SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

JULIANE KOKOTT,

predstavljeni 8. julija 2004( )

Zadeva C-117/03

Società Italiana Dragaggi SpA in drugi

proti

Ministero delle Infrastrutture e dei Transporti in drugi

Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia

(predlog za sprejetje predhodne odločbe Consiglio di Stato)

„Direktiva 92/43/EGS – Ohranjanje naravnih habitatov – Prostoživeče živalske in rastlinske vrste – Predlagana območja, pomembna za Skupnost“

I – Uvod

1. V tej zadevi je Sodišče pozvano, da se opredeli o uporabi člena 6 Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst( ) (v nadaljevanju: Direktiva o habitatih). Italijanski organi so razveljavili postopek o oddaji javnega naročila o izvedbi bagrskih del v pristanišču, ker je bil predvideni kraj odlagališča za izkopani material sredi območja, ki ga je Italija Komisiji predlagala kot ohranitveno območje po Direktivi o habitatih. Sporno je, ali so se smeli italijanski organi pri tem sklicevati na varstvene predpise v skladu s členom 6 Direktive o habitatih, čeprav postopek o določitvi območja, ki je predviden v Direktivi, še ni zaključen.

II – Pravni okvir

A – Pravo Skupnosti

2. Direktiva o habitatih je začela v skladu s členom 191(2) Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti veljati 10. junija 1992( ), ko je bila posredovana državam članicam. Člen 3(1) Direktive o habitatih predvideva, da se vzpostavi usklajeno evropsko ekološko omrežje posebnih ohranitvenih območij, imenovano „Natura 2000“. Natura 2000 vključuje posebna območja varstva po Direktivi Sveta 79/409/EGS z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic( ) (v nadaljevanju: Direktiva o pticah) in območja, pomembna za Skupnost, ki so določena v skladu s členom 4 in Prilogo III Direktive o habitatih.

3. Območja, pomembna za Skupnost, zajemajo določene naravne habitatne tipe in habitate vrst, ki so navedeni v prilogah I in II k Direktivi o habitatih. Del teh naravnih habitatnih tipov in vrst je prednostni, ker je Skupnost na podlagi njihovega naravnega območja razširjenosti na območju Evropske skupnosti odgovorna za njihovo ohranitev.

4. V postopku v skladu s členom 4 Direktive o habitatih bi morale države članice v treh letih – to je do 10. maja 1995 – Komisiji najprej predlagati vsa območja na podlagi znanstvenih meril iz Priloge III (faza 1), ki na podlagi pojava naravnih habitatnih tipov in vrst v prilogah I in II pridejo v poštev kot sestavni del Nature 2000. Komisija naj bi nato v roku treh let – to je do 10. maja 1998 – na podlagi teh predlogov po merilih iz Priloge III (faza 2) sprejela seznam območij, pomembnih za Skupnost, ki bodo vključena v Naturo 2000.

5. Bistveni deli besedila člena 4 Direktive o habitatih določajo:

„(1) Na podlagi meril iz Priloge III (faza 1) in ustreznih znanstvenih informacij vsaka država članica predlaga seznam območij in označi, kateri naravni habitatni tipi iz Priloge I in domorodne vrste iz Priloge II so prisotni na teh območjih. […]

Seznam se pošlje Komisiji v treh letih od notifikacije te direktive skupaj z informacijami o vsakem območju.

(2) Na podlagi meril iz Priloge III (faza 2) ter v okviru vsake od petih biogeografskih regij iz člena 1(c)(iii) in celotnega ozemlja iz člena 2(1) Komisija izdela iz seznamov držav članic v soglasju z vsako državo članico osnutek seznama območij, pomembnih za Skupnost, v katerem so označena območja z enim ali več prednostnimi naravnimi habitatnimi tipi ali prednostnimi vrstami.

Države članice, katerih območja z enim ali več prednostnimi naravnimi habitatnimi tipi in prednostnimi vrstami obsegajo več kot 5 % nacionalnega ozemlja, lahko v soglasju s Komisijo zahtevajo, da se merila iz Priloge III (faza 2) prožneje uporabljajo pri izbiri vseh območij, ki so na njenem ozemlju pomembna za Skupnost.

