ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
60.

Mislim pa, da Sodišče tukaj ni imelo namena postaviti posebej visokih zahtev za najemno pogodbo v smislu določb o DDV. Te zahteve ne presegajo pravice najemnika, ki je običajno določena v takšnih pogodbah, do uporabe predmeta najema in do zaščite pred poseganjem v to pravico (in njeno izvrševanje) s strani nepooblaščenih tretjih oseb. Vendar to ne izključuje pravic, ki jih ima lastnik predmeta najema (ali širše najemodajalec), bodisi na podlagi zakona bodisi na podlagi pogodbe, sklenjene med strankama. Prav tako to ne izključuje dejstva, da ima najemnik lahko določene obveznosti v zvezi s predmetom najema, ki so mu naložene na drugi podlagi, na primer na podlagi delovnega razmerja med njim in najemodajalcem.
74.

Za ponazoritev je mogoče pojasniti, da je Sodišče v primeru „razmerja med podjetjem, ki opravlja storitve sprejemanja stav, in gospodarskim subjektom, ki posreduje pri sprejemanju stav v svojem imenu in za račun tega podjetja“ ( 46 ), odločilo, da „pravna vez ne nastane neposredno med vplačnikom stave in podjetjem, za račun katerega subjekt posreduje, ampak med tem subjektom in vplačnikom stave na eni strani ter med tem subjektom in navedenim podjetjem na drugi strani“ ( 47 ). Vendar sta za namene DDV vlogi ponudnika storitev in plačnika fiktivno zamenjani. ( 48 )
11.

Člen 1(1) Direktive (EU) 2015/1535 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. septembra 2015 o določitvi postopka za zbiranje informacij na področju tehničnih predpisov in pravil za storitve informacijske družbe ( 7 ) določa: „1. V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: […] (b) ‚storitev‘ pomeni katero koli storitev informacijske družbe ali katero koli storitev, ki se običajno opravi odplačno, na daljavo, elektronsko in na posamezno zahtevo prejemnika storitev. Za namene te opredelitve: (i) ,na daljavo‘ pomeni, da se storitev opravi, ne da bi bile stranke sočasno navzoče; (ii) ‚elektronsko‘ pomeni, da se storitev pošlje na začetnem kraju in sprejme na cilju z elektronsko opremo za obdelavo (skupaj z digitalnim zgoščevanjem) in shranjevanje podatkov ter se v celoti prenaša, pošilja in sprejema po žici, radijsko, z optičnimi ali drugimi elektromagnetnimi sredstvi; (iii) ‚na zahtevo prejemnika storitev‘ pomeni, da se storitev opravi s prenosom podatkov na posamezno zahtevo. Okvirni seznam storitev, ki jih ta opredelitev ne zajema, je določen v Prilogi I; […] (e) ‚predpis o storitvah‘ pomeni splošno zahtevo v zvezi z začetkom in nadaljevanjem storitvenih dejavnosti v smislu točke (b), zlasti določbe, ki se nanašajo na dobavitelja storitev, storitve in prejemnika storitve, razen vseh pravil, ki niso posebej namenjena storitvam, opredeljenim v navedeni točki. Za namene te opredelitve se: (i) šteje, da je pravilo posebej namenjeno storitvam informacijske družbe, kadar je, ob upoštevanju razlogov za njegovo sprejetje in njegovega normodajnega dela, poseben namen in predmet vseh ali nekaterih določb pravila urediti take storitve jasno in z določenim ciljem; (ii) ne šteje, da je pravilo posebej namenjeno storitvam informacijske družbe, če vpliva na takšne storitve le posredno ali postransko; (f) ‚tehnični predpis‘ pomeni tehnične specifikacije in druge zahteve ali pravila o storitvah, vključno z relevantnimi upravnimi določbami, katerih upoštevanje je pravno ali dejansko obvezno pri trženju, opravljanju storitve, ustanovitvi izvajalca storitve ali uporabi v državi članici ali njenem večjem delu, kot tudi zakoni, predpisi ali upravnimi določbami držav članic, razen tistih, ki so določeni v členu 7 in prepovedujejo izdelavo, uvoz, trženje ali uporabo proizvoda ali ki prepovedujejo opravljanje ali uporabo storitve ali ustanovitev dobavitelja storitve. […] Sem sodijo tehnični predpisi, ki jih določijo organi, ki jih imenujejo države članice in so vključeni na seznam, ki ga sestavi in po potrebi posodablja Komisija, v okviru odbora iz člena 2. […]“.
14.

