SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

JULIANE KOKOTT,

predstavljeni 23. aprila 2020 ( 1 )

Zadeva C‑93/19 P

Evropska služba za zunanje delovanje (ESZD)

proti

Chantal Hebberecht

„Pritožba – Ničnostna tožba – Pravo javnih uslužbencev – Evropska služba za zunanje delovanje – Službena razporeditev – Delovno mesto vodje delegacije Evropske unije v Etiopiji – Načelo rotacije – Prošnja za podaljšanje službene razporeditve – Zavrnitev – Enakost spolov – Obveznost upoštevanja vidikov v zvezi z enakostjo spolov – Razglasitev ničnosti upravne odločbe, izdane po prostem preudarku – Neupoštevanje vprašanj, ki bi lahko vplivala na odločbo, izdano po prostem preudarku – Vprašanja, ki jih je treba upoštevati“

I. Uvod

1. Ali sme javni delodajalec, pri katerem je zaposlena javna uslužbenka Evropske unije, pri odločitvi o podaljšanju njene razporeditve, torej o tem, ali naj ostane na določenem delovnem mestu, takoj izključiti vidike v zvezi z enakostjo spolov?

2. To vprašanje se postavlja v sporu med Evropsko službo za zunanje delovanje (v nadaljevanju: ESZD) in njeno javno uslužbenko, ki prosi za podaljšanje njene razporeditve na vodstveno delovno mesto, in sicer na delovno mesto vodje delegacije Evropske unije v Etiopiji. Pri zavrnitvi zadevne prošnje je ESZD zavzela stališče, da je treba upoštevati samo službene interese in da spol pri tej odločitvi ne more igrati nobene vloge.

3. Splošno sodišče je v sodbi z dne 27. novembra 2018, Hebberecht/ESDZ (T‑315/17, EU:T:2018:842; v nadaljevanju: izpodbijana sodba), zastopalo stališče, da je enakost spolov bistven element, ki ga je treba upoštevati pri vseh odločitvah, ki se sprejemajo na podlagi Kadrovskih predpisov. Iz tega razloga je izpodbijano odločbo torej razglasilo za nično.

4. V času, ko vsi govorijo o pojmu „Gender Mainstreaming“, ( 2 ) bo torej Sodišče prvič moralo odločiti, kakšno pravno razsežnost ima enakost spolov pri kadrovskih odločitvah Unije in kakšne posledice je treba iz tega po potrebi izpeljati.

5. Po mnenju ESZD bi v konkretnem primeru obveznost upoštevanja vidikov v zvezi z enakostjo spolov namreč pomenila, da bi bila ESZD dolžna podaljšati razporeditev zadevne uslužbenke. Za tako „pozitivno diskriminacijo“ pa ni pravne podlage, ki bi jo bilo mogoče neposredno uporabiti. Vsekakor pa Splošno sodišče ne bi smelo razglasiti odločbe za nično samo iz razloga, da ESZD pri tem ni upoštevala vidikov v zvezi z enakostjo spolov.

II. Pravni okvir

6. Kadrovski predpisi za uradnike Evropske unije so bili sprejeti z Uredbo Sveta (EGS, Euratom, ESPJ) št. 259/68 z dne 29. februarja 1968 o določitvi Kadrovskih predpisov za uradnike in Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropskih skupnosti ter uvedbi posebnih ukrepov, ki se začasno uporabljajo za uradnike Komisije. ( 3 )

7. V uvodni izjavi 7 Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 723/2004 z dne 22. marca 2004 o spremembi Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih skupnosti in pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropskih skupnosti ( 4 ) je navedeno: „Spoštovati je treba načelo nediskriminacije, vsebovano v Pogodbi ES, in torej nadalje razvijati kadrovsko politiko, ki zagotavlja enake možnosti za vse, ne glede na spol, fizične zmožnosti, starost, rasno ali narodnostno pripadnost, spolno usmeritev in zakonski stan.“

8. V skladu s členom 1b Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije, kakor so bili spremenjeni z Uredbo (EU, Euratom) št. 1023/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2013 ( 5 ) (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi), se ta uporablja za uradnike ESZD.

