SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

VERICE TRSTENJAK,

predstavljeni 29. marca 2007( )

Zadeva C‑80/06

Carp Snc di L. Moleri in V. Corsi

Associazione Nazionale Artigiani Legno e Arredamenti

proti

Ecorad Srl

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Ordinario di Novara (Italija))

„Direktiva Sveta 89/106/EGS – Odločba Komisije 1999/93 – Odločba, naslovljena na države članice – Neposredni učinek – Gradbeni proizvodi – Vrata, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki – Postopek potrjevanja skladnosti – Veljavnost Odločbe 1999/93“

I – Uvod

1. Ta postopek predhodnega odločanja se nanaša na tri vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo italijansko prvostopenjsko sodišče – Tribunale Ordinario di Novara. Ta vprašanja zadevajo razlago, uporabo v horizontalnih razmerjih med posamezniki in veljavnost členov 2 in 3 ter prilog II in III k Odločbi Komisije 1999/93/ES z dne 25. januarja 1999 o postopku za potrjevanje skladnosti gradbenih proizvodov v skladu s členom 20(2) Direktive Sveta 89/106/EGS v zvezi z vrati, okni, naoknicami, roloji, vhodnimi vrati in ustreznim stavbnim okovjem.( )

2. Ta vprašanja so bila postavljena v sporu, ki poteka pred Tribunale Ordinario di Novara med tožečo stranko Carp Snc di L. Moleri (v nadaljevanju: Carp) in toženo stranko Ecorad Srl (v nadaljevanju: Ecorad) glede ugotovitve o neizpolnitvi pogodbe o dobavi vrat, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki.

II – Pravni okvir

A – Pravo Skupnosti

1. Direktiva 89/106

3. Člen 1(2) Direktive Sveta 89/106/EGS z dne 28. decembra 1988 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic, ki se nanašajo na gradbene proizvode, ki je bila spremenjena z Direktivo Sveta 93/68/EGS z dne 22. julija 1993 o spremembi direktiv 87/404/EGS (enostavne tlačne posode), 88/378/EGS (varnost igrač), 89/106/EGS (gradbeni proizvodi), 89/336/EGS (elektromagnetna združljivost), 89/392/EGS (stroji), 89/686/EGS (osebna zaščitna oprema), 90/384/EGS (neavtomatske tehtnice), 90/385/EGS (aktivni medicinski pripomočki za vsaditev), 90/396/EGS (naprave na plinska goriva), 91/263/EGS (telekomunikacijska terminalska oprema), 92/42/EGS (novi grelniki za vročo vodo na tekoča ali plinska goriva) in 73/23/EGS (električna oprema, oblikovana za uporabo znotraj določenih napetostnih mej)( ) ter z Uredbo (ES) št. 1882/2003 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. septembra 2003 o prilagoditvi določb glede odborov, ki pomagajo Komisiji pri uresničevanju njenih izvedbenih pooblastil, predvidenih aktih, za katere se uporablja postopek iz člena 251 Pogodbe ES, Sklepu Sveta 1999/468/ES( ) (v nadaljevanju: Direktiva 89/106), določa, da je v tej direktivi „gradbeni proizvod“ vsak proizvod, ki je izdelan za trajno vgraditev v gradbene objekte visoke in nizke gradnje.

4. Člen 2(1) Direktive 89/106 določa, da države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da se smejo proizvodi iz člena 1, namenjeni uporabi v objektih, dati v promet le, če ustrezajo taki predvideni uporabi, torej imajo take lastnosti, da objekti, v katere bodo ti proizvodi vgrajeni ali napeljani, v njih sestavljeni ali nanje naneseni, če so pravilno projektirani in grajeni, izpolnjujejo bistvene zahteve iz člena 3, kadar in če so ti objekti predmet predpisov, ki vsebujejo take zahteve.

5. Člen 3(1) Direktive 89/106 določa, da so bistvene zahteve za objekte, ki lahko vplivajo na tehnične značilnosti proizvoda, v obliki ciljev določene v Prilogi I k Direktivi 89/106. To so mehanska odpornost in stabilnost, varnost pri požaru, higiena, zdravje in okolje, varnost pri uporabi, zaščita pred hrupom, varčevanje z energijo in ohranjanje toplote.