Seznam območij, ki so bila izbrana za območja, pomembna za Skupnost, na katerem so označena območja z enim ali več prednostnimi naravnimi habitatnimi tipi ali prednostnimi vrstami, sprejme Komisija skladno s postopkom iz člena 21.

(3) Seznam iz odstavka 2 se izdela v šestih letih od notifikacije te direktive.

(4) […]

(5) Takoj, ko je območje uvrščeno na seznam iz tretjega pododstavka odstavka 2, zanj velja člen 6(2), (3) in (4).“

6. Za presojo pomembnosti območij iz nacionalnih seznamov za Skupnost predvideva Priloga III (faza 2) naslednje:

„1. Vsa območja s prednostnimi habitatnimi tipi in/ali vrstami, ki jih države članice opredelijo v fazi 1, se bodo štela za območja, pomembna za Skupnost.

2. Ocena pomembnosti drugih območij iz seznamov držav članic za Skupnost, npr. njihov prispevek k vzdrževanju ali ponovni vzpostavitvi ugodnega stanja ohranjenosti naravnega habitata iz Priloge I ali vrste iz Priloge II in/ali k usklajenosti Nature 2000, bo upoštevala naslednja merila:

(a) sorazmerno vrednost območja na ravni države;

(b) geografski položaj območja v razmerju do selitvenih poti vrst iz Priloge II in ali je območje v sklenjenem ekosistemu, ki sega na obe strani ene ali več notranjih mej v Skupnosti;

(c) celotno površino območja;

(d) število naravnih habitatnih tipov iz Priloge I in vrst iz Priloge II na območju;

(e) globalno ekološko vrednost območja za zadevne biogeografske regije in/ali za celotno ozemlje iz člena 2 glede na posebnost ali edinstvenost njegovih značilnosti in način njihove povezanosti.“

7. Določbe člena 6 od (2) do (4), ki jih navaja člen 4(5) Direktive o habitatih, opredeljujejo sistem varstva za območja, pomembna za Skupnost. V skladu s členom 6(2) storijo države članice vse potrebno, da na posebnih ohranitvenih območjih preprečijo slabšanje stanja naravnih habitatov in habitatov vrst ter vznemirjanje vrst, za katere so bila območja določena, ker bi tako vznemirjanje lahko pomembno vplivalo na cilje te direktive. Odstavka 3 in 4 tega člena urejata odobritev načrtov in projektov. Če bi ti lahko pomembno vplivali na območje, pomembno za Skupnost, je treba opraviti ustrezno presojo njihovih posledic glede na cilje ohranjanja tega območja. Če je presoja negativna, je dovoljenje odobreno samo v skladu z odstavkom 4. V skladu z navedenim se sme izvesti načrt ali projekt iz nujnih razlogov prevladujočega javnega interesa, vključno tistih socialne ali gospodarske narave, če ni drugih ustreznih rešitev in če država članica izvede vse izravnalne ukrepe, potrebne za zagotovitev varstva celovite usklajenosti Nature 2000.

B – Nacionalno pravo

8. Italija je Direktivo o habitatih prenesla s predsedniškim odlokom št. 357 z dne 8. septembra 1997. Po podatkih predložitvenega sodišča gre v bistvu za vesten prenos Direktive( ), s katero je domala dobesedno usklajena, z eno samo izjemo, da je postopek presoje posledic po členu 5 predsedniškega odloka št. 357 omejen na projekte, ki so podrejeni izvajanju državne ali regionalne presoje tveganja za okolje, če so presežene mejne vrednosti obsega, ki omejujejo uporabo presojo tveganja za okolje. Člen 3(2) predsedniškega odloka št. 357 povezuje uporabo sistema varstva z določitvijo seznama območij Evropske komisije.

9. S predsedniškim odlokom št. 120 z dne 12. marca 2003 je Italija po dogodkih, ki so pripeljali do postopka v glavni stvari, uvedla kategorijo predlaganih območij, pomembnih za Skupnost. Pri načrtih in projektih, ki zadevajo ta območja, je treba prav tako opraviti presojo posledic.

