ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 52/32

Pritožba, ki jo je Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG vložil 12. novembra 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 10. januarja 2014 v zadevi T-147/12, Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG proti Evropski komisiji

(Zadeva C-7/14 P)

2014/C 52/58

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnica: Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG (zastopnika: K. Landry in G. Schwendinger, odvetnika)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj

— V celoti razveljavi sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 12. novembra 2013 v zadevi T-147/12 in sklep Komisije REM 02/09 z dne 16. septembra 2011 (C(2011) 6393 final) razglasi za ničnega;

— podredno, vrne zadevo v Splošnemu sodišču v ponovno odločanje;

— Komisiji naloži plačilo stroškov postopka.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica s prvim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče kršilo člen 220(2)(b) Carinskega zakonika (1) s tem, da je menilo, da je pritožnica vedela za napako nemških carinskih organov. To naj ne bi bilo res. Posamezni predpisi so zapleteni in njihovo besedilo nejasno in zmedeno. To je zlasti razvidno iz dopisov med Zveznim finančnim ministrstvom in Komisijo. Poleg tega naj bi tudi trajanje in obseg napačne prakse nemških carinskih organov govorila proti temu, da bi pritožnica vedela za napako.

Drugič, Splošno sodišče naj bi kršilo člen 239(1), druga alinea, Carinskega zakonika, s tem, da je napačno potrdilo očitno malomarnost pritožnice.

Tretjič, Splošno sodišče naj svoje odločbe v dveh točkah ne bi v zadostni meri obrazložilo, tako da naj postopek odločanja Splošnega sodišča za pritožnico ne bi bil razumljiv.

(1) Uredba Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, UL L 302, str. 1.
—

Ugotovi naj se, da Helenska republika s tem, da v določenem roku ni sprejela vseh potrebnih ukrepov za izterjavo državne pomoči, nezakonito dodeljene igralnici v Solunu, igralnici Mont Parnés in igralnici na Krfu, in da vsekakor Komisije ni primerno obvestila o natančnem znesku (glavnica in obresti), ki ga je treba izterjati od vseh upravičencev do nezakonitih državnih pomoči, in o drugih ukrepih, ki jih je sprejela na podlagi člena 4 sklepa Komisije z dne 24. maja 2011 (1), ni izpolnila obveznosti iz Pogodbe o delovanju Evropske unije in členov 2, 3 in 4 navedenega sklepa;
2.

Ali to, da država enostransko začasno ustavi izplačevanje teh plačil, in to le za določeno skupino delavcev – za tiste v javnem sektorju – pomeni diskriminacijo na podlagi pravne narave delovnega razmerja?
—

odloči, da prvi razlog, naveden na prvi stopnji, ni utemeljen, in zadevo vrne Splošnemu sodišču, da to na prvi stopnji obravnava drugi in tretji razlog, in
SL Uradni list Evropske unije C 52/31

Tožba, vložena 19. decembra 2013 – Evropski parlament proti Svetu Evropske unije

(Zadeva C-679/13)

2014/C 52/56

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropski parlament (zastopniki: F. Drexler, A. Caiola in M. Pencheva, agenti)

Tožena stranka: Svet Evropske unije

Predlogi tožeče stranke

— Izvedbeni sklep Sveta 2013/496/EU z dne 7. oktobra 2013 o uvedbi nadzornih ukrepov za 5-(2-aminopropil)indol naj se razglasi za ničen (1);

— učinki Izvedbenega sklepa Sveta 2013/496/EU naj se ohranijo, dokler se ta sklep ne zamenja z novim aktom, sprejetim v pravilni in predpisani obliki;

— toženi stranki naj se naloži plačilo vseh stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Parlament najprej opozarja, da se v preambuli k izpodbijanemu sklepu napotuje na ti pravni podlagi: člen 8(3) Sklepa Sveta 2005/387/PNZ z dne 10. maja 2005 o izmenjavi podatkov, oceni tveganja in nadzoru nad novimi psihoaktivnimi snovmi (2) ter Pogodbo o delovanju Evropske unije. Parlament iz tega sklepa, da Svet posredno napotuje na člen 34(2)(c) prejšnje Pogodbe o Evropski uniji.

Parlament v utemeljitev ničnostne tožbe navaja dva razloga.

Prvič, Parlament trdi, da je Svet sklep oprl na pravno podlago (člen 34(2)(c)) EU, ki je bila z začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe razveljavljena. Zato naj bi izpodbijani sklep temeljil le na Sklepu 2005/387/PNZ. Ta naj bi bil izveden in zato nezakonita pravna podlaga.

