ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva C‑537/13

Birutė Šiba

proti

Arūnas Devėnas

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Lietuvos Aukščiausiasis Teismas)

„Predhodno odločanje — Direktiva 93/13/EGS — Področje uporabe — Potrošniške pogodbe — Pogodba o opravljanju pravnih storitev, sklenjena med odvetnikom in potrošnikom“

Povzetek – Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 15. januarja 2015

(Direktiva Sveta 93/13, deseta in štirinajsta uvodna izjava in člen 2(c))

(Direktiva Sveta 93/13, deseta uvodna izjava in člen 2(b) in (c))

Direktivo 93/13 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah je treba razlagati tako, da se uporablja za tipske pogodbe o pravnih storitvah, ki jih skleneta odvetnik in fizična oseba, ki ne uresničuje ciljev, ki spadajo v okvir njene poklicne dejavnosti. Kot je namreč navedeno v deseti uvodni izjavi Direktive 93/13, se morajo enotni predpisi glede nedovoljenih pogodbenih pogojev uporabljati za vse pogodbe, sklenjene med prodajalci ali ponudniki in potrošniki, kot so opredeljeni v členu 2(b) in (c) navedene direktive. Direktiva 93/13 torej z navedbo lastnosti pogodbenih strank, in sicer glede na to, ali delujejo v okviru svoje poklicne dejavnosti ali ne, opredeljuje pogodbe, za katere se uporablja. Tako je odvetnik, ki proti plačilu opravlja pravne storitve za fizično osebo, ki uresničuje svoje zasebne cilje, prodajalec ali ponudnik v smislu člena 2(c) Direktive 93/13. Pogodba o opravljanju takih storitev pa zato spada na področje uporabe te direktive. (Glej točke 20, 21, 24, 35 in izrek.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 22 in 23.)

Ob upoštevanju cilja varstva potrošnikov, ki ga uresničuje Direktiva 93/13 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah, javna ali zasebna narava dejavnosti prodajalca ali ponudnika oziroma posebnost naloge, ki jo opravlja, nista upoštevni pri odločanju o uporabi te direktive. V zvezi s tem člen 2(c) Direktive 93/13 zajema vsako poklicno dejavnost bodisi na javnopravnem bodisi zasebnopravnem področju in se ta direktiva, kakor je navedeno v njeni štirinajsti uvodni izjavi, uporablja tudi za obrti, poklice in posle v okviru javnega prava. Zato v zvezi s pravnimi storitvami, ki jih proti plačilu opravlja odvetnik, okoliščina, da morajo odvetniki v okviru svojih dejavnosti paziti na spoštovanje zaupnosti svojega odnosa s stranko potrošnikom, ne pomeni ovire za uporabo Direktive 93/13 pri tipskih določilih pogodb o opravljanju pravnih storitev. Pogodbena določila, ki niso dogovorjena posamično, zlasti tista, ki so bila oblikovana za splošno uporabo, sama po sebi namreč ne vsebujejo osebnih podatkov o strankah odvetnika, katerih razkritje bi lahko pomenilo kršitev varovanja poklicne tajnosti. Seveda obstaja možnost, da bi posebno oblikovanje pogodbenega določila, zlasti določila o načinih plačila odvetniške nagrade – vsaj naključno – razkrilo nekatere vidike odnosa med odvetnikom in stranko, ki bi morali ostati tajni. Vendar pa je tako določilo dogovorjeno posamično in je zato izvzeto iz uporabe Direktive 93/13. (Glej točke 25, 28 in od 30 do 32.)
Socialna varnost – Delavci migranti – Starostno zavarovanje in zavarovanje za primer smrti – Obdobja, ki jih je treba upoštevati – Potrdilo, ki ga izda pristojna institucija države članice in v katerem so navedene zavarovalne dobe ali obdobja zaposlitve, ki jih je delavec dopolnil v skladu z zakonodajo te države – Obvezni učinki za nacionalne organe druge države članice – Neobstoj

(Uredba Sveta št. 574/72, člen 47)
Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 4. decembra 2014 –

Španija/Komisija

(Zadeva C‑513/13 P) 1 ( 1 )

„Pritožba — Kohezijski sklad — Projekt v zvezi z asanacijo in prečiščevanjem komunalnih vod mesta Zaragoza (Španija) — Zmanjšanje stroškov — Obstoj roka — Nespoštovanje določenega roka — Posledice“

Gospodarska, socialna in teritorialna kohezija — Strukturne pomoči — Financiranje s strani EU — Odprava ali zmanjšanje finančne pomoči zaradi nepravilnosti — Finančni popravki — Prekluzivni rok za sprejetje odločbe Komisije — Neobstoj možnosti sprejeti odločbo po poteku roka (Uredba Sveta št. 1164/1994, kakor je bila spremenjena z uredbama št. 1264/1999 in št. 1265/1999, priloga II, člen H(2)) (Glej točke od 36 do 39.)

