ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 37/21

Tožba, vložena 1. decembra 2009 – Evropska komisija proti Portugalski republiki

(Zadeva C-493/09)

2010/C 37/25

Jezik postopka: portugalščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: R. Lyal in M. Afonso, zastopnika)

Tožena stranka: Portugalska republika

Predloga tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da Portugalska republika ni izpolnila obveznosti iz člena 63 PDEU in člena 40 Sporazuma EGP, s tem da je dividende, izplačane nerezidenčnim pokojninskim skladom, obdavčila z višjo stopnjo, kot velja za dividende, izplačane pokojninskim skladom rezidentom na portugalskem ozemlju;

— Portugalski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Na podlagi določb Estatuto dos Benefícios Fiscais (ureditev davčnih olajšav) in Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Colectivas (zakon o davku od dohodkov pravnih oseb) velja za dividende, izplačane pokojninskim skladom, ki so ustanovljeni in delujejo po portugalskem pravu, popolna oprostitev davka od dohodkov pravnih oseb, dividende, izplačane nerezidentskim pokojninskim skladom, pa so obdavčene z davkom od dohodkov pravnih oseb s stopnjo od 20 % do 10 % glede na to, ali obstaja dvostranski sporazum med Portugalsko in državo sedeža ter kakšne so njegove določbe. Ta davek od dohodkov pravnih oseb se dokončno odtegne pri viru.

Zaradi različnega obravnavanja, določenega v portugalski davčni zakonodaji v škodo nerezidentskih pokojninskih skladov, so investicije teh skladov v portugalske družbe manj donosne in privlačne. Navedena davčna ureditev je zato omejitev, ki je prepovedana s členom 63 PDEU in členom 40 Sporazuma EGP.

Diskriminatornega obravnavanja nerezidentskih pokojninskih skladov, ki ima škodljive posledice za konkurenčnost na finančnih trgih Evropske unije in za donos investicij, ki jih opravljajo pokojninski skladi, ni mogoče upravičiti z nobenim od razlogov, ki jih je navedla Portugalska republika.
SL Uradni list Evropske unije C 24/29

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgija) 17. novembra 2009 – Koninklijke Philips Electronics NV proti Lucheng Meijing Industrial Company Ltd in drugim

(Zadeva C-446/09)

2010/C 24/54

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Koninklijke Philips Electronics NV

Tožene stranke: Lucheng Meijing Industrial Company Ltd in drugi

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je člen 6(2)(b) Uredbe (ES) št. 3295/94 (1) z dne 22. decembra 1994 (stare carinske uredbe) določba poenotenega prava Skupnosti, ki je za sodišče države članice, na katerega se je v skladu s členom 7 Uredbe obrnil imetnik pravic, zavezujoča, in ali pomeni, da sodišče pri presojanju ne sme upoštevati, da je blago v začasni hrambi ali v tranzitnem postopku, ampak mora izhajati iz fikcije, da je bilo blago proizvedeno v tej državi članici, in nato ob uporabi prava te države članice ugotoviti, ali to blago krši upoštevno pravico intelektualne lastnine?

(1) Uredba Sveta (ES) št. 3295/94 z dne 22. decembra 1994 o ukrepih za prepoved sprostitve ponarejenega in piratskega blaga v prosti promet izvoz, ponoven izvoz ali za uvedbo odložnega postopka (UL L 341, str. 8).
3.

Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: 3.1 Ali to pomeni, da imajo države članice popolno svobodo glede določitve meril in mehanizmov, v skladu s katerimi se določajo naprave, za katere se plača pravično nadomestilo za zasebno kopijo, in višina teh nadomestil, ali pa za to svobodo veljajo omejitve, in če je tako, katere? 3.2 Ali to pomeni, da lahko države članice dovolijo tretjim osebam pobiranje nadomestila za dela, ki so jih njihovi avtorji na podlagi licence prostovoljno in neodplačno dali na voljo javnosti, ali pa za to pooblastilo veljajo omejitve, in če je tako, katere? 3.3 Ali to pomeni, da imajo države članice pravico dovoliti tretjim osebam, da zaradi zagotovitve spoštovanja zavezujočega predpisa javnega prava s strani uporabnikov od njih pobirajo nadomestilo, ali pa za to pooblastilo veljajo omejitve, in če je tako, katere?
1.

