ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1c.

Če je odgovor nikalen, ali je ta okoliščina sama po sebi podlaga za znižanje odbitka vstopnega DDV na obdavčljive dobave, pridobljene in uporabljene za pripravo lastnih konj rejca/dreserja za dirke, ali pa je treba tekmovanje konja na dirki šteti za element gospodarske dejavnosti osebe, ki deluje na področju vzreje in dresure lastnih dirkalnih konj in dirkalnih konj drugih lastnikov, in stroške vzreje lastnih konj in njihovega tekmovanja na dirkah vključiti v splošne stroške v zvezi z gospodarsko dejavnostjo zadevne osebe? Če je odgovor na to podvprašanje pritrdilen, ali je treba denarno nagrado vključiti v davčno osnovo in obračun izstopnega DDV ali pa je to dohodek, ki sploh ne vpliva na davčno osnovo za DDV?
1.

Ali se določbe Direktive 2006/112 (1) v zvezi z odbitkom DDV lahko razlagajo tako, da lahko davčni organ od davčnega zavezanca, ki želi uveljavljati svojo pravico do odbitka DDV, zato da davčni organ transakcije ne bi opredelil kot fiktivne, na splošno zahteva, da preveri, ali ima izdajatelj računa za storitve, v zvezi s katerimi želi uveljavljati pravico do odbitka, na voljo osebje in materialna sredstva, potrebna za opravljanje zadevne storitve, tako v trenutku opravljanja storitve kot tudi v trenutku dokazovanja, in da je izpolnil svoje obveznosti obračuna in plačila DDV, ali da ima poleg računa za transakcijo še druge dokumente, ki nimajo formalnih pomanjkljivosti, ter ali je treba zahtevati, da izdajatelj računa opravlja svojo gospodarsko dejavnost redno, ne samo v trenutku pravnega posla, ki je podlaga za pravico do odbitka DDV, temveč tudi v trenutku davčnega inšpekcijskega nadzora?
SL Uradni list Evropske unije C 354/24

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo The Labour Court, Ireland (Irska) 13. avgusta 2015 – Dr. David L. Parris/Trinity College Dublin, Higher Education Authority, Department of Public Expenditure and Reform, Department of Education and Skills

(Zadeva C-443/15)

(2015/C 354/26)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

The Labour Court, Ireland

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Dr. David L. Parris

Nasprotne stranke v postopku: Trinity College Dublin, Higher Education Authority, Department of Public Expenditure and Reform, Department of Education and Skills

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali gre za diskriminacijo na podlagi spolne usmerjenosti, ki je v nasprotju s členom 2 Direktive 2000/78/ES (1), če se v poklicni pokojninski shemi uporablja pravilo, da je plačevanje pokojnine po umrlem zavarovancu njegovemu preživelemu registriranemu partnerju omejeno z zahtevo, da sta zavarovanec in njegov preživeli registrirani partner sklenila registrirano partnersko skupnost pred zavarovančevim dopolnjenim 60. letom starosti, če jima je bilo na podlagi nacionalnega prava dovoljeno skleniti registrirano partnersko skupnost šele po zavarovančevem dopolnjenem 60. letu starosti in če je med zavarovancem in njegovim registriranim partnerjem pred navedenim datumom obstajala trajna življenjska skupnost?

Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen:

2. Ali gre za diskriminacijo na podlagi starosti, ki je v nasprotju s členom 2 v povezavi s členom 6(2) Direktive 2000/78/ES, če izplačevalec prejemkov v okviru poklicne pokojninske sheme upravičenost preživelega registriranega partnerja do pokojnine po umrlem zavarovancu omeji z zahtevo, da sta zavarovanec in njegov registrirani partner sklenila registrirano partnersko skupnost pred zavarovančevim dopolnjenim 60. letom starosti, pri čemer: (a) pogoj glede starosti, pri kateri je moral zavarovanec skleniti registrirano partnersko skupnost, ni merilo, ki se uporablja pri aktuarskih izračunih, ter (b) je bilo zavarovancu in njegovemu registriranemu partnerju na podlagi nacionalne zakonodaje dovoljeno skleniti registrirano partnersko skupnost šele po zavarovančevem dopolnjenem 60. letu starosti, med zavarovancem in njegovim registriranim partnerjem pa je pred navedenim datumom obstajala trajna življenjska skupnost?