Izrek

1. Sodba Splošnega sodišča Evropske unije v zadevi Španija/Komisija (T‑358/08) se razveljavi.

2. Odločba Komisije C(2008) 3249 z dne 25. junija 2008 o zmanjšanju finančne pomoči, dodeljene iz Kohezijskega sklada Kraljevini Španiji za projekt št. 96/11/61/018 – „Sanitacija Zaragoze“, se razglasi za nično.

3. Evropski uniji se naloži plačilo stroškov Kraljevine Španije in lastnih stroškov, in sicer tako stroškov na prvi stopnji kot stroškov tega pritožbenega postopka.

( 1 ) UL C 336, 16.11.2013.

Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 4. decembra 2014 –

Španija/Komisija

(Zadeva C‑513/13 P) 1 ( 1 )

„Pritožba — Kohezijski sklad — Projekt v zvezi z asanacijo in prečiščevanjem komunalnih vod mesta Zaragoza (Španija) — Zmanjšanje stroškov — Obstoj roka — Nespoštovanje določenega roka — Posledice“

Gospodarska, socialna in teritorialna kohezija — Strukturne pomoči — Financiranje s strani EU — Odprava ali zmanjšanje finančne pomoči zaradi nepravilnosti — Finančni popravki — Prekluzivni rok za sprejetje odločbe Komisije — Neobstoj možnosti sprejeti odločbo po poteku roka (Uredba Sveta št. 1164/1994, kakor je bila spremenjena z uredbama št. 1264/1999 in št. 1265/1999, priloga II, člen H(2)) (Glej točke od 36 do 39.)

Izrek

1. Sodba Splošnega sodišča Evropske unije v zadevi Španija/Komisija (T‑358/08) se razveljavi.

2. Odločba Komisije C(2008) 3249 z dne 25. junija 2008 o zmanjšanju finančne pomoči, dodeljene iz Kohezijskega sklada Kraljevini Španiji za projekt št. 96/11/61/018 – „Sanitacija Zaragoze“, se razglasi za nično.

3. Evropski uniji se naloži plačilo stroškov Kraljevine Španije in lastnih stroškov, in sicer tako stroškov na prvi stopnji kot stroškov tega pritožbenega postopka.

( 1 ) UL C 336, 16.11.2013.
(Glej točki 28 in 29.)

(Glej točke od 30 do 33.)

(Glej točki 37 in 38.)

Člen 6(1) Direktive 93/13 je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni določbi, v skladu s katero mora nacionalno sodišče, pred katerim poteka postopek izvršbe na podlagi hipoteke, zahtevati ponoven izračun zamudnih obresti v skladu s pogojem hipotekarne pogodbe, ki določa zamudne obresti, katerih obrestna mera je višja od trikratnika zakonske obrestne mere, da znesek teh obresti ne bi presegel tega praga, pod pogojem, da uporaba te nacionalne določbe:

— ne vpliva na presojo nedovoljenosti tega pogoja s strani navedenega nacionalnega sodišča in

— ne preprečuje, da bi to sodišče navedeni pogoj odpravilo, če bi ugotovilo, da je „nedovoljen“ v smislu člena 3(1) navedene direktive.

Kadar se nacionalno sodišče sreča s pogojem pogodbe, ki se nanaša na zamudne obresti, katerih stopnja je nižja od tiste, ki je določena z nacionalnim pravom, določitev te zakonske zgornje meje navedenemu sodišču namreč ne preprečuje, da morebitno nedovoljenost tega pogoja presoja v skladu s členom 3 Direktive 93/13. Tako stopnje zamudnih obresti, ki je nižja od trikratnika stopnje zakonitih obresti, ni nujno treba šteti za pravično v smislu te direktive. Kadar pa je stopnja zamudnih obresti, določena v klavzuli pogodbe o hipotekarnem posojilu, višja od stopnje, določene v nacionalnem pravu, in mora v skladu s tem pravom biti omejena, ta okoliščina ne sme preprečiti, da bi nacionalno sodišče poleg tega ukrepa znižanja ob upoštevanju Direktive 93/13 izpeljalo vse posledice morebitne nedovoljenosti pogoja, ki vsebuje to stopnjo, in bi ga po potrebi razglasilo za ničnega.

