V zvezi z določitvijo osnovnega zneska glob, naloženih zaradi kršitve konkurenčnega prava, je – kadar udeleženec pri kršitvi proizvode, na katere se ta kršitev nanaša, proda družbam, ki ne tvorijo enotnega podjetja s tem udeležencem – mogoče šteti, kot da je bila zadevna prodaja opravljena za neodvisne tretje, čeprav med navedenim udeležencem in navedenimi družbami obstaja vez. Vendar mora Komisija pri tem vseeno pojasniti, kakšna je zveza med zadevno prodajo in kartelom.

Poleg tega so merila presoje za dodelitev znižanja na podlagi znatne dodane vrednosti v smislu točk 21 in 22 obvestila o prizanesljivosti prav tako različna od meril, ki se morajo uporabljati pri ugotavljanju, ali se na podlagi izjav podjetja lahko odobri delna imuniteta v smislu točke 23(b), zadnji odstavek, navedenega obvestila.

Poleg tega je merilo, ki je opredeljeno v točki 8(b) obvestila o prizanesljivosti, drugačno od tistega, ki je določeno v točki 23(b), zadnji odstavek, tega obvestila. V skladu s prvo od navedenih določb se popolna imuniteta podeli podjetju, ki prvo predloži dokaze, ki so po mnenju Komisije takšni, da ji omogočajo ugotoviti obstoj kartela. Dejstvo, da gre za različni merili, pomeni objektivno utemeljitev, ki Komisiji omogoča, da prvo in drugo podjetje ne spodbuja k predložitvi dokazov na enak način, ne da bi pri tem kršila načelo enakega obravnavanja.

Točka 23(b), zadnji odstavek, Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in znižanju glob v kartelnih zadevah se uporablja izključno v primerih, v katerih sta izpolnjena dva pogoja: prvič, zadevno podjetje je prvo dokazalo dejstva, za katera Komisija prej ni vedela, in drugič, ta dejstva, ki se neposredno nanašajo na težo ali trajanje domnevnega kartela, omogočajo Komisiji, da pride do novih ugotovitev o kršitvi.

Na področju konkurence dejstvo, da se podjetju prizna delna imuniteta na podlagi člena 23(b), zadnji odstavek, Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in znižanju glob v kartelnih zadevah, pomeni, da mora biti to podjetje obravnavano, kot da pri zadevni kršitvi ni bilo udeleženo v obdobju, za katerega velja imuniteta za namene izračuna zneska globe, ki jo je treba naložiti. V tej določbi namreč ni navedeno, da Komisija ne upošteva zadevnih dejstev, zgolj za izračun koeficienta glede trajanja kršitve, temveč mora priznati splošnejši obseg, kar torej izključuje upoštevanje navedenih dejstev pri vseh vidikih določitve zneska globe, vključno z izračunom povprečja vrednosti upoštevne prodaje. Delna imuniteta, kot je določena v obvestilu o prizanesljivosti, je tako v bistvu „pravna fikcija“, na podlagi katere mora Komisija pri izračunu zneska globe šteti, da podjetje, ki ima pravico do te imunitete, v obdobju, v katerem ima to pravico, ni sodelovalo pri kršitvi.

Točko 29, četrta alinea, smernic o načinu določanja glob, naloženih na podlagi člena 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003, je treba razlagati tako, da podjetju ne omogoča, da bi bilo za isto sodelovanje s Komisijo upravičeno do dvojnega znižanja zneska globe, na podlagi Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in znižanju glob v kartelnih zadevah in na podlagi smernic o načinu določanja glob. V zvezi s kršitvami, ki spadajo na področje uporabe obvestila o prizanesljivosti, zainteresirana oseba načeloma ne more utemeljeno očitati Komisiji, da ni upoštevala stopnje njenega sodelovanja kot olajševalne okoliščine zunaj pravnega okvira navedenega obvestila. Rešitev, v skladu s katero mora Komisija v izjemnih okoliščinah podjetju odobriti znižanje zneska globe na podlagi točke 29, četrta alinea, smernic o načinu določanja glob, je treba razlagati tako, da obstoj takih položajev predpostavlja, da sodelovanje zadevnega podjetja, ki presega njegovo zakonsko obveznost glede sodelovanja, temu ne daje pravice do znižanja zneska globe na podlagi obvestila o prizanesljivosti.

Razlaga pojma enotne in trajajoče kršitve na področju konkurence Komisiji sicer omogoča, da z enim samim postopkom in eno samo odločbo hkrati preganja več ravnanj, ki bi jih lahko preganjala posamično, vendar Komisije k temu ne zavezuje. Tako Komisiji načeloma ni mogoče očitati, da ločeno preganja različna ravnanja, ki bi jih lahko razvrstila v enotno in trajajočo kršitev. Iz tega izhaja, da ima Komisija glede obsega postopkov, ki jih začne, diskrecijsko pravico. V skladu s sodno prakso namreč ni dolžna ugotoviti in sankcionirati vseh protikonkurenčnih ravnanj, sodišči Unije pa – čeprav samo za znižanje globe – ne moreta razsoditi, da bi Komisija glede na dokaze, ki jih je imela na voljo, morala dokazati obstoj kršitve v določenem obdobju in za določeno podjetje.

Izvrševanje diskrecijske pravice je predmet sodnega nadzora. Vendar bi se odločitev Komisije lahko štela za zlorabo pooblastil le, če bi bilo lahko dokazano, da je Komisija brez objektivnega razloga sprožila dva različna postopka v zvezi z enim dejanskim položajem. Če Komisija meni, da nima dovolj dokazov zoper nekatera podjetja, ki so osumljena, da so bila udeležena pri isti enotni kršitvi, ali če ni dokazov o enotnem načrtu in skupnih metodah, te okoliščine pomenijo objektivne razloge, ki upravičujejo odločitev Komisije, da različne subjekte preganja z različnimi postopki.

Poleg tega nevarnosti za podjetje, ki je predmet prvega postopka, ki ga je sprožila Komisija, da bo v okviru morebitnega drugega postopka, ki se nanaša na isto enotno in trajajočo kršitev, temu podjetju ne morejo omogočati sklicevanja na načelo ne bis in idem zoper odločbo, s katero je končan prvi postopek. Spoštovanja tega načela seveda ni mogoče pojmovati preventivno in to načelo podjetja ne oprošča obveznosti sodelovanja s Komisijo za namene morebitnega drugega postopka.

(Glej točke od 222 do 225, 231 in od 242 do 244.)