ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

Člen 10(1) in (2) navedene direktive določa: „1. Z odstopanjem od člena 8(3)(i) in brez vpliva na zakon o varstvu industrijske in poslovne lastnine, se od predlagatelja ne zahteva predložitev rezultatov predkliničnih preskusov in kliničnih preskušanj, če lahko dokaže, da je zdravilo generična oblika zdravila, ki ima v državi članici ali v Skupnosti na podlagi člena 6 dovoljenje za promet z zdravilom najmanj osem let. Generično zdravilo, ki je pridobilo dovoljenje za promet skladno s to določbo, ne sme biti v prometu dokler ne preteče 10 let od izdaje prvotnega dovoljenja za promet za referenčno zdravilo. […] Obdobje desetih let iz drugega pododstavka se podaljša na največ 11 let, če v prvih osmih letih obdobja desetih let imetnik dovoljenja za promet z zdravilom pridobi dovoljenje za eno ali več novih terapevtskih indikacij, za katere se med znanstvenim ocenjevanjem pred izdajo dovoljenja ugotovi, da v primerjavi z obstoječimi terapijami prinašajo pomembne klinične koristi. 2. V tem členu: (a) ‚referenčno zdravilo‘; pomeni zdravilo, ki je pridobilo dovoljenje za promet na podlagi člena 6, v skladu z določbami člena 8; (b) ‚generično zdravilo‘; pomeni zdravilo, ki ima enako kakovostno in količinski sestavi zdravilnih učinkovin in enako farmacevtsko obliko kot referenčno zdravilo, in katerega bioekvivalenca z referenčnim zdravilom je bila dokazana z ustreznimi študijami biološke uporabnosti. […]“
33

V teh okoliščinah je Consiglio di Stato (državni svet, Italija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali so bili z izpodbijanim zakonodajnim ukrepom in iz njega izhajajočimi izvedbenimi akti kršeni predpisi, v skladu s katerimi je za naloge regulacije televizijskega trga pristojen neodvisni upravni organ (člena 3 in 8 Okvirne direktive)? 2. Ali sta bili z izpodbijanim zakonodajnim ukrepom in iz njega izhajajočimi akti kršena člena 7 Direktive o odobritvi in člen 6 Okvirne direktive, v skladu s katerima mora neodvisni [NRO], pristojen za ta sektor, izvesti javno posvetovanje? 3. Ali pravo Unije, zlasti člen 56 PDEU, člen 9 Okvirne direktive, členi 3, 5 in 7 Direktive o odobritvi ter člena 2 in 4 Direktive o konkurenci, pa tudi načela prepovedi diskriminacije, preglednosti, svobodne konkurence, sorazmernosti, učinkovitosti in pluralnosti informacij, nasprotujejo razveljavitvi postopka ‚lepotnega tekmovanja‘, ki je bil uveden, da bi se v sistemu dodeljevanja digitalnih televizijskih frekvenc odpravila nezakonita izključitev gospodarskih subjektov s trga in da bi se omogočil dostop manjšim gospodarskim subjektom, in njegovi nadomestitvi z drugim, in sicer odplačnim izbirnim postopkom, pri katerem morajo sodelujoči izpolnjevati zahteve in obveznosti, ki niso bile predpisane za gospodarske subjekte, ki so že na trgu, s čimer postane odpiranje konkurenci drago in neekonomično? 4. Ali pravo Unije, zlasti člen 56 PDEU, člen 9 Okvirne direktive, členi 3, 5 in 7 Direktive o odobritvi, člena 2 in 4 Direktive o konkurenci, in člen 258 PDEU, pa tudi načela prepovedi diskriminacije, preglednosti, svobodne konkurence, sorazmernosti, učinkovitosti in pluralnosti informacij, nasprotujejo preoblikovanju načrta za razporeditev frekvenc z zmanjšanjem števila nacionalnih omrežij s 25 na 22 (pri čemer se za gospodarske subjekte, ki so že na trgu, ohrani enaka razpoložljivost multipleksov), zmanjšanjem razpisanih [multipleksov] na tri in dodelitvijo frekvenc v frekvenčnem pasu VHF‑III, v katerem obstaja tveganje močnih interferenc? 5. Ali je varstvo načela legitimnih pričakovanj, kot ga je oblikovalo Sodišče, združljivo z razveljavitvijo postopka ‚lepotnega tekmovanja‘, ki pritožnicama, že pripuščenima k brezplačnemu izbirnemu postopku, ni omogočala, da se za nekatere razpisane [multiplekse] naročilo zanesljivo odda njima? 6. Ali je zakonodaja Unije v zvezi s podeljevanjem pravic do uporabe nekaterih frekvenc (člena 8 in 9 Okvirne direktive, člena 5 in 7 Direktive o odobritvi, člena 2 in 4 Direktive o konkurenci) združljiva s sprejetjem določbe, kakršna je člen 3d uredbe-zakona št. [16/2012], ki ne ustreza značilnostim radiotelevizijskega trga?“
40

