ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 19. maja 2009 – Komisija proti Portugalski

(Zadeva C-253/08)

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2006/22/ES — Približevanje zakonodaj — Socialna zakonodaja v zvezi z dejavnostmi v cestnem prometu — Neopravljen prenos v predpisanem roku“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 9.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o minimalnih pogojih za izvajanje uredb Sveta (EGS) št. 3820/85 in (EGS) št. 3821/85 o socialni zakonodaji v zvezi z dejavnostmi v cestnem prometu in razveljavitvi Direktive Sveta 88/599/EGS (UL L 102, str. 35), v predpisanem roku.

Izrek

1. Portugalska republika s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o minimalnih pogojih za izvajanje uredb Sveta (EGS) št. 3820/85 in (EGS) št. 3821/85 o socialni zakonodaji v zvezi z dejavnostmi v cestnem prometu in razveljavitvi Direktive Sveta 88/599/EGS, ni izpolnila obveznosti iz Direktive 2006/22.

2. Portugalski republiki se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 19. maja 2009 – Komisija proti Portugalski

(Zadeva C-253/08)

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2006/22/ES — Približevanje zakonodaj — Socialna zakonodaja v zvezi z dejavnostmi v cestnem prometu — Neopravljen prenos v predpisanem roku“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 9.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o minimalnih pogojih za izvajanje uredb Sveta (EGS) št. 3820/85 in (EGS) št. 3821/85 o socialni zakonodaji v zvezi z dejavnostmi v cestnem prometu in razveljavitvi Direktive Sveta 88/599/EGS (UL L 102, str. 35), v predpisanem roku.

Izrek

1. Portugalska republika s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o minimalnih pogojih za izvajanje uredb Sveta (EGS) št. 3820/85 in (EGS) št. 3821/85 o socialni zakonodaji v zvezi z dejavnostmi v cestnem prometu in razveljavitvi Direktive Sveta 88/599/EGS, ni izpolnila obveznosti iz Direktive 2006/22.
Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 12. marca 2009 – Komisija proti Grčiji

(Zadeva C-298/08)

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2006/22/ES — Približevanje zakonodaj — Socialna zakonodaja v zvezi z dejavnostmi v cestnem prometu — Neopravljen prenos v predpisanem roku“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 7.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o minimalnih pogojih za izvajanje uredb Sveta (EGS) št. 3820/85 in (EGS) št. 3821/85 o socialni zakonodaji v zvezi z dejavnostmi v cestnem prometu in razveljavitvi Direktive Sveta 88/599/EGS (UL L 102, str. 35), v predpisanem roku

Izrek

1. Helenska republika s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o minimalnih pogojih za izvajanje uredb Sveta (EGS) št. 3820/85 in (EGS) št. 3821/85 o socialni zakonodaji v zvezi z dejavnostmi v cestnem prometu in razveljavitvi Direktive Sveta 88/599/EGS, ni izpolnila obveznosti iz Direktive 2006/22.

2. Helenski republiki se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 12. marca 2009 – Komisija proti Grčiji

(Zadeva C-298/08)

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2006/22/ES — Približevanje zakonodaj — Socialna zakonodaja v zvezi z dejavnostmi v cestnem prometu — Neopravljen prenos v predpisanem roku“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 7.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o minimalnih pogojih za izvajanje uredb Sveta (EGS) št. 3820/85 in (EGS) št. 3821/85 o socialni zakonodaji v zvezi z dejavnostmi v cestnem prometu in razveljavitvi Direktive Sveta 88/599/EGS (UL L 102, str. 35), v predpisanem roku

Izrek

1. Helenska republika s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o minimalnih pogojih za izvajanje uredb Sveta (EGS) št. 3820/85 in (EGS) št. 3821/85 o socialni zakonodaji v zvezi z dejavnostmi v cestnem prometu in razveljavitvi Direktive Sveta 88/599/EGS, ni izpolnila obveznosti iz Direktive 2006/22.
Zadeva C-134/08

Hauptzollamt Bremen

proti

J. E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j.

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof)

