ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 35 navedene uredbe, naslovljen „Sodelovanje z organi Unije, tretjimi državami in mednarodnimi organizacijami“, določa:

„1. Brez poseganja v pristojnosti držav članic in institucij Unije lahko BEREC in Urad BEREC sodelujeta s pristojnimi organi, uradi, agencijami in svetovalnimi skupinami Unije, s pristojnimi organi tretjih držav in mednarodnimi organizacijami, kolikor je to potrebno za dosego ciljev iz te uredbe in izvajanje njunih nalog.

V ta namen lahko BEREC in Urad BEREC na podlagi predhodne odobritve Komisije skleneta delovne dogovore. Ti dogovori ne nalagajo pravnih obveznosti.

2. V odboru regulatorjev, delovnih skupinah in upravnem odboru lahko sodelujejo regulativni organi tretjih držav, ki so prvenstveno odgovorni za področje elektronskih komunikacij, kadar so te tretje države z Unijo v ta namen sklenile sporazume.

Na podlagi ustreznih določb teh sporazumov se pripravijo delovni dogovori, v katerih so navedeni zlasti narava, obseg in način sodelovanja zadevnih regulativnih organov tretjih držav, ki nimajo glasovalne pravice, pri delu BEREC‑a in Urada BEREC, vključno z določbami o sodelovanju pri pobudah BEREC‑a, finančnih prispevkih in osebju Urada BEREC. Glede kadrovskih zadev so navedeni dogovori v vseh pogledih skladni s kadrovskimi predpisi.

3. Odbor regulatorjev v okviru letnega delovnega programa iz člena 21 sprejme strategijo BEREC-a za odnose s pristojnimi organi, uradi, agencijami in svetovalnimi skupinami Unije, s pristojnimi organi tretjih držav in mednarodnimi organizacijami v zvezi z zadevami, za katere je pristojen BEREC. Komisija, BEREC in Urad BEREC sklenejo ustrezen delovni dogovor, ki naj bi zagotovil, da BEREC in Urad BEREC delujeta v skladu s svojim mandatom in veljavnim institucionalnim okvirom.“
35

V zvezi s tem trdi, da iz sodne prakse Sodišča, zlasti iz točke 50 sodbe z dne 23. aprila 2015, Franzen in drugi (C‑382/13, EU:C:2015:261), ki je bila izdana v okviru Uredbe (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, v različici, ki je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 3), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) Evropskega parlamenta in Sveta št. 1992/2006 z dne 18. decembra 2006 (UL 2006, L 392, str. 1), in ki naj bi jo bilo mogoče prenesti v okvir Uredbe št. 883/2004, izhaja, da osebe, ki običajno opravljajo poklicno dejavnost v državi članici, spadajo na področje uporabe člena 11(3)(a) Uredbe št. 883/2004, dokler dokončno ali začasno ne prenehajo opravljati te dejavnosti, in da ta zakonodaja zanje velja tudi v dneh, ko te dejavnosti dejansko ne opravljajo. Zato naj okoliščina, da obstaja delovno razmerje, v zvezi s tem ne bi bila odločilna. Predložitveno sodišče zato ne izključuje, da obdobja med napotitvami X in Y v okviru dela prek agencije za zagotavljanje začasnega dela dejansko ne pomenijo prenehanja njune dejavnosti zaposlenih oseb na Nizozemskem. Sprašuje se o elementih, ki jih je treba v zvezi s tem upoštevati, zlasti glede roka, od katerega je treba šteti, da oseba, kot sta X ali Y, v državi članici zaposlitve ni več v delovnem razmerju.
77

