ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Drugi tožbeni razlog: kršitev člena 266 PDEU, načela res iudicata, načela prepovedi retroaktivnosti in zloraba postopka, kršitev procesnih jamstev, kršitev pravice do izjave, ki bi bila učinkovita in v skladu s ciljem, ki ga zasleduje ta pravica. Ta tožbeni razlog se deli na tri dele: — prvi del se nanaša na kršitev pravice do obrambe tožeče stranke, pravice do izjave, neobstoj upravne preiskave, kršitev načela kontradiktornosti in načela enake obravnave strank v postopku, kršitev člena 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, pravice dobrega upravljanja in nespoštovanja razumnega roka; — drugi del se nanaša na priznanje neobstoja spoštovanja cilja postopka, zlorabo postopka, nespoštovanje dolžnosti skrbnega ravnanja in varstva informatorja; — tretji del se nanaša na kršitev načel in pravil glede retroaktivnosti in povezane pravne varnosti, kršitev načel nepristranskosti (objektivne in subjektivne), volje, da se sprejme enaka odločba, ki ima enak obseg in ki temelji na enakih razlogih, namesto da se nadomesti izguba možnosti za pravočasno in učinkovito spoštovanje procesnih pravic tožeče stranke.
—

kršitev člena 20 in 41(1) in (2)(a) ter (c) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, vključno s pravico do izjave, obveznostjo uprave, da svoje odločitve obrazloži, načelom dobrega upravljanja, pravne varnosti in enakega obravnavanja.
—

podredno, za primer, da se tožba zavrne, naloži, da vsaka stranka nosi svoje stroške ob upoštevanju predmeta spora in njegove očitne kompleksnosti glede na spremembe usmeritve odločb na vsaki stopnji odločanja, kar so okoliščine, ki jih je treba upoštevati v zvezi z določbami člena 109(3) Uredbe (EU) 2017/1001 del Evropskega parlamenta in Sveta.
C 513/35

Tožba, vložena 27. oktobra 2021 – Alcogroup in Alcodis/Komisija

(Zadeva T-691/21)

(2021/C 513/50)

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Tožeči stranki: Alcogroup (Bruselj, Belgija) in Alcodis (Bruselj) (zastopniki: P. de Bandt, C. Binet in M. Nuytten, odvetniki)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predloga

Tožeči stranki Splošnemu sodišču predlagata, naj:

— izpodbijani sklep razglasi za ničen;

— Komisiji naloži plačilo vseh stroškov tega postopka.

Tožbena razloga in bistvene trditve

Tožeči stranki v utemeljitev tožbe zoper Sklep Komisije z dne 17. septembra 2021, s katerim ju poziva, naj pod določenimi pogoji ponovno pristopita h postopku poravnave v okviru zadeve AT.40054 – Ethanol Benchmarks, navajata dva tožbena razloga.

1. Prvi tožbeni razlog: kršitev veljavnih pravil o poravnavi. Tožeči stranki v zvezi s tem trdita, da je Komisija s sprejetjem izpodbijanega sklepa, s katerim ju poziva, naj pod določenimi pogoji ponovno pristopita h postopku poravnave, kršila veljavna pravila o poravnavi. Veljavna pravila Komisiji namreč naj ne bi omogočala prvič, da na tej stopnji postopka ponovno začne postopek poravnave, in drugič, da to stori tako, da tožečima strankama naloži, naj se odrečeta vsakršni razpravi v zvezi z dejstvi, ki se jima očitajo.
3.