Če je odgovor na drugo vprašanje nikalen:

3. Ali bi šlo za diskriminacijo, ki je v nasprotju s členom 2 v povezavi s členom 6(2) Direktive 2000/78/ES, če omejitve pravic v okviru poklicne pokojninske sheme, opisane v prvem ali drugem vprašanju, izhajajo iz skupnega učinka starosti in spolne usmerjenosti zavarovanca?

(1) Direktiva Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 79).
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: Ali je treba člen 49 (prejšnji člen 43) in člen 63 (prejšnji člen 56) Pogodbe o delovanju Evropske unije (v veljavni različici od spremembe in preštevilčenja z Lizbonsko pogodbo) razlagati tako, da ti določbi nasprotujeta nacionalnemu predpisu, ki ohranja belgijski pri viru odtegnjeni davek na dobiček od naložb na dividende, ki jih belgijska odvisna družba izplača matični družbi s sedežem na Nizozemskem, ki izpolnjuje pogoje minimalnega deleža in ohranitve tega deleža, zaradi tega, ker gre za kolektivni naložbeni podjem, ki mora svoj dobiček v celoti izplačati svojim delničarjem, in lahko pod tem pogojem v okviru davka od dobička pravnih oseb izkoristi ničelno stopnjo?
SL Uradni list Evropske unije C 337/8

Pritožba, ki so jo Stichting Woonlinie in drugi vložili 29. julija 2015 zoper sklep Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 12. maja 2015 v zadevi T-202/10 RENV, Stichting Woonlinie in drugi/Evropska komisija

(Zadeva C-414/15 P)

(2015/C 337/10)

Jezik postopka: nizozemščina

Stranke

Pritožnice: Stichting Woonlinie, Stichting Allee Wonen, Woningstichting Volksbelang, Stichting WoonInvest, Stichting Woonstede (zastopnika: P. Glazener, odvetnik, in L. Hancher, profesorica)

Druge stranke v postopku: Evropska komisija, Kraljevina Belgija, Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN)

Predlogi

Pritožnice Sodišču predlagajo, naj

— v skladu z uveljavljanimi pritožbenimi razlogi v celoti ali deloma razveljavi Sklep Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 12. maja 2015 v zadevi T-202/10 RENV;

— zadevo vrne v ponovno obravnavanje Splošnemu sodišču pri čemer mora to presojati v skladu s pravnim stališčem Sodišča;

— Komisiji naloži plačilo stroškov tega postopka in postopka pred Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

S prvim pritožbenim razlogom pritožnice Splošnemu sodišču očitajo, da je kršilo pravo Unije, upoštevno dejansko stanje napačno presodilo ter sklep nezadostno obrazložilo, ker je odločilo, da je tožba v resnici uperjena zoper dopis na podlagi člena 17 in da to ne spada v okvir sodnega nadzora. Pri svoji odločitvi Splošno sodišče ni upoštevalo, da morajo biti v skladu s členom 108(1) PDEU pravne posledice odločbe upravičene zaradi dejstva, da je bilo predhodno stanje nezdružljivo s Pogodbo. Splošno sodišče se je napačno oprlo na sodbo TF1, ker na njeni podlagi sklepa, da se mora njegov preizkus izpodbijane odločbe omejiti na vprašanje ali je Komisija pravilno presodila združljivost obstoječe sheme pomoči, kot je bila spremenjena v skladu z zavezami, ki so jih sprejeli nizozemski organi.

Z drugim pritožbenim razlogom pritožnice Splošnemu sodišču očitajo, da je kršilo pravo Unije, upoštevno dejansko stanje napačno presodilo ter sklep nezadostno obrazložilo, ker je odločilo, da ustrezni ukrepi, ki jih je predlagala Komisija, izvzeti iz njegovega nadzora, saj naj bi šlo le za predloge, tako da bi ustrezni ukrepi postali zavezujoči šele ko bi jih sprejeli nizozemski organi.
1.