(Glej točke od 40 do 42 in izrek.)
(Glej točke od 27 do 30.)

Pojem podjetje v konkurenčnem pravu Unije zajema vse subjekte, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na njihovo pravno obliko in način financiranja. Kadar podjetje krši pravila o konkurenci, mora v skladu z načelom osebne odgovornosti odgovarjati za to kršitev.

Kadar je subjekt, ki je kršil pravila o konkurenci, pravno ali organizacijsko spremenjen, ta sprememba ne pomeni nujno ustanovitve novega podjetja, ki ni odgovorno za ravnanje predhodnega subjekta v nasprotju s pravili o konkurenci, če z gospodarskega vidika med subjektoma obstaja istovetnost. Če namreč dva subjekta sestavljata enoten gospodarski subjekt, dejstvo, da subjekt, ki je storil kršitev, še obstaja, samo po sebi ne preprečuje, da bi bil sankcioniran subjekt, h kateremu so bile prenesene njegove gospodarske dejavnosti.

Natančneje, glede prenosa dejavnosti v sektor, ki je bil predmet kršitve pravil o konkurenci, s strani matične družbe, na eno izmed njenih hčerinskih družb, mora biti datum, upošteven za presojo, ali gre za prenos dejavnosti znotraj skupine ali pa med neodvisnimi podjetji – z namenom ugotovitve, ali gre za ekonomsko kontinuiteto – datum samega prenosa sredstev.

Čeprav morajo na ta datum med odsvojiteljem in pridobiteljem obstajati strukturne povezave, na podlagi katerih je v skladu z načelom osebne odgovornosti mogoče ugotoviti, da subjekta sestavljata eno samo podjetje, pa se glede na cilj, ki se ga poskuša doseči z načelom gospodarske kontinuitete, ne zahteva, da te povezave trajajo tudi v preostalem obdobju trajanja kršitve ali do sprejetja odločbe, s katero se kršitev sankcionira. Tudi ni treba, da strukturne povezave, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti obstoj gospodarske kontinuitete, trajajo v minimalnem obdobju.

V tem okviru načelo pravne varnosti nasprotuje temu, da se pri ugotavljanju obstoja gospodarske kontinuitete upošteva cilj, ki se poskuša doseči s prenosom dejavnosti. Upoštevanje gospodarskega motiva tega transferja bi namreč v izvajanje načela gospodarske kontinuitete uvedlo subjektivne dejavnike, ki niso združljivi s transparentno in predvidljivo uporabo tega načela.

(Glej točke od 39 do 41 in od 50 do 53.)
Sodišče pri izvrševanju pooblastila za odločanje po prostem preudarku določi tako višino in obliko denarne kazni, ki se naloži državi članici, da je ta po eni strani prilagojena okoliščinam in po drugi strani sorazmerna z ugotovljeno kršitvijo in s plačilno sposobnostjo zadevne države članice.

Predlogi Komisije v zvezi z denarno kaznijo Sodišča ne zavezujejo in so zgolj koristen napotek. Prav tako smernice, ki jih vsebujejo obvestila Komisije, za Sodišče niso zavezujoče, temveč prispevajo k zagotovitvi preglednosti, predvidljivosti in pravni varnosti ravnanja Komisije, ko Sodišču podaja predloge. V postopku na podlagi člena 260(2) PDEU v zvezi z neizpolnitvijo obveznosti, ki obstaja pri državi članici kljub dejstvu, da je bila ta ista neizpolnitev obveznosti že ugotovljena v prvi sodbi, izdani na podlagi člena 226 ES, ali na podlagi člena 258 PDEU, mora namreč Sodišče svobodno določiti denarno kazen glede višine in oblike, za kateri meni, da sta primerni, da bosta to državo članico spodbudili k izpolnitvi obveznosti iz te prejšnje sodbe Sodišča.

