Keywords

Summary



Keywords

1. Postopek – Tožba, ki je vložena na Sodišče na podlagi arbitražne klavzule – Pristojnost Sodišča kot institucije, ki obsega Sodišče in Sodišče prve stopnje – Obveznost navedbe pristojnega sodišča Skupnosti v arbitražni klavzuli – Neobstoj

(člen 238 ES)

2. Postopek – Tožba, ki je vložena na Sodišče na podlagi arbitražne klavzule – Tožba, ki jo je institucija Skupnosti vložila zoper podjetje, ki je bilo predmet insolvenčnega postopka – Neobstoj predpisov Skupnosti na tem področju – Sklicevanje na splošna načela, ki so skupna procesnim ureditvam držav članic – Načela, ki predvidevajo nedopustnost take tožbe

(člen 238 ES; Uredba Sveta št. 1346/2000, členi 4(2)(f), 16 in 17)

3. Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Predmet spora – Opredelitev – Sprememba med postopkom – Prepoved

(Poslovnik Sodišča, člena 38 in 42)

Summary

1. Ker se uporaba izraza „Sodišče“ v Pogodbi ne nanaša na eno ali drugo sodišče Skupnosti, temveč na institucijo Skupnosti, ki obsega Sodišče in Sodišče prve stopnje, je treba sklicevanje na „Sodišče“ v členu 238 ES razumeti tako, da se nanaša na to institucijo in da je slednje tisto, ki ga mora pogodba določati zato, da je lahko pristojno eno ali drugo sodišče Skupnosti.

Ker Pogodba ne določa nobenega besedila, ki bi ga bilo treba uporabiti v arbitražni klavzuli, je treba vsako besedilo, ki kaže na to, da imajo stranke namen morebitne spore izvzeti iz pristojnosti nacionalnih sodišč zato, da bi jih predložile sodiščema Skupnosti, šteti za zadostno za to, da sta omenjeni sodišči na podlagi člena 238 ES pristojni.

(Glej točki 49 in 50.)

2. Tožba Komisije zoper podjetja, ki so predmet postopka v primeru insolventnosti v državi članici, ki je vložena na sodišče Skupnosti, je dopustna.

Iz splošnih načel, ki so skupna procesnim ureditvam držav članic, iz katerih je treba izvesti pravila, ki se uporabljajo ob tem, da ni predpisov Skupnosti na tem področju, namreč izhaja, da upnik terjatev zoper osebo, ki je v postopku v primeru insolventnosti, sodno ne more neodvisno uveljavljati, temveč mora slediti pravilom veljavnega postopka.

Poleg tega iz Uredbe št. 1346/2000 o postopkih v primeru insolventnosti izhaja, da morajo države članice medsebojno spoštovati postopke, uvedene v eni izmed teh držav, in da je uvedba postopka v državi članici priznana v vseh državah članicah in ima tam enake posledice, kot jih zanjo določa pravo države, v kateri so bili postopki uvedeni.

Zato bi institucije Skupnosti glede na druge upnike uživale neutemeljeno prednost, če bi jim bilo omogočeno, da uveljavljajo svoje terjatve v okviru postopkov, predloženih sodišču Skupnosti, medtem ko je kakršna koli tožba pred nacionalnimi sodišči nemogoča.

(Glej točke od 68 do 70.)

3. V skladu s členom 38 Poslovnika morajo stranke v vlogi, s katero se postopek začne, navesti predmet spora. Iz tega izhaja, da čeprav člen 42 istega poslovnika pod določenimi pogoji dopušča navajanje novih razlogov, stranka med postopkom ne more spremeniti samega predmeta spora. Novi predlogi, ki so bili prvič vloženi na obravnavi, ne bi mogli biti sprejeti, ne da bi bila s tem toženim strankam odvzeta možnost, da pripravijo odgovor, in tako kršene pravice obrambe.

(Glej točko 75.)