SL Uradni list Evropske unije C 145/11

Pritožba, ki jo je Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG vložila 1. marca 2011 zoper sodbo Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 17. decembra 2010 v zadevi T-336/08, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

(Zadeva C-98/11 P)

2011/C 145/16

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnica: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG (zastopnika: G. Hild in R. Lange, odvetnika)

Druga stranka v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

Predlog

Pritožnica predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 17. decembra 2010, T-336/08, in naložitev stroškov postopka UUNT.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Ta pritožba je vložena zoper sodbo Splošnega sodišča, s katero je to zavrnilo tožbo pritožnice za zavrnitev odločbe četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 11. junija 2008 o zavrnitvi njene zahteve za registracijo tridimenzionalnega znaka v obliki čokoladnega zajčka z rdečim trakom.

Pritožnica pritožbo utemeljuje s kršitvijo člena 7(1)(b) in (3) Uredbe št. 40/94.

V prvem pritožbenem razlogu glede presoje razlikovalnega učinka niti presoja, ki jo je opravil UUNT, niti pravna presoja Splošnega sodišča nista zadostili pravnim zahtevam, saj sta oba odločbi oprla na domneve. UUNT je domneval, da ugotovitev, da je čokoladni velikonočni zajec značilna oblika za praznovanje velike noči, velja za vse države članice Unije, in da to naj ne bi bilo to sporno. To pa ni bilo nesporno; pritožnica je to ugotovitev v okviru obsežne predstavitve dejanskega stanja izrecno izpodbijala. S tem bi se UUNT in Splošno sodišče morala soočiti, da bi izpolnila zahtevo po preučitvi iz člena 74(1) Uredbe 40/94. Dalje je Splošno sodišče ugotovilo, da je uporaba zlate folije za čokoladnega velikonočnega zajca na tržišču običajna, čeprav so bile v sodbi navedeni le trije izdelki, ki so zaviti v zlato folijo. Taka maloštevilnost proizvodov ne more voditi do tega, da se ta značilnost obravnava kot „običajna za tržišče“.

Neutemeljenost domneve Splošnega sodišča, da znamka v celi EU nima izvornega razlikovalnega učinka, je očitna tudi zaradi dejstva, da je bil sporni znak v 15 državah članicah Evropske unije registrira kot znamka.

Drugi pritožbeni razlog se nanaša na pravno mnenje Splošnega sodišča, da bi morala znamka v celotni Uniji pridobiti razlikovalni učinek, ki je napačen iz dveh razlogov.

Po eni strani Splošno sodišče ni upoštevalo, da je treba razlikovalni učinek z uporabo lahko pridobiti le tam, kjer ni že samega izvornega razlikovalnega učinka. V 15 državah članicah, v katerih ima sporna znamka izvorni razlikovalni učinek, torej ni treba zahtevati pridobitve razlikovalnega učinka. Če se želi slediti stališču, da se je treba pri presoji razlikovalnega učinka ravnati po posameznih nacionalnih državavah članicah, bi bilo treba ugotoviti v njih podane dejanske okoliščine. Ker je treba razlikovalni učinek na podlagi člena 74 Uredbe presoditi po uradni dolžnosti, bi tako moral UUNT konkretne ugotovive sprejeti za vsako državo članico Unije posebej. Tega pa UUNT in Splošno sodišče nista storila.

Po drugi strani razmisleki Splošnega sodišča niso združljivi z načelom enotnosti znamke Skupnosti. Pri presoji primernosti za registracijo in v konkretnem primeru pri presoji razlikovalnega učinka je treba Evropsko unijo obravnavati kot enoten trg. Če se pri pretežnem delu celotnega prebivalstva Evropske unije pridobi razlikovalni učinek, bi to moralo zadoščati tudi za varstvo na celotnem evropskem trgu.