Člen 274 te direktive, naslovljen „Pravo, ki se uporablja“, določa: „1. Sklep o začetku postopka prenehanja glede zavarovalnice, postopke prenehanja in njihove učinke urejajo zakoni, ki se uporabljajo v matični državi članici, če ni drugače določeno v členih 285 do 292. 2. Predpisi matične države članice določajo vsaj: (a) sredstva, ki so del premoženja in obravnavanje sredstev, ki jih zavarovalnica pridobi ali so nanjo prenesene po začetku postopka prenehanja; (b) pooblastila zavarovalnice in likvidacijskega upravitelja; (c) pogoje, pod katerimi se lahko doseže pobotanje; (d) učinke postopka prenehanja na veljavne pogodbe, v katerih je zavarovalnica stranka; (e) učinke postopka prenehanja na sodne postopke, ki so jih začeli posamezniki upniki, razen pravdnih postopkov, ki so v teku, iz člena 292; (f) zahtevke, ki se vložijo proti premoženju zavarovalnice in obravnavanje zahtevkov, do katerih pride po začetku postopka prenehanja; (g) predpise, ki urejajo vlaganje, preverjanje in sprejem zahtevkov; (h) predpise, ki urejajo razdelitev donosa od unovčenih sredstev, razvrščanje zahtevkov in pravice upnikov, ki so dobili delno nadomestilo po začetku postopka prenehanja na podlagi stvarne pravice ali preko pobotanja; (i) pogoje za zaključek postopka prenehanja in učinke zaključka, zlasti s poravnavo; (j) pravice upnikov po zaključku postopka prenehanja; (k) stranko, ki nosi stroške in izdatke, ki nastanejo v postopku prenehanja; in (l) predpise, ki se nanašajo na neveljavnost, izpodbojnost in neizvršljivost pravnih predpisov, ki so škodljivi za vse upnike.“
11.