Špansko državljanstvo mladoletnih otrok iz postopka v glavni stvari in dejstvo, da sta bila rojena v Španiji, pa sta lahko, nasprotno, upoštevna dejavnika, vendar ne odločilna. To, da otrok izvira iz države članice in si deli kulturo te države z enim od staršev, namreč ni odločilno za opredelitev kraja običajnega prebivališča tega otroka (glej v tem smislu sodbo z dne 28. junija 2018, HR, C‑512/17, EU:C:2018:513, točka 52). Ta ugotovitev a fortiori velja, če – tako kot v postopku v glavni stvari – noben element ne kaže na to, da so bili zadevni otroci fizično prisotni, in to ne zgolj občasno, na ozemlju države članice, sodišču katere je bila zadeva predložena, in so bili tam, ob upoštevanju njihove starosti, deležni neke vključenosti zlasti v šolsko, družbeno in družinsko okolje.
6

Člen 38 te direktive, naslovljen „Preverjanje sposobnosti in izbor udeležencev ter oddajanje naročil“, določa: „1. Naročila se oddajajo na podlagi meril za ocenjevanje iz členov 47 in 49, ob upoštevanju člena 19, potem ko naročniki preverijo sposobnost gospodarskih subjektov, ki niso izključeni po členih 39 in 40, v skladu s pogoji za udeležbo glede na gospodarski in finančni položaj, strokovno in tehnično znanje ali sposobnost iz členov 41 do 46 ter, če je potrebno, v skladu z nediskriminatornimi pravili in kriteriji iz odstavka 3. 2. Naročniki lahko od kandidatov zahtevajo minimalno stopnjo usposobljenosti v skladu s členoma 41 in 42. Količina informacij iz členov 41 in 42 ter zahtevane minimalne stopnje usposobljenosti za posamezno naročilo morajo biti povezane in sorazmerne s predmetom naročila. Te minimalne stopnje se navedejo v obvestilu o naročilu. 3. V omejenih postopkih, postopkih s pogajanji z objavo obvestila o naročilu in konkurenčnem dialogu lahko naročniki omejijo število primernih kandidatov, ki jih bodo povabili, da oddajo ponudbe ali sodelujejo v dialogu. V tem primeru: – naročniki v obvestilu o naročilu navedejo objektivna in nediskriminatorna merila ali pravila, ki jih nameravajo uporabiti, minimalno število kandidatov, ki jih nameravajo povabiti, ter, če je to primerno, njihovo maksimalno število. Minimalno število kandidatov, ki jih nameravajo povabiti, ne sme biti manj kot tri; – tako naročniki povabijo vsaj toliko kandidatov, kolikor je bilo vnaprej določeno kot minimum, če je na voljo zadostno število ustreznih kandidatov. Če je število kandidatov, ki izpolnjujejo pogoje za udeležbo in minimalne stopnje sposobnosti, manjše kakor minimalno število, lahko naročniki nadaljujejo s postopkom tako, da povabijo kandidata oziroma kandidate, ki imajo zahtevane sposobnosti. Če naročniki meni, da je število primernih kandidatov prenizko za zagotovitev pristne konkurence, lahko začasno prekine postopek in ponovno objavi začetno obvestilo o naročilu v skladu s členoma 30(2) in 32 ter določi nov rok za oddajo prijav za sodelovanje. V tem primeru so kandidati, izbrani po prvi objavi, in kandidati, izbrani po drugi objavi, povabljeni v skladu s členom 34. Ta možnost ne posega v zmožnost naročnika, da prekliče tekoči postopek za oddajo naročila in sproži nov postopek. 4. V okviru postopka za oddajo naročila naročnik ne sme vključiti gospodarskih subjektov, ki se niso prijavili za sodelovanje, ali kandidatov, ki nimajo zahtevanih sposobnosti. 5. Če naročniki uporabijo možnost zmanjšanja števila rešitev, o katerih je treba razpravljati, ali ponudb, o katerih se je treba pogajati, kakor je določeno v členih 26(3) in 27(4), to storijo ob uporabi meril za ocenjevanje, ki so navedena v obvestilu o naročilu ali dokumentaciji o oddaji naročila. V končni fazi dobljeno število zagotavlja pristno konkurenco, če je dovolj rešitev ali primernih kandidatov.“
16