6. Člen 4(1) Direktive 89/106 določa: „V tej direktivi so standardi in tehnična soglasja ‚tehnične specifikacije‘.“

7. Člen 4(2) Direktive 89/106 določa: „Države članice domnevajo, da so proizvodi primerni za uporabo, če omogočajo uporabo, za katero so namenjeni, če so pravilno oblikovani in izdelani, da zadostijo bistvenim zahtevam iz člena 3, kadar imajo taki proizvodi znak CE, ki kaže, da ustrezajo vsem določbam te direktive, skupaj s postopki ugotavljanja skladnosti, določenimi v Poglavju V, in s postopkom, določenim v Poglavju III.“

8. Člen 4(6) Direktive 89/106 določa: „Oznaka ES [CE] pomeni, da proizvodi ustrezajo zahtevam iz odstavkov 2 in 4 tega člena. Za namestitev oznake ES [CE] na proizvod, na nanj pritrjeno etiketo, na njegovo embalažo ali na spremne komercialne dokumente je odgovoren proizvajalec ali njegov zastopnik s sedežem v Skupnosti.“

9. Na podlagi člena 13(1) Direktive 89/106 je proizvajalec ali njegov zastopnik s sedežem v Skupnosti odgovoren za potrjevanje skladnosti proizvodov z zahtevami tehnične specifikacije iz člena 4.

10. Člen 13(2) Direktive 89/106 določa, da za proizvode, ki so predmet potrjevanja skladnosti, velja domneva, da so skladni s tehničnimi specifikacijami iz člena 4. Skladnost se ugotavlja s preizkušanjem ali z drugimi načini dokazovanja na podlagi tehničnih specifikacij v skladu s Prilogo III.

11. Na podlagi člena 13(3) Direktive 89/106 je potrjevanje skladnosti proizvoda odvisno od tega, ali:

(a) ima proizvajalec sistem lastne kontrole proizvodnje, s katerim zagotavlja, da je proizvodnja usklajena z ustreznimi tehničnimi specifikacijami; ali

(b) je za posamezne proizvode, navedene v ustreznih tehničnih specifikacijah, poleg sistema lastne kontrole proizvodnje, v ocenjevanje in nadzor kontrole proizvodnje ali proizvoda vključen odobren certifikacijski organ.

12. Člen 13(4) Direktive določa, da „Komisija po posvetovanju z odborom iz člena 19 za posamezen proizvod ali družino proizvodov izbere postopek v smislu odstavka 3 glede na:

(a) pomen proizvoda glede na bistvene zahteve, zlasti tiste, ki se nanašajo na zdravje in varnost;

(b) naravo proizvoda;

(c) vpliv sprememb značilnosti proizvoda na njegovo uporabnost;

(d) dovzetnost za napake v proizvodnji;

skladno s podrobnostmi, navedenimi v Prilogi III.

Vedno se izbere najmanj zahteven postopek, ki je skladen z varnostnimi zahtevami.

Tako določen postopek se navede v mandatih in v tehničnih specifikacijah ali njihovih objavah.“

13. Člen 16 Direktive 89/106 določa: „1. Če za proizvod ni tehničnih specifikacij, opredeljenih v členu 4, namembna država članica na zahtevo v posamičnih primerih šteje, da je proizvod skladen z veljavnimi nacionalnimi določbami, če so to potrdili preskusi in preverjanje, ki jih je odobreni organ v državi članici proizvajalki izvedel v skladu z veljavnimi metodami namembne države članice ali z metodami, ki jih ta država članica priznava za enakovredne.

2. Država članica proizvajalka namembno državo članico, po katere določbah se bodo izvajali preskusi in preverjanja, obvesti, kateri organ namerava odobriti za ta namen. Namembna država članica in država članica proizvajalka druga drugi zagotovita vse potrebne informacije. Po izmenjavi informacij država članica proizvajalka odobri tako imenovani organ. Če ima država članica pomisleke, utemelji svoje stališče in o tem obvesti Komisijo.

3. Države članice zagotovijo, da si imenovani organi dajejo vso potrebno medsebojno pomoč.

4. Če država članica ugotovi, da odobreni organ preskusov in preverjanja ne izvaja pravilno in v skladu z nacionalnimi predpisi, o tem uradno obvesti državo članico, kjer je ta organ odobren. Ta država članica o izvedenih ukrepih v primernem roku obvesti državo članico, ki jo je uradno obvestila. Če država članica, ki je poslala uradno obvestilo, meni, da izvedeni ukrepi ne zadostujejo, lahko prepove dajanje posameznega proizvoda v promet in njegovo uporabo ali zanj določi posebne pogoje. O tem obvesti drugo državo članico in Komisijo.“

2. Odločba 1999/93

14. Odločba Komisije z dne 25. januarja 1999 o postopku za potrjevanje skladnosti gradbenih proizvodov v skladu s členom 20(2) Direktive Sveta 89/106/EGS v zvezi z vrati, okni, naoknicami, roloji, vhodnimi vrati in ustreznim stavbnim okovjem (v nadaljevanju: Odločba 1999/93)( ) v členu 2 določa, da se skladnost proizvodov, ki so navedeni v Prilogi II, potrjuje po postopku, po katerem je poleg proizvajalca, ki upravlja sistem nadzora tovarniške proizvodnje, v oceno in nadzor kontrole proizvodnje ali samega proizvoda vključen tudi certifikacijski organ.