Člen 37 Direktive 2009/72, naslovljen „Naloge in pooblastila regulativnih organov“, določa: „1. Regulativni organ ima naslednje naloge: […] (b) zagotavljati, da operaterji prenosnega in distribucijskega sistema in po potrebi tudi lastniki sistema ter elektroenergetska podjetja izpolnjujejo obveznosti, ki jim jih nalagata ta direktiva in druga zadevna zakonodaja Skupnosti, vključno s čezmejnimi zadevami; […] (h) spremljati upoštevanje predpisov o varnosti in zanesljivosti omrežja in pregledovati njegovo učinkovitost v preteklosti […]. […] (m) spremljati čas, ki ga operaterji prenosnih in distribucijskih sistemov potrebujejo za priključitve in popravila; (n) skupaj z drugimi pristojnimi organi pomagati zagotavljati, da so ukrepi za varstvo potrošnikov, vključno s tistimi, ki so opredeljeni v Prilogi I, učinkoviti in da se jih izvaja; […] 4. Države članice zagotovijo, da se regulativni organi pooblastijo za učinkovito in hitro izvajanje nalog iz odstavkov 1, 3 in 6. V ta namen ima regulativni organ vsaj naslednja pooblastila: […] (a) izdaja odločitve, zavezujoče za elektroenergetska podjetja; […] (d) elektroenergetskim podjetjem, ki ne izpolnjujejo svojih obveznosti iz te direktive ali katere koli zadevne pravno zavezujoče odločitve regulativnega organa ali Agencije, naloži učinkovite, sorazmerne in odvračilne kazni, ali pristojnemu sodišču predlaga, da naloži take kazni. To vključuje pristojnosti, da naloži ali predlaga kazni […] in sicer za operaterja prenosnega sistema oziroma vertikalno integrirano podjetje, ki morda ne izpolnjujeta svojih obveznosti iz te direktive; in […] 11. Stranka, ki se želi pritožiti zoper operaterja prenosnih ali distribucijskih sistemov glede obveznosti operaterja iz te direktive, lahko pošlje pritožbo regulativnemu organu, ki v vlogi organov za poravnavo sporov v dveh mesecih po prejemu pritožbe sprejme svojo odločitev. Navedeni rok se lahko podaljša za dva meseca, če regulativni organ zahteva dodatne informacije. Ta podaljšani rok se lahko dodatno podaljša s soglasjem pritožnika. Odločitev regulativnega organa je zavezujoča, dokler se ne ovrže s pritožbo. 12. Vsaka stranka, ki utrpi škodo in ima pravico do pritožbe na odločitev o metodologijah za izračun, sprejeto v skladu s tem členom, ali če za regulativni organ velja obveznost posvetovanj, glede predlaganih tarif ali metodologij za izračun, lahko najkasneje v dveh mesecih po objavi odločitve ali njenega predloga ali v krajšem roku, če to predvidijo države članice, vloži pritožbo za pregled. Ta pritožba nima odložilnega učinka. […] 17. Države članice zagotovijo ustrezne mehanizme na nacionalni ravni, v okviru katerih se lahko stranka, ki jo zadeva odločitev regulativnega organa, pritoži organu, ki je neodvisen od vpletenih strank in katere koli vlade.“
Ta položaj je torej podoben položaju v zadevi C‑626/19 PPU, katere preučitev me je privedla do ugotovitve, da sodni nadzor, izveden ob izdaji NNP, zaradi svoje narave ne more izpolniti „zahtev za učinkovito sodno varstvo“, navedenih v točki 75 sodbe OG in PI (državni tožilstvi v Lübecku in Zwickauu), to je varstvo, ki ga vedno zahteva zadevna oseba in se udejanja s postopkom, v katerem ta lahko posreduje in sodeluje ter s tem uresničuje svojo pravico do obrambe. ( 9 )
41.

Po razlagi, ki jo predlaga Splošno sodišče in ki jo glede tega podpirajo tožeče stranke na prvi stopnji, bi to privedlo do povečanja števila postopkovnih zahtev. OI bi se moral namreč, da bi lahko opravil revizijo DŽR, ki se uporablja za uslužbence, napotene v tretjo državo, na eni strani posvetovati z odborom uslužbencev in pridobiti mnenje odbora za Kadrovske predpise za sprejetje SDI in na drugi strani uvesti podrobne določbe za uporabo in ponovno pridobiti mnenje odbora uslužbencev. Zato, če mora OI, kot je štelo Splošno sodišče, SDI sprejeti pred sprejetjem sklepa o spremembi zneska DŽR, se je treba vprašati o razlogih, ki so privedli do navedbe podrobnih določb za uporabo člena 10(3) Priloge X h Kadrovskim predpisom, ki določa postopkovne zahteve, ki so manj stroge od tistih iz člena 110 Kadrovskih predpisov.
42.