Komisija je v navedenem sklepu ugotovila, da je več proizvajalcev tovornjakov, med njimi družbi Volvo in DAF Trucks, kršilo člen 101 PDEU in člen 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) z dne 2. maja 1992, ker so se dogovorili, prvič, o določanju cen in povišanju bruto cen za tovornjake teže od 6 do 16 ton, to je za srednje težke tovornjake, oziroma nad 16 ton, to je za težke tovornjake, v Evropskem gospodarskem prostoru, ter drugič, o časovnem okviru in prenosu stroškov za uvedbo tehnologij z nizkimi emisijami v skladu s standardi od Euro 3 do Euro 6. Kar zadeva družbi Volvo in DAF Trucks, je kršitev trajala od 17. januarja 1997 do 18. januarja 2011.
19

Tožeči stranki iz postopka v glavni stvari naj bi namreč trdili, da je treba to število in ta znesek določiti v skladu s splošno ureditvijo plačanega dopusta, določeno v členih od 237 do 239 in členu 245 zakonika o delovnih razmerjih. Tako naj bi osebi ES in GD menili, da imata na podlagi teh določb pravico do 65 oziroma 67 dni plačanega dopusta in do pripadajočega regresa, in sicer: – dva dni dopusta za vsak mesec dela, opravljenega v letu sklenitve pogodbe o zaposlitvi, na podlagi člena 239(1) tega zakonika, torej štiri dni za dva meseca dela, ki sta ga opravili v letu 2017; – 22 dni na leto dela, v skladu s členom 237(1) in členom 238(1) navedenega zakonika, pridobljenih 1. januarja 2018 oziroma 1. januarja 2019, torej skupaj 44 dni, in – števila dni dopusta, izračunano sorazmerno z obdobjem opravljanja dela v letu prenehanja njunega delovnega razmerja, in sicer v letu 2019, na podlagi člena 245(1)(b) istega zakonika, torej do 17 dni v primeru ES in 19 dni v primeru GD.
1. Odstavka 2(a) in (b) predvidevata drugačne načine za določanje sprejemljivosti transakcijske vrednosti.

2. Odstavek 2(a) predvideva, da se, če sta kupec in prodajalec medsebojno povezana, preučijo okoliščine prodaje, transakcijska vrednost pa se sprejme kot carinska vrednost pod pogojem, da njun odnos ni vplival na ceno. Ni mišljeno, da bi bilo treba preučevati okoliščine v vseh primerih, ko sta kupec in prodajalec medsebojno povezana. Takšna preiskava je potrebna samo takrat, če obstaja dvom o sprejemljivosti cene. Če carinski organi nimajo dvomov glede sprejemljivosti cene, je ceno treba sprejeti, ne da bi zahtevali dodatne podatke od deklaranta. […] Na primer, carinski organi so morda že prej preučili odnos ali že imajo podrobne podatke o kupcu in prodajalcu in so se s temi preiskavami ali podatki že prepričali, da njun odnos ni vplival na ceno.

3. Če carinski organi ne morejo sprejeti transakcijske vrednosti brez dodatnih poizvedb, bi morali deklarantu dati priložnost, da zagotovi takšne dodatne podrobne podatke, ki utegnejo biti potrebni za preučitev okoliščin prodaje. V tem primeru bi morali biti carinski organi pripravljeni preučiti ustrezne vidike transakcije, vključno z načinom, kako kupec in prodajalec organizirata svoje trgovinske odnose in kako sta prišla do zadevne dogovorjene cene, da bi ugotovili, ali je njun odnos vplival na ceno. Če se izkaže, da kupec in prodajalec, čeprav sta medsebojno povezana po določbah člena 143 te uredbe, drug od drugega kupujeta in drug drugemu prodajata, kakor da ne bi bila medsebojno povezana, je to dokaz, da njun odnos ni vplival na ceno. Na primer, če je cena dogovorjena v skladu z normalno prakso oblikovanja cen v določeni industriji ali na način, ki ga kupec uporablja za oblikovanje cen pri prodaji kupcem, ki niso v razmerju s prodajalcem, to kaže na to, da cena ni bila pod vplivom razmerja. Kot nadaljnji primer, če se prikaže, da cena zadostuje za nadomestilo vseh stroškov z dodatkom dobička, ki je primerljiv s celotnim dobičkom, ki ga je podjetje ustvarilo v določenem primerljivem obdobju (npr. na letni osnovi) pri prodaji blaga istega razreda ali vrste, bi kazalo, da ni bilo vpliva na ceno.

