SL Uradni list Evropske unije C 193/13

Pritožba, ki jo je vložila Anheuser-Busch, Inc. 12. junija 2009 zoper sodbo, razglašeno 25. marca 2009 v zadevi T-191/07, Anheuser-Busch, Inc. proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), Budějovický Budvar, národní podnik

(Zadeva C–214/09 P)

2009/C 193/18

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: Anheuser-Busch, Inc. (zastopnika: V. von Bomhard, B. Goebel, odvetnika)

Drugi stranki v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) in Budějovický Budvar, národní podnik

Predlogi pritožnice:

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih Skupnosti, ki je bila razglašena 25. marca 2009 v zadevi T-191/07 in

— odredi, da stroške postopka nosi tožeča stranka na prvi stopnji.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Družba Anheuser-Busch navaja tri pritožbene razloge, prvič, kršitev člena 41(2), tretja poved, Uredbe št. 207/2009 (1) v povezavi s pravili 16(1), (3) in 20(2) Uredbe Komisije (ES) št. 2868/95 (2) z dne 13. decembra 1995 za izvedbo Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 (3) o znamki Skupnosti, drugič, kršitev člena 76(2) Uredbe št. 207/2009, in tretjič, kršitev člena 42(2) in (3) Uredbe št. 207/2009.

Prva pritožbena razloga se nanašata na postopkovna vprašanja. Družba Anheuser-Busch navaja, da so ta vprašanja pomembna v tej zadevi. Odbor za pritožbe bi namreč le ob upoštevanju prejšnje mednarodne registracije št. 238 203 lahko glede piv odločil o ugovoru, ki temelji na členu 8(a) Uredbe št. 207/2009. To tudi pomeni, da trditve, navedene predhodno, med postopkom ugovora, glede vprašanja, ali je beseda „Budweiser“ prevladovala nad figurativno znamko družbe Budvar, niso bile upoštevane.

Sodišče prve stopnje se je zmotilo pri ugotovitvi, da družba Budvar ni bila zavezana predložiti dokazov o nepretrgani veljavnosti (oziroma podaljšanju) njene mednarodne registracije št. 238 203. Ta obveznost izhaja iz člena 41(2), tretja poved, Uredbe št. 207/2009 v povezavi s pravili 16(1), (3) in 20(2) izvedbene uredbe iz leta 1995, in obvestila, ki ga je izdal UUNT 18. januarja 2002, s katerim je pozval družbo Budvar, naj predloži „kakršno koli dodatno dejstvo, dokaz ali stališče, za katere meni, da so potrebni v podporo njenemu ugovoru“. To je bila torej obveznost, da predloži take dokaze v roku, določenem v tem obvestilu, in sicer do 26. februarja 2002. Vendar je bil ta dokaz predložen šele 21. januarja 2004.

Zato je ugotovitev Sodišča prve stopnje, da se člen 76(2) Uredbe št. 207/2009 ne uporabi glede predložitve potrdila o podaljšanju, ker ni bilo „časovne omejitve“ za njegovo predložitev, tudi napačna, in pomeni kršitev te določbe. Dejansko je obstajala „časovna omejitev“ in odbor za pritožbe bi moral vsaj uporabiti diskrecijsko pravico, ki mu jo daje člen 76(2), glede vprašanja, ali bo upošteval ta dokaz. Sodišče prve stopnje je odločbo odbora za pritožbe razlagalo kot da potrjuje, da je bilo potrdilo o podaljšanju predloženo pravočasno. Zato kršitev člena 76(2) temelji na tem, da odbor za pritožbe ni uporabil svoje diskrecijske pravice in da je Sodišče prve stopnje potrdilo to neuporabo.

Sodišče prve stopnje tudi ni priznalo, da je bil dokaz o rabi znamke, ki ga je predložila družba Budvar v utemeljitev svojih ugovorov, nezadosten in se je poleg tega nanašal na druge znamke in ne na znamko, glede katere sta bili izdani izpodbijana sodba in odločba odbora za pritožbe, s čimer je kršilo člen 42(2) in (3) Uredbe št. 207/2009.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL L 78, str. 1).

(2) Uredba Komisije (ES) št. 2868/95 z dne 13. decembra 1995 za izvedbo Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 o znamki Skupnosti (UL L 303, str. 1).

(3) Uredba Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL L 11, 14.1.1994, str. 1).