„Uredba (ES) št. 2193/2003 — Dodatne carine na uvoz določenih izdelkov s poreklom iz Združenih držav Amerike — Področje uporabe ratione temporis — Člen 4(2) — Izdelki, izvoženi po začetku veljavnosti navedene uredbe, za katere pa se lahko dokaže, da so bili na dan prve uporabe navedenih dajatev že na poti v Skupnost — Zavezanost za plačilo“

Sodba Sodišča (peti senat) z dne 2. aprila 2009 I ‐ 2877

Povzetek sodbe

Skupna trgovinska politika – Boj proti nezakonitim poslovnim praksam – Dodatne carine na uvoz določenih izdelkov s poreklom iz Združenih držav Amerike – Uredba št. 2193/2003

(Uredba Sveta št. 2193/2003, uvodna izjava 6 in členi 2(1), 4(2) in 5))

Člen 4(2) Uredbe Sveta (ES) št. 2193/2003 z dne 8. decembra 2003 o uvedbi dodatnih carin na uvoz določenih izdelkov s poreklom iz Združenih držav Amerike je treba razlagati, kot izhaja iz njegovega besedila, in sicer da za izdelke, za katere je mogoče dokazati, da so bili na dan začetka veljavnosti te uredbe, to je 17. decembra 2003, že na poti v Evropsko skupnost in jih ni bilo mogoče preusmeriti, dodatne dajatve ne veljajo. Navedeni člen 4(2), katerega besedilo je sicer nedvoumno, je namreč v skladu z ureditvijo, ki jo uvaja Uredba št. 2193/2003. Gospodarski subjekti morajo imeti možnost upoštevati dejstvo, da za izdelke, ki so bili izvoženi iz Združenih držav Amerike pred dnevom objave in začetka veljavnosti te uredbe, ne bodo veljale dodatne carine, ki jih ta uredba uvaja.

V nasprotju s tem pa takšno pričakovanje ni upravičeno v zvezi z izdelki, ki so bili izvoženi po navedenem datumu, če po tem datumu gospodarski subjekti niso mogli prezreti, da se dodatne carine uporabljajo v skladu z določbami navedene uredbe. Zato se pri razlagi člena 4(2) Uredbe št. 2193/2003 v smislu, ki je očitno v nasprotju z njegovim besedilom, ni mogoče sklicevati na uvodno izjavo 6 navedene uredbe, v kateri je navedeno, da za izdelke, za katere se lahko dokaže, da so bili izvoženi iz Združenih držav Amerike v Skupnost pred dnem uveljavitve dodatnih dajatev, in sicer 1. marcem 2004, dodatne carinske dajatve ne veljajo.

(Glej točke 15, od 18 do 20, in izrek.)
1.

Kraljevina Španija s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/49/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o kapitalski ustreznosti investicijskih podjetij in kreditnih institucij (preoblikovano) in zlasti z njenimi členi 17, od 22 do 25, 30, 33, 35, 40, 41, 43, 44 in 50 ter s prilogami I, II in VII, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
1.

Češka republika, s tem da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Komisije 2006/73/ES z dne 10. avgusta 2006 o izvajanju Direktive 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z organizacijskimi zahtevami in pogoji poslovanja investicijskih družb ter opredeljenimi izrazi za namene navedene direktive, ni izpolnila obveznosti iz člena 53(1) te direktive.
18

Člen 3 LDC, naslovljen „Pogoji za odobritev“, določa: „1. Sporazumi, sklepi, priporočila in načini ravnanja v smislu člena 1 ali njihove skupine, ki lahko prispevajo k izboljšanju proizvodnje ali prodaje blaga in storitev ali k pospeševanju tehničnega ali gospodarskega napredka, se lahko odobrijo, če: a) lahko potrošniki in uporabniki primerno uživajo njihove prednosti; b) udeleženim podjetjem ne določajo omejitev, ki niso nujno potrebne za dosego teh ciljev, in c) udeleženim podjetjem ne omogočajo izključitve konkurence glede znatnega dela zadevnega blaga ali storitev. 2. Odobrijo se lahko tudi sporazumi, sklepi, priporočila in načini ravnanja v smislu člena 1 ali njihove skupine, če to upravičujeta splošni gospodarski položaj in splošni interes in če: a) imajo za cilj varstvo in spodbujanje izvoza, če ne ovirajo konkurence na nacionalnem trgu in so združljivi z obveznostmi, ki izhajajo iz mednarodnih pogodb, ki jih je Španija ratificirala, ali b) dovolj prispevajo k dvigu socialne in gospodarske ravni v zapostavljenih delih dežele ali sektorjih ali d) zaradi majhnega pomena ne morejo bistveno ovirati konkurence.“
55