III – Dejansko stanje

10. Italija je Komisiji predlagala območje „Foce del Timavo“ (ustje reke Timave) kot območje, pomembno za Skupnost. Območje zajema med drugim tudi prednostne habitatne tipe po Prilogi I k Direktivi o habitatih. Komisija doslej še ni sprejela nobene odločitve o tem, ali bo to območje sprejeto na seznam območij, pomembnih za Skupnost, v skladu s členom 4(2) Direktive o habitatih. Vsekakor je Komisija doslej sprejemala le sezname za alpsko( ) in makaronezijsko( ) biogeografsko regijo. Vprašljivo območje pa se nahaja v kontinentalni biogeografski regiji.

11. Tožeče podjetje v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: Dragaggi) se je kot združenje podjetij prijavilo na razpis toženega Ministrstva za okolje avtonomne dežele Friuli Venezia Giulia (Furlanija - Julijska krajina) za bagrska dela v pristanišču Monfalcone (Tržič). Naročilo mu je bilo dodeljeno v obvestilu o oddaji naročila. Predvideno je bilo, da se izkopane usedline odlagajo na površinah nanosov sedimentov znotraj območja „Foce del Timavo“.

12. Ministrstvo za okolje pa naročila ni odobrilo in je razpis naknadno razveljavilo z utemeljitvijo, da se zadevne površine nanosov sedimentov štejejo za območje, pomembno za Skupnost. Glede odlaganja izkopanega materiala je bilo zato treba opraviti presojo posledic v skladu s predsedniškim odlokom št. 357. Izključeno je, da bi bilo projekt v tem postopku mogoče odobriti.

13. Tožeča stranka je menila, da je razveljavitev razpisa nezakonita, ker je sistem varstva za območja, pomembna za Skupnost, veljaven šele po tem, ko Komisija zadevno območje uvrsti na seznam območij, pomembnih za Skupnost.

14. Consiglio di Stato je zato Sodišču v predhodno odločanje predložilo naslednje vprašanje:

„Ali je treba člen 4(5) Direktive o habitatih razumeti tako, da ukrepi iz člena 6, zlasti iz člena 6(3) Direktive države članice zavezujejo šele po dokončni odobritvi seznama območij v skladu s členom 21 na ravni Skupnosti, ali je treba, poleg določitve običajnega začetnega datuma uporabe varstvenih ukrepov, razlikovati med deklaracijskimi in konstitutivnimi vpisi (pri čemer sodijo k prvim vpisi za prednostna območja), in ali ni treba za namen ohranjanja praktične učinkovitosti Direktive o ohranjanju naravnih habitatov, kadar je država članica prijavila območje, pomembno za Skupnost, ki zajema prednostne naravne habitatne tipe in habitate vrst, ugotoviti, da obstaja obveznost, da je treba za načrte in projekte, ki bi lahko pomembno vplivali na območje, še preden Komisija sestavi osnutek seznama območij ali pred sprejetjem končne različice tega seznama v smislu člena 21 Direktive in v bistvu pred sestavo seznama na državni ravni, opraviti presojo njihovih posledic?“

IV – Pravna presoja

15. Consiglio di Stato želi z vprašanjem v bistvu ugotoviti, ali in v obravnavanem primeru pod katerimi pogoji morajo države članice v skladu z Direktivo o habitatih zaščititi potencialna območja, pomembna za Skupnost, preden Komisija sprejme seznam območij, pomembnih za Skupnost. Čeprav člen 4(5) Direktive o habitatih narekuje uporabo varstvenih določb iz člena 6 od (2) do (4) šele potem, ko je Komisija že sprejela območje v seznam Skupnosti območij, pomembnih za Skupnost, zastopa dežela Furlanija - Julijska krajina stališče, da bi morale države članice za predlagana območja s prednostnimi značilnostmi že pred tem uporabiti te varnostne določbe. Švedska vlada razširja to na vse predloge območij. Komisija je naredila še korak dlje, s tem ko želi uporabiti varstvene določbe za vsa območja, ki bi morala biti zaradi svojih lastnostih sprejeta na seznam Skupnosti.