Ali je predpis države članice, ki je začel veljati 1. januarja 2008 – potem ko je pravica do odbitka davka že nastala – in ki zaradi odbitka DDV, ki je bil plačan in obračunan za storitve, opravljene v davčnem letu 2007, ali blago, dobavljeno v davčnem letu 2007, zahteva spremembo vsebine računov in predložitev dopolnilnega obračuna, skladen s členoma 17 in 20 Šeste direktive (1)?
1.

Člen 220(2)(b) carinskega zakonika (1) Prvi pritožbeni razlog: Sodišče prve stopnje pri uporabi člena 220(2)(b) carinskega zakonika ni upoštevalo razlage Sodišča v zvezi s tem členom v sodbi z dne 9. marca 2006 (2), zlasti v zvezi z bremenom dokazovanja, da temelji izdaja netočnih potrdil na nepravilni predstavitvi dejstev s strani izvoznika; v skladu z zadevno sodbo ne samo, da je dokazno breme nedvoumno na carinskih organih, ki hočejo naknadno izterjati dajatve, ampak morajo ta dokaz sestavljati objektivni izvirni dokumenti. S tem je Sodišče prve stopnje kršilo člen 220(2)(b) carinskega zakonika in tako napačno uporabilo in s tem kršilo pravo Skupnosti. Zato je Sodišče pooblaščeno, da to napačno uporabo prava odpravi. Drugi pritožbeni razlog: Sodišče prve stopnje je pri preučitvi predloženih dokazov v vsakem primeru te napačno razlagalo, saj sporni dokaz ne izpolnjuje zahtev iz člena 220(2)(b) carinskega zakonika, kot jih je razlagalo Sodišče v svoji sodbi z dne 9. marca 2006 (3). S tem je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo pri opredelitvi predloženega dokaza ter tako kršilo pravo Skupnosti. (4) Poleg tega Sodišče prve stopnje pri preučitvi dokaza ni odločilo dosledno, ampak protislovno, saj je na eni strani predložen dokazni material obravnavalo kot zadosten za to, da je Komisija dokazala, da temelji izdaja netočnih potrdil na nepravilni predstavitvi dejstev s strani izvoznika, in je na drugi strani v skladu z istimi pravili zavrnilo kot nezadosten dokaz, ki ga je morala predložiti pritožnica, da so tajski carinski organi vedeli ali bi vsaj razumno morali vedeti, da blago ne pride v poštev za preferencialno obravnavo. Naloga Sodišča je, da napake, ki jih je storilo Sodišče prve stopnje pri preučitvi in preizkusu listin v spisu, predloženih kot dokaz, opredeli kot pomanjkljivo obrazložitev. (5)
3.

Ali je treba člena 43 ES in 49 ES razlagati tako, da nasprotujeta zakonodaji – kakršna izhaja iz zakona št. 71-498 z dne 29. junija 1971 in uredbe št. 2004-1463 z dne 23. decembra 2004, kakor sta bila spremenjena – s katero se za vpis na seznam pri pritožbenem sodišču zahteva izpolnjevanje starostnih pogojev ter pogojev usposobljenosti, moralnosti in neodvisnosti, ne da bi se upoštevalo dejstvo, da so sodišča države izvora kandidatu že priznala status izvedenca, ali uvedli drugi načini preverjanja njegovih sposobnosti?
3.

Ali je treba člena 43 ES in 49 ES razlagati tako, da nasprotujeta zakonodaji – kakršna izhaja iz zakona št. 71-498 z dne 29. junija 1971 in uredbe št. 2004-1463 z dne 23. decembra 2004, kakor sta bila spremenjena – ki pridržuje vpis na nacionalni seznam in naziv izvedenca, ki ga potrdi Cour de cassation, strokovnjakom, ki so vsaj tri leta vpisani na seznam, ki ga sestavi francosko pritožbeno sodišče?
4.