Italijanska republika v zvezi s tem navaja, da je različno obravnavanje upravičeno z nujnimi razlogi splošnega interesa, ki se nanašajo na skladnost davčne ureditve, ohranitev uravnotežene razdelitve davčne pristojnosti in boj proti davčnim goljufijam, kar so razlogi, za katere je Sodišče priznalo, da je z njimi mogoče upravičiti take razlike (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Marks & Spencer, točka 51; sodbo z dne 15. maja 2008 v zadevi Lidl Belgium, C-414/06, ZOdl., str. I-3601, točka 42, ter glede utemeljitve, ki se nanaša na skladnost davčne ureditve, sodbi z dne v zadevi Bachmann, C-204/90, Recueil, str. I-249, točka 28, in z dne v zadevi Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, C-524/04, ZOdl., str. I-2107, točka 68).
109

Ker sporne določbe upravičencem do dodatka nalagajo, naj po prenehanju neomejene davčne zavezanosti v Nemčiji vrnejo dodatek za prostovoljno pokojninsko zavarovanje, ki so ga prejeli v tej državi, se vsi nemški delavci, ki želijo uporabiti pravico do prostega gibanja na podlagi člena 39 ES in zlasti do prebivanja v drugi državi članici, zato znajdejo v manj ugodnem položaju od delavca, ki ohrani prebivališče na nemškem ozemlju in je še naprej neomejeno davčno zavezan v Nemčiji. Ta razlika v obravnavanju lahko delavce, ki so nemški državljani, odvrne od opravljanja poklicne dejavnosti zunaj nacionalnega ozemlja.
48

Ta zadnja zahteva namreč nima zveze s pogoji, ki jih morajo sicer izpolnjevati vse družbe, da bi bile upravičene do omenjene oprostitve, in sicer da imajo določeno obliko družbe, da so zavezanke za davek na dobiček in da so končne prejemnice izplačanih dividend, torej s pogoji, katerih izpolnjevanje mora biti nizozemski davčni upravi omogočeno preveriti.
28

Vključevanje te pravice v posebno nacionalno ureditev in podrejanje njenega izvrševanja formalni izbiri te ureditve, lahko pri zainteresiranih družbah vzbudi dvom ali dvoumnost glede izvora te pravice in glede pogojev njenega izvrševanja in se zato ne more šteti za skladno z ureditvijo, uvedeno z Direktivo 69/335. Poleg tega obveznost izbrati omenjeno posebno ureditev ni le preprosta formalnost, saj je treba o tem izbiri obvestiti davčne organe na način in v rokih, ki jih določa nacionalna zakonodaja. Ta dvojna obveznost izbire in obvestila kot pogoj za izvrševanje pravice, ki je brezpogojno dodeljena z Direktivo 69/335, je ovira, ki je v nasprotju s to direktivo.
59

Te ugotovitve ne more ovreči sodba z dne 21. aprila 2005 v zadevi Komisija proti Grčiji (C-140/03, ZOdl., str. I-3177), ki jo navajajo dežela Posarje, Ministerium, družba DocMorris in Komisija, v kateri je Sodišče razsodilo, da Helenska republika ni izpolnila svojih obveznosti v skladu s členoma 43 ES in 48 ES s tem, ker je sprejela in ohranila v veljavi nacionalne določbe, ki omejujejo možnost pravne osebe, da odpre trgovino z optičnimi pripomočki, med drugim s pogojem, da je dovoljenje za odprtje in opravljanje dejavnosti trgovine z optičnimi pripomočki izdano na ime optika z licenco kot fizične osebe in da ima oseba, ki ima dovoljenje za opravljanje te dejavnosti, najmanj 50-odstotni delež v kapitalu družbe ter tudi pri njenem dobičku in izgubah.
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 2. aprila 2009 – Mebrom proti Komisiji

(Zadeva C-373/07 P)

„Pritožba – Zaščita ozonskega plašča – Uvoz metilbromida v Unijo – Zavrnitev dodelitve kvot za uvoz za leto 2005 – Legitimno upravičenje – Pravna varnost“

1. Okolje – Zaščita ozonskega plašča – Uredba št. 2037/2000 o snoveh, ki tanjšajo ozonski plašč (Uredba št. 2037/2000 Evropskega parlamenta in Sveta, členi 3, 4, 6 in 7) (Glej točke od 52 do 60.)