Davčna uprava pa ne more na splošno od davčnega zavezanca, ki želi uveljaviti pravico do maržne ureditve, zahtevati, prvič, da preveri med drugim, ali je izdajatelj računa za blago in storitve, glede katerih se uveljavlja pravica do odbitka, izpolnil obveznosti glede obračuna in plačila davka na dodano vrednost, da bi se prepričal, ali kateri od subjektov v eni od prejšnjih faz transakcije ni bil vpleten v nepravilnosti in goljufije, in drugič, ali ima v zvezi s tem dokumente (glej po analogiji sodbo z dne 21. junija 2012, Mahagében in Dávid, C‑80/11 in C‑142/11, EU:C:2012:373, točka 61).
42

Enačenje trgovine med Gibraltarjem in Združenim kraljestvom s trgovino med državami članicami bi, nasprotno, pripeljalo do zanikanja vezi, priznane s členom 355, točka 3, PDEU, med tem ozemljem in to državo članico. V zvezi s tem ni sporno, da je Združeno kraljestvo prevzelo obveznosti na podlagi Pogodb do drugih držav članic, kar zadeva uporabo in prenos prava Unije na ozemlje Gibraltarja (glej v tem smislu sodbi z dne 23. septembra 2003, Komisija/Združeno kraljestvo, C‑30/01, EU:C:2003:489, točki 1 in 47, ter z dne 21. julija 2005, Komisija/Združeno kraljestvo, C‑349/03, EU:C:2005:488, točka 56), kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 37 sklepnih predlogov.
Člen 12a, točka 1a, Uredbe Sveta (EGS) št. 574/72 z dne 21. marca 1972 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti v različici, ki je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996, kakor je bila spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 647/2005 z dne 13. aprila 2005, je treba razlagati tako, da obrazec E 101, ki ga izda nosilec, ki ga imenuje pristojni organ v državi članici, na podlagi člena 14(2)(a) Uredbe št. 1408/71 v različici, ki je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo št. 118/97, kakor je bila spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 647/2005 z dne 13. aprila 2005, zavezuje tako nosilce socialne varnosti države članice, v katerih se opravlja delo, kot tudi sodišča te države članice, tudi če so slednji ugotovili, da pogoji za opravljanje dejavnosti zadevne zaposlene osebe očitno ne spadajo na stvarno področje uporabe te določbe Uredbe št. 1408/71.
Člen 52 Listine, naslovljen „Obseg pravic in načel ter njihova razlaga“, določa:

„1. Kakršno koli omejevanje uresničevanja pravic in svoboščin, ki jih priznava ta listina, mora biti predpisano z zakonom in spoštovati bistveno vsebino teh pravic in svoboščin. Ob upoštevanju načela sorazmernosti so omejitve dovoljene samo, če so potrebne in če dejansko ustrezajo ciljem splošnega interesa, ki jih priznava Unija, ali če so potrebne zaradi zaščite pravic in svoboščin drugih.

[…]

3. Kolikor ta listina vsebuje pravice, ki ustrezajo pravicam, zagotovljenim z Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, sta vsebina in obseg teh pravic enaka kot vsebina in obseg pravic, ki ju določa navedena konvencija. Ta določba ne preprečuje širšega varstva po pravu Unije.

[…]“
7

Člen 15(1) in (2) Uredbe št. 1260/2001 je določal: „1. Pred koncem vsakega tržnega leta se ugotovi: (a) predvideno proizvodnjo sladkorja A in B, izoglukoze A in B ter inulinskega sirupa A in B, ki se pripiše zadevnemu tržnemu letu; (b) predvideno količino sladkorja, izoglukoze in inulinskega sirupa, ki se v tekočem tržnem letu proda za porabo v Skupnosti; (c) presežek, ki se izvozi in se izračuna tako, da se količina iz (b) odšteje od količine iz (a); (d) predvideno povprečno izgubo ali povprečni dohodek na tono sladkorja glede na izvozne obveznosti, ki jih je treba izpolniti v tekočem tržnem letu. Ta povprečna izguba ali povprečni dohodek ustreza razliki med skupnim zneskom nadomestil in skupnim zneskom dajatev glede na skupno tonažo zadevnih izvoznih obveznosti; (e) predvideno skupno izgubo ali dohodek, ki se izračuna tako, da se presežek iz (c) pomnoži s povprečno izgubo ali dohodkom iz (d). 2. Pred koncem tržnega leta 2005/2006 in brez poseganja v člene 10(3), (4), (5) in (6) se za tržna leta 2001/2002 do 2005/2006 kumulativno ugotovi: (a) presežek za izvoz, ki se izračuna na osnovi končne proizvodnje sladkorja A in B, izoglukoze A in B ter inulinskega sirupa A in B in končne proizvodnje sladkorja, izoglukoze in inulinskega sirupa, ki se proda za porabo v Skupnosti; (b) povprečno izgubo ali dohodek na tono sladkorja, ki izhaja iz skupne izvozne obveznosti, in se izračuna z uporabo metode iz drugega pododstavka odstavka 1(d); (c) skupno izgubo ali dohodek, ki se izračuna tako, da se presežek iz (a) pomnoži s povprečno izgubo ali dohodkom iz (b); (d) skupni znesek zaračunanih osnovnih proizvodnih dajatev in dajatev B. Predvidena skupna izguba ali skupni dohodek iz odstavka 1(e) se prilagodi v skladu z razliko med zneskoma iz (c) in (d).“
35

Argumentacija danske vlade, da opredelitev „rabljenega blaga“ v smislu člena 311(1), točka 1, Direktive 2006/112, predpostavlja istovetnost kupljenega in prodanega blaga, kar naj ne bi veljalo v primeru nakupa dokončanega vozila in nadaljnje prodaje rezervnih delov, odstranjenih s tega vozila, ne more ovreči take razlage. Ta vlada meni, da so bili odstranjeni deli izrabljenega vozila proizvedeni pri ravnanju z avtomobilskimi odpadki. Zato naj ne bi ohranili njihove istovetnosti med časom, ko jih je podjetje nabavilo kot dele izrabljenega vozila, in časom, ko so bili prodani kot odstranjeni deli.
Člen 3 te direktive, naslovljen „Splošne obveznosti“, določa:

„1. Države članice predvidijo ukrepe, postopke in pravna sredstva, potrebne za zagotovitev uveljavitve pravic intelektualne lastnine, ki jih zajema ta direktiva. Ti ukrepi, postopki in pravna sredstva so pošteni in pravični in niso po nepotrebnem zapleteni ali dragi in ne vsebujejo nerazumnih časovnih rokov ali neupravičenih zamud.

2. Ti ukrepi, postopki in pravna sredstva so tudi dejanski, sorazmerni in odvračilni in se uporabljajo na tak način, da se izogibajo ustvarjanju ovir za zakonito trgovino in zagotavljajo zaščito pred zlorabo.“
1

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Priloge I, točka 14, k Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (UL 2005, L 149, str. 22).
44

Nazadnje je treba poudariti, da je bilo po podatkih, ki jih je predložila akademija, v policiji Baskovske avtonomne skupnosti leta 2009, torej tik preden je bila v uredbo 315/1994 uvedena starostna omejitev iz postopka v glavni stvari, zaposlenih 8000 policistov. Takrat je bilo 59 od teh policistov starih med 60 in 65 let, 1399 pa med 50 in 59 let. Dodala je, da bo po napovedih, ki so bile pripravljene med letom 2009, leta 2018 1135 policistov starih med 60 in 65 let, 4660 policistov – torej več kot polovica osebja – pa bo starih med 50 in 59 let. Leta 2025 bo več kot 50 % policistov zadevne policije starih med 55 in 65 let. Na podlagi teh podatkov je tako mogoče pričakovati občutno staranje osebja navedene policije.
Člen 9 te konvencije, naslovljen „Dostop do pravnega varstva“, v odstavkih od 2 do 4 določa:

„2. Pogodbenica v okviru svoje notranje zakonodaje zagotovi, da imajo člani vključene javnosti,

(a) ki imajo zadosten interes, oziroma,

(b) ki trdijo, da je bila kršena njihova pravica, če se to zahteva kot pogoj po upravnem postopkovnem pravu pogodbenice,

dostop do revizijskega postopka pred sodiščem in/ali drugim neodvisnim in nepristranskim telesom, določenim z zakonom, da izpodbijajo stvarno in postopkovno zakonitost katere koli odločitve, dejanja ali opustitve na podlagi določb člena 6, in kadar je to predvideno po notranjem pravu in brez vpliva na tretji odstavek tega člena, tudi drugih ustreznih določb te konvencije.

Kaj sta zadosten interes in kršitev pravice, se določi v skladu z zahtevami notranjega prava in skladno s ciljem te konvencije, da se s to konvencijo daje vključeni javnosti širok dostop do pravnega varstva. V ta namen se za pododstavek (a) tega odstavka šteje za zadosten tudi interes vsake nevladne organizacije, ki izpolnjuje zahteve iz odstavka 5 člena 2. Za take organizacije se tudi šteje, da imajo pravice, ki se lahko kršijo v smislu pododstavka (b) tega odstavka.

Določbe tega drugega odstavka ne izključujejo možnosti predhodnega revizijskega postopka pred upravnim organom in ne vplivajo na zahtevo, da je treba izčrpati vse upravne revizijske postopke, preden se zateče k sodnim revizijskim postopkom, če je taka zahteva predvidena po notranjem pravu.

3. Poleg tega in brez vpliva na revizijske postopke iz prvega in drugega odstavka tega člena mora pogodbenica zagotoviti, da imajo člani javnosti, kadar izpolnjujejo morebitna merila po njenem notranjem pravu, dostop do upravnih ali sodnih postopkov za izpodbijanje dejanj in opustitev oseb zasebnega prava in organov javne oblasti, ki so v nasprotju z določbami njenega notranjega prava, ki se nanaša na okolje.

4. Poleg tega in brez vpliva na prvi odstavek tega člena morajo postopki iz prvega, drugega in tretjega odstavka tega člena zagotavljati ustrezna in učinkovita pravna sredstva, vključno s sodno prepovedjo, če je ta primerna, in biti morajo pošteni, pravični, pravočasni in ne pretirano dragi. Odločitve po tem členu morajo biti izdane ali evidentirane v pisni obliki. Odločitve sodišč in po možnosti tudi drugih teles morajo biti javno dostopne.“
Člen 71f LDA določa:

„1. Avtorji in proizvajalci fonogramov ter izvorni proizvajalci avdiovizualnih del, izvajalci in proizvajalci videogramov ter njihovi pravni nasledniki imajo pravico do nadomestila za zasebno razmnoževanje fonogramov in videogramov iz člena 71e. Pri napravah, ki so namenjene samo analognim ali digitalnim fonografskim ali videogramskim posnetkom, je navedeno nadomestilo del cene, ki jo končni kupec plača prodajalcu in se pri večnamenskih napravah izračuna glede na ceno naprav, ki imajo enake značilnosti kot notranji sestavni del, namenjen snemanju, ali pa je, če to ni izvedljivo, kot nadomestilo določen stalni znesek za vsako napravo. Pri nosilcih za snemanje zvoka in slike, kot so analogni nosilci, digitalni nosilci, trajni ali prenosni spomini, namenjeni snemanju fonogramov ali videogramov, je znesek nadomestila določen glede na snemalno zmogljivost navedenih nosilcev. Pri sistemih videoposnetkov na daljavo mora nadomestilo iz tega odstavka plačati subjekt, ki zagotavlja storitev, in je določeno glede na plačilo, prejeto za zagotavljanje same storitve.

2. Nadomestilo iz odstavka 1 se določi glede na zakonodajo [Unije], vendar ob upoštevanju pravic reproduciranja, z uredbo [MIBAC], ki jo je treba sprejeti do 31. decembra 2009, potem ko predložijo stališča odbor iz člena 190 in najbolj reprezentativna združenja proizvajalcev naprav in nosilcev iz odstavka 1. Pri določitvi nadomestila je treba upoštevati dodatno sprejetje ali nesprejetje tehničnih ukrepov iz člena 102c in drugačen učinek digitalne kopije glede na analogno. Navedena uredba se posodablja na tri leta.

3. Nadomestilo mora plačati tisti, ki za pridobitne namene proizvaja naprave in nosilce, navedene v odstavku 1, ali jih uvaža na ozemlje države. Te osebe [združenju SIAE] vsake tri mesece predložijo evidenco opravljenih prodaj in dolgovanih nadomestil, ki jih je treba plačati takoj. Če se nadomestilo ne plača, je za plačilo solidarno odgovoren distributer naprav in nosilcev za snemanje. […]“
40

Vendar mora predložitveno sodišče preveriti, ali so nacionalne določbe iz postopka v glavni stvari lahko ovira za to, da bi organ imel na voljo finančne in človeške vire, ki so potrebni za zadovoljivo opravljanje nalog, ki so mu dodeljene, in predvsem za to, da bi kot NRO, pristojen za ex ante urejanje trga ali za reševanje sporov med podjetji, dejavno sodeloval in prispeval pri BEREC. Predložitveno sodišče v zvezi s tem poudarja, da organ ni predložil dokazov za to in da je zgolj na splošno navedel, da določbe iz postopka v glavni stvari posegajo v njegovo finančno samostojnost in s tem neodvisnost.
1.

Člen 5, točka 3, Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da odškodninska tožba, ki temelji na nenadni odpovedi vzpostavljenega dolgotrajnega poslovnega razmerja, kakršno je to v postopku v glavni stvari, ne spada med zadeve v zvezi z delikti ali kvazidelikti v smislu te uredbe, če je med strankama obstajalo tiho pogodbeno razmerje, kar mora preveriti predložitveno sodišče. Dokazovanje obstoja tihega pogodbenega razmerja mora temeljiti na vrsti skladnih indicev, med katerimi so lahko med drugim obstoj vzpostavljenih dolgotrajnih poslovnih razmerij, dobra vera med strankama, rednost transakcij in njihov razvoj skozi čas, izražen s količino in vrednostjo, morebitni sporazumi o zaračunanih cenah in/ali priznanih popustih ter izmenjana korespondenca.
58

V zvezi s tem je treba navesti, da je nevarnost, da bi do konca postopka določitve odgovorne države članice prišlo nesorazmerno pozno zaradi nadzora pravilne uporabe meril o odgovornosti, omejena z dejstvom, da se mora ta nadzor opraviti v okviru, določenem z Uredbo št. 604/2013 in zlasti njenim členom 22(4) in (5), ki določa, prvič, da zahteva po dokazu ne sme presegati tistega, kar je potrebno za pravilno uporabo te uredbe, in drugič, da če formalni dokaz ne obstaja, država članica, na katero je zahteva naslovljena, prizna svojo odgovornost, če so posredne okoliščine koherentne, preverljive in dovolj podrobne za ugotovitev odgovornosti.
19

V teh okoliščinah je cour d’appel de Bruxelles (pritožbeno sodišče v Bruslju, Belgija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba Direktivo 69/335, zlasti njene člene 2, 4, 10 in 11 v medsebojni povezavi, razlagati tako, da nasprotujejo določbam nacionalne zakonodaje, kot sta člena 161 in 162 belgijskega zakonika o davku na dediščino glede davka na KNP, saj morajo KNP, ki so v drugi državi članici ustanovljeni v obliki kapitalskih družb in ki tržijo svoje enote v Belgiji, navedeni davek vsako leto plačati na celotni znesek svojih enot, vpisanih v Belgiji, zmanjšan za znesek odkupov ali vračilo takih vpisov, pri čemer so zneski, ki jih ti KNP zberejo v Belgiji, obdavčeni z navedenim davkom, dokler z njimi razpolagajo navedeni KNP? 2. Ali je treba člene od 49 ES do 55 ES in od 56 ES do 60 ES, po potrebi v povezavi s členom 10 ES in členom 293, druga alinea, ES, razlagati tako, da nasprotujejo temu, da država članica enostransko spremeni navezno okoliščino v zvezi z davkom, kakor je predviden s členom 161 in naslednjimi belgijskega zakonika o davku na dediščino, zato da nadomesti osebno navezno okoliščino, ki temelji na stalnem prebivališču davčnega zavezanca in je določena v mednarodnem davčnem pravu, z domnevno dejansko navezno okoliščino, ki ni določena v mednarodnem davčnem pravu, ob upoštevanju dejstva, da država članica zaradi uveljavljanja svoje davčne suverenosti sprejme posebno sankcijo, kakor je ta, predvidena v členu 162, drugi odstavek, zakonika o davku na dediščino, samo nasproti tujim gospodarskim subjektom? 3. Ali je treba člena 49 ES in 56 ES, po potrebi v povezavi s členom 10 ES in členom 293, druga alinea, ES, razlagati tako, da nasprotujeta obdavčitvi, kakršna je opisana zgoraj, ki – ker nikakor ne upošteva obdavčitev, katerih predmet so kolektivni KNP, ustanovljeni v drugi državi članici, že v matični državi članici – pomeni dodatno finančno obremenitev, ki lahko ovira trženje njihovih enot v Belgiji? 4. Ali je treba Direktivo 85/611, po potrebi v povezavi s členom 10 ES in členom 293, druga alinea, ES, razlagati tako, da nasprotuje obdavčitvi, kot je opisana zgoraj, ker krši glavni cilj Direktive, in sicer olajšati trženje enot KNP v Evropski uniji? 5. Ali je treba člena 49 ES in 56 ES razlagati tako, da nasprotujeta upravnim stroškom, ki nastanejo pri pobiranju davka, kot je opisan zgoraj, naloženega KNP, ki so ustanovljeni v drugi državi članici in tržijo svoje enote v Belgiji? 6. Ali je treba člena 49 ES in 56 ES razlagati tako, da nasprotujeta določbi nacionalne zakonodaje, kot je člen 162, drugi odstavek, zakonika o davku na dediščino, v obsegu, v katerem ta določba za KNP, ki so ustanovljeni v drugi državi članici in tržijo svoje enote v Belgiji, določa posebno sankcijo, in sicer prepoved vlaganja enot v prihodnosti v Belgiji, ki jo izreče sodišče, če svoje napovedi ne predložijo do 31. marca vsakega leta ali ne plačajo zgoraj opisanega davka?“
7

Člen 12 Uredbe št. 2201/2003, naslovljen „Dogovor o pristojnosti“, določa: „1. Sodišča države članice, ki so pristojna na podlagi člena 3 za zahtevek za razvezo, prenehanje življenjske skupnosti ali razveljavitev zakonske zveze, so pristojna v vseh zadevah, ki se nanašajo na starševsko odgovornost, povezano z navedenim zahtevkom, če: a) ima vsaj en zakonec starševsko odgovornost do otroka in b) so zakonca in nosilci starševske odgovornosti pristojnost sodišč sprejeli izrecno ali na drugačen nedvoumen način v trenutku, ko se je pred sodiščem začel postopek, in je to v otrokovo korist. […] 3. Sodišča držav članic so pristojna tudi v zvezi s starševsko odgovornostjo v drugih postopkih, poleg navedenih v odstavku 1, kadar: a) ima otrok bistveno povezavo s to državo članico, zlasti zaradi dejstva, da eden od nosilcev starševske odgovornosti običajno prebiva v navedeni državi članici ali je otrok državljan navedene države članice; in b) so vse stranke v postopku pristojnost sodišč sprejele izrecno ali na drugačen nedvoumen način v trenutku, ko se je pred sodiščem začel postopek, in je to v otrokovo korist. […]“
Kadar Komisija po razglasitvi ničnosti odločbe, sprejete na podlagi členov Pogodbe ESPJ in s katero je bila ugotovljena kršitev člena 65 PJ, po izteku te pogodbe ponovno sprejme odločbo, ki je bila razglašena za nično, pri čemer se opre na člena 7(1) in 23(2) Uredbe št. 1/2003, mora biti postopek, v katerem je bila sprejeta nova odločba, v skladu s postopkovnimi pravili iz te uredbe, čeprav se je ta postopek začel pred začetkom veljavnosti te uredbe.

Ker se lahko postopek za nadomestitev akta, ki je bil razglašen za ničen, načeloma nadaljuje v točki, na kateri je nastala nezakonitost, Komisiji pred ponovnim sprejetjem odločbe, s katero se ugotavlja kršitev člena 65 PJ in ki je bila razglašena za nično zaradi nepristojnosti Komisije za njeno sprejetje na podlagi določb Pogodbe ESPJ, ni treba sprejeti novega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah.

Vendar mora Komisija v skladu s členom 12 Uredbe št. 773/2004 z dne 7. aprila 2004 v zvezi z vodenjem postopkov Komisije v skladu s členoma [101 in 102 PDEU] dati strankam, na katere naslovi obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, možnost, da predstavijo svoje argumente na ustnem zaslišanju, če tako zahtevajo v svojih pisnih vlogah. Zato mora Komisija na podlagi členov 12 in 14 Uredbe št. 773/2004 strankam dati možnost, da predstavijo svoje argumente na zaslišanju, na katerega bi povabila organe držav članic, ki so pristojni za konkurenco.

Ob upoštevanju pomena, ki ga ima v okviru postopka na podlagi uredb št. 1/2003 in št. 773/2004 to, da se na zahtevo zadevnih strank opravi zaslišanje, na katero so v skladu s členom 14(3) drugonavedene uredbe vabljeni organi držav članic, pristojni za konkurenco, neizvedba tega zaslišanja pomeni bistveno kršitev postopka. Če pravica do takega zaslišanja, ki je določena z Uredbo št. 773/2004, ni spoštovana, podjetju, katerega pravice so bile tako kršene, ni treba dokazati, da je lahko ta kršitev vplivala na potek postopka in vsebino sporne odločbe na način, ki je zanj škodljiv. Zato je navedeni postopek nujno napačen, ne glede na morebitne škodljive posledice za zadevno podjetje, ki bi lahko nastale zaradi te kršitve.

(Glej točke 28, 29, 32, 35, 36, 40, 41, 45, 46, od 48 do 50.)