Člen 101(1) PDEU se uporablja zgolj za sektorje, ki so odprti za konkurenco. V skladu s sodno prakso preizkus konkurenčnih razmer na določenem trgu ne temelji samo na obstoječi konkurenci med podjetji, ki so že na zadevnem trgu, ampak tudi na potencialni konkurenci, da bi se ob upoštevanju strukture trga ter gospodarskega in pravnega okvira njegovega delovanja ugotovilo, ali obstajajo dejanske in konkretne možnosti za konkurenco med zadevnimi podjetji ali za vstop novega konkurenta na zadevni trg in njegovo konkuriranje tam že prisotnim podjetjem. Poleg tega to, da že prisotno podjetje na trgu želi skleniti sporazume ali izvajati mehanizme izmenjave informacij z drugimi podjetji, ki na tem trgu niso prisotna, resno kaže na to, da na ta trg ni nemogoče vstopiti.

Na trgu zdravil patenti proizvajalca originalnih zdravil ne pomenijo nujno nepremostljivih ovir za proizvajalce generičnih zdravil, če na splošno obstajajo konkretne in dejanske možnosti za njihov vstop na trg. Med temi možnostmi je zlasti dajanje na trg generičnega proizvoda „s tveganjem“, z možnostjo soočenja z proizvajalcem originalnih zdravil v okviru morebitnih sporov. Taka možnost je dejansko izraz potencialne konkurence v položaju, v katerem so izvirni patenti proizvajalca originalnih zdravil potekli, in v katerem obstajajo drugi postopki, po katerih je mogoče proizvesti generična zdravila, za katere ni bilo dokazano, da se z njimi kršijo drugi patenti tega proizvajalca. Poleg tega ukrepi in naložbe generičnih podjetij zaradi vstopa na trg originalnega zdravila pred sklenitvijo sporazumov z navedenim proizvajalcem glede tega vstopa kažejo na to, da so bili pripravljeni na vstop na trg in na tveganja, ki so s takim vstopom povezana.

Poleg tega domneve veljavnosti patentov ni mogoče enačiti z domnevo nezakonitosti generičnih proizvodov, ki so bili veljavno dani na trg, za katere imetnik patenta meni, da kršijo ta patent. Imetnik patenta mora namreč pred nacionalnimi sodišči dokazati, da bi generiki, ki bi vstopili na trg, kršili katerega koli od njunih patentiranih postopkov, saj vstop s tveganjem ni nezakonit. Poleg tega lahko generična podjetja v primeru tožbe zaradi kršitev, ki jo zoper njih vloži imetnik patenta, z nasprotno tožbo izpodbijajo veljavnost patenta, na katerega se sklicuje ta imetnik patenta. Take tožbe so namreč v patentih sporih pogoste in velikokrat vodijo v ugotovitev neveljavnosti patentiranega postopka, na katerega se sklicuje imetnik. Za dokaz legitimnega izvajanja dejanske in potencialne konkurence je treba zgolj dokazati, da imajo generična podjetja dejanske in konkretne možnosti ter sposobnost vstopiti na trg, kar gotovo drži, če so izvedla znatne naložbe zaradi vstopa na trg, če so že pridobila dovoljenja za promet ali so ukrenila vse potrebno za njihovo pridobitev v ustreznem roku.

Glede vstopa generičnih podjetij na trg je za to, da bi se lahko štelo, da ta podjetja pomenijo potencialno konkurenco, treba dokazati le, da je do tega vstopa prišlo v razumnem roku, to pa še toliko bolj, ker je zlasti v farmacevtskem sektorju potencialno konkurenco mogoče izvajati že pred potekom patenta.

Nazadnje, potencialna konkurenca vključuje med drugim dejavnosti generičnih podjetij, ki so usmerjena v pridobitev potrebnih dovoljenj za promet, ter izvedbo vseh upravnih in poslovnih ukrepov, potrebnih za pripravo vstopa na trg. To potencialno konkurenco varuje člen 101 PDEU. Če bi bilo namreč brez kršenja prava konkurence mogoče plačati podjetjem, ki se pripravljajo za dajanje generičnega zdravila na trg, in ki so s tem namenom izvedla znatne naložbe, za ustavitev ali zgolj upočasnitev tega procesa, dejanske konkurence nikoli ne bi bilo ali pa bi se zgodile znatne zamude na škodo potrošnikov, v obravnavanem primeru torej bolnikov ali zdravstvenih zavarovalnic.

(Glej točke od 98 do 104, od 121 do 124, od 128 do 132, 144, 157, 160, 163, 164, 171, 180, 181, 202, 203, 317, 426, od 471 do 474.)