9. Člen 1d Kadrovskih predpisov določa: „1. Pri uporabi teh kadrovskih predpisov je prepovedana kakršna koli diskriminacija na podlagi spola, rase, barve kože, narodnostnega ali socialnega porekla, genetskih značilnosti, jezika, vere ali prepričanja, političnega ali drugega prepričanja, pripadnosti nacionalni manjšini, premoženja, rojstva, invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti. […] 2. Da se v praksi zagotovi popolna enakost med moškimi in ženskami v poklicnem življenju, ki je bistven element, ki ga je treba upoštevati pri izvajanju vseh vidikov teh Kadrovskih predpisov načelo enakega obravnavanja ne preprečuje institucijam Evropske unije, da ohranjajo ali sprejemajo ukrepe, ki omogočajo posebne ugodnosti, da se tako manj zastopanemu spolu olajša opravljanje poklicne dejavnosti ali da se preprečijo ali nadomestijo pomanjkljivosti na poklicnih poteh. 3. Organi za imenovanja institucij z dogovorom in po posvetovanju z odborom za kadrovske predpise določijo ukrepe za spodbujanje enakih možnosti moških in žensk na področjih, za katere veljajo ti kadrovski predpisi, in sprejmejo ustrezne določbe, zlasti za odpravo tistih dejanskih neenakosti, ki ovirajo možnosti žensk na teh področjih. […] 6. Treba je spoštovati načelo nediskriminacije in načelo proporcionalnosti [sorazmernosti], vse omejitve njune uporabe pa morajo biti objektivno utemeljene in usmerjene k legitimnim ciljem v splošnem interesu in okviru kadrovske politike. […]“

III. Ozadje spora in postopek pred Splošnim sodiščem

10. Za ta pritožbeni postopek je mogoče ozadje spora in postopek pred Splošnim sodiščem povzeti tako.

11. Nasprotna stranka v postopku s pritožbo je uradnica ESZD. 1. septembra 2013 je bila za štiri leta imenovana za vodjo delegacije Evropske unije v Etiopiji.

12. 15. aprila 2016 je prosila za podaljšanje razporeditve za eno leto do 1. septembra 2018. Svojo prošnjo je utemeljila s tem, da želi še peto leto uporabiti svoje izkušnje v Etiopiji, preden se bo 1. septembra 2018 upokojila.

13. Organ za imenovanja pri ESZD je z odločbo z dne 30. junija 2016 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) to prošnjo zavrnil in navedel, da se „zaradi zagotavljanja redne rotacije vodij delegacij običajno izvaja jasna politika mobilnosti po največ štirih letih na delovnem mestu“.

14. Nasprotna stranka v postopku s pritožbo je zoper to odločbo vložila pritožbo v skladu s členom 90(2) Kadrovskih predpisov, nato pa po zavrnitvi te pritožbe tožbo pri Splošnem sodišču.

15. V obrazložitvi je navedla predvsem, da bi bilo podaljšanje njene razporeditve v interesu službe in da bi njen odhod povzročil diskontinuiteto službe na vodstveni ravni ESZD. Poleg tega bi bilo podaljšanje njene razporeditve, kot ženske iz razreda AD 14, na delovno mesto vodje delegacije zgled ukrepa pozitivne diskriminacije.

16. ESZD pa je tako v pritožbenem postopku kot tudi pred Splošnim sodiščem zagovarjala stališče, da podaljšanje ni v interesu službe. Ker ne obstaja taka obveznost, dejstva, da je ženska, niti ni mogoče upoštevati pri načrtovanju želenega podaljšanja, saj mora biti to utemeljeno samo z interesom službe.

17. Z izpodbijano sodbo je Splošno sodišče tožbi tožeče stranke na prvi stopnji in nasprotni stranki v postopku s pritožbo ugodilo v delu, v katerem z njo predlaga razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe.

18. Nasprotna stranka v postopku s pritožbo sicer po mnenju Splošnega sodišča ni dokazala, da je bila presoja interesa službe s strani ESZD očitno napačna. ( 6 ) Poleg tega naj bi ESZD lahko brez očitne napake pri presoji menila, da se lahko kontinuiteta na delovnem mestu zagotovi tudi z ohranitvijo namestnika vodje delegacije. ( 7 ) Vsekakor naj bi ESZD s tem, da pri odločitvi o prošnji tožeče stranke za podaljšanje ni upoštevala enakosti spolov, čeprav naj bi bila ta po mnenju zakonodajalca bistven element v Kadrovskih predpisih, kršila člen 1d(2) in (3) Kadrovskih predpisov. ( 8 ) V zvezi s tem je Splošno sodišče opozorilo na to, da je ESZD tako v pisnem postopku kot tudi na obravnavi pred Splošnim sodiščem poudarila, da med politiko enakih možnosti in politiko mobilnosti ni nobene povezave in da se prošnje za podaljšanje obravnavajo neodvisno od tega, ali je prosilec moški ali ženska. ( 9 )

19. Ker bi bil izrek izpodbijane odločbe lahko drugačen, če ne bi ESZD enakost spolov že takoj izključila iz presoje, je Splošno sodišče izpodbijano odločbo razglasilo za nično. ( 10 )

IV. Postopek pred Sodiščem

20. S svojo pritožbo z dne 6. februarja 2019, ki je prispela na Sodišče 8. februarja 2019, ESZD predlaga – naj se sodba Splošnega sodišča z dne 27. novembra 2018, Hebberecht/ESZD (T‑315/17, EU:T:2018:842) razveljavi, – naj se tožba pred Splošnim sodiščem zavrne in – naj se [nasprotni stranki v postopku s pritožbo] naloži plačilo stroškov.

