*
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
*
ECLI:EU:C:2013 :662 1SODBA SODIŠČA (tretji senat)
z dne 17. oktobra 2013  
Jezik postopka: nemščina.„Prosti pretok ka pitala — Členi od 56 E S do 58 E S — Davek na dediščino — Zapustnik in dedič, ki s ta 
rezidenta tretje države — Zapuščinska m asa — Nepremičnina, ki l eži v državi članici — Pravica do 
odbitka o d da včne osnove — Različno o bravnavanje rezidentov in nerezidentov“
V zadevi C-181/12,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PD EU, ki g a je vložilo 
Finanzgericht D üsseldorf (Nemčija) z odločbo z dne 2. aprila 2012 , ki j e prispela na Sodišče 
18. aprila 2012 , v postopku
Yvon W elte
proti
Finanzamt Velbert,
SODIŠČE (tretji senat),
v sestavi M. Ilešič, predsednik senata, C. G. Fernlund, A. Ó Caoimh (poročevalec), sodnika, C. Toader, 
sodnica, in E. Jarašiūnas, sodnik,
generalni pravobranilec: P. Mengozzi,
sodna tajnica: C. Strömholm, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 13. marca 2013 ,
ob upoštevanju stališč, ki s o jih predložili:
— za Y. Welteja M. Duffner, odvetnik,
— za Finanzamt Ve lbert A. Ludwig, agent,
— za nemško v lado A. Wiedmann in T. Henze, agenta,
— za belgijsko v lado M . Jacobs in J.-C. Halleux, agenta, skupaj z A. Lepiècem, odvetnikom,
— za Evropsko ko misijo W. Mölls in W. Roels, agenta,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 12. junija 201 3
2 ECLI:EU:C:2013 :662SODBAZDNE17.10.2013 –ZADEVAC-181/12
WELTE
izreka n aslednjo
Sodbo
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 56 ES in 58 ES.
2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora me d Y. Weltejem, vdovcem p o švicarski dr žavljanki, ki j e umrla 
v Švici, in Finanzamt Ve lbert (v nadaljevanju: Finanzamt) glede izračuna da vka n a dediščino z a 
zazidano z emljišče v Nemčiji, ki j e bilo v lasti pokojnice.
Pravni okvir
Pravo Unije
3 Člen 1 Direktive S veta z dne 24. junija 1988 o izvajanju člena 67 Pogodbe (88/361/EGS) [člen je bil 
z Amsterdamsko P ogodbo ra zveljavljen] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 10, zvezek 1, 
str. 10) je določal:
„1.Države č lanice odpravijo omejitve p retoka ka pitala me d rezidenti držav članic, brez poseganja 
v nadaljnje določbe. Da bi olajšali uporabo te dir ektive, se pretoki ka pitala ra zvrstijo v skladu 
z nomenklaturo v Prilogi I.
2. Za prenose v zvezi s pretokom ka pitala se uporabljajo enaki pogoji me njalnih tečajev, kot veljajo za 
plačila v zvezi s tekočimi transakcijami.“
4 Med pretoki ka pitala, ki s o našteti v Prilogi I k Direktivi 88/361, so v delu I zajete „neposredne naložbe, 
delu II „naložbe v nepremičnine (niso vključene pod I)“ in delu XI „osebni pretoki ka pitala“, ki me d 
drugim vključujejo dediščine in zapuščine.
Nemško p ravo
5 Zakon o davku n a dediščine in dari la (Erbschaftsteuer- und Schenkungsteuergesetz) v različici, 
objavljeni 27. februarja 1997 ( BGBl. 2008 I , str. 378), kakor je bil spremenjen s členom 1 zakona 
o spremem bi da vka n a dediščine in p ravilih o določitvi vrednosti (G esetz z ur R eform d es 
Erbschaftsteuer- und B ewertungsrechts) z dne 24. decembra 2008 ( BGBl. 2008 I , str. 3018 , 
v nadaljevanju: ErbStG), vsebuje te določbe:
„Člen 1:
Obdavčljive transakcije
(1) Z da vkom na dediščine (ali dari la) se obdavčijo:
1. pridobitve p remoženja zaradi s mrti;
2. darila me d živimi;
3. […]
ECLI:EU:C:2013 :662 3SODBAZDNE17.10.2013 –ZADEVAC-181/12
WELTE
Člen 2:
Osebna davčna obveznost
(1) Davčna obveznost se nanaša
1. v primerih, naštetih v členu 1(1), točke o d 1 do 3, na celotno p ridobljeno p remoženje, če je bil 
pokojni na da n svoje smrti, dar ovalec na da n obdaritve a li pridobitelj na da n nastanka da včne 
obveznosti rezident.
Šteje se, da s o rezidenti:
(a) fizične osebe, ki i majo stalno a li običajno p rebivališče na nacionalnem o zemlju;
(b) nemški dr žavljani, ki n iso ve č ko t pe t let neprekinjeno p rebivali v tujini brez stalnega 
prebivališča v Nemčiji.
[…]
3. V vseh dr ugih primerih za pridobljeno p remoženje, ki o bsega domače premoženje v smislu 
člena 121 [ zakona o določitvi vrednosti (Bewertungsgesetz), v nadaljevanju: BewG].
[…]
Člen 3:
Pridobitev p remoženja zaradi s mrti
(1) Pridobitev p remoženja zaradi s mrti vključuje:
1. pridobitev p remoženja z dedovanjem [ …]
[…]
Člen 15:
Davčni razredi
(1) Glede na osebno ra zmerje me d prejemnikom in zapustnikom o ziroma dar ovalcem o bstajajo trije 
davčni razredi:
Davčni razred I:
1. zakonec:
[…]
Člen 16:
Odbitki
(1) V primerih, navedenih v členu 2(1), točka 1, je oproščeno da vka p remoženje,
1. ki ga je pridobil zakonec v višini 500 .000 EUR [ …]
4 ECLI:EU:C:2013 :662SODBAZDNE17.10.2013 –ZADEVAC-181/12
WELTE
[…]
(2) Znesek odbitka, določenega v odstavku 1, se v primerih, navedenih v členu 2(1), točka 3, nadomesti 
z zneskom 2 000  EUR.
