2

Dejansko stanje spora je povzeto v točkah od 1 do 9 izpodbijanega sklepa: „1 Združenje, ki ga sestavljata družbi Société nationale Corse Méditerranée (SNCM) in Compagnie méridionale de navigation (CMN), to sta francoska subjekta za storitve pomorskega prevoza, po postopku javnega razpisa v zvezi z opravljanjem prevozov na pomorskih povezavah Marseille–Bastia, Marseille–Ajaccio, Marseille–Balagne (Ile-Rousse in Calvi), Marseille–Porto Vecchio in Marseille–Propriano, za obdobje od 1.. julija 2007 do 31. decembra 2013, zagotavlja opravljanje prevoza na navedenih petih pomorskih povezavah v okviru koncesijske pogodbe za opravljanje javne službe (v nadaljevanju: KPOJS), ki sta jo podpisala območna skupnost Korzike (CTC) in korziški urad za promet (OTC). Navedeni pooblaščenki od korziškega urada za promet prejemata letni prispevek za opravljanje stalnih storitev prevoza potnikov in tovora, ki jih morata zagotavljati vse leto (v nadaljevanju: osnovne storitve), in dodatnih storitev prevoza potnikov ob prometnih konicah, to je v božičnem obdobju, februarja, od pomladi do jeseni in/ali poleti, na linijah Marseille–Ajaccio in Marseille–Bastia (v nadaljevanju: dodatne storitve). 2 V skladu s KPOJS je končno letno finančno nadomestilo vsakega pooblaščenca omejeno na primanjkljaj iz poslovanja, nastal zaradi izpolnjevanja pogodbenih obveznosti ob upoštevanju razumnega donosa ladij glede na število dni njihove dejanske uporabe za prevoze v skladu s temi obveznostmi. Če bi bili prihodki nižji, kot so jih pooblaščenci napovedali v svoji ponudbi, KPOJS določa prilagoditev nadomestila iz javnih sredstev. KPOJS je bila po podpisu spremenjena tako, da je bilo določeno prenehanje več kot 100 prevozov letno med Korziko in Marseillem, letni zneski referenčnega finančnega nadomestila so se zmanjšali za 6,5 milijona EUR za oba pooblaščenca in za vsakega pooblaščenca je bila določena letna zgornja meja za mehanizem prilagajanja prihodkov. 3 Pomorske povezave med Korziko ter pristaniščema Nica in Toulon pretežno zagotavlja francoska družba Corsica Ferries, ki je prav tako sodelovala pri postopku javnega razpisa, navedenem v točki 1 zgoraj, vendar njene ponudbe niso bile sprejete. Družba Corsica Ferries ima pri teh povezavah obveznosti javne službe, in sicer na podlagi člena 4 Uredbe Sveta (EGS) št. 3577/92 z dne 7. decembra 1992 o uporabi načela prostega pretoka storitev v pomorskem prometu med državami članicami (pomorska kabotaža) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 2, str. 10), ki zanjo določa med drugim najnižje število krožnih poti na teden glede na sezono. Poleg tega navedene povezave vključujejo mehanizem socialne pomoči za upravičene potnike. 4 Za splošno povezanost Korzike s francosko celino je že mnogo let značilna zelo velika sezonskost, saj večji del prevoza potnikov poteka v poletnih mesecih. V obdobju od leta 2000 je bil glavni trend na trgih prevoza med francosko celino in Korziko razvoj ponudbe prevoznih storitev iz Toulona, ki je z vidika prometa postalo najpomembnejše pristanišče s pomorsko povezavo s Korziko. Ta trend povečevanja prometa iz Toulona je bil povezan s povečanjem tržnega deleža družbe Corsica Ferries. 5 Evropska komisija je leta 2007 prejela pritožbo družbe Corsica Ferries v zvezi z domnevno nezakonitimi, neupravičenimi in s skupnim trgom nezdružljivimi državnimi pomočmi, ki sta jih prejemali družbi SNCM in CMN na podlagi KPOJS. Komisija je po dodatnih informacijah, ki jih je predložil pritožnik, in izmenjavi dopisov s francoskimi organi z dopisom z dne 27. junija 2012 obvestila Francosko republiko o svoji odločitvi, da na podlagi člena 108(2) PDEU začne formalni postopek preiskave morebitnih pomoči, dodeljenih družbama SNCM in CMN ter zajetih v KPOJS (UL C 301, str. 1). Po tem postopku je Komisija 2. maja 2013 sprejela [sporno] odločbo. 6 [Sporna] odločba je bila vročena Francoski republiki 3. maja 2013. 7 Komisija je v [sporni] odločbi za določitev, ali so bila nadomestila, dodeljena družbama SNCM in CMN, državna pomoč, preučila, ali so bila v obravnavanem primeru izpolnjena merila, ki jih je določilo Sodišče v sodbi z dne 24. julija 2003 v zadevi Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, Recueil, str. I-7747) (v nadaljevanju: merila Altmark). Pri tem je ugotovila, da so osnovne storitve družb SNCM in CMN ustrezale dejanskim potrebam javne službe, dodatne storitve, ki jih je zagotavljala samo družba SNCM, pa naj ne bi bile niti potrebne niti ustrezne za izpolnitev take potrebe, ter na podlagi tega ugotovila, da so samo osnovne storitve izpolnjevale prvo merilo Altmark. Nato je po presoji, da na podlagi pogojev javnega razpisa (glej točko 1 zgoraj) ni bilo mogoče izbrati kandidata, ki bi lahko zagotavljal zadevne storitve ob najnižjih stroških za skupnost, in da ji francoski organi niso predložili nobene informacije, iz katere bi bilo razvidno, da so bila navedena nadomestila izračunana na podlagi modela srednjega podjetja, ki je dobro vodeno in ustrezno opremljeno, menila, da pri nobeni od dveh vrst zadevnih storitev ni bilo izpolnjeno četrto merilo Altmark. Po navedbah Komisije so torej zadevna nadomestila pomenila državne pomoči (člen 1 [sporne] odločbe). 8 Komisija je, kar zadeva združljivost preučenih pomoči z notranjim trgom, menila, da je bila osnovna storitev storitev splošnega gospodarskega pomena, kar pa naj ne bi veljalo za dodatno storitev. Za združljiva z notranjim trgom je torej razglasila samo nadomestila, izplačana družbama SNCM in CMN za osnovne storitve (člen 2(2) [sporne] odločbe), nadomestila, izplačana samo družbi SNCM za dodatne storitve, pa je opredelila kot nezdružljiva z notranjim trgom (člen 2(1) [sporne] odločbe). 9 Komisija je zato v skladu s členom 3 [sporne] odločbe odredila takojšnje prenehanje plačevanja nadomestil za dodatne storitve in izterjavo pomoči, ki so bile v zvezi s tem že izplačane in katerih znesek je 220 milijonov EUR, od prejemnika, pri čemer je navedla, da je treba to izterjavo izvesti takoj in učinkovito ter da morajo francoski organi zagotoviti, da se navedena odločba začne izvajati v štirih mesecih od datuma njene vročitve (člen 4 [sporne] odločbe), to je do 3. septembra 2013. Francoski organi so morali v dveh mesecih od vročitve [sporne] odločbe Komisiji priglasiti med drugim celotni znesek, ki ga je bilo treba izterjati od prejemnika, podroben opis že sprejetih ukrepov za izpolnjevanje te odločbe in dokazila, da je bil prejemniku izdan opomin za vrnitev pomoči (člen 5).“