Ali je treba člen 1(3) Direktive Sveta z dne 21. decembra 1989 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje (89/665/EGS) (1), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2007/66/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2007 o spremembi direktiv Sveta 89/665/EGS in 92/13/EGS glede izboljšanja učinkovitosti revizijskih postopkov oddaje javnih naročil (2), ob upoštevanju načel iz sodbe Sodišča z dne 4. julija 2013 v zadevi C-100/12 (3), Fastweb SpA, razlagati tako, da se lahko ponudniku s ponudbo, ki jo je naročnik pravnomočno izločil, zaradi česar ta ni zadevni ponudnik v smislu člena 2(a) Direktive 89/665, zavrne zagotovitev revizije odločitve o oddaji naročila (odločitev o sklenitvi okvirnega sporazuma) in sklenitve pogodbe (vključno z dodelitvijo odškodnine, zahtevane v skladu s členom 2(7) te direktive), tudi če sta le dva ponudnika predložila ponudbi in bi morala biti ponudba izbranega ponudnika, ki mu je bilo naročilo oddano, v skladu s stališčem nezadevnega ponudnika prav tako izločena? Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen:
(ii)

Izpodbijana sodba je v očitnem nasprotju s sodno prakso Skupnosti, v skladu s katero je treba pri presoji podobnosti blaga upoštevati vse relevantne dejavnike, ki se nanašajo na to blago, med katerimi so narava, namen, uporaba, dejstvo, ali gre za konkurenčne ali dopolnjujoče se proizvode, in distribucijske kanale proizvodov. Splošno sodišče v resnici ni upoštevalo nobenega od teh dejavnikov in je svojo presojo omejilo zgolj na ugotovitev, da so proizvodi za barvanje in razbarvanje las „vključeni“ v kozmetiko in da je treba te proizvode zato šteti za enake.
—

Ugotovi naj se, da Romunija s tem, da ni sprejela vseh zakonskih in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Komisije 2013/2/EU z dne 7. februarja 2013 o spremembi Priloge I k Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 94/62/ES o embalaži in odpadni embalaži (1) oziroma ker jih ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz člena 2(1) navedene direktive;
—

Ugotovi naj se, da Kraljevina Belgija, s tem ko je sprejela člena 23 in 24 okvirnega zakona z dne 27. decembra 2012, ni izpolnila obveznosti iz členov 11, 12 in 76(6) Uredbe (ES) št. 883/2004 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti, iz člena 5 Uredbe (ES) št. 987/2009 (2) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe (ES) št. 883/2004 in iz Sklepa št. A1 upravne komisije za koordinacijo sistemov socialne varnosti (3).
1.

Ali je treba člen 7(2) Direktive 2008/95/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami in povezano sodno prakso razlagati tako, da lahko imetnik znamke zakonito ugovarja nadaljnji prodaji zdravila s strani vzporednega uvoznika, če je uvoznik prepakiral zdravilo v novo zunanjo embalažo ter ponovno namestil znamko v okoliščinah, v katerih je imetnik znamke prodajal zdravilo v enakih količinah in velikostih pakiranj v vseh državah EGP, kjer se prodaja zdravilo?
SL Uradni list Evropske unije C 302/13

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 22. maja 2015 – Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni/Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT in drugi

(Zadeva C-240/15)

(2015/C 302/17)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

Nasprotne stranke v pritožbenem postopku: Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Economia e delle Finanze

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali načeli nepristranskosti in neodvisnosti, ki ju je treba priznati nacionalnim regulativnim organom iz člena [3] Direktive 2002/21/ES (1), ter načelo osnovnega samofinanciranja iz člena 12 Direktive 2002/20/ES (2) tudi s finančnega in organizacijskega vidika nasprotujejo nacionalni zakonodaji (kakršna je upoštevna v tem postopku), v skladu s katero tudi za navedene organe na splošno veljajo določbe o javnih financah, zlasti posebne določbe o omejevanju in racionalizaciji javnofinančnih izdatkov?

(1) Direktiva 2002/21/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 349).