Zato so temeljna merila pri presoji Sodišča, ki jih je treba upoštevati za zagotovitev prisilne narave denarne kazni z namenom enotne in učinkovite uporabe prava Unije, načeloma trajanje kršitve, pri kateri se upošteva trenutek, v katerem Sodišče obravnava dejansko stanje, in ne trenutek, ko se je nanj obrnila Komisija, teža kršitve in plačilna sposobnost zadevne države članice ob upoštevanju nedavnega razvoja bruto domačega proizvoda, kakršen je bil na dan, ko je Sodišče presojalo dejansko stanje. Za uporabo teh meril mora Sodišče upoštevati zlasti posledice neizvršitve za zasebne in javne interese ter nujnost, s katero je treba zadevno državo članico spodbuditi k izpolnitvi obveznosti.

(Glej točke 52, 53, 57 in 58.)
Zadeva C‑402/13

Cypra Ltd

proti

Kypriaki Dimokratia

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Anotato Dikastirio Kyprou)

„Predhodno odločanje — Kmetijstvo — Zdravstveno varstvo — Uredba (ES) št. 854/2004 — Proizvodi živalskega izvora, namenjeni za prehrano ljudi — Uradni nadzor — Imenovanje uradnega veterinarja — Zakol živali“

Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 5. novembra 2014

Kmetijstvo – Približevanje zakonodaj na področju zdravstvenih pregledov – Organizacija pregledov proizvodov živalskega izvora, namenjenih prehrani ljudi – Zahteva po nadzoru zakola s strani uradnega veterinarja – Določitev časa zakola s strani pristojnega organa – Dopustnost – Izjema – Objektivno potreben zakol v času, ki ga določi klavnica – Presoja s strani nacionalnega sodišča

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 854/2004)

Določbe Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 854/2004 o določitvi posebnih predpisov za organizacijo uradnega nadzora proizvodov živalskega izvora, namenjenih za prehrano ljudi, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1791/2006, je treba razlagati tako, da načeloma ne nasprotujejo temu, da pristojni organ določi, kdaj se opravi zakol živali, da bi imenoval uradnega veterinarja za nadzor zakola, in zavrne zagotovitev prisotnosti takega veterinarja ob dnevih in urah, ki jih določi klavnica, razen če je objektivno nujno, da se zakol opravi na ta dan, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

(Glej točko 29 in izrek.)

Zadeva C‑402/13

Cypra Ltd

proti

Kypriaki Dimokratia

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Anotato Dikastirio Kyprou)

„Predhodno odločanje — Kmetijstvo — Zdravstveno varstvo — Uredba (ES) št. 854/2004 — Proizvodi živalskega izvora, namenjeni za prehrano ljudi — Uradni nadzor — Imenovanje uradnega veterinarja — Zakol živali“

Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 5. novembra 2014

Kmetijstvo — Približevanje zakonodaj na področju zdravstvenih pregledov — Organizacija pregledov proizvodov živalskega izvora, namenjenih prehrani ljudi — Zahteva po nadzoru zakola s strani uradnega veterinarja — Določitev časa zakola s strani pristojnega organa — Dopustnost — Izjema — Objektivno potreben zakol v času, ki ga določi klavnica — Presoja s strani nacionalnega sodišča

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 854/2004)

Določbe Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 854/2004 o določitvi posebnih predpisov za organizacijo uradnega nadzora proizvodov živalskega izvora, namenjenih za prehrano ljudi, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1791/2006, je treba razlagati tako, da načeloma ne nasprotujejo temu, da pristojni organ določi, kdaj se opravi zakol živali, da bi imenoval uradnega veterinarja za nadzor zakola, in zavrne zagotovitev prisotnosti takega veterinarja ob dnevih in urah, ki jih določi klavnica, razen če je objektivno nujno, da se zakol opravi na ta dan, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

(Glej točko 29 in izrek.)
3.

Kmetijstvo — EKUJS — Potrditev obračuna — Neupoštevanje izdatkov, ki izhajajo iz nepravilnosti pri uporabi zakonodaje Unije — Izpodbijanje s strani zadevne države članice — Dokazno breme — Razdelitev med Komisijo in državo članico (Uredbi Sveta št. 1258/1999 in št. 1290/2005) (Glej točki 58 in 59.)
Člen 22(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 1408/71 v različici po spremembi in posodobitvi z Uredbo št. 118/97 in spremembi z Uredbo št. 592/2008, je treba razlagati tako, da se odobritev, ki se zahteva po odstavku 1(c)(i) istega člena, ne sme zavrniti, kadar se zadevnega bolnišničnega zdravljenja v državi članici prebivališča zavarovane osebe ne more pravočasno zagotoviti zaradi pomanjkanja zdravil in najnujnejše medicinske opreme. To nezmožnost zagotovitve zdravljenja je treba oceniti na ravni vseh zdravstvenih ustanov v državi članici, ki so sposobne zagotoviti zadevno zdravljenje, in ob upoštevanju časovnega obdobja, v katerem se lahko to zdravljenje pravočasno pridobi.