4. Odstavek 2(b) deklarantu daje možnost, da dokaže, da je transakcijska vrednost zelo blizu „primerjalni“ vrednosti, ki so jo carinski organi sprejeli že prej in je torej sprejemljiva po določbah člena 29. Če je kateri od pogojev iz odstavka 2(b) izpolnjen, ni treba preučevati vprašanja vpliva iz odstavka 2(a). Če carinski organi brez nadaljnjega poizvedovanja že imajo dovolj podatkov o tem, da je kateri od pogojev, predvidenih v odstavku 2(b), izpolnjen, ni nobenega razloga, da bi od deklaranta zahtevali, naj dokaže, da lahko izpolni katerega od pogojev.
Člen 3 Direktive 2004/48, naslovljen „Splošne obveznosti“, določa:

„1. Države članice predvidijo ukrepe, postopke in pravna sredstva, potrebne za zagotovitev uveljavitve pravic intelektualne lastnine, ki jih zajema ta direktiva. Ti ukrepi, postopki in pravna sredstva so pošteni in pravični in niso po nepotrebnem zapleteni ali dragi in ne vsebujejo nerazumnih časovnih rokov ali neupravičenih zamud.

2. Ti ukrepi, postopki in pravna sredstva so tudi dejanski, sorazmerni in odvračilni in se uporabljajo na tak način, da se izogibajo ustvarjanju ovir za zakonito trgovino in zagotavljajo zaščito pred zlorabo.“
77

Vendar ima načelo skladne razlage nacionalnega prava nekatere omejitve. Tako je obveznost nacionalnega sodišča, da se pri razlagi in uporabi upoštevnih pravil nacionalnega prava sklicuje na vsebino direktive, omejena s splošnimi pravnimi načeli in ne more biti podlaga za razlago nacionalnega prava contra legem (glej v tem smislu sodbe z dne 15. januarja 2014, Association de médiation sociale, C‑176/12, EU:C:2014:2, točka 39; z dne 13. decembra 2018, Hein, C‑385/17, EU:C:2018:1018, točka 51, in z dne 14. oktobra 2020, KG (Zaporedne napotitve v okviru dela prek agencij za zagotavljanje začasnega dela), C‑681/18, EU:C:2020:823, točka 66 in navedena sodna praksa).
33

Ohranitev neodvisnosti sodstva namreč na splošno predpostavlja, da se sodne funkcije izvajajo povsem samostojno, ne da bi bila sodišča s komer koli kakor koli hierarhično povezana ali mu podrejena in ne da bi prejemala kakršne koli ukaze ali navodila, ter da so s tem ta sodišča zaščitena pred vsakršnimi zunanjimi posegi ali pritiski, ki lahko ogrozijo neodvisnost presoje njihovih članov in vplivajo na njihove odločitve. Spoštovanje jamstev neodvisnosti in nepristranskosti, ki se zahtevajo na podlagi prava Unije, predpostavlja obstoj pravil, na podlagi katerih je mogoče odpraviti vsak legitimen dvom pravnih subjektov glede zavarovanosti zadevnega organa pred zunanjimi dejavniki in njegove nevtralnosti v zvezi z zadevnimi interesi (glej v tem smislu zlasti sodbe z dne 27. februarja 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117, točka 44; z dne 25. julija 2018, Minister for Justice and Equality (Pomanjkljivosti v pravosodnem sistemu), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, točka 63; z dne 24. junija 2019, Komisija/Poljska (Neodvisnost vrhovnega sodišča), C‑619/18, EU:C:2019:531, točka 72, in z dne 21. decembra 2021, Euro Box Promotion in drugi, C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19, C‑840/19, EU:C:2021:1034, točka 225).
7