16. Družba Dragaggi nasprotno, sklicujoč se na besedilo člena 4(5), izključuje varstvene obveznosti na podlagi Direktive o habitatih, dokler Komisija nekega območja še ni sprejela na seznam Skupnosti. Francoska vlada deli mnenje družbe Dragaggi glede uporabe člena 6 od (2) do (4) Direktive o habitatih za območja, ki še niso bila uvrščena na seznam Skupnosti. Vendar izhaja iz dejstva, da so države članice zavezane, da preprečujejo slabšanje stanja območij, tako da cilji Direktive niso resno ogroženi.

A – Neposredna uporaba člena 6 od (2) do (4) Direktive o habitatih

17. Italija bi bila zavezana varovati območje „Foce del Timavo“, če bi bilo mogoče določbe člena 6 od (2) do (4) Direktive o habitatih neposredno uporabiti za območja, pomembna za Skupnost, pred sprejetjem na seznam Skupnosti. Neuresničene ali ne v celoti uresničene določbe direktive je treba načeloma po preteku izvedbenega roka začeti uporabljati neposredno, če in kolikor so vsebovane obveznosti vsebinsko brezpogojne in dovolj natančne( ). Direktivo o habitatih je bilo treba začeti izvajati 10. junija 1994.

18. Uporaba člena 6 od (2) do (4) Direktive o habitatih za območja, pomembna za Skupnosti, pa je – kot to poudarjata Dragaggi in francoska vlada – v skladu s členom 4(5) pogojena z dejstvom, da je morala Komisija zadevno območje sprejeti na seznam Skupnosti. Ta pogoj je v nasprotju z neposredno uporabo člena 6 od (2) do (4) Direktive o habitatih. Neposredna uporaba te določbe bi namreč nedopustno napovedala odločitev Komisije o izbiri. Kot navaja družba Dragaggi, lahko načeloma le Komisija v skladu s členom 4(2) v povezavi s Prilogo III (faza 2) Direktive o habitatih presodi, ali je mogoče območje sprejeti na seznam Skupnosti, ker ima le Komisija pregled nad celotnim evropskim območjem držav članic, kjer velja Pogodba ES( ). Komisija mora namreč predloge držav članic predložiti v kompleksno znanstveno presojo tega območja v primerjavi z drugimi območji, ko določa seznam Skupnosti. Za območja, ki nimajo prednostnih habitatnih tipov ali vrst, je to razvidno že iz meril v točki 2 Priloge III (faza 2).

19. Predlagana območja s prednostnimi značilnostmi veljajo sicer v skladu s točko 1 Priloge III (faza 2) Direktive o habitatih avtomatsko za območja, pomembna za Skupnost. Vendar tega avtomatizma ni več, če so izpolnjeni pogoji iz drugega stavka člena 4(2) Direktive o habitatih. V skladu s tem lahko države članice, katerih območja z enim ali več prednostnimi naravnimi habitatnimi tipi in prednostnimi vrstami obsegajo več kot 5 % nacionalnega ozemlja, v soglasju s Komisijo zahtevajo, da se merila iz Priloge III (faza 2) prožneje uporabljajo pri izbiri vseh območij, ki so na njenem ozemlju pomembna za Skupnost. Ta prožnost se lahko smiselno uporabi tudi za območja s prednostnimi značilnostmi, ker merila za izbor drugih območij že tako ali tako zagotavljajo dovolj prostora za prožnost.

20. V tej povezavi utemeljitev Komisije, da seznam Skupnosti ni bil sprejet le zaradi dejstva, ker države članice niso posredovale zadostnih predlogov, ne govori v prid uporabi člena 6 od (2) do (4) Direktive o habitatih, temveč prav nasprotno. Ali so prisotni pogoji za prožnejšo uporabo, se lahko namreč brez dvoma presodi šele, ko so predloženi vsi predlogi zadevnih držav članic.