Drugič, Parlament ob upoštevanju zgoraj navedenega meni, da so bile v postopku odločanja storjene bistvene kršitve postopka. Če naj bi se na eni strani uporabil člen 34(2)(c) EU, bi se naj bilo treba v skladu s členom 39(1) EU pred sprejetjem izpodbijanega sklepa posvetovati s Parlamentom. Parlament pa trdi, da se to ni storilo. Parlament na drugi strani trdi, da bi se ga moralo, če se meni, da je treba uporabiti določbe Lizbonske pogodbe, v vsakem primeru vključiti v zakonodajni postopek. Parlament namreč trdi, da bi bil, če bi bila uvedba nadzornih ukrepov za 5-(2-aminopropil)indol bistveni element Sklepa 2005/387/PNZ, zakonodajni postopek, ki bi ga bilo treba uporabiti, torej postopek iz člena 83(1) PDEU, namreč redni zakonodajni postopek. V drugem primeru, če naj bi se štel Sklep 2013/496/EU za enoten pogoj za izvedbo Sklepa 2005/387/PNZ ali za ukrep, ki dopolnjuje ali spreminja nebistveni element navedenega sklepa, naj bi torej bilo treba uporabiti postopek, določen v členih 290 PDEU in 291 PDEU za sprejemanje izvedbenih ali delegiranih aktov. Ker naj Parlament ne bi sodeloval pri sprejemanju izpodbijanega sklepa, naj bi bila glede tega sklepa vsekakor storjena bistvena kršitev postopka.

Nazadnje, Parlament meni, da je treba, če bi Sodišče razglasilo izpodbijani sklep za ničen, v skladu s členom 264, drugi odstavek, PDEU ohraniti učinke izpodbijanega sklepa, dokler se ta sklep ne zamenja z novim aktom, sprejetim v pravilni in predpisani obliki.

(1) UL L 272, str. 44.

(2) UL L 127, str. 32.
2.

Z drugim pritožbenim razlogom nasprotuje združitvi dejanskih in pravnih samostojnih ravnanj v zatrjevano enotno, zapleteno in nadaljevano kršitev. Poleg tega pritožnica trdi, da je uporaba načela „enotne, zapletene in nadaljevane kršitve“ s strani Splošnega sodišča v nasprotju s pravico do poštenega sojenja, ustreznega sodnega varstva in zakonite zahteve po presoji.
—

se ugotovi, da je Zvezna republika Nemčija s sprejetjem in ohranitvijo predpisov v skladu s katerimi se obdavčitev skritih rezerv, ki so bile ustvarjene z odsvojitvijo nekaterih osnovnih sredstev odloži s „prenosom“ na novo pridobljena ali proizvedena osnovna sredstva do njihove odtujitve, če zadnje navedena sredstva spadajo med osnovna sredstva stalne poslovne enote davčnega zavezanca na nacionalnem ozemlju, tak odlog pa ni mogoč, če ta ista sredstva spadajo med osnovna sredstva stalne poslovne enote davčnega zavezanca, ki je v drugi državi članici ali drugi državi Evropskega gospodarskega prostora, kršila svoje obveznosti iz člena 49 PDEU in člena 31 Sporazuma EGP (1).
SL Uradni list Evropske unije C 24/14

Pritožba, ki so jo Masco Corp., Hansgrohe AG, Hansgrohe Deutschland Vertriebs GmbH, Hansgrohe Handelsgesellschaft mbH, Hansgrohe, Hansgrohe BV, Hansgrohe, Hüppe GmbH, Hüppe GmbH, Hüppe Belgium, Hüppe BV vložile 27. novembra 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 16. septembra 2013 v zadevi T-378/10, Masco Corp. in drugi proti Evropski komisiji

(Zadeva C-614/13 P)

2014/C 24/26

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnice: Masco Corp., Hansgrohe AG, Hansgrohe Deutschland Vertriebs GmbH, Hansgrohe Handelsgesellschaft mbH, Hansgrohe, Hansgrohe BV, Hansgrohe, Hüppe GmbH, Hüppe GmbH, Hüppe Belgium, Hüppe BV (zastopniki: D. Schroeder, odvetnik, S. Heinz, odvetnica, J. Temple Lang, Solicitor)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