Tretji tožbeni razlog: kršitev Konvencije Združenih narodov o pomorskem pravu z dne 10. decembra 1982, Konvencije o varstvu morskega okolja in obalnega območja Sredozemlja z dne 9. julija 2004 in načela dobrovernega izpolnjevanja pogodb. Tožeča stranka trdi, da so členi 17, 18 in 19 Uredbe o ESPRA v nasprotju z dolžnostmi v zvezi z bojem proti prelovu in ohranjanjem morskih virov, ki jih določata zgoraj navedeni konvenciji. Parlament in Svet naj bi s sprejetjem izpodbijanih členov kršila načelo dobrovernega izpolnjevanja pogodb.
—

sklep tožene stranke z dne 12. oktobra 2021 (1) o zavrnitvi ponudbe tožeče stranke v postopku za oddajo javnega naročila MOVE/2020/OP/0008 „Pravna, socialno-ekonomska in tehnična pomoč na področju energetike, mobilnosti in prometa“, lot 5: „dejavnosti socialno-ekonomske pomoči na področju mobilnosti in prometa“ razglasi za ničen;
—

Tožeča stranka zlasti zatrjuje, da navzkrižno subvencioniranje, ki ga je izvajala Češka pošta pomeni samostojno nezdružljivo državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, ki se je izvajala vsaj v obdobju 2013–2017 (zelo verjetno pa tudi prej) in ki bi jo morala Komisija temeljito preučiti v ločenem upravnem postopku in ne kot postransko problematiko v okviru postopka v zadevi SA.55208 (2020/C), ki se omejuje na obdobje 2018–2022. To potrjuje prejšnja praksa odločanja Komisije. Vendar pa je Komisija napačno menila, da to navzkrižno subvencioniranje sploh ne pomeni državne pomoči.
—

Tožeča stranka v zvezi s tem navaja, da je Splošno sodišče s sodbo v zadevi T-727/19, Basaglia/Komisija (sodba z dne 23. septembra 2020, neobjavljena, EU:T:2020:446) za ničen razglasilo sklep Evropske komisije o enostranski omejitvi prošnje za dostop do dokumentov, ki jo je podala tožeča stranka; natančneje, potrjeno je bilo nezakonito ravnanje Komisije s tem da je enostransko omejila pravico tožeče stranke do dostopa do zahtevanih dokumentov; z novim sklepom Evropske komisije, ki je bil izdan po tem, ko je bil predhodni razglašen za ničnega, niso bile izpolnjene obveznosti iz sodbe Splošnega sodišča z dne 23. septembra 2020 ter je bila ponovno kršena pravica tožeče stranke do dostopa.
—

ugotovi, da nastala premoženjska škoda znaša 162 milijonov EUR, povečana za obresti za obdobje od 11. julija 2016 do izdaje sodbe v tej zadevi ter za zamudne obresti za obdobje od datuma izdaje sodbe do popolnega poplačila; in
Tožba, vložena 10. avgusta 2021 – Tralux in drugi/Parlament

(Zadeva T-488/21)

(2021/C 422/27)

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Tožeče stranke: Tralux, Société Générale de travaux – Luxembourg Sàrl (Leudelange, Luksemburg), Eric Soldermann, René-Pierre Ortiz, Rodrigue Thiemann, Richard Lang, Marie Real, Olivier Lingelser, Architectes Associés, Aea Architectes (Mulhouse, Francija), Energie & Environnement – Ingénieurs Conseils (Niederanven, Luksemburg), Edeis (Ivry-sur-Seine, Francija) (zastopnik: G. Krieger, odvetnik)

Tožena stranka: Evropski parlament

Predlogi

Tožeče stranke Splošnemu sodišču predlagajo, naj:

— ugotovi, da je tožba formalno dopustna;

— glede vsebine ugotovi, da je tožba utemeljena;

zato,

— sklep Evropskega parlamenta z dne 20. julija 2021 o zavrnitvi ponudbe tožečih strank z dne 16. aprila 2021 razlagi za ničen.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeče stranke v utemeljitev tožbe zoper sklep o zavrnitvi njihove ponudbe, vložene v razpisnem postopku št. 06D10/2020/SI2KAD-01 v zvezi z zasnovo in izgradnjo razstavnega prostora „Doživi Evropo“ in konferenčnega centra v Luxembourgu, navajajo samo en razlog, ki se nanaša na kršitev člena 51 Uredbe 2018/1046 (1). V utemeljitev tega tožbenega razloga tožeče stranke navajajo več trditev. Prvič, tožeče stranke menijo, da izpolnjujejo merila za izbor in zlasti merilo minimalnega števila osebja. Drugič, tožeče stranke trdijo, da se v razpisni dokumentaciji ni zahtevala predložitev dokazila tako, da bi bila sicer ponudba nična. Nazadnje, tožeče stranke dodajajo, da bi lahko po vložitvi ponudbe in na zahtevo naročnika podale pojasnila o tej ponudbi. Vsekakor pa pojasnila po mnenju tožečih strank niso mogla bistveno spremeniti predloženih dokumentov.

