(Glej točke 55 in od 58 do 64.)

V zvezi s tem, kadar izpodbijani akt zadeva skupino oseb, ki so bile prepoznane ali prepoznavne v času, ko je bil ta akt sprejet, in z merili, lastnimi članom skupine, bi lahko te osebe ta akt posamično zadeval, ker so del omejenega kroga gospodarskih subjektov. To je podano v primeru podjetij, katerim odločba Komisije na področju državnih pomoči preprečuje, da bi ugodnost nacionalnih davčnih ukrepov zanje veljala do njihovega izteka, določenega z nacionalno zakonodajo, ali da bi jim bila odobrena obnovitev te ugodnosti, ki so jo zahtevali in so jo lahko zahtevali.

Torej je Komisija z odločitvijo, da ponovno preišče davčno ureditev, ki se uporablja za posamezna podjetja v državi članici, ki je bila – čeprav je bila predmet prejšnjih odločb, v katerih ni bilo ugotovljeno, da gre za pomoč – s strani delovne skupine Sveta razglašena za škodljivo za skupni trg, in z uporabo postopka nadzora obstoječe pomoči za to ureditev, na podlagi katerega je ugotovila, da od zdaj ta shema pomeni nezdružljivo državno pomoč, izpolnila vlogo, ki jo ima v skladu s členom 88 ES. Torej ima takšna odločba pravno podlago v členih 87 ES in 88 ES.

Treba pa je poudariti, da je uredba akt sekundarnega prava, sprejet za uporabo členov 87 ES in 88 ES, s katerim se ne sme zmanjšati obseg navedenih členov, in to še zlasti zato, ker Komisija svoja pooblastila črpa neposredno iz navedenih členov. Člen 88(1) ES Komisiji namreč poverja nalogo, da redno preiskuje sisteme pomoči, ki obstajajo v državah, in jim predlaga ustrezne ukrepe, ki so potrebni za postopen razvoj ali delovanje skupnega trga. Odstavek 2 istega člena Komisiji dovoljuje, da ob neuspehu s predlogi zadevni državi članici naloži, da pomoči v določenem roku spremeni ali odpravi.

Z Uredbo št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [88 ES], ki uzakonja, da Komisija izvaja pooblastila, ki so ji dodeljena s členom 88 ES, ni opredeljen pojem „razvoj skupnega trga“ iz člena 1(b)(v), ki določa, da je treba ukrep, ki takrat, ko se je začel izvajati, ni pomenil pomoči, vseeno šteti za veljavno pomoč, če je postala „pomoč zaradi razvoja skupnega trga“. Ta pojem, ki ga je mogoče razumeti kot spremembo gospodarskega in pravnega okvira v sektorju, na katerega se nanaša zadevni ukrep, ne velja, če Komisija spremeni presojo zgolj na temelju strožje uporabe pravil Pogodbe na področju državnih pomoči.

Pojem pomoči ne zajema le pozitivnih ukrepov, kot so subvencije, posojila, udeležba v kapitalu podjetja, ampak tudi ukrepe, s katerimi se različno zmanjšujejo bremena, ki jih mora običajno nositi podjetje, in strogo dobesedno niso subvencije, vendar jih je glede na vrsto in učinek z njimi mogoče enačiti.

Člen 87(1) ES zahteva, da se ugotovi, ali je nacionalni ukrep v okviru določene pravne ureditve takšen, da omogoča prednost „posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga“ v primerjavi z drugimi podjetji in proizvodnjo blaga, ki so glede na cilj, ki mu sledi zadevna ureditev, v primerljivem dejanskem in pravnem položaju. Če je tako, potem je zadevni ukrep selektiven, kar je konstitutiven element pojma državne pomoči, kakor je določena v tej določbi.

Čeprav mora biti obveznost obrazložitve akta Skupnosti, določena v členu 253 ES, prilagojena naravi tega akta ter jasno in nedvoumno izražati sklepanje institucije, ki je avtor akta, tako da se stranke lahko seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da pristojno sodišče lahko izvede nadzor, Komisiji ni treba naložiti, da v odločbi, s katero je ugotovljena nezdružljivost programa pomoči s skupnim trgom, navede razloge, zakaj je v prejšnjih odločbah isti program pomoči presodila drugače. Pojem državne pomoči namreč ustreza objektivnemu stanju, ki se presoja na dan, ko Komisija sprejme svojo odločbo.

Pravica sklicevanja na načelo varstva upravičenih pričakovanj velja za vsako zadevno osebo, pri kateri je institucija Skupnosti ustvarila upravičena pričakovanja. Poleg tega se ne sme nihče sklicevati na kršitev tega načela brez natančnih zagotovil, ki bi mu jih je dala uprava. Kadar lahko razumen in preudaren gospodarski subjekt predvidi sprejetje ukrepa Skupnosti, ki lahko vpliva na njegove interese, se ob njegovem sprejetju na to načelo ne more sklicevati.

Načeli varstva upravičenih pričakovanj in enakosti krši odločba Komisije, ki ob tem, da se opira na presoje, ki so v nasprotju z prejšnjimi, nalaga odpravo posebne davčne sheme, ker gre za državno pomoč, nezdružljivo s skupnim trgom, brez določitve prehodnih ukrepov v korist gospodarskih subjektov, katerih potrditev, ki se lahko brez težav obnovi in je potrebna za to, da so deležni ugodnosti iz te sheme, se izteče skupaj ali kmalu po tem, ko je bila ta odločba vročena, pri čemer pa ta ne nasprotuje temu, da potrditve, ki na ta dan veljajo, še naprej učinkujejo več let, saj lahko prej navedeni gospodarski subjekti, ki se v kratkem roku ne morejo prilagoditi spremembi te ureditve, vsekakor upravičeno pričakujejo, da se jim bo z odločbo Komisije, ki spreminja predhodno presojo, zagotovil čas, potreben za dejansko upoštevanje te spremembe presoje, in ker noben nujni javni interes ne nasprotuje temu, da se jim da ta potreben čas.

(Glej točke od 155 do 167 in od 172 do 174.)