21. Tudi analogija, ki so jo predstavile dežela Furlanija - Julijska krajina, švedska vlada in Komisija glede sodne prakse o nedoločenih območjih varstva ptic, ne drži. Glede teh območij je Sodišče ugotovilo, da je treba območja, ki niso bila določena kot posebna ohranitvena območja, čeprav bi bilo to nujno potrebno, zavarovati v skladu s členom 4(4) Direktive o pticah.( ) Dragaggi in francoska vlada pa pravilno ugovarjata, da območja varstva ptic določajo države članice, medtem ko območja, pomembna za Skupnost, predlagajo države članice, izbere pa jih Komisija.

22. Neposredna uporaba člena 6 od (2) do (4) Direktive o habitatih v tej zadevi torej ni mogoča.

B – Začasna prepoved slabšanja stanja

23. Prav tako zamude držav članic in Komisije pri prenosu ne smejo pripeljati do tega, da se nazadnje zgreši varstvo, za katerim stremi Direktiva. Če ob tem upoštevamo še splošno pravno načelo venire contra factum proprium in načelo lojalnega sodelovanja, iz tega sledi vsaj začasna prepoved slabšanja stanja.

1. Temelj začasne prepovedi slabšanja stanja

24. Kot poudarjata švedska vlada in dežela Furlanija - Julijska krajina, bi bilo protislovno, če bi na eni strani države članice predlagale območja za Naturo 2000, po drugi strani pa bi škodovale njihovim lastnostim, ki jih predhodno določijo za sprejetje v to omrežje.( ) Takšno ravnanje bi bilo neskladno s prepovedjo venire contra factum proprium.

25. Prepoved venire contra factum proprium dobiva v postopku za določitev seznama Skupnosti poseben pomen, ker je zaradi škode ali slabšanja stanja predlaganih območij vprašljiv pravilen postopek odločanja in bi bilo posledično kršeno načelo lojalnega sodelovanja. Komisija lahko najboljša območja izbere le po strokovni plati, dokler seznami, ki jih neposredno posredujejo države članice, ustrezno prikazujejo stanje območij. Če pa so nastale v posameznih območjih v vmesnem času poškodbe ali se je njihovo stanje iz kakršnega koli drugega razloga poslabšalo, bi bil temelj odločanja Komisije izkrivljen. Praktično je problem še veliko globlji, ker so države članice območja predlagale z zelo veliko zamudo( ) in ti predlogi po predstavitvi Komisiji še danes ne ustrezajo zahtevam Direktive( ). Komisija je zato skupaj z državami članicami predloge presodila začasno( ), da bi se ugotovili morebitne pomanjkljivosti. Tudi rezultati te vmesne presoje bi bili s slabšanjem stanja že predloženih predlogov ponovno vprašljivi.

26. Obveznost varstva izhaja poleg tega iz prepovedi preprečevanja izpolnitve Pogodbe. V skladu s členom 10(2) Pogodbe ES, na katerega se sklicujejo tudi dežela Furlanija - Julijska krajina, švedska vlada in Komisija, se države članice odpovejo vsem ukrepom, ki bi utegnili ogroziti uresničevanje ciljev Pogodbe. Pojem ciljev Pogodbe zajema tudi cilje sekundarnega prava, zlasti direktiv. Kot opominjata Komisija in francoska vlada, je Sodišče namreč sklepalo iz člena 10(2) Pogodbe ES v povezavi s členom 249(3) Pogodbe ES, da morajo države članice v roku, določenem v direktivi za njen prenos v nacionalno pravo, opustiti sprejetje predpisov, če ti lahko resno ogrozijo uresničevanje cilja, določenega v direktivi( ).

27. Cilj Direktive o habitatih je med drugim ta, da se ustvari omrežje, ki zajema območja, pomembna za Skupnost, ki jih je priznala Komisija. Pri tem naj bi imela Komisija na voljo obsežen seznam območij, ki imajo na državni ravni bistven ekološki pomen za cilj ohranjanja naravnih habitatov in prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst v smislu Direktive.( ) Brez obveznosti varstva bi obstajala bojazen, da bi bila do določitve seznama Skupnosti ustvarjena izvršena dejstva in bi bili nenadomestljivi deli skupne evropske naravne dediščine nepovratno izgubljeni. S tem bi bila hkrati vprašljiva cilj Direktive o habitatih in njena praktična učinkovitost – ki jo navajajo dežela Furlanija - Julijska krajina, švedska vlada in Komisija.