Pritožnice Sodišču predlagajo, naj:

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča v zadevi T-378/10 v delu, v katerem je v njej zavrnjen njihov predlog za razglasitev ničnosti člena 1 Sklepa Komisije z dne 23. junija 2010 v zadevi COMP/39.092 – Kopalniška oprema v delu, v katerem določa, da so pritožnice sodelovale pri trajajočem sporazumu ali usklajenem ravnanju „v sektorju kopalniške opreme“;

— razglasi ničnost Sklepa Komisije z dne 23. junija 2010 v zadevi COMP/39.092 – Kopalniška oprema v delu, v katerem je v njem ugotovljeno, da so pritožnice sodelovale pri trajajočem sporazumu ali usklajenem ravnanju „v sektorju kopalniške opreme“;

— Komisiji naloži plačilo stroškov postopka in drugih stroškov ali izdatkov, nastalih pritožnicam v tej zadevi; in

— sprejme vse druge ukrepe, za katere meni, da so ustrezni.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožba vsebuje dva razloga.

Prvi pritožbeni razlog: Splošno sodišče naj bi napačno uporabilo pravo s tem, da je očitno izkrivilo dokaze in napačno uporabilo pravni preizkus za ugotovitev, da so pritožnice sodelovale pri enotni in kompleksni kršitvi, s katero je bila zajeta sanitarna keramika.

Drugi pritožbeni razlog: Splošno sodišče naj bi napačno uporabilo pravo s tem, da svoje ugotovitve ni ustrezno obrazložilo.
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je treba člen 1(2) Direktive Sveta Evropske unije 2008/118/ES razlagati tako, da je v skladu s to določbo, da se v nacionalnem pravu določi posredni davek, ki se plača na prodajo trošarinskega blaga končnemu potrošniku in uporabi izključno za obratovanje javnega potniškega prometa, če je obratovanje javnega potniškega prometa obveznost lokalne skupnosti – davčne upravičenke, ki jo je treba izpolniti ne glede na tak posredni davek, obseg financiranja obratovanja javnega potniškega prometa pa na koncu ne izhaja avtomatično iz obsega pobranih davkov, saj je višina zneska, zagotovljena za obratovanje javnega potniškega prometa, natančno določena, tako da če so prihodki iz posrednega davka višji, javni organi namenijo ustrezno manj drugih finančnih sredstev za obratovanje javnega potniškega prometa, in obratno, če je pobranega manj davka na prodajo, mora lokalna skupnost ustrezno povišati druga finančna sredstva za obratovanje javnega potniškega prometa, pri čemer pa je pri davčnih prihodkih, ki odstopajo od napovedi, kljub temu mogoče obseg izdatkov za obratovanje javnega potniškega prometa spremeniti s spremembo proračuna lokalne skupnosti?
SL Uradni list Evropske unije C 377/9

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari (Italija) 25. oktobra 2013 – SETAR proti Comune di Quartu S. Elena

(Zadeva C-551/13)

2013/C 377/17

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: SETAR – Società Edilizia Turistica Alberghiera Residenziale

Tožena stranka: Comune di Quartu S. Elena

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je v nasprotju s pravom Unije ureditev iz člena 188 zakonske uredbe št. 152/2006 in uredbe ministra za okolje z dne 17. decembra 2009, v skladu s katero se začetek veljavnosti zakonodaje, s katero je bila prenesena Direktiva 2008/98/ES (1), odlaga do izdaje ministrske uredbe, s katero bi bili določeni tehnični načini in roki začetka veljavnosti navedene izvedbene zakonodaje?

(1) Direktiva 2008/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. novembra 2008 o odpadkih in razveljavitvi nekaterih direktiv (Besedilo velja za EGP) (UL L 312, str. 3).
1.

Ali se fizična oseba, ki prejema pravne storitve na podlagi sporazumov o opravljanju pravnih storitev, ki so bili z odvetnikom (advokatas) sklenjeni za plačilo, če so bile te storitve opravljene v zadevah, ki so navadno povezane z osebnimi interesi fizične osebe (razveza zakonske zveze, delitev premoženja, pridobljenega v zakonski zvezi in tako dalje), obravnava kot potrošnik v smislu predpisov EU o varstvu potrošnika?
—

Sklep Sveta 2013/392/EU z dne 22. julija 2013 o določitvi datuma začetka učinkovanja Sklepa 2008/633/PNZ o dostopu imenovanih organov držav članic in Europola do vizumskega informacijskega sistema (VIS) za iskanje podatkov za namene preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja terorističnih dejanj in drugih hudih kaznivih dejanj (1) naj se razglasi za ničen;
6.