(a) Če je odgovor na drugo vprašanje nikalen in je potrebno potrdilo o plačanem davku od dohodkov pravnih oseb: ali je treba načelo učinkovitosti in načelo effet utile razumeti tako, da nasprotujeta ureditvi – kot je člen 175(2), drugi stavek, AO v povezavi s členom 97, točka 9(3), EGAO – v skladu s katero se med drugim predložitev potrdila o plačanem davku od dohodkov pravnih oseb od 29. oktobra 2004 ne šteje več za retroaktiven dogodek, s čimer je procesnopravno onemogočen odbitek tujega davka od dohodkov pravnih oseb pri dohodninskih odmernih odločbah, ki so postale dokončne, ne da bi bil določen prehodni rok za uveljavljanje odbitka tujega davka od dohodkov pravnih oseb? (b) Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen in potrdilo o plačanem davku od dohodkov pravnih oseb ni potrebno: ali je treba prosti pretok kapitala iz člena 56 ES, načelo učinkovitosti in effet utile razumeti v tem smislu, da nasprotujejo ureditvi – kot je člen 175(1), točka 1, AO1 –, v skladu s katero je treba odmerno odločbo spremeniti, če nastopi retroaktiven dogodek – kot je denimo predložitev potrdila o plačanem davku od dohodkov pravnih oseb – in je s tem glede domačih dividend odbitek davka od dohodkov pravnih oseb možen tudi pri dohodninskih odmernih odločbah, ki so postale dokončne, medtem ko to pri tujih dividendah zaradi pomanjkanja potrdila o plačanem davku od dohodkov pravnih oseb ne bi bilo možno?
SL Uradni list Evropske unije C 256/12

Tožba, vložena 4. avgusta 2009 – Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Poljski

(Zadeva C-311/09)

2009/C 256/23

Jezik postopka: poljščina

Stranki

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: D. Triantafyllou in K. Herrmann, zastopnika)

Tožena stranka: Republika Poljska

Predlogi tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da Republika Poljska s tem, da je DDV za storitve mednarodnega cestnega prevoza, ki jih opravljajo davčni zavezanci s sedežem ali stalnim prebivališčem zunaj Poljske, odmerila tako, kot je določeno v poglavju 13, paragrafu 13, točkah 1, 3, 4 in 5 uredbe ministra za finance z dne 27. aprila 2004, ni izpolnila obveznosti iz členov 73, 168 in 273 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost. (1)

— Republiki Poljski naj se naloži stroške postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Storitve mednarodnega cestnega prevoza se z davkom na dodano vrednost obdavčijo v skladu z načeli Direktive 2006/112/ES.

Komisija meni, da je način odmere in obračuna DDV, določen v poglavju 13, paragrafu 13, točkah 1, 3, 4 in 5 uredbe ministra za finance z dne 27. aprila 2004, za storitve mednarodnega cestnega prevoza, ki jih opravljajo davčni zavezanci s sedežem ali stalnim prebivališčem zunaj Poljske, v nasprotju s členi 73, 168 in 273 Direktive 2006/112/ES. Razlog za neskladnosti s členom 73 navedene direktive je, da je davčna osnova v vsakem primeru 285 PLN, s čimer se ne upošteva niti dejanske razdalje, ki jo prevozi avtobus, niti dejanskega plačila za opravljeno storitev. Poljski sistem odmere DDV davčnemu zavezancu, ki opravlja storitve mednarodnega cestnega prevoza, ne dopušča odbitka DDV za blago, ki ga nabavi med obračunskim obdobjem za potrebe obdavčene prevozne storitve (na primer: gorivo), kar pa je v nasprotju s členom 168 Direktive. Poleg tega je poljski sistem odmere DDV v nasprotju s členom 273 Direktive 2006/112/ES, saj za davčne zavezance določa obveznost, da ob vstopu na ozemlje Poljske avtobusa s potniki pri carinskem uradu predložijo deklaracijo, v kateri je naveden znesek davka, in da ta davek v carinskem uradu plačajo „ob vstopu na ozemlje države avtobusa s potniki“, kar pomeni nastanek formalnosti, povezanih z prestopom meja.

Komisija meni, da spornega sistema pobiranja in odmere DDV ni mogoče opreti na členih 281 ali 395 Direktive 2006/112/ES.

(1) UL L 347, str. 1.
1)

Ali določbe Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu nasprotujejo uporabi nacionalnega zakona, na podlagi katerega pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas ni dopustno skleniti s profesorji, ki so dopolnili starost 65 let? Ali so v zvezi s tem in, natančneje, ob upoštevanju člena 6(1) te direktive ukrepi iz člena 7(1), točka 6, zakona o varstvu pred diskriminacijo, ki uvajajo starostne meje za to delovno mesto, objektivni in primerni ter upravičeni z legitimnim ciljem in sorazmerni, ob upoštevanju dejstva, da je bila navedena direktiva v celoti prenesena v bolgarsko pravo?
3.