(Glej točko 36 in izrek.)
Približevanje zakonodaj – Avtorska pravica in sorodne pravice – Direktiva 2001/29 – Usklajevanje nekaterih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi – Pravica reproduciranja, pravica priobčitve del javnosti in pravica do dajanja na voljo javnosti predmetov sorodnih pravic – Izjeme in omejitve – Uporaba v namene parodije – Parodija – Samostojen pojem prava Unije

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2001/29, člen 5(3)(k))
(Glej točke od 42 do 45.)

Iz člena 18(3) Uredbe št. 1386/2002 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe št. 1164/94, ki se izrecno nanaša na člen H(2) Priloge II k Uredbi št. 1164/94 o ustanovitvi Kohezijskega sklada, kakor je bila spremenjena z uredbama št. 1264/1999 in št. 1265/1999, izhaja, da ima Komisija v skladu s tem členom H(2) na voljo trimesečni rok, v katerem lahko odloči o finančnih popravkih, pri čemer ta rok začne teči z dnem uradne obravnave, ki je bila opravljena z državo članico. Čeprav ureditev, ki se je uporabljala v obdobju od leta 1994 do leta 1999, ni določala roka za to, pa mora Komisija od leta 2000 spoštovati zakonski rok za sprejetje sklepa o finančnih popravkih, dolžina tega roka pa je različna glede na ureditev, ki se uporabi.

Poleg tega, kar se nanaša na odločbe s pomembnimi posledicami za proračun, je v interesu zadevne države članice in Komisije, da je konec postopka finančnih popravkov predvidljiv, za kar je potrebna vnaprejšnja določitev roka za sprejetje končnega sklepa. Prekoračitev roka, določenega za sprejetje sklepa o finančnem popravku, ni združljiva s splošnim načelom dobrega upravljanja.

(Glej točke 62, 75, 82, 88 in od 94 do 97.)
Keywords

Summary



Keywords

Usklajevanje davčnih zakonodaj – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Odbitek vstopnega davka – Blago in storitve, ki se uporabljajo tako za transakcije, pri katerih je davek na dodano vrednost odbiten, kot za transakcije, pri katerih davek na dodano vrednost ni odbiten – Transakcije lizinga – Odbitni delež – Izračun – Razdelitveni ključ, ki ne temelji na prometu – Dopustnost – Pogoj

(Direktiva Sveta 77/388, člen 17(5), tretji pododstavek, točka (c))

Summary

Člen 17(5), tretji pododstavek, točka (c), Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da država članica naloži banki, ki med drugim opravlja dejavnosti lizinga, da v števec in imenovalec ulomka, s katerim določa enak odbitni delež za vse svoje blago in storitve za mešano uporabo, vključi le tisti delež obrokov za lizing, ki jih plačajo stranke v okviru svojih pogodb o lizingu, ki ustreza obrestim, če je ta uporaba tega blaga in storitev predvsem posledica financiranja in upravljanja teh pogodb.

Seveda mora vsaka država članica pri uresničevanju možnosti iz člena 17(5), tretji pododstavek, točka (c), Šeste direktive, da določi izjemo od pravila izračuna, ki ga določa ta direktiva, spoštovati cilj in sistematiko te direktive ter načela, na katerih temelji skupni sistem davka na dodano vrednost.

Vendar mora glede na, prvič, besedilo člena 17(5), tretji pododstavek, točka (c), Šeste direktive, drugič, sobesedilo te določbe, tretjič, načeli davčne nevtralnosti in sorazmernosti in, četrtič, cilje člena 17(5), tretji pododstavek, te direktive vsaka država članica pri uresničevanju možnosti iz člena 17(5), tretji pododstavek, te direktive vsaka država članica, ki uresničuje možnosti iz člena 17(5), tretji pododstavek, točka (c), Šeste direktive skrbeti, da načini izračuna pravice do odbitka omogočajo, da se kar najbolj natančno določi delež davka na dodano vrednost za transakcije, ki dajejo pravico do odbitka.

