ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska) 20. junija 2022 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid; nasprotna stranka: M.A.

(Zadeva C-402/22)

(2022/C 368/24)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Raad van State

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: M.A.

Vprašanja za predhodno odločanje

1(a).

Kdaj je kaznivo dejanje v smislu člena 14(4)(b) Direktive 2011/95/EU (1) tako „izredno hudo“, da lahko država članica osebi, ki potrebuje mednarodno zaščito, zavrne priznanje statusa begunca?

1(b).

Ali so merila, ki se uporabljajo za „hudo kaznivo dejanje“ iz člena 17(1)(b) Direktive 2011/95/EU, kot so navedena v točki 56 sodbe Sodišča z dne 13. septembra 2018, Ahmed, ECLI:EU:C:2018:713, pomembna pri presoji, ali gre za „izredno hudo kaznivo dejanje“? Če je odgovor pritrdilen, ali obstajajo še dodatna merila, zaradi katerih je kaznivo dejanje „izredno“ hudo?

2.

Ali je treba člen 14(4)(b) Direktive 2011/95/EU razlagati tako, da določa, da je nevarnost za skupnost dokazana že samo s tem, da je bil upravičenec do statusa begunca pravnomočno obsojen za izredno hudo kaznivo dejanje, ali pa ga je treba razlagati tako, da določa, da samo pravnomočna obsodba za izredno hudo kaznivo dejanje še ne zadostuje za dokaz obstoja nevarnosti za skupnost?

3.

Ali je treba, če samo pravnomočna obsodba za izredno hudo kaznivo dejanje ne zadostuje za dokaz obstoja nevarnosti za skupnost, člen 14(4)(b) Direktive 2011/95/EU razlagati tako, da od države članice zahteva, da dokaže, da tožeča stranka od obsodbe še naprej predstavlja nevarnost za skupnost? Ali mora država članica dokazati, da je ta nevarnost resnična in sedanja, ali pa zadostuje potencialna nevarnost? Ali je treba člen 14(4)(b) Direktive 2011/95/EU sam zase ali v povezavi z načelom sorazmernosti razlagati tako, da omogoča preklic statusa begunca le, če je ta preklic sorazmeren in je nevarnost, ki jo pomeni upravičenec do tega statusa, dovolj resna, da ta preklic upravičuje?

4.

Ali je treba – če državi članici ni treba dokazati, da tožeča stranka od obsodbe še naprej pomeni nevarnost za skupnost ter je ta nevarnost resnična, sedanja in dovolj resna, da upravičuje preklic statusa begunca – člen 14(4)(b) Direktive 2011/95/EU razlagati tako, da je nevarnost za skupnost načeloma dokazana z dejstvom, da je bil upravičenec do statusa begunca pravnomočno obsojen za izredno hudo kaznivo dejanje, vendar lahko ta upravičenec dokaže, da ne pomeni take nevarnosti oziroma je ne pomeni več?

(1) Direktiva 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite (prenovitev) (UL L 337, 2011, str. 9).
3.

Ali je člen 5(2)(b) Direktive Sveta 2008/7/ES z dne 12. februarja 2008 mogoče razlagati tako, da nasprotuje temu, da se s kolkovino obdavčijo provizije za storitve finančnega posredništva, ki jih opravlja banka v zvezi z (i) odkupom dolžniških instrumentov, (ii) izdajo in plasiranjem prenosljivih vrednostnih papirjev na trg in (iii) povečanjem kapitala z javno ponudbo za vpis izdanih delnic, pri čemer take storitve vključujejo obveznost identifikacije vlagateljev ter vzpostavljanje stika z njimi z namenom distribucije vrednostnih papirjev, sprejemanje naročil za vpis ali nakup in v nekaterih primerih nakup vrednostnih papirjev, ki so predmet ponudbe?
1.