V skladu z ustaljeno sodno prakso pritožba, usmerjena zoper razlog, vključen v odločbo Splošnega sodišča zgolj zaradi celovitosti, sama po sebi ne more povzročiti razveljavitve te odločbe in je torej brezpredmetna. ( 37 ) Splošno sodišče je sicer omenilo, da je agencija EMA sprejela ureditve v skladu s členom 73 Uredbe št. 726/2004 o izvajanju Uredbe št. 1049/2001 ter dokumenta z naslovom „Politika Evropske agencije za zdravila glede dostopa do dokumentov (v zvezi z zdravili za uporabo v humani in veterinarski medicini)“ (European Medicines Agency policy on access to documents (related to medicinal products for human and veterinary use)) ( 38 ) in „Rezultat politike Evropske agencije za zdravila glede dostopa do dokumentov v zvezi z zdravili za uporabo v humani in veterinarski medicini“ (Output of the European Medicines Agency policy on access to documents related to medicinal products for human and veterinary use), ( 39 ) vendar je očitno, da se Splošno sodišče v svojem razlogovanju ni oprlo na ta dokumenta.
Člen 66 Uredbe (EU) št. 508/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo in razveljavitvi uredb Sveta (ES) št. 2328/2003, (ES) št. 861/2006, (ES) št. 1198/2006 in (ES) št. 791/2007 in Uredbe (EU) št. 1255/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (v nadaljevanju: uredba o ESPR) ( 6 ), naslovljen „Načrti proizvodnje in trženja“, določa:

„1. ESPR podpira pripravo in izvajanje načrtov proizvodnje in trženja iz člena 28 [uredbe o SUT].

2. Odhodki v zvezi z načrti proizvodnje in trženja so upravičeni do podpore iz ESPR šele potem, ko pristojni organi v državi članici odobrijo letno poročilo iz člena 28(5) [uredbe o SUT].

3. Podpora, ki se za posamezno organizacijo proizvajalcev na leto odobri v skladu s tem členom, ne presega 3 % povprečne letne vrednosti proizvodnje, ki jo je v predhodnih treh koledarskih letih dala na trg ta organizacija proizvajalcev. Ta podpora za vsako na novo priznano organizacijo proizvajalcev ne presega 3 % povprečne letne vrednosti proizvodnje, ki so jo v predhodnih treh koledarskih letih dali na trg člani te organizacije proizvajalcev.

4. Zadevna država članica lahko po odobritvi načrta proizvodnje in trženja dodeli predplačilo v višini 50 % finančne podpore v skladu s členom 28(3) [uredbe o SUT].

5. Podpora iz odstavka 1 se dodeli samo organizacijam proizvajalcev in združenjem organizacij proizvajalcev.“
9.

V teh okoliščinah je Østre Landsret (pritožbeno sodišče za vzhodno regijo, Danska) prekinilo odločanje in s predložitveno odločbo, ki je v sodno tajništvo Sodišča prispela 8. februarja 2018, Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je v zadevi, v kateri so bile uvedene ‚nove omejitve‘ za združitev družine med zakoncema, ki prima facie kršijo klavzulo ‚standstill‘ iz [člena 13 Sklepa št. 1/80], in so te omejitve utemeljene na osnovi preudarkov o ‚uspešni integraciji‘, ki jih je Sodišče Evropske unije priznalo v sodbah z dne 12. aprila 2016, Genc (C‑561/14, EU:C:2016:247), in z dne 29. marca 2017, Tekdemir (C‑652/15, EU:C:2017:239), pravilo, kot je člen 9(7) [danskega zakona o tujcih] – v skladu s katerim je, med drugim, splošni pogoj za združitev družine med osebo, ki je državljan tretje države in ima dovoljenje za prebivanje na Danskem, in zakoncem te osebe, da je povezanost para z Dansko močnejša kot s Turčijo – mogoče šteti za ‚upravičeno z nujnim razlogom v splošnem interesu, primerno za uresničitev želenega legitimnega cilja in [da] ne presega tistega, kar je nujno za dosego tega cilja‘? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, iz česar sledi, da se zahteva po povezanosti na splošno šteje kot primerna za zagotovitev doseganja cilja vključitve, ali je nato mogoče brez kršitve preizkusa omejitve in zahteve po sorazmernosti: (i) uporabiti pristop, v skladu s katerim se, kadar je zakonec z dovoljenjem za prebivanje v državi članici (sponzor) prvič prišel na Dansko v starosti 12–13 let ali kasneje, pri presoji povezanosti te osebe z državo članico pomembna teža pripiše naslednjemu: – ali je oseba bodisi zakonito prebivala v državi članici daljše obdobje približno 12 let; – bodisi je v državi članici neko obdobje prebivala in imela stabilno zaposlitev, ki je vključevala znaten obseg stikov in sporazumevanja s sodelavci ali naročniki v jeziku države članice in je brez večjih prekinitev trajala vsaj od štiri do pet let; – ali pa je v državi članici prebivala in imela stabilno zaposlitev brez veliko stikov in sporazumevanja s sodelavci ali naročniki v jeziku države članice, ki je brez večjih prekinitev trajala vsaj od sedem do osem let; (ii) uporabiti pristop, v skladu s katerim to, da je sponzor ohranjal močno povezanost s svojo izvorno državo s pogostimi ali daljšimi obiski te države, kaže na neizpolnjevanje zahteve po povezanosti, medtem ko se kratke počitnice ali bivanja z namenom izobraževanja ne štejejo za razlog proti izdaji dovoljenja; (iii) uporabiti pristop, v skladu s katerim obstoj tako imenovanega položaja ‚poroka, ločitev in ponovna poroka‘ močno kaže na to, da zahteva po povezanosti ni izpolnjena?“
9.

Člen 8 Direktive 2008/9 določa: „1. Zahtevek za vračilo mora vsebovati naslednje podatke: (a) ime in polni naslov vlagatelja; (b) elektronski naslov; (c) opis poslovne dejavnosti vlagatelja, za katero so pridobljeni blago in storitve; (d) obdobje vračila, za katerega se vlaga zahtevek; (e) izjavo vlagatelja, da v obdobju vračila ni dobavil nobenega blaga ali opravil storitev, za katere bi se lahko štelo, da je bilo dobavljeno ali so bile opravljene v državi članici vračila, z izjemo transakcij iz točk (i) in (ii) člena 3(b); (f) identifikacijsko številko DDV ali davčno sklicno številko vlagatelja; (g) podatke o bančnem računu, vključno s kodama IBAN in BIC. 2. Poleg podatkov iz odstavka 1 mora zahtevek za vračilo za vsako državo članico vračila in za vsak račun ali uvozni dokument vsebovati naslednje podatke: (a) ime in polni naslov dobavitelja; (b) identifikacijsko številko DDV ali davčno sklicno številko dobavitelja, kot mu jo dodeli država članica vračila v skladu z določbami členov 239 in 240 Direktive 2006/112/ES, razen pri uvozu; (c) predpono države članice vračila v skladu s členom 215 Direktive 2006/112/ES, razen pri uvozu; (d) datum in številko računa ali uvoznega dokumenta; (e) davčno osnovo in znesek DDV, izražena v valuti države članice vračila; (f) znesek odbitnega DDV, izračunana v skladu s členom 5 in drugim odstavkom člena 6, izražen v valuti države članice vračila; (g) po potrebi tudi odbitni delež, izračunan v skladu s členom 6 in izražen v odstotkih; (h) vrsto pridobljenega blaga ali storitev, označeno z oznakami iz člena 9.“
76.

Zdi se mi, da navedena utemeljitev združuje, kar se dejansko lahko ustrezno opiše kot „cilje“ (in celo kot hvalevredne cilje) – varstvo primernega izvajanja sodne oblasti in zagotavljanje, da ima stranka dostop do nepristranskega svetovanja in ustreznega strokovnega zastopanja – in ponavljajočo se domnevo, da se oseba, ki pripada verskemu redu, „očitno“ ne bo sposobna vesti tako, da bo združljivo s temi cilji. V določenih okoliščinah določenega poklicnega ravnanja odvetnika je ta domneva lahko dejansko pravilna. Vendar je lahko tudi napačna. To je mogoče najbolje prikazati na dveh (izmišljenih) primerih.
62.

Drugič, iz sistematične razlage točke 5 izhaja, da namen zakonodajalca Unije ni mogel biti, da bi bila odstranitev notranjih organov, kot korak v klavnem procesu, vedno brezhibno čista in da pri njej ne bi nikoli prišlo do kontaminacije. To ne bi bilo le nerazumno, ampak bi tudi pomenilo, da je pregled post mortem nekoliko odvečen. Kot dejansko izhaja iz točk 6 in 7, ki sta logično nadaljevanje točke 5, je treba dele, za katere je bilo po pregledu post mortem ugotovljeno, da niso ustrezni za prehrano ljudi, čim prej odstraniti iz čistega predela obrata, notranje organe, ki ostanejo v trupu, pa je treba v celoti in čim prej odstraniti. V teh pravilih je jasno navedeno, da lahko klavnice težave, ki so se morda pojavile med odstranitvijo notranjih organov, obravnavajo in odpravijo že takoj v naslednji fazi. Bodisi je zadnjenavedeno nekako opravljeno bodisi je treba odstraniti cel trup.
Člen 8 Uredbe št. 1370/2007, naslovljen „Prehod“, določa:

„1. Pogodbe o izvajanju javne službe se sklepajo v skladu s pravili, določenimi v tej uredbi. […]

2. Brez poseganja v odstavek 3 je sklepanje pogodb o javnih storitvah železniškega in cestnega prevoza v skladu s členom 5 od 3. decembra 2019. Države članice v tem prehodnem obdobju sprejmejo ukrepe za postopno uskladitev s členom 5, da bi preprečile resne strukturne težave, zlasti v zvezi s prevoznimi zmogljivostmi.

Države članice v roku šestih mesecev po izteku prve polovice prehodnega obdobja Komisiji predložijo poročilo o napredku, ki izpostavi izvajanje postopnega sklepanja pogodb o izvajanju javne službe v skladu s členom 5. Na podlagi poročil o napredku držav članic Komisija državam članicam lahko predlaga ustrezne ukrepe.

3. Pri uporabi odstavka 2 se ne upoštevajo pogodbe o izvajanju javnih služb, sklenjene v skladu s pravom Skupnosti in nacionalnim pravom:

(a) pred 26. julijem 2000 na podlagi pravičnega in za javnost odprtega razpisa;

(b) pred 26. julijem 2000 na podlagi postopka, ki ni bil pravičen in za javnost odprt razpis;

(c) od 26. julija 2000 in pred 3. decembrom 2009 na podlagi pravičnega in za javnost odprtega razpisa;

(d) od 26. julija 2000 in pred 3. decembrom 2009 na podlagi postopka, ki ni bil pravičen in za javnost odprt razpis.

Pogodbe iz točke (a) se lahko izvajajo do izteka njihove veljavnosti. Pogodbe iz točk (b) in (c) se lahko izvajajo do izteka njihove veljavnosti, vendar največ 30 let. Pogodbe iz točke (d) se lahko izvajajo do izteka njihove veljavnosti, če imajo omejeno veljavnost, primerljivo z veljavnostmi, določenimi v členu 4.

Pogodbe o izvajanju javne službe se lahko izvajajo do izteka njihove veljavnosti, če bi prekinitev pogodb povzročila nepotrebne pravne ali ekonomske posledice in če je Komisija to odobrila.

[…]“
Člen 3 te direktive določa:

„1. Države članice predvidijo ukrepe, postopke in pravna sredstva, potrebne za zagotovitev uveljavitve pravic intelektualne lastnine, ki jih zajema ta direktiva. Ti ukrepi, postopki in pravna sredstva so pošteni in pravični in niso po nepotrebnem zapleteni ali dragi in ne vsebujejo nerazumnih časovnih rokov ali neupravičenih zamud.

2. Ti ukrepi, postopki in pravna sredstva so tudi dejanski [učinkoviti], sorazmerni in odvračilni in se uporabljajo na tak način, da se izogibajo ustvarjanju ovir za zakonito trgovino in zagotavljajo zaščito pred zlorabo.“
78.