Ali se šteje nižje plačilo za škodovanje delavcu v smislu člena 22(1)(b) Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa, če se s premestitvijo zmanjša obseg dela ob neugodnem času (ponoči, ob nedeljah in praznikih) in s tem tudi višina dodatka za težavno delo, ki je predviden za tako delo?
SL Uradni list Evropske unije C 205/28

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour d'appel de Bruxelles (Belgija) 3. julija 2009 — Fluxys SA proti Commission de régulation de l'électricité et du gaz (Creg)

(Zadeva C-241/09)

2009/C 205/48

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour d'appel de Bruxelles

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Fluxys SA

Tožena stranka: Commission de régulation de l'électricité et du gaz (Creg)

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali členi 1, 2 in 18 Direktive 2003/55/ES (1) in člen 3 Uredbe št. 1775/2005/ES nasprotujejo temu, da nacionalne zakonodaje uvajajo poseben sistem tarif za dejavnost tranzita, ki odstopa od pravil, ki urejajo dejavnost prenosa, tako da v okviru dejavnosti prenosa uvaja razlikovanje med ‚prenosom‘ in ‚tranzitom‘?

(1) Uredba (ES) št. 1775/2005 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. septembra 2005 o pogojih za dostop do prenosnih omrežij zemeljskega plina (UL L 289, str. 1).
SL Uradni list Evropske unije C 180/33

Tožba, vložena 28. maja 2009 — Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Ciper

(Zadeva C-190/09)

2009/C 180/57

Jezik postopka: grščina

Stranki

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: I. Chatzigiannis in A. Margelis, zastopnika)

Tožena stranka: Republika Ciper

Predloga tožeče stranke:

— Naj se ugotovi, da je Republika Ciper s prepovedjo distribucije in prodaje biogoriv, pridobljenih iz genetsko spremenjenih rastlin, in s sprejetjem oddelka 6 zakona št. 66(I)/2005, brez da bi o tem prej obvestila Evropsko Komisijo, kršila obveznosti iz člena 28 Pogodbe ES in člena 8(1) Direktive 98/34/EG (1),

— Republiki Ciper naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

S ciprskim zakonom št. 66(I)/2005 o pospeševanju rabe biogoriv in drugih obnovljivih goriv v sektorju prevoza je bila v ciprsko pravo prenesena Direktiva 2003/30/ES o pospeševanju rabe biogoriv in drugih obnovljivih goriv v sektorju prevoza. Vendar oddelek 6 tega zakona vsebuje klavzulo, da sta prepovedani distribucija in prodaja biogoriv, pridobljenih iz genetsko spremenjenih rastlin.

Pridelava dovoljenih vrst genetsko spremenjenih rastlin v Evropski uniji ima zakonsko podlago v Direktivi 2001/18/ES in Uredbi (ES) št. 1829/2003. Vendar predelana biogoriva, pridobljena iz genetsko spremenjenih rastlin, ne spadajo na področje uporabe zadevnih predpisov, tako da je treba preizkusiti skladnost klavzule s členi 28, 29 in 30 Pogodbe ES.

Komisija glede kršitve členov 28, 29 in 30 Pogodbe ES navaja, prvič, da ciprska prepoved ni primerna za varstvo kakršnega koli javnega interesa, in drugič, da nacionalni predpisi, ki absolutno prepovedujejo nek proizvod, kršijo načelo sorazmernosti.

Komisija v zvezi s kršitvijo Direktive 98/34 navaja, da oddelek 6 zakona št. 66(I)/2005 predstavlja tehnični predpis v smislu člena 1 te direktive in ni izjema, ki jo določa člen 10(1), prva alinea, direktive. Zato bi morali ciprski organi Komisijo o tem predpisu obvestiti. S tem da so ciprski organi sprejeli predpis, ne da bi o njem prej obvestili Komisijo, so kršili obveznost iz člena 8(1) Direktive 98/34.