21. Nasprotna stranka v postopku s pritožbo se ni spustila v postopek s pritožbo.

V. Pravna presoja

22. Ni pomembno, da se nasprotna stranka v postopku s pritožbo ni spustila v postopek. Predmet pritožbenega postopka je namreč samo vprašanje, ali očitana napačna uporaba prava upravičuje razveljavitev izpodbijane sodbe. Na to vprašanje je mogoče odgovoriti objektivno ne glede na predloge nasprotne stranke.

23. ESDZ s svojim edinim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo pravo, ko je svojo sodbo oprlo na kršitev člena 1d(2) Kadrovskih predpisov.

24. Po mnenju ESDZ Splošno sodišče v točkah 93 in 94 izpodbijane sodbe „očitno izhaja iz tega“, da člen 1d(2) Kadrovskih predpisov vsebuje načelo spodbujanja žensk, ki ga je mogoče neposredno uporabiti in ki naj bi tej instituciji nalagalo obveznost, da sprejme odločitev v prid prosilke. S tem naj bi napačno uporabilo pravo, saj je organ za imenovanja dolžan sprejeti določene ukrepe, ki „pozitivno diskriminirajo“, samo če bi sprejel ustrezne predpise o tovrstnih ukrepih v smislu člena 1d(3) Kadrovskih predpisov.

25. Že besedilo pritožbenega razloga kaže na to, da ta temelji na tem, kako ESZD razlaga sodbo. Zato je nujno, da se odločilna mesta izpodbijane sodbe obravnavajo podrobno glede na svoje besedilo.

26. Splošno sodišče je v točkah 93 in 94 izpodbijane sodbe odločilo, da „zakonodajalec v členu 1d(2) Kadrovskih predpisov ni zgolj napovedal, da bodo institucije sprejele ukrepe. Izjavil je tudi, ne da bi poleg tega navedel kakršen koli rok ali pogoj in ne da bi bila ta izjava odvisna od sprejetja nekaterih ukrepov, da je enakost spolov ‚bistvena‘ razsežnost, ki jo je treba upoštevati pri ‚vseh‘ vidikih, pri katerih se izvajajo Kadrovski predpisi. Iz tega sledi, da ESZD s tem, da je enakost spolov izključila iz preudarkov, obravnavanih ob sprejetju odločbe o prošnji za podaljšanje, ki jo je vložila tožeča stranka, čeprav je ta razsežnost po mnenju zakonodajalca bistvena, ni upoštevala določb Kadrovskih predpisov, ki jih je navedla tožeča stranka.“

27. Na podlagi te napačne uporabe prava naj bi bilo treba izpodbijano odločbo razglasiti za nično, saj naj bi bil izrek te odločbe „lahko drugačen, če enakost spolov ne bi bila takoj in načeloma izključena iz presoje ESZD, medtem ko se morajo odločitve o organizaciji njenih služb sprejemati v pravnem okviru, določenem s Kadrovskimi predpisi“. ( 11 )

28. Na prvi pogled pritožba ESZD torej temelji na napačni razlagi izpodbijane sodbe. Iz izpodbijanih odlomkov namreč izhaja samo to, da je Splošno sodišče videlo kršitev člena 1d(2) Kadrovskih predpisov v tem, da ESZD pri svoji odločitvi takoj in načeloma ni upoštevala preudarkov v zvezi z enakostjo spolov. Po mnenju Splošnega sodišča že samo to utemelji razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe.

29. V nasprotju z mnenjem ESZD Splošno sodišče ni ugotovilo, da je ESZD dolžna nujno sprejeti odločitev v prid nasprotne stranke v pritožbenem postopku.

30. Kljub temu je treba najprej preučiti, ali je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je odločilo, da iz člena 1d(2) Kadrovskih predpisov izhaja, da mora organ za imenovanja pri odločitvi o podaljšanju službene razporeditve uradnice v vsakem primeru upoštevati vidike v zvezi z enakostjo spolov (razdelek A).

31. Nato pa je treba še preučiti, ali je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je domnevalo, da bi bila lahko odločitev ESZD ob upoštevanju tega vprašanja drugačna, in jo je treba zato razglasiti za nično. V zvezi s tem bom poleg tega preučila, ali je Splošno sodišče pri tem implicitno odločilo, da bi se morala ESZD v smislu ukrepa „pozitivne diskriminacije“ izreči za podaljšanje razporeditve nasprotne stranke v postopku s pritožbo (razdelek B).