Zato Komisija upravičeno graja to, da mora potrošnik v skladu s členom 493(1), drugi stavek, KPC že ob vložitvi ugovora navesti vse očitke ter dejstva in dokaze. Na ustni obravnavi se stranki nista strinjali glede tega, ali poljsko postopkovno pravo sodišču dovoljuje, da preizkusi osnovno kreditno pogodbo na drugi stopnji postopka za izdajo plačilnega naloga, le če potrošnik te očitke ter dejstva in dokaze navede ob vložitvi ugovora. Vendar pa mora v skladu z ustaljeno sodno prakso nacionalno sodišče po uradni dolžnosti preizkusiti nepoštenost pogodbenega pogoja. Omejitev obsega preizkusa na očitke, ki jih navede potrošnik, torej ni združljiva z Direktivo o nedovoljenih pogojih. Naloga predložitvenega sodišča je, da z razlago, ki je v skladu z Direktivo, zagotovi, da nacionalno postopkovno pravo ne vsebuje take omejitve, ali zavrne njeno uporabo, kadar skladna razlaga ni možna.
28.

Okoliščine, v okviru katerih je Sodišče to presojalo, pa so povsem primerljive z okoliščinami iz tega predloga za sprejetje predhodne odločbe, ker je bilo skrajšanje delovnega časa zadevnih delavcev posledica socialnega načrta, v katerem je bilo dogovorjeno, da „se glede na [to skrajšanje] prekine izvrševanje vzajemnih obveznosti delodajalca in zaposlenega v zvezi z delom in plačilom“. ( 50 ) Sodišče je v takem primeru priznalo, da se lahko pravica do plačanega letnega dopusta določi z uporabo načela pro rata temporis. ( 51 ) Glede na to, da lahko države članice svobodno opredelijo pogodbeno ureditev med delavcem na starševskem dopustu in njegovim delodajalcem, ter glede na to, da pravo Unije ne posega v občutljivo vprašanje nadomestila za starševski dopust, je treba namreč ugotoviti, da je neupoštevanje tega dopusta pri izračunu pravice do plačanega letnega dopusta zgolj posledica suspenza medsebojnih obveznosti, ki so do takrat povezovale M. Dicu z njenim delodajalcem. ( 52 ) To, da se zaradi te prekinitve pro rata temporis zmanjša njena pravica do plačanega letnega dopusta, se glede na trenutno stanje prava Unije ne zdi sporno. Zato v teh okoliščinah tudi večkrat ponovljena trditev Sodišča, da dopust, zagotovljen s pravom Unije, ne more vplivati na drugi dopust, zagotovljen s tem pravom, ( 53 ) ni izpodbita ravno zato, ker s pravom Unije ni zagotovljena pravica do plačanega letnega dopusta v obdobju, v katerem je izvrševanje medsebojnih obveznosti delavca in delodajalca prekinjeno in se ne šteje, da obstaja obdobje dejanskega dela. Z razlago, ki jo torej predlagam Sodišču, se ohranja celovitost tako plačanega letnega dopusta kot tudi starševskega dopusta.
61.

Vsekakor se v položaju, kot je tisti iz postopka v glavni stvari, davčni zavezanec, odgovoren za utajo ali izogibanje plačilu davka, ne more sklicevati na načelo nevtralnosti, tako da svoj položaj primerja s položajem davčnega zavezanca, ki je ustrezno izpolnil svoje obveznosti na podlagi pravil o DDV, določenih na ravni EU in na nacionalni ravni. Kot je navedlo Sodišče v sodbi Maya Marinova, davčni zavezanci, ki so utajili davke, pri čemer gre med drugim za prikrivanje obdavčljivih transakcij in z njimi povezanih prihodkov, niso v primerljivem položaju z davčnimi zavezanci, ki spoštujejo svoje obveznosti na področju knjigovodstva, obračuna in plačila DDV. V takih okoliščinah se na to načelo ne more uspešno sklicevati davčni zavezanec, ki je naklepno sodeloval pri davčni utaji in ki je ogrozil delovanje skupnega sistema DDV. ( 24 )