[…]
Člen 19:
Davčne stopnje
(1) Davki se obračunajo po stopnjah:
Vrednost obdavčljivega 
prenesenega 
premoženja
(člen 10)
Do (v EUR)Odstotek v davčnem ra zredu 
I II III
75.000 7 30 30
300.000 11 30 30
600.000 15 30 30
[…]“
6 Člen 121 B ewG, kakor je bil spremenjen s členom 2 zakona o spremem bi davka n a dediščine in 
pravilih o določitvi vrednosti z dne 24. decembra 2008 , v naslovu „Domače premoženje“ določa:
„Domače premoženje zajema:
[…]
2. nepremično p remoženje v Nemčiji;
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
7 F. I. Welte-Schenkel, ki j e bila rojena v Nemčiji in je postala švicarska dr žavljanka p o sklenitvi zakonske 
zveze z Y. Weltejem, švicarskim dr žavljanom, je umrla 27. marca 2009 v Švici, kjer je stalno p rebivala 
s soprogom. Ta je bil njen edini dedič.
8 Pokojnica je bila lastnica zemljišča v Düsseldorfu (Nemčija), ka terega vrednost je Finanzamt 
Düsseldorf-Süd na da n njene smrti določil na 329.200 EUR. Iz podatkov, ki s o bili predloženi Sodišču, 
je razvidno, da s e to zemljišče nanaša na hišo pokojničinih staršev, ki j o je podedovala ob smrti svoje 
matere. Pokojnica je imela odprte ra čune pri dveh bankah v Nemčiji, na ka terih je bilo skupaj 
33 689 ,72 EUR. Poleg tega je bila pokojnica imetnica ra čunov pri švicarskih bankah, n a ka terih je 
imela pozitivno s tanje v skupni vrednosti 169 508 ,04 EUR.
ECLI:EU:C:2013 :662 5SODBAZDNE17.10.2013 –ZADEVAC-181/12
WELTE
9 Finanzamt je z odločbo z dne 31. oktobra 2011 o dmeril davek na dediščine, ki g a dolguje Y. Welte, 
v znesku 41 .450 EUR. Pri izračunu tega zneska je bil od da včne osnove, ki j e bila določena le na 
podlagi vrednosti samega zemljišča v Düsseldorfu, od ka tere je bil odbit pavšal za stroške d edovanja 
v višini 10.300 EUR, obračunan odbitek v višini 2 000  EUR, ki j e v členu 16(2) ErbStG določen za 
primer dedovanja me d nerezidenti.
10 Finanzamt je z odločbo z dne 23. januarja 2012 z avrnil ugovor, ki g a je vložil Y. Welte za uveljavljanje 
odbitka v višini 500 .000 EUR, ki j e v členu 16(1) ErbStG določen v korist zakonca, kadar j e v dedovanje 
vključen vsaj en rezident.
11 Y. Welte je zoper to odločbo vložil tožbo pri Finanzgericht D üsseldorf in navedel, da n eenako 
obravnavanje zavezancev za plačilo da vka n a dediščine, ki s o rezidenti, in zavezancev, ki n iso rezidenti, 
krši prosti pretok ka pitala, ki g a zagotavlja Pogodba ES.
12 Po m nenju predložitvenega sodišča je skladnost člena 16(2) ErbStG s členoma 56(1) ES in 58 ES 
dvomljiva. V skladu s členom 16(2) ErbStG b i bil Y. Welte ko t delni da včni zavezanec namreč 
upravičen le do odbitka v višini 2 000  EUR o d zapuščine. Če pa bi pokojnica ali on s am v času smrti 
imela stalno p rebivališče v Nemčiji, bi Y. Welte lahko b il upravičen do odbitka v višini 500 .000 EUR, 
ki je določen v členu 16(1) ErbStG, in mu zato ne bi bilo treba plačati nikakršnega davka n a dediščine.
13 Predložitveno s odišče poudarja, da j e Sodišče v sodbi z dne 22. aprila 2010 v zadevi Mattner (C-510/08, 
ZOdl., str. I-3553 , točka 56) odločilo, da č lena 56 ES in 58 ES nasprotujeta določbi, ko t je 
člen 16(2) ErbStG, v delu, v katerem z a izračun da vka n a dari la določa, da j e, če sta ob podaritvi 
darovalec in obdarjenec rezidenta dr uge dr žave č lanice, davčni odbitek od da včne osnove v primeru 
podaritve n epremičnine, ki j e na ozemlju te države, nižji od odbitka, ki b i bil uporabljen, če bi bil vsaj 
eden od njiju istega dne rezident prve dr žave članice.
14 Vendar t o sodišče poudarja, da s e ta spor v dveh vidikih ra zlikuje od zadeve, v kateri je bila izdana 
zgoraj navedena sodba M attner. Prvič, pokojnica in Y. Welte na da n smrti nista stalno p rebivala 
v državi članici Evropske u nije, temve č v tretji državi. Drugič, zapuščina, ki j o je podedoval Y. Welte, 
ni obsegala le zemljišča pokojnice, temve č tudi premoženje na nemških in švicarskih bankah. Z ato bi 
lahko b ilo upravičeno, da s e Y. Welteju ne prizna odbitka v višini 500 .000 EUR, ampak le odbitek 
v višini 2 000  EUR, ker je bil obdavčen samo del zapuščinske m ase, ki j e v Nemčiji.