(1) UL L 204, 21.7.1998, str. 37.
—

Ugotovi naj se, da Helenska republika s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/32/ES (1) z dne 6. julija 2005 o vzpostavitvi okvira za določanje zahtev za okoljsko primerno zasnovo izdelkov, ki rabijo energijo, in o spremembi Direktive Sveta 92/42/EGS ter direktiv 96/57/ES in 2000/55/ES Evropskega parlamenta in Sveta, vsekakor pa s tem, da jih ni sporočila Komisiji, ni izpolnila svojih obveznosti iz navedene direktive
SL Uradni list Evropske unije C 141/22

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španija) 19. marca 2009 — Pedro Manuel Roca Álvarez proti Sesa Start España E.T.T. S.A.

(Zadeva C-104/09)

2009/C 141/40

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Pedro Manuel Roca Álvarez

Tožena stranka: Sesa Start España E.T.T. S.A.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je nacionalni zakon (v tem primeru člen 37(4) statuta delavcev), v skladu s katerim imajo samo matere, ki so zaposlene pri delodajalcu, pravico do plačanega odmora za dojenje, ki se lahko izrabi v obliki skrajšanja delovnega dne za pol ure ali odsotnosti z dela za eno uro, ki jo je mogoče razdeliti na dva dela, pri čemer je ta odmor prostovoljen, plačan s strani delodajalca in traja, dokler otrok ne dopolni devet mesecev, ta pravica pa, nasprotno, ni priznana očetom, ki so zaposleni pri delodajalcu, v nasprotju z načelom enakega obravnavanja, v skladu s katerim je prepovedana vsakršna diskriminacija zaradi spola in ki je določeno v členu 13 ES, Direktivi Sveta 76/207/EGS z dne 9. februarja 1976 o izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zvezi z dostopom do zaposlitve, poklicnega usposabljanja in napredovanja ter delovnih pogojev (1) in Direktivi 2002/73/ES o spremembi Direktive Sveta 76/207/EGS (2)?

(1) UL L 39, str. 40.

(2) UL L 269, str. 15.
SL Uradni list Evropske unije C 153/28

Tožba, vložena 4. maja 2009 — Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki

(Zadeva C-154/09)

2009/C 153/52

Jezik postopka: portugalščina

Stranki

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: P. Guerra e Andrade in A. Nijenhuis, zastopnika)

Tožena stranka: Portugalska republika

Predloga tožeče stranke:

— Ugotovi naj se, da Portugalska republika s tem, da v notranje pravo ni pravilno prenesla predpisov prava Skupnosti, ki urejajo določitev izvajalca ali izvajalcev univerzalnih storitev, in v vsakem primeru s tem, da v praksi ni zagotovila uporabe teh predpisov, ni izpolnila obveznosti iz člena 3(2) in 8(2) Direktive 2002/22/ES (1).

— Portugalski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Člen 121 portugalskega zakona o elektronskih komunikacijah (zakon št. 5/2004 z dne 10. februarja) ohranja javno storitev, izključno koncesijo za javno storitev ali ustrezajoče pravice in obveznosti do leta 2025, pri čemer je koncesionar javnih telekomunikacijskih storitev podjetje PT Comunicações S.A..

Po mnenju Komisije je portugalski zakon o elektronskih komunikacijah zmeden, nedosleden in neskladen na področju določitve podjetij, ki so odgovorna za izvajanje univerzalne storitve.

Zato Portugalska ni določila podjetja ali podjetij, odgovornih za opravljanje univerzalne storitve v skladu s učinkovitim, objektivnim, transparentnim in nediskriminacijskim postopkom, kot to določa člen 8(2) v povezavi s členom 3(2) Direktive 2002/22.

(1) Direktiva 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL L 108, str. 51).
3.

Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen: (a) Kakšna je upoštevnost izraza „normalne komercialne transakcije“ v okviru točk 74 in 75 sodbe Halifax: ali je izraz upošteven za točko 74, ali za točko 75, ali za obe? (b) Ali je sklicevanje na „normalne komercialne transakcije“ sklicevanje na: (1) transakcije, ki jih zadevni davkoplačevalec običajno opravlja; (2) transakcije, ki jih pod tržnimi pogoji opravljata dve ali več oseb; (3) transakcije, ki so poslovno upravičene; (4) transakcije, ki ustvarjajo poslovna bremena in tveganja, ki so običajno združena s povezanimi poslovnimi ugodnostmi; (5) transakcije, ki niso umetne in imajo poslovno vsebino; (6) vsako drugo vrsto ali kategorijo transakcij?
3.