15. Člen 3 Odločbe 1999/93 določa: „Postopek za potrjevanje skladnosti, kakršnega predpisuje Priloga III, bo naveden v mandatih za smernice za harmonizirane standarde.“

16. Člen 4 Odločbe 1999/93 določa, da je ta odločba naslovljena na države članice.

17. Priloga II k Odločbi 1999/93 se nanaša na te proizvode:

„Vrata in vhodna vrata (z ustreznim okovjem ali brez njega):

– za zajezitev ognja/dima in na izhodnih poteh [...]“

18. Priloga III k Odločbi 1999/93 glede sistemov potrjevanja skladnosti za vrata, vhodna vrata in ustrezno stavbno okovje daje mandat CEN/CENELEC in določa, da mora slednja za te proizvode in predvideno uporabo imenovati sisteme preverjanja skladnosti z ustrezno usklajenimi standardi. Za vrata in vhodna vrata ta priloga določa, da se na podlagi člena 2(i) Priloge III k Direktivi 89/106 uporablja sistem potrjevanja skladnosti v obliki certificiranja proizvoda, ki ga opravi odobreni certifikacijski organ (t. i. sistem 1).

B – Nacionalno pravo

19. V Italiji vdelavo in vzdrževanje naprav za odpiranje vrat, ki so vdelana na izhodnih poteh glede varnosti ob požaru, ureja dekret notranjega ministrstva z dne 3. novembra 2004( ).

III – Dejansko stanje, postopek v glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

20. Družba Carp je maja 2005 na podlagi pogodbe, ki jo je sklenila z družbo Ecorad o dobavi treh zunanjih aluminijastih vrat, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, na sedežu družbe Ecorad vdelala prva taka vrata.

21. Vrata, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, so proizvod, sestavljen iz dveh sestavnih delov, vrat in okovja proti paniki, ki se med izdelavo spojita.

22. Pri pregledu po vdelavi so tehniki na sedežu družbe Ecorad ugotovili, da ta vrata ne ustrezajo bistvenim zahtevam členov 2 in 3 Odločbe 1999/93 in Direktive 89/106. Družba Ecorad je zato menila, da pogodba ni bila pravilno izpolnjena, in ni plačala vrat. Zahtevala je tudi, naj družba Carp dokaže, da izpolnjuje pogoje sistema potrjevanja skladnosti št. 1 pri vdelavi vrat. Pristojni organi bi namreč zaradi take vdelave, ki ne upošteva sistema potrjevanja skladnosti, lahko sankcionirali družbo Ecorad in zahtevali, naj zamenja vdelana vrata.

23. Družba Carp je 1. avgusta 2005 zaradi neplačila vložila tožbo na ugotovitev neizpolnitve pogodbe pri Tribunale Ordinario di Novara v Italiji (v nadaljevanju: predložitveno sodišče). Družba Ecorad je med postopkom pred predložitvenim sodiščem navajala, da je v pogodbi ob dobavi in vdelavi vrat vsebovana določba, da „vrata ustrezajo vsem predpisom prava ES in nacionalnega prava“, in zahtevala, naj predložitveno sodišče zaradi neizpolnitve obveznosti razveže pogodbo o dobavi vrat.

24. Ker je predložitveno sodišče menilo, da meritorna odločba zadeva razlago prava ES, je prekinilo z odločanjem v glavni stvari in Sodišču ES predložilo ta vprašanja za predhodno odločanje:

1. Ali je treba člena 2 in 3 ter Prilogo II in Prilogo III k Odločbi št. 1999/93/ES razlagati tako, da izključujejo možnost, da vrata, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, izdelujejo izvajalci (ključavničarji), ki ne izpolnjujejo pogojev, ki jih zahteva sistem potrjevanja skladnosti št. 1?

2. Ob pritrdilnem odgovoru na prvo vprašanje, ali so določbe členov 2 in 3 ter Priloge II in Priloge III k Odločbi št. 1999/93/ES, neodvisno od sprejetja tehničnih standardov Evropskega odbora za standardizacijo (EOS), pravno zavezujoče od datuma začetka veljavnosti navedene odločbe, in sicer glede vrste postopka za potrjevanje skladnosti, ki ga morajo pri vratih, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, spoštovati izvajalci (ključavničarji)?

3. Ali je treba šteti, da so člena 2 in 3 ter Priloga II in Priloga III k Odločbi št. 1999/93/ES nični, ker so v nasprotju z načelom sorazmernosti, in sicer v delu, v katerem vsem proizvajalcem nalagajo spoštovanje postopka za potrjevanje skladnosti št. 1, da bi lahko na svoja vrata, ki imajo okovje proti paniki, dali oznako CE (in podeljujejo EOS pooblastilo za sprejem ustreznih tehničnih standardov)?