15 Predložitveno s odišče sicer dvomi, ali lahko gl ede na sodbo z dne 18. decembra 2007 v zadevi 
A (C-101/05, ZOdl., str. I-11531 ) in zgoraj navedeno s odbo M attner te trditve u pravičijo zadevno 
neenako o bravnavanje rezidentov in nerezidentov. Predvsem me ni, da č e bi se Y. Welteju odobrilo le 
2 000  EUR o dbitka, bi to presegalo tisto, kar j e nujno z a zagotovitev enakega obravnavanja rezidentov 
in nerezidentov. V obravnavani zadevi je bila namreč vrednost zemljišča v Düsseldorfu ko t v Nemčiji 
obdavčena zapuščinska m asa ocenjena na 329.200 EUR, kar u streza približno 62 % celotne vrednosti 
zapuščine, ocenjene na 532.397,76 EUR. Neobdavčitev p ribližno 38 % vrednosti zapuščine bi zato 
težko u pravičila odbitek 2 000  EUR n amesto odbitka v višini 500 .000 EUR.
16 V teh okoliščinah je Finanzgericht D üsseldorf prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno o dločanje 
predložilo to vp rašanje:
„Ali je treba člena 56 [ES] in 58 [ES] razlagati tako, da n asprotujeta nacionalnim p redpisom dr žave 
članice o davku n a dediščino, ki z a osebo, ki n i rezidentka te države in ki z nastopom d edovanja po 
nerezidentu pridobi na nacionalnem o zemlju ležeče zemljišče, določajo le odbitek 2 000  EUR, me dtem 
ko b i bil pri pridobitvi premoženja z nastopom d edovanja odobren odbitek 500 .000 EUR, če bi bil 
zapustnik ali pridobitelj v trenutku d edovanja rezident zadevne države članice?“
6 ECLI:EU:C:2013 :662SODBAZDNE17.10.2013 –ZADEVAC-181/12
WELTE
Vprašanje za predhodno odločanje
17 Predložitveno s odišče s tem vp rašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člena 56 ES in 58 ES razlagati 
tako, da n asprotujeta ureditvi dr žave č lanice gl ede izračuna da vka n a dediščino, ki v primeru 
dedovanja nepremičnine na ozemlju te države d oloča, da j e, če sta – tako ko t v okoliščinah postopka 
v glavni stvari – z apustnik in p ridobitelj ob smrti rezidenta tretje dr žave, ko t je Švicarska 
konfederacija, odbitek od da včne osnove n ižji od odbitka, ki b i bil uporabljen, če bi bil vsaj eden od 
njiju takrat rezident te države članice.
18 Člen 56(1) ES na splošno p repoveduje vse omejitve p retoka ka pitala me d dr žavami članicami ter me d 
državami članicami in tretjimi državami.
19 Ker v Pogodbi ni opredeljen pojem „pretok ka pitala“, je Sodišče priznalo informativno v rednost 
nomenklaturi iz Priloge I k Direktivi 88/361, pri čemer v skladu z uvodom te priloge seznam, ki g a 
vsebuje, ni izčrpen (glej zlasti sodbi z dne 23. februarja 2006 v zadevi van H ilten-van der Heijden, 
C-513/03, ZOdl., str. I-1957 , točka 39, in z dne 10. Februarja 2011 v zadevi Missionswerk W erner 
Heukelbach, C-25/10, ZOdl., str. I-497, točka 15).
20 Glede tega iz ustaljene sodne prakse izhaja, da d edovanje, ki p omeni prenos zapustnikovega 
premoženja na eno a li več oseb in ki s pada v del XI Priloge I k Direktivi 88/361, naslovljen „Osebni 
pretoki ka pitala“, pomeni pretok ka pitala v smislu člena 56 ES, razen kadar s o temeljni elementi 
dedovanja omejeni na eno s amo dr žavo članico (glej zlasti sodbo z dne 11. decembra 2003 v zadevi 
Barbier, C-364/01, Recueil, str. I-15013 , točka 58; zgoraj navedeno s odbo van Hilten-van der Heijden, 
točke o d 40 d o 42, in sodbo z dne 19. julija 2012 v zadevi Scheunemann, C-31/11, točka 22).
21 Položaja, v katerem o seba, ki s talno p rebiva v Švici in ki o b svoji smrti drugi osebi, ki p rav tako stalno 
prebiva v tej isti državi, kot dediščino p repusti vse premoženje, tudi nepremičnino v Nemčiji, za katero 
je v tej isti državi članici izračunan da vek na dediščino, ni mogoče šteti za povsem no tranji položaj. 
Zato dedovanje, ki s e obravnava v postopku v glavni stvari, pomeni transakcijo, ki p omeni pretok 
kapitala v smislu člena 56(1) ES.
22 Zato je najprej treba preučiti, ali nacionalni predpisi, kakršni se obravnavajo v postopku v glavni stvari, 
pomenijo omejitev p retoka ka pitala, kot to navajata Y. Welte v postopku v glavni stvari i n Evropska 
komisija v pisnih stališčih pred Sodiščem.
Obstoj om ejitve prostega pretoka kapitala v smislu člena 56(1) ES
23 Iz ustaljene sodne prakse je v zvezi z dedovanjem ra zvidno, da u krepi, ki s o ko t omejitve p retoka 
kapitala prepovedani s členom 56(1) ES, zajemajo zlasti tiste ukrepe, ki u činkujejo tako, da 
zmanjšujejo vrednost zapuščine rezidenta dr žave, ki n i država, v kateri je zadevno p remoženje in 
v kateri je to premoženje obdavčeno ( glej zlasti zgoraj navedeno s odbo Barbier, točka 62; sodbi z dne 
11. septembra 2008 v zadevi Eckelkamp i n dr ugi, C-11/07, ZOdl., str. I-6845 , točka 44, in 
Arens-Sikken, C-43/07, ZOdl., str. I-6887 , točka 37, ter zgoraj navedeno s odbo M issionswerk W erner 
Heukelbach, točka 22).