Ali načelo učinkovitosti ali visoka raven varstva potrošnikov v Uniji, ki ji sledi Direktiva 1999/44, ali druge določbe in norme prava Unije nasprotujejo nizozemskim določbam glede trditvenega in dokaznega bremena, ki ga ima potrošnik/kupec, da blago ni v skladu s pogodbo in da se je ta neskladnost pokazala v šestih mesecih po dobavi? Kaj pomenijo besede „neskladnost, ki se pokaže“ v členu 5(3) Direktive 1999/44 in zlasti, kako natančno mora potrošnik/kupec, navesti okoliščine, ki se nanašajo na neskladnost (oziroma vzroke zanjo)? Ali za to zadostuje, da potrošnik/kupec navede in v primeru konkretnega izpodbijanja dokaže, da kupljeni predmet ne deluje (pravilno), ali pa mora tudi navesti in v primeru konkretnega izpodbijanja dokazati, katera napaka prodanega predmeta je povzročila oziroma povzroča to nedelovanje (oziroma nepravilno delovanje)?
4.

ali je to, da lahko ukrepi, ki jih naročnik sprejme na področju javnih naročil, spadajo v neomejeno pristojnost nacionalnega upravnega sodišča pri izvrševanju pristojnosti, ki jo ima na področju javnih naročil, in sicer z vidika verodostojnosti in primernosti ponudbe in torej zunaj omejenih primerov očitne nelogičnosti, nerazumnosti, nezadostne obrazložitve ali napačno ugotovljenega dejanskega stanja, v skladu s pravom Skupnosti?
1.

Ali je nacionalni zakonodajalec ustrezno izpolnil člena 7 in 9 Direktive Sveta z dne 13. junija 1990 o paketnem potovanju, organiziranih počitnicah in izletih (1), to je, ali je s tem, da je določil, da mora znesek finančne garancije, ki jo sklene organizator potovanja ali turistični agent, ustrezati nekemu odstotku od pričakovanega neto prihodka od prodaje turističnega paketa oziroma nekemu minimalnemu znesku, zagotovil učinkovito varstvo posameznikov za primer stečaja ali insolventnosti organizatorjev potovanj ali turističnih agentov?
2.

(a) V primeru, da je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali okoliščina, da je prišlo do spremembe iz prvega vprašanja, vpliva na odgovor na vprašanje, ali se je izčrpanje v smislu člena 4(2) Direktive 2001/29 preprečilo ali prekinilo? (b) V primeru, da je odgovor na točko (a) drugega vprašanja pritrdilen, katero merilo je treba uporabiti, da bi se lahko štelo, da gre za spremembo oblike reprodukcije, ki preprečuje ali prekine izčrpanje v smislu člena 4(2) Direktive 2001/29? (c) Ali to merilo dopušča uporabo v nizozemskem pravu razvitega merila, v skladu s katerim že zgolj zato, ker je prodajalec reprodukcijo preoblikoval in jo v tej obliki razširjal v javnosti, ni mogoče govoriti o izčrpanju (sodba Hoge Raad z dne 19. januarja 1979, Poortvliet, NJ 1979/412)?
1.

Ali je treba člen 27(2), prvi stavek, Konvencije o Statutu Evropskih šol z dne 21. junija 1994 (v nadaljevanju: SES) (1) razlagati tako, da spadajo izvajalci pouka, zaposleni na evropski šoli, ki jih niso napotile države članice, med osebe, ki jih zajema ta konvencija, in da niso – kot je to upravno in pomožno osebje – izključeni iz uporabe te ureditve?
1.

