ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
53

V obravnavani zadevi je treba pripomniti, da se pojem „objektivni razlogi“ v smislu določbe 5, točka 1(a), okvirnega sporazuma nanaša na določene in konkretne okoliščine, ki označujejo določeno dejavnost in ki so zato take, da v tem posebnem okviru upravičujejo veriženje pogodb o zaposlitvi za določen čas. Te okoliščine so lahko zlasti posledica posebnosti nalog, za izvedbo katerih so bile take pogodbe sklenjene, in njihovih notranjih značilnosti ali pa, odvisno od primera, posledica sledenja legitimnemu cilju socialne politike države članice (sodba z dne 26. januarja 2012, Kücük, C‑586/10, EU:C:2012:39, točka 27).
Člen 4(1) Direktive 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi je treba razlagati tako, da to, da trgovec skladišči blago z motivom, ki je na ozemlju države članice skladiščenja varovan z avtorsko pravico, lahko pomeni kršitev izključne pravice distribuiranja, kot jo opredeljuje ta določba, če ta trgovec v trgovini brez dovoljenja imetnika avtorske pravice ponuja v prodajo blago, ki je enako skladiščenemu blagu, pod pogojem, da je skladiščeno blago dejansko namenjeno prodaji na ozemlju države članice, kjer je ta motiv zaščiten. Razdalja med krajem skladiščenja in prodajnim mestom sama po sebi ne more biti odločilen element pri ugotovitvi, ali je skladiščeno blago namenjeno prodaji na ozemlju te države članice.

(Glej točko 40 in izrek.)
1.

Irska: – s tem, da ni zagotovila, da se vode iz skupnega kanalizacijskega sistema za komunalne odpadne vode in za deževnico v aglomeracijah Athlone, Cork City, d’Enniscorthy razen townland Killagoley, Fermoy, Mallow, Midleton, Ringaskiddy in Roscommon Town zbirajo in odvajajo na čiščenje v skladu z zahtevami Direktive Sveta z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode (91/271/EGS), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1137/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008, ni izpolnila obveznosti iz člena 3(1) in (2) Direktive Sveta 91/271/EGS ter Priloge 1(A) in opombe 1 k tej direktivi; – s tem, da ni izvedla sekundarnega ali enakovrednega čiščenja v aglomeracijah Arklow, Athlone, Ballybofey/Stranorlar, Cobh, Cork City, Enfield, Enniscorthy, Fermoy, Killybegs, Mallow, Midleton, Passage/Monkstown, Rathcormac, Ringaskiddy, Ringsend, Roscommon Town, Shannon Town, Tubbercurry in Youghal, ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) in/ali (3) Direktive 91/271, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1137/2008, v povezavi s členom 10 in Prilogo I(B), k tej direktivi, kakor je bila spremenjena; – s tem, da ni zagotovila, da bi bila komunalna odpadna voda, ki vstopa v kanalizacijske sisteme iz aglomeracij Athlone, Cork City, Dundalk, Enniscorthy razen townland Killagoley, Fermoy, Killarney, Killybegs, Longford, Mallow, Midleton, Navan, Nenagh, Portarlington, Ringsend, Roscrea in Tralee, pred izpustom v občutljiva območja, podvržena strožjim postopkom čiščenja, kot je določeno v členu 4 Direktive 91/271, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1137/2008, in v skladu z zahtevami iz Priloge I(B) te direktive, kakor je bila spremenjena, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 5(2) in (3) Direktive 91/271, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1137/2008, povezavi s členom 10 te direktive in Prilogo 1(B) k tej direktivi, kakor je bila spremenjena, in – s tem, da ni zagotovila, da je odvajanje odpadne vode iz komunalnih čistilnih naprav v aglomeracijah Arklowa in Castlebridga predmet predhodnih predpisov in/ali posebnih dovoljenj, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 12 Direktive 91/271, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1137/2008.
Določbo 4, točka 1, Okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999, ki je naveden v Prilogi k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki delodajalcu omogoča, da ob koncu poučevanja prekine delovno razmerje za določen čas profesorjem, ki so zaposleni za eno šolsko leto kot nadomestni uradniki, ker sta pogoja potrebe in nujnosti, na podlagi katerih so bili imenovani, do tega datuma prenehala, medtem ko se delovno razmerje za nedoločen čas profesorjev, ki imajo status kariernih uradnikov, ohrani.