25. V pisnem postopku so stališča predložile družba Carp, družba Ecorad, avstrijska vlada in Komisija.

26. Družba Carp, družba Ecorad in Komisija so na naroku 25. januarja 2007 podale ustne navedbe in odgovorile na vprašanja Sodišča.

IV – Analiza

A – Prvo vprašanje za predhodno odločanje

1. Trditve strank

27. Družba Carp navaja, da Direktiva 89/106 določa, da se gradbeni proizvodi, ki so namenjeni trajni vdelavi v gradbene objekte, kot npr. vrata in vhodna vrata, smejo dati v promet le, če ustrezajo predvideni uporabi in če izpolnjujejo bistvene zahteve, ki jih konkretizirajo razlagalni dokumenti in so izdelane v obliki usklajenih standardov.

28. Družba Carp pojasnjuje, da morajo biti vrata, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, izdelana tako, da omogočajo hitro odpiranje navzven preprosto s pritiskom na to okovje. Njihova naloga je, da osebam v prostoru omogočijo, da ga ob nevarnosti hitro zapustijo. Zaradi tega so drugačna od vrat za zajezitev ognja in dima, ki so odporna proti ognju. Njihova naloga je preprečitev razširjanja ognja oziroma dima iz enega prostora v drugega. Vendar pa meni, da je v Odločbi 1999/93 za potrjevanje skladnosti vrat in vhodnih vrat brez okovja ali z njim in potrjevanje skladnosti okovja zahtevan poseg certifikacijskega organa.

29. Družba Ecorad navaja, da iz Priloge II, odstavek 2, k Direktivi 89/106 in Odločbe 1999/93 jasno izhaja, da se tip vrat, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, za katera gre v tem postopku, uporablja sistem potrjevanja skladnosti št. 1.

30. Avstrijska vlada navaja, da se člen 2 v povezavi s Prilogo II k Odločbi 1999/93 nanaša na vrata, vhodna vrata in okna za zajezitev ognja/dima in na vrata, vhodna vrata in okna na izhodnih poteh ter na okovja za zajezitev ognja/dima in na vrata, vhodna vrata in okna na izhodnih poteh, ne nanaša pa se na vrata, opremljena z okovjem proti paniki in na okovje proti paniki. Vrata, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, namreč niso enaka vratom za zajezitev ognja. Poleg tega za vrata, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, še ni usklajenih standardov, zato lahko taka vrata izdelujejo tudi proizvajalci, ki ne izpolnjujejo zahtev po postopku ugotavljanja skladnosti št. 1.

31. Komisija navaja, da Direktiva 89/106 in Odločba 1999/93 zadevata gradbene proizvode in ne proizvajalcev ali monterjev teh proizvodov, saj morajo gradbeni proizvodi ustrezati bistvenim zahtevam varnosti. Sistem potrjevanja skladnosti št. 1 zadeva proizvod in ne proizvajalca, saj se s tem sistemom potrdi, ali se proizvod lahko uporablja za namen, za katerega je bil izdelan, in ne, ali je proizvajalec sposoben izdelovati take proizvode. Poleg tega pa Direktiva 89/106 in Odločba 1999/93 nista predvideni za uporabo v takem dejanskem stanju, kot je v postopku v glavni stvari, saj ni nikakršne čezmejne navezne okoliščine. Za vrata, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, ni tehničnih specifikacij, ki bi vsebovale bistvene zahteve, usklajenih standardov, evropskih tehničnih soglasij ali nacionalnih standardov, ki bi bili sporočeni Komisiji. Za samo okovje proti paniki pa je bil sprejet usklajen standard EN 1125 „Ključavnice in stavbno okovje – Zapore z vodoravnim potisnim drogom za izhod ob paniki – Zahteve in preskusne metode“ (Sporočilo Komisije v okviru izvajanja Direktive Sveta z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic, ki se nanašajo na gradbene proizvode (89/106/EGS).( )

2. Presoja generalne pravobranilke

32. Najprej, pred analizo prvega vprašanja za predhodno odločanje, je treba jasno povedati, da navedbe Komisije o tem, da Direktiva 89/106 in Odločba 1999/93 zadevata gradbene proizvode in ne proizvajalcev ali monterjev teh proizvodov, saj morajo gradbeni proizvodi ustrezati bistvenim zahtevam varnosti, niso utemeljene. Direktiva 89/106 in Odločba 1999/93 sta predpisa. Predpisi pa urejajo razmerja med pravnimi subjekti in ne med samimi objekti prava. Lahko pa urejajo razmerje med pravnimi subjekti glede določenega objekta prava, med katere spadajo tudi gradbeni objekti, ki jih mora proizvajalec izdelati in zanje izvesti postopek potrjevanja skladnosti. Določbe obeh omenjenih pravnih aktov so oblikovane tako, da urejajo razmerja med proizvajalci in državami članicami glede določenih tehničnih in fizikalnih lastnosti gradbenih proizvodov.( )