A. Splošna obveznost upoštevanja vidikov v zvezi z enakostjo spolov pri kadrovskih odločitvah organov Unije

32. Po mnenju ESZD iz prvega dela stavka člena 1d(2) Kadrovskih predpisov, v skladu s katerim je „popolna enakost med moškimi in ženskami v poklicnem življenju bistven element, ki ga je treba upoštevati pri izvajanju vseh vidikov Kadrovskih predpisov“, ni mogoče izpeljati splošne obveznosti organov za imenovanja, da upoštevajo prav te elemente v okviru vseh odločitev, ki jih morajo sprejeti. Prvi del stavka te določbe naj bi bilo treba namreč nujno brati skupaj z drugim delom tega stavka, v skladu s katerim lahko organi za imenovanja uvajajo posebne ugodnosti za manj zastopani spol. Drugače povedano, prvi del te določbe naj ne bi imel nobenega samostojnega pomena, temveč se nanaša izključno na pooblastilo za sprejetje ukrepov „pozitivne diskriminacije“.

33. Po mnenju Splošnega sodišča vsebuje člen 1d(2) Kadrovskih predpisov dve pravili, ki ju je treba obravnavati ločeno. V zvezi s tem je v točki 84 izpodbijane sodbe ugotovilo, da iz te določbe po eni strani izhaja, da je enakost spolov bistven element za izvajanje Kadrovskih predpisov, ki ga je treba upoštevati pri „vseh“ vidikih takega izvajanja. Po drugi strani naj bi ta določba pooblaščala organe za sprejemanje ukrepov, s katerimi bi se nadomestila premajhna zastopanost žensk na nekaterih funkcijah.

34. Iz zgodovine nastanka člena 1d(2) Kadrovskih predpisov izhaja, da pooblastilo za sprejemanje takih ukrepov obstaja že od spremembe Kadrovskih predpisov z Uredbo Sveta (ES, ESPJ, Euratom) št. 781/98 z dne 7. aprila 1998, ( 12 ) medtem ko je bil vstavek, v skladu s katerim je treba enakost med moškimi in ženskami v poklicnem življenju kot „bistven element […] upoštevati pri izvajanju vseh vidikov teh Kadrovskih predpisov“, dodan šele z Uredbo št. 723/2004. Iz tega je mogoče sklepati, da ima ta vrivek pravzaprav samostojen pomen.

35. Iz uvodne izjave 7 zadnjenavedene uredbe v zvezi s tem izhaja, da je bil cilj spremembe zagotavljanje načela nediskriminacije, določenega v primarnem pravu, in da naj bi se s tem zagotavljala zlasti enakost možnosti za vse ne glede na spol.

36. Enakost in enakost spolov sta osrednja cilja Unije, ki vplivata načeloma na vsa politična in delovna področja. Na to kaže njuna zasidranost v predpisih, ki se raztezajo na vsa področja, kot so člen 2 PEU, člen 3(3), drugi pododstavek, PEU in člen 8 PDEU.

37. Prepoved vsakršne diskriminacije glede na spol je pri tem samo eden od vidikov politike Unije na področju enakosti. Glede delovnega in zaposlitvenega področja je treba navesti, da že Pogodba EGS v svojem členu 119 vsebuje tako prepoved diskriminacije za države članice v zvezi s plačilom, ki je dandanes določena v členu 157 PDEU. Z Amsterdamsko pogodbo je bil v današnji člen 157 PDEU dodan še četrti odstavek, ki države članice pooblašča še za sprejemanje ukrepov „pozitivne diskriminacije“.

38. Poleg prepovedi diskriminacije na eni strani in pooblastila za uvedbo določenih ugodnosti na drugi zahteva izčrpno zagotavljanje enakosti možnosti in enakega obravnavanja moških in žensk tudi vključitev preudarkov v zvezi z enakostjo spolov v vse pojme in ukrepe Unije. ( 13 ) Taka obveznost upošteva značilnost enakosti spolov kot nalogo Unije, ki se razteza na vsa področja.

39. Tudi določbe Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), ki glede na člen 51(1) velja za vse institucije, organe, urade in agencije Unije, kažejo na to, da izčrpno zagotavljanje enakosti spolov zajema tudi zadnjenavedeni vidik.

40. Poleg prepovedi diskriminacije glede na spol, ki je urejena v členu 21 Listine, vsebuje člen 23, drugi odstavek, pooblastilo za sprejetje ukrepov „pozitivne diskriminacije“. Poleg tega člen 23, prvi odstavek, Listine določa, da se mora enakost žensk in moških zagotoviti na vseh področjih, zlasti pa pri zaposlovanju, delu in plačilu za delo. ( 14 ) Iz pojasnil k Listini izhaja, da se to pravilo nanaša na člen 8 PDEU, v skladu s katerim si Unija v vseh svojih dejavnostih prizadeva odpraviti neenakosti in spodbujati enakost med moškimi in ženskami.