2. Ničnostna tožba – Razlogi (člen 230 ES) (Glej točki 72 in 73.)

3. Postopek – Razlika med dokazi in pravom (Glej točko 80.)

4. Pritožba – Razlogi – Nezadostna ali nasprotujoča si obrazložitev – Dopustnost (Glej točki 85 in 106.)

5. Pritožba – Razlogi (Glej točke 86, od 91 do 95 in od 99 do 102.)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 22. maja 2007 v zadevi Mebrom NV proti Komisiji (T-216/05), s katero je Sodišče prve stopnje kot neutemeljeno zavrnilo tožbo za razglasitev ničnosti odločbe A(05)4338-D/6176 Komisije z dne 11. aprila 2005, s katero je bila v skladu s členoma 6 in 7 Uredbe (ES) št. 2037/2000 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. junija 2000 o snoveh, ki tanjšajo ozonski plašč (UL L 244, str. 1) zavrnjena dodelitev kvot za uvoz metilbromida v Evropsko unijo za tožečo stranko – Nepravilna uporaba prava Skupnosti – Nezadostna obrazložitev – Kršitev člena 220 ES

Izrek

1) Pritožba se zavrne.
83

Poleg tega pa lahko tak sistem tudi odvrne podjetja, ki spadajo vanj, ali jim celo prepreči, da bi se obrnila na take ponudnike storitev zavarovanja s sedežem v drugi državi članici, ki ni tista, v kateri so zavarovana, in prav tako pomeni omejitev svobode opravljanja storitev za ta podjetja (glej po analogiji sodbo z dne 31. januarja 1984 v združenih zadevah Luisi in Carbone, 286/82 in 26/83, Recueil, str. 377, točka 16, ter zgoraj navedeni sodbi Kohll, točka 35, in Smits in Peerbooms, točka 69).
43

V tak zaključek ni možno dvomiti zaradi določb členov 8(1)(a) Direktive 92/81 in 2(4)(b) Direktive 2003/96, na podlagi katerih so mineralna olja in energenti, če se uporabljajo drugače kot pogonska goriva ali goriva za ogrevanje, oproščeni usklajene trošarine oziroma se zanje ne uporablja Direktiva 2003/96. Uporaba teh določb za dodatke za pogonska goriva, kot so ti v postopku v glavni svari, za katere velja izrecna obveznost obdavčitve na podlagi členov 2(3), prvi pododstavek, prva poved, Direktive 92/81 in 2(3), drugi pododstavek, Direktive 2003/96, bi namreč slednjim določbam odvzela vsak polni učinek (glej po anologiji sodbi z dne 10. junija 1999 v zadevi Braathens, C-346/97, Recueil, str. I-3419, točki 24 in 25, ter z dne v zadevi Komisija proti Italiji, C-437/01, Recueil, str. I-9861, točke od 31 do 33).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Corte suprema di cassazione (Italija) – Razlaga členov 4 in 5 Uredbe Sveta (EGS) št. 1766/92 z dne 30. junija 1992 o skupni ureditvi trga za žita (UL L 181, str. 21), člena 4a Uredbe Komisije (EGS) št. 689/92 z dne 19. marca 1992 o določitvi postopkov in pogojev za prevzem žit s strani intervencijskih agencij (UL L 74, str. 18) in člena 13 Uredbe Komisije (EGS) št. 2131/93 z dne 28. julija 1993 o postopku in pogojih za prodajo žit iz intervencijskih agencij (UL L 191, str. 76) – Znižanja cen, ki se uporabijo zaradi višje stopnje vlage od tiste, ki je določena za standardno kakovost – Uporaba pri prodaji koruze
60