Ali je treba člen 1(2)(b) Uredbe št. 1215/2012 (1) v povezavi s členom 3(1) Uredbe št. 1346/2000 (2) o insolventnosti razlagati tako, da pojem „stečaj, postopki v zvezi z likvidacijo plačilno nesposobnih podjetij ali drugih pravnih oseb, postopki prisilne poravnave in podobni postopki“ iz člena 1(2)(b) Uredbe št. 1215/2012 vključuje tudi postopek, v katerem je terjatev v tožbi opisana kot navadna poslovna terjatev, ne da bi bil omenjen že začet stečajni postopek zoper toženo stranko, pri čemer dejanska pravna podlaga te terjatve temelji na posebnih določbah o odstopanju iz nizozemskega insolvenčnega prava (člen 25(2) nizozemskega Wet van 30 september 1893, op het faillissement en de surséance van betaling (zakon z dne 30. septembra 1893 o stečaju in prisilni poravnavi, v nadaljevanju: NFW), in pri čemer: — je treba ugotoviti, ali je treba tako terjatev šteti za terjatev, ki jo je mogoče preizkusiti (člen 26 v povezavi s členom 110 NFW), ali za terjatev, ki je ni mogoče preizkusiti (člen 25(2)NFW), in — je treba vprašanje, ali je mogoče hkrati uveljavljati obe terjatvi in ali se medsebojno ne izključujeta glede na posebne pravne posledice vsake od njiju (vključno z možnostjo unovčenja bančne garancije, izdane po stečaju), presoditi v skladu s posebnimi pravili nizozemskega insolvenčnega prava? Dalje,
C 368/15

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunalul Bucureşti (Romunija) 3. junija 2022 – VS, TU, RW/Ryanair DAC

(Zadeva C-362/22)

(2022/C 368/22)

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Tribunalul Bucureşti (Višje sodišče v Bukarešti)

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: VS, TU, RW.

Tožena stranka na prvi stopnji in nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Ryanair DAC

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 4(3) Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (1) razlagati tako, da odškodnina iz člena 7 v povezavi s členom 4(3) pripada tudi osebam, ki potujejo z osebo, ki ji je bilo zavrnjeno vkrcanje, in ki ne želijo več ali nimajo več interesa potovati brez osebe, kateri je bilo zavrnjeno vkrcanje, čeprav jim vkrcanje ni bilo zavrnjeno?

(1) Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 10).
C 359/32

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Nejvyšší soud České republiky (Češka republika) 15. junija 2022 – EXTÉRIA, s.r.o./Spravíme, s. r. o.

(Zadeva C-393/22)

(2022/C 359/36)

Jezik postopka: češčina

Predložitveno sodišče

Nejvyšší soud České republiky

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: EXTÉRIA, s.r.o.

Tožena stranka: Spravíme, s. r. o.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 7(1)(b) Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 (1) o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah razlagati tako, da pojem „pogodba o opravljanju storitev“ vključuje tudi predpogodbo (pactum de contrahendo), s katero sta se stranki zavezali skleniti glavno pogodbo, ki bi bila pogodba o opravljanju storitev v smislu te določbe?

(1) UL L 351, 2012, str. 1.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Poljska) z dne 13. maja 2022 – Z. sp. z o.o./A. S.A.

(Zadeva C-326/22)

(2022/C 318/38)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Z. sp. z o.o.

Tožena stranka: A. S.A.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 16(1) Direktive 2008/48 (1) v okviru načela učinkovitosti prava Unije razlagati tako, da lahko potrošnik ali podjetnik, na katerega je potrošnik prenesel svoje pravice iz te določbe navedene direktive, na podlagi te določbe od kreditodajalca zahteva izvod pogodbe (in pogojev, ki so del pogodbe) in podatke o vračilu kredita, ki so potrebni, da se preveri pravilnost izračuna zneska, izplačanega potrošniku kot vračilo sorazmernega deleža skupnih stroškov kredita zaradi predčasnega vračila, in ki so potrebni, da lahko potrošnik vloži tožbo zaradi morebitnega vračila navedenih zneskov?

(1) UL 2008, L 133, str. 66.
2.

