Združeni zadevi C-439/07 in C-499/07

Država Belgija

proti

KBC Bank NV

in

Beleggen, Risicokapitaal, Beheer NV

proti

državi Belgiji

(Predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki sta ju vložili Hof van beroep te Brussel in Rechtbank van eerste aanleg te Brugge)

„Člen 104(3), prvi pododstavek, Poslovnika — Člena 43 ES in 56 ES — Direktiva 90/435/EGS — Člen 4(1) — Nacionalna ureditev, katere cilj je odprava dvojnega obdavčenja distribuiranih dobičkov — Odbitek vsote prejetih dividend od davčne osnove matične družbe, le če je ta ustvarila obdavčljivi dobiček“

Sklep Sodišča (peti senat) z dne 4. junija 2009 I ‐ 4414

Povzetek sklepa

Člen 4(1), prva alinea, Direktive Sveta 90/435 o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, ki za oprostitev plačila davka na dividende, ki jih matična družba s sedežem v tej državi prejme od odvisne družbe s sedežem v drugi državi članici, določa, da se navedene dividende najprej vključijo v davčno osnovo matične družbe, da se lahko nato 95% teh dividend odbije, če je za zadevno davčno obdobje poslovni izid po odbitku drugih dobičkov, za katere velja oprostitev plačila davka, še vedno pozitiven, in zaradi katere: — je matična družba za prejeti distribuirani dobiček obdavčena v naslednjem davčnem obdobju, če v davčnem obdobju, v katerem je bil ta dobičeh distribuiran, ni ustvarila obdavčljivega dobička oziroma zadostnega obdavčljivega dobička, ali — se izgube v tem davčnem obdobju kompenzirajo z distribuiranim dobičkom in jih do višine tega distribuiranega dobička ni mogoče prenesti v naslednje davčno obdobje. (Glej točko 44 in točko 1 izreka.)

Člen 4(1), prva alinea, Direktive Sveta 90/435 o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic v povezavi z odstavkom 2 istega člena je treba razlagati tako, da ne določa obveznosti za države članice, da bi morale nujno dopustiti, da se distribuirani dobiček, ki ga matična družba s sedežem v tej državi prejme od odvisne družbe s sedežem v drugi državi članici, lahko v celoti odbije od zneska dobička v davčnem obdobju matične družbe in da se izguba, ki iz tega izvira, lahko prenese v naslednje davčno obdobje. Države članice so pristojne, da ob upoštevanju zahtev nacionalnega pravnega reda in možnosti iz navedenega člena 4(2) določijo podrobna pravila, v skladu s katerimi se doseže cilj, določen v odstavku 1, prva alinea, istega člena. Vendar če je država članica izbrala sistem oprostitve iz člena 4(1), prva alinea, Direktive 90/435 in je načeloma v ureditvi navedene države članice mogoče prenesti izgube v naslednje davčno obdobje, navedena določba nasprotuje ureditvi države članice, katere učinek je zmanjšanje izgub matične družbe, ki bi se lahko prenesle, do višine prejetih dividend. (Glej točki 53 in 54 ter točko 2 izreka.)

Če so v nacionalni zakonodaji za čisto nacionalne primere sprejete enake rešitve, kot so določene v pravu Skupnosti, je le nacionalno sodišče pristojno, da v okviru razdelitve sodnih funkcij med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, določene v členu 234 ES, presodi natančen obseg te napotitve na pravo Skupnosti, saj upoštevanje omejitev, ki jih je lahko nacionalni zakonodajalec določil za uporabo tega prava v čisto nacionalnih primerih, spada v pravo zadevne države članice in zato v izključno pristojnost njenih sodišč. (Glej točko 60 in točko 3 izreka.)

Če so na podlagi nacionalne ureditve države članice dividende, ki izvirajo iz družbe s sedežem v tretji državi, manj ugodno obravnavane kot dividende, ki izvirajo iz družbe s sedežem v navedeni državi članici, je nacionalno sodišče pristojno, da ob upoštevanju predmeta nacionalne ureditve in dejanskega stanja zadeve, ki mu je bila predložena, preveri, ali se uporabi člen 56 ES, in če se, ali nasprotuje navedenemu različnemu obravnavanju. V zvezi s tem obsega, v katerem države članice lahko uporabljajo nekatere omejevalne določbe v zvezi s pretokom kapitala, ni mogoče določiti brez upoštevanja dejstva, da pretok kapitala v tretjo državo ali iz nje poteka v drugačnem pravnem okviru kot pretok kapitala, do katerega pride v Evropski skupnosti. Tako zaradi stopnje pravne integracije med državami članicami Skupnosti in zlasti obstoja zakonodajnih ukrepov Skupnosti, ki se nanašajo na sodelovanje med nacionalnimi davčnimi organi, kot je Direktiva 77/799 o medsebojni pomoči pristojnih organov držav članic na področju neposredne obdavčitve, obdavčevanje gospodarskih dejavnosti s čezmejnimi vidiki, ki se opravljajo v Skupnosti, ki ga izvaja država članica, ni vedno primerljivo z obdavčevanjem gospodarskih dejavnosti, ki vsebujejo elemente razmerij med državami članicami in tretjimi državami. Izključiti ni mogoče niti, da bi država članica lahko dokazala, da je omejevanje pretoka kapitala v tretje države ali iz njih upravičeno iz razloga, podanega v okoliščinah, v katerih ta razlog ne bi pomenil veljavne utemeljitve za omejevanje pretoka kapitala med državami članicami. (Glej točke od 72 do 74 in točko 4 izreka.)