33. Glede odgovora na prvo vprašanje je treba najprej opozoriti, da direktive t. i. novega pristopa (new approach)( ), med katere spada tudi Direktiva 89/106, ne določajo podrobno vseh zahtev glede varnosti določenega proizvoda,( ) s stališča npr. varstva potrošnikov pa opisujejo abstraktno raven varnosti, ki jo mora dosegati ta proizvod.( )

34. Direktiva 89/106 se od drugih direktiv novega pristopa v svoji strukturi razlikuje zlasti po tem, da se v bistvu omeji na določanje postopkov. Bistvene zahteve( ) za gradbene proizvode konkretizirajo razlagalni dokumenti in na teh dokumentih temelječi usklajeni standardi ali pa smernice za evropsko tehnično soglasje.( ) Opozoriti je treba tudi, da Direktiva 89/106 v nasprotju z drugimi direktivami novega pristopa določa, da bodo usklajeni standardi, izdani na podlagi te direktive, po objavi in poteku prehodnega obdobja zavezujoči za države članice.( ) Uporaba Direktive 89/106 se po mnenju teorije doseže šele postopoma, z izdajo usklajenih standardov za posamezne proizvode ali skupino proizvodov. Dokler taki standardi ne začnejo veljati, se uporablja zadevno nacionalno pravo.( ) Zaradi tega se analiza postopka potrjevanja skladnosti za gradbene proizvode, kakor ga določa Odločba 1999/93, ne more opraviti brez kratkega orisa tehnične zakonodaje Skupnosti.

35. Ko da proizvajalec neki proizvod prvič na trg, se zanj uporabljajo vsi pravni akti ES o prostem pretoku blaga na skupnem trgu.( ) S temi pravnimi akti se urejajo predvsem tri področja, in sicer tehnični standardi in predpisi, dostop do trga in nadzor nad trgom.( ) Med te pravne akte spadajo tudi predpisi o tehnični varnosti proizvodov.( )

36. Proizvajalec ima, kadar proizvaja ali drugače izdeluje proizvode, ki bodo dani v promet, na voljo dva načina, kako uskladiti svoje proizvode s tehničnimi in fizikalnimi lastnostmi, ki se zahtevajo s tehničnimi predpisi. Načeloma lahko po prvem načinu svoje proizvode izdeluje v skladu s tehničnimi standardi.( ) Po drugem načinu pa tako, da ti proizvodi izpolnjujejo bistvene zahteve, ki jih določa določen predpis( ), zlasti priloge k direktivam o tehničnih uskladitvah. Ta ugotovitev pa ne velja, če so standardi prisilne narave.

37. Za proizvode, ki so izdelani v skladu z usklajenimi tehničnimi standardi, velja izpodbojna domneva skladnosti z zahtevanimi tehničnimi in fizikalnimi lastnostmi, kakor jih predvideva tehnična zakonodaja, zlasti direktive o tehničnih uskladitvah. V primeru spora dokazno breme dokaza neskladnosti proizvoda leži na nasprotni stranki,( ) ne na proizvajalcu.

38. V tej zadevi ni sporno, na kar opozarjata Komisija in družba Carp, da usklajeni standardi za vrata, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, še ne veljajo. Na podlagi mandata( ), ki ga je podelila Komisija, je CEN( ) 3. februarja 2006 sprejel usklajeni standard EN( ) 14351-1:2006, ki vsebuje bistvene zahteve za vrata, vhodna vrata, okna in polkna. Ta usklajeni standard bo začel veljati 1. januarja 2009. Glede na splošno pravno načelo tempus regit actum se ta standard ne more uporabiti kot merodajno pravo v tej zadevi. Sodna praksa Sodišča ES prav na področju tehničnih predpisov( ) dopušča odstopanje od načela tempus regit actum. Tako je Sodišče ES v zadevi Unilever Italia( ) zavzelo stališče, da mora nacionalno sodišče v civilnem postopku, ki poteka med strankama glede pravic in obveznosti pogodbene narave, zavrniti uporabo nacionalnega tehničnega predpisa, ki je bil sprejet med obdobjem preložitve, ki ga predvideva člen 9 Direktive 83/189/EGS, kot je bila spremenjena z Direktivo 94/10/ES (v nadaljevanju: Direktiva 83/189).