Ali je treba določbe (i) člena 30(4) Uredbe št. 1260/1999; (ii) člena 4(3) Uredbe št. 70/2001 (7) in točke 4.12 Smernic o državni regionalni pomoči, ki se nanaša na načelo trajnosti malih in srednjih podjetij, ki prejmejo pomoč; (iii) členov 38 in 39 Uredbe št. 1260/1999, člena 2(2) Uredbe št. 448/2001, člena 1(2) ter členov 2 in 4 Uredbe št. 2988/1995 ter člena 14 Uredbe št. 659/1999, razlagati tako, da prodaja nepremičnega premoženja in samega podjetja, ki je prejelo pomoč, do katere pride na podlagi internega dogovora, ki so ga zaradi zagotavljanja donosnosti zadevne družbe sprejeli njeni delničarji, ne pomeni bistvene spremembe operacije sofinanciranja ali neupravičene prednosti ene od strank in je posledično ni mogoče šteti za nepravilnost ali razlog za vračilo pomoči, če izvedbeni pogoji, ki veljajo za to naložbe, ostajajo nespremenjeni in če za prenos lastništva velja zakonska ureditev, na podlagi katere sta odsvojitelj in pridobitelj solidarno odgovorna za dolgove in obveznosti, ki obstajajo na dan prenosa?
C 318/23

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) 3. maja 2022 – YQ, RJ/Getin Noble Bank S.A.

(Zadeva C-287/22)

(2022/C 318/33)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Sąd Okręgowy w Warszawie

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: YQ, RJ

Tožena stranka: Getin Noble Bank S.A.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člena 6(1) in 7(1) Direktive 93/13 (1) ob upoštevanju načel učinkovitosti in sorazmernosti nasprotujeta taki razlagi nacionalnih predpisov ali nacionalni sodni praksi, v skladu s katerima lahko nacionalno sodišče – zlasti glede na plačilne obveznosti potrošnika v razmerju do trgovca ali dobro finančno stanje trgovca – ne ugodi predlogu potrošnika za izdajo začasne odredbe (zavarovanje tožbenega zahtevka), s katero se za čas trajanja postopka odloži izvajanje pogodbe, ki bo verjetno razglašena za nično, ker bodo iz nje odpravljeni nepošteni pogoji?

(1) Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288).
—

posledično za ničen razglasi Sklep Evropske komisije št. C(2017) 1742 final z dne 17. marca 2017 v zvezi s postopkom izvajanja člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva AT.39258 – letalski tovorni prevoz), v delu, v katerem se nanaša na družbo Air France SA, in razloge, na katerih temelji izrek tega sklepa, kolikor je s tem sklepom družbi Air France SA naložena globa; in
—

za nične razglasi preostale ugotovitve kršitve iz člena od 1(1) do 1(4) Sklepa Komisije C(2017) 1742 final z dne 17. marca 2017 v zvezi s postopkom izvajanja člena 101 PDEU, člena 53 Sporazuma EGP in člena 8 Sporazuma med Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o zračnem prometu (zadeva AT.39258 – letalski tovorni prevoz) (v nadaljevanju: sklep) v delu, v katerem se nanašajo na pritožnico; in
(a)

Ali morajo države članice opredeliti in nato razvrstiti vsa vodna telesa ne glede na velikost in zlasti ali je treba opredeliti in razvrstiti vsa jezera s topološko površino, manjšo od 0,5 km2?
1.

Ali je treba Direktivo 2001/29/ES (1) razlagati tako, da so RTV organizacije neposredni in originarni upravičenci do pravičnega nadomestila, predvidenega v okviru tako imenovane izjeme glede privatnega razmnoževanja, v skladu s členom 5(2)(b) Direktive 2001/29/ES?
3.

Ali načelo sorazmernosti, načelo nediskriminacije, člen 9(2), drugi pododstavek, četrta alinea, člen 9(3) in člen 22 Direktive 97/67/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. decembra 1997 o skupnih pravilih za razvoj notranjega trga poštnih storitev v Skupnosti in za izboljšanje kakovosti storitev, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2008/6/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. februarja 2008 o spremembi Direktive 97/67/ES glede popolnega oblikovanja notranjega trga poštnih storitev v Skupnosti, nasprotuje nacionalni zakonodaji, kakršna je italijanska zakonodaja (iz člena 1(65) in (66) zakona št. 266 z dne 23. decembra 2005 in člena 65 zakonskega odloka št. 50 z dne 24. aprila 2017, s spremembami preoblikovanega v zakon št. 96 z dne 21. junija 2017), ki izvajalcem v poštnem sektorju nalaga obveznost prispevanja k financiranju regulativnega organa za poštni sektor, pri čemer ne obstaja možnost razlikovanja med položajem izvajalcev hitrih kurirskih storitev in položajem izvajalcev univerzalne storitve in s tem možnost ovrednotenja različne intenzivnosti regulativne dejavnosti, ki jo izvaja regulativni organ v zvezi z različnimi vrstami poštnih storitev.“
2)