Dejstvo, da delovno razmerje profesorjev, ki imajo status kariernega uradnika, ob koncu obdobja poučevanja ni prenehalo ali da to razmerje ne miruje, namreč izhaja iz same narave delovnega razmerja teh delavcev. Ti so namreč imenovani na stalno delovno mesto ravno zato, ker so zaposleni na podlagi delovnega razmerja za nedoločen čas.

Kar zadeva delovna razmerja za določen čas, kot sta delovni razmerji zadevnih oseb, je po drugi strani – kot izhaja iz določbe 3, točka 1, okvirnega sporazuma – zanje značilno, da se delodajalec in delavec ob sklenitvi teh razmerij dogovorita, da bodo prenehala z izpolnitvijo objektivno določenih pogojev, kakršni so dokončanje določene naloge, nastop posebnega dogodka ali potek določenega datuma (glej v tem smislu sodbi z dne 5. junija 2018, Grupo Norte Facility, C‑574/16, EU:C:2018:390, točka 57, in Montero Mateos, C‑677/16, EU:C:2018:393, točka 60).

V teh okoliščinah, ker – kot je bilo v bistvu že navedeno v točkah 33 in 36 te sodbe – okvirni sporazum načeloma priznava legitimnost uporabe delovnih razmerij za nedoločen čas in uporabe delovnih razmerij za določen čas ter ne določa pogojev, v skladu s katerimi se ta razmerja lahko uporabijo, različnega obravnavanja, ki se, tako kot v postopku v glavni stvari, nanaša izključno na dejstvo, da se je delovno razmerje na določen datum izteklo – medtem ko delovno razmerje za nedoločen čas ni prenehalo na tisti datum – ni mogoče kaznovati na podlagi tega sporazuma.

(Glej točke 43, 44, 46, 54 in točko 1 izreka.)
Člen 31(1) Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/136/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009, je treba razlagati tako, da se podjetje, ki ponuja ogled televizijskih programov pretočno in v živo po internetu, že zgolj iz tega razloga ne sme obravnavati kot podjetje, ki zagotavlja elektronsko komunikacijsko omrežje, ki se uporablja za distribucijo radijskih ali televizijskih radiodifuzijskih kanalov v javnosti.

Iz uvodne izjave 5 Okvirne direktive pa je jasno razvidno, da je treba ureditev, ki se nanaša na prenos, ločiti od ureditve, ki se nanaša na vsebino, in da se regulativni okvir, v katerega spada Direktiva o univerzalnih storitvah, ne uporablja za vsebine storitev, ki se zagotavljajo po elektronskih komunikacijskih omrežjih z uporabo elektronskih komunikacijskih storitev (glej v tem smislu sodbo z dne 7. novembra 2013, UPC Nederland,C‑518/11, EU:C:2013:709, točka 38).

(Glej točki 20 in 22 ter točko 1 izreka.)
Člen 67(2) PDEU in člen 21 Uredbe (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah), kot je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 610/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013, je treba razlagati tako, da nasprotujeta zakonodaji države članice, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki vse avtobusne prevoznike, ki izvajajo redni čezmejni linijski prevoz znotraj schengenskega območja na ozemlje te države članice, zavezuje, da pred prehodom notranje meje preverijo potni list in dovoljenje za prebivanje potnikov, da bi preprečili prevoz državljanov tretjih držav, ki nimajo teh potnih listin, na nacionalno ozemlje, in ki za zagotovitev spoštovanja te obveznosti kontrole omogoča, da policijski organi za prevoznike, za katere je bilo ugotovljeno, da so na to ozemlje prepeljali državljane tretjih držav brez navedenih potnih listin, sprejmejo odločbo o prepovedi takega prevoza, vključno z grožnjo denarne kazni. Vendar okoliščina, da je v obravnavani zadevi za kontrole v postopku v glavni stvari značilna zlasti tesna povezava s prehodom notranje meje, saj prav zaradi prehoda pride do teh kontrol, še posebej kaže na „učinek, enakovreden mejnim kontrolam,“ v smislu člena 21(a) Uredbe št. 562/2006.