39. Vendar je treba poudariti, da se zadeva Unilever Italia nanaša na tehnične predpise. Poleg tega je Sodišče ES v tej zadevi izrecno poudarilo, da ne gre za položaj, v katerem direktiva, ki oblikuje pravice za posameznike, ne bi bila pravočasno prenesena v nacionalno pravo. V zadevi Unilever je šlo za položaj, ko Direktiva 83/189 ni opredelila materialne vsebine pravnega pravila, ki ga je moral nacionalni sodnik uporabiti, ko je odločal v konkretnem sporu. Ta direktiva ni oblikovala ne pravic ne obveznosti za posameznika.( ) Nacionalni predpis, italijanski zakon št. 313, pa je očitno kršil postopkovne določbe Direktive 89/189, ki predvidevajo rok, v katerem države članice ne sprejemajo podobnih predpisov.

40. Ker usklajeni standardi za vrata, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, še ne veljajo, je treba v posebnem certifikacijskem postopku ugotoviti skladnost teh vrat z bistvenimi zahtevami iz Priloge I k Direktivi 89/106. Ta direktiva certifikacijskih postopkov oz. postopkov potrjevanja skladnosti ne ureja popolnoma in izčrpno. Komisija za vsak gradbeni proizvod na podlagi člena 20 Direktive 89/106 v sodelovanju s stalnim odborom za gradbeništvo določi ustrezen modul potrjevanja skladnosti.( ) Direktiva 89/106 v Prilogi III določa samo postopke kontrole skladnosti,( ) ki se nato lahko kombinirajo pri pripravi modulov potrjevanja skladnosti za določen proizvod. Priloga III, točka 2, Direktive 89/106 pa določa razne module potrjevanja skladnosti, ki vsebujejo razne kombinacije kontrole skladnosti. Sami moduli pa niso zavezujoči,( ) saj lahko Komisija v odločbi o potrjevanju skladnosti gradbenih proizvodov določi drugačne kombinacije postopkov potrjevanja skladnosti. Odločba Komisije o izbiri postopka(ov) potrjevanja skladnosti je praviloma sprejeta skupaj z odločbo o podelitvi mandata za standarde.( )

41. Sklep Sveta 90/683/EGS( ) je določal, da se lahko industrijski proizvodi, ki so zajeti v direktivah o tehnični uskladitvi, dajejo na trg šele, ko jim je proizvajalec dodal znak CE.

42. Ta sklep je bil razveljavljen in nadomeščen s Sklepom Sveta 93/465/EGS,( ) ki glede znaka CE vsebuje podobne določbe.( ) Na podlagi Sklepa Sveta 93/465/EGS je poglavitni cilj postopka ugotavljanja skladnosti omogočiti javnim organom, da zagotovijo, da so proizvodi, ki se dajejo na trg, v skladu z zahtevami, izraženimi v določbah direktiv, zlasti tistimi, ki se nanašajo na zdravje in varnost uporabnikov in potrošnikov.( ) Te določbe direktiv so zlasti v prilogah, ki vsebujejo bistvene zahteve, slednje pa so kogentne.( ) Ta sklep kot splošno pravilo določa, da mora proizvod preiti dve fazi ugotavljanja skladnosti, ki sta faza načrtovanja proizvodov in proizvodna faza, in se sme dati na trg šele ob pozitivnih rezultatih.( ) Zaradi tega lahko govorimo o obveznih postopkih ugotavljanja skladnosti.

43. Iz besedila člena 2(1) Direktive 89/106 jasno izhaja, da se smejo gradbeni proizvodi dati v promet le, če izpolnjujejo bistvene zahteve. Iz odstavka 6 v povezavi z odstavkom 2 člena 4 te site direktive pa izhaja pa izhaja, da znak CE, s katerim je opremljen gradbeni proizvod, pomeni, da ta proizvod ustreza bistvenim zahtevam. Teorija zato tudi za gradbene proizvode opozarja, da se lahko dajo v promet le, če so opremljeni z znakom CE.( ) Znak CE pomeni, da je proizvod primeren za pravni promet v Skupnosti.( )

44. Odgovor na vprašanje, kako se ugotavlja, ali določen gradbeni proizvod ustreza bistvenim zahtevam iz Priloge I k Direktivi 89/106, ponuja Odločba 1999/93. Skladnost vrat in vhodnih vrat z ustreznim okovjem ali brez njega za zajezitev ognja oz. dima in na izhodnih poteh se na podlagi člena 2 Odločbe 1999/93 potrjuje po postopku, po katerem je poleg proizvajalca, ki upravlja sistem nadzora tovarniške proizvodnje, v oceno in nadzor proizvodnje ali proizvoda vključen certifikacijski organ. V Prilogi III k Odločbi 1999/93 pa je za vrata z ustreznim okovjem, katerih predvidena uporaba je zajezitev ognja/dima in izhodne poti, izrecno predviden sistem potrjevanja skladnosti št. 1.

45. Na koncu je treba ugotoviti še to, ali so vrata, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, vrata in vhodna vrata z ustreznim okovjem ali brez njega, katerih predvidena uporaba je zajezitev ognja/dima in izhodne poti v smislu prilog II in III k Odločbi 1999/93.