Ali je treba, podredno glede na prvo vprašanje (in sicer le, če bi se štelo, da pravo Unije zahteva selektiven odstop od uporabe člena 485, ki bi se torej moral šteti za „ugodnejši“ predpis), določbo 4 okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega dne 18. marca 1999, ki je v prilogi k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 368), razlagati tako, da določa, da mora biti v nacionalni zakonodaji za izračun delovne dobe učitelja, pridobljene z delovnim razmerjem za določen čas, ki je bil nato zaposlen za nedoločen čas, izenačeno začasno delo, ki ga je opravljal učitelj, zaposlen za določen čas, brez kakršnega koli minimalnega praga za upoštevanje delovnih dni v posameznem šolskem letu? Ali je, nasprotno, z določbo 4 skladna nacionalna zakonodaja, ki izključuje upoštevnost dela učiteljev, zaposlenih za določen čas, ki je bilo začasno (kratka in občasna nadomeščanja), če se ni opravljalo vsako šolsko leto vsaj 180 dni ali od 1. februarja do konca ocenjevalnega obdobja (člen 11(14) zakona št. 124/1999, ki določa: „Odstavek 1 člena 489 enotnega besedila je treba razlagati tako, da se šteje, da se je storitev poučevanja za določen čas, ki se izvaja od šolskega leta 1974–1975, izvajala celo šolsko leto, če je trajala vsaj 180 dni, ali če se je opravljala neprekinjeno od 1. februarja do konca zadnjega ocenjevalnega obdobja“)?
3.

Če je odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen, ali davčni organ države članice ravna v skladu z računovodskimi načeli, namenom in funkcijo obveznosti objave iz členov 4, 30 in 33 Direktive 2013/34/EU, pravico do poštenega sojenja, ki je s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah zagotovljena kot splošno pravno načelo, ter temeljnima načeloma pravne varnosti in sorazmernosti, kadar na podlagi določb zakona o računovodstvu določi davčno razliko v breme davčnega zavezana, ki je fizična oseba, zgolj zato, ker davčni zavezanec davčnemu organu ni mogel predložiti celotne računovodske dokumentacije gospodarske družbe, ki je neodvisna od davčnega zavezanca, da bi dokazal, da je gotovinske zneske, ki jih je v okviru svoje zaposlitve upravljal na podlagi navodil ali pooblastil, uporabil v korist te družbe kot delodajalke, in posledično davčni organ odsotnost dokumentov, s katerimi davčnemu zavezancu ni treba razpolagati ali zaradi objektivnih ovir z njimi ne more razpolagati, upošteva v njegovo breme, pri čemer pa so navedeni dokumenti zaradi obveznosti objave letnih računovodskih izkazov, ki jo imajo podjetja, javno dostopni?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof (Avstrija) 29. marca 2022 – Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

(Zadeva C-222/22)

(2022/C 244/23)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Verwaltungsgerichtshof

Stranki v postopku v glavni stvari

Revident: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

Druga stranka: JF

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 5(3) Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite (prenovitev) (1) razlagati tako, da nasprotuje določbi države članice, v skladu s katero se tujcu, ki vloži naknadno prošnjo, načeloma ne prizna pravice do azila, če tveganje preganjanja temelji na okoliščinah, ki jih je tujec ustvaril po lastni odločitvi po odhodu iz izvorne države, razen če gre za dejavnosti, dovoljene v Avstriji, za katere se ugotovi, da predstavljajo izraz in nadaljevanje prepričanja, ki ga je tujec zagovarjal že v izvorni državi?