24 V tem p rimeru nacionalna ureditev, ki s e obravnava v postopku v glavni stvari, določa, da j e v primeru 
dediščine, v katero je vključena nepremičnina v Nemčiji, če zapustnik in pridobitelj ob smrti nista 
rezidenta te države članice, določen nižji odbitek od da včne osnove o d tistega, ki b i bil uporabljen, če 
bi zapustnik ali pridobitelj takrat stalno p rebivala na nemškem o zemlju.
25 Ugotoviti je treba, da s o zaradi t ake u reditve, ki d oloča odvisnost uporabe odbitka o d da včne osnove za 
zadevno n epremičnino o d kra ja stalnega prebivališča zapustnika in pridobitelja ob smrti, dediščine 
nerezidentov, ki o bsegajo tako p remoženje, bolj obdavčene ko t dediščine, v katere je vključen vsaj en
ECLI:EU:C:2013 :662 7SODBAZDNE17.10.2013 –ZADEVAC-181/12
WELTE
 rezident, in se z njo tako z manjšuje vrednost navedene zapuščine (glej po analogiji zgoraj navedene 
sodbe Eckelkamp i n dr ugi, točki 45 in 46; M attner, točki 27 in 28, in M issionswerk W erner 
Heukelbach, točka 24).
26 Iz tega sledi, da n acionalna ureditev, kakšna je v postopku v glavni stvari, pomeni omejitev p rostega 
pretoka ka pitala v smislu člena 56(1) ES.
Uporaba člena 57(1) ES v zvezi z omejitvami prostega pretoka kapitala glede t retjih držav
27 Nemška in belgijska v lada t er Komisija sicer zatrjujejo, da j e tako o mejitev, če se nanaša na pretok 
kapitala s tretjimi državami, mogoče dovoliti na podlagi člena 57(1) ES.
28 Opozoriti je treba, da v skladu s to določbo člen 56 ES ne posega v uporabo omejitev za tretje države, 
ki ve ljajo po no tranjem p ravu ali pravu Unije na da n 31. decembra 1993 i n so bile sprejete glede 
pretoka ka pitala v tretje dr žave a li iz njih, n anašajo pa se na neposredne naložbe, tudi n aložbe 
v nepremičnine, ustanavljanje, opravljanje finančnih storitev ali na sprejem v rednostnih papirjev n a trge 
kapitala.
29 Glede tega je treba navesti, da č len 57(1) ES, ki d oloča izčrpen seznam pretokov ka pitala, ki b i lahko 
bili izvzeti iz uporabe člena 56(1) ES, ne omenja dediščin. Tako d oločbo je zato, ker pomeni izjemo od 
temeljnega načela prostega pretoka ka pitala, treba razlagati ozko ( glej po analogiji zgoraj navedeno 
sodbo Eckelkamp i n dr ugi, točka 57).
30 Nemška v lada i n Komisija, ki j u podpira b elgijska v lada, kljub temu poudarjata, da s e člen 57(1) ES 
uporablja za pretoke ka pitala, ki o bsegajo „neposredne naložbe, tudi n aložbe v nepremičnine“. Taka 
naložba bi bilo dedovanje nepremičnine, ker pridobitelj take d ediščine zaradi p renosa vseh pravic in 
obveznosti zapustnika n a njegove d ediče, postane namesto zapustnika l astnik tega premoženja. 
Tovrstno d edovanje bi torej pomenilo obliko p ridobitve n epremičnin, ki b i bila primerljiva naložbi 
v nepremičnine.
31 Vendar j e treba ugotoviti, ker dediščine, kot je že bilo opozorjeno v točki 20 te sodbe, spadajo v del XI 
Priloge I k Direktivi 88/361, naslovljen „Osebni pretoki ka pitala“, tako „neposredne naložbe“ ko t 
„naložbe v nepremičnine“ spadajo v drugi del, in sicer v del I oziroma del II navedene priloge.
32 Čeprav ta pojma v Pogodbi nista opredeljena, je iz seznama iz omenjenega dela I in s tem p ovezanih 
pojasnil, ki j im je Sodišče že priznalo informativno v rednost, razvidno, da p ojem „neposredne naložbe“ 
zadeva naložbe fizičnih ali pravnih oseb, ki u stvarjajo ali ohranjajo trajne in neposredne povezave me d 
osebo, ki j e zagotovila ka pital, in podjetjem, ki j e dobilo na voljo ka pital za opravljanje gospodarske 
dejavnosti (glej v tem s mislu sodbo z dne 24. maja 2007 v zadevi Holböck, C-157/05, ZOdl., 
str. I-4051 , točki 34 in 35 in navedena sodna praksa).
33 Iz samega naslova dela II P riloge I k Direktivi 88/361 p a je razvidno, da „naložbe v nepremičnine“ iz 
tega dela ne obsegajo neposrednih naložb iz dela I te priloge.
34 V teh okoliščinah je treba šteti, kot je opozoril generalni pravobranilec v točki 55 sklepnih predlogov, 
da se člen 57(1) ES, kadar s e sklicuje na „neposredne naložbe, tudi naložbe v nepremičnine“, nanaša le 
na naložbe v nepremičnine, ki p omenijo neposredne naložbe iz dela I Priloge I k Direktivi 88/361.
