Iz skupne razlage členov 39 in 40 PDEU, uvodnih izjav 65 in 77 Uredbe št. 1234/2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode (Uredba o enotni SUT) ter člena 164(3)(b) te uredbe izhaja, da je glavni cilj, ki ga ta uredba uresničuje tako, da se – kadar je potrebno – odobrijo izvozna nadomestila, stabiliziranje notranjega trga. V zvezi s tem člen 162 Uredbe št. 1234/2007 Komisiji priznava diskrecijo glede določitve izvoznih nadomestil in torej tudi glede njihove ukinitve.

Pri določanju izvoznih nadomestil nič ne nasprotuje temu, da lahko Komisija na podlagi presoje dejavnikov iz te določbe začasno določi znesek na nič, saj, natančneje, v členu 164(3) Uredbe št. 1234/2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode (Uredba o enotni SUT) ni določen nikakršen natančen znesek niti nobena posebna metoda izračuna. Ker poleg tega člen 164(2) te uredbe Komisiji dopušča, da ohrani nadomestila na isti ravni za več kot tri mesece ali da jih v intervencijskem obdobju spremeni, ni mogoče šteti, da ji ta določba nalaga, da mora redno vsake tri mesece sklicati sejo upravljalnega odbora za skupno ureditev kmetijskih trgov samo zato, da bi že prej določena nadomestila ohranila na isti ravni. Taka razlaga, ki bi Komisijo in upravljalni odbor zavezovala k nekoristnemu sestankovanju na sejah, bi bila namreč v nasprotju z načelom dobrega upravljanja.

Kar zadeva postopek sprejemanja izvedbenih aktov s strani Komisije, se želi s prvim rokom, določenim s členom 3(3) Uredbe št. 182/2011 o določitvi splošnih pravil in načel, na podlagi katerih države članice nadzirajo izvajanje izvedbenih pooblastil Komisije, članom upravljalnega odbora za skupno ureditev kmetijskih trgov, sestavljenega iz predstavnikov držav članic, pred sejo omogočiti neodvisen pregled osnutka izvedbenega akta, z drugim pa, da o tem osnutku izrazijo svoje stališče. Glede na to, da člen 291(3) PDEU izrecno določa nadzor držav članic nad izvajanjem izvedbenih pooblastil Komisije, ki so ji podeljena v skladu z odstavkom 2 tega člena, je treba ugotoviti tudi, da se želi s prvim rokom vladam držav članic po njihovih članih upravljalnega odbora zagotoviti informacije o predlogih Komisije, da lahko te po notranjem in zunanjem posvetovanju oblikujejo stališče, s katerim v okviru upravljalnega odbora zaščitijo svoje interese. Kot izhaja iz člena 3(7) Uredbe št. 182/2011, so člani upravljalnega odbora namreč predstavniki navedenih vlad, ki se odločijo o ustrezni zastopanosti v različnih fazah postopka.

V teh okoliščinah je praksa, po kateri se osnutek izvedbenega akta upravljalnemu odboru predloži šele med sejo, ki je bila sklicana za njegov pregled, v nasprotju z besedilom in cilji člena 3(3) Uredbe št. 182/2011. Komisija s takim postopanjem namreč ne spoštuje prvega 14-dnevnega roka. Dalje, taka praksa je v nasprotju s sistematiko Uredbe št. 182/2011, katere člen 8 Komisiji omogoča, da po potrebi sprejme uredbe, ki se začnejo uporabljati takoj brez predhodne predložitve odboru. Nazadnje, navedena praksa, ki članom upravljalnega odbora onemogoča, da zunaj seje o tem predlogu izrazijo svoje mnenje in da predlagajo spremembe, je v nasprotju s členom 3(4), prvi pododstavek, te uredbe, v skladu s katerim jim mora biti to omogočeno kadar koli pred sprejetjem akta.

Poleg tega, čeprav je bila ustaljena praksa Komisije lahko v skladu s pravnim okvirom pred sprejetjem Uredbe št. 182/2011, in sicer s pravnim okvirom, opredeljenim s sklepoma o postopkih v odboru, pa spremembe primernega prava, ki so posledica sprejetja Pogodbe DEU, in nato spremembe sekundarnega prava, ki so posledica sprejetja Uredbe št. 182/2011, nasprotujejo temu, da bi Komisija nadaljevala tako prakso.

(Glej točke od 102 do 107 in 113.)