(Glej točki 68 in 73 ter izrek.)
Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 28. februarja 2019 –

Groupe Léa Nature/EUIPO

(Zadeva C‑505/17 P) ( 1 )

„Pritožba – Znamka Evropske unije – Uredba (ES) št. 207/2009 – Člen 8(1)(b) in (5) – Figurativna znamka, ki vsebuje besedne elemente „SO’BiO ētic“ – Besedna in figurativna znamka Skupnosti in nacionalna besedna in figurativna znamka, ki vsebujeta besedni element ‚SO…?‘ – Ugovor imetnika – Zavrnitev registracije“

1. Pritožba – Razlogi – Razlog, prvič naveden v okviru pritožbe – Nedopustnost (člen 256(1), drugi pododstavek, PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točko 31.)

2. Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Podobnost med zadevnima znamkama – Merila presoje – Sestavljena znamka (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 36 do 38.)

3. Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Figurativna znamka SO’BiO ētic ter besedni in figurativni znamki SO…? (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 39 do 43, 48, 51 in 52.)

4. Pritožba – Razlogi – Pomanjkljiva obrazložitev – Implicitna obrazložitev Splošnega sodišča – Dopustnost – Pogoji (člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člena 36 in 53, prvi odstavek) (Glej točki 54 in 55.)

5. Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju (člen 256(1), drugi pododstavek, PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točko 62.)

6. Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika enake ali podobne prejšnje znamke z ugledom – Varstvo prejšnje ugledne znamke, razširjeno na proizvode ali storitve, ki niso podobni – Pogoji – Podobnost med zadevnima znamkama – Zahtevana stopnja podobnosti (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 8(1)(b) in (5)) (Glej točko 79.)

7. Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika enake ali podobne prejšnje znamke z ugledom – Varstvo prejšnje ugledne znamke, razširjeno na proizvode ali storitve, ki niso podobni – Pogoji – Povezava med znamkami – Merila presoje (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(5)) (Glej točko 83.)

Izrek

1. Pritožba se zavrne

2. Družba Groupe Léa Nature SA poleg svojih stroškov nosi stroške družbe Debonair Trading Internacional Lda in Urada Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO).

( 1 ) UL C 437, 18.12.2017.
Člen 1(3) Direktive Sveta 89/665/EGS z dne 21. decembra 1989 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2007/66/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2007, in člen 1(3) Direktive Sveta 92/13/EGS z dne 25. februarja 1992 o uskladitvi zakonov in drugih predpisov o uporabi pravil Skupnosti za oddajo javnih naročil podjetij na vodnem, energetskem, transportnem in telekomunikacijskem področju, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2007/66, je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni zakonodaji, kot je ta iz postopka v glavni stvari, v skladu s katero gospodarski subjekti ne morejo vložiti pravnega sredstva zoper odločitve naročnika v zvezi s postopkom javnega razpisa, glede katerega so se odločili, da v njem ne bodo sodelovali, ker bi bila oddaja javnega naročila v njihovo korist zaradi predpisov, ki se uporabljajo v tem postopku, malo verjetna.

Vendar pa mora pristojno nacionalno sodišče ob upoštevanju vseh upoštevnih elementov, ki opredeljujejo okvir, v katerega je umeščena zadeva, ki mu je predložena v odločanje, natančno preučiti, ali lahko konkretna uporaba te zakonodaje vpliva na pravico do učinkovitega sodnega varstva zadevnih gospodarskih subjektov.

(Glej točko 58 in izrek.)
3.