Načelo nevtralnosti, ki je sestavni del skupnega sistema davka na dodano vrednost, namreč zahteva, da načini izračuna objektivno odražajo dejanski del stroškov za pridobitev blaga in storitev za mešano uporabo, ki se lahko pripiše transakcijam, ki dajejo pravico do odbitka.

Zato Šesta direktiva ne nasprotuje temu, da države članice za določeno transakcijo uporabijo drugo metodo razdelitve ali razdelitveni ključ, kot je metoda na podlagi prometa, pod pogojem, da ta metoda zagotavlja natančnejšo določitev odbitnega deleža vstopnega davka na dodano vrednost kot določitev, ki je rezultat uporabe metode na podlagi prometa.

(Glej točke 27, od 30 do 32, 35 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Politika priseljevanja – Vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav – Direktiva 2008/115 – Pridržanje z namenom odstranitve,– Obveznost držav članic, ki imajo zvezno ureditev, da pridržanje praviloma opravijo v posebnih centrih za pridržanje tudi ob odsotnosti takih centrov v pristojni zvezni deželi

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008/115, člen 16(1))

Summary

Člen 16(1) Direktive 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav je treba razlagati tako, da mora država članica nezakonito prebivajoče državljane tretjih držav, pridržane zaradi odstranitve, praviloma nastaniti v posebnem centru za pridržanje v tej državi, čeprav ima navedena država zvezno ureditev in zvezna dežela, ki je na podlagi nacionalnega prava pristojna za določanje in izvrševanje take nastanitve, takega centra za pridržanje nima.

Obveznost iz člena 16(1) Direktive 2008/115, da se pridržanje praviloma izvede v posebnih centrih za pridržanje, je namreč naložena državam članicam kot takim, ne pa državam članicam glede na njihovo upravno ali ustavno ureditev.

Nacionalni organi, pristojni za izvajanje nacionalne zakonodaje, s katero je prenesen člen 16 Direktive 2008/115, morajo torej biti zmožni pridržanje izvesti v posebnih centrih za pridržanje.

Vendar taka razlaga člena 16(1) Direktive 2008/115 ne pomeni, da mora država članica, ki ima zvezno ureditev, zgraditi posebne centre za pridržanje v vsaki zvezni državi. Treba pa je zagotoviti – med drugim na podlagi sporazumov o upravnem sodelovanju – da lahko pristojni organi zvezne dežele, ki takih centrov nima, državljane tretjih držav do njihove odstranitve nastanijo v posebnih centrih za pridržanje v drugih zveznih deželah.

(Glej točke 28, 29, 31, 32 in izrek.)
(Glej točke od 25 do 27.)

Člen 11(A)(1)(a) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih in člen 73 Direktive 2006/112/ES o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da je pavšalno plačilo protidajatev za oskrbo, ki jo ustanova za nastanitev odvisnih starejših oseb za plačilo ponuja svojim oskrbovancem, in zato spada na področje uporabe davka na dodano vrednost.

Storitev je namreč opravljena za plačilo v smislu člena 2, točka 1, te direktive in je tako obdavčljiva, le če med izvajalcem in prejemnikom storitve obstaja pravno razmerje, v okviru katerega se izmenjajo vzajemne dajatve oziroma storitve, pri čemer plačilo, ki ga prejme izvajalec, pomeni dejansko protivrednost storitve, opravljene za prejemnika.

Davčna osnova za dobavo storitev je vsekakor vse, kar se prejme kot protidajatev za opravljeno storitev.

V zvezi s tem ni potrebno, da se protidajatev za to storitev prejme neposredno od prejemnika storitve, ampak je protidajatev mogoče prejeti tudi od tretje osebe.

Poleg tega, kadar je za zadevno storitev med drugim značilno, da je ponudnik storitve stalno na voljo, da po potrebi ponudi oskrbo, ki jo zahtevajo oskrbovanci, za priznanje obstoja neposredne zveze med navedeno storitvijo in prejetim plačilom ni treba dokazati, da se plačilo nanaša na individualizirano oskrbo, ki se ponuja v točno določenem času na zahtevo oskrbovanca.

Zato okoliščina, da oskrba, ki se ponuja oskrbovancem, ni niti vnaprej opredeljena niti individualizirana in da je plačilo opravljeno v obliki pavšalnega zneska, ni taka, da bi vplivala na neposredno zvezo med opravljeno storitvijo in prejetim plačilom, katerega znesek je določen vnaprej in na podlagi natančno določenih meril.

(Glej točke 29, 30, 34, 36, 38 in izrek.)