(2) Direktiva 2002/20/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev (direktiva o odobritvi) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 337).
—

je določilo napačno merilo „neposrednih posledic“: Splošno sodišče je menilo, da če bi postopek za razveljavitev privedel do razveljavitve znamke, bi bila še vedno mogoča odškodninska tožba. Vendar naj to ne bi bil utemeljen razlog za neuporabo, ker to ni „neposredna posledica“ postopka za razveljavitev. Ugotovitev Splošnega sodišča v zvezi s tem je v nasprotju z ratio legis zahteve po resni in dejanski uporabi. Jedrnata trditev, da mora imetnik znamke presoditi in preračunati tveganja ter nato bodisi nadaljevati z uporabo kljub negotovosti glede plačila odškodnine bodisi se uporabi odreči, vodi do očitnega diskriminiranja majhnih in srednjih podjetij. To bi lahko vodilo tudi do lahko dostopne možnosti zlorabe postopka za razveljavitev s strani tretjih oseb, ki so zainteresirane za registrirano znamko.
SL Uradni list Evropske unije C 294/26

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hof van Cassatie (Belgija) 8. junija 2015 – Rijksdienst voor Pensioenen proti Willemu Hoogstadu; drugi udeleženec postopka: Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering

(Zadeva C-269/15)

(2015/C 294/32)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Hof van Cassatie

Stranke v postopku v glavni stvari

Vlagatelj kasacijske pritožbe: Rijksdienst voor Pensioenen

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Willem Hoogstad

Drugi udeleženec postopka: Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 13(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 (1) z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti razlagati tako, da nasprotuje pobiranju prispevka – na primer odbitka, opravljenega v skladu s členom 191(1), točka 7, usklajenega zakona z dne 14. julija 1994 o obveznem zdravstvenem zavarovanju in socialnih prejemkih, in solidarnostnega prispevka, ki je dolgovan v skladu s členom 68 zakona z dne 30. marca 1994 o socialnih določbah – od dajatev belgijskih sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja, pri katerih ne gre za zakonodajo v smislu člena 1(j), prvi odstavek, te uredbe, če so omenjene dajatve dolgovane upravičencu s stalnim prebivališčem zunaj Belgije, ki je v skladu s členom 13(2)(f) navedene uredbe vključen v sistem socialne varnosti države članice, v kateri ima stalno prebivališče?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 35.
Zadeva C-274/15: Tožba, vložena 8. junija 2015 – Evropska komisija/Veliko vojvodstvo Luksemburg

Tožba, vložena 8. junija 2015 – Evropska komisija/Veliko vojvodstvo Luksemburg

(Zadeva C-274/15)

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: F. Dintilhac, C. Soulay, agenta)

Tožena stranka: Veliko vojvodstvo Luksemburg

Predloga tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, ko je določilo ureditev za DDV za neodvisne skupine oseb, kot jo določajo člen 44(1)(y) zakona z dne 12. februarja 1979 o DDV, členi od 1 do 4 uredbe Velikega vojvodstva z dne 21. januarja 2004 o oprostitvi DDV za storitve, ki jih opravijo neodvisne skupine oseb svojim članom, upravna okrožnica št. 707 z dne 29. januarja 2004 v delu, ki pojasnjuje člene od 1 do 4 uredbe Velikega vojvodstva, in obvestilo z dne 18. decembra 2008, ki ga je pripravila delovna skupina pri Comité d'Observation des Marchés (Cobma; odbor za spremljanje trgov) s soglasjem Administration de l'Enregistrement et des Domaines (davčna uprava), ni izpolnilo svojih obveznosti iz Direktive o DDV ( 1 ), natančneje iz členov 2(1)(c), 132(1)(f), 1(2), drugi pododstavek, 168(a), 178(a), 14(2)(c) in 28 te direktive;

— Velikemu vojvodstvu Luksemburg naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Člen 132(1)(f) Direktive o DDV določa, da države članice plačila DDV oprostijo „storitve, ki jih za svoje člane opravijo neodvisne skupine oseb, katerih dejavnosti so oproščene ali niso predmet DDV, in so neposredno namenjene za opravljanje njihove dejavnosti, če te skupine od svojih članov zahtevajo samo natančno povrnitev njihovega deleža skupnih stroškov in ni verjetno, da bi takšna oprostitev povzročila izkrivljanje konkurence“.

Vendar po mnenju Komisije ureditev, ki se uporablja v Luksemburgu, oprostitev plačila DDV ne omejuje samo na storitve, ki jih opravi neodvisna skupina oseb in ki so neposredno potrebne za dejavnosti, ki niso zavezane za plačilo DDV oziroma so oproščene in ki jih opravijo njeni člani.