41. Sicer lahko obstajajo odločitve Unije, ki ne zahtevajo nobenega ukvarjanja s temi cilji. Organi Unije namreč pri svojih odločitvah niso dolžni upoštevati vidikov, ki so očitno neupoštevni, nepomembni ali popolnoma drugotnega pomena za odločitev. ( 15 ) Vsekakor ni mogoče domnevati, da so preudarki v zvezi z enakostjo spolov v povezavi z odločitvami kadrovske službe brez pomena, saj ima enakost spolov ravno na delovnem in zaposlitvenem področju osrednjo vlogo.

42. Člen 1d Kadrovskih predpisov torej samo uzakonja to, kar izhaja iz členov 21 in 23 Listine konkretno za prakso odločanja organov za imenovanja: člen 1d(1) Kadrovskih predpisov najprej vsebuje prepoved diskriminacije na podlagi spola. Nato prvi del odstavka 2 določa obveznost upoštevanja vidikov enakosti pri izvajanju vseh vidikov Kadrovskih predpisov in nazadnje drugi del odstavka 2 daje pooblastilo za zagotavljanje posebnih ugodnosti za manj zastopani spol.

43. Kot je Splošno sodišče poleg tega v točki 93 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo, za obveznost upoštevanja enakosti spolov v členu 1d(2) Kadrovskih predpisov ne velja noben rok ali pogoj. Glede na izčrpno besedilo te določbe poleg tega ni mogoče izhajati iz tega, da bi morale biti določene odločitve kadrovske službe, na primer odločitve o podaljšanju službene razporeditve, iz tega izvzete.

44. To ustreza naravi člena 23, prvi odstavek, Listine kot pravice. „Zagotavljanje“ enakosti žensk in moških na vseh področjih namreč ne zahteva nobenih nadaljnjih izvedbenih ukrepov, drugače kot v primeru uvedbe posebnih ugodnosti, navedenih v členu 23, drugi odstavek, Listine. Iz tega razloga ga ni mogoče šteti zgolj za načelo v smislu člena 52(5) Listine, ki bi najprej zahtevalo prenos. V zvezi s tem je treba opozoriti na to, da je Sodišče enakemu obravnavanju žensk in moških že zgodaj priznalo naravo (iztožljive) temeljne pravice. ( 16 )

45. Stališče ESZD, da organ za imenovanja pri posameznih odločitvah, kot je tu izpodbijana, ni dolžan upoštevati vidikov v zvezi z enakostjo spolov, ( 17 ) se torej glede na zgornje navedbe in jasno besedilo člena 1d(2) Kadrovskih predpisov ne zdi sprejemljivo.

B. Pravne posledice neupoštevanja vidikov v zvezi z enakostjo spolov v konkretnem primeru

46. Pritožba ESZD pa se nadaljuje. Po njenem mnenju se namreč Splošno sodišče dejansko ni zadovoljilo z ugotovitvijo, da bi morali organi za imenovanja pri odločitvi o podaljšanju službene razporeditve uradnika upoštevati vidike v zvezi z enakostjo spolov. Implicitno naj bi namreč odločilo, da je ESZD na podlagi člena 1d(2) Kadrovskih predpisov dolžna podaljšati razporeditev nasprotne stranke v postopku s pritožbo na njeno delovno mesto kot ukrep „pozitivne diskriminacije“. Neupoštevanje obveznosti upoštevanja vidikov v zvezi z enakostjo spolov pa nikakor ne bi moglo pripeljati do razglasitve ničnosti izpodbijane odločbe, saj naj bi prevladali interesi službe po rotaciji. Presoje interesa službe s strani ESZD naj Splošno sodišče sicer ne bi grajalo.

47. V zvezi s tem je treba najprej ponovno opozoriti na to, da iz točk 93 in 94 izpodbijane sodbe ( 18 ) izhaja, da kršitev člena 1d(2) Kadrovskih predpisov po mnenju Splošnega sodišča izhaja že iz absolutnega pomanjkanja premislekov v zvezi z enakostjo spolov pri sprejemanju odločitve. Splošno sodišče ni nikjer odločilo, da je kršitev člena 1d(2) Kadrovskih predpisov v tem, da ESZD ni sprejela določenega ukrepa v prid nasprotne stranke v postopku s pritožbo.