Del navedene okvirne pogodbe so bili ti pogoji: „3.1. [Družba ShareWood] v svojem imenu in za svoj račun proda [UE] drevesa na svojih plantažah in plantažah [družbe Sharewood do Brasil Reflorestadora Ltda]. Po plačilu kupnine se [družba ShareWood] zavezuje k prenosu lastninske pravice na drevesih na [UE]. 3.2. [UE] kupi že posajena in individualizirana drevesa. Individualizacija traja do sečnje in prodaje z uporabo drevesnega inventarja s številko drevesa, številko zemljišča, parcelno številko in številko plantaže. […] 4,2. Kot potrdilo za opravljen nakup se [UE] po prejemu kupnine izroči listina o drevesih z individualiziranimi značilnostmi kupljenih dreves. […] 7. Najem kmetijskega zemljišča 7.1. [UE] hkrati z nakupom dreves najame pripadajoča tla (glej individualno pogodbo), dokler na njih stojijo drevesa, kupljena od [družbe ShareWood], vendar najdlje za obdobje, določeno v individualni pogodbi. Najem kmetijskega zemljišča obsega le pravico, da se kupljena drevesa pustijo rasti. 7.2. Najemnina je vključena v kupnino. […] 7.3. Najem se lahko prenese le z nadaljnjo prodajo dreves. Podnajem je izključen. 8. Nadaljnja prodaja dreves s strani [UE] 8.1. [UE] lahko svoja drevesa kadar koli skupaj s pogodbo o opravljanju storitev ali brez nje proda tretji osebi in nanjo prenese lastninsko pravico. [UE] se zavezuje, da bo ustrezni najem kmetijskega zemljišča in s tem povezano obveznost prenesel na tretjo osebo. […] 9. Ohranitev vrednosti kupljenih dreves 9.1. [Družba ShareWood] priporoča, da se za razvoj in ohranitev vrednosti za drevesa redno skrbi. [Družba ShareWood] to storitev ponuja s pogodbo o opravljanju storitev. […] 11. Pogodba o opravljanju storitev 11.1. [UE] s sklenitvijo pogodbe o opravljanju storitev z [ družbo ShareWood] tej naroči, naj v skladu z upravljanjem plantaž in ob upoštevanju mednarodnih standardov o trajnostnem izkoriščanju plantaž s kupljenimi drevesi gospodari, jih upravlja, zanje skrbi, jih poseka, proda in neto izkupiček od prodaje lesa nakaže na navedeni bančni račun [UE]. [Družba ShareWood] poleg tega prevzame vse obveznosti iz najema kmetijskega zemljišča. […] 11.9. [Družba ShareWood] po naročilu [UE] ob upoštevanju upravljanja plantaž odloči, katera drevesa se bodo posekala v katerem letu. Pred sečnjo [družba ShareWood] o tem ustrezno obvesti [UE]. Predlagana sečnja se šteje za sprejeto, če [UE] v roku 10 dni po prejemu informacije po pošti ali elektronski pošti predlagane sečnje ne zavrne. […] 15.1. [Družba ShareWood] za [UE] in zase v prvih štirih letih po posaditvi zavaruje zemljišče in drevesa tikovca (ne pa tudi drugih dreves) proti požaru, udaru strele, močnim vetrovom in padavinam ter škodi zaradi zmrzali. [UE] je seznanjen, da zavarovalnica ne krije izpada, ki zadeva manj kot 10 % dreves tikovca. […] 24.1. Za okvirno pogodbo in vsako individualno pogodbo se uporablja švicarsko materialno pravo ob izključitvi (i) mednarodnih konvencij, tudi Konvencije Združenih narodov o pogodbah o mednarodni prodaji blaga z dne 11. aprila 1980 (CISG), in (ii) kolizijskih pravil. […]“
9