Najprej je treba opozoriti, da je povračilo ali odpust uvoznih ali izvoznih dajatev, ki se ga lahko odobri le pod določenimi pogoji in v posebej predvidenih primerih, izjema od normalne ureditve uvoza in izvoza in da je posledično določbe o takem povračilu ali odpustu treba razlagati ozko. Ker je neobstoj „očitne malomarnosti“ pogoj sine qua non, da bi se lahko uveljavljalo povračilo ali odpust uvoznih ali izvoznih dajatev, iz tega sledi, da je treba ta pojem razlagati tako, da ostane število primerov povračila ali odpusta omejeno (zgoraj navedena sodba Söhl in Söhlke, točka 52).
61

Število bolnišničnih ustanov, njihova geografska razmestitev, organizacija in razpoložljiva oprema, pa tudi vrsta zdravstvenih storitev, ki jih ponujajo, morajo biti namreč predmet načrtovanja, ki po eni strani praviloma ustreza cilju, da se na ozemlju zadevne države članice zagotovi zadostna in stalna dostopnost do uravnoteženega visokokakovostnega bolnišničnega zdravljenja, in po drugi strani prispeva k boljšemu obvladovanju stroškov in se kolikor mogoče izogiba vsakršnemu razsipavanju finančnih, tehničnih in človeških virov (glej sodbi z dne 12. julija 2001 v zadevi Smits in Peerbooms, C-157/99, Recueil, str. I-5473, točke od 76 do 80, in z dne 13. maja 2003 v zadevi Müller-Fauré in van Riet, C-385/99, Recueil, str. I-4509, točke od 77 do 80, ter zgoraj navedeno sodbo Watts, točki 108 in 109).
Neizpolnitev obveznosti države – Nespoštovanje obveznosti vzdrževanja zalog naftnih derivatov iz člena 1(1) Direktive Sveta 68/414/EGS z dne 20. decembra 1968 o obveznosti držav članic EGS glede vzdrževanja minimalnih zalog surove nafte in/ali naftnih derivatov (UL L 308, str. 14), kot je bila spremenjena in nato kodificirana z Direktivo Sveta 2006/67/ES z dne 24. julija 2006 (UL L 217, str. 8) – Narava in obseg obveznosti vzdrževanja zalog – Razlika med številkami, ki jih je posredovala zadevna država članica, in podatki, ki jih je predložil Eurostat – Način izračuna zalog naftnih derivatov in stopnje domače porabe navedenih proizvodov.
5

Določbe okvirnega sporazuma, ki se upoštevajo v teh postopkih, so: „Splošni razlogi […] 5. ker podpisnice sporazuma pripisujejo velik pomen ukrepom, ki naj olajšajo dostop do dela s krajšim delovnim časom za moške in ženske zato, da bi jih pripravili na upokojitev, uskladili delovno in družinsko življenje ter izkoristili možnosti za izobraževanje in usposabljanje, ki izboljšujejo posameznikovo strokovno usposobljenost in poklicne možnosti, kar naj koristi delodajalcem in delavcem ter pripomore k razvoju podjetij; […] Določba 1: Namen Namen tega okvirnega sporazuma je: a) omogočiti odpravo diskriminacije delavcev, ki delajo s krajšim delovnim časom, in izboljšati kakovost dela s krajšim delovnim časom; b) olajšati razvoj dela s krajšim delovnim časom na podlagi odločitve posameznika in prispevati k prožnejši organizaciji delovnega časa ob upoštevanju potreb delodajalcev in delavcev. […] Določba 4: Načelo nediskriminacije 1. Pogoji zaposlitve delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom, ne smejo biti manj ugodni od pogojev primerljivih delavcev, zaposlenih s polnim delovnim časom, zgolj zato, ker delajo krajši delovni čas. Te delavce se sme različno obravnavati le iz stvarnih razlogov. 2. Kjer je primerno, se uporabi načelo pro rata temporis. 3. Načine uporabe te določbe določijo države članice in/ali socialni partnerji, pri čemer upoštevajo evropsko zakonodajo, domačo zakonodajo, kolektivne pogodbe in prakso. 4. Kadar je upravičeno s stvarnimi razlogi, lahko države članice – in/ali socialni partnerji – po posvetovanju s socialnimi partnerji in na podlagi nacionalnega prava, kolektivnih pogodb ali prakse, če je primerno, omejijo posebne pogoje za zaposlitev s trajanjem zaposlitve, delovno dobo ali zaslužkom. Omejitve, ki veljajo za delavce, zaposlene s krajšim delovnim časom, in se nanašajo na dostopnost posebnih pogojev, je treba občasno pregledati z vidika načela nediskriminacije, zapisanega v določbi 4.1. Določba 5: Možnosti za delo s krajšim delovnim časom 1. Po določbi 1 tega sporazuma in načelu nediskriminacije delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom in delavcev, zaposlenih s polnim delovnim časom: a) morajo države članice po posvetovanju s socialnimi partnerji, skladno z domačo zakonodajo ali prakso, opredeliti in presoditi zakonske ali administrativne ovire, ki lahko omejujejo možnosti za delo s krajšim delovnim časom, in jih, kjer je primerno, odpraviti; b) morajo socialni partnerji glede na svoje pristojnosti in po postopku, določenem v kolektivnih pogodbah, opredeliti in presoditi ovire, ki lahko omejujejo možnosti za delo s krajšim delovnim časom, in jih, kjer je primerno, odpraviti. […]“
Keywords