Poleg tega Komisija meni, da na podlagi luksemburškega prava člani neodvisne skupine oseb, ki opravljajo dejavnosti, ki so za del njihovega prometa obdavčljive, lahko od DDV, ki so ga dolžne plačati, odbijejo DDV, zaračunan neodvisni skupini oseb iz naslova njenih nakupov blaga ali storitev pri tretjih osebah, medtem ko je na podlagi člena 168 Direktive o DDV pravica do odbitka vstopnega DDV priznana le davčnemu zavezancu, ki pridobi blago in storitve, ki jih bremeni DDV, in ki jih uporabi neposredno za te obdavčene transakcije.

Nazadnje, Komisija trdi, da člena 14(2)(c) in 28 Direktive o DDV nasprotujeta nacionalnemu pravu, ki določa, da – če član neodvisne skupine oseb blago in storitve pridobi pri tretji osebi na svoje ime, ampak na račun skupine – je transakcija zadevnega člana, ki bremeni skupino s tako dogovorjenimi stroški, izključena s področja uporabe DDV.

( 1 ) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1).
4.

Ali je treba z vidika cilja uredb št. 1257/99 in 817/2004 in omejitev teh predpisov s poljem proste presoje, ki ga imajo države članice, dopustiti, da sodišče, ki vsebinsko obravnava zadevo, ne uporabi v celoti člena 84 odredbe sveta ministrov št. 295 z dne 23. marca 2010, „Odredba o dodelitvi, upravljanju in nadzoru nad državno podporo in podporo Evropske unije za razvoj podeželja, namenjeno izboljšanju kmetijske in naravne krajine“, ki je določba, ki ureja vračilo pomoči, če bi uporaba te določbe v konkretnih okoliščinah lahko bila v nasprotju z načelom sorazmernosti, kakor se razlaga v sodnem sistemu države članice?
SL Uradni list Evropske unije C 245/4

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Rejonowy we Wrocławiu (Poljska) 20. aprila 2015 – Alicja Sobczyszyn/Szkoła Podstawowa w Rzeplinie

(Zadeva C-178/15)

(2015/C 245/05)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Sąd Rejonowy we Wrocławiu

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Alicja Sobczyszyn

Tožena stranka: Szkoła Podstawowa w Rzeplinie

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 7 Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa (1), v skladu s katerim države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi vsakemu delavcu zagotovijo pravico do plačanega letnega dopusta najmanj štirih tednov, v skladu s pogoji za upravičenost in dodelitev letnega dopusta, ki jih določa nacionalna zakonodaja in/ali praksa, razlagati tako, da učitelj, ki je koristil dopust za okrevanje, kakor ga določa zakon o učiteljih (Karta Nauczyciela) z dne 26. januarja 1982 (Dz. U. 2014, Poz. 191 in 1198), poleg tega pridobi pravico do letnega dopusta v skladu s splošnimi delovnopravnimi določbami v letu, v katerem je koristil dopust za okrevanje?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 381.
2.

Ali so države članice dolžne uporabiti pravilo zaokroževanja iz člena 175(1) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost v primeru popravka davka v skladu s členom 184 in naslednjimi Direktive Sveta 2006/112/ES, če je odbitni delež v smislu člena 175(1) te direktive izračunan po eni izmed posebnih metod iz člena 173(2)(a), (b), (c) ali (d) te direktive oz. po členu 17(5)(3)(a), (b), (c) ali (d) Šeste direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero?
2.

Ali pravna ureditev Skupnosti, zlasti člena 11 in 17 Direktive 2003/96/ES, nasprotuje zakonskim in upravnim predpisom (kakršni veljajo v italijanski pravni ureditvi in so opisani v tem sklepu), ki po eni strani določajo uvedbo sistema olajšav za porabo energentov (električne energije) za „energetsko intenzivne“ dejavnosti v smislu navedenega člena 17 in po drugi strani možnost za uveljavljanje teh olajšav omejuje samo na „energetsko intenzivne“ dejavnosti v predelovalnem sektorju, izključuje pa jo za dejavnosti v drugih sektorjih?
4.