Je treba člen 18(2), druga alinea, Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (UL L 281, str. 31) razlagati tako, da objavljanje v skladu z Uredbo Komisije (ES) št. 259/2008 z dne 18. marca 2008 o podrobnih pravilih za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 1290/2005 glede objavljanja informacij o upravičencih do sredstev iz Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) lahko nastopi šele takrat, ko je izvršen postopek, ki je določen v tem členu in nadomešča uradno obvestilo nadzornemu organu?
1.

Družba Hotel Cipriani se s prvim pritožbenim razlogom sklicuje na kršitev in napačno uporabo člena 87(1) ES, tudi z vidika nezadostne/protislovne obrazložitve sodbe Sodišča prve stopnje. Zakoni in predpisi, ki so bili razglašeni za nezdružljive s členom 87 ES, ne pomenijo izkrivljanja ali grožnje za izkrivljanje konkurence na hotelirskem in gostinskem trgu Skupnosti (na katerem posluje družba Hotel Cipriani), bodisi ker so posebne značilnosti mesta Benetke take, da nikakor ne morejo vplivati na trg Skupnosti, bodisi ker so obravnavane olajšave zgolj izravnave za dodatna bremena podjetij, in ki so bile določene zaradi težav pri poslovanju na zadevnem geografskem trgu pod istimi pogoji kot v ostalih delih skupnega evropskega trga. Teh posebnosti Sodišče prve stopnje ni dovolj upoštevalo, saj se je omejilo le na — ne dovolj poglobljeno — ugotovitev, da so bile ugodnosti, ki so jih prejela beneška podjetja, večje kot okoljske pomanjkljivosti, iz česar izhaja nezadostna/protislovna obrazložitev izpodbijane sodbe.
SL Uradni list Evropske unije C 90/11

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo VAT and Duties Tribunal, Manchester (Združeno kraljestvo) 29. januarja 2009 – Astra Zeneca UK Limited proti Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Zadeva C-40/09)

2009/C 90/17

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

VAT and Duties Tribunal, Manchester

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Astra Zeneca UK Limited

Tožena stranka: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je v okoliščinah te zadeve, v katerih lahko zaposleni pod pogoji njegove ali njene pogodbe o zaposlitvi izbere, da del svoje plače prejme v vrednostnem bonu, člen 2(1) Šeste direktive Sveta 77/388/EGS (1) (zdaj člen 2(1)(c) Glavne direktive o DDV) treba razlagati tako, da pomeni zagotovitev tega bona zaposlenemu s strani delodajalca opravljanje storitev za plačilo?

2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je treba člen 6(2)(b) Šeste direktive Sveta 77/388/EGS (zdaj člen 26(1)(b)) razlagati tako, da je zagotovitev bona zaposlenemu s strani delodajalca v skladu s pogodbo o zaposlitvi treba obravnavati kot opravljanje storitev, v okoliščinah, v katerih mora zaposleni uporabiti bon za svoje zasebne namene?

3. Če zagotovitev bona ni ne opravljanje storitev za plačilo v smislu člena 2(1) ne opravljanje storitev v skladu s členom 6(2)(b), ali je treba člen 17(2) (zdaj člen 168) razlagati tako, da dovoljuje delodajalcu, da dobi nazaj davek na dodano vrednost, ki izhaja iz nabave in zagotovitve bona zaposlenemu v skladu s pogodbo o zaposlitvi, v okoliščinah, v katerih mora zaposleni uporabiti bon za svoje zasebne namene?

(1) Šesta direktiva Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (UL L 145, 13.6.1977, str. 1).
1.

Ali je treba določbe člena 3(3), prvi in drugi pododstavek, Direktive 1999/44/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. maja 1999 o nekaterih vidikih prodaje potrošniškega blaga in z njim povezanih garancij razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonski določbi, v skladu s katero prodajalec ob neskladnosti dobavljenega potrošniškega blaga lahko zavrne vrsto sredstva, ki ga zahteva potrošnik, tudi takrat, ko bi mu povzročilo stroške, ki bi bili v primerjavi z vrednostjo, ki bi jo imelo potrošniško blago brez neskladnosti s pogodbo, in pomenom neskladja s pogodbo nesprejemljivi (absolutno nesorazmerni)?