Summary



Keywords

1. Približevanje zakonodaj – Varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov – Direktiva 95/46 – Nacionalni nadzorni organi

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 95/46, člen 28(1))

2. Približevanje zakonodaj – Varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov – Direktiva 95/46 – Nacionalni nadzorni organi

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 95/46, člen 28(1))

Summary

1. Cilj zagotavljanja samostojnosti nacionalnih nadzornih organov, določen s členom 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov, je učinkovit in zanesljiv nadzor spoštovanja določb na področju varstva fizičnih oseb pri obdelavi osebnih podatkov, zato ga je treba s tega vidika tudi razlagati. Ta cilj ni bil določen zaradi dodelitve posebnega statusa tem organom samim in njihovim zastopnikom, temveč za krepitev varstva oseb in organov, na katere se odločbe teh organov nanašajo. Torej morajo nadzorni organi pri izvajanju nalog ravnati objektivno in nepristransko. Zato ne smejo podleči nobenemu zunanjemu vplivu – niti neposrednim ali posrednim vplivom države ali dežel – ne le vplivu nadzorovanih organov.

Zato morajo biti nadzorni organi, odgovorni za spremljanje obdelave osebnih podatkov v zasebnem sektorju, samostojni, tako da lahko svoje naloge izvajajo brez zunanjega vpliva. Ta samostojnost ne izključuje le vsakršnega vpliva nadziranih organov, temveč tudi kakršno koli navodilo in drug zunanji vpliv, bodisi neposreden bodisi posreden, ki bi lahko ogrožal navedene organe pri izvajanju njihove naloge ohranjanja pravega ravnotežja med pravnim varstvom zasebnosti in prostim pretokom osebnih podatkov.

(Glej točki 25, 30.)

2. Že samo tveganje, da lahko državni organi izvajajo politični vpliv na odločitve nadzornih organov, odgovornih za spremljanje obdelave osebnih podatkov, ki jih določa člen 28(1) Direktive 95/46 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov, zadostuje, da je ovirano samostojno izvajanje nalog teh organov. Po eni strani bi lahko šlo za „vnaprejšnjo poslušnost“ teh organov z vidika prakse odločanja državnega organa. Po drugi strani pa vloga varuhov pravice do zasebnosti, ki naj bi jo imeli navedeni organi, zahteva, da so njihove odločitve in s tem organi brez vsakega suma pristranskosti. Državni nadzor, ki se izvaja nad nacionalnimi nadzornimi organi, pristojnimi za spremljanje obdelave osebnih podatkov v zasebnem sektorju, torej ni v skladu z zahtevo po samostojnosti.

Država članica s tem, da nadzorne organe, odgovorne za spremljanje obdelave osebnih podatkov zasebnih organov in podjetij javnega prava, ki nastopajo v konkurenci na trgu v različnih deželah, podvrže državnemu nadzoru in tako nepravilno prenese zahtevo, da ti organi izvajajo naloge popolnoma samostojno, ne izpolnjuje obveznosti iz člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46.

(Glej točke 36, 37, 56 in izrek.)