(1) UL 2011, L 337, str. 9.
C 237/24

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva) 10. februarja 2022 – „Gjensidige“ ADB

(Zadeva C-90/22)

(2022/C 237/32)

Jezik postopka: litovščina

Predložitveno sodišče

Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka:„Gjensidige“ ADB

Drugi stranki:„Rhenus Logistics“ UAB, „ACC Distribution“ UAB

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je mogoče člen 71 Uredbe št. 1215/2012 (1) ob upoštevanju členov 25, 29 in 31 ter uvodnih izjav 21 in 22 te uredbe razlagati tako, da dopušča uporabo člena 31 Konvencije CMR tudi v primerih, v katerih je spor, ki spada na področje uporabe obeh pravnih instrumentov, predmet dogovora o pristojnosti?

2. Ali je mogoče člen 45(1)(e)(ii) Uredbe št. 1215/2012 ob upoštevanju namena zakonodajalca, da okrepi varstvo dogovorov o pristojnosti v Evropski uniji, razlagati širše, tako da se ne nanaša le na oddelek 6 poglavja II te uredbe, ampak tudi na njen oddelek 7?

3. Ali je pojem „javni red“, uporabljen v Uredbi št. 1215/2012, po presoji posebnosti položaja in pravnih posledic, ki iz njega izhajajo, mogoče razlagati tako, da zajema razlog za odločitev, da se sodna odločba druge države članice ne prizna, če uporaba posebne konvencije, kot je Konvencija CMR, ustvari pravni položaj, v katerem se v isti zadevi ne spoštujeta niti dogovor o pristojnosti niti dogovor o pravu, ki se uporablja?

(1) Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2012, L 351, str. 1).
Pritožba, ki jo je 11. februarja 2022 vložil HC zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 1. decembra 2021 v zadevi T-804/19, HC/Komisija

(Zadeva C-102/22 P)

(2022/C 222/17)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnik: HC (zastopnika: D. Rovetta, V. Villante, avvocati)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlog

Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

— sodbo Splošnega sodišča z dne 1. decembra 2021 v zadevi T-804/19, HV/Evropska komisija, ECLI:EU:T:2021:849, ki je bila HC vročena 1. decembra 2021, razveljavi;

— za dopusten in utemeljen razglasi ugovor nezakonitosti na podlagi člena 227 Pogodbe o delovanju Evropske unije zadevnega obvestila o natečaju glede jezikovne ureditve;

— za ničen razglasi „drugi izpodbijani sklep“ na prvi stopnji, in sicer dopis/sklep z dne 21. marca zavrnil 2019, s katerim je EPSO zavrnil prošnjo za ponovno preučitev sklepa in pritožnika obvestil, da je natečajna komisija potrdila svojo odločitev, da se ga ne povabi na preizkuse v ocenjevalnem centru;

— pritožniku prisodi 50 000 EUR kot odškodnino za nastalo škodo;

— podredno, sodbo Splošnega sodišča razveljavi in zadevo vrne v odločanje Splošnemu sodišču;

— Evropski komisiji naloži plačilo stroškov, ki so pritožniku nastali na prvi stopnji in v pritožbenem postopku.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnik v okviru te pritožbe navaja dva glavna pritožbena razloga:

Prvi pritožbeni razlog: napačna opredelitev dejstev in izkrivljanje dokazov s strani Splošnega sodišča pri presoji in oceni drugega dela prvega tožbenega razloga, ki ga je pritožnik uveljavljal na prvi stopnji – kršitev obvestila o natečaju. Pritožnik Splošnemu sodišču očita, da je pri presoji njegovih poklicnih izkušenj in univerzitetnih diplom napačno opredelilo dejstva, izkrivilo dokaze in kršilo obvestilo o natečaju, ki se je uporabljalo zanj.

Drugi pritožbeni razlog: Kršitev in napačna razlaga člena 277 PDEU. Kršitev členov od 1 do 4 Uredbe št. 1 z dne 15. aprila 1958 (1) o določitvi jezikov, ki se uporabljajo v Evropski gospodarski skupnosti, v trenutno veljavni različici. Kršitev členov 1d in 28 Kadrovskih predpisov ter člena 1(1)(f) Priloge III h Kadrovskim predpisom. Pritožnik Splošnemu sodišču očita, da je preozko razlagalo zahtevo po „tesni povezavi“ med zadevnim obvestilom o natečaju in sklepom, izpodbijanim pred Splošnim sodiščem, za namene uveljavljanja ugovora nezakonitosti na podlagi člena 277 PDEU zoper to obvestilo o natečaju. Pritožnik meni, da takšna „tesna povezava“ obstaja in da je zato njegov ugovor nezakonitosti zoper omejitev uporabe francoščine in angleščine kot drugega jezika spornega natečaja dopusten in utemeljen.

