ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva C-446/05

Kazenski postopek

proti

Ioannisu Doulamisu

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo tribunal de première instance de Bruxelles)

„Člen 81 ES v povezavi s členom 10 ES — Nacionalni zakon, ki prepoveduje oglaševanje na področju zobozdravstvenih storitev“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca Y. Bota, predstavljeni 22. novembra 2007 I - 1379

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 13. marca 2008 I - 1404

Povzetek sodbe

Konkurenca – Pravila Skupnosti – Obveznosti držav članic

(členi 3(1)(g) ES, 10 ES in 81 ES)

Člen 81 ES, v povezavi s členoma 3(1)(g) ES in 10, drugi odstavek, ES, ne nasprotuje taki nacionalni zakonodaji, ki vsakomur oziroma ponudnikom zobozdravstvenih storitev prepoveduje, da v okviru svobodnega poklica ali zobozdravstvene ordinacije kakor koli oglašujejo na področju zobozdravstva. Gre namreč za kršitev členov 10 ES in 81 ES, če država članica bodisi predpiše ali spodbuja sklepanje sporazumov, ki so v nasprotju s členom 81 ES, ali krepi učinke takih sporazumov bodisi če svojim predpisom odvzame naravo državnega ukrepa s prenosom pristojnosti za sprejetje odločitev, ki posegajo v gospodarsko sfero, na zasebne subjekte. Tak zakon torej ne izhaja iz nobene izmed hipotez glede povezane uporabe členov 10 ES in 81 ES.

(Glej točke 20, 21, 24 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Določbe Pogodbe – Področje uporabe

(člen 43 ES)

2. Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Meje

(člen 234 ES)

3. Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Prosti pretok kapitala – Davčna zakonodaja – Davki na dobiček

(člena 43 ES in 56 ES)

Summary

1. Če ena ali več fizičnih oseb, ki so rezidenti države članice, pridobi celoten delež družbe, ki ima registriran sedež v drugi državi članici in ki tem osebam daje določen vpliv na odločitve družbe ter jim omogoča, da določijo dejavnosti, se uporabi določbe Pogodbe o svobodi ustanavljanja. Te določbe se torej uporabijo v položaju, v katerem imajo vse deleže družbe, neposredno ali posredno, člani iste družine, ki imajo enake interese, soglasno sprejemajo odločitve v zvezi s to družbo prek istega zastopnika v njeni skupščini in ji določajo dejavnosti.

(Glej točke od 30 do 32.)

2. Sodišče v okviru člena 234 ES ni pristojno, da se izreče o morebitni kršitvi države članice podpisnice glede določb dvostranske konvencije za odpravo ali omilitev dvojnih obdavčenj. Sodišče namreč ne more preizkusiti razmerja med nacionalnim ukrepom in določbami konvencije o izogibanju dvojnega obdavčevanja, ker to vprašanje ne sodi v razlago prava Skupnosti.

(Glej točki 46 in 47.)

3. Člena 43 ES in 56 ES je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta davčni zakonodaji države članice, na podlagi katere dohodki nacionalnega rezidenta, ki izhajajo iz kapitala, vloženega v poslovno enoto s sedežem v drugi državi članici, ne glede na konvencijo o izogibanju dvojnega obdavčevanja, sklenjeno z državo članico sedeža te poslovne enote, niso oproščeni davka na nacionalni dohodek, ampak so obdavčeni z nacionalnim davkom, od katerega se odšteje davek, obračunan v drugi državi članici.

Države članice so namreč imele v času usklajevanja davčnega prava Skupnosti delno avtonomijo. Iz te davčne pristojnosti izhaja, da svoboda družb, da izbirajo med različnimi državami, kjer bi imele sedež, nikakor ne obsega tega, da bi bile svoj davčni sistem zavezane prilagoditi različnim sistemom obdavčitve drugih držav članic, da bi zagotovile, da bi bila družba, ki je za svoj sedež izbrala zadevno državo članico, na nacionalni ravni obdavčena enako kot družba, ki je za svoj sedež izbrala drugo državo članico. Navedena finančna avtonomija obsega tudi to, da so države članice svobodne pri določitvi pogojev in ravni obdavčitve različnih oblik poslovnih enot nacionalnih družb, ki poslujejo v tujini, pod pogojem, da se jim odobri obravnavanje, ki ni diskriminatorno do primerljivih nacionalnih poslovnih enot.

(Glej točke 43, 45, 51, 53, 57 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Približevanje zakonodaj – Zdravila za uporabo v humani medicini – Direktiva 2001/83

(Direktiva Parlamenta in Sveta 2001/83)

2. Približevanje zakonodaj – Zdravila za uporabo v humani medicini – Direktiva 2001/83

(Direktiva Parlamenta in Sveta 2001/83, člen 90(c) in ( j))

3. Približevanje zakonodaj – Zdravila za uporabo v humani medicini – Direktiva 2001/83

(Direktiva Parlamenta in Sveta 2001/83, členi 87(3), 88(6) in 96(1))

Summary

1. Z Direktivo 2001/83 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini, kot je bila spremenjena z Direktivo 2004/27, je bila izvedena popolna uskladitev na področju zdravil, ker so primeri, v katerih lahko države članice sprejmejo določbe, ki odstopajo od pravil, določenih s to direktivo, izrecno navedeni. To direktivo je treba zato razlagati tako, da država članica v svoji nacionalni zakonodaji ne more absolutno in brezpogojno prepovedati uporabe izjav tretjih pri oglaševanju zdravil širši javnosti, vendar pa je mogoče v skladu s to direktivo njihovo uporabo omejiti zgolj zaradi njihove posebne vsebine ali lastnosti njihovega avtorja.

(Glej točko 39 in točko 1 izreka.)

2. Direktiva 2001/83 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini, kot je bila spremenjena z Direktivo 2004/27, državam članicam nalaga, naj v svoji nacionalni zakonodaji prepovejo uporabo izjav tretjih pri oglaševanju zdravil širši javnosti, kadar so v njih uporabljeni neprimerni, vznemirljivi ali zavajajoči izrazi o možnostih okrevanja v smislu člena 90(j) te direktive, in bi bilo pojem „izrazi o možnostih okrevanja“ torej treba razlagati tako, kot da ne vključuje navedb v zvezi s krepitvijo dobrega počutja osebe, če ne vsebuje sklicevanj na zdravilni učinek zdravila v smislu odpravljanja posebne bolezni. Člen 90(c) te direktive državam članicam tudi nalaga, naj v svoji nacionalni zakonodaji določijo prepoved uporabe izjav tretjih pri oglaševanju zdravil širši javnosti, kadar je iz njih mogoče razumeti, da uporaba zdravila prispeva h krepitvi splošnega dobrega počutja.

(Glej točko 52 in točko 2(a) izreka.)

3. Členi 87(3), 88(6) in 96(1) Direktive 2001/83 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini, kot je bila spremenjena z Direktivo 2004/27, prepovedujejo spletno oglaševanje zdravila v obliki žrebanja, če to spodbuja nesmotrno uporabo tega zdravila in povzroči njegovo neposredno razdeljevanje javnosti ter izdajo brezplačnih vzorcev.

(Glej točko 59 in točko 2(b) izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Socialna politika – Približevanje zakonodaj – Prenos podjetij – Ohranjanje pravic delavcev – Direktiva 2001/23

(Direktiva Sveta 2001/23, člen 1(1))

Summary

Za uporabo Direktive 2001/23 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov, se mora prenos nanašati na stalno gospodarsko enoto, katere dejavnost ni omejena na izvajanje določenega projekta. Ker gre za podjetje za začasno zaposlovanje, je treba zaradi neobstoja prepoznavne organizacijske strukture namesto presoje, katere namen bi bila ugotovitev obstoja gospodarske enote glede na organizacijo, opraviti preizkus, ki upošteva njegove posebnosti.

Člen 1(1) navedene direktive je treba razlagati tako, da se ta uporablja, ko je del upravnega osebja in del začasnih delavcev premeščen v drugo podjetje za začasno zaposlovanje, da bi tam opravljali iste dejavnosti za iste stranke in – to je okoliščina, ki jo mora preveriti predložitveno sodišče – da dejavniki, na katere vpliva prenos, sami zadostujejo za opravljanje storitev, ki so značilne za zadevno gospodarsko dejavnost, ne da bi bilo treba uporabiti druga pomembna produkcijska sredstva ali druge dele podjetja.

(Glej točke 31, 34, 38 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Davki na promet – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Osnova za obdavčevanje

(Direktiva Sveta 77/388, člena 2(1) in 6(1))

Summary

Člena 2(1) in 6(1) Šeste direktive Sveta 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih je treba razlagati tako, da je treba zneske, plačane iz naslova ar, v okviru pogodb, ki se nanašajo na opravljanje hotelskih storitev, obdavčenih z davkom na dodano vrednost, če stranka izrabi pravico do odstopa in lastnik hotela te zneske obdrži, šteti kot pavšalne odškodnine zaradi odpovedi pogodbe, plačane za odpravo utrpljene škode zaradi neizpolnitve obveznosti stranke, ki nimajo neposredne zveze s kakršno koli odplačno storitvijo in kot taki niso predmet tega davka.

Strankinega plačila are in obveznosti lastnika hotela, da s tretjimi ne sklepa pogodb, če bi s tem prekršil zavezo, ki jo je sprejel do stranke, namreč v nasprotju s trditvijo francoske vlade ni mogoče več označiti kot vzajemno storitev, ker v tem primeru navedena obveznost izhaja neposredno iz pogodbe o nastanitvi in ne iz plačila are. Tako mora lastnik hotela, če ponudi dogovorjeno storitev, na podlagi rezervacije le spoštovati pogodbo, sklenjeno s stranko, in sicer v skladu z načelom, na podlagi katerega je treba izvrševati pogodbe. Zato spoštovanja te obveznosti ni mogoče opredeliti kot nadomestila za plačano aro.

(Glej točke 23, 25, 36 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prosto gibanje oseb – Delavci – Uredba št. 1612/68 – Pojem „delavec migrant“

(Uredba Sveta št. 1612/68)

2. Prosto gibanje oseb – Delavci – Enako obravnavanje – Socialne ugodnosti

(Uredba Sveta št. 1612/68, člen 7(2))

Summary

1. Državljan države članice, ki je prenesel svoje stalno prebivališče v drugo državo članico, pri čemer je obdržal svojo zaposlitev v prvi državi, in odtlej opravlja svojo poklicno dejavnost kot obmejni delavec, se lahko sklicuje na status „delavca migranta“ v smislu Uredbe št. 1612/68 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti.

(Glej točko 20 in točko 1 izreka.)

2. Člen 7(2) Uredbe št. 1612/68 nasprotuje temu, da je brezposelna oseba, ki prebiva v drugi državi članici in je zakonec delavca migranta, ki opravlja poklicno dejavnost v državi članici, izključena od pravice do dodatka za vzgojo iz razloga, da nima niti stalnega niti običajnega prebivališča v prvi državi članici, ker dodelitev takega dodatka, ki koristi celotni družini, ne glede na to, kateri od staršev ga zahteva, zakoncu delavca lahko zmanjša obveznost delavca, da prispeva za družinske stroške, in je torej zanj „socialna ugodnost“ v smislu navedene določbe.

Tak pogoj prebivališča je treba šteti za posredno diskriminatornega, ker lahko že samo zaradi svoje lastnosti bolj vpliva na delavce migrante ali njihove zakonce, ki pogosteje prebivajo v drugi državi članici, kot na domače delavce, in ker lahko posledično postavi v slabši položaj zlasti delavce migrante.

V primeru nacionalne zakonodaje, ki zasleduje cilje družinske politike in dodatek za vzgojo dodeljuje osebam, ki so dejansko vzpostavile vez z nacionalno družbo, in v skladu s katero je tudi pomemben prispevek na nacionalni trg dela veljaven element integracije v družbo, se dodelitev zadevnega dodatka ne sme zavrniti paru, ki ne prebiva na nacionalnem ozemlju, vendar eden od njiju opravlja v tej državi poklicno dejavnost s polnim delovnim časom.

(Glej točke 26, od 30 do 33, od 36 do 38 in točko 2 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Socialna politika – Zaščita varnosti in zdravja delavcev – Direktiva 89/391 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu

(Direktiva Sveta 89/391, členi 5(1) in (4) ter od 6 do 12)

Summary

Komisija ni pravno zadostno dokazala, da Združeno kraljestvo ni izpolnilo obveznosti iz člena 5(1) in (4) Direktive 89/391 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu, s tem ko je s pogojem razumne izvedljivosti omejilo obveznost delodajalca, da v vseh pogledih zagotovi varnost in zdravje delavcev pri delu.

Glede obsega odgovornosti delodajalca za posledice vseh dogodkov, škodljivih za zdravje in varnost delavcev, člen 5(1) Direktive 89/391, katerega vsebina je jasno določena v členih od 6 do 12 navedene direktive in tudi v mnogih posebnih direktivah, ki določajo preventivne ukrepe za uporabo v posebnih proizvodnih panogah, delodajalcu nalaga obveznost, naj delavcem zagotovi varno delovno okolje. Ta določba se tako omejuje na splošno delodajalčevo obveznost zagotavljanja varnosti, ne da bi se izrekala o kakršni koli obliki odgovornosti, zlasti ne o nekrivdni odgovornosti.

Člen 5(4), prvi pododstavek, Direktive 89/391, ki določa možnost držav članic, da omejijo odgovornost delodajalcev, „kjer do pojavov prihaja zaradi nenavadnih in nepredvidljivih okoliščin, ki niso pod nadzorom delodajalcev, ali zaradi izrednih dogodkov, katerih posledicam se kljub potrebni skrbi ne bi bilo mogoče izogniti“, z jasno opredelitvijo manevrskega prostora držav članic pri prenosu teh določb v nacionalno zakonodajo pojasnjuje razsežnost nekaterih določb navedene direktive. Nasprotno na podlagi razlage omenjene določbe a contrario ni mogoče sklepati, da je bil namen zakonodajalca Skupnosti državam članicam naložiti obveznost, naj določijo nekrivdno odgovornost delodajalcev.

(Glej točke 41 in 42, 48 in 49 ter 58.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prosti pretok blaga – Carine – Dajatev z enakim učinkom

(člena 23 ES in 133 ES; Sporazum o sodelovanju EGS-Alžirija, člen 9)

2. Prosti pretok blaga – Carine – Dajatev z enakim učinkom

(člen 25 ES)

Summary

1. Okoljski davek na metan, uvožen iz Alžirije zaradi distribucije in porabe tega plina na ozemlju države članice, je v nasprotju s členoma 23 ES in 133 ES ter s členom 9 Sporazuma o sodelovanju med EGS in Alžirijo.

(Glej točki 39 in 40 ter izrek.)

2. Kolikor se alžirski plin, uvožen iz Alžirije in obdavčen z okoljskim davkom v državi članici, nato izvozi v druge države članice, lahko navedeni davek vpliva na trgovino v Skupnosti, kar pomeni kršitev člena 25 ES.

(Glej točko 41 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Socialna varnost delavcev migrantov – Enako obravnavanje – Nadomestilo za čas bolezni

(Uredba Sveta št. 1408/71, člen 3(1))

Summary

Člen 3(1) Uredbe št. 1408/71 nasprotuje uporabi sistema bolniškega nadomestila, ki ga je uvedla država članica, v skladu s katerim je delavec migrant, čigar zakonec prebiva v drugi državi članici, samodejno uvrščen v manj ugoden dohodninski razred – in sicer dohodninski razred, ki se uporablja za poročene delavce, ki so trajno ločeni od svojega zakonca – od tistega, v katerega je uvrščen domači poročeni delavec, čigar zakonec prebiva v zadevni državi članici in ne opravlja plačane dejavnosti, in ki na izrecno zahtevo delavca migranta retroaktivno ne upošteva – kar zadeva znesek navedenega nadomestila, ki se računa na podlagi neto dohodka, ki je določen z dohodninskim razredom – naknadne spremembe dohodninskega razreda zaradi njegovega dejanskega družinskega položaja.

Načelo enakosti, kot ga določa navedeni člen 3(1), namreč ne prepoveduje le očitne diskriminacije na podlagi državljanstva upravičencev do socialne varnosti, ampak tudi vse prikrite oblike diskriminacije, ki z uporabo drugih razlikovalnih meril dejansko privedejo do enakega rezultata.

Glede tega, čeprav tak sistem sam po sebi za izračun zneska nadomestila dejansko ne vzpostavlja nobenega formalnega različnega obravnavanja domačih delavcev in tistih, ki izvirajo iz druge države članice, pa njegova uporaba postavlja delavca migranta, katerega zakonec pogosto biva v državi članici izvora, v manj ugoden pravni ali dejanski položaj glede na položaj, v katerem bi bil v istih pogojih domači delavec.

Tega različnega obravnavanja ni mogoče upravičiti s preudarki glede upravne poenostavitve postopkov dodeljevanja dnevnega nadomestila in glede njegove funkcije, in sicer da zadevnim delavcem zagotavlja dohodek, ki jim omogoča preživetje, ali glede zapletenosti izračunov za plačilo nadomestila. Ti cilji namreč ne preprečujejo, da bi bila naknadno odobrena sprememba zneska nadomestila zlasti z uvedbo mehanizma, v skladu s katerim se znesek tega nadomestila retroaktivno prilagodi, da bi se upošteval dejanski položaj zadevnega delavca migranta.

(Glej točke 23, 29, 31, 34, od 36 do 38, 40 in izrek.)
Zadeva C-120/05

Heinrich Schulze GmbH & Co. KG i.L.

proti

Hauptzollamt Hamburg-Jonas

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Hamburg)

„Izvozna nadomestila — Pogoji dodelitve — Izvozne deklaracije — Neobstoj listinskih dokazov — Uporaba drugih dokaznih sredstev“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca P. Légerja, predstavljeni 1. junija 2006 I - 10719

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 9. novembra 2006 I - 10733

Povzetek sodbe

Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Izvozna nadomestila – Proizvodi za predelavo, ki niso zajeti s Prilogo II k Pogodbi – Pogoji za dodelitev

(Uredba Komisije št. 1222/94, člen 7(1))

Člen 7(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 1222/94 o določitvi skupnih podrobnih pravil za uporabo sistema dodeljevanja izvoznih nadomestil za nekatere kmetijske proizvode, izvožene kot blago, ki ni zajeto v Prilogi II k Pogodbi, in o merilih za določanje višine takšnih nadomestil, v različici, ki izhaja iz Uredbe št. 229/96, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da bi izvoznik, kadar ne more, čeprav zaradi višje sile, v utemeljitev deklaracije predložiti listinskega dokaza o količinah dejansko uporabljenih proizvodov za proizvodnjo izvoženega blaga, to dokazal z drugimi sredstvi. Pristojni nacionalni organi skladno s pravili, opredeljenimi v nacionalnem pravu, presodijo drug način dokazovanja, vendar pod pogojem, da vsa ta pravila ne vplivajo niti na obseg niti na učinkovitost prava Skupnosti in da torej dokazni prag, ki ga zahteva omenjeni člen 7(1), ni znižan. Pri tem pristojni nacionalni organi upoštevajo tudi dokumente, ki so si jih že izmenjali z uvoznikom, ko je vložil zahtevo v okviru poenostavljenega postopka na podlagi člena 3(2), tretji pododstavek, te uredbe.

(Glej točki 29, 30 in izrek.)
V skladu s členom 14(3) Uredbe št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [88 ES] se nacionalni postopki za vračilo državne pomoči, ki je bila razglašena za nezdružljivo s skupnim trgom, uporabijo pod pogojem, da ti omogočajo takojšnjo in učinkovito izvršitev odločbe Komisije, kar je pogoj, ki odraža zahteve načela učinkovitosti. Enako je v uvodni izjavi 13 Uredbe št. 659/1999 natančneje navedeno, da je treba v primeru nezakonite pomoči, ki je nezdružljiva s skupnim trgom, ponovno vzpostaviti učinkovito konkurenco in da se mora zato pomoč vrniti brez odlašanja.

Odložilnega učinka pravnih sredstev, vloženih zoper naloge o izterjavi, izdane zoper prejemnike državnih pomoči, katerih vračilo je bilo naloženo z odločbo Komisije, ni mogoče šteti za nujno potrebnega za zagotovitev učinkovitega sodnega varstva zadevnih oseb po pravu Skupnosti.

Tako varstvo namreč popolnoma zagotavljajo že sredstva, ki jih ponuja Pogodba, v takem primeru zlasti ničnostna tožba, predvidena s členom 230 ES, ki jo lahko vložijo ti prejemniki zoper odločbo Komisije.

Opozoriti je treba, da ker je Evropska skupnost skupnost, v kateri je vladavina prava in so institucije podvržene nadzoru skladnosti njihovih aktov s Pogodbo in splošnimi pravnimi načeli, je Pogodba vzpostavila celovit sistem pravnih sredstev in postopkov, namenjenih zagotavljanju nadzora zakonitosti aktov institucij, ki ga je zaupala sodišču Skupnosti.

(Glej točke od 55 do 58.)
Zadeva C-65/05

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Helenski republiki

„Neizpolnitev obveznosti države — Člena 28 ES in 30 ES — Prosti pretok blaga — Člen 43 ES — Svoboda ustanavljanja — Člen 49 ES — Prosto opravljanje storitev — Prepoved namestitve in uporabe električnih, elektromehanskih in elektronskih iger, katere kršitev ima za posledico kazenske ali upravne sankcije — Direktiva 98/34/ES — Tehnični standardi in tehnični predpisi — Nacionalna zakonodaja glede električnih, elektromehanskih in elektronskih iger“

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 26. oktobra 2006 I - 10344

Povzetek sodbe

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 98/34, členi 1, točka 11, 8(1) in 9(7), prva alinea)

Prepoved namestitve vseh električnih, elektromehanskih in elektronskih iger, vključno z vsemi igrami za računalnike, v vseh javnih ali zasebnih prostorih, razen v igralnicah, ki jo je določila država članica, se šteje za ukrep, ki ima enak učinek kot količinske omejitve v smislu člena 28 ES, čeprav ta ukrep ne prepoveduje uvoza zadevnih proizvodov in njihovega dajanja v promet. Tak nacionalni ukrep je lahko utemeljen z nujnimi razlogi v splošnem interesu, kot je varovanje javne morale, reda in varnosti, če je sorazmeren z zastavljenim ciljem. Zato tak ukrep ni utemeljen, če lahko nacionalni organi ne samo uporabijo druge, primernejše in manj restriktivne ukrepe za prosti pretok blaga, ampak bi lahko tudi zagotovili njihovo uporabo ali/in pravilno in učinkovito izvajanje, da se doseže zastavljeni cilj. (Glej točke 28, 38, 40 in 41.)

Prepoved uporabe električnih, elektromehanskih ali elektronskih iger v vseh javnih ali zasebnih prostorih, razen v igralnicah, ki jo je določila država članica in se ne uporablja glede računalnikov, ki so v poslopjih za opravljanje internetnih storitev, predstavlja oviro za svobodo opravljanja storitev in pravico do ustanavljanja. Te omejitve ni mogoče utemeljiti z nujnimi razlogi v splošnem interesu, kot je varovanje javne morale, reda in varnosti, če je nacionalni ukrep nesorazmeren glede na zastavljene cilje. (Glej točke 50, 52, 53 in 55.)
(Glej točki 32 in 33.)

Vendar mora v izjemnih okoliščinah Sodišče pri preverjanju svoje pristojnosti preizkusiti okoliščine, v katerih mu je nacionalno sodišče zadevo predložilo. Sprejetje predhodne odločbe o vprašanju, ki ga postavi nacionalno sodišče, je mogoče zavrniti le, kadar je očitno, da zahtevana razlaga prava Skupnosti nima nikakršne zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, kadar gre za hipotetičen problem oziroma kadar Sodišče nima na voljo potrebnih dejanskih in pravnih elementov, da bi lahko koristno odgovorilo na postavljena vprašanja.

V okviru postopka, določenega v členu 234 ES, ki temelji na jasni ločitvi nalog med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, je presoja zadevnih dejstev v pristojnosti nacionalnega sodišča. Le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in mora prevzeti odgovornost za sodno odločbo, glede na posebnosti zadeve presodi tako o potrebi po sprejetju predhodne odločbe, da bi lahko izdalo svojo sodbo, kot tudi o ustreznosti vprašanj, ki jih postavi Sodišču. Če se predložena vprašanja nanašajo na razlago prava Skupnosti, je Sodišče načeloma dolžno odločati.

(Glej točke od 43 do 47 in točko 1 izreka.)

Čeprav je treba pojem „invalidnost“ v smislu Direktive 2000/78 razumeti tako, da gre za omejitev, ki izhaja predvsem iz fizičnega, mentalnega ali duševnega poslabšanja in ki ovira udeležbo zadevne osebe v poklicnem življenju, je namreč preprosto enačenje pojmov „invalidnost“ in „bolezen“ izključeno. Zakonodajalec je z uporabo pojma „invalidnost“ v členu 1 te direktive namenoma izbral izraz, ki se razlikuje od pojma „bolezen“. Poleg tega pomembnosti, ki jo je zakonodajalec Skupnosti namenil ukrepom za prilagoditev delovnega mesta glede na invalidnost, dokazuje, da je predvidel primere, ko je udeležba v poklicnem življenju ovirana dalj časa. Da se omejitev šteje za „invalidnost“, mora torej biti verjetno, da bo trajala dalj časa.

Oseba, ki jo je delodajalec odpustil izključno zaradi bolezni, ne spada v splošni okvir, opredeljen za boj proti diskriminaciji na podlagi invalidnosti,z Direktivo 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu.

Prepoved – na področju odpustitve – diskriminacije na podlagi invalidnosti, določena v členih 2(1) in 3(1)(c) Direktive 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu, nasprotuje odpustitvi zaradi invalidnosti, ki glede na obveznost zagotoviti razumne prilagoditve za invalidne osebe ni upravičena z dejstvom, da zadevna oseba ni usposobljena, zmožna in na voljo za izpolnjevanje bistvenih nalog svojega delovnega mesta.

(Glej točko 51 in točko 2 izreka.)