48. Vsekakor se zdi, da ESZD iz točke 97 izpodbijane sodbe izpelje daljnosežnejše ugotovitve. Tam je Splošno sodišče ugotovilo, da bi bil izrek izpodbijane odločbe lahko drugačen, če ne bi ESZD enakosti žensk in moških že takoj izključila iz presoje. ( 19 ) ESZD to točko razlaga tako, da je Splošno sodišče tam ugotovilo, da bi odločitev pri upoštevanju tega vprašanja morala biti drugačna. Zato naj bi ji na koncu celo naložilo obveznost sprejetja določenega ukrepa, in sicer podaljšanje razporeditve nasprotne stranke v postopku s pritožbo, ne da bi taka obveznost izhajala iz člena 1d(2) Kadrovskih predpisov.

49. V zvezi s tem ESZD v pritožbenem postopku še izčrpno utemeljuje, zakaj odločitev v obravnavanem primeru niti ob upoštevanju vidikov v zvezi z enakostjo spolov dejansko ne bi bila drugačna. To naj bi po mnenju ESZD kazalo na to, da je Splošno sodišče v točki 97 izpodbijane sodbe nepravilno domnevalo, da bi odločitev lahko bila drugačna, in je na podlagi te napačne uporabe prava izpodbijano odločbo neupravičeno razglasilo za nično.

50. Ta utemeljitev pa ne upošteva narave delovanja nadzora zakonitosti diskrecijskih odločb uprave, ki ga izvajajo sodišča Unije.

51. Diskrecijska pravica se upravi med drugim podeli v primerih, kakršen je obravnavani, v katerih odločitev zahteva presojo in tehtanje različnih interesov. ( 20 ) Dokler ima uprava pri svojih odločitvah tako diskrecijsko pravico, sodišča Unije preverjajo samo – kot je Splošno sodišče pravilno ugotovilo v točki 28 izpodbijane sodbe – ali se uprava pri uporabi te diskrecijske pravice ni očitno zmotila oziroma ali ni očitno prekoračila meja svoje diskrecijske pravice. ( 21 ) Sodišča Unije preverjajo zlasti, ali je uprava skrbno in nepristransko preučila vse pomembne vidike konkretnega primera. ( 22 )

52. Razlog za omejeno možnost preverjanja takih odločitev sta delitev oblasti in načelo institucionalnega ravnovesja, ki prepoveduje, da bi sodišče odločilo namesto organa. ( 23 )

53. Če Splošno sodišče pri svojem preverjanju ugotovi, da je uprava storila napako, pa lahko ta napaka načeloma pripelje do razglasitve ničnosti, le če bi lahko ta napaka – kot je Splošno sodišče pravilno ugotovilo v točki 96 izpodbijane sodbe – vplivala na vsebino odločbe. ( 24 )

54. Ali napaka lahko vpliva na vsebino odločbe, pa je pravno vprašanje. Pri preizkusu tega vprašanja je bistveno, za kakšno napako gre in ali gre za odločbo, ki je vezana na predpise, ali za odločbo, izdano na podlagi diskrecijske pravice.

55. Pri določenih formalnih in postopkovnih napakah je na primer logično, da ne vplivajo na vsebino odločbe, na primer če se odločitev sprejme na čisto enaki podlagi z napako ali brez nje. ( 25 )

56. Prav tako je pri odločbi, vezani na predpise, načeloma izključeno, da dodatni premisleki pripeljejo do drugačnega rezultata, saj morajo organi, če so izpolnjeni pogoji dejanskega stanu, tako in tako sprejeti predpisano odločitev. ( 26 )

57. Pri odločbi, izdani po prostem preudarku, pri kateri morajo organi presojati in tehtati različne interese, pa v običajnem primeru nikoli ne more biti izključeno, da bi odločitev bila drugačna, če bi se upošteval vidik, ki je pomemben za odločitev, ki pa ga je organ takoj izključil. ( 27 ) Sicer bi namreč Splošno sodišče na koncu vsebinsko odločilo namesto organa, kar pa je s sodno prakso izključeno. ( 28 )

58. Drugače kot domneva ESDZ iz tega ne sledi, da mora biti odločitev organov v okviru novega odločanja tudi nujno drugačna. ( 29 ) Za odločitev v zadevi je namreč izključno pristojna uprava. ESDZ je tako v obravnavanem primeru morala poleg interesa službe, o katerem je na splošno po mnenju Splošnega sodišča presojala brez očitnih napak v presoji, ( 30 ) v svoji odločbi, izdani po prostem preudarku, samo omeniti tudi zadevne vidike v zvezi z enakostjo spolov.

