(Glej točke od 29 do 32 in 35 ter točko 1 izreka.)

Poleg tega, namen določb člena 20(2) Direktive 2008/118, ki določajo, kdaj se konča gibanje blaga, ki se giba pod režimom odloga plačila trošarine, je opredeliti trenutek, ko se šteje, da je to blago sproščeno v porabo, ter zato določiti trenutek, kdaj za to blago nastane obveznost plačila trošarine.

Člen 20 te direktive sodi pod njeno poglavje IV, naslovljeno „Gibanje trošarinskega blaga pod režimom odloga plačila trošarine“. Pod to poglavje sodijo tudi določbe člena 19(2)(c) navedene direktive, ki določajo, da mora prejemnik privoliti v vse preglede, ki pristojnim organom namembne države članice omogočajo ugotoviti, da je zadevno blago dejansko prejeto. Zakonodajalec Unije je tako hotel dejanski prejem blaga določiti za odločilni element pogojev, pod katerimi je gibanje tega blaga, ki se giba pod režimom odloga plačila trošarine, treba presojati ob njegovi dobavi. Iz nobene druge določbe tega poglavja ne izhaja drugačna razlaga.

Besedilo člena 20(2) Direktive 2008/118 se namreč nanaša na samo blago, ne da bi se kakorkoli navezovalo na način njegova prevoza. Za določitev trenutka dobave blage je torej treba upoštevati dejanski prejem blaga kot takega s strani prejemnika, ne zgolj prevoz tega blaga do prejemnika.

Člen 20(2) Direktive 2008/118 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12 je treba razlagati tako, da se gibanje trošarinskega blaga pod režimom odloga plačila trošarine v smislu te določbe konča, ko je prejemnik tega blaga – po tem, ko je bilo v celoti raztovorjeno prevozno sredstvo, ki je vsebovalo zadevno blago – ugotovil, da obstaja primanjkljaj tega blaga glede na količino, ki bi mu morala biti dostavljena.

Člen 7(2)(a) Direktive 2008/118 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12 v povezavi z njenim členom 10(2) je treba razlagati tako, da so okoliščine, ki jih urejata, izvzete iz primera iz člena 7(4) te direktive in da okoliščina, da nacionalna določba, s katero je prenesen člen 10(2) Direktive 2008/118 ne določa izrecno, da mora nepravilnost, ki jo ta določba ureja, povzročiti sprostitev zadevnega blaga v porabo, ne nasprotuje uporabi te nacionalne določbe ob ugotovitvi primanjkljaja, iz katerega nujno izhaja takšna sprostitev v porabo.

Člena 10(2) in 7(2)(a) Direktive 2008/118 zadevata primer, v katerem je nepravilnost, ugotovljena med gibanjem trošarinskega blaga pod režimom odloga plačila trošarine, povzročila njegovo sprostitev v porabo z odpremo iz tega režima. Zato nacionalna določba, s katero je prenesen člen 10(2) Direktive 2008/118, načeloma ne bi smela določati, da velja, da se je nepravilnost zgodila v državi članici in v času, ko je bila ugotovljena, ne da bi za to domnevo določila pogoj, da je ta nepravilnost povzročila sprostitev zadevnega blaga v porabo.

Ugotovitev primanjkljaja ob dobavi trošarinskega blaga pod režimom odloga plačila trošarine razkriva nujno pretekle okoliščine, v katerih manjkajoče blago ni bilo del te dobave in katerega gibanje se torej ni končalo v skladu s členom 20(2) Direktive 2008/118. Te okoliščine so zato nepravilnost v smislu člena 10(6) te direktive. Takšna nepravilnost nujno povzroči odpremo iz režima odloga plačila trošarine ter zato sprostitev v porabo, kot to določa člen 7(2)(a) navedene direktive.

Poleg tega se nepravilnost, ki jo ureja člen 10(2) Direktive 2008/118, nanaša na okoliščine, ki ni okoliščina iz člena 7(4) te direktive, torej okoliščina, da je„trošarinsko blago popolnoma uničeno ali nepovratno izgubljeno“. Zato če je dokazano, da je trošarinsko blago, ki je pod režimom odloga plačila trošarine, popolnoma uničeno ali nepovratno izgubljeno, ne more obstajati sprostitev v porabo v smislu 7(2)(a) Direktive 2008/118 in zato ni mogoče uporabiti člena 10(2) te direktive. Zato so okoliščine, za katere veljata ti določbi, različne od okoliščin iz člena 7(4) navedene direktive.

(Glej točke 38, 39, 43, od 45 do 47 in točko 2 izreka.)