Znamka Evropske unije – Odpoved, razveljavitev in ničnost – Razlogi za razveljavitev – Neobstoj resne in dejanske uporabe znamke – Uporaba znamke v obliki, ki se razlikuje v elementih, ki ne spreminjajo razlikovalnega učinka znamke – Tridimenzionalna znamka, ki predstavlja obliko pečice (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 15(1)(a)) (Glej točke 44, 45, 47 in 48.)
Okolje – Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje – Direktiva 85/337 – Pravica do izpodbijanja odločbe o odobritvi – Zahteva po ne nedopustno dragem postopku – Pojem

Okolje – Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje – Direktiva 85/337 – Pravica do izpodbijanja odločbe o odobritvi – Zahteva po ne nedopustno dragem postopku – Neposredni učinek – Neobstoj – Obveznost skladne razlage – Obseg – Nastanek obveznosti – Datum izteka roka za prenos

Okolje – Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje – Direktiva 85/337 – Pravica do izpodbijanja odločbe o odobritvi – Zahteva po ne nedopustno dragem postopku – Odsotnost prenosa – Obveznost skladne razlage – Časovna veljavnost

Okolje – Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje – Direktiva 85/337 – Pravica do izpodbijanja odločbe o odobritvi – Zahteva po ne nedopustno dragem postopku – Odsotnost prenosa – Posledice za nacionalno odločbo o odmeri stroškov, ki so postali pravnomočni – Nacionalni postopek v zvezi s stroški, ki razlikuje med razdelitvijo stroškov in določitvijo njihovega zneska – Obveznost skladne razlage, ki velja za sodišče, ki odloča o znesku stroškov – Meje – Pravnomočnost končne odločbe o razdelitvi stroškov

(Direktiva Sveta 85/337, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/35, člen 10a, peti odstavek)
Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba št. 44/2001 – Področje uporabe – Izvzeta področja – Stečaji, postopki v zvezi z likvidacijo plačilno nesposobnih podjetij ali drugih pravnih oseb, postopki prisilne poravnave in podobni postopki – Pojem – Tožbe, ki izhajajo neposredno iz postopka zaradi insolventnosti in so z njim tesno povezane – Uporaba Uredbe št. 1346/2000

(uredbi Sveta št. 1346/2000 in št. 44/2001, člen 1(2)(b))
1.

Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev, predloženih Sodišču prve stopnje/Splošnemu sodišču – Izključitev, razen ob izkrivljanju – Razlog, ki se nanaša na izkrivljanje dejstev – Nujnost natančne navedbe izkrivljenih elementov in dokaza napak analize, zaradi katerih je prišlo do tega izkrivljanja (člen 256(1), drugi pododstavek, PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točke 23, 24 in 32.)
Člen 6 Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst je treba razlagati tako, da okoliščine – kadar se projekt namerava izvesti na območju varstva in ohranitve vrst, katerega površina, ki ustreza potrebam zaščitene vrste, se s časom spreminja, pri čemer zaradi tega projekta nekateri deli tega območja začasno ali dokončno ne bodo več ponujali primernega habitata za zadevno vrsto – da ta projekt vključuje ukrepe, s katerimi se zagotavlja, da se del navedenega območja, ki dejansko lahko ponuja ustrezen habitat – potem ko se opravi ustrezna presoja posledic in med trajanjem navedenega projekta – ne zmanjša, ampak da se lahko celo poveča, ni mogoče upoštevati pri presoji, ki jo je treba opraviti na podlagi odstavka 3 tega člena in ki zagotavlja, da zadevni projekt ne škodi celovitosti zadevnega območja, ampak se ta okoliščina glede na okoliščine primera nanaša na odstavek 4 tega člena.

V zvezi s tem je Sodišče že razsodilo, da ukrepov, predvidenih v projektu, s katerimi se želi izravnati negativne učinke tega projekta, ni mogoče upoštevati v okviru presoje posledic navedenega projekta, ki je določena v členu 6(3) Direktive o habitatih (sodbi z dne 15. maja 2014, Briels in drugi, C‑521/12, EU:C:2014:330, točka 29, in z dne 21. julija 2016, Orleans in drugi, C‑387/15 in C‑388/15, EU:C:2016:583, točka 48).