59. Tako lahko sicer morda pride do tega, da nasprotna stranka v postopku s pritožbo na podlagi novega odločanja o njeni prošnji na koncu prejme enako odločbo. Za razglasitev ničnosti odločbe pa je pomembno le, da zaradi narave odločbe ali vrste napake ni mogoče izključiti, da je napaka vplivala na vsebino odločbe. ( 31 )

60. Enako odločbo je na splošno prav tako mogoče izdati v primerih, v katerih je bila izpodbijana odločba razglašena za nično zaradi bistvene kršitve postopka. To samo potrjuje, da imajo naslovniki upravnih odločb v določenih mejah pravico do zakonitosti upravnih aktov per se – in zlasti do odločitve brez napak pri presoji.

61. Iz zgornjih premislekov izhaja, da je lahko Splošno sodišče v okoliščinah, kakršne so obravnavane, v katerih bi moral organ za imenovanja ESDZ pretehtati in ponderirati različne interese, samo ugotovilo, da bi odločba lahko bila drugačna, če bi se upoštevali vsi pomembni vidiki. V skladu z zgornjim razmišljanjem k tem spadajo tudi premisleki v zvezi z enakostjo spolov. ( 32 )

62. Če pa bi Splošno sodišče ugotovilo, da odločba ne bi mogla biti drugačna, bi nujno nadomestilo organ za imenovanja ESZD. Da bi Splošno sodišče lahko prišlo do takega sklepa, bi moralo samo presojati vidike v zvezi z enakostjo spolov in jih uskladiti z interesi službe. Tega tehtanja pa Splošno sodišče nikakor ne sme izvesti namesto organa. ( 33 )

63. Iz tega sledi, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava, ko je iz okoliščine, da ESZD v svoji odločbi, izdani po prostem preudarku, ni upoštevala pomembnega vidika, sklepalo, da bi odločba lahko bila drugačna, če bi se ta vidik upošteval. Zato je izpodbijano odločbo upravičeno razglasilo za nično.

VI. Predlog

64. Sodišču zato sklepno predlagam, naj odloči tako: 1. Pritožba Evropske službe za zunanje delovanje zoper sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 27. novembra 2018, Hebberecht/ESZD (T‑315/17, EU:T:2018:842), se zavrne. 2. Evropska služba za zunanje delovanje nosi stroške pritožbe.

( 1 ) Jezik izvirnika: nemščina.

( 2 ) V zvezi s pojmom glej Sporočilo Komisije z dne 21. februarja 1996 z naslovom Vključevanje enakih možnosti za ženske in moške v vse politike in dejavnosti Skupnosti, COM(96) 67 final, str. 2.

( 3 ) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 2, str. 5.

( 4 ) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 2, str. 130.

( 5 ) UL 2013, L 287, str. 15.

( 6 ) Točke od 28 do 36 izpodbijane sodbe.

( 7 ) Točke od 42 do 44 izpodbijane sodbe.

( 8 ) Točka 93 izpodbijane sodbe.

( 9 ) Točke od 86 do 88 izpodbijane sodbe.

( 10 ) Točka 97 izpodbijane sodbe.

( 11 ) Točka 97 izpodbijane sodbe.

( 12 ) UL 1998, L 113, str. 4.

( 13 ) Glej v zvezi s tem Sporočilo Komisije z dne 21. februarja 1996 z naslovom Vključevanje enakih možnosti za ženske in moške v vse politike in dejavnosti Skupnosti, COM(96) 67 final, str. 2.

( 14 ) Sodišče je že izrecno poudarilo razliko med prepovedjo diskriminacije iz člena 21 Listine in obveznostjo zagotavljanja enakosti spolov iz njenega člena 23, prvi odstavek, glej sodbo z dne 1. marca 2011, Association belge des Consommateurs Test‑Achats in drugi (C‑236/09, EU:C:2011:100, točka 17).

( 15 ) Sodbi z dne 10. julija 2008, Bertelsmann in Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, točka 167), in z dne 6. novembra 2012, Éditions Odile Jacob/Komisija (C‑551/10 P, EU:C:2012:681, točka 48).

( 16 ) Glej v tem smislu sodbe z dne 15. junija 1978, Defrenne (149/77, EU:C:1978:130, točka 26/29); z dne 30. aprila 1996, P./S. (C‑13/94, EU:C:1996:170, točka 19), in z dne 27. aprila 2006, Richards (C‑423/04, EU:C:2006:256, točka 23).

( 17 ) Točke od 85 do 88 izpodbijane sodbe.

( 18 ) Ponovno navedeni v točki 26 teh sklepnih predlogov.

( 19 ) Ponovno naveden v točki 27 teh sklepnih predlogov.

( 20 ) Sodbe z dne 29. aprila 2004, Italija/Komisija (C‑372/97, EU:C:2004:234, točka 83); z dne 26. maja 2005, Tralli/ECB (C‑301/02 P, EU:C:2005:306, točka 58), in z dne 14. julija 2005, Rica Foods/Komisija (C‑40/03 P, EU:C:2005:455, točka 55). Glej v zvezi s tem tudi Prek, Miro/Lefèvre, Silvère, „‚Administrative discretion‘, ‚Power of appraisal‘ and ‚Margin of appraisal‘ in judicial review proceedings before the General Court“, CMLR 56 (2019), 339 (350 in 351).

( 21 ) Sodba z dne 14. julija 2005, Rica Foods/Komisija (C‑40/03 P, EU:C:2005:455, točka 54).

( 22 ) Sodba z dne 18. julija 2007, Industrias Químicas del Vallés/Komisija (C‑326/05 P, EU:C:2007:443, točka 77).

( 23 ) Glej v tem smislu sodbi z dne 8. februarja 2000, Emesa Sugar (C‑17/98, EU:C:2000:70, točka 53), in z dne 14. julija 2005, Rica Foods/Komisija (C‑40/03 P, EU:C:2005:455, točka 55). Tako tudi Prek, Miro/Lefèvre, Silvère, „‚Administrative discretion‘, ‚Power of appraisal‘ and ‚Margin of appraisal‘ in judicial review proceedings before the General Court“, CMLR 56 (2019), 339 (362). Glej v zvezi s tem že moje sklepne predloge v zadevi Frucona Košice/Komisija (C‑73/11 P, EU:C:2012:535, točka 92).

( 24 ) Glej sodbe z dne 10. julija 1980, Distillers Company/Komisija (30/78, EU:C:1980:186, točka 27); z dne 16. junija 2016, SKW Stahl‑Metallurgie in SKW Stahl‑Metallurgie Holding/Komisija (C‑154/14 P, EU:C:2016:445, točka 69), in z dne 4. aprila 2019, OZ/EIB (C‑558/17 P, EU:C:2019:289, točka 76).

( 25 ) Glej v tem smislu sodbi z dne 21. marca 1990, Belgija/Komisija (C‑142/87, EU:C:1990:125, točka 48), in z dne 16. junija 2016, SKW Stahl‑Metallurgie in SKW Stahl‑Metallurgie Holding/Komisija (C‑154/14 P, EU:C:2016:445, točka 70).

( 26 ) Glej sodbo z dne 6. julija 1983, Geist/Komisija (117/81, EU:C:1983:191, točka 7); v tem smislu glej tudi sodbi z dne 15. septembra 2005, BioID/UUNT (C‑37/03 P, EU:C:2005:547, točka 47), in z dne 26. aprila 2007, Alcon/UUNT (C‑412/05 P, EU:C:2007:252, točka 65).

( 27 ) Drugače velja samo v primeru posebnih okoliščin, ki diskrecijo zmanjšajo na nič. Vendar se to ni omenjalo niti na prvi stopnji niti v tem pritožbenem postopku.

( 28 ) Glej v tem smislu sodbe z dne 8. julija 1965, Fonzi/Komisija (27/64 in 30/64, EU:C:1965:73); z dne 27. januarja 2000, DIR International Film in drugi/Komisija (C‑164/98 P, EU:C:2000:48, točka 38); z dne 1. junija 2006, P & O European Ferries (Vizcaya) in Diputación Foral de Vizcaya/Komisija (C‑442/03 P in C‑471/03 P, EU:C:2006:356, točka 60); z dne 22. decembra 2008, British Aggregates/Komisija (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, točka 141), in z dne 26. marca 2019, Komisija/Italija (C‑621/16 P, EU:C:2019:251, točki 88 in 103).

( 29 ) Splošno sodišče naj v skladu s sodno prakso sploh ne bi bilo pristojno, da naloži tako obveznost, glej sodbe z dne 27. aprila 1989, Turner/Komisija (192/88, EU:C:1989:181, točki 14 in 15); z dne 23. aprila 2002, Campogrande/Komisija (C‑62/01 P, EU:C:2002:248, točka 43), in z dne 2. oktobra 2014, Strack/Komisija (C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, točka 146).

( 30 ) Glej točke od 28 do 36 izpodbijane sodbe.

( 31 ) Za tožbo za razglasitev ničnosti upravne odločbe, kateri ugoditev bi nujno pripeljala do odločbe z enako vsebino, pa v skladu s sodno prakso Splošnega sodišča sploh ne obstaja pravni interes, glej sodbo z dne 31. januarja 2008, Federación de Cooperativas Agrarias de la Comunidad Valenciana/USRS – Nador Cott Protection (Nadorcott) (T‑95/06, EU:T:2008:25, točka 126 in navedena sodna praksa). Glej tudi sodbo z dne 6. julija 1983, Geist/Komisija (117/81, EU:C:1983:191, točka 7).

( 32 ) Glej zgoraj točke od 34 do 45 teh sklepnih predlogov zgoraj.

( 33 ) Glej točki 52 in 57 teh sklepnih predlogov.