(1) UL 1958, 17, str. 385.
4

a) Kako je treba ravnati, če informacija, ki jo je treba predložiti v smislu člena 15(1)(h) Splošne uredbe o varstvu podatkov (SUVP), izpolnjuje tudi zahteve za poslovno skrivnost v smislu člena 2, točka 1, Direktive (EU) 2016/943 (2) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o varstvu nerazkritega strokovnega znanja in izkušenj ter poslovnih informacij (poslovnih skrivnosti) pred njihovo protipravno pridobitvijo, uporabo in razkritjem, UL 2016, L 157, str. 1 (Direktiva o strokovnem znanju in izkušnjah)? Ali je mogoče trenje med pravico dostopa, zagotovljeno s členom 15(1)(h) Splošne uredbe o varstvu podatkov (SUVP), in pravico do nerazkritja poslovne skrivnosti, varovano z Direktivo o strokovnem znanju in izkušnjah, odpraviti s tem, da se informacije, ki jih je treba opredeliti kot poslovno skrivnost v smislu člena 2, točka 1, Direktive o strokovnem znanju in izkušnjah, razkrijejo izključno organu ali sodišču, tako da mora organ ali sodišče samostojno preveriti, ali je treba šteti, da gre za poslovno skrivnost v smislu člena 2, točka 1, Direktive o strokovnem znanju in izkušnjah, in ali se informacija, ki jo je v smislu člena 15(1) Splošne uredbe o varstvu podatkov (SUVP) predložil upravljavec, ujema z dejstvi? b) V primeru pritrdilnega odgovora: katere pravice je treba s tem, da se vzpostavi črna skrinjica, omenjena v četrtem vprašanju, točka (a), vsekakor priznati osebi, ki ima pravico dostopa v smislu člena 15(1)(h) Splošne uredbe o varstvu podatkov (SUVP), če je treba obvezno zagotoviti varstvo pravic drugih v smislu člena 15(4) Splošne uredbe o varstvu podatkov (SUVP)? Ali je treba (tudi) v tem primeru neskladja informacij, ki jih je treba predložiti organu oziroma sodišču, in informacij, ki jih je treba v smislu člena 15(1)(h) Splošne uredbe o varstvu podatkov (SUVP) predložiti osebi, ki ima pravico dostopa, v primerih, ki se nanašajo na oblikovanje profilov, osebi, ki ima pravico dostopa v smislu člena 15(1)(h) Splošne uredbe o varstvu podatkov (SUVP), vsekakor predložiti naslednje informacije o konkretni obdelavi, ki se je nanašala nanjo, da se ji v celoti omogoči varovanje njenih pravic iz člena 22(3) Splošne uredbe o varstvu podatkov (SUVP): (a) predložitev vseh, v skrajnem primeru psevdoanonimiziranih informacij, zlasti o načinu obdelave podatkov posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki, na podlagi katerih je mogoče preveriti spoštovanje Splošne uredbe o varstvu podatkov (SUVP); (b) zagotovitev vhodnih podatkov, uporabljenih za oblikovanje profila; (c) parametre in vhodne spremenljivke, ki so bili uporabljeni pri oceni; (d) vpliv teh parametrov in vhodnih spremenljivk na izračunano oceno; (e) informacije o nastanku parametrov oziroma vhodnih spremenljivk; (f) razlago, zakaj se je osebi, ki ima pravico dostopa v smislu člena 15(1)(h) Splošne uredbe o varstvu podatkov (SUVP), dodelilo določeno oceno, in pojasnitev, katera trditev je bila povezana s to oceno; (g) seznam kategorij profilov in razlago, katera trditev o oceni je povezana s posameznimi kategorijami profilov?