, razvidno, da so med določbami, določenimi v nacionalni ureditvi, izguba pravice do obresti, razdelitev izvršitve pogodbe na brezobrestne obroke in ničnost nekaterih pogojev na podlagi nacionalne ureditve, s katero je bila prenesena Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288) ali Direktiva 2005/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (UL 2005, L 149, str. 22).
7

V pojasnjevalnih opombah HS v zvezi z ustreznimi tarifnimi podštevilkami tarifne številke 4409, ki je naslovljena „Les (vključno lamele in frize za parket, nesestavljene), profiliran (pero in utor, utorjen ali podobno obdelan) vzdolž katerega koli roba, konca ali strani, skobljan ali ne, brušen ali ne ali na koncih spojen ali ne“, je navedeno: „Ta tarifna številka zajema les in zlasti les v obliki desk, ki je bil po obtesanju ali žaganju profiliran vzdolž enega ali več robov, koncev ali strani za lažje sestavljanje oziroma za pridobitev oblikovanih lesenih letvic, opisanih v četrtem odstavku spodaj, tudi skobljan, brušen ali na koncih spojen (prstasto ali zobčasto) […] […] Ta tarifna številka zajema tudi: 1. Skobljane deske z zaobljenimi robovi. 2. Utorjen les s stranicami, ki se spajajo s sistemom utor in pero in ki so delno posnete, vključno z lesom, ki je na sredini spojen in ki je včasih posnet. 3. Deske s spojem utor in pero za strope itd., ki so na straneh ali v sredini preprosto oblikovane. 4. Oblikovan les (znan tudi pod imenom oblikovane letvice), to so lesene letvice različnih profilov (pridobljene mehanično ali ročno), ki se uporabljajo za izdelavo okvirjev, obrobo zidnih tapet ali za dekoracijo stavbnega pohištva ali lesenih izdelkov. 5. Zaobljen les, kot je vlečen les, ki je sestavljen iz letvic, ki so običajno zaobljenega prereza in manjšega premera, in je namenjen zlasti izdelavi vžigalic, zatičev oz. količkov za obutev, nekaterih navojnic za okna, zobotrebcev ali nekaterih zastiral, ki se uporabljajo v sirarstvu. Ta tarifna številka zajema tudi zaobljen les za izdelavo zatičev oz. količkov za obutev enotnega razreza, katerega premer se na splošno razteza od 2mm do 75 mm, dolžina pa znaša od 45 cm do 250 cm, kot je ta, ki se pretežno uporablja zlasti za spojitev delov lesenega pohištva. Ta tarifna številka zajema tudi lamele in frize za talne obloge, sestavljene iz razmeroma ozkih delov lesa, če so profilirani (na primer pero in utor). Če so bile le skobljane, brušene ali na koncih spojene (prstasto ali zobčasto), spadajo pod tarifno št. 4407. Lamele in frize iz vezanega lesa ali furnirane se uvrščajo pod tarifno številko 4412. […]“
7

Člen 60 Ley General de la Seguridad Social (splošni zakon o socialni varnosti) v prečiščeni različici, potrjeni z Real Decreto Legislativo 8/2015 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General de la Seguridad Social (kraljeva zakonska uredba 8/2015 o potrditvi spremenjenega besedila splošnega zakona o socialni varnosti) z dne 30. oktobra 2015 (BOE št. 261 z dne 31. oktobra 2015, str. 103291) (v nadaljevanju: LGSS), naslovljen „Dodatek za materinstvo pri pokojninah iz sistema socialnega zavarovanja, ki temeljijo na prispevkih“, določa: „1. Ženskam, ki so matere bioloških ali posvojenih otrok in so upravičene do prejemanja starostne pokojnine, ki temelji na prispevkih, vdovske ali invalidske pokojnine iz katerega koli sistema socialnega zavarovanja, se zaradi njihovega demografskega prispevka k socialni varnosti prizna pravica do dodatka k temu prejemku. Znesek tega dodatka, ki je po svoji pravni naravi državna pokojnina, ki temelji na prispevkih, se dobi z obračunom določenega odstotka, ki je odvisen od števila otrok, na navedeno osnovno pokojnino, in sicer v skladu z naslednjo lestvico: (a) v primeru dveh otrok: 5 %. (b) v primeru treh otrok: 10 %. (c) v primeru štirih ali več otrok: 15 %. Pri določanju pravice do dodatka in njegovi višini se bodo upoštevali samo otroci, rojeni ali posvojeni pred nastopom dogodka, ki je podlaga za dodelitev pokojnine. 2. Če znesek prvotno priznane pokojnine brez dodatka preseže mejo, določeno v členu 57, vsota pokojnine in dodatka ne sme preseči navedene meje, povišane za 50 % dodeljenega dodatka. Če znesek priznane pokojnine doseže mejo, določeno v členu 57, ob samo delni uporabi dodatka, ima zadevna ženska poleg tega pravico prejemati 50 % tistega dela dodatka, ki presega najvišjo mejo, ki velja takrat. Če se lahko na podlagi zakona ali drugega predpisa zgornja meja prekorači iz drugih razlogov, se dodatek izračuna v skladu s tem odstavkom, tako da se za začetni znesek pokojnine vzame znesek zgornje meje, ki velja takrat. Če je podlaga za pokojnino, ki ji je treba prišteti dodatek, vsota zavarovalnih obdobij, izračunana v skladu z mednarodnim pravom po načinu pro rata temporis, se dodatek izračuna glede na teoretično pridobljeno pokojnino, nato pa se dobljeni rezultat ponderira z ustreznim časovnim deležem. […] 4. Dodatek k pokojnini se ne uporablja v primeru prostovoljne predčasne upokojitve zadevne ženske ali v primeru delne upokojitve iz členov 208 oziroma 215. Ne glede na zadnjenavedeno se ustrezni dodatek k pokojnini dodeli, ko se delno upokojeni osebi po dopolnitvi ustrezne starosti prizna pravica do polne upokojitve. […]“.