Keywords

Summary



Keywords

1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Dokaz o neizpolnitvi obveznosti – Dokazno breme na strani Komisije – Domneve – Nedopustnost – Nespoštovanje obveznosti obveščanja, ki jo državam članicam nalaga direktiva – Posledice

(člena 10 ES in 226 ES)

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Predmet spora – Določitev med predhodnim postopkom – Naknadna sprememba v ožjem smislu – Dopustnost

(člen 226 ES)

3. Približevanje zakonodaj – Pravno varstvo biotehnoloških izumov – Direktiva 98/44 – Patentiranja izumov, ki uporabljajo biološki material – Patentiranje sestavin, ki so izolirane iz človeškega telesa ali pridobljene kako drugače s tehničnim postopkom – Nacionalna ureditev, ki samo splošno opredeljuje pogoje za patentiranje vseh izumov – Nedopustnost patentiranja omenjenih izumov ali omenjenih sestavin brez potrditve s strani sodne prakse

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 98/44, člena 3(1) in 5(2))

4. Približevanje zakonodaj – Pravno varstvo biotehnoloških izumov – Direktiva 98/44 – Nemožnost patentiranja nekaterih posebnih postopkov, kot sta kloniranje človeških bitij in uporaba človeških zarodkov za industrijske in komercialne namene – Nacionalna ureditev, ki samo izključuje možnost patentiranja izumov, ki so v nasprotju z javnim redom ali moralo – Nedopustnost

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 98/44, člen 6(1) in (2))

Summary

1. Če je v okviru postopka zaradi ugotovitve neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES naloga Komisije, da utemelji obstoj zatrjevane neizpolnitve in da Sodišču predloži dejstva, ki so potrebna za preizkus obstoja zadevne neizpolnitve, ne da bi se smela sklicevati na kakršnokoli domnevo, je na enak način dolžnost držav članic, da Komisiji na podlagi člena 10 ES olajšajo izvedbo njene naloge. Sicer pa s tem ciljem nekatere direktive državam članicam nalagajo obveznost obveščanja.

Brez takega obvestila Komisija ne more preizkusiti, ali je država članica resnično in v celoti poskrbela za uporabo direktive. Če država članica ne izpolni te obveznosti, ker ne posreduje nobenega obvestila ali ker posreduje obvestilo, ki ni dovolj jasno in natančno, že to samo po sebi lahko zadostuje, da se začne postopek zaradi ugotovitve te neizpolnitve na podlagi člena 226 ES. Zadevna država članica torej Komisiji ne more očitati, da tožba ni dovolj natančna, ker je taka zaradi ravnanja te države.

(Glej točke 26, 27 in 29.)

2. Predhodni postopek iz člena 226 ES opredeljuje predmet tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi te določbe, in sicer tako, da mora tožba temeljiti na istih razlogih in trditvah kot obrazloženo mnenje. Ta zahteva ne sega tako daleč, da bi bila v vsakem primeru potrebna popolna istovetnost med očitki, ki so navedeni v pisnem opominu, in izrekom obrazloženega mnenja ter tožbenimi predlogi, kadar predmet spora ni bil razširjen ali spremenjen.

Za tak primer gre, če Komisija, potem ko je neki državi članici očitala popolno opustitev prenosa neke direktive, v repliki natančno navede, da je prenos, na katerega se je ta država članica prvič sklicevala v poznejši fazi postopka, glede določenih določb iste direktive še vedno nepravilen ali nepopoln. Tak očitek tako nujno predstavlja del očitka popolne opustitve prenosa in je v razmerju do njega subsidiaren.

(Glej točke 35, 39 in 40.)

3. Država članica, ki ne predvidi niti možnosti patentiranja izumov, ki uporabljajo biološki material, niti sestavin, ki so izolirane iz človeškega telesa ali pridobljene kako drugače s tehničnim postopkom, ampak samo splošno opredeli pogoje za patentiranje vseh izumov, ne da bi navedla kakšno sodno odločbo, ki bi se posebej nanašala na patentiranje takih izumov ali takih sestavin, ne izpolnjuje obveznosti iz členov 3(1) in 5(2) Direktive 98/44 o pravnem varstvu biotehnoloških izumov. V teh okoliščinah se namreč zdi, da ostaja stanje v patentnem pravu zadevne države članice v zvezi z možnostjo varovanja biotehnoloških izumov negotovo, kljub temu, da je cilj Direktive 98/44 njegova razjasnitev.

(Glej točke od 59 do 61 in od 71 do 73.)

4. Država članica, ki izrecno ne predvidi, da nekaterih posebnih postopkov, kot sta kloniranje človeških bitij in uporaba človeških zarodkov za industrijske in komercialne namene, ni mogoče patentirati, ampak samo splošno izključuje možnost patentiranja izumov, katerih izkoriščanje bi bilo v nasprotju z javnim redom ali moralo ter z razpolaganjem s človeškim telesom, ne izpolnjuje obveznosti iz člena 6(2) Direktive 98/44 o pravnem varstvu biotehnoloških izumov.

V nasprotju s členom 6(1) te direktive, ki daje upravnim organom in sodiščem držav članic veliko možnosti za prosto presojo pri opredeljevanju izjem od dopustnosti patentiranja izumov, katerih gospodarsko izkoriščanje bi bilo v nasprotju z javnim redom in moralo, odstavek 2 istega člena namreč ne daje državam članicam nobene možnosti za prosto presojo, saj določa, da postopkov in uporab, ki so v njem našteti, ni mogoče patentirati, ker je cilj te določbe, da natančno opredeli izjemo, določeno v odstavku 1.

(Glej točki 78 in 80.)