28. Zato je s škodovanjem ali slabšanjem stanja v predlaganih območjih v nasprotju tudi prepoved preprečevanja izpolnitve Pogodbe, če bi s tem postalo vprašljivo poznejše uresničevanje omrežja Natura 2000. To bi bilo, če zadevna območja ne bi bila več upoštevna za sprejetje v omrežje Natura 2000 ali če bi bil njihov doprinos k temu omrežju manjši. V tem primeru pa ostaja odprto, ali prepoved preprečevanja izpolnitve Pogodbe – v nasprotju z zgoraj navedenimi drugimi razlogov za obveznost varstva – zahteva tudi varstvo območij, ki niso bila predlagana, ki pa bi zaradi svojih lastnosti očitno morala biti sprejeta v omrežje Natura 2000. Italija je tukaj, kot je znano, kot edino sporno območje v postopku predlagala območje „Foce del Timavo“ kot območje, pomembno za Skupnost.

29. Zato bi bilo z Direktivo o habitatih, prepovedjo venire contra factumproprium v povezavi z načelom lojalnega sodelovanja med državami članicami in Komisijo – zlasti glede pravilnega postopka odločanja – ter s prepovedjo preprečevanja izpolnitve Pogodbe neskladno, če bi države članice območjem, ki so jih predlagale Komisiji, pred njeno odločitvijo škodovale ali kakor koli drugače poslabšale njihovo stanje.

2. Razsežnost začasne prepovedi slabšanja stanja

30. Časovno obdobje začasne prepovedi slabšanja stanja držav članic po posredovanju predloga ne sme biti neomejeno, saj mora premostiti obdobje do določitve seznama Skupnosti. Iz načrta poteka po členu 4(1) in (3) Direktive o habitatih je razvidno, da ima Komisija po predlogih držav članic na voljo tri leta, da odloči o sestavi seznama Skupnosti. Ta rok naj bi začel teči šele, ko države članice obveznost predlaganja v skladu s členom 4(1) Direktive o habitatih izpolnijo v celoti, saj lahko Komisija šele na tej podlagi strokovno odloči, katera območja je treba sprejeti na seznam Skupnosti. Države članice izpolnijo obveznost, če Komisiji posredujejo izčrpen seznam območij, ki imajo na državni ravni bistven ekološki pomen za cilj ohranjanja naravnih habitatov in prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst v smislu Direktive.( )

31. Vsebinska razsežnost obveznosti varstva izhaja iz cilja Direktive – ohranjanje omrežja Natura 2000 z upoštevanjem drugih interesov( ). Da bi zagotovili ta cilj, morajo materialno pravno predpisane vsebine sistema varstva že učinkovati. Zato so države članice zavezane, da preprečujejo slabšanje stanja in občutno vznemirjanje v skladu s členom 6(2) Direktive o habitatih. Poleg tega smejo odobriti projekte, ki utegnejo območju kot takemu škodovati, le v skladu s členom 6(4) Direktive o habitatih, to pomeni na podlagi nujnih razlogov prevladujočega javnega interesa, če na voljo ni drugih ustreznih rešitev( ). Pri upoštevanju morebitnih nujnih ukrepov za zagotovitev varstva usklajenosti Nature 2000 ostaja nenazadnje ohranjen tudi temelj presoje Komisije. Nenazadnje je treba zahtevati, da se na tem mestu zapisana obveznost obveščanja uporablja, da je Komisija obveščena o spremembah temelja za njeno presojo. Prenos drugih predpisov v skladu s postopkom iz člena 6 od (2) do (4) Direktive o habitatih zato ni potreben.( )

32. Za obravnavani primer bi lahko iz tega sledilo, da je treba območje „Foce del Timavo“, ki ga je predlagala Italija, zavarovati pred slabšanjem stanja, če rok treh let, odkar je Italija Komisiji posredovala zadostne predloge, še ni potekel.( ) Vendar iz prepovedi slabšanja stanja nujno ne sledi, da izvedba naročila iz razpisa ne bi bila skladna s to obveznostjo varstva. S tega vidika bi moralo sodišče na državni ravni preveriti ugovore družbe Dragaggi, da omejevanja območja „Foce del Timavo“ glede površin umetnih nanosov sedimentov ni mogoče razumeti in da v območju nanosov ni najti prednostnih naravnih habitatnih tipov in vrst, katere bi utegnile biti oškodovane. Vendar je treba pri tem opozoriti, da je treba preprečevati tudi škodovanje neprednostnim vrstam in habitatnim tipom iz Direktive o habitatih, vključno z značilnimi vrstami( ) teh habitatnih tipov.

