Zadeva C‑12/17

Tribunalul Botoşani

in

Ministerul Justiţiei

proti

Marii Dicu,

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Cluj)

„Predhodno odločanje – Socialna politika – Organizacija delovnega časa – Direktiva 2003/88/ES – Pravica do plačanega letnega dopusta – Direktiva 2010/18/EU – Revidirani okvirni sporazum o starševskem dopustu – Starševski dopust, ki se ne šteje za obdobje dejanskega dela“

Povzetek – Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 4. oktobra 2018

Socialna politika – Zaščita varnosti in zdravja delavcev – Organizacija delovnega časa – Pravica do plačanega letnega dopusta – Nacionalna zakonodaja, ki za namene določitve te pravice trajanje starševskega dopusta, ki ga delavec vzame v referenčnem obdobju, izključuje iz obdobja dejanskega dela – Dopustnost

(Direktiva 2003/88 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 7; Direktiva Sveta 2010/18, Priloga, klavzula 5, točka 3)

Člen 7 Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni določbi – kakršna je ta iz postopka v glavni stvari – ki pri določitvi pravic do plačanega letnega dopusta, do katerega je na podlagi tega člena delavec upravičen iz naslova referenčnega obdobja, trajanja starševskega dopusta, ki ga ta delavec vzame v navedenem obdobju, ne šteje za obdobje dejanskega dela.

Poudariti je namreč treba najprej, da je obstoj nezmožnosti za delo zaradi bolezni načeloma nepredvidljiv (sodba z dne 20. januarja 2009, Schultz-Hoff in drugi, C‑350/06 in C‑520/06, EU:C:2009:18, točka 51) in neodvisen od volje delavca (glej v tem smislu sodbo z dne 29. novembra 2017, King, C‑214/16, EU:C:2017:914, točka 49). Nasprotno pa koriščenje starševskega dopusta ni nepredvidljivo ter je največkrat posledica želje delavca, da se ukvarja s svojim otrokom (glej v tem smislu sodbo z dne 20. septembra 2007, Kiiski, C‑116/06, EU:C:2007:536, točka 35).

Dalje, če delavec, ki je na starševskem dopustu, ni telesno ali duševno omejen zaradi bolezni, je v drugačnem položaju, kot če zaradi zdravstvenega stanja ne bi bil zmožen za delo (glej po analogiji sodbo z dne 8. novembra 2012, Heimann in Toltschin, C‑229/11 in C‑230/11, EU:C:2012:693, točka 29).

Položaj delavca na starševskem dopustu se prav tako razlikuje od položaja delavke, ki izvršuje svojo pravico do porodniškega dopusta. Namen porodniškega dopusta je namreč po eni strani varstvo biološkega stanja ženske med nosečnostjo in po njej, po drugi pa varstvo posebnega odnosa med žensko in njenim otrokom v obdobju, ki sledi nosečnosti in porodu, tako da ne bi prišlo do položaja, v katerem bi ta odnos oviralo kopičenje obremenitev, ki bi izhajale iz hkratnega opravljanja poklicne dejavnosti (glej v tem smislu sodbi z dne 18. marca 2004, Merino Gómez, C‑342/01, EU:C:2004:160, točka 32, in z dne 20. septembra 2007, Kiiski, C‑116/06, EU:C:2007:536, točka 46).

Nazadnje, čeprav je res, da je delavec, ki je na starševskem dopustu, v času tega dopusta še naprej delavec v smislu prava Unije (sodba z dne 20. septembra 2007, Kiiski, C‑116/06, EU:C:2007:536, točka 32), pa so vendarle – kadar je bilo, tako kot v obravnavani zadevi, njegovo delovno razmerje prekinjeno na podlagi nacionalnega prava, kot to dopušča klavzula 5(3) okvirnega sporazuma o starševskem dopustu – začasno vzajemno prekinjene medsebojne obveznosti delodajalca in delavca glede opravljanja storitev, zlasti obveznost delavca izvajati naloge, ki jih ima v okviru navedenega delovnega razmerja (glej po analogiji sodbo z dne 8. novembra 2012, Heimann in Toltschin, C‑229/11 in C‑230/11, EU:C:2012:693, točka 28).

(Glej točke od 32 do 35, 38 in izrek.)