Ali je treba določbo 5(1) Okvirnega sporazuma o zaposlitvi za določen čas, sklenjenega med CES, UNICE in CEEP, ki je priložen Direktivi Sveta 1999/70/ES (1) z dne 28. junija 1999, razlagati tako, da nasprotuje uporabi člena 4(1), zadnji stavek, in (11) zakona št. 124 z dne 3. maja 1999 (nujne določbe v zvezi s šolskim osebjem) – ki po ureditvi letnega nadomeščanja na delovnih mestih, „ki so dejansko prosta in razpoložljiva do 31. decembra“ določa, da je treba delovna mesta zapolniti z letnimi nadomeščanji „v pričakovanju dokončanja izbirnih postopkov za redno zaposlitev učiteljev“ – ker ta člen dopušča sklenitev pogodb za določen čas brez navedbe konkretnega roka za izvedbo natečajev in ne daje pravice do povrnitve škode?
—

podredno, če Sodišče ugotovi, da so tožbe za razglasitev ničnosti dopustne (quod non), izpodbijano sodbo prekliče zaradi resne in očitne napačne uporabe prava ter zaradi nezadostne in protislovne pravne obrazložitve, kot je bilo pojasnjeno v pritožbi, in naj zadevo vrne Splošnemu sodišču v ponovno razsojanje;
SL Uradni list Evropske unije C 298/3

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curte de Apel Cluj (Romunija) 16. julija 2013 – Vasiliki Balazs proti Casa Județeană de Pensii Cluj

(Zadeva C-401/13)

2013/C 298/03

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Curte de Apel Cluj

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Vasiliki Balazs

Tožena stranka: Casa Județeană de Pensii Cluj

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba določbe člena 7(2)(c) Uredbe (EGS) št. 1408/71 (1) razlagati tako, da v okvir njihovega izvajanja spada dvostranski sporazum, sklenjen med državama članicama pred datumom, s katerim je začela veljati ta uredba, in s katerim sta se državi dogovorili, da preneha obveznost dajatev socialnega zavarovanja, ki jih je prva država dolgovala državljanom druge države, ki so imeli status političnih beguncev na ozemlju prve države in so se vrnili na ozemlje druge države, v zameno za plačilo pavšalnega zneska s strani prve države za plačilo pokojnin in za kritje obdobja, za katerega so bili v prvi državi vplačani prispevki za socialno zavarovanje?

(1) Uredba Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 35)
1.

Ali je člen 5 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta št. 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (v nadaljevanju: Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (1) treba razlagati tako, da v primeru zavajajočih poslovnih praks iz člena 5(4) te direktive ni potreben ločen preizkus meril iz člena 5(2)(a)?
(a)

Ali je treba besedilo člena 3(3) Direktive 2001/23/ES (1), po katerem se s kolektivno pogodbo dogovorjeni „delovni pogoji“, „kakršni“ veljajo pri odsvojitelju, zagotavljajo do „dneva prenehanja veljavnosti [odpovedi] ali izteka te kolektivne pogodbe“, razlagati tako, da se to nanaša tudi na takšne delovne pogoje, ki so bili določeni s kolektivno pogodbo in ki se na podlagi nacionalnega prava, čeprav je bila odpovedana, neomejeno uporabljajo naprej, dokler ne začne veljati druga kolektivna pogodba ali dokler zadevni delavci ne sklenejo novih individualnih dogovorov?
6.

Ali je treba člen 3 Direktive 96/71 v luči členov 56 PDEU in 57 PDEU razlagati tako, da pojem minimalnih urnih postavk obsega osnovno plačilo na uro glede na plačni razred, zajamčeno plačilo na akord, regres, fiksno dnevnico in nadomestilo za vsakodnevno pot na delo (nadomestilo stroškov za prevoz na delo) v skladu z določitvijo teh pogojev za delo v splošno veljavni kolektivni pogodbi in ob upoštevanju priloge k tej direktivi? 6.1 Ali je treba člen 56 PDEU [in člen 57 PDEU] in/ali člen 3 Direktive 96/71/ES razlagati tako, da državam članicam preprečujejo, da kot tako imenovana država gostiteljica v svojih nacionalnih predpisih (splošno veljavni kolektivni pogodbi) izvajalce storitev iz drugih držav članic zaveže, da morajo delavcem, napotenim na njeno državno ozemlje, plačati nadomestilo stroškov za prevoz na delo in dnevnice, ob upoštevanju, da se v skladu z zadevnimi nacionalnimi predpisi šteje, da je napoteni delavec v času celotnega trajanja napotitve na službenem potovanju, tako da je upravičen do nadomestila stroškov za prevoz na delo in dnevnic? 6.2 Ali je treba člena 56 PDEU in 57 PDEU in/ali člen 3 Direktive 96/71/ES razlagati tako, da nacionalnemu sodišču preprečujejo, da ne bi pripoznalo morebitne razvrstitve plačnih razredov, ki jo je v svoji matični državi opravilo in uporabilo podjetje iz druge države članice? 6.3 Ali je treba člena 56 PDEU in 57 PDEU in/ali člen 3 Direktive 96/71/ES razlagati tako, da delodajalcu iz druge države članice dopuščajo, da učinkovito in za sodišče države zaposlitve zavezujoče določijo uvrstitev delavcev v plačne razrede, če je v splošno veljavni kolektivni pogodbi države zaposlitve predvidena drugačna uvrstitev v plačne razrede, ali pa lahko država članica gostiteljica, v katero so bili napoteni delavci izvajalca storitev iz druge države članice, izvajalcu storitev predpiše, katere določbe mora upoštevati pri uvrstitvi delavcev v plačne razrede? 6.4 Ali je treba pri razlagi člena 3 Direktive 96/71/ES v luči členov 56 PDEU in 57 PDEU šteti, da so namestitev, katere stroške mora nositi delodajalec na podlagi kolektivne pogodbe, omenjene v vprašanju 6, in boni za prehrano, ki jih v skladu s pogodbo o zaposlitvi daje izvajalec storitev iz druge države članice, nadomestilo za stroške zaradi napotitve ali pa sodijo pod pojem minimalnih urnih postavk v smislu člena 3(1)? 6.5 Ali je treba člen 3 Direktive 96/71/ES v povezavi s členoma 56 PDEU in 57 PDEU razlagati tako, da je treba splošno veljavno kolektivno pogodbo države zaposlitve pri razlagi vprašanja glede plačila na akord, nadomestila stroškov za prevoz na delo in dnevnic šteti za upravičeno zaradi zahtev javnega reda?
—