3. Vmesni sklep

33. Če povzamem, ugotoviti je mogoče, da so države članice v skladu z Direktivo o habitatih in zlasti v povezavi z načelom lojalnosti Skupnosti zavezane, da do preteka triletnega roka po posredovanju izčrpnega seznama območij, ki imajo na državni ravni bistven ekološki pomen za cilj ohranjanja naravnih habitatov in prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst v smislu Direktive, preprečevati slabšanje stanja na območjih, ki so jih predlagale.

C – Učinek na tretje

34. Po dosedanjih razmislekih morajo italijanski organi začasno zavarovati območje „Foce del Timavo“ pred slabšanjem stanja. Ostaja vprašanje, ali je mogoče s tem ugovarjati zasebnikom – v tem primeru družbi Dragaggi.

35. V skladu z ustaljeno sodno prakso direktiva ne more nalagati obveznosti posamezniku in se zato v takem primeru nanjo kot tako ni mogoče sklicevati.( ) Sodna praksa je na eni strani zadevala uporabo direktiv v civilnopravnem razmerju med državljani( ), na drugi strani pa obveznosti državljanov do države, zlasti na področju kazenskega prava( ). Iz sodbe v zadevi Busseni( ), ki se je nanašala na mesto zahtevka Skupnosti v preglednici stečajev, pa je mogoče poleg tega sklepati, da direktive, ki se morajo izvajati neposredno, ne morejo postavljati pod vprašaj pravnih stališč, zaščitenih s pravom Skupnosti. Ta načela veljajo tudi pri tej prepovedi slabšanja stanja, ki se je razvila v zvezi s pogojno določbo te direktive.

36. Z uporabo prepovedi slabšanja stanja bi lahko bilo v tem primeru v nasprotju le pravno stališče družbe Dragaggi, ki ga ščiti pravo Skupnost, do dodelitve spornega naročila. Z gledišča dodeljevanja naročil obstajajo pokazatelji za to, da so smeli italijanski organi izpolniti varstvene obveznosti z razveljavitvijo postopka dodelitve naročila. Predpisi Skupnosti o dodelitvi javnih naročil, katerih uporabnosti zaradi pomanjkanja podatkov ni mogoče več preverjati, javnega naročnika ne obvezujejo, da zaključi postopek dodelitve naročila.( ) Pravo Skupnosti v tem primeru niti ne predvideva, da bi se smelo postopek dodelitve razveljaviti le v izjemnih primerih ali zaradi tehtnih razlogov.( )

37. Če je bila družba Dragaggi že v pravnem položaju, ki ga ščiti pravo Skupnosti, potem bi morali italijanski organi izpolniti vsaj obveznost, da pregledajo vse druge možnosti preprečevanja morebitne škode območju. Predstavljati si je mogoče uveljavljanje morebitnih pravic z namenom odpovedi pogodbe ali prizadevanja za dosego sporazumne rešitve, na primer s ciljem preprečevanja škode pri izvajanju naročila.

V – Predlog

38. Zato predlagam, da se na predlog za sprejetje predhodne odločbe odgovori:

Države članice so v skladu z Direktivo 92/43/EGS Sveta z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst in zlasti v povezavi z načelom lojalnosti Skupnosti zavezane do preteka triletnega roka po posredovanju izčrpnega seznama območij, ki imajo na državni ravni bistven ekološki pomen za cilj ohranjanja naravnih habitatov in prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst v smislu Direktive, preprečevati slabšanje stanja na območjih, ki so jih predlagale.