46. Družbi Ecorad in Carp sta na obravnavi pred Sodiščem ES na izrecno vprašanje Sodišča ES izrecno pojasnili, da gre pri zadevnih vratih z okovjem proti paniki za spojen proizvod, ki je sestavljen iz vrat in iz okovja proti paniki. Ta proizvod je namenjen za hitro zapustitev stavbe. Družbi Ecorad in Carp sta še pojasnili, da mora biti okovje od leta 2003 opremljeno z lastnim znakom CE. Na izrecno vprašanje sodišča sta družba Carp in Komisija, ne da bi družba Ecorad prerekala te navedbe, še navedli, da morajo biti tudi celotna vrata, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, torej celoten proizvod, ki se bo uporabljal kot zunanja vrata( ) na izhodnih poteh ali pa celo kot vrata za izhod iz stavbe v sili, opremljena z znakom CE.

47. Najpomembnejša pri opredelitvi vrat, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, kot vhodnih vrat z okovjem na izhodnih poteh v smislu Odločbe 1999/93 je navedba družb Ecorad in Carp, ki sta jo podali na naroku, da naj bi se prodana vrata, glede katerih se vodi spor v postopku v glavni stvari, uporabljala kot zunanja vrata za hitro zapustitev prostora, in deloma tudi navedba družbe Ecorad, ki je bila podana na naroku, da so vrata namenjena za izhod v sili. Konkretno dejansko stanje, da so sporna vrata, ki jih je izdelala družba Carp, namenjena za to, da bodo nameščena kot zunanja vrata za hitro zapustitev prostora, zadošča, da se lahko ta proizvod subsumira pod abstraktno dejansko stanje kot vrata z ustreznim okovjem na izhodnih poteh v smislu prilog II in IIII k Odločbi 1999/93.

48. Zaradi tega Sodišču predlagam, naj na prvo vprašanje, ki ga je postavilo Tribunale ordinario di Novara, odgovori tako, da je treba določbe člena 2 in 3 ter prilog II in III k Odločbi 1999/93 razlagati tako, da se vrata ob izhodu iz stavbe, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, ki niso bila potrjena po sistemu potrjevanja skladnosti št. 1, ne smejo dati na trg.

B – Drugo vprašanje za predhodno odločanje

1. Navedbe strank

49. Družba Carp meni, da je Odločba 1999/93 naslovljena samo na države članice in da se z njo ne ustvarja obvezni učinek med posamezniki, saj je na podlagi člena 249 ES zavezujoča le za tiste, na katere je naslovljena. Komisija je s tem, da je sprejela to odločbo, le izpolnila dolžnost določiti sisteme potrjevanja skladnosti za različne tipe vrat na podlagi Direktive 89/106, saj je s tako odločbo določila tip postopka za potrjevanje skladnosti določenega izdelka ali skupine izdelkov v skladu s specifikacijami Direktive 89/106. Komisija podeli CEN mandat za izdelavo tehničnih standardov, na podlagi katerega CEN s tehničnimi specifikacijami določi bistvene zahteve za določen proizvod in obenem določi postopek potrjevanja skladnosti. Ko je harmonizirani standard sprejet, ga države članice prenesejo v svoj pravni red. Šele s tem prenosom postanejo tehnične specifikacije za proizvajalce zavezujoče.

50. Družba Ecorad opozarja, da je Komisija s tem, da je sprejela Odločbo 1999/93, uporabila člen 13(4) Direktive 89/106. Glede učinka odločbe pa ob sklicevanju na člen 249 ES navaja, da ima odločba zavezujoč učinek in da je v celoti zavezujoča za vse, na katere je naslovljena. Odločba, ki je naslovljena na države članice, je deloma podobna direktivi, ker od držav članic zahteva natančno določeno ravnanje in njen prenos v nacionalno pravo. Če pa taka odločba vsebuje neposredno uporabne določbe, imajo te v nacionalnem pravu neposredni učinek.

51. Odločba 1999/93 je bila sprejeta zaradi priprave tehnične norme, ki ima lahko posledice za pravice posameznikov. S to odločbo je bil določen postopek potrjevanja skladnosti za skupino proizvodov. Res je, da bodo morale države usklajeni standard, ko bo sprejet, prenesti v svoje pravo, vendar pa učinki Odločbe 1999/93 obstajajo že zdaj. Odločbe, ki so naslovljene na posameznike, so same po sebi neposredno uporabne in imajo znotraj držav članic neposredni učinek. Odločba 1999/93 je za proizvajalce na italijanskem trgu pravno zavezujoča in neposredno uporabljiva.

