Keywords

Summary



Keywords

1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Predmet spora – Določitev med predhodnim postopkom

(člena 226 ES in 228 ES)

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Sodba Sodišča, s katero je ugotovljena neizpolnitev obveznosti – Neizpolnitev obveznosti izvršiti sodbo – Denarne sankcije

(člen 228(2) ES)

3. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Sodba Sodišča, s katero je ugotovljena neizpolnitev obveznosti – Neizpolnitev obveznosti izvršiti sodbo – Denarne sankcije – Denarna kazen

(člen 228(2) ES)

4. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Sodba Sodišča, s katero je ugotovljena neizpolnitev obveznosti – Neizpolnitev obveznosti izvršiti sodbo – Denarne sankcije – Denarna kazen

(člen 228(2) ES)

Summary

1. Zahteva, da je predmet tožbe, vložene na podlagi člena 226 ES, opredeljen s predhodnim postopkom iz te določbe, ne more segati tako daleč, da bi se v vsakem primeru zahtevala popolna istovetnost med izrekom obrazloženega mnenja in tožbenimi predlogi, kadar predmet spora ni bil razširjen ali spremenjen, temveč, nasprotno, le zožen. Tožba se ob spremembi zakonodaje med predhodnim postopkom lahko nanaša na nacionalne določbe, ki niso identične s tistimi v obrazloženem mnenju. Nič ne nasprotuje temu, da bi veljalo enako v primeru, kadar se je zakonodaja spremenila po vložitvi tožbe, in očitek, ki ga ima Komisija še vedno glede te spremembe zakonodaje, nujno pomeni del očitka o neizvršitvi sodbe Sodišča. Zato lahko Komisija obseg neizpolnitve, katere ugotovitev zahteva na podlagi člena 228 ES, omeji tako, da upošteva delne ukrepe za izvršitev, sprejete med trajanjem tega postopka pred Sodiščem.

(Glej točke 35, 37 in 38.)

2. Cilj postopka iz člena 228(2) ES je spodbuditi državo članico zamudnico k izvršitvi sodbe zaradi neizpolnitve obveznosti in s tem zagotoviti učinkovito uporabo prava Skupnosti te države. Ukrepa, predvidena s to določbo, torej pavšalni znesek in denarna kazen, izpolnjujeta ta cilj. Obsodba na plačilo denarne kazni in/ali pavšalnega zneska nima namena nadomestiti kakršne koli škode, ki bi jo povzročila zadevna država članica, ampak izvesti nanjo ekonomski pritisk, ki jo spodbudi, naj odpravi ugotovljeno neizpolnitev obveznosti. Naložene denarne kazni morajo biti torej določene glede na stopnjo potrebne prepričljivosti, da zadevna država članica spremeni ravnanje.

(Glej točki 59 in 60.)

3. Kadar gre za naložitev denarne kazni državi članici za sankcioniranje neizvršitve sodbe, s katero je ugotovljena neizpolnitev obveznosti, je v pristojnosti Sodišča, pri izvrševanju pooblastila za odločanje po prostem preudarku, da določi tako denarno kazen, da je ta po eni strani prilagojena okoliščinam in po drugi strani sorazmerna z ugotovljeno kršitvijo in zmožnostjo plačila zadevne države članice. Zato so temeljna merila, ki jih je treba upoštevati za zagotovitev prisilne narave denarne kazni za enotno in učinkovito uporabo prava Skupnosti, v načelu: trajanje kršitve, stopnja njene resnosti in zmožnost plačila zadevne države članice. Za uporabo teh meril je treba upoštevati zlasti posledice neizvršitve na zasebne in javne interese ter obstoječo nujnost, da se zadevno državo članico prisili v izpolnitev obveznosti.

(Glej točki 61 in 62.)

4. Glede merila trajanja kršitve je treba koeficient, ki se nanaša na to trajanje, določiti ob upoštevanju trenutka, v katerem Sodišče obravnava dejansko stanje, in ne glede na trenutek, ko se je nanj obrnila Komisija, ter na podlagi lestvice, ki ni omejena z lestvico od 1 do 3, ki jo predlaga Komisija.

(Glej točko 71.)