(1) Uredba (EU, Euratom) 2018/1046 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. julija 2018 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije, spremembi uredb (EU) št. 1296/2013, (EU) št. 1301/2013, (EU) št. 1303/2013, (EU) št. 1304/2013, (EU) št. 1309/2013, (EU) št. 1316/2013, (EU) št. 223/2014, (EU) št. 283/2014 in Sklepa št. 541/2014/EU ter razveljavitvi Uredbe (EU, Euratom) št. 966/2012 (UL 2018, L 193, str. 1).
—

oddelka 2.1.2 in 2.2.1 ter preglednici 4-2 in 4-8 smernic tožene stranke o plastičnih proizvodih za enkratno uporabo v skladu z Direktivo (EU) 2019/904 (1) Evropskega parlamenta in Sveta o zmanjšanju vpliva nekaterih plastičnih proizvodov na okolje (2) v delu, v katerem se nanašajo na proizvode na osnovi papirja s polimernim premazom, razglasi za nične;
1.

Prvi tožbeni razlog se nanaša na to, da izpodbijana ukrepa kršita načelo učinkovitega sodnega varstva. Zatrjuje se, da je Svet s tem, da ni posamično obvestil tožeče stranke o ukrepih, ki so bili sprejeti proti njej, kršil člen 8a(2) Uredbe Sveta št. 765/2006. Dalje, od 18. junija 2012 je ime tožeče stranke Open Joint Stock Company „Minsk Automobile Works“ – Management Company of „BELAVTOMAZ“ Holding. Ker se izpodbijana ukrepa nanašata na Minskii Avtomobilnyi Zavod (MAZ) / OJSC „MAZ“, to je ime, ki ga tožeča stranka ni nikoli uporabljala kot uradno registrirano firmo družbe (ne v celoti in ne v skrajšani obliki), z njima ni pravilno opredeljen subjekt. Posledično tožeča stranka ne more ugotoviti dejanskega obsega izpodbijanih ukrepov.
Tožba, vložena 2. avgusta 2021 – Nomura International in Nomura Holdings/Komisija

(Zadeva T-455/21)

(2021/C 412/17)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Tožeči stranki: Nomura International plc (London, Združeno kraljestvo), Nomura Holdings, Inc. (Tokijo, Japonska) (zastopniki: W. Howard, odvetnik, M. Demetriou in C. Thomas, Barristers-at-law, ter N. Seay in S. Whitfield, Solicitors)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predlog

Tožeči stranki Splošnemu sodišču predlagata, naj:

— člen 1, četrta alinea, Sklepa Komisije z dne 20. maja 2021 v zadevi AT.40324 (Evropske državne obveznice) v zvezi s postopkom izvajanja člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma o EGP (v nadaljevanju: sklep), razglasi za ničen v celoti ali deloma in tako v celoti ali delno razveljavi ugotovitev Komisije, da sta tožeči stranki storili kršitev;

— podredno, člen 2, druga alinea, sklepa razglasi za ničen v celoti ali deloma in tako v celoti ali deloma razveljavi globo, naloženo tožečima strankama;

— še bolj podredno, znatno zmanjša globo, naloženo tožečima strankama na podlagi člena 2, druga alinea, sklepa na znesek, ki se Splošnemu sodišču zdi ustrezen; in

— Komisiji naloži plačilo stroškov tožečih strank.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

V utemeljitev tožbe tožeči stranki navajata deset tožbenih razlogov.

1. Prvi tožbeni razlog: napačna uporaba prava pri ugotovitvi, da sta tožeči stranki storili kršitev člena 101(1) PDEU in člena 53 Sporazuma o EGP zaradi „cilja.“

2. Drugi tožbeni razlog: napaka pri presoji dejstev in/ali prava v zvezi s kvalifikacijo zadevnih stikov s strani Komisije in, posledično, njeni ugotovitvi, da so bili ti protikonkurenčni.