52. Avstrijska vlada meni, da odgovor na drugo vprašanje ni potreben.

53. Komisija meni, da se člen 2 in Priloga II k Odločbi 1999/93 uporabljata, če obstajajo tehnične specifikacije v smislu Direktive 89/106. Za člen 3 in Prilogo III k Odločbi 1999/93 pa meni, da se ne uporabljata zaradi tega, ker ni usklajenih standardov. Na naroku pred Sodiščem je Komisija na izrecno vprašanje še pojasnila, da Odločba 1999/93 ne ustvarja obveznega učinka med posamezniki. Ti se lahko sklicujejo le na nacionalne predpise, s katerimi je ta odločba prenesena.

2. Presoja generalne pravobranilke

54. Najprej je treba opozoriti, da je v praksi odločba Komisije o izbiri metod(e) potrjevanja skladnosti praviloma sprejeta skupaj z odločbo o podelitvi mandata za standarde( ) in je naslovljena na države članice.

55. Člen 249 ES vsebuje nomenklaturo nominatnih pravnih aktov prava ES.( ) Odstavek 4 tega člena določa, da je odločba v celoti zavezujoča za vse, na katere je naslovljena. S tem pa ta člen opredeli le pravni učinek odločbe, ne pa njene pravne narave. Zaradi tega je treba vprašanje predložitvenega sodišča, ki sprašuje, ali so določbe členov 2 in 3 ter Priloge II in Priloge III k Odločbi 1999/93 pravno zavezujoče, razumeti tako, da ima ta odločba neposredni učinek. Glede na tretje vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, drugega vprašanja a contrario ne moremo razlagati tako, kot da bi se z njim spraševalo, ali je odločba veljavna. Zaradi tega je treba analizirati, ali ima odločba, naslovljena na vse države članice, neposredni učinek in ali je ta neposredni učinek vertikalen ali tudi horizontalen.

56. V pravu ES se glede neposrednega učinka pravnih aktov razlikuje med popolnim in delnim neposrednim učinkom. Popolni neposredni učinek pomeni, da neki akt prava Skupnosti ustvarja pravice v razmerju med posamezniki (horizontalni neposredni učinek), pravice v razmerju posameznika do države članice (naraščajoči vertikalni neposredni učinek) in pravice države v razmerju med državo do posameznika (padajoči vertikalni neposredni učinek). Delni neposredni učinek oblikuje le pravice posameznika v razmerju do države članice (naraščajoči vertikalni neposredni učinek).( )

57. Naslovniki odločbe v smislu člena 249 ES so lahko posamezniki in tudi država članica oziroma vse države članice.( )

58. Če so naslovniki odločbe določeni posamezniki, se odločba, sprejeta na pravni podlagi člena 249, četrti odstavek, ES, lahko primerja z upravnim aktom.( ) Zaradi tega teorija meni, da je odločba, ki je naslovljena na določene posameznike, individualni pravni akt,( ) ki nima splošnega in abstraktnega učinka.( ) Ker odločba, ki je naslovljena na določenega posameznika oziroma na določene posameznike, ne potrebuje notranjega pravnega akta, s katerim bi države članice prenesle njeno vsebino v nacionalno pravo, ima lahko v razmerju naslovnikov do države članice neposredni učinek( ), na katerega se ti lahko sklicujejo v postopkih pred nacionalnimi sodišči.( )

59. Odločba, ki je naslovljena na vse države članice, je glede na svoje učinke splošni akt.( ) Vsebina Odločbe Komisije 1999/93 je bolj podobna direktivi kot pa kolektivni odločbi( ), s katero se urejajo posamična razmerja.( )

60. Če je namen odločbe, ki so jo sprejele institucije, poenotenje izvajanja prava ES, je taka odločba praviloma naslovljena na vse države članice. Učinek take odločbe v državah članicah je splošen in abstrakten.( ) Če primerjamo ta položaj z nacionalnim pravom, je odločba institucije Skupnosti, ki je naslovljena na vse države članice, po vsebini podobna navodilu upravi, ki ga za izvajanje predpisa izda vlada. Države članice morajo tako odločbo prenesti v nacionalno pravo. Člena 1 in 2 Odločbe 1999/93 državam članicam dejansko nalagata, kako je treba izvajati Direktivo 89/106 v postopku potrjevanja skladnosti vrat, oken, naoknic, rolojev, vhodnih vrat in okovja. S tem pa te določbe jasno in brezpogojno nalagajo državam članicam, kako se izvede postopek potrjevanja skladnosti za vrata, okna, naoknice, vhodna vrata in stavbno okovje. Zaradi tega je vsebina členov 1 in 2 podobna vsebini direktive.

61. Sodišče ES je razsodilo, da je „odločba, ki je naslovljena na državo članico, zavezujoča za vse organe države članice, na katero je naslovljena, vključno s sodišči. Zaradi tega nacionalna sodišča ne smejo na podlagