SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE,

predstavljeni 6. junija 2019 ( 1 )

Zadeva C‑233/18

Zubair Haqbin

proti

Federaal agentschap voor de opvang van asielzoekers

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo arbeidshof te Brussel (delovno sodišče v Bruslju, Belgija))

„Predhodno odločanje – Azilna politika – Direktiva 2013/33/EU – Standardi za sprejem prosilcev za mednarodno zaščito – Člen 20 – Omejitev ali ukinitev materialnih pogojev za sprejem – Sankcije, ki se izrečejo za hude kršitve pravil v nastanitvenem centru ali za hudo nasilno vedenje – Nasilje mladoletnika brez spremstva – Nacionalna ureditev, ki določa začasno izključitev iz upravičenosti do materialne pomoči – Združljivost – Listina Evropske unije o temeljnih pravicah“

I. Uvod

1. Arbeidshof te Brussel (delovno sodišče v Bruslju, Belgija) z vprašanji za predhodno odločanje Sodišče prosi, naj pojasni pomen določb iz člena 20(4) Direktive 2013/33/EU ( 2 ) s tem, da ugotovi, ali in po potrebi pod kakšnimi pogoji lahko država članica izključi mladoletnika brez spremstva iz upravičenosti do materialne pomoči zaradi hude kršitve pravil v nastanitvenem centru ali hudega nasilnega vedenja.

2. Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe je bil vložen v okviru spora med afganistanskim državljanom, mladoletnikom brez spremstva, Zubairom Haqbinom, in Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers (zvezna agencija za sprejem prosilcev za azil, Belgija). ( 3 ) Ob upoštevanju resnosti nasilja Z. Haqbina je agencija Fedasil zoper njega izrekla sankcijo začasne izključitve iz upravičenosti do materialnih pogojev za sprejem. Ta sankcija je pomenila izključitev ne samo iz sprejemnega centra, ampak tudi iz vseh s tem povezanih storitev.

3. Sodišče je v skladu s sodbama z dne 27. septembra 2012, Cimade in GIST, ( 4 ) in z dne 27. februarja 2014, Saciri in drugi, ( 5 ) zaprošeno, naj pojasni, kako država članica gostiteljica sprejme prosilca za mednarodno zaščito ( 6 ), če je to mladoletnik brez spremstva, ki je s svojim vedenjem ogrozil osebje in druge stanovalce sprejemnega centra.

II. Pravni okvir

A. Pravo Unije

4. Namen Direktive 2013/33 je v skladu z njenim členom 1 določiti minimalne standarde za sprejem prosilcev za azil v državah članicah.

5. V uvodnih izjavah 9, 14, 25 in 35 te direktive je navedeno: „(9) Pri uporabi te direktive bi si morale države članice prizadevati za zagotovitev celovitega upoštevanja načel največje koristi otroka in enotnosti družine v skladu z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah[ ( 7 )], Konvencijo Združenih narodov o otrokovih pravicah iz leta 1989[ ( 8 )] in […] konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin[ ( 9 )]. […] (14) Sprejem oseb s posebnimi potrebami glede sprejema bi moral biti glavna skrb nacionalnih organov, da se zagotovi, da je tak sprejem posebej oblikovan tako, da ustreza njihovim posebnim potrebam glede sprejema. […] (25) Možnost zlorabe sistema za sprejem bi bilo treba omejiti, tako da se navedejo okoliščine, v katerih se lahko materialni pogoji za sprejem za prosilce omejijo ali ukinejo, hkrati pa se vsem prosilcem zagotovi dostojen življenjski standard. […] (35) Ta direktiva spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki so priznana z [Listino]. Namen te direktive je zlasti zagotoviti dosledno spoštovanje človeškega dostojanstva in spodbujati uporabo členov 1, 4, 6, 7, 18, 21, 24 in 47 [Listine] ter jo je treba temu ustrezno izvajati.“

6. Člen 2 navedene direktive, naslovljen „Opredelitve“, določa: „Za namene te direktive: […] (d) ‚mladoletnik‘ pomeni državljana tretje države ali osebo brez državljanstva, mlajšega oziroma mlajšo od 18 let; (e) ‚mladoletnik brez spremstva‘ pomeni mladoletnika, ki prispe na ozemlje države članice brez spremstva odrasle osebe, ki je zanj odgovorna po zakonu ali v skladu s prakso zadevne države članice, dokler taka oseba dejansko ne prevzame skrbi zanj; vključuje tudi mladoletnika, ki ostane brez spremstva, potem ko je vstopil na ozemlje države članice; (f) ‚pogoji za sprejem‘ pomenijo celovit sklop ukrepov, ki jih države članice zagotavljajo prosilcem v skladu s to direktivo; (g) ‚materialni pogoji za sprejem‘ pomenijo pogoje za sprejem, ki vključujejo nastanitev, hrano in obleko, zagotovljeno v naravi ali kot finančna pomoč ali kot kuponi ali kombinacija vseh treh, ter dodatek za dnevne izdatke; […] (i) ‚nastanitveni center‘, pomeni katero koli mesto, ki se uporablja za skupinsko nastanitev prosilcev; […]“

7. Člen 17 Direktive 2013/33, naslovljen „Splošna pravila o materialnih pogojih za sprejem in zdravstvenem varstvu“, v odstavku (2) določa: „Države članice zagotovijo, da materialni pogoji za sprejem omogočajo ustrezen življenjski standard prosilcev, ki zagotavlja njihovo eksistenco ter varuje njihovo fizično in duševno zdravje. Države članice zagotovijo, da se ta življenjski standard v skladu s členom 21 doseže v posebnem položaju ranljivih oseb in v zvezi s položajem pridržanih oseb.“

8. Člen 20 te direktive, ki je edina določba poglavja III, naslovljenega „Omejitev ali ukinitev pogojev za sprejem“, določa: „1. Države članice lahko omejijo ali v izjemnih in ustrezno utemeljenih primerih ukinejo materialne pogoje za sprejem, kadar prosilec: (a) zapusti kraj bivanja, ki ga določi pristojni organ, ne da bi ga o tem obvestil ali, če se zahteva, brez dovoljenja, ali (b) ne izpolnjuje obveznosti javljanja ali zahteve glede obveščanja ali udeležbe pri osebnih razgovorih v zvezi z azilnim postopkom v razumnem obdobju, ki ga določa nacionalno pravo, ali (c) je vložil naknadno prošnjo, kot je opredeljena v členu 2(q) Direktive 2013/32/EU [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite ( 10 )]. […] 2. Države članice lahko omejijo tudi materialne pogoje za sprejem, kadar lahko ugotovijo, da prosilec brez utemeljenih razlogov ni vložil prošnje za mednarodno zaščito, takoj ko je bilo to praktično izvedljivo po prihodu v zadevno državo članico. 3. Države članice lahko omejijo ali ukinejo materialne pogoje za sprejem, kadar je prosilec prikril finančna sredstva in je zato imel neupravičeno korist od materialnih pogojev za sprejem. 4. Države članice lahko določijo sankcije, ki se uporabljajo za hude kršitve pravil v nastanitvenih centrih in za hudo nasilno vedenje. 5. Odločitve o omejitvi ali ukinitvi materialnih pogojev za sprejem ali sankcijah iz odstavkov 1, 2, 3 in 4 tega člena, se sprejmejo posamično, objektivno in nepristransko ter se navedejo razlogi. Odločitve temeljijo na posebnem položaju zadevne osebe, zlasti v zvezi z osebami iz člena 21, ob upoštevanju načela sorazmernosti. V vseh okoliščinah države članice zagotovijo dostop do zdravstvenega varstva v skladu s členom 19 ter vsem prosilcem zagotovijo tudi dostojen življenjski standard. 6. Države članice zagotovijo, da materialni pogoji za sprejem niso ukinjeni ali omejeni, dokler ni sprejeta odločitev v skladu z odstavkom 5.“

9. Poglavje IV Direktive 2013/33, naslovljeno „Določbe glede ranljivih oseb“, med drugim vsebuje člene od 21 do 24.

10. Člen 21 te direktive, naslovljen „Splošno načelo“, določa, da države članice pri prenosu te direktive v nacionalno pravo upoštevajo poseben položaj ranljivih oseb, kot so mladoletniki in mladoletniki brez spremstva.

11. Člen 22 Direktive 2013/33, naslovljen „Ocena posebnih potreb ranljivih oseb glede sprejema“, v odstavku 1, tretji pododstavek, in odstavku 3 določa: „Države članice zagotovijo, da se pri podpori, ki se nudi prosilcem s posebnimi potrebami glede sprejema v skladu s to direktivo, ves čas azilnega postopka upoštevajo njihove posebne potrebe glede sprejema, in zagotovijo ustrezno spremljanje njihovega položaja. […] 3. Samo za ranljive osebe v skladu s členom 21 se sme šteti, da imajo posebne potrebe glede sprejema ter da so upravičene do posebne podpore, ki se nudi v skladu s to direktivo.“

12. Člen 23 te direktive o mladoletnikih določa: „1. Največja korist otroka je primarna skrb držav članic pri izvajanju določb te direktive, ki se nanašajo na mladoletnike […]. 2. Pri ocenjevanju največje koristi otroka države članice ustrezno upoštevajo zlasti naslednje dejavnike: […] (b) dobro počutje in družbeni razvoj mladoletnika, zlasti ob upoštevanju okolja, iz katerega mladoletnik izhaja; (c) vprašanja glede varnosti in zaščite, zlasti kadar obstaja tveganje, da je mladoletnik žrtev trgovine z ljudmi; […]“

13. Člen 24 navedene direktive o mladoletnikih brez spremstva v odstavku 2 določa: „Mladoletnike brez spremstva, ki podajo prošnjo za mednarodno zaščito, od trenutka, ko jim je dovoljen vstop na ozemlje, do trenutka, ko morajo zapustiti državo članico, v kateri je bila podana ali se obravnava prošnja za mednarodno zaščito, se namesti: […] (c) v nastanitvenih centrih s posebno oskrbo za mladoletnike; (d) v drugih nastanitvenih kapacitetah, primernih za mladoletnike. […]“

B. Belgijsko pravo

14. Wet betreffende de opvang van asielzoekers en van bepaalde andere categorieën van vreemdelingen (zakon o sprejemu prosilcev za azil in določenih drugih kategorij tujcev) ( 11 ) z dne 12. januarja 2007 v času dejanskega stanja spora o glavni stvari še ni bil spremenjen za prenos Direktive 2013/33.

15. V skladu s členom 2, točka 6, zakona o sprejemu je materialna pomoč opredeljena kot „pomoč, ki jo v sprejemnem centru dodeli [agencija Fedasil] ali partnerska ustanova in med drugim vključuje nastanitev, hrano, obleko, zdravstveno, socialno in psihološko oskrbo ter dodatek za dnevne izdatke. Vključuje tudi dostop do pravne pomoči, storitev, kot sta prevajanje in izobraževanje, ter programa prostovoljne vrnitve“.

16. Člen 3(1) tega zakona določa, da ima „[v]sak prosilec za azil pravico do sprejema, ki mu omogoča dostojno življenje“.

17. Člen 5 navedenega zakona določa, da „[b]rez poseganja v uporabo […] knjige II, naslov III, o ukrepih za vzdrževanje reda in sankcijskih ukrepih, upravičenosti do materialne pomoči iz tega zakona nikakor ni mogoče ukiniti“.

18. Člen 45, knjige III, v naslovu III „Ukrepi za vzdrževanje reda in sankcijski ukrepi“ zakona o sprejemu določa: „Zoper upravičenca do sprejema se lahko izreče sankcija za hude kršitve sistema in pravil iz člena 19, ki veljajo v sprejemnih centrih. Pri izboru sankcije se upoštevajo narava in resnost kršitve ter konkretne okoliščine, v katerih je bila storjena. Izreči je mogoče le naslednje sankcije: […] 7. začasna izključitev iz upravičenosti do materialne pomoči v sprejemnem centru za največ en mesec. Sankcije naloži direktor ali oseba, odgovorna za sprejemni center. Sankcijo iz odstavka 2, točka 7, mora potrditi generalni direktor [agencije Fedasil] v treh delovnih dneh od dneva, ko je oseba, odgovorna za sprejemni center, sprejela sankcijo. Če v tem roku ni potrditve, je sankcija začasne izključitve samodejno odpravljena. Organ, ki je sankcije naložil, jih lahko med njihovim izvajanjem omili ali odpravi. Odločitev o naložitvi sankcije mora biti sprejeta objektivno in nepristransko ter obrazložena. S pridržkom sankcije iz odstavka 2, točka 7, izvajanje sankcije nikakor ne sme imeti za posledico popolne odprave materialne pomoči, dodeljene na podlagi tega zakona, niti omejitve dostopa do zdravstvene oskrbe. Sankcija iz odstavka 2, točka 7, ima za posledico, da oseba, zoper katero je izrečena, nima pravice do nobene druge oblike sprejema razen do zdravstvene oskrbe, kot je določena v členih 24 in 25 zakona. Sankcijo iz odstavka 2, točka 7, je mogoče izreči le za zelo hude kršitve hišnega reda sprejemnega centra, ki ogrožajo bodisi osebje ali druge stanovalce centra bodisi varnost ali spoštovanje javnega reda v tem centru. Oseba, zoper katero je izrečena začasna sankcija izključitve, mora biti pred sprejetjem sankcije zaslišana. […]“

III. Dejansko stanje v sporu o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

A. Dejansko stanje

19. Afganistanski državljan Zubair Haqbin je kot mladoletnik brez spremstva 23. decembra 2015 vložil prošnjo za mednarodno zaščito. Nastanjen je bil v sprejemnem centru v Sugnyu in nato v sprejemnem centru Broechem (Belgija), pri čemer mu je bil na podlagi veljavne nacionalne zakonodaje dodeljen skrbnik, ki naj bi ga zastopal in mu pomagal. ( 12 )

20. Z. Haqbin je bil 18. aprila 2016 v sprejemnem centru Broechem udeležen v velikem pretepu med stanovalci različnega etničnega porekla. Policija ga je najprej pridržala in ga nato 19. aprila 2016 izpustila na prostost. Istega dne se je direktor sprejemnega centra odločil, da bo zoper Z. Haqbina izrekel disciplinski ukrep iz člena 45 zakona o sprejemu ( 13 ). Ta sankcija pomeni začasno izključitev mladoletnika ne samo iz sprejemnega centra, ampak iz vseh povezanih storitev, kot so hrana, obleka, razne dejavnosti in odprava zdravstvene, socialne in psihološke pomoči, razen nujne zdravniške pomoči.

21. To odločitev je v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo potrdil generalni direktor agencije Fedasil 21. aprila 2016.

22. Iz predložitvene odločbe izhaja, da je zadevna oseba noči od 19. do 21. aprila in nato od 24. aprila do 1. maja 2016 preživela v Maximiliaanparku v Bruslju. V tem obdobju je skrbnik Z. Haqbina 25. aprila 2016 pri Arbeidsrechtbank te Antwerpen (delovno sodišče v Antwerpnu, Belgija) vložil predlog, da bi dosegel zadržanje izvršitve ukrepa izključitve. ( 14 ) Ta predlog je bil zaradi neizkazane nujnosti zavrnjen, ker Z. Haqbin ni mogel dokazati, da je brezdomec.

23. Od 4. maja 2016 dalje je bil dodeljen v drug sprejemni center v kraju Poelkapelle (Belgija).

24. Haqbinov skrbnik je sklepe o izključitvi slednjega iz sprejemnega centra v Broechemu izpodbijal s tožbo pred Nederlandstalige arbeidsrechtbank te Brussel (nizozemsko govoreče delovno sodišče v Bruslju, Belgija), ki jo je vložil 5. julija 2016. Menil je, da je bila v teh okoliščinah agencija Fedasil zavezana tožniku zagotoviti sprejem ali pa zanj za obdobje, v katerem je bil iz sprejema izključen, predvideti jamstva v zvezi z njegovim človekovim dostojanstvom, ter zahteval povrnitev nepremoženjske škode v višini 1 EUR.

25. Nederlandstalige arbeidsrechtbank te Brussel (nizozemsko govoreče delovno sodišče v Bruslju) je tožbo s sodbo z dne 21. februarja 2017 zavrnilo kot neutemeljeno in ugotovilo, da Z. Haqbin zahteva odškodnino za nematerialno škodo, ki ni bila dokazana.

26. Haqbinov skrbnik je 27. marca 2017 vložil pritožbo zoper to sodbo pri predložitvenem sodišču.

B. Obrazložitev predložitvene odločbe

27. Prvič, predložitveno sodišče se sprašuje, ali lahko država članica v skladu s členom 20(4) Direktive 2013/33 ukine ali omeji materialne pogoje za sprejem v primeru hude kršitve pravil nastanitvenega centra ali hudega nasilnega vedenja. V zvezi s tem se sklicuje na mnenje odbora za stike, ustanovljenega za pomoč državam članicam pri prenosu Direktive 2013/33, ( 15 ) in mnenje Visokega komisariata Združenih narodov za begunce ( 16 ). V skladu s tema mnenjema je v členu 20, od (1) do (3), Direktive 2013/33/EU izčrpno določen seznam razlogov za omejitev ali ukinitev materialnih pogojev za sprejem, v členu 20(4) te direktive pa so posledično določene druge vrste sankcij. Predložitveno sodišče se sklicuje tudi na stališče Raad van State (državni svet, Belgija), da glede na besedilo člena 20, od (4) do (6), navedene direktive ta razlaga člena ni edina možna. ( 17 )

28. Drugič, predložitveno sodišče se sprašuje o konkretnih ukrepih, ki jih mora sprejeti pristojni nacionalni organ, da v smislu člena 20(5) in (6) Direktive 2013/33 vsem prosilcem, vključno s prosilcem, ki je začasno izključen iz sprejemnega centra, zagotovi dostojen življenjski standard.

29. Predložitveno sodišče zavrača trditve agencije Fedasil, da dolžnosti, ki so naložene skrbniku, zadoščajo za izpolnitev te obveznosti. Predložitveno sodišče se je oprlo na nacionalne določbe o skrbništvu nad tujimi mladoletniki brez spremstva in poudarilo, da skrbnik ni zakonsko zavezan, da poskrbi za sprejem mladoletnika brez spremstva, ter izključilo, da naj bi skrbnik opustil dolžno ravnanje. ( 18 )

30. Nasprotno pa predložitveno sodišče izraža dvome glede ukrepov, ki jih mora sprejeti pristojni nacionalni organ. Poudarja, da bi bila v skladu z obrazložitvijo osnutka zakona ( 19 ), na podlagi katerega je bil sprejet zakon o spremembi zakona z dne 12. januarja 2007 o sprejemu prosilcev za azil in nekaterih drugih kategorij tujcev z dne 6. julija 2016, ( 20 ) taka obveznost izpolnjena, če agencija Fedasil k svojemu sklepu o izključitvi priloži seznam zavetišč za brezdomce, na katere bi se prosilec lahko obrnil. Agencija Fedasil bi morala naknadno najti alternativno rešitev, samo če bi bilo dokazano, da prosilec dejansko ne more v te sprejemne centre.

31. Predložitveno sodišče se sprašuje, ali tak postopek omogoča izpolnitev obveznosti iz člena 20(5) Direktive 2013/33 in ali upoštevanje slednje zahteva, da pristojni nacionalni organ zagotovi nastanitev pred izključitvijo prosilca iz sprejemnega centra.

32. Tretjič, če bi Sodišče štelo, da imajo sankcije iz člena 20(4) Direktive 2013/33 lahko obliko izključitve iz upravičenosti do materialnih pogojev sprejema, se predložitveno sodišče sprašuje, ali je ob upoštevanju člena 20(5), členov od 21 do 23 ter člena 24(2) te direktive take sankcije mogoče naložiti mladoletniku, in natančneje, mladoletniku brez spremstva. Dodaja, da se v istem okviru postavlja vprašanje združljivosti teh sankcij, naloženih mladoletnikom, s členi 1, 3, 4 in 24 Listine, navedenimi v uvodni izjavi 35 navedene direktive. ( 21 )

C. Vprašanja za predhodno odločanje

33. Arbeidshof te Brussel (delovno sodišče v Bruslju) je torej prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba člen 20, od (1) do (3), Direktive [2013/33] razlagati tako, da primere omejitve ali ukinitve materialnih pogojev za sprejem določa izčrpno? Ali pa iz člena 20(4) in (5) [te direktive] izhaja, da se lahko ti materialni pogoji tudi ukinejo v okviru sankcije za hude kršitve pravil v nastavitvenih centrih in hudo nasilno vedenje? 2. Ali je treba člen 20(5) in (6) [navedene direktive] razlagati tako, da morajo države članice pred izdajo odločbe o omejitvi ali ukinitvi materialnih pogojev za sprejem ali o sankcijah v okviru teh odločb določiti potrebne ukrepe za zagotovitev pravice do dostojnega življenjskega standarda za obdobje izključitve? Ali pa je mogoče te določbe dopolniti s sistemom, v katerem se po izdaji odločbe o omejitvi ali ukinitvi materialnih pogojev za sprejem preverja, ali je osebi, na katero se nanaša odločba, zagotovljen dostojen življenjski standard, in po potrebi v tem trenutku sprejeti ukrepe za odpravo pomanjkljivosti? 3. Ali je treba člen 20, od (4) do (6) [Direktive 2013/33] v povezavi s členi 14, 21, 22, 23 in 24 te direktive ter členi 1, 3, 4 in 24 [Listine] razlagati tako, da je proti mladoletniku, zlasti mladoletniku brez spremstva, mogoče izreči ukrep ali sankcijo začasne (ali dokončne) izključitve iz pravice do materialnih pogojev za sprejem, ali da ju ni mogoče izreči?“

IV. Analiza

34. Predložitveno sodišče Sodišče sprašuje o področju uporabe pravil iz člena 20 Direktive 2013/33 v primeru hude kršitve pravil nastanitvenega centra ali hudega nasilnega vedenja prosilca. Če se prvo in drugo vprašanje za predhodno odločanje nanašata na obravnavo vseh prosilcev ne glede na njihovo starost in položaj, pa je tretje vprašanje podrobneje razdelano in se posebej nanaša na položaj Z. Haqbina, to je položaj mladoletnika brez spremstva.

35. Menim, da je treba ta vprašanja obravnavati samo z vidika položaja mladoletnika brez spremstva. Zadeva v glavni stvari se namreč v prvi vrsti nanaša na ureditev sprejema mladoletnika brez spremstva v državi članici. Njegov položaj zahteva posebno varstvo in ustrezne pogoje za sprejem, tako da se razlaga člena 20 Direktive 2013/33 opira na vsebino posebnih določb, ki ne izhajajo samo iz te direktive, ampak tudi iz Listine. ( 22 )

36. Zato predlagam, da se ta vprašanja preučijo zlasti z vidika posebnega položaja mladoletnika brez spremstva.

A. Prvo vprašanje za predhodno odločanje

37. Predložitveno sodišče s prvim in tretjim vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu Sodišče sprašuje, ali člen 20(4) Direktive 2013/33 nasprotuje nacionalni zakonodaji, na podlagi katere je mogoče mladoletnika brez spremstva izključiti iz upravičenosti do materialnih pogojev za sprejem zaradi hude kršitve pravil v nastanitvenem centru, v katerem je bil sprejet, ali zaradi hudega nasilnega vedenja.

38. Predložitveno sodišče torej sprašuje o vrsti in obsegu „sankcij, ki se uporabljajo“ in jih lahko država članica gostiteljica sprejme na podlagi člena 20(4) te direktive.

39. Da bi odgovorili na to vprašanje, je treba predstaviti vsebino in sistematiko člena 20 navedene direktive ter namen te določbe.

1. Vsebina, sistematika in namen člena 20 Direktive 2013/33

40. Narava in obseg „sankcij, ki se uporabljajo“ in so navedene v členu 20(4) Direktive 2013/33, vzbujata dvome, ker je ta člen naslovljen „Omejitev ali ukinitev materialnih pogojev za sprejem“ in je edini člen poglavja III z istim besedilom. Vendar pa se besedilo odstavka 4 te določbe jasno razlikuje od besedila iz prejšnjih odstavkov, ker zakonodajalec Unije ni izrecno navedel, da lahko država članica gostiteljica omeji ali ukine materialne pogoje za sprejem. Pojasnil je le, da države članice „lahko določijo sankcije, ki se izrečejo“ za hude kršitve pravil v nastanitvenih centrih in za hudo nasilno vedenje.

41. To besedilo in diskrecijska pravica države članice gostiteljice, ki jo vključuje, sta utemeljena z vidika narave razlogov, ki jih je določil zakonodajalec Unije.

42. V nasprotju z razlogi iz člena 20(1) in (3) Direktive 2013/33 se „huda kršitev pravil v nastanitvenih centrih“ in „hudo nasilno vedenje“ nanašata na dejanja, ki lahko poleg tega, da posegajo v red in varnost v sprejemnem centru, pomenijo tudi kaznivo dejanje. Zakonodajalec Unije s tem meri na dejanja, katerih naravo in resnost lahko presojajo le pristojni nacionalni organi z vidika zakonov in predpisov države članice gostiteljice. Ta zakonodajalec napotuje tudi na dejanja, v primeru katerih se bodo v skladu s pravnim sistemom in zakonom, ki velja v tej državi, sprejeli ukrepi ali posebne disciplinske upravne ali kazenske sankcije, ki lahko presegajo omejitev ali ukinitev materialnih pogojev za sprejem.

43. Tako je treba v nasprotju z razlogi iz člena 20, od (1) do (3), Direktive 2013/33 zaradi razloga iz odstavka 4 te določbe državi članici gostiteljici priznati diskrecijsko pravico. Na njeni podlagi je mogoče presoditi, v kakšnem obsegu je treba sankcionirati prosilca za hudo kršitev pravil v nastanitvenem centru ali hudo nasilno vedenje z vidika narave in stopnje resnosti dejanja. Ta diskrecijska pravica državi članici gostiteljici omogoča tudi upoštevanje okoliščin, v katerih je bilo storjeno kaznivo dejanje, ter starost in položaj ter posebne potrebe storilca.

44. Vendar pa je presoja, ki jo ima v zvezi s tem na voljo, omejena.

45. Na eni strani mora država članica gostiteljica upoštevati temeljne pravice, kot to izhaja iz uvodne izjave 35 Direktive 2013/33. Zato je treba člen 20 te direktive brati in razlagati zlasti z vidika spoštovanja človekovega dostojanstva in pravic otrok, določenih v členih 1 in 24 Listine.

46. Na drugi strani mora država članica gostiteljica upoštevati obveznosti iz člena 20(5) in (6) navedene direktive.

47. V skladu s členom 20(5) Direktive 2013/33 mora odločitev o omejitvi ali ukinitvi materialnih pogojev za sprejem ali sankcija, ki se lahko izreče za hudo kršitev pravil v nastanitvenih centrih ali hudo nasilno vedenje, izpolnjevati vsebinske in formalne zahteve.

48. Prvič, ta odločitev ali sankcija mora biti sprejeta objektivno in nepristransko ter biti obrazložena.

49. Drugič, biti mora sorazmerna in sprejeta po koncu posamične preučitve ob upoštevanju posebnega položaja in posebnih potreb ranljivih oseb.

50. Če je dejanje zagrešil mladoletnik brez spremstva, mora država članica primarno skrb nameniti največji koristi otroka, kot se to zahteva s členom 23 Direktive 2013/33 ( 23 ) in členom 24(2) Listine. Med drugim mora ustrezno upoštevati dobro počutje in socialni razvoj mladoletnika, vprašanja glede varnosti in zaščite, zlasti če ni možnosti, da starševsko skrb prevzame nosilec izvršitve starševske skrbi. Poleg tega mora zagotoviti, da sprejeta sankcija mladoletniku ne bo odvzela jamstev, povezanih z varstvom njegovih interesov in izpolnjevanjem njegovih posebnih potreb.

51. Te določbe zato pomenijo, da če so ogroženi pogoji izobraževanja ali razvoja mladoletnika brez spremstva, mora država članica gostiteljica uporabiti sistem splošnega prava varstva otrok, da izvede sprejem, prilagojen njihovim potrebam. Ta sistem se mi zdi nujen v primeru mladoletnika brez spremstva, ki je zaradi včasih dolgih in travmatičnih migracijskih poti ter negotovega položaja, ker nima družinske podpore in lastnih sredstev, posebej ranljiva oseba.

52. Tretjič in nazadnje, člen 20(5) Direktive 2013/33 določa, da morajo države članice pri odločitvah o omejitvi ali ukinitvi materialnih pogojev za sprejem ali sankcije, ki se izrečejo, „v vseh okoliščinah“ zagotoviti dostop do zdravstvenega varstva ter vsem prosilcem zagotoviti tudi dostojen življenjski standard.

53. Namen te določbe je zagotoviti trajno oskrbo ob spoštovanju dostojanstva prosilca, potem ko naj bi država članica gostiteljica sprejela sankcijo zoper njega. ( 24 )

54. Ta oskrba je utemeljena, če s sprejetjem take sankcije pravica do sprejema ni zakonsko prenehala. Dokler sme mladoletnik ostati na ozemlju države članice gostiteljice, da se preuči njegova prošnja, ( 25 ) in pod pogojem, da nima lastnih sredstev za zadovoljevanje svojih osnovnih potreb, ( 26 ) mora ta država članica zagotavljati pogoje za sprejem, ki mu omogočajo dostop do zdravstvene oskrbe in dostojnega življenja. ( 27 ) Čeprav zakonodajalec Unije ne pojasni konkretnih ukrepov, ki bi jih morala sprejeti država članica gostiteljica, da bi prosilcu zagotovila dostojen življenjski standard, pa morajo ti ukrepi zadovoljiti najosnovnejše potrebe, kot so med drugim hrana, higiena in nastanitev, medtem ko prosilec nima virov dohodka. ( 28 )

55. V skladu z uvodno izjavo 35 Direktive 2013/33 je načelo iz člena 20(5) te direktive potrebno zato, ker navedena direktiva spoštuje temeljne pravice in je njen namen zlasti zagotoviti spoštovanje človekovega dostojanstva.

56. Namen tega načela je zagotoviti dejansko varstvo prosilca na ozemlju države članice gostiteljice in s tem prispevati k zmanjšanju tveganja marginalizacije, ki mu je slednji izpostavljen, in „sekundarnega gibanja“, ki bi ga zamikalo. ( 29 )

57. Spoštovanje navedenega načela prosilcu omogoča uveljavljanje njegove pravice do azila in sodelovanje pri obravnavi prošnje za mednarodno zaščito v skladu s pravicami in obveznostmi, priznanimi in naloženimi na podlagi direktiv 2011/95/EU ( 30 ) in 2013/32. Tem pravicam bi bil odvzet dejanski, obveznostim pa polni učinek, če jih ne bi spremljalo trajno zadovoljevanje najosnovnejših potreb prosilca. To državi članici gostiteljici tudi omogoča, da vestno preuči prošnjo za mednarodno zaščito, ker lahko kljub sprejeti sankciji poišče prosilca za namene vročitve različnih pozivov in sestankov. ( 31 )

58. Načelo iz člena 20(5) Direktive 2013/33 dopolnjujejo postopkovne določbe iz člena 20(6) te direktive, katerih področje uporabe bom predstavil v okviru preučitve drugega vprašanja za predhodno odločanje.

59. Po tem premisleku se je zdaj treba posvetiti vprašanju, ali in po potrebi pod kakšnimi pogoji lahko država članica gostiteljica v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, ukine materialne pogoje za sprejem.

2. Narava ukrepov, ki se uporabljajo v okviru člena 20(4) Direktive 2013/33

a) Pomen in obseg ukinitve materialnih pogojev za sprejem v okviru člena 20(1) in (3) Direktive 2013/33

60. Ukinitev materialnih pogojev za sprejem je odločitev, ki jo je zakonodajalec Unije ozko določil v členu 20 Direktive 2013/33, ker se s to odločitvijo prosilcu, ki je v celoti odvisen od javne pomoči, odvzamejo nastanitev, hrana, obleka in dodatek za dnevne izdatke. ( 32 )

61. Zakonodajalec Unije državi članici gostiteljici dovoli, da sprejme tako odločitev v dveh primerih.

62. Prvi primer je tisti, ki je določen v členu 20(1) Direktive 2013/33 in se nanaša na položaj, v katerem gre za zlorabo pravice. Ukinitev se lahko določi v izjemnih in ustrezno utemeljenih primerih, kadar se prosilec izogiba obveznostim, zahtevanim za namene obravnave njegove prošnje za mednarodno zaščito, ker je zapustil obvezni kraj bivanja, ni izpolnil obveznosti javljanja organom, ali je vložil naknadno prošnjo z edinim namenom koristiti pogoje za sprejem.

63. Drugi primer je tisti, ki je določen v členu 20(3) Direktive 2013/33 in se nanaša na položaj, v katerem je prosilec prikril finančna sredstva in v resnici lahko zadovolji svoje osnovne potrebe. To določbo je treba razlagati ob upoštevanju člena 17(3) te direktive, v skladu s katerim države članice lahko zagotavljanje vseh ali nekaterih materialnih pogojev za sprejem in zdravstveno varstvo pogojujejo s tem, da prosilci nimajo zadostnih sredstev za življenjski standard, ki je primeren za njihovo zdravje in ki omogoča njihovo preživetje.

64. Zakonodajalec Unije je bil torej previden pri primerih, v katerih lahko država članica gostiteljica ukine materialne pogoje za sprejem.

65. Prav tako je enaka previdnost potrebna v okviru člena 20(4) Direktive 2013/33, če je prosilec v nasprotju z obema zgoraj navedenima primeroma, a priori še vedno upravičen do pravice do sprejema in nima sredstev za zadovoljevanje svojih osnovnih potreb. Te okoliščine torej narekujejo, da se pod strogimi pogoji omeji ukrep ukinitve materialnih pogojev za sprejem, pri čemer se poleg resnosti storjenega dejanja upoštevajo tudi starost, položaj in posebne potrebe mladoletnika brez spremstva.

b) Pomen in obseg ukinitve materialnih pogojev za sprejem v okviru člena 20(4) Direktive 2013/33

66. Vsak prosilec ima dolžnosti do države članice, pri kateri zaprosi za mednarodno zaščito. Te dolžnosti med drugim pomenijo, da spoštuje zakone in predpise te države ter izpolnjuje vse obveznosti za ohranjanje varnosti in javnega reda. ( 33 ) Tako je upravičeno, da država članica gostiteljica sprejme ukrepe za zagotovitev fizične in duševne varnosti, zlasti če je storjeno dejanje ogrožalo varnost in spoštovanje javnega reda v tem sprejemnem centru.

67. To dejanje zahteva sprejetje sankcije, predvsem pa kaže, da je treba organizirati drugačen sprejem od običajnega, zlasti če gre za nasilno in ponovljivo dejanje. Ne glede na položaj zadevnega mladoletnika in resnost storjenega dejanja, mora biti varovan zaradi svoje mladoletnosti.

68. Omejitev materialnih pogojev za sprejem ni nujno ukrep, prilagojen položaju tega mladoletnika, niti ne izpolnjuje nujno njegovih posebnih potreb. ( 34 )

69. Prilagoditev teh pogojev morda tudi ni ustrezen ukrep. Povezane določbe, ki so v zvezi s tem določene v členu 18(9)(a) ( 35 ) ter členu 22(1) in (3) Direktive 2013/33 ( 36 ) se nanašajo zlasti na osebe, katerih ranljivost se glede na njihov položaj poslabša, kot so nosečnice, osebe s hudimi boleznimi ali duševnimi motnjami ali žrtve posilstva ali trgovine z ljudmi. Menim, da se te določbe ne uporabljajo, če je mogoče predvidevati, da je mladoletnik brez spremstva s ponavljajočimi se nasilnimi dejanji, ki jih je storil, ogrozil pogoje svojega izobraževanja ali razvoja.

70. V teh okoliščinah je morda treba sprejeti odločitev o ukinitvi materialnih pogojev za sprejem, če mora mladoletnik brez spremstva imeti oskrbo, ki zaradi sredstev, ki jih zahteva, in ciljev, ki jim sledi, ne more spadati v okvir sistema za sprejem, določenega v Direktivi 2013/33.

71. Odločitev o ukinitvi prvotno odobrenih materialnih pogojev je torej razumljiva le, kadar jo spremlja predložitev primera službam za pomoč in/ali pravosodnim organom, odgovornim za varstvo otrok. Slednji so najbolj usposobljeni, da ocenijo posebne potrebe tega mladoletnika in med drugim odredijo ukrepe pomoči s strani usposobljenega osebja v okviru prilagojene nastanitve.

72. Ta analiza se uporablja a fortiori, kadar je dejanje, storjeno s kršitvijo zakonov in predpisov države članice gostiteljice, kaznivo dejanje. V primeru prestopništva ali storitve kaznivega dejanja se primer ipso facto predloži pravosodnim organom, odgovornim za varstvo otrok in namestitev oziroma zaporno kazen mladoletnika v okviru prilagojenega centra, hkrati pa se ukinejo materialni pogoji za sprejem. Ta ukinitev se izvede v okviru kazenskega postopka, s katerim se lahko zagotovijo vse pravice mladoletnika in ga zato spremljajo izobraževalni ter prisilni ukrepi, utemeljeni s položajem mladoletnika in resnostjo dejanja.

B. Drugo vprašanje za predhodno odločanje

73. Predložitveno sodišče se z drugim in tretjim vprašanjem za predhodno odločanje sprašuje o konkretnih ukrepih, ki jih mora sprejeti pristojni nacionalni organ na podlagi člena 20(5) in (6) Direktive 2013/33, da bi mladoletniku brez spremstva, ki je začasno izključen iz sprejemnega centra, zagotovil dostojen življenjski standard.

74. Natančneje, predložitveno sodišče Sodišče sprašuje, ali: (a) je obveznost iz člena 20(5) te direktive izpolnjena, če pristojni nacionalni organ svoji odločitvi o izključitvi iz nastanitvenega centra priloži seznam zavetišč za brezdomce, za katerega bi prosilec lahko zaprosil, (b) mora, nasprotno, ta organ pred sprejetjem take odločitve poiskati alternativno namestitev.

75. Odgovor na to vprašanje izhaja iz člena 20(6) Direktive 2013/33, na podlagi katerega „[d]ržave članice zagotovijo, da materialni pogoji za sprejem niso ukinjeni ali omejeni, dokler ni sprejeta odločitev v skladu z odstavkom 5 [navedene določbe]“, ( 37 ) in ga je treba sprejeti glede na splošna sistematiko in cilj te direktive.

76. Člen 20(6) Direktive 2013/33 je predvsem procesna določba, ki v skladu z zahtevami iz člena 20(5) te direktive omogoča trajno zadovoljevanje potreb ob spoštovanju dostojanstva prosilca, potem ko bi država članica gostiteljica sprejela sankcijo zoper njega. ( 38 )

77. Načelo neprekinjene oskrbe izhaja tudi iz uvodne izjave 8 navedene direktive, ki določa, da „bi se morala ta direktiva uporabljati na vseh stopnjah in za vse vrste postopkov v zvezi s prošnjami za mednarodno zaščito, na vseh lokacijah in v objektih, ki sprejemajo prosilce in dokler lahko slednji ostanejo na ozemlju držav članic kot prosilci“.

78. Namen tega načela ni samo zagotavljati spoštovanje temeljnih pravic prosilca, ampak tudi polni učinek Direktive 2013/33. Kot sem že navedel, bi bil pravicam in obveznostim prosilca, ki jih ima na podlagi direktiv 2011/95 in 2013/32, odvzet polni učinek, če jih ne bi spremljalo trajno zadovoljevanje njegovih najosnovnejših potreb, četudi le za zelo kratek čas, zlasti če je prosilec mladoletnik brez spremstva.

79. Sodišče je to načelo že navedlo v sodbi z dne 27. februarja 2014, Saciri in drugi, ( 39 ) v zvezi z razlago člena 13 Direktive 2003/9/ES ( 40 ). Sodišče je odločilo, da „splošna sistematika in namen Direktive 2003/9 ter spoštovanje temeljnih pravic, zlasti zahtev iz člena 1 [Listine], v skladu s katerim je treba človekovo dostojanstvo spoštovati in varovati, nasprotujejo temu, da bi bil prosilec za azil izključen – čeprav le za začasno obdobje po vložitvi prošnje za azil – iz zaščite, ki jo zagotavljajo minimalni standardi, ki jih določa ta direktiva“. ( 41 )

80. To načelo najdemo tudi v sodni praksi Evropskega sodišča za človekove pravice. Sodišče je v sodbi Winterstein in drugi proti Franciji ( 42 ), ki se je nanašala na zakonitost postopka izgona, začetega zoper potujoče skupine, odločilo, da morajo organi pred začetkom postopka izgona upoštevati posledice izgona in ranljivost tožečih strank.

81. Člen 20(6) Direktive 2013/33 torej ne dopušča nobene prekinitve oskrbe mladoletnika, saj zahteva, da ta, četudi le za kratek čas, ni prikrajšan za jamstva, določena v členu 20(5) te direktive.

82. Izpolnjevanje zahtev pomeni, da mora država članica še pred sprejetjem odločitve o omejitvi ali ukinitvi materialnih pogojev za sprejem ali sankcije iz člena 20(4) Direktive 2013/33 poskrbeti za osnovne potrebe zadevne osebe, tako da zagotovi njeno eksistenco ter dostojen življenjski standard, ki je primeren za njeno zdravje, s tem, da ji med drugim omogoči nastanitev, hrano in obleko ter po potrebi upošteva njene posebne potrebe.

83. V okviru izključitve mladoletnika brez spremstva iz sprejemnega centra mora pristojni nacionalni organ pred sprejetjem odločitve o izključitvi primer predložiti službam za pomoč in/ali pravosodnim organom, odgovornim za varstvo otrok, da ti lahko mladoletnika namestijo v center, prilagojen njegovim potrebam, in če je to utemeljeno z dejstvi in položajem, odredijo ukrepe pomoči.

84. Zato torej ne zadostuje, kot to navaja agencija Fedasil, da se odločitvi o izključitvi priloži seznam zavetišč za brezdomce za katerega bi lahko zaprosila mladoletnik brez spremstva ali njegov zastopnik.

85. Pri takem postopku se ne upoštevajo največje koristi otroka. S tem postopkom nastane nevarnost prekinitve oskrbe mladoletnika, kar je razvidno iz obravnavane zadeve. Pričakovati od slednjega, da sam najde nastanitev na podlagi seznama lokacij za sprejem, je tvegano, kajti če že obstajajo nastanitvene kapacitete, morajo biti tudi razpoložljive in prilagojene položaju tujega mladoletnika brez spremstva. Zavetišča za brezdomce še ne zagotavljajo, da bo ta mladoletnik ves čas svoje izključitve v njih nameščen ter dobival hrano in obleko, niti ne omogočajo izpolnjevanja posebnih potreb, ki jih ima zaradi svoje starosti, statusa in položaja. ( 43 )

86. Pri razlagi, ki jo pred predložitvenim sodiščem zagovarja agencija Fedasil, niso upoštevani negotov položaj, ranljivost in pomanjkanje, v katerih se lahko znajde mladoletnik brez spremstva, niti ni zagotovljeno spoštovanje njegovih pravic, ki jih ima na podlagi Direktive 2013/33 in Listine.

87. Zaradi zgoraj navedenega menim, da je treba člen 20(5) in (6) Direktive 2013/33 v primeru hude kršitve pravil nastanitvenega centra ali hudega nasilnega vedenja mladoletnika brez spremstva, ki ogroža spoštovanje javnega miru v tem centru ali varnost osebja ali drugih stanovalcev v navedenem centru, razlagati tako, da mora pristojni nacionalni organ pred sprejetjem odločitve o izključitvi primer predložiti službam za pomoč in/ali pravosodnim organom, odgovornim za varstvo otrok, tako da bo imel ta mladoletnik zagotovljeno trajno zadovoljevanje posebnih potreb, ki jih ima zaradi svoje starosti, statusa in položaja.

V. Predlog

88. Glede na zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, naj na vprašanja, ki jih je postavilo arbeidshof te Brussel (delovno sodišče v Bruslju, Belgija), odgovori: V okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, je treba člen 20(4) Direktive 2013/33/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o standardih za sprejem prosilcev za mednarodno zaščito v primeru hude kršitve pravil sprejemnega centra mladoletnika brez spremstva, ki v navedenem centru ogroža spoštovanje javnega miru in varnosti, razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki omogoča ukinitev materialnih pogojev za sprejem, pod pogojem, da se pred to odločitvijo primer predloži službam za pomoč in/ali pravosodnim organom, odgovornim za varstvo otrok, tako da se mladoletniku zagotovi trajno zadovoljevanje posebnih potreb, prilagojenih njegovi starosti, statusu in položaju.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite (UL 2013, L 180, str. 96). Evropska komisija je predlagala prenovitev te direktive v okviru svojega predloga Direktive Evropskega parlamenta in Sveta o standardih za sprejem prosilcev za mednarodno zaščito (COM(2016) 465 final).

( 3 ) V nadaljevanju: Fedasil.

( 4 ) C‑179/11, EU:C:2012:594.

( 5 ) C‑79/13, EU:C:2014:103.

( 6 ) V nadaljevanju: prosilec.

( 7 ) V nadaljevanju: Listina.

( 8 ) Generalna skupščina Združenih narodov jo je sprejela z Resolucijo št. 44/25 z dne 20. novembra 1989 in je začela veljati 2. septembra 1990.

( 9 ) Podpisane v Rimu 4. novembra 1950, v nadaljevanju: EKČP.

( 10 ) UL 2013, L 180, str. 60.

( 11 ) Belgisch Staatsblad z dne 7. maja 2007, str. 24027, v nadaljevanju: zakon o sprejemu.

( 12 ) Kot je na obravnavi pojasnila belgijska vlada, je treba skrbnika šteti za „zastopnika“ v smislu člena 2(j) Direktive 2013/33.

( 13 ) V skladu s členom 45, sedmi odstavek, zakona o sprejemu je mogoče sankcijo začasne izključitve iz nastanitvenega centra izreči le za zelo hude kršitve hišnega reda sprejemnega centra, ki ogrožajo bodisi osebje ali druge stanovalce centra bodisi varnost ali spoštovanje javnega reda v tem centru. Grondwettelijk Hof (ustavno sodišče, Belgija) je v sodbi z dne 27. julija 2011, št. 135/2011, potrdilo zakonitost te določbe s tem, da je menilo, da navedena sankcija ni nesorazmerna z legitimnim ciljem nacionalnega zakonodajalca in da bistveno ne zmanjšuje ravni socialnega varstva (glej zlasti točko B.18.1 in naslednje te sodbe). V zvezi s tem je Grondwettelijk Hof (ustavno sodišče) poudarilo, da se v skladu s pripravljalnimi deli te zakonodaje „ta skrajni ukrep sprejme le, če se ugotovi, da drugi ukrepi, ki bi manj škodili pravicam in svoboščinam upravičenca do sprejema (zlasti v zvezi s spoštovanjem človekovega dostojanstva), niso omogočali ali ne omogočajo doseganja zastavljenega cilja, in sicer zagotovitev sprejema, varnega za vse stanovalce centra“.

( 14 ) Arbeidsrechtbank (delovno sodišče) je namreč že razsojalo v sporih glede kršitve pravic, ki jih upravičencem do sprejema zagotavljata knjigi II in III zakona o sprejemu v skladu s členom 580, točka 8(f), gerechtelijk wetboek (zakon o sodiščih), ter uporabe upravnih sankcij iz teh knjig v skladu s členom 583, prvi odstavek, zakona o sodiščih.

( 15 ) Contact Committee „Reception Conditions Directive“ (2013/33/EC). Ta odbor za stike je na seji z dne 12. septembra 2013 pojasnil, da je v členu 20, od (1) do (3), Direktive 2013/33 izčrpno določen seznam razlogov za omejitev ali ukinitev materialnih pogojev za sprejem, v členu 20(4) te direktive pa naj bi zato bile določene druge vrste sankcij.

( 16 ) V nadaljevanju: UNHCR. Pripombe UNHCR k osnutku zakona, na podlagi katerega je nastal wet tot wijziging van 12 januari 2007 betreffende de opvang van asielzoekers en van bepaalde andere categorieën van vreemdelingen (zakon o spremembi zakona z dne 12. januarja 2007 o sprejemu prosilcev za azil in nekaterih drugih kategorij tujcev) z dne 6. julija 2016 (Belgisch Staatsblad z dne 5. avgusta 2016, str. 47647), sprejet z namenom delnega prenosa Direktive 2013/33, na voljo na spletnem naslovu: https://www.refworld.org/docid/5746b44b4.html; UNHCR se strinja s trditvijo navedenega odbora za stike.

( 17 ) Mnenje z dne 27. aprila 2016, št. 59.196/4.

( 18 ) Obveznosti skrbnika so opredeljene v Programmawet (okvirni zakon) z dne 24. decembra 2002 (Belgisch Staatsblad z dne 31. decembra 2002, str. 58686). Sklicevati se je treba zlasti na člene od 9 do 13 iz naslova XIII, poglavje 6, tega zakona, naslovljeno „Skrbništvo nad tujimi mladoletniki brez spremstva“. To zakonodajo dopolnjujejo določbe iz Koninklijk besluit tot uitvoering van Titel XIII, Hoofdstuk 6 „Voogdij over niet-begeleide minderjarige vreemdelingen“ van de programmawet van 24 december 2002 (kraljevi odlok o izvajanju naslova XIII, poglavje 6 „Skrbništvo nad tujimi mladoletniki brez spremstva“ okvirnega zakona z dne 24. decembra 2002) z dne 22. decembra 2003 (Belgisch Staatsblad z dne 29. januarja 2004, str. 5538) na eni strani in splošne smernice o skrbnikih nad tujimi mladoletniki brez spremstva z dne 2. decembra 2013 na drugi strani, ki so na voljo na internetnem naslovu: https://justice.belgium.be/sites/default/files/directives_generales_pour_tuteurs_-_02_12_2013.pdf (glej zlasti točko 2.8, odstavki od 66 do 73), teh smernic).

( 19 ) Wetsontwerp tot wijziging van de wet van 12 januari 2007 betreffende de opvang van asielzoekers en van bepaalde andere categorieën van vreemdelingen (osnutek zakona o spremembi zakona z dne 12. januarja 2007 o sprejemu prosilcev za azil in nekaterih drugih kategorij tujcev) belgijske poslanske zbornice z dne 18. maja 2016 (Doc 54, 1839/001).

( 20 ) Naveden v opombi 16.

( 21 ) Poudarjam, da se uvodna izjava 35 Direktive 2013/33 nanaša na člene 1, 4, 6, 7, 18, 21, 24 in 47 Listine.

( 22 ) Glej v zvezi s tem sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu z dne 12. aprila 2017 z naslovom „Zaščita otrok pri migracijah“ (COM(2017) 211 final) in smernice Evropskega azilnega podpornega urada o pogojih sprejema: operativni standardi in kazalniki, september 2016 (na voljo na internetnem naslovu: https://www.easo.europa.eu/sites/default/files/Guidance-on-ReceptionConditions-FR.pdf), in o pogojih sprejema mladoletnikov brez spremstva: operativni standardi in kazalniki, december 2018 (na voljo na internetnem naslovu: https://www.easo.europa.eu/sites/default/files/Guidance-on%20reception-%20conditions-%20for-unaccompanied-children.pdf).

( 23 ) Glej tudi uvodne izjave 9, 14 in 22 te direktive.

( 24 ) To načelo izhaja iz uvodnih izjav 11 in 25 Direktive 2013/33.

( 25 ) Glej v zvezi s tem določbe člena 9 Direktive 2013/32.

( 26 ) Glej v zvezi s tem člen 17(2) in (3) Direktive 2013/33.

( 27 ) Glej v zvezi s tem sodbo z dne 18. decembra 2014, Abdida (C‑562/13, EU:C:2014:2453, točke od 59 do 62) o razlagi člena 14 Direktive 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav (UL 2008, L 348, str. 98), v kateri je Sodišče odločilo, da mora zadevna država članica, kolikor je mogoče, zagotoviti osnovne pogoje za bivanje državljana tretje države, ki ima hudo bolezen, kadar ta nima sredstev, da bi si sam zagotovil te pogoje.

( 28 ) Glej v zvezi s tem sodbo z dne 19. marca 2019, Jawo (C‑163/17, EU:C:2019:218, točka 92), v kateri je Sodišče razsodilo, da so najosnovnejše potrebe med drugim hrana, higiena in nastanitev.

( 29 ) Glej v zvezi s tem uvodno izjavo 12 Direktive 2013/33.

( 30 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite (UL 2011, L 337, str. 9).

( 31 ) Člen 7(2) Direktive 2013/33 omogoča državi članici gostiteljici, da določi kraj bivanja prosilca, da bi zagotovila hitro in učinkovito obravnavo prošnje za mednarodno zaščito.

( 32 ) Če so materialni pogoji za sprejem v obliki finančnega dodatka, to povzroči ukinitev izplačila tega dodatka.

( 33 ) V zvezi s tem glej mnenje, s katerim se strinja tudi UNHCR, v okviru opomb, navedenih v opombi 16 teh sklepnih predlogov(https://www.refworld.org/docid/5746b44b4.html, točka 20).

( 34 ) V Belgiji, kjer materialna pomoč vključuje večje število storitev, kot so materialni pogoji za sprejem, opredeljeni v Direktivi 2013/33, lahko ta omejitev zadeva dostop do nekaterih storitev. Člen 45 zakona o sprejemu torej agenciji Fedasil dovoljuje, da omeji dostop do nekaterih storitev ali pa začasno bodisi ukine bodisi zniža dodatek za dnevne izdatke. Ta sankcija se nanaša na manj resna dejanja, ki so manj resna od teh, obravnavanih v postopku v glavni stvari.

( 35 ) V skladu s to določbo lahko države članice izjemoma in v ustrezno utemeljenih primerih za razumno obdobje, ki mora biti čim krajše, določijo modalitete materialnih pogojev za sprejem, drugačen od materialnih pogojev za sprejem, kadar je treba oceniti posebne potrebe ranljive osebe.

( 36 ) Na podlagi te določbe mora država članica gostiteljica ustrezno spremljati položaj prosilca in upoštevati njegove posebne potrebe, če postanejo očitne v poznejši fazi azilnega postopka, da mu odobri posebno pomoč.

( 37 ) Moj poudarek.

( 38 ) Glej v tem smislu sodbo ESČP z dne 21. januarja 2011, M. S. S. proti Belgiji in Grčiji (CE:ECHR:2011:0121JUD003069609, točke od 252 do 263), v kateri je Evropsko sodišče za človekove pravice razsodilo, da so razmere prosilca za azil, „v katerih je bil več mesecev, ko je živel na cesti, brez sredstev, brez dostopa do sanitarij, brez vsakršne možnosti zadovoljitve svojih osnovnih potreb“, dosegle prag resnosti, zahtevan s členom 3 EKČP. Glej tudi sodbo ESČP z dne 18. februarja 2009, Budina proti Rusiji (CE:ECHR:2009:0618DEC004560305).

( 39 ) C‑79/13, EU:C:2014:103.

( 40 ) Direktiva Sveta z dne 27. januarja 2003 o minimalnih standardih za sprejem prosilcev za azil (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 101).

( 41 ) Sodba z dne 27. februarja 2014, Saciri in drugi (C‑79/13, EU:C:2014:103,točka 35 in navedena sodna praksa), moj poudarek.

( 42 ) ESČP, z dne 17. oktobra 2013 (CE:ECHR:2013:1017JUD002701307, točka 161).

( 43 ) Kot izhaja iz člena 18 zakona o sprejemu, upravičenec do sprejema v sprejemnem centru za nujne primere, v katerem so izpolnjene njegove osnovne potrebe, ne more bivati več kot deset dni. Te pomenijo potrebno pomoč, zlasti hrano, nastanitev, dostop do sanitarij in zdravstveno oskrbo.