3. Tretji tožbeni razlog: napaka pri presoji dejstev in/ali prava v zvezi z domnevnim trajanjem kršitve tožečih strank.

4. Četrti tožbeni razlog: napaka pri presoji dejstev in/ali prava v zvezi z ugotovitvijo, da je bila od 18. januarja 2011 do 28. novembra 2011 podana enotna in trajajoča kršitev.

5. Peti tožbeni razlog: bistvena kršitev postopka in kršitev Pogodb v zvezi z odgovornostjo, vključno glede predstavitve ugotovitev Komisije, načina, na katerega je kvalificirala upoštevne stike in kršitev načela enakega obravnavanja v zvezi z ugotovitvijo trajanja udeležbe tožečih strank.

6. Šesti tožbeni razlog: napačna presoja dejstev zaradi sprejetja približka vrednosti prodaje, ki temelji na predpostavkah, ki so vsebinsko dejansko netočne in uporabe katerega Komisija ni utemeljila; dalje, predlagana metodologija je celo glede na lastna načela napačna.

7. Sedmi tožbeni razlog: kršitev splošnih načel sorazmernosti, enakega obravnavanja in načela individualizacije sankcij v zvezi z izračunom globe, naložene tožečima strankama, na podlagi približka vrednosti prodaje, ki ga je sprejela Komisija.

8. Osmi tožbeni razlog: kršitev pravice do obrambe in obveznosti obrazložitve v zvezi s predstavitvijo približka vrednosti prodaje s strani Komisije.

9. Deveti tožbeni razlog: napačna presoja dejstev in kršitev načela enakega obravnavanja pri opredelitvi teže udeležbe tožečih strank pri domnevni kršitvi.
(a)

Evropski uniji, ki jo zastopa Evropska komisija, naloži (na podlagi člena 266(2), člena 268 in člena 340(2) PDEU) plačilo zneska 1 096 814,68 EUR (ali podredno, zneska, ki ga bo eventualno določilo Splošno sodišče, če bi uporabilo drugo obrestno mero kot tisto, ki je navedena v nadaljevanju) – to je znesek, ki izhaja iz uporabe obrestne mere (v višini 1 %), ki jo Evropska centralna banka (ECB) uporablja za refinanciranje, z dne 9. marca 2010, povišane za tri odstotne točke in pol, za obdobje od 9. marca 2010 do 25. oktobra 2017 (z odštetjem zneska 129 847,10 EUR, ki je bil že nakazan iz naslova „nabranih“ obresti) – kot povračilo škode, ki je družbi Ferriere Nord S.p.A. nastala zaradi neplačila (v nasprotju s členom 266(1) PDEU) zamudnih obresti iz naslova globe (naložene s sklepoma Komisije C(2009) 7492 final z dne 30. septembra 2009 in C(2009) 9912 final z dne 8. decembra 2009), ki jo je tožeča stranka začasno plačala 9. marca 2010 in jo je Evropska komisija na podlagi sodbe Sodišča z dne 21. septembra 2017 v zadevi C-88/15 P vrnila 25. oktobra 2017; posledično,
6.

Šesti tožbeni razlog: s tem, ko ni bil upoštevan količnik MREL (Minimum Requirements for own funds and Eligible Liabilities) (minimalna zahteva glede kapitala in kvalificiranih obveznosti) v okviru področja tveganja „izpostavljenost tveganju“, je bila kršena Delegirana uredba (EU) 2015/63 — Tožena stranka bi morala v skladu s členom 6(1)(a), (2)(a) Delegirane uredbe (EU) 2015/63 upoštevati nadpovprečno visok količnik MREL tožeče stranke v višini 67,6 %, ki močno presega minimalni količnik v višini 8 %, ki jo je določil Enotni odbor za reševanje.
Tožba, vložena 7. julija 2021 – KN/Parlament

(Zadeva T-401/21)