Sodišče naj bi napačno uporabilo pravo pri presoji člena 4(6) pogodbe o prodaji zemljišča, v katerem je določeno, da mora upravičenec do pomoči porušiti vse stavbe na zemljišču in prodajalcu izplačati nadomestilo, če v roku desetih let po prenosu lastninske pravice na zemljišču rušenje še ne bo opravljeno ali ne bo v celoti opravljeno oziroma če se bo izkazalo, da je bila tržna cena rušenja nižja od 1 4 00 000 EUR.
2.

Ali je člen 285 Code des impôts sur les revenus 1992, s tem ko za možnost odbitka tujega davka od belgijskega davka določa pogoj, da so kapital in premičnine, iz katerega izvirajo dohodki, v Belgiji namenjeni opravljanju poklicne dejavnosti, v nasprotju s členi 49, 56 in 58 Pogodbe o delovanju Evropske unije?
2.

Ali je treba določbe členov 8 in 3 Direktive 2002/47/ES ob upoštevanju uvodnih izjav 3 in 5 te direktive razlagati tako, da je njen namen zagotoviti obravnavo, ki je posebej ugodna za kreditne institucije v primerih insolventnosti njihovih strank in zaradi katere imajo kreditne institucije prednost pred drugimi upniki teh strank, kot so delavci – kar zadeva njihove terjatve iz naslova plač –, država – kar zadeva njene terjatve iz naslova davkov – in upniki, katerih terjatve so zavarovane z zavarovanji, ki zaradi vpisa v register uživajo javno zaupanje?
3.

Izpodbijana sodba naj bi vsebovala napake, saj Splošno sodišče za njeno izdajo ni preučilo pravnega in dejanskega razmerja med Evropsko komisijo, Evropsko centralno banko in Evroskupino, niti ni preučilo dejstva, da so na podlagi načela vzročne zveze in merila resnično odgovorne osebe, akti Evroskupine predstavljali akte Evropske centralne banke in Evropske komisije, ki bi morali ravnati v skladu s Pogodbo in s protokoli Evropske unije ter v skladu s sekundarnim pravom. Splošno sodišče posledično ni preučilo vsebine trditev in spora pritožnikov, tako da je na ta način napačno zavrnilo ničnostno tožbo.
—

ugodi naj se navedenim predlogom in naj se — primarno, pri dokončnem odločanju o zadevi zavrže odškodninsko tožbo družb Gascogne Sack Deutschland GmbH in Groupe Gascogne S.A. kot nedopustno, saj je vložena zoper Sodišče Evropske unije (kot zastopnika Unije); — podredno, če bo Sodišče menilo, da to, da je navedena tožba vložena zoper Sodišče Evropske unije in ne zoper Komisijo (kot zastopnico Unije), ne vpliva na njeno dopustnost, temveč da bi bilo Splošno sodišče pri odločanju o procesnem vprašanju, ki ga je predložilo Sodišče Evropske unije, moralo odrediti, da namesto Sodišča Evropske unije v postopek kot tožena stranka vstopi Komisija, vrne zadevo Splošnemu sodišču, da bo odločilo o odškodninski tožbi družb Gascogne Sack Deutschland GmbH in Groupe Gascogne S.A. ob upoštevanju odgovorov na pravna vprašanja, ki jih bo dalo Sodišče;
1.

Neupravičeno neupoštevanje dejavnikov v zvezi s podobnostjo proizvodov iz člena 8(1)(b) Uredbe o znamki Skupnosti (1) Pritožnik izpodbija ugotovitev Splošnega sodišča, da je odbor za pritožbe utemeljeno ugotovil, da so „prenosne navigacijske naprave, zlasti prenosne naprave za satelitsko navigacijo“ na eni strani in proizvodi, na katere se nanašajo znamke, navajane v ugovoru, na drugi strani podobni. Splošno sodišče naj pri presoji podobnosti ne bi upoštevalo bistvenih dejavnikov, kot so kategorija zadevnih proizvodov, njihova izdelava, njihovo trženje, njihovi distribucijski kanali in njihova prodajna mesta. Če bi bili upoštevani in pravilno pretehtani vsi upoštevani dejavniki, bi se ugotovilo, da proizvodi niso podobni.