Tak ukrep je mogoče upoštevati v okviru ustrezne presoje zgolj takrat, kadar obstaja zadostna gotovost, da bo učinkovito prispeval k preprečitvi negativnih učinkov, tako da ni nobenega razumnega dvoma o tem, da projekt ne bo škodil celovitosti območja (glej v tem smislu sodbo z dne 26. aprila 2017, Komisija/Nemčija, C‑142/16, EU:C:2017:301, točka 38).

Vendar se morebitni pozitivni učinki prihodnjega razvoja novega habitata, s katerim se želi izravnati izguba kakovostne površine istega habitatnega tipa na varovanem območju, načeloma le težko predvidijo in so vidni šele pozneje (glej v tem smislu sodbo z dne 21. julija 2016, Orleans in drugi, C‑387/15 in C‑388/15, EU:C:2016:583, točki 52 in 56 ter navedena sodna praksa).

Poudariti je treba, da vir negotovosti ni okoliščina, da se habitat v postopku v glavni stvari nenehno spreminja in da to območje zahteva „dinamično“ upravljanje. Taka negotovost izhaja iz ugotovitev gotovega ali potencialnega škodovanja celovitosti zadevnega območja kot območja habitata in prehranjevalnega območja ter torej sami značilnosti tega območja in iz vključitve v presojo posledic prihodnjih pozitivnih učinkov sprejetja ukrepov, ki so v fazi te presoje zgolj morebitni, ker se njihovo izvajanje še ni začelo. Zato brez poseganja v preverjanja, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, navedenih pozitivnih učinkov, ko so organi odobrili zadevni projekt, ni bilo mogoče ugotoviti z zahtevano gotovostjo.

(Glej točke od 50 do 53, 57 in izrek.)
Člen 93(1), člen 94 in Priloga II k Uredbi (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o financiranju, upravljanju in spremljanju skupne kmetijske politike in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 352/78, (ES) št. 165/94, (ES) št. 2799/98, (ES) št. 814/2000, (ES) št. 1290/2005 in (ES) št. 485/2008 je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo temu, da država članica z določitvijo standarda za ohranjanje zemljišč v dobrem kmetijskem in okoljskem stanju iz Priloge II zahteva, da se na kmetijski površini ohranijo kamnita grobišča, pri čemer pomeni prestavitev kamnov kršitev takega standarda in se zato plačilo, do katerega je upravičen zadevni kmet, zniža.

Kot je bilo določeno v Prilogi IV k Uredbi št. 1782/2003, standard DKOS 7 iz Priloge II k Uredbi št. 1306/2013, katerega glavna tema je naslovljena „Krajina, minimalna raven vzdrževanja“, med zahtevami in standardi, ki jih je treba v tem okviru spoštovati, vključuje tudi ohranjanje krajinskih značilnosti. Med krajinskimi značilnostmi iz Priloge II k zadnjenavedeni uredbi so žive meje, ribniki, jarki, drevesa v vrsti, skupini ali posamično, omejki, ozare in terase. Ker pojem „krajinske značilnosti“ v Uredbi št. 1306/2013 ni opredeljen, ga je treba razlagati – kot generalna pravobranilka predlaga v točki 26 sklepnih predlogov – ob upoštevanju njegovega vsakdanjega pomena in okvira, v katerem se praviloma uporablja (glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2009, Horvath,C‑428/07, EU:C:2009:458, točka 34).

V zvezi s tem je treba ugotoviti, da bi bila ozka razlaga pojma „krajinske značilnosti“, ki bi med drugim izključila objekte, nastale s človekovimi posegi, v nasprotju z diskrecijsko pravico, ki jo imajo države članice v skladu s členom 94 te uredbe pri določanju minimalnih zahtev v zvezi z dobrim kmetijskim in okoljskim stanjem zemljišč (glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2009, Horvath,C‑428/07, EU:C:2009:458, točka 37). Sodišče je v zvezi s tem razsodilo, da so krajinske značilnosti fizične sestavine okolja in da morajo minimalne zahteve prispevati k ohranjanju teh značilnosti kot takšnih fizičnih sestavin (sodba z dne 16. julija 2009, Horvath,C‑428/07, EU:C:2009:458, točka 41). Ohranjanje kamnitih grobišč pa prispeva k ohranjanju objektov kulturne in zgodovinske dediščine države članice kot fizičnih sestavin okolja.

(Glej točke 41 in od 43 do 47 ter točko 1 izreka.)
Člen 8, točka 3, Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da se uporablja – vendar ne izključno – v položaju, v katerem je pri sodišču, ki je pristojno za odločanje o domnevni kršitvi osebnostnih pravic tožeče stranke zaradi fotografiranja in video snemanja brez njene vednosti, toženec vložil nasprotno odškodninsko tožbo zaradi deliktne ali kvazideliktne odgovornosti tožeče stranke, predvsem zaradi omejitve njegove intelektualne stvaritve, ki je predmet prvotne tožbe, če preučitev te nasprotne tožbe zahteva, da to sodišče presoja zakonitost dejstev, na katera tožeča stranka opira svoje zahtevke.

(Glej točko 29 in izrek.)
Zadeva C‑18/17

Danieli & C. Officine Meccaniche SpA in drugi

proti

Regionale Geschäftsstelle Leoben des Arbeitsmarktservice

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof)

„Predhodno odločanje – Pristop novih držav članic – Republika Hrvaška – Prehodni ukrepi – Svoboda opravljanja storitev – Direktiva 96/71/ES – Napotitev delavcev – Napotitev hrvaških državljanov in državljanov tretjih držav v Avstrijo prek podjetja s sedežem v Italiji“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 14. novembra 2018

(člena 56 PDEU in 57 PDEU; Akt o pristopu iz leta 2012, Priloga V, poglavje 2(2); Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 96/71, člen 1(3)(c))

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 27 in 28.)

Člena 56 in 57 PDEU in odstavek 2 poglavja 2 Priloge V k Aktu o pogojih pristopa Republike Hrvaške in prilagoditvah Pogodbe o Evropski uniji, Pogodbe o delovanju Evropske unije in Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za atomsko energijo je treba razlagati tako, da ima država članica pravico, da z zahtevo po delovnem dovoljenju omeji napotitev hrvaških delavcev, ki so zaposleni pri podjetju s sedežem na Hrvaškem, če se napotitev teh delavcev izvaja kot posredovanje teh delavcev v smislu člena 1(3)(c) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 96/71/ES z dne 16. decembra 1996 o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev podjetju s sedežem v drugi državi članici zaradi opravljanja storitev zadnjenavedenega podjetja v prvi od teh držav članic.

V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, da je ureditev države članice, ki določa, da je treba v prehodnem obdobju, določenem v odstavku 2 poglavja 2 Priloge V k Aktu o pristopu Hrvaške, za napotitev – v smislu člena 1(3)(c) Direktive 96/71 – hrvaških državljanov na ozemlju te države še naprej pridobiti delovno dovoljenje, kot ukrep, ki ureja dostop hrvaških državljanov do trga dela te iste države članice, v smislu odstavka 2 poglavja 2 Priloge V k Aktu o pristopu Hrvaške, skladna s členoma 56 in 57 PDEU (glej po analogiji sodbo z dne 10. februarja 2011, Vicoplus in drugi, od C‑307/09 do C‑309/09, EU:C:2011:64, točki 32 in 33). (Glej točki 36, 38 in točko 1 izreka.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 40.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 42.)
Člen 4 in člen 14(1), prvi pododstavek, Uredbe (EU) št. 1007/2011 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 27. septembra 2011 o imenih tekstilnih vlaken in s tem povezanim etiketiranjem in označevanjem surovinske sestave tekstilnih izdelkov ter razveljavitvi Direktive Sveta 73/44/EGS in direktiv 96/73/ES in 2008/121/ES Evropskega parlamenta in Sveta v povezavi z uvodno izjavo 10 te uredbe je treba razlagati tako, da vsebujejo splošno zahtevo, da je treba vse tekstilne izdelke, vključno s tekstilnimi izdelki, kakršni so opredeljeni v členu 7 navedene uredbe, opremiti z etiketo ali označiti z navedbo surovinske sestave.

(Glej točko 33 in točko 1 izreka.)