(2021/C 338/47)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: KN (zastopnika: M. Casado García-Hirschfeld in M. Aboudi, odvetnika)

Tožena stranka: Evropski parlament

Predlog

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da je ta tožba dopustna;

— razglasi izpodbijano odločbo za nično;

— odredi plačilo odškodnine za nepremoženjsko škodo, ki je ex aequo bono ocenjena na 100 000 EUR;

— toženi stranki naloži plačilo vseh stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka v utemeljitev tožbe, vložene zoper Sklep Evropskega parlamenta z dne 28. aprila 2021 o razrešnici glede izvrševanja splošnega proračuna Evropske unije za proračunsko leto 2019, oddelek VI – Evropski ekonomsko-socialni odbor [2020/2145(DEC)] in Resolucijo Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2021 o pripombah, ki so sestavni del zgoraj navedenega sklepa, navaja dva tožbena razloga.

1. Prvi tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 16(1) PDEU, členov 1 in 8 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, členov 4 in 5 Uredbe 2018/1725 (1) in kršitev načela zaupnosti disciplinskih postopkov in pravosodnih informacij ter člena 10 Uredbe št. 883/2013 (2).

2. Drugi tožbeni razlog se nanaša na kršitev domneve nedolžnosti, načela dobrega upravljanja in načela sorazmernosti.

(1) Uredba (EU) 2018/1725 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2018 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah, organih, uradih in agencijah Unije in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 45/2001 in Sklepa št. 1247/2002/ES (UL 2018, L 295, str. 39).

(2) Uredba (EU, Euratom) št. 883/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. septembra 2013 o preiskavah, ki jih izvaja Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF), ter razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1073/1999 Evropskega parlamenta in Sveta in Uredbe Sveta (Euratom) št. 1074/1999 (UL 2013, L 248, str. 1).
2.

Drugi tožbeni razlog se nanaša na bistvene kršitve postopka, kršitev dolžnosti skrbnega ravnanja in načela nepristranskosti, ki sta določena v členu 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Tožeča stranka navaja, da je v izpodbijani odločbi z namenom utemeljitve uvedbe postopka izterjave navedeno, da ni bilo odziva na obvestilo o dolgovanem znesku, na opozorilo in na opomin. Ob tem pa naj tožena stranka ne bi navedla, da je tožeča stranka izpodbijala te dopise in da se je belgijsko sodišče izreklo za pristojno za obravnavanje tožbe, ki jo je pri njem vložil HB na podlagi dveh pogodb. Tožeča stranka dodaja, da tožena stranka ni izpolnila obveznosti obrazložitve, ker ni navedla razlogov, zaradi katerih je v obravnavanem primeru ravnala kot je. Nazadnje tožeča stranka meni, da Komisija ni skrbno in nepristransko preučila upoštevnih elementov obravnavanega primera.
—

upravnega obvestila 2020-11, s katerim so bili predstavljeni sklepi dialogov o notranji mobilnosti z dne 1. septembra 2020, in ki je bilo objavljeno 3. septembra 2020 (v nadaljevanju: sklepi), v skladu s katerim so bila tri delovna mesta vodje enot, in sicer enote za varovano infrastrukturo in storitve (COD1), enoto za varstvo podatkov in standardizacijo (COD2) ter enoto za operativno varnost (COD3), opredeljena za notranjo mobilnost;
1.

Prvi tožbeni razlog: tožena stranka je zlorabila svoja pooblastila in napačno uporabila člen 107(2)(b) PDEU s tem, da je prednostno obravnavala pomoč in prekinila preiskavo nezakonite pomoči za reševanje, dodeljene družbi Alitalia v letih 2017 in 2019.
—

razveljavitev odločbe o izbrisu št. 22964C oddelka za izbris z dne 4. decembra 2019 in odločbe petega odbora za pritožbe z dne 20. aprila 2021, s katero je bila slednja potrjena, vključno v delu, ki se nanaša na stroške, in zavrnitev predloga za izbris nasprotne stranke v postopku s pritožbo, v delu, v katerem se nanašata na vozila in dele vozil – če so vsebovani v razredu 12 – in sicer kolesa in dvokolesa ter dele vozil.
—

Tožeča stranka trdi, da so izpodbijani sklep, zlasti njegova točka 13 obrazložitve, člen 1(3) in Priloga III, v nasprotju s členom 10a(1) Direktive 2003/87/ES in Prilogo 1 Delegirane uredbe Komisije (EU) 2019/331. Referenčno vrednost za sintirano rudo, določeno v Delegirani uredbi Komisije (EU) 2019/331, naj bi bilo treba razlagati v skladu z Direktivo 2003/87/ES, Pogodbama in temeljnimi načeli prava EU. V skladu s to direktivo in sodno prakso naj bi nadomestni proizvodi in alternativne proizvodnje metode morali biti vključeni v isto referenčno vrednost za proizvode, da bi se spodbujale najbolj klimatsko učinkovite tehnologije. Kot naj bi kazali predloženi dokazi, so peleti sintirane železove rude in zmleta sintirana železova ruda neposredni nadomestki. Komisija naj bi s tem, da v referenčno vrednost ni vključila naprav tožeče stranke za proizvodnjo sintiranih peletov, napačno uporabila Direktivo 2003/87/ES in Delegirano uredbo (EU) 2019/331 ter storila očitno napako pri presoji.
—

Evropski uniji, ki jo zastopa Evropska komisija, naloži povrnitev škode, ki jo je tožeča stranka utrpela zaradi tega, ker Komisija ni plačala zamudnih obresti v skladu s členom 266, prvi odstavek, PDEU, na podlagi sodbe z dne 16. decembra 2015 v zadevi T-43/11, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd in Singapore Airlines Limited/Komisija, ter ji zato naloži plačilo teh zneskov v skladu s členom 340, drugi odstavek, PDEU, členom 268 PDEU in členom 266, drugi odstavek, PDEU: — (i) znesek, enak neplačanim zamudnim obrestim, tj. obresti od zneska 74 800 000 EUR, po obrestni meri Evropske centralne banke za njene operacije refinanciranja na dan 1. novembra 2010 (in sicer 1 %), povišani za 3,5 %, za obdobje med 11. februarjem 2011 in 8. februarjem 2016, zmanjšan za znesek, ki ga je Komisija že plačala (1 635 368 EUR), kar pomeni znesek 15 185 410 EUR, ali, če temu ne ugodi, za časovno obdobje in po obrestni meri, za katera Splošno sodišče meni, da sta primerna; — (ii) znesek, enak obrestim, dolgovanih od neplačanih zamudnih obresti za obdobje med 9. februarjem 2016 in 1. februarjem 2021, izračunanih na podlagi obrestne mere Evropske centralne banke za njene operacije refinanciranja na dan 1. novembra 2010 (in sicer 1 %), povišane za 3,5 %, kar pomeni dodatne obresti v višini 3 407 356 EUR, ali, če temu ne ugodi, za časovno obdobje in po obrestni meri, za katera Splošno sodišče meni, da sta primerna; ter — (iii) obrestne obresti, tj. obrestne obresti („capitalisation des intérêts“) od zneska neplačanih zamudnih obresti in dodatnih obresti v skupnem znesku 18 592 766 EUR (ali katerega koli drugega zneska, za katerega Splošno sodišče meni, da je primeren) za obdobje med 2. februarjem 2021 in dnevom, ko bo Komisija dejansko plačala vse neplačane zneske obresti po obrestni meri Evropske centralne banke za njene operacije refinanciranja na dan 1. novembra 2010 (in sicer 1 %), povišani za 3,5 %, ali, če temu ne ugodi, za časovno obdobje in po obrestni meri, za katera Splošno sodišče meni, da sta primerna;
1.

Nemška shema državne pomoči „Bundesregelung Fixkostenhilfe 2020“, ki jo je odobrila tožena stranka, ni združljiva z notranjim trgom, ker izkrivlja konkurenco, ne da bi bilo to v tem primeru izjemoma upravičeno. Tožena stranka je storila očitno napako pri presoji s tem, da je štela, da je shema državne pomoči, s katero je kot pogoj za upravičenost določeno zmanjšanje prometa na ravni podjetja za vsaj 30 %, na podlagi člena 107(3)(b) PDEU združljiva z notranjim trgom. Ker se v okviru sheme pomoči upravičenost do pomoči presoja na ravni podjetja, podjetja, kot je tožeča stranka, ki poslujejo na več področjih, ki so bila v pandemiji COVID-19 različno prizadeta, in pri katerih je pri fizičnem poslovanju zaradi zaprtja prišlo do upada prometa, ki je bistveno večji od 30 %, niso upravičena do pomoči samo zato, ker na nekem drugem poslovnem področju ni bilo upada prometa in zaradi upoštevanja aritmetične sredine prometov različnih poslovnih področij 30-odstotni prag ni bil dosežen. Ta podjetja tako, za razliko od podjetij, ki delujejo zgolj na enem poslovnem področju, odvisno od okoliščin, ne prejmejo nobene pomoči in morajo nepokrite fiksne stroške njihovega ustavljenega poslovanja financirati iz drugih poslovnih področij. To izkrivlja konkurenco tako v razmerju do konkurentov, ki delujejo na področjih, ki so bila prizadeta s COVID-19, kot v razmerju do konkurentov, ki delujejo na področjih, ki s COVID-19 niso bila prizadeta.
—

Splošno sodišče je s to sodbo med drugim potrdilo nezakonitost ravnanja Komisija, ker je ta enostransko omejila pravico tožeče stranke do dostopa do teh dokumentov;
4.

Četrti tožbeni razlog: tožena stranka ni dokazala vsebine češkega prava ter je podala napačno uporabo tega prava in ga napačno uporabila. Namesto, da bi tožena stranka dokazala vsebino češkega prava, kot se to to zahteva s sodno prakso Sodišča, je podala očitno napačno razlago češkega prava in natančneje člena 4c zakona o navzkrižju interesov, (2) s čimer se je namenoma izognila upoštevanju sodne prakse čeških sodišč ter pravnomočne, zavezujoče in izvršljive odločbe čeških organov v zvezi z revizijskim postopkom, na podlagi katerega je bil sprejet izpodbijani ukrep.
3.

Tretji tožbeni razlog: tožena stranka je kršila določbe PDEU in splošna načela prava Unije glede prepovedi diskriminacije, prostega pretoka storitev in svobode gospodarske pobude, ki so temelj za liberalizacijo trga zračnega prevoza v Uniji od konca 80-ih let prejšnjega stoletja. (2). Liberalizacija trga zračnega prevoza v Uniji je omogočila rast resnično panevropskih nizkocenovnih letalskih družb. Vendar pa se zatrjuje, da naj tožena stranka ne bi vedela za škodo, ki jo je povzročila kriza COVID-19 tem panevropskim letalskim družbam in njihovi vlogi letalske povezanosti Francije, zato je Franciji dovolila, da pomoč nameni le družbi Air France. Tožeči stranki trdita tudi, da člen 107(3)(b) PDEU določa izjemo od prepovedi državnih pomoči iz člena 107(1) PDEU, vendar pa ne določa izjeme od preostalih pravil in načel iz PDEU.
7.

Sedmi tožbeni razlog se nanaša ničnost Sklepa Sveta (SZVP) št. 2021/142 in Izvedbene uredbe Sveta (EU) 2021/138 v delu, v katerem se nanašata na tožečo stranko, ker je z njima kršena njena pravica do obrambe in do učinkovitega sodnega varstva.
4.

Četrti tožbeni razlog: izpodbijana odločba naj bi bila v nasprotju s členom 41(2)(c) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in členom 296 PDEU, ker (i) v njej niso podani ustrezni razlogi za odločitev Evropske komisije za neupoštevanje (a) trditev, ki jih je tožeča stranka podala v dopisih, naslovljenih na Evropsko komisijo z dne 29. septembra 2020 in 8. decembra 2020, (b) mnenja vseh TSOs in (c) mnenja ACER; ter (ii) vsebuje protislovno in neustrezno obrazložitev.