SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

EVGENIJA TANCHEVA,

predstavljeni 28. marca 2019 ( 1 )

Zadeva C‑171/18

Safeway Ltd

proti

Andrewu Richardu Newtonu,

Safeway Pension Trustees Ltd

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Appeal (pritožbeno sodišče, Združeno kraljestvo))

„Člen 157 PDEU in enako plačilo za moške in ženske – Izvajanje sodbe Barber o enakem plačilu glede upokojitvene starosti – Določitev datuma konca Barberjevega ‚obdobja‘ – Področje uporabe prepovedi v skladu s pravom Unije o retroaktivnem izravnavanju upokojitvene starosti navzdol v Barberjevem obdobju – Neobstoj prekluzivnega roka v skladu s pravom države članice za začetek postopka za uveljavitev neenakega obravnavanja glede upokojitvene starosti – Pravna avtonomija države članice pri uporabi pravnega sredstva in pravica do uporabe učinkovitega pravnega sredstva v skladu s členom 47 Listine“

1. Postopek v glavni stvari Sodišču daje nenavadno priložnost, da odloči, kaj se v skladu s pravom Unije zahteva za zagotovitev učinkovitega izvrševanja načela enakega plačila za enako delo za moške in ženske, kadar pravo države članice ne določa prekluzivnega roka za uvedbo postopkov za vložitev tožbe zoper domnevno kršitev tega načela, izvrševanje zakona o enakem plačilu pa posameznik uveljavlja zoper drugega. Natančneje, stranki v bistvu nista soglasni glede vprašanja, ali so bili ukrepi, ki jih je pokojninski sklad sprejel leta 1991 v obdobju sodbe Sodišča v zadevi Barber ( 2 ), ustrezni za uskladitev s pravili, določenimi v tej sodbi o enakem plačilu glede pokojnin. V obravnavanem sporu je upoštevna tudi širša zahteva v skladu s pravom Unije, da morajo pravice spremljati učinkovita pravna sredstva.

2. Court of Appeal of England and Wales (pritožbeno sodišče Anglije in Walesa, Združeno kraljestvo) (v nadaljevanju: predložitveno sodišče) sprašuje, ali je sprememba skrbniškega akta, ki ureja obravnavani pokojninski načrt, do katere je prišlo leta 1996 (pri čemer je skrbništvo običajna pravna oblika za ustanovitev pokojninskega načrta v Združenem kraljestvu), ( 3 ) a ki odraža spremembe iz leta 1991 glede načina njegovega upravljanja, skladna s prepovedjo, ki jo določa sodna praksa Sodišča, ( 4 ) o retroaktivnem izravnavanju navzdol upokojitvene starosti moških in žensk ( 5 ) prek njenega izenačevanja, tako da za ženske nalaga upokojitveno starost moških, dokler se sodba Sodišča v zadevi Barber še ni začela izvajati.

I. Pravni okvir

A. Pravo Unije

3. Člen 157(1) in (2) PDEU določa: „1. Vsaka država članica zagotovi uporabo načela enakega plačila za enako delo ali delo enake vrednosti za moške in ženske. 2. V tem členu ‚plačilo‘ pomeni običajno osnovno ali minimalno mezdo ali plačo ter kakršne koli druge prejemke v denarju ali v naravi, ki jih delavec prejme iz naslova zaposlitve neposredno ali posredno od svojega delodajalca. Enako plačilo brez diskriminacije glede na spol pomeni: (a) da se plačilo za enako delo po akordnih postavkah izračuna na podlagi enakih merskih enot; (b) da je plačilo za delo po urnih postavkah enako za enako delovno mesto.“

B. Pravo države članice

4. Člen 19 skrbniškega akta, ki ureja pokojninski načrt podjetja Safeway (v nadaljevanju: načrt) z dne 1. aprila 1984 določa: „Matična družba lahko s soglasjem skrbnikov kadar koli in občasno z aktom o dopolnitvi, ki ga podpišejo matična družba in skrbniki, spremeni pooblastila skrbniškega sklada in določbe pokojninskega načrta oziroma jih dopolni, vključno s tem skrbniškim aktom in vsemi akti in drugimi pisnimi listinami, ki dopolnjujejo ta skrbniški akt in akte, določene v drugi prilogi k temu aktu, in lahko izvaja taka pooblastila, tako da učinkujejo od datuma, navedenega v aktu o dopolnitvi, ki je lahko datum sklenitve akta, ali datum predhodnega pisnega obvestila članom o spremembi ali dopolnitvi, ali datum v katerem koli razumnem času pred datumom takega akta ali po njem, s katerim sprememba ali dopolnitev začne učinkovati retroaktivno ali za naprej, odvisno od primera.“

II. Dejansko stanje v postopku v glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

5. V postopku v glavni stvari gre za določitev datuma, po katerem sta bili običajni upokojitveni starosti (v nadaljevanju: OUS), ki sta veljali v skladu s poklicnim pokojninskim načrtom za zaposlene v skupini Safeway (zgoraj navedeni načrt), tako za moške kot za ženske izenačeni na 65 let, pri čemer sta bili predhodno določeni na 60 let za ženske in 65 let za moške.

6. Družba Safeway Limited (v nadaljevanju: pritožnica), ki je v skladu z načrtom glavna delodajalka, zatrjuje, da je do izenačitve OUS prišlo 1. decembra 1991, torej na dan, ko so bili člani načrta s pisnim obvestilom obveščeni o začetku enakega obravnavanja moških in žensk z uvedbo OUS 65 let za oba spola in ko je bil razglašen retroaktivni učinek poznejše uradne spremembe načrta.

7. Prva nasprotna stranka, Andrew Newton, član načrta, trdi, da do izenačitve OUS na 65 let ni prišlo do 2. maja 1996, na dan izvršitve akta, v skladu s katerim je bil načrt uradno spremenjen. Če to drži, v obdobju med decembrom 1991 in majem 1996 ni prišlo do izenačitve OUS za moške in ženske, torej bi morale biti pravice moških v tem obdobju enake kot pravice prednostne skupine, torej žensk. Po besedah prve nasprotne stranke je OUS žensk ostala 60 let do uradne spremembe 2. maja 1996, torej so bili moški do tedaj prav tako upravičeni do te OUS.

8. Predložitveno sodišče navaja, da bi, če bi to držalo, skupna finančna posledica odločitve v tej zadevi po ocenah znašala več kot 100 milijonov funtov (GBP).

9. V skladu s pisnim stališčem druge nasprotne stranke, torej družbe Safeway Pensions Trustees Ltd, je njeno stališče v postopku v glavni stvari nevtralno.

10. Sprememba OUS je bila posledica sodbe z dne 17. maja 1990 v zadevi Barber ( 6 ), v kateri je bilo ugotovljeno, da je na podlagi člena 119 PES (zdaj člena 157 PDEU) nezakonito diskriminirati moške v pokojninskih načrtih z določanjem različnih OUS za moške in ženske. Zadevni OUS v zadevi Barber sta bili 65 let za moške in 60 let za ženske.

11. Toda časovni učinek sodbe je bil odložen, Sodišče pa je v zadevi Barber menilo, da se pri uveljavljanju pravice do pokojnine ni mogoče sklicevati na neposredni učinek člena 119 ES, zdaj člena 157 PDEU, zaradi te diskriminacije z učinkom pred objavo sodbe v zadevi Barber 17. maja 1990. Sodba zato učinkuje le za naprej. ( 7 ) Medtem ko so se lahko pokojninski skladi po svoji presoji z učinkom za naprej odzvali na sodbo Barber z „izravnavanjem navzdol“, kar je pomenilo zvišanje OUS žensk na OUS moških (in v postopku v glavni stvari na 65 let), ( 8 ) preden so bili sprejeti taki ukrepi, je bilo treba prikrajšano skupino, torej moške, obravnavati enako kot prednostno skupino, torej ženske. Tako je moral pokojninski sklad od 17. maja 1990, ki je datum sodbe Barber, pri uvedbi ukrepov za zagotavljanje enakega plačila za enako delo za moške in ženske z uporabo enake OUS za oba spola moške obravnavati enako ugodno kot ženske. ( 9 ) To je bilo poimenovano kot „izravnavanje navzgor“, obdobje pa je, vsaj v Združenem kraljestvu, postalo poznano kot „Barberjevo obdobje“. ( 10 )

12. 1. septembra 1991 so bili z objavo zgoraj omenjenega obvestila (v nadaljevanju: obvestilo iz leta 1991) vsi člani pokojninskega načrta obveščeni o tem, da se je skrbnik v odgovor na sodbo Barber odločil spremeniti načrt z uvedbo ene OUS za moške in ženske, določene na 65 let, za pokojninske dobe, dopolnjene od 17. maja 1990. Pritožnica je z dopisom z dne 1. decembra 1991 tistim zaposlenim, ki so bili člani načrta ali so imeli pravico to postati, potrdila, da so bile narejene spremembe pokojninskih prejemkov, opisane v objavi iz leta 1991, ki bodo začele veljati od 1. decembra 1991 dalje.

13. V nadaljevanju so navedeni izvlečki iz objave iz leta 1991: „Spremembe prejemkov iz vašega načrta S to objavo vas vnaprej obveščamo o novostih […] pomembnih sprememb pokojninskega načrta in načrta o družinskih dodatkih družbe Safeway, ki jih nameravata podjetje in skrbnik uvesti s 1. decembrom 1991 […]. Skupna običajna upokojitvena starost za moške in ženske, določena na 65 let, s katero so moški in ženske deležni različne obravnave v praksah zaposlovanja, je že zdavnaj zakonsko prepovedana. Presenetljivo je, da je na področju pokojnin omogočena različna obravnava, zlasti glede upokojitvene starosti. Z nedavno zadevo Sodišča Evropske unije se bo vse to spremenilo […]. Sodišče Evropske unije utira novo pot na področju pokojnin Morda je bilo slišati o nedavni zadevi, ki je vključevala podjetje Guardian Royal Exchange (GRE) in enega njegovih nekdanjih zaposlenih, D. H. Barberja. Trdil je, da je bil žrtev diskriminacije na podlagi spola, ko je zavrnil pokojnino podjetja GRE po tem, ko je bil odpuščen v starosti, ko bi morala ženska začeti prejemati pokojnino. Po dolgotrajnem boju, ki je dobil sodni epilog na Sodišču Evropske unije, je bilo v zadevi odločeno v prid D. H. Barberja. Gre za pomembno sodbo, saj pomeni, da so spremembe v številnih poklicnih pokojninskih načrtih v zvezi z različnimi upokojitvenimi starostmi za moške in ženske zdaj neizogibne. Še vedno je nekoliko negotovo, kako bo odločitev sodišča delovala v praksi. Toda podjetje in skrbnik sta se odločila, da je za izenačitev običajne upokojitvene starosti primerno ukrepati zdaj. Razmere še naprej spremljata in bosta uvedla nadaljnje spremembe, ki bodo morda potrebne zaradi razjasnitve učinkov sodbe.“

14. Objava iz leta 1991 je vsebovala naslednjo opombo: „Poudarjamo, da tvorita skrbniški akt in pravila pravno podlago [načrta] ter da je ta objava namenjena le kot splošna smernica in obvestilo. Upoštevajte, da pomenijo spremembe, opisane v tem letaku, spremembe vaših pogojev zaposlitve.“

15. V skladu s predložitvenim sodiščem se je načrt od začetka decembra 1991 izvajal na podlagi dejansko izenačenih predhodno različnih običajnih upokojitvenih starosti za moške in ženske s sprejetjem skupne OUS, določene na 65 let. Tako so bili prejemki članov izračunani na tej podlagi. Plačila članom, ki so se upokojili po tem, so se vršila na podlagi OUS 65 let tako za moške kot tudi za ženske, saj je šlo za prenose plačil in plačila po smrti upokojenih članov.

16. Vendar kot je omenjeno zgoraj, z aktom ni bila narejena ustrezna sprememba do 2. maja 1996, ko sta pritožnica in skrbnik uveljavila nadaljnji skrbniški akt in pravila načrta (v nadaljevanju: akt iz leta 1996). Pravila, ki so predstavljala drugo prilogo k aktu iz leta 1996, so za moške in ženske določila skupno OUS pri starosti 65 let. Izenačitev OUS je morala učinkovati retroaktivno od 1. decembra 1991, torej od dne, ki je bil v objavi iz leta 1991 opredeljen kot datum začetka veljavnosti izenačitve OUS.

17. Januarja 2009 je neodvisni svetovalec skrbnikov izrazil skrb glede petletnega časovnega zamika med objavo iz leta 1991 in začetkom veljavnosti akta iz leta 1996. Postopki pred višjim sodiščem so se začeli več let pozneje, pri čemer v skladu s pravom države članice ni bilo nobenega prekluzivnega roka za uveljavljanje pravice do prejemkov v okviru sklada, ko ima ta še vedno sredstva, ( 11 ) pri čemer je prva nasprotna stranka v postopku v glavni stvari trdila, da je bilo kršeno načelo enakega plačila za enako delo za moške in ženske v skladu s členom 157 PDEU, kot je navedeno v odločbi Sodišča v zadevi Barber. ( 12 )29. februarja 2016 je višje sodišče odločilo v njen prid. Zoper to sodbo je bila na predložitveno sodišče naslovljena pritožba.

18. Po navedbah predložitvenega sodišča med strankama ni bilo nesoglasij glede tega, da se ukrepi za zaključek Barberjevega obdobja niso začeli izvajati do 2. maja 1996, torej datuma uveljavitve akta iz leta 1996, in ne do 1. decembra 1991, torej datuma objave iz leta 1991. ( 13 ) Kot pojasnjeno zgoraj (točka 11), je treba v skladu z zadevo Barber do sprejetja ukrepov za izvajanje načela enakega plačila v okviru OUS (glede pokojninskih dob, dopolnjenih po tej sodbi, in sicer 17. maja 1990) prikrajšano skupino (moške) v tem obdobju obravnavati enako kot prednostno skupino (ženske), tako da je ta obravnava izravnana navzgor. Toda po zaključku Barberjevega obdobja lahko izenačitev vključuje OUS 65 let tako za moške kot za ženske. Z drugimi besedami, izravnavanje navzdol je v skladu s sodbo Barber dopustno le v tem obdobju.

19. Predložitveno sodišče dodaja, da „je mogoče v Barberjevem obdobju […] referenčno točko za preverjanje najti v skrbniškem aktu in pravilih upoštevnega pokojninskega načrta, saj je to edini in izključni sistem ali okvir ali referenčna točka za doseganje enakega obravnavanja“. ( 14 )

20. Toda predložitveno sodišče dvomi, da je višje sodišče pravilno uporabilo sodno prakso Sodišča, ki nasprotuje retroaktivnemu zmanjševanju pravic prednostne skupine ter njihovemu izenačevanju s pravicami prikrajšane skupine do uvedbe ukrepov za uskladitev z zadevo Barber ( 15 ) in zaključka obdobja. Predložitveno sodišče pojasnjuje, da je bilo mogoče v skladu s pravom države članice „posegati“ v pravico žensk do OUS 60 let (ki jo je bilo mogoče retroaktivno spreminjati), ( 16 ) saj je v celotnem obdobju od 1. decembra 1991 do 2. maja 1996 veljalo obvestilo iz leta 1991 o zvišanju njihove OUS na 65 let, to pa je bilo mogoče izvajati v skladu s pravom države članice. Dejansko se je načrt v tem obdobju izvajal na tej podlagi.

21. Zato se predložitveno sodišče sprašuje, ali sta zagotovilo s povratnim učinkom v skrbniškem aktu z dne 2. maja 1996 o spremembi v praksi, uveljavljeni z objavo iz leta 1991, ter uresničevanje skupne OUS 65 let za moške in ženske dejansko dopustna v skladu s sodno prakso Sodišča na podlagi tega, da se prepoved retroaktivnega izravnavanja navzdol v Barberjevem obdobju uporablja le za pravice, v katere ni mogoče „posegati“ (so nespremenljive).

22. Dalje, predložitveno sodišče poudarja, da se s pravom Unije ne zahteva, da se prikrajšani skupini podelijo večje pravice, kot jih uživa prednostna skupina. Z dodelitvijo pravice do OUS 60 let, v katero ni mogoče posegati, moškim v obdobju med letoma 1991 in 1996 bi bile presežene pravice žensk v tem obdobju, ker so uživale le pravico, da se upokojijo v starosti 60 let, v katero je bilo mogoče posegati.

23. Zato je predložitveno sodišče prekinilo postopek in v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Če se s pravili pokojninskega načrta v skladu z nacionalnim pravom na podlagi spremembe skrbniškega akta podeli pooblastilo za retroaktivno znižanje vrednosti pridobljenih pokojninskih pravic moških in žensk za obdobje od datuma pisnega obvestila o načrtovanih spremembah pokojninskega načrta do datuma, ko je bil skrbniški akt dejansko spremenjen, ali člen 157 Pogodbe o delovanju Evropske unije (prej in v času dejanskega stanja člen 119 Rimske pogodbe) zahteva, da se pridobljene pokojninske pravice moških in žensk v tem obdobju obravnavajo kot pravice, v katere se ne sme posegati, tako da so njihove pokojninske pravice varne pred retroaktivnim znižanjem na podlagi pooblastila, podeljenega v skladu z nacionalnim pravom?“

24. Sodišču so pisna stališča predložile pritožnica, obe nasprotni stranki in Evropska komisija. Vse so se udeležile obravnave 4. februarja 2019.

III. Analiza

A. Uvod

25. Zdi se, da nastanek spora, ki se preučuje v postopku v glavni stvari, izvira iz dveh elementov, značilnih za pravni sistem države članice. Prvi je neobstoj prekluzivnega roka za uveljavljanje pravice do prejemkov v okviru sklada. ( 17 ) Drugi element pa je to, pri čemer se zdi, da gre za pomanjkanje jasnosti v skladu s pravom države članice glede pravnega statusa in učinka objave iz leta 1991.

26. Začel bom z analizo teh dveh elementov v zadevi, preden bom pojasnil, zakaj je za reševanje spora ključnega pomena določitev datuma, na katerega se je končalo Barberjevo obdobje; vprašanje, o katerem mora sicer odločiti predložitveno sodišče, toda ob upoštevanju vseh upoštevnih načel prava Unije. Zato bom Sodišču svetoval, naj vprašanje, predloženo v predhodno odločanje, preoblikuje skladno s predlogom, podrobno pojasnjenim v oddelku F spodaj. Pot do tega preoblikovanja je naslednja.

B. Neobstoj prekluzivnega roka za vložitev tožbe

27. Spomniti je treba, da kadar pravo Unije posameznikom podeljuje pravico, ki so jo sodišča države članice dolžna varovati v skladu z obveznostmi iz drugega pododstavka člena 19(1) PEU, to ne obsega upravičenosti, da so take pravice sodno izvršljive za vedno, če gre za pravo Unije. Nasprotno, v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča so ob neobstoju prava Unije, ki se nanaša na postopkovne zadeve, razumni prekluzivni roki za vložitev tožbe, določeni s pravom države članice, povezani z zahtevki na podlagi prava Unije, če ti isti roki veljajo za podobne zahtevke povsem nacionalne narave (načelo enakovrednosti) in če zaradi obravnavanega zastaralnega roka uveljavljanje zadevnih pravic Unije v praksi ni nemogoče ali čezmerno oteženo (načelo učinkovitosti). V interesu pravne varnosti je določitev razumnih prekluzivnih rokov združljiva s pravom Unije. ( 18 )

28. Sodišče je namreč razsodilo, da se je v razmerju do delavcev, ki uveljavljajo pravico do vključitve v poklicni pokojninski načrt za zagotavljanje enakega plačila za enako delo v skladu s členom 157 PDEU, za katero veljata načeli enakovrednosti in učinkovitosti, dopustno sklicevati na nacionalna pravila o rokih za uveljavljanje pravic. ( 19 )

29. Sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice ima podoben odnos do časovnih omejitev za izvrševanje zahtevkov. To sodišče je razsodilo, da je treba „pravico do poštenega sojenja pred sodiščem, kot jo zagotavlja člen 6(1) Konvencije [o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin], razlagati ob upoštevanju preambule konvencije, kjer je v njenem upoštevnem delu navedeno, da je pravna država del skupne dediščine pogodbenic. Načelo pravne varnosti je eden od temeljnih vidikov pravne države.“ ( 20 ) Z ustaljeno sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice je potrjeno, da je cilj prekluzivnih rokov za vložitev tožbe zagotoviti dobro sodno varstvo, ( 21 ) tako da neskladni ali nejasni prekluzivni roki, ki se uporabljajo za civilne postopke, ne izpolnjujejo meril pravičnosti, določenih v členu 6(1) EKČP. ( 22 )

30. Sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice dalje določa, da se s prekluzivnimi roki za vložitev tožbe varujejo pravice obrambe in zaobidejo težave v zvezi z izvajanjem dokazov. Preprečujejo vlaganje prepozno vloženih zahtevkov ter krivice, ki so lahko storjene, če so sodišča pozvana k odločanju o dogodkih, ki so se zgodili v daljni preteklosti, in glede dokazov, ki so morda zastareli. ( 23 ) Medtem ko je Evropsko sodišče za človekove pravice priznalo, da se pregon hudih kršitev človekovih pravic, kot so vojni zločini, zločini proti človeštvu, ( 24 ) ugrabitve in nezakonite usmrtitve, ne bi smel preprečevati s pretirano zavezujočo uporabo prekluzivnih rokov, ( 25 ) pa civilni postopki, ki vključujejo delovnopravne spore, ne spadajo v to kategorijo. ( 26 )

31. V skladu z merili, ki jih je določilo Evropsko sodišče za človekove pravice, bi bilo treba opraviti presojo vodenja celotnega postopka, ( 27 ) pri čemer se ustrezno upošteva dejstvo, da je najpomembnejša pravica do poštenega sojenja temeljno demokratično načelo, ki podpira pravno državo, ( 28 ) da bi bilo mogoče odločiti o tem, ali je neobstoj prekluzivnega roka za uvedbo civilnega postopka v zadevnih okoliščinah združljiv z zahtevami po poštenosti iz člena 6(1) EKČP.

32. To vprašanje ni predmet presoje v postopku v glavni stvari. Toda zaradi neobstoja prekluzivnega roka za uvedbo postopkov v skladu s pravom države članice za uveljavljanje enakega obravnavanja glede OUS je natančna določitev datuma zaključka Barberjevega obdobja še toliko pomembnejša. Kot omenjeno zgoraj, je treba pri tem vprašanju ustrezno upoštevati upoštevna načela prava Unije.

C. Pravni učinek obvestila iz leta 1991

1. Nesoglasja med strankami glede posledic obvestila iz leta 1991

33. Nesoglasje med strankami o tem vprašanju je ključnega pomena za rešitev spora v postopku v glavni stvari. Menim, da je po pravu Unije datum zaključka Barberjevega obdobja datum sprejetja pravno popolnoma izvršljivih ukrepov za izenačitev OUS moških in žensk. Taki ukrepi morajo biti vključeni v pravni sistem, ki je skladen s pravico do učinkovitega pravnega sredstva v skladu s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in členom 19(1) PEU. Sicer morajo biti skladni s splošnimi pravnimi načeli, upoštevnimi za to pravico (glej v nadaljevanju dele od D do F).

34. Na obravnavi se je pritožnica sklicevala na točko 20 predložitvene odločbe ter zatrjevala, da so imeli podjetje delodajalca in skrbniki zaradi objave iz leta 1991, ki je začela veljati s 1. decembrom 1991, zakonsko pravico spremeniti pokojninski načrt in od 1. decembra 1991 priznati OUS 65 let tako moškim kot ženskam ter da je to imelo pravni učinek in je bilo pravno veljavno v skladu s pravom države članice. Pred 2. majem 1996 noben zaposleni, niti moški niti ženska, ne bi mogel vztrajati pri OUS 60 let. Če bi vztrajali, bi po zatrjevanju pritožnice na obravnavi naleteli na spremembo načrta.

35. Prva nasprotna stranka pa je zatrjevala, da morajo skrbniki za pravno izvršljivost sprememb OUS skleniti skrbniški akt, kar se do 2. maja 1996 ni zgodilo. Pravila načrta so se še vedno uporabljala za OUS 60 let za ženske in 65 let za moške do izdaje tega akta 2. maja 1996. Prva nasprotna stranka se je na obravnavi med drugim sklicevala na točke 21, 24 in 30 sodbe predložitvenega sodišča. ( 29 )

2. Predložitveno sodišče in sprememba iz leta 1991

36. Hkrati pa je, kot je bilo navedeno zgoraj (točka 19), predložitveno sodišče navedlo, da „je mogoče med trajanjem Barberjevega obdobja […] referenčno točko za preverjanje najti v skrbniškem aktu in pravilih upoštevnega pokojninskega načrta, saj je to edini in izključni sistem ali okvir ali referenčna točka za doseganje enakega obravnavanja“. ( 30 ) Predložitveno sodišče je v točki 18 prav tako navedlo, da ni bilo nesoglasij med strankami glede dejstva, da se je Barberjevo obdobje zaključilo 2. maja 1996. ( 31 ) Vendar ko je bilo obvestilo objavljeno septembra 1991, je bilo v njem navedeno, da se „zaposlene obvešča, da spremembe iz tega letaka pomenijo spremembe njihovih zaposlitvenih pogojev“ (glej točko 14 zgoraj).

37. Glede na to razmejitev med (obvezno) izenačitvijo navzgor in (neobvezno) izenačitvijo navzdol iz razlage Sodišča okvira enakega plačila za enako delo za moške in ženske v skladu s členom 157 PDEU izhaja, da datum učinkovitega izvajanja obveznosti delodajalcev, da moškim in ženskam zagotovijo enako OUS glede na pokojninske dobe, dopolnjene po 17. maju 1990 (datum izdaje sodbe v zadevi Barber), ni izključen iz okvira prava Unije. Sodbe Sodišča, na katere se je sklicevalo predložitveno sodišče pri določitvi datuma zaključka Barberjevega obdobja, ne ponazorijo v celoti obsega pravnega načela Unije, upoštevnega za to vprašanje.

38. V sodbi Razzouk in Beydoun/Komisija ( 32 ) sta bili dvema vdovcema zavrnjeni pokojnini preživelih oseb v zvezi s prispevki, ki sta jih njuni preminuli soprogi plačevali kot uradnici Evropske skupnosti. Hkrati je bil pogoj za izplačilo pokojnine preživelih oseb za vdovce drugačen od pogojev, ki so veljali za vdove. Sodišče je razsodilo, da je treba vdovce in vdove v zvezi s pokojninami preživelih oseb obravnavati enako glede na to, da je enako obravnavanje moških in žensk temeljno načelo prava Unije.

39. V sodbi Federatie Nederlandse Vakbeweging ( 33 ) je Sodišče razsodilo, da poročene ženske, ki so bile z izvajanjem nacionalne zakonodaje izključene iz nadomestila, pridobijo pravico do nadomestila pod istimi pogoji, ki so jih imeli moški, zaradi neposrednega učinka člena 4(1) Direktive Sveta 79/7/EGS z dne 19. decembra 1978 o postopnem izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zadevah socialne varnosti. ( 34 )

40. Sodba Nimz ( 35 ) pa se je nanašala na neposredno diskriminacijo na podlagi spola in neugodno obravnavanje delavcev s krajšim delovnim časom v primerjavi s tistimi, ki delajo za polni in skoraj polni delovni čas, ter obveznost sodišč države članice, da razveljavijo zakone države članice, ki so povzročili zadevno neposredno diskriminacijo.

41. Toda kot omenjeno zgoraj (točka 37), te tri zadeve ne odražajo celotnega spektra pravnega načela, upoštevnega za določitev datuma zaključka Barberjevega obdobja.

D. Načela prava Unije, upoštevna za določitev zaključka Barberjevega obdobja

1. Sodbe Sodišča glede člena 157 PDEU in OUS

42. Čeprav priznavam, da je Sodišče razsodilo, da člen 157 PDEU nalaga obveznost, ki vpliva le na delodajalce, tako da „niti ta niti katera druga določba prava Skupnosti ne ureja načina, na katerega morajo delodajalci ali skrbniki poklicnega pokojninskega načrta izpolniti to obveznost“, ( 36 ) pa je Sodišče enako razsodilo, da učinkovitost člena 157 PDEU ne sme biti ogrožena in da „pravno varstvo, ki je potrebno, da se zagotavlja dejanska enakost“, ne sme biti okrnjeno. ( 37 ) Tako so skrbniki v okviru svojih pooblastil dolžni storiti vse za izpolnjevanje načela enakega obravnavanja ( 38 ), vključno s tem, da se obrnejo na nacionalna sodišča, če je to potrebno, da se spremenijo določbe pokojninskega načrta ali ustanovitvenega akta sklada. ( 39 ) Delodajalci morajo člen 157 PDEU uporabljati „takoj in v celoti“, ( 40 ) nacionalna sodišča pa morajo „razveljaviti vsako diskriminacijsko odločbo nacionalnega prava, ne da bi morala zahtevati ali počakati na predhodno odpravo“. ( 41 )

2. Vloga Listine

43. Postopek v glavni stvari se nanaša na horizontalno izpolnjevanje zahtev po enakem plačilu iz člena 157 PDEU, ki ga posameznik uveljavlja zoper drugega, Sodišče pa je pred kratkim razsodilo, da je člen 47 Listine v takih okoliščinah v celoti izvršljiv celo takrat, kadar so zakoni države članice v neposrednem nasprotju z njim. ( 42 )

44. Zato se člen 52(3) Listine uporablja, saj – kot je bilo poudarjeno v razlagah, ki spremljajo člen 47 – prvi odstavek ustreza členu 13 EKČP. ( 43 ) V skladu s členom 52(3) Listine sta v takih okoliščinah „vsebina in obseg teh pravic enaka“, tako da je treba dosledno upoštevati upoštevno sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice za zagotavljanje, da pravo Unije izpolnjuje minimalna merila varstva, določena s to sodno prakso. ( 44 )

45. Opozarjam, da čeprav je v členu 51(1) Listine navedeno, da „se določbe te listine uporabljajo […] za države članice […] samo, ko izvajajo pravo Unije“, je Sodišče ubralo drugačno smer od predloga državne pravobranilke, v smislu, da Listina glede na besedilo člena 51(1) „posameznikov ne zavezuje neposredno“. ( 45 ) Sodišče je zdaj ugotovilo, da je širši krog pravnih oseb dolžan spoštovati Listino, in razsodilo, da se to uporablja za „položaj, ki je zajet s pravom Unije“, ( 46 ) vključno z okoliščinami, v katerih taki „položaji“ zajemajo horizontalno nalaganje obveznosti. ( 47 ) Načelo enakega plačila za enako delo za moške in ženske v skladu s členom 157 PDEU ima že dolgo horizontalni neposredni učinek med posamezniki ( 48 ) in je zato nesporno „položaj, zajet s pravom Unije“.

46. Kot omenjeno zgoraj (točka 33), je treba člen 47 Listine razlagati ob upoštevanju člena 19(1) PEU. V skladu s to določbo morajo sodišča držav članic poskrbeti za celovit sistem učinkovitega sodnega varstva. ( 49 )

3. Vsebina upoštevnih vsebinskih pravil

47. Sodišče je že presodilo, da je načelo učinkovitega sodnega varstva iz člena 47 Listine sestavljeno iz različnih elementov, ki zajemajo med drugim načelo enakosti orožij in pravico do dostopa do sodišč. ( 50 ) Za namene obravnavane zadeve je bistvo člena 47 Listine, kot izhaja iz sodne prakse Sodišča, v jamstvu, da obstaja pravno sredstvo za zagotavljanje spoštovanja pravic Unije. ( 51 )

48. Podobno je Evropsko sodišče za človekove pravice presodilo, da člen 13 EKČP zahteva, da je na voljo notranje pravno sredstvo v zvezi z vsebino sklepčnega očitka in za zagotovitev ustrezne kompenzacije, in da mora biti pravno sredstvo učinkovito tako v praksi kot v pravu. ( 52 )

49. Sodna praksa Sodišča je tudi že dolgo ustaljena glede tega, da „zgolj praksa ali upravne okrožnice […] ne zadostujejo za namene pravilnega prenosa direktive, saj v nasprotju s pristnimi zakonodajnimi viri ne zagotavljajo pravne varnosti, zavezujočih obveznosti in javnega razširjanja“. ( 53 )

50. Poleg tega so upoštevna tudi splošna načela prava Unije, ki zahtevajo obstoj učinkovitih pravnih sredstev za uveljavljanje pravic Unije.

51. Kot je že bilo navedeno zgoraj (točka 27), v okviru nacionalnih časovnih omejitev za uvedbo postopkov in vlaganje pravnih sredstev v skladu s pravom države članice uveljavljanje pravic, ki jih podeljuje pravo Unije, v praksi ne sme biti nemogoče ali čezmerno oteženo. Pravna sredstva, ki so na voljo za uveljavljanje pravic, zagotovljenih v skladu s pravom Unije, morajo biti enaka kot tista glede podobnih zahtevkov povsem nacionalne narave. ( 54 )

E. Pristop k reševanju spora v postopku v glavni stvari

52. Ob upoštevanju zgoraj navedenega sem zato prišel do zaključka, da je za rešitev spora v postopku v glavni stvari ključnega pomena, da se zavzame pristop, na katerega je namignila Komisija na obravnavi. Torej, najprej je treba zagotoviti, ali dejansko stanje sploh povzroča retroaktivnost.

53. Odgovor na to vprašanje bo nikalen, če je bilo obvestilo iz leta 1991 v celoti pravno zavezujoče, ( 55 ) tako da je bilo takrat zagotovljeno pravno sredstvo za zagotavljanje skupne OUS 65 let, ki je učinkovalo tako v praksi kot v zakonodaji, v skladu s pravnimi obveznostmi iz člena 47 Listine in člena 19(1) PEU. V skladu s sodno prakso, ki sem jo obravnaval zgoraj, je izravnavanje navzdol, tako da je OUS 65 let enaka za moške in ženske, povsem zakonito po zaključku Barberjevega obdobja, tako da bi se zdelo, da zadeva prve nasprotne stranke odpade, ker do retroaktivnosti ne pride.

54. Po drugi strani pa, če ni bilo vzpostavljeno nobeno učinkovito pravno sredstvo, je Barberjevo obdobje trajalo vse do 2. maja 1996, datuma upoštevnega skrbniškega akta, tako da je bilo treba v skladu s prepovedjo Sodišča o retroaktivnem izravnavanju navzdol moške (prikrajšano skupino) obravnavati enako kot ženske (prednostno skupino) in jim v obdobju do 2. maja 1996 odobriti OUS 60 let. Po tem scenariju bi prva nasprotna stranka s svojim primerom očitno uspela.

55. Kot že nakazano, mora o teh vprašanjih odločiti predložitveno sodišče, saj zanje veljajo omejitve, določene v upoštevni sodni praksi Sodišča.

F. Preoblikovanje vprašanja, predloženega v predhodno odločanje, in predlagani odgovor

56. V okviru postopka sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, določenega s členom 267 PDEU, je naloga Sodišča nacionalnemu sodišču dati koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. Zato mora Sodišče po potrebi preoblikovati predložena vprašanja. ( 56 )

57. Ker je trenutek zaključka Barberjevega obdobja ključnega pomena za rešitev spora v postopku v glavni stvari, predlagam, da Sodišče preoblikuje predloženo vprašanje tako.

58. „Katere dejavnike je treba upoštevati pri določitvi datuma, na katerega je pokojninski sklad sprejel prihodnje ukrepe glede pokojninskih dob, ki so bili izvedeni po sodbi z dne 17. maja 1990, Barber (C‑262/88, EU:C:1990:209), za uveljavitev načela enakega plačila za enako delo za moške in ženske v skladu s členom 157 PDEU glede običajne upokojitvene starosti? Ali se v obdobju, preden je do tega prišlo, in med trajanjem Barberjevega obdobja uporablja prepoved retroaktivnega izravnavanja navzdol v skladu s pravom Unije, ki preprečuje nalaganje enake upokojitvene starosti za ženske (prednostna skupina) kot za moške (prikrajšana skupina), če se s pravili pokojninskega načrta v skladu z nacionalnim pravom na podlagi spremembe skrbniškega akta podeli pooblastilo za retroaktivno znižanje vrednosti pridobljenih pokojninskih pravic moških in žensk za obdobje od datuma pisnega obvestila o načrtovanih spremembah pokojninskega načrta do datuma, ko je bil skrbniški akt dejansko spremenjen?

59. V zvezi s prvim delom tega vprašanja je treba ustrezno upoštevati povezane učinke člena 19(1), drugi pododstavek, PEU in člena 47 Listine, v skladu s katerima mora pravo države članice zagotavljati, da je enako obravnavanje glede OUS zavezujoča obveznost, ki je v celoti izvršljiva tako v praksi kot v pravu (glej točke od 47 do 49 zgoraj). Uveljavljanje pravice do enakega plačila v skladu s členom 157 PEU glede OUS v praksi ne sme biti nemogoče ali čezmerno oteženo. Hkrati mora biti sistem pravnih sredstev za zagotavljanje enakega obravnavanja glede OUS enak kot tisti, ki se uporablja v zvezi s podobnimi zahtevki povsem nacionalne narave (glej točko 51 zgoraj).“

60. V zvezi z odgovorom na drugo polovico zgornjega vprašanja sem prišel do zaključka, da je narava pravice ženske, da se upokoji pri starosti 60 let, v katero je mogoče posegati (jo je mogoče retroaktivno spreminjati) ali ni mogoče posegati (je nespremenljiva), neupoštevna za uporabo prepovedi izravnavanja navzdol iz sodne prakse Sodišča, ki traja do zaključka Barberjevega obdobja. Do te ugotovitve sem prišel iz naslednjih razlogov.

61. Ne sprejemam trditev, ki jih je v pisnih stališčih izrazila pritožnica, da se z uporabo prepovedi izravnavanja navzdol v postopku v glavni stvari posega v diskrecijsko pravico držav članic do določitve, kaj so koristi prednostne skupine. ( 57 ) V sodni praksi Sodišča je nedvoumno določeno, da mora biti za zagotavljanje skladnosti s členom 157 PDEU upokojitvena starost moških in žensk enaka. To je zahteva, ki je ne morejo ovirati posebnosti prava države članice, saj je Sodišče presodilo, da „je načelo enakega plačilo eden od temeljev Skupnosti“. ( 58 )

62. S tem pristopom se ne zaide v razlago prava države članice in presojo njegovih učinkov. Obvezno je treba preprečiti, da bi se poseglo v primarnost že dolgo uveljavljenega člena Pogodbe z neposrednim učinkom, kot je člen 157 PDEU. Kot je poudarila prva nasprotna stranka v pisnih stališčih, Sodišče v svoji sodbi v zadevi Coloroll navaja, da „[d]elodajalcem in skrbnikom […] ne more biti dovoljeno, da se sklicujejo na pravila svojih pokojninskih načrtov ali na pravila iz ustanovitvenega akta sklada, da bi se izognili obveznosti, da zagotovijo enako obravnavanje pri plačilu“. ( 59 )

63. Niti se ne strinjam s tem, kar je v pisnih stališčih trdila pritožnica, da uporaba prepovedi izravnavanja navzdol med trajanjem Barberjevega obdobja v zvezi z dejstvi v postopku v glavni stvari v skladu z angleškim pravom moškim podeljuje pravico do upokojitvene starosti 60 let, v katero ni mogoče posegati, medtem ko je ženskam podeljena le pravica, v katero je mogoče posegati, da se upokojijo pri starosti 60 let, tako da imajo moški večje pravice kot ženske. Opozarjam, da sodna praksa Sodišča preprečuje ugodnejšo obravnavo prikrajšane skupine, kot je je deležna prednostna skupina. ( 60 )

64. Vendar je nesporno, da je v času sodbe v zadevi Barber OUS za ženske, ki so bile članice pokojninskega sklada Safeway, znašala 60 let. Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da glede na temeljno vlogo enakega plačila v pravu Unije „pomena in področja uporabe tega načela zato ni mogoče določiti s sklicevanjem na formalno merilo, ki je samo po sebi odvisno od pravil ali praks, ki jim sledijo države članice. Potreba po zagotavljanju enotne uporabe Pogodbe v celotni Skupnosti zahteva, da se [člen 157 PDEU] razlaga neodvisno od teh pravil ali praks.“ ( 61 )

65. Kot je dalje poudarjeno v pisnih stališčih prve nasprotne stranke, vodilne sodbe Sodišča, ki preprečuje izravnavanje navzdol, ( 62 ) ni smiselno razlagati ozko in zgolj kot odločitev, da je bilo v skladu s pravom Unije nedopustno retroaktivno zniževanje prejemkov, če je bilo to nedopustno tudi v skladu s pravom države članice, ker v ureditvi sklada ni bilo možnosti, da bi se to zgodilo. Nasprotna stranka ima prav, ko zatrjuje, da bi bila sodna praksa, ki preprečuje izravnavanje navzdol med trajanjem Barberjevega obdobja, če bi Sodišče sprejelo to trditev, brez slehernega učinka. ( 63 ) Prepoved bi se uporabljala le, kadar ne bi bila potrebna, saj je bilo retroaktivno izravnavanje navzdol že prepovedano v skladu s pravom države članice.

IV. Predlog

66. Zato predlagam, naj se predložitvenemu sodišče odgovori: Pri določitvi trenutka, v katerem je pokojninski sklad sprejel prihodnje ukrepe glede pokojninskih dob, ki so bili izvedeni po sodbi z dne 17. maja 1990 v zadevi Barber (C‑262/88, EU:C:1990:209), za uveljavitev načela enakega plačila za enako delo za moške in ženske v skladu s členom 157 PDEU glede običajne upokojitvene starosti, kar je vprašanje, o katerem mora odločiti predložitveno sodišče, je treba dosledno upoštevati dejstvo, da se mora v skladu s povezanimi učinki člena 19(1), drugi pododstavek, PEU in člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah s pravom države članice zagotavljati, da je enako obravnavanje glede običajne upokojitvene starosti zavezujoča obveznost, ki je v celoti izvršljiva tako v praksi kot v pravu ter da zaradi pravnih sredstev, ki jih določa pravo države članice za zagotavljanje enakega plačila v skladu s členom 157 PDEU glede običajne upokojitvene starosti, uveljavljanje te pravice v praksi ni nemogoče ali čezmerno oteženo. Hkrati mora biti sistem pravnih sredstev za zagotavljanje enakega obravnavanja glede običajnih upokojitvenih starosti enak kot tisti, ki se uporablja v zvezi s podobnimi zahtevki povsem nacionalne narave. V obdobju, preden je do tega prišlo, in med trajanjem Barberjevega obdobja, se prepoved retroaktivnega izravnavanja navzdol v skladu s pravom Unije, ki preprečuje nalaganje enake upokojitvene starosti za ženske (prednostna skupina) kot za moške (prikrajšana skupina), uporablja celo v primeru, če se s pravili pokojninskega načrta v skladu z nacionalnim pravom na podlagi spremembe skrbniškega akta podeli pooblastilo za retroaktivno znižanje vrednosti pridobljenih pokojninskih pravic moških in žensk za obdobje od datuma pisnega obvestila o načrtovanih spremembah pokojninskega načrta do datuma, ko je bil skrbniški akt dejansko spremenjen.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Sodba z dne 17. maja 1990, Barber (C‑262/88, EU:C:1990:209).

( 3 ) Sodba z dne 28. septembra 1994, Coloroll Pension Trustees (C‑200/91, EU:C:1994:348, točka 3).

( 4 ) Glej v zvezi s tem sodbe z dne 28. septembra 1994, Coloroll Pension Trustees (C‑200/91, EU:C:1994:348); Avdel Systems (C‑408/92, EU:C:1994:349); Fisscher (C‑128/93, EU:C:1994:353), in Vroege (C‑57/93, EU:C:1994:352).

( 5 ) Pomen tega izraza je pojasnjen v točki 11 v nadaljevanju.

( 6 ) C‑262/88, EU:C:1990:209.

( 7 ) Prav tam, točka 45, v kateri je bilo ugotovljeno, „da se za uveljavljanje pravice do pokojnine ni mogoče sklicevati na neposredni učinek člena 119 Pogodbe z začetkom veljavnosti pred datumom te sodbe, razen pri delavcih ali tistih, ki omenjene dodatke zahtevajo in so pred tem datumom vložili tožbo ali sprožili enakovreden postopek po veljavnem nacionalnem pravu.“ To je bilo upoštevano v Protokolu (št. 2) o členu 119 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, ki je priloga Pogodbe o Evropski uniji z dne 7. februarja 1992 in katerega besedilo se glasi: „V členu 119 te pogodbe dodatki iz poklicnega sistema socialne varnosti niso osebni prejemki, če in kolikor se nanašajo na obdobja zaposlitve pred 17. majem 1990, razen pri delavcih ali tistih, ki omenjene dodatke zahtevajo in so pred tem datumom vložili tožbo ali sprožili enakovreden postopek po veljavnem nacionalnem pravu.“

( 8 ) Predložitvena odločba, točka 24. Glej tudi sodbo z dne 28. septembra 1994, Avdel Systems (C‑408/92, EU:C:1994:349, točka 21).

( 9 ) Predložitvena odločba, prav tam. Glej tudi sodbi z dne 28. septembra 1994, Coloroll Pension Trustees (C‑200/91, EU:C:1994:348, točka 32), in Avdel Systems (C‑408/92, EU:C:1994:349, točka 17).

( 10 ) Predložitvena odločba, prav tam in točka 38.

( 11 ) To stališče je zavzela pritožnica na obravnavi, nasprotne stranke pa ji niso nasprotovale, kot izhaja iz oddelka 21 zakona o zastaranju iz leta 1980. Ta določba se glasi:

„Prekluzivni rok za vložitev tožbe glede premoženja sklada.

(1) Za tožbo, ki jo vloži upravičenec sklada, ne velja noben zastaralni rok, predpisan s tem zakonom, če gre za tožbo:

(a) v zvezi s kakršno koli goljufijo ali sleparsko kršitev sklada, ki jo je storil skrbnik ali je vedel zanjo, ali

(b) za povrnitev premoženja sklada od skrbnika ali donosov premoženja sklada v lasti skrbnika ali ki jih je skrbnik že prej prejel in preoblikoval za svojo uporabo.

(2) Če skrbnik, ki je tudi upravičenec sklada, prejme ali zadrži premoženje sklada ali njegove donose kot svoj delež pri razdelitvi premoženja sklada v okviru sklada, je njegova odgovornost v vsaki tožbi, vloženi v skladu s pododstavkom (1)(b) zgoraj za povrnitev tega premoženja ali njegovih donosov po poteku zastaralnega roka za vložitev tožbe za povrnitev premoženja sklada, predpisanega s tem zakonom, omejena s presežkom njegovega ustreznega deleža.

Ta pododstavek se uporablja le, če je skrbnik pri razdelitvi ravnal pošteno in razumno.

(3) Tožba, za katero veljajo zgornje določbe tega oddelka, ki jo vloži upravičenec za povrnitev premoženja sklada ali zaradi kakršne koli kršitve sklada in ni tožba, za katero katera koli druga določba tega zakona predpisuje zastaralni rok, se ne sme vložiti po preteku šestih let od datuma, ko je bila pridobljena pravica do tožbe.

Za namene tega pododstavka se ne šteje, da je kateri koli upravičenec, upravičen do prihodnjih obresti od premoženja sklada, pridobil pravico do tožbe, dokler ni prejel obresti.

(4) Noben upravičenec, zoper katerega bi v skladu s tem zakonom obstajala dobra obramba, ne bo imel večje ali druge koristi od sodbe ali odločbe, ki jo je imel kateri koli drugi upravičenec, kot bi jo lahko imel, če bi vložil tožbo in bi se v obrambi skliceval na ta zakon.“

( 12 ) Sodba z dne 17. maja 1990, Barber (C‑262/88, EU:C:1990:209).

( 13 ) Glej Safeway Limited/Andrew Newton in Safeway Pension Trustees Limited (2017), EWCA, Civ 1482, točka 41.

( 14 ) Prav tam, točka 39, ki se nanaša na sodbe z dne 20. marca 1984, Razzouk in Beydoun/Komisija (75/82 in 117/82, EU:C:1984:116); z dne 4. decembra 1986, Federatie Nederlandse Vakbeweging (71/85, EU:C:1986:465), in z dne 7. februarja 1991, Nimz (C‑184/89, EU:C:1991:50). Glej razprave o teh zadevah spodaj v točkah 38 do 40.

( 15 ) Sodba z dne 17. maja 1990, Barber (C‑262/88, EU:C:1990:209).

( 16 ) Zastopnik prve nasprotne stranke je na obravnavi navedel, da je v skladu z angleškim pravom to pomen „pravice, v katero je mogoče posegati. Temu se ni ugovarjalo.

( 17 ) Opomba 11 zgoraj.

( 18 ) Na primer novejša sodba z dne 22. februarja 2018, INEOS Köln (C‑572/16, EU:C:2018:100, točka 47 in navedena sodna praksa). V zvezi z načeloma enakovrednosti in učinkovitosti glej tudi točke od 42 do 46 in navedeno sodno prakso iste sodbe. V zvezi s tem veljajo omejene izjeme, za katere se zdi, da niso upoštevne v postopku v glavni stvari, npr. sodba z dne 1. decembra 1998, Levez (C‑326/96, EU:C:1998:577, točka 34), v kateri nacionalna časovna omejitev za uveljavljanje zamud ni veljala, ker je bilo zamudo „mogoče pripisati dejstvu, da je delodajalec zaposlenemu namenoma napačno predstavil stopnjo nadomestila, ki so ga prejemale osebe nasprotnega spola, ki so opravljale enako delo“.

( 19 ) Sodba z dne 28. septembra 1994, Fisscher (C‑128/93, EU:C:1994:353, točka 40).

( 20 ) ESČP, 24. julij 2003, Ryabykh proti Rusiji (CE:ECHR:2003:0724JUD005285499, točka 51).

( 21 ) ESČP, 20. april 1999, Valin proti Španiji (CE:ECHR:2001:1011JUD004779299, točka 22).

( 22 ) ESČP, 16. december 1992, de la Pradelle proti Franciji (CE:ECHR:1992:1216JUD001296487, točka 35).

( 23 ) ESČP, 22. december 1996, Stubbings proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:2009:0707JUD000106207, točka 51).

( 24 ) ESČP, 24. april 2011, Društvo „21. december 1989“ proti Romuniji (CE:ECHR:2011:0524JUD003381007, točka 144). Glej tudi Konvencijo Generalne skupščine ZN o nezastarljivosti vojnih zločinov in zločinov proti človeštvu, 26. november 1968, A/RES/2391 (XXIII), in Evropsko konvencijo o nezastarljivosti zločinov proti človeštvu in vojnih zločinov, ki je začela veljati leta 2003, ETS št. 082.

( 25 ) ESČP, 18. december 2012, Aslakhanova in drugi proti Rusiji (CE:ECHR:2012:1218JUD000294406).

( 26 ) Ob upoštevanju tega v skladu z bolgarskim ustavnim sodiščem načelo, ki podpira predpise o zastaranju, temelji na številnih pogojih. Prvič, da potek zelo dolgega obdobja povzroči težave zaradi vsebinskih napak in postopkovnih kršitev. Drugič, ti zastaralni roki spodbujajo zainteresirano stranko k pravočasni vložitvi tožbe. Tretjič, izjema od tega pravila je sprejemljiva le v izjemnih okoliščinah, izrecno določenih v ustavi, kot so zločini proti človeštvu. (Odločba št. 12 z dne 13. oktobra 2016, zadeva št. 13/2015; Решение №12 от 13 октомври 2016 по конституционно дело 13/2015.)