Ugotovi naj se, da Slovaška republika s tem, da božičnega dodatka iz zakona št. 592/2006 ni izplačala upravičencem, ki stalno prebivajo v državi članici, ki ni Slovaška republika, ni izpolnila obveznosti iz členov 45 in 48 Pogodbe o delovanju Evropske unije in člena 7 Uredbe (ES) št. 883/2004 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti.
SL Uradni list Evropske unije C 252/20

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgija) 4. junija 2013 – LVP NV proti Belgische Staat

(Zadeva C-306/13)

2013/C 252/30

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: LVP NV

Tožena stranka: Belgische Staat

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali se z Uredbo Sveta (ES) št. 1964/2005 z dne 29. novembra 2005 o tarifnih stopnjah za banane (UL L 316, 2.12.2005, str. 1), kot jo je Evropska unija uporabljala v obdobju od 1. januarja 2006 do vključno 15. decembra 2009, kršijo členi I, XIII(1) in (2)(d), XXVIII in/ali kateri koli drug ustrezen člen sporazuma GATT iz leta 1994, posamično ali v povezavi z drugimi členi, ker je bila za banane (tarifna številka 0803 00 19) v nasprotju z ugodnostmi, ki jih je ES dosegla s pogajanji, uvedena uvozna tarifna stopnja 176 EUR na tono, in to preden je bil na pogajanjih z WTO dosežen nov sporazum v zvezi s tem?
SL Uradni list Evropske unije C 252/22

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo cour d'appel de Mons (Belgija) 25. junija 2013 – Ville de Mons proti KPN Group Begium SA

(Zadeva C-346/13)

2013/C 252/35

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour d'appel de Mons

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Ville de Mons

Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: KPN Group Begium SA

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člen 13 Direktive 2002/20/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev (1) lokalnim skupnostim prepoveduje, da iz proračunskih ali drugih razlogov obdavčijo gospodarsko dejavnost telekomunikacijskih operaterjev, ki so na njihovem ozemlju prisotni s stolpi, drogovi in antenami za GSM, namenjenimi tej dejavnosti?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 337.
8.

Ali obstaja protislovje med pojasnjevalnimi opombami KN glede tarifnih podštevilk 2707 99 91 in 2707 99 99 (ki proizvode, pri katerih prevladujejo aromatske sestavine in ki ne izpolnjujejo vseh štirih pogojev v skladu s točkami od (a) do (d), napotujejo na tarifne podštevilke od 2710 19 31 do 2710 19 99) in pojasnjevalnimi opombami glede tarifne številke 2710 HS, prvi del, točka B, na katere napotujejo pojasnjevalne opombe k poglavju 27 KN (in v skladu s katerimi pod to tarifno številko ne sodijo olja, pri katerih masa aromatskih sestavin presega maso nearomatskih, ne glede na to, ali so bila pridobljena s predelavo nafte ali na drug način)?