Člen 20(1) in (2) Uredbe 2016/1036, s katerim so v bistvu povzete določbe člena 20(1) in (2) Uredbe št. 1225/2009, določa: „1. Pritožniki, uvozniki in izvozniki in njihova predstavniška združenja in predstavniki države izvoznice lahko zahtevajo razkritje podrobnosti, na katerih temeljijo bistvena dejstva in premisleki, na osnovi katerih so bili uvedeni začasni ukrepi. Zahteve po takem razkritju se vložijo v pisni obliki takoj po uvedbi začasnih ukrepov, razkritje pa sledi v pisni obliki v najkrajšem možnem času. 2. Stranke iz odstavka 1 lahko zahtevajo dokončno razkritje bistvenih dejstev in premislekov, na osnovi katerih se namerava priporočiti uvedbo dokončnih ukrepov, ali pa zaključek preiskave ali postopka brez uvedbe ukrepov, pri čemer se še posebna pozornost posveča razkritju katerih koli dejstev ali premislekov, ki so drugačni od tistih, ki so bili uporabljeni pri začasnih ukrepih.“
25

Člen 7(1) Direktive 2003/88 tako odraža in konkretizira temeljno pravico do plačanega letnega dopusta, določeno v členu 31(2) Listine (glej v tem smislu sodbo z dne 8. septembra 2020, Komisija in Svet/Carreras Sequeros in drugi, C‑119/19 P in C‑126/19 P, EU:C:2020:676, točka 115). Medtem ko namreč zadnjenavedena določba zagotavlja pravico vsakega delavca do obdobja plačanega letnega dopusta, se s prvonavedeno določbo to načelo izvaja s tem, da se določa trajanje navedenega obdobja.
60

Dejstvo, ki so ga navedli Parlament, Svet Evropske unije in Komisija v odgovorih na vprašanja za pisni odgovor Sodišča, da bi bilo mogoče v skladu s členom 13 Direktive 2002/96 fotonapetostne panele morebiti dodati v Prilogo I B k tej direktivi v okviru sprememb – potrebnih zlasti za prilagoditev znanstvenemu in tehničnemu napredku – člena 7(3) te direktive, ki se nanaša na izračun ciljev predelave OEEO, ki so jih morali proizvajalci doseči, ne more ovreči razlogovanja, navedenega v točkah od 47 do 59 te sodbe. Res je, da je bilo v tej določbi od leta 2002 navedeno, da so lahko proizvajalci fotonapetostnih panelov zavezani nositi stroške ravnanja z odpadki panelov, danih na trg, od prihodnjega datuma, ki bi bil po potrebi določen v novi direktivi. Vendar ne more utemeljiti sklepa, da bi morali ti proizvajalci pričakovati, da jim bo obveznost kritja stroškov ravnanja z odpadki iz EEO, kot je določena v členu 13(1) Direktive 2012/19, naložena za fotonapetostne panele, ki so bili že dani na trg med 13. avgustom 2005 in 13. avgustom 2012.
22