( 27 ) ESČP, 7. junij 2012, Centro Europa 7 in Di Stefano proti Italiji (CE:ECHR:2012:0607JUD003843309, točka 197).

( 28 ) ESČP, 21. februar 1975, Golder proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:1975:0221JUD000445170, točka 34).

( 29 ) Glej Safeway Limited/Andrew Newton in Safeway Pension Trustees Limited [2017] EWCA Civ 1482. Druga nasprotna stranka je na obravnavi navajala, da se ji je zaradi nesoglasij med pritožnico in prvo nasprotno stranko zdelo neprimerno zavzeti stališče v zvezi s to točko.

( 30 ) Prav tam, točka 39, ki se nanaša na sodbe z dne 20. marca 1984, Razzouk in Beydoun/Komisija (75/82 in 117/82, EU:C:1984:116); z dne 4. decembra 1986, Federatie Nederlandse Vakbeweging (71/85, EU:C:1986:465), in z dne 7. februarja 1991, Nimz (C‑184/89, EU:C:1991:50).

( 31 ) Trditve pritožnice na obravnavi, povzete v točkah 6 in 34 zgoraj, se težko skladajo s tem.

( 32 ) Sodba z dne 20. marca 1984 (75/82 in 117/82, EU:C:1984:116).

( 33 ) Sodba z dne 4. decembra 1986 (71/85, EU:C:1986:465).

( 34 ) UL 1979, L 6, str. 24.

( 35 ) Sodba z dne 7. februarja 1991 (C‑184/89, EU:C:1991:50).

( 36 ) Sodba z dne 28. septembra 1994, Coloroll Pension Trustees (C‑200/91, EU:C:1994:348, točka 38).

( 37 ) Prav tam, točka 23.

( 38 ) Prav tam, točka 22.

( 39 ) Prav tam, točka 28.

( 40 ) Sodba z dne 28. septembra 1994, Avdel Systems (C‑408/92, EU:C:1994:349, točka 25).

( 41 ) Prav tam, točka 16.

( 42 ) Sodba z dne 17. aprila 2018, Egenberger (C‑414/16, EU:C:2018:257). Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Bobka v zadevi Cresco Investigation (C‑193/17, EU:C:2018:614). Sodišče je 22. januarja 2019izdalo sodbo (C‑193/17, EU:C:2019:43).

( 43 ) Sodba z dne 30. junija 2016, Toma in Biroul Executorului Judecătoresc Horațiu-Vasile Cruduleci (C‑205/15, EU:C:2016:499, točka 40).

( 44 ) Prav tam, točka 41.

( 45 ) Glej zlasti sklepne predloge generalne pravobranilke V. Trstenjak v zadevi Dominguez (C‑282/10, EU:C:2011:559, točka 83).

( 46 ) Sodba z dne 17. aprila 2018, Egenberger (C‑414/16, EU:C:2018:257, točka 76). Glej tudi sodbo z dne 6. novembra 2018, Bauer in Willmeroth (C‑569/16 in C‑570/16, EU:C:2018:871, točka 85).

( 47 ) Prav tam.

( 48 ) Sodba z dne 8. aprila 1976, Defrenne (43/75, EU:C:1976:56, točka 39).

( 49 ) Sodba z dne 27. februarja 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, točke od 33 do 36).

( 50 ) Sodba z dne 30. junija 2016, Toma in Biroul Executorului Judecătoresc Horațiu-Vasile Cruduleci (C‑205/15, EU:C:2016:499, točka 42).

( 51 ) Sodba z dne 13. marca 2007, Unibet (C‑432/05, EU:C:2007:163).

( 52 ) Sklepni predlogi generalne pravobranilke E. Sharpston v zadevi Ghezelbash (C‑63/15, EU:C:2016:186, točka 83). Generalna pravobranilka se sklicuje na ESČP, 6. junij 2013, Mohammed proti Avstriji, CE:ECHR:2013:0606JUD000228312, točki 69 in 70. Glej tudi moje sklepne predloge v zadevi National Iranian Tanker Company/Svet (C‑600/16 P, EU:C:2018:227, točki 118 in 119).

( 53 ) Moj poudarek. Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca A. Tizzana v zadevi Komisija/Francija (C‑292/99, EU:C:2001:384, točka 52). Generalni pravobranilec se sklicuje na sodbe z dne 2. decembra 1986, Komisija/Belgija (239/85, EU:C:1986:457, točka 7); z dne 17. oktobra 1991, Komisija/Nemčija (C‑58/89, EU:C:1991:391, točka 13); z dne 10. decembra 1991, Komisija/Grčija (C‑306/89, EU:C:1991:463, točka 19), in z dne 20. marca 1997, Komisija/Nemčija (C‑96/95, EU:C:1997:165, točka 38).

( 54 ) Za ponazoritev glej na primer sodbo z dne 6. oktobra 2015, Orizzonte Salute (C‑61/14, EU:C:2015:655). V zvezi s kritiko domnevnega pomanjkanja skrbnosti Sodišča pri razlikovanju med pravico do učinkovitega pravnega sredstva iz člena 47 Listine ter načeloma učinkovitosti in enakovrednosti glej na primer Krommendijk, J. „Is there light on the horizon? The distinction between ‚Rewe effectiveness‘ and the principle of effective judicial protection in Article 47 of the Charter after Orizzonte’“, 53 (2016) Common Market Law Review, 1395, zlasti na 1408 in naslednjih.

( 55 ) Glej točke od 47 do 49 zgoraj. Opozarjam, da se je generalni pravobranilec W. Van Gerven v svojih sklepnih predlogih v zadevi Avdel Systems (C‑408/92 in C‑28/93, EU:C:1994:183) v točki 15 skliceval na zahtevo po „popolni skladnosti z načelom enakega obravnavanja“, v točki 24 pa na „neposredno (in načeloma takojšnjo) uporabo člena 119 za ‚horizontalne‘ sheme“.

( 56 ) Na primer, sodba z dne 30. junija 2016, Toma in Biroul Executorului Judecătoresc Horațiu-Vasile Cruduleci (C‑205/15, EU:C:2016:499, točka 30 in navedena sodna praksa).

( 57 ) V zvezi s tem se pritožnica sklicuje na sodbe z dne 20. marca 1984, Razzouk in Beydoun/Komisija (75/82 in 117/82, EU:C:1984:116); z dne 4. decembra 1986, Federatie Nederlandse Vakbeweging (71/85, EU:C:1986:465); z dne 7. februarja 1991, Nimz (C‑184/89, EU:C:1991:50), in z dne 28. septembra 1994, Fisscher (C‑128/93, EU:C:1994:353).

( 58 ) Sodba z dne 28. septembra 1994, Coloroll Pension Trustees (C‑200/91, EU:C:1994:348, točka 26).

( 59 ) Sodba z dne 28. septembra 1994, Coloroll Pension Trustees (C‑200/91, EU:C:1994:348, točka 27).

( 60 ) Sodba z dne 28. septembra 1994, Fisscher (C‑128/93, EU:C:1994:353, točki 35 in 36).

( 61 ) Sodba z dne 28. septembra 1994, Beune (C‑7/93, EU:C:1994:350, točka 28).

( 62 ) Sodba z dne 28. septembra 1994, Avdel Systems (C‑408/92, EU:C:1994:349).

( 63 ) V zvezi s tem se prva nasprotna stranka sklicuje na sklepne predloge generalnega pravobranilca W. Van Gervena v združenih zadevah Ten Oever (C‑109/91, C‑110/91, C‑152/91 in C‑200/91, EU:C:1993:158, točka 19, opomba 4 in tam navedena sodna praksa).