35 Nasprotno p a „premoženjske“ naložbe v nepremičnine, kakršne so te v postopku v glavni stvari, ki s e 
nanašajo na hišo staršev z apustnice, in ki s o izvedene v zasebne namene brez ka kršne ko li povezave 
z opravljanjem g ospodarske d ejavnosti, ne spadajo na področje uporabe člena 57(1) ES.
8 ECLI:EU:C:2013 :662SODBAZDNE17.10.2013 –ZADEVAC-181/12
WELTE
36 Take u gotovitve, ki j e v skladu s strogo ra zlago, ki j o je treba nameniti tej določbi ko t izjemi od 
prostega pretoka ka pitala, nikakor ne more omajati zgoraj navedena sodba Scheunemann, čeprav je 
Komisija trdila nasprotno.
37 Res je, da j e Sodišče v točki 35 n avedene sodbe presodilo, da z akono daja države članice, ki p ri izračunu 
davka n a dediščine izključuje uporabo nekaterih da včnih ugodnosti za dediščino v obliki u deležbe 
v kapitalski dr užbi s sedežem v tretji državi, ne vp liva močno n a prosti pretok ka pitala, temve č na 
uresničevanje svobode ustanavljanja, kadar t a udeležba imetniku d eleža omogoča vp livanje na 
odločitve n avedene družbe in odločanje o njenih dejavnostih. Sodišče se tako p ri ugotavljanju temeljne 
svobode, uporabljive v zadevnem p oložaju, ni oprlo na no menklaturo iz Priloge I k Direktivi 88/361.
38 Ta zadeva pa se nasprotno n anaša na razlago izjeme o d prostega pretoka ka pitala v položaju, v katerem 
ni sporno, da j e ta svoboščina uporabljiva. Medtem ko j e temeljne svoboščine, ki j ih priznava Pogodba, 
treba razlagati široko, pa se izjeme o d take svoboščine, kot je že bilo opozorjeno v točkah 29 in 36 te 
sodbe, razlaga strogo.
39 Zato omejitve, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, v zvezi s prostim pretokom v tretjo državo, kot 
je Švicarska kon federacija, ni mogoče izvzeti iz uporabe člena 56(1) ES na podlagi člena 57(1) ES.
40 V teh okoliščinah je treba preučiti, ko liko j e tako u gotovljeno o mejitev p rostega pretoka ka pitala 
mogoče upravičiti glede na določbe Pogodbe.
Obstoj upravičenosti om ejitve prostega pretoka kapitala na podlagi člena 58(1) in (3) ES
41 V skladu s členom 58(1)(a) ES določbe člena 56 E S „ne posegajo v pravice dr žav članic, da [ …] 
uporabljajo ustrezne predpise svojega da včnega prava, v katerih so ra zlično o bravnavani da včni 
zavezanci, ki n iso v enakem p oložaju gl ede na prebivališče ali kra j, v katerem j e naložen njihov 
kapital“.
42 To določbo člena 58 ES je zato, ker pomeni izjemo od temeljnega načela prostega pretoka ka pitala, 
treba razlagati ozko. Zato je ni mogoče razlagati tako, da b i bila vsaka da včna zakono daja, ki ra zlično 
obravnava da včne zavezance glede na kra j stalnega prebivališča ali glede na dr žavo članico, v katero 
vlagajo svoj kapital, avtomatično v skladu s Pogodbo (glej sodbo z dne 17. januarja 2008 v zadevi 
Jäger, C-256/06, ZOdl., str. I-123, točka 40; ter zgoraj navedene sodbe Eckelkamp i n dr ugi, točka 57; 
Arens-Sikken, točka 51, in M attner, točka 32).
43 Izjema, določena v členu 58(1)(a) ES, je namreč omejena z odstavkom 3 tega člena, ki d oloča, da 
nacionalne d oločbe, navedene v odstavku 1 tega člena, „ne smejo b iti sredstvo samovoljne 
diskriminacije ali prikritega omejevanja prostega pretoka ka pitala in plačil iz člena 56“ (glej zgoraj 
navedene sodbe Jäger, točka 41; Eckelkamp i n dr ugi, točka 58; Arens-Sikken, točka 52, in M attner, 
točka 33).
44 Razlikovati je torej treba me d dovoljenim neenakim obravnavanjem i z člena 58(1)(a) ES in prepovedano 
samovoljno di skriminacijo iz odstavka 3 tega člena. Iz ustaljene sodne prakse pa je razvidno, da s e 
nacionalna da včna ureditev, kakršna se obravnava v postopku v glavni stvari – ki p ri izračunu da vka 
na dediščine glede zneska o dbitka o d da včne osnove za nepremičnino, ki l eži v zadevni državi članici, 
razlikuje glede na to, ali zapustnik ali upravičenec stalno p rebivata v tej državi članici ali pa sta oba 
rezidenta dr uge dr žave č lanice – lahko š teje za združljivo z določbami Pogodbe o prostem p retoku 
kapitala le takrat, kadar s e različno o bravnavanje nanaša na položaje, ki me d seboj niso objektivno 
primerljivi, oziroma če je to upravičeno z nujnim ra zlogom v splošnem i nteresu. Poleg tega tako 
različno o bravnavanje, da b i bilo upravičeno, ne sme p resegati tega, kar j e nujno z a dosego cilja
ECLI:EU:C:2013 :662 9SODBAZDNE17.10.2013 –ZADEVAC-181/12
WELTE
 zadevne ureditve (glej sodbo z dne 7. septembra 2004 v zadevi Manninen, C-319/02, ZOdl., str. I-7477 , 
točka 29; ter zgoraj navedene sodbe Eckelkamp i n dr ugi, točki 58 in 59; Arens-Sikken, točki 52 in 53, 
in M attner, točka 34).
Primerljivost zadevnih položajev
45 Nemška vlada, ki j o podpira b elgijska vlada, navaja, da s ta položaja pri dedovanju, v katero so vključeni 
nerezidenti, in pri dedovanju, v katero je vključen en rezident, objektivno ra zlična. V prvem p oložaju bi 
bil namreč dedič, ki j e v Nemčiji delni zavezanec za davek na dediščino, v tej državi članici obdavčen le 
za premoženje, našteto v členu 121 BewG, ki j e s to državo povezano in spada v „domače premoženje“. 
Nasprotno b i bil v drugem p rimeru dedič, ki j e v Nemčiji neomejeni zavezanec za da vek na dediščine, 
v tej državi članici na podlagi t. i. načela „svetovnega premoženja“ obdavčen za vso pridobljeno 
premoženje, ne glede na to, kaj to premoženje sestavlja in kje je.
46 Po mnenju teh vlad je ureditev, ki s e obravnava v postopku v glavni stvari, glede tega usklajena s sodno 
prakso, ki i zhaja iz sodbe z dne 14. februarja 1995 v zadevi Schumacker (C-279/93, Recueil, str. I-225), 
v skladu s katero je država stalnega prebivališča tista, ki m ora načeloma presoditi celotno s posobnost 
rezidenta, da p lača da vek, in m u po potrebi priznati odbitke gl ede na njegov osebni položaj, ker so 
prihodki, ki j ih je nerezident prejel na ozemlju ene dr žave, najpogosteje le del njegovega celotnega 
prihodka. Podobno p a naj bi bila v obravnavani zadevi osnova da vka n a dediščine za nerezidenta nižja 
od osnove za rezidenta.
47 Nemška in belgijska vlada v zvezi s tem e nako ko t predložitveno s odišče ugotavljata, da č eprav Sodišče 
v zgoraj navedeni sodbi Mattner, ki s e je nanašala na tako ra zlično o bravnavanje, kot je to v postopku 
v glavni stvari, ni sledilo tej argumentaciji, ta sodba ni zadevala izračuna davka n a dediščino n a celotno 
pridobljeno p remoženje, temve č izračun da vka n a dari la na eno s amo nepremičnino, tako da v tem 
primeru ni bilo no bene objektivne razlike v položajih me d dari lom, za ka tero ve lja sistem o mejene 
davčne obveznosti, in dari lom, za katero velja sistem n eomejene davčne obveznosti.
48 Vendar j e treba poudariti, da j e Sodišče te navedbe zavrnilo, ne le – ko t to zatrjujeta ti vladi – v zvezi 
z izračunom da vka n a dari lo, katerega predmet je bila nepremičnina (zgoraj navedena sodba Mattner, 
točke o d 35 d o 38), temve č tudi v zvezi z izračunom da vka n a dediščine za tako n epremičnino ( glej 
zgoraj navedene sodbe Jäger, točka 44; Eckelkamp i n dr ugi, točke o d 61 d o 63, in Arens-Sikken, točke 
od 55 d o 57).
49 V zvezi s tem j e Sodišče presodilo, da gl ede višine davka n a dediščino, ki s e obračuna za nepremičnino, 
ki leži v Nemčiji, ni no bene objektivne ra zlike, ki b i upravičevala neenako da včno o bravnavanje 
položaja oseb, od ka terih no bena ne prebiva stalno v tej državi članici, in položaja, v katerem v saj ena 
od njiju stalno p rebiva v tej državi. Znesek da vka n a dediščino z a nepremičnino, ki l eži v Nemčiji, je 
namreč na podlagi ErbStG izračunan tako gl ede na vrednost te nepremičnine ko t glede na osebno 
povezavo me d zapustnikom in dedičem. Nobeno o d obeh me ril pa ni odvisno o d kra ja njunega 
stalnega prebivališča (glej v tem s mislu zgoraj navedene sodbe Jäger, točka 44; Eckelkamp i n dr ugi, 
točka 61, in Arens-Sikken, točka 55).
50 Poleg tega po nemški ureditvi načeloma veljata tako tisti, ki j e nepremičnino, ki l eži v Nemčiji, pridobil 
na podlagi dedovanja me d nerezidenti, kot tisti, ki j e tako n epremičnino p ridobil na podlagi dedovanja, 
v katero je vključen vsaj en rezident, za zavezanca za da vek na dediščino. Ta ureditev n amreč le glede 
davčnega odbitka o d da včne osnove p ri izračunu da vka n a dediščino z a nepremičnine v Nemčiji 
razlikuje me d dedovanjem me d nerezidenti, in dedovanjem, v katero je vključen rezident. Ve ndar p a 
se razred in da včna stopnja, določena v členih 15 in 19 E rbStG, opredelita na podlagi istih pravil.
10 ECLI:EU:C:2013 :662SODBAZDNE17.10.2013 –ZADEVAC-181/12
WELTE
51 Kadar n acionalna ureditev za namen izračuna davka n a nepremičnino v zadevni državi članici, ki j e bila 
pridobljena z dedovanjem, postavlja dediče nerezidente, ki s o to premoženje pridobili od zapustnika 
nerezidenta, na eni strani ter dediče nerezidente ali rezidente, ki s o tako p remoženje pridobili od 
zapustnika rezidenta, in dediče rezidente, ki s o to isto premoženje pridobili od zapustnika n erezidenta, 
na drugi na isto raven, ni mogoče teh dedičev v okviru te obdavčitve gl ede uporabe odbitka o d da včne 
osnove z a to nepremičnino o bravnavati različno, ne da b i bile pri tem kr šene zahteve p rava Unije. 
S tem, da n acionalni zakono dajalec dedovanja, uvedena v korist obeh teh ka tegorij oseb obravnava 
enako, razen pri znesku o dbitka, ki s e prizna pridobitelju na podlagi dedovanja, namreč priznava, da 
med njima gl ede na podrobna pravila in pogoje obdavčitve z davkom n a dediščino n i no benih 
objektivnih ra zlik, ki b i lahko u pravičevale različno o bravnavanje (glej po analogiji zgoraj navedene 
sodbe Eckelkamp i n dr ugi, točka 63; Arens-Sikken, točka 57, in M attner, točka 38).
52 Sicer je treba priznati, da j e po navedbah nemške in belgijske vlade da včna osnova za dediščino d ediča 
nerezidenta, kadar j e delni zavezanec za da vek na dediščino v Nemčiji, „načeloma“ po izrazih, ki j ih 
uporabljata ti vladi, nižja od osnove za dediča, rezidenta ali nerezidenta, ki j e neomejeni zavezanec za 
ta davek v tej državi članici.
53 Vendar t a okoliščina ne m ore omajati že navedenih ugotovitev, ker se znesek odbitka o d da včne 
osnove, ki j o določa ureditev iz postopka v glavni stvari, nikakor ne spreminja glede na višino da včne 
osnove z a dediščino, ampak ostaja enaka n e glede na njeno v išino. Kot je namreč razvidno i z spisa, 
predloženega Sodišču, se ta odbitek samodejno d odeli vsakem u dediču le zato, ker je zavezanec za 
davek na dediščino v Nemčiji, da s e z znižanjem c elotnega zneska d ediščine zagotovi izvzetje dela 
družinskega premoženja. Tako ko t ta status zavezanca nikakor ni odvisen od njegovega stalnega 
prebivališča, ker zadevna ureditev z a vsako p ridobitev n epremičnine v Nemčiji, če sta zapustnik in 
dedič rezidenta ali nerezidenta, določa obdavčitev z davkom n a dediščino, cilj delnega izvzetja 
družinskega premoženja enako z adeva vse zavezance za da vek na dediščino v Nemčiji, če so rezidenti 
ali nerezidenti, ker to izvzetje vp liva na znižanje celotnega zneska d ediščine.
54 Zato bi se dedič za nepremičnino, na katero je da včna osnova v Nemčiji omejena, tako ko t v primeru 
Y. Welteja iz postopka v glavni stvari, v tej državi članici lahko s kliceval, drugače ko t Y. Welte, na 
odbitek v znesku 500 .000 EUR, če bi ta pridobitelj tako p remoženje pridobil od osebe, ki b i stalno 
prebivala na nemškem o zemlju in bi bil z njo v zakonski zvezi, ali če bi ta pridobitelj, ki s talno p rebiva 
na tem o zemlju, to premoženje pridobil od osebe, ki n a tem o zemlju ni imela stalnega prebivališča.
55 Iz tega izhaja, ker znesek odbitka n i bil določen glede na znesek da včne osnove, temve č je bil dodeljen 
dediču ko t davčnemu zavezancu, delna da včna zavezanost nerezidenčnega dediča po nerezidenčnem 
zapustniku n i okoliščina, ki b i glede na ta odbitek lahko v odila do objektivnega razlikovanja položaja 
tega dediča od položaja nerezidenčnega dediča po zapustniku r ezidentu ali od položaja dediča 
rezidenta po rezidenčnem a li nerezidenčnem z apustniku.
56 Iz tega sledi, da j e v postopku v glavni stvari p oložaj Y. Welteja primerljiv položaju vsakega dediča, ki 
na podlagi dedovanja pridobi nepremičnino v Nemčiji od umrle osebe, ki j e v tej državi članici stalno 
prebivala in s katero je bil v zakonski zvezi, in položaju dediča, ki s talno p rebiva v Nemčiji in ki j e to 
premoženje pridobil od pokojnega zakonca, ki n i stalno p rebival v tej državi članici.
57 Zato je treba preučiti, ali je lahko u reditev, kakršna je v postopku v glavni stvari, objektivno u temeljena 
z nujnim ra zlogom v splošnem i nteresu, kot to podredno z atrjuje nemška vlada.
ECLI:EU:C:2013 :662 11SODBAZDNE17.10.2013 –ZADEVAC-181/12
WELTE
Obstoj nujnega razloga v splošnem i nteresu
58 Prvič, nemška vlada t rdi, da n acionalna ureditev iz postopka v glavni stvari, ustreza načelu doslednosti 
davčnega sistema. V sistemu delne da včne zavezanosti bi se ugodnost znižane da včne osnove izravnala 
z neugodnostjo manjšega odbitka, me dtem ko b i se v sistemu neomejene da včne zavezanosti ugodnost 
večjega odbitka izravnala z neugodnostjo višje davčne osnove.
59 V zvezi s tem j e treba opozoriti, da j e iz sodne prakse Sodišča nedvomno ra zvidno, da n ujnost 
ohranitve d oslednosti da včnega sistema lahko u pravičuje omejitve i zvajanja temeljnih svoboščin, 
zagotovljenih s Pogodbo. Vendar, da b i bila taka u temeljitev lahko d opustna, je nujno t reba dokazati 
neposredno p ovezavo me d zadevno da včno u godnostjo in izravnavo te ugodnosti z določeno da včno 
dajatvijo (glej zgoraj navedeno s odbo M anninen, točka 42, in sodbo z dne 17. septembra 2009 v zadevi 
Glaxo W ellcome, C-182/08, ZOdl., str. I-8591 , točki 77 in 78).
60 Vendar v obravnavanem p rimeru zadošča ugotovitev, da da včna ugodnost, ki j e v državi članici, na 
katere ozemlju leži nepremičnina, ki j e predmet dedovanja, posledica uporabe najvišjega da včnega 
odbitka o d da včne osnove, kadar j e v dedovanje vključen vsaj en rezident te dr žave, ni izravnana 
z nobeno d oločeno da včno da jatvijo v okviru da vka n a dediščine (glej po analogiji zgoraj navedeno 
sodbo M attner, točka 54).
61 Iz tega sledi, da u reditve iz postopka v glavni stvari, ni mogoče upravičiti z nujnostjo ohranitve 
doslednosti nemškega davčnega sistema.
62 Drugič, nemška v lada n avaja, da n acionalni predpisi iz postopka v glavni stvari u strezajo učinkovitosti 
davčnega nadzora. Direktiva Sveta z dne 19. decembra 1977 o medsebojni pomoči pristojnih organov 
držav članic na področju neposredne obdavčitve ( 77/799/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, 
poglavje 9, zvezek 1, str. 63) namreč določa okvir sodelovanja me d pristojnimi organi držav članic, ki 
med njimi ne obstaja, in pristojnimi organi tretje dr žave, kadar s e ta ni zavezala k vzajemni pomoči. 
Vendar n aj nemška da včna u prava n e bi imela m ožnosti, da p ridobi zanesljive i nformacije 
o premoženju zapustnice, ki j e stalno p rebivala v Švici. Obveznosti matičarjev, da ra zglasijo smrt, 
obveznosti sodišč in no tarjev, da s poročijo ukrepe, sprejete v primeru smrti, ali da i zdajo mrliške liste, 
ter obveznosti prijave d oločenih depozitarjev in upravljavcev p remoženja naj bi veljale le za nemške 
subjekte. V teh okoliščinah bi nacionalna da včna uprava lahko le povzela podatke, ki j ih je predložil 
dedič, brez možnosti njihove p reveritve.
63 Iz sodne prakse Sodišča je ra zvidno, da l ahko dr žava članica, kadar j e dodelitev da včne ugodnosti 
v ureditvi te dr žave č lanice odvisna od izpolnitve p ogojev, kar j e mogoče preveriti le s pridobitvijo 
podatkov pristojnih organov tretje dr žave č lanice, načeloma legitimno z avrne njeno d odelitev, če se 
pridobitev p odatkov iz te dr žave izkaže za nemogočo, predvsem ke r za to tretjo dr žavo ne obstaja 
obveznost iz kon vencije, da m ora predložiti podatke (glej zgoraj navedeno s odbo A, točka 63; ter sodbi 
z dne 28. oktobra 2010 v zadevi Établissements Rimbaud, C-72/09, ZOdl., str. I-10659 , točka 44, in 
z dne 19. julija 2012 v zadevi A, C-48/11, točka 36).
64 Vendar, kot je navedel generalni pravobranilec v točkah 76 in 77 sklepnih predlogov, lahko p odatke, ki 
jih navaja nemška v lada i n ki s e v glavnem n anašajo na mrliške liste in listine, ki j ih izdajo matičarji 
države, v kateri je bilo uvedeno d edovanje, posredujejo dediči ali glede na okoliščine primera da včni 
organi te dr žave n a podlagi dvostranske kon vencije za preprečitev d vojnega obdavčevanja, in ki n a 
splošno n e zahtevajo zapletenih presoj.
65 V vsakem p rimeru dedič, ki s talno p rebiva v Nemčiji, na podlagi nacionalne ureditve, pridobi celoten 
odbitek od da včne osnove, kadar z dedovanjem p ridobi nepremičnino, ki l eži v tej državi članici, od 
osebe, ki j e ob svoji smrti stalno p rebivala v tretji državi.
12 ECLI:EU:C:2013 :662SODBAZDNE17.10.2013 –ZADEVAC-181/12
WELTE
66 Vendar s e tudi pri takem d edovanju, kot je dedovanje iz postopka v glavni stvari, zahteva, da p ristojni 
nemški organi preverijo podatke v zvezi s pokojnikom, ki j e stalno p rebival v tretji državi.
67 V teh okoliščinah nemška vlada n e more trditi, da j e nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari, ker 
dediču pri dedovanju me d rezidenti tretje države, kot je Švicarska kon federacija, odreka p olni odbitek 
od da včne osnove, nujna za ohranitev u činkovitosti davčnega nadzora.
68 Zato je na postavljeno vp rašanje treba odgovoriti, da s e morata člena 56 ES in 58 ES razlagati tako, da 
nasprotujeta ureditvi države č lanice v zvezi z izračunom da vka n a dediščino, ki v primeru dedovanja 
nepremičnine na ozemlju te dr žave d oloča, da j e odbitek od da včne osnove, kadar s ta – ko t 
v okoliščinah postopka v glavni stvari – zapustnik in dedič ob smrti stalno p rebivala v tretji državi, kot 
je Švicarska kon federacija, nižji od odbitka, ki b i se uporabil, če bi vsaj eden od njiju takrat stalno 
prebival v tej državi članici.
Stroški
69 Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari e na od stopenj v postopku p red predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. S troški, priglašeni za predložitev s tališč Sodišču, ki n iso stroški 
omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
Člena 5 6 ES in 5 8 ES je treba razlagati tako, da nasprotujeta ureditvi države članice glede iz r ačuna 
davka na ded iščino, ki v primeru ded ovanja nepremičnine na ozemlju te d ržave določa, da je 
odbitek o d davčne osnove, kadar sta – kot v okoliščinah postopka v glavni stvari – zapustnik in 
dedič ob smrti stalno prebivala v tretji državi, kot je Švicarska konfederacija, nižji od odbitka, ki 
bi se uporabil, če bi vsaj ede n od njiju takrat stalno prebival v tej državi članici.
Podpisi