V teh okoliščinah je Okresný súd Bratislava III (okrajno sodišče v Bratislavi III) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali načelo ne bis in idem nasprotuje izdaji evropskega naloga za prijetje v smislu Okvirnega sklepa [2002/584], in to ob upoštevanju člena 50 [Listine], kadar je bilo v kazenski zadevi pravnomočno razsojeno z oprostilno sodbo ali sodno odločbo o ustavitvi postopka, če sta bili ti odločbi sprejeti na podlagi amnestije, ki jo je zakonodajalec po pravnomočnosti teh odločb razveljavil, in v skladu z nacionalnim pravnim redom razveljavitev take amnestije povzroči razglasitev ničnosti odločb javnih organov, če so bile sprejete in obrazložene na podlagi amnestij in pomilostitev, ter so s tem odpravljene zakonske ovire za kazenski pregon, ki so temeljile na tako razveljavljeni amnestiji, in to brez posebne sodne odločbe ali sodnega postopka? 2. Ali je določba nacionalne zakonodaje, s katero se brez odločbe nacionalnega sodišča neposredno razveljavi odločba nacionalnega sodišča o ustavitvi kazenskega postopka, ki ima v skladu z nacionalnim pravom naravo pravnomočne odločbe, ki privede do oprostitve, in na podlagi katere je bil kazenski postopek dokončno ustavljen zaradi amnestije, podeljene v skladu z nacionalnim zakonom, v skladu s pravico do nepristranskega sodišča, zagotovljeno v členu 47 [Listine], in tudi s pravico, da se za isto kaznivo dejanje kazensko ne preganja ali kaznuje dvakrat, zagotovljeno v členu 50 te listine, ter členom 82 [PDEU]? 3. Ali je določba nacionalnega prava, s katero se nadzor Ústavný súd Slovenskej republiky [(ustavno sodišče Slovaške republike)] nad resolucijo državnega zbora Slovaške republike o razveljavitvi amnestije in posamičnih pomilostitev, ki je sprejeta v skladu s členom 86(i) [spremenjene ustave], omejuje zgolj na presojo njene ustavnosti, ne da bi se upoštevali zavezujoči akti Evropske unije, zlasti [Listina], Pogodba [DEU] in Pogodba [EU], v skladu z načelom lojalnosti v smislu člena 4(3) PEU, člena 267 [PDEU] in člena 82 [PDEU], pravico do nepristranskega sodišča, zagotovljeno v členu 47 [Listine], in tudi pravico, da se za isto kaznivo dejanje kazensko ne preganja ali kaznuje dvakrat, zagotovljeno v členu 50 [Listine]?“
54

Glede na navedeno je treba opozoriti, da je v dvanajsti uvodni izjavi Direktive 93/13 navedeno, da nacionalni predpisi v svoji sedanji obliki dovoljujejo le delno harmonizacijo glede nepoštenih pogojev, pri čemer imajo države članice možnost, da ob upoštevanju Pogodbe o DEU potrošnikom zagotavljajo višjo raven varstva z nacionalnimi predpisi, ki so strožji od te direktive. Poleg tega lahko države članice na podlagi člena 8 navedene direktive na področju, ki ga ta direktiva ureja, sprejmejo ali ohranijo strožje določbe, ki so združljive z navedeno pogodbo, da bi zagotovile višjo raven varstva potrošnikov (glej v tem smislu sodbi z dne 2. aprila 2020, Condominio di Milano, via Meda, C‑329/19, EU:C:2020:263, točka 33, in z dne 3. septembra 2020, Profi Credit Polska, C‑84/19, C‑222/19 in C‑252/19, EU:C:2020:631, točka 84).
1.

Člen 3(d) Sklepa Komisije 2011/278/EU z dne 27. aprila 2011 o določitvi prehodnih pravil za usklajeno brezplačno dodelitev pravic do emisije na ravni Unije v skladu s členom 10a Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta je treba razlagati tako, da pojem „podnaprava z referenčno vrednostjo za gorivo“ v okviru naprave, ki proizvaja primarni baker in katere dejavnost spada v Prilogo I k Direktivi 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o spremembi Direktive 2003/87 z namenom izboljšanja in razširitve sistema Skupnosti za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov, obsega livarno s pečjo za avtogeno taljenje, ki zagotavlja oksidacijo žvepla, vsebovanega v uporabljeni surovini, ki je sestavljena iz bakrovega koncentrata.
50

Iz tega sledi, da mora biti za to, da se omogoči presoja pogojev za pridobitev varstva kot modela Skupnosti, zadevni del izdelka ali sestavni del kompleksnega izdelka viden in omejen z značilnostmi, ki sestavljajo njegov posebni videz, in sicer s črtami, obrisi, barvami, oblikami ali celo s posebno teksturo. To pomeni, da videz tega dela izdelka ali sestavnega dela kompleksnega izdelka sam po sebi lahko ustvari celotni vtis in ga ni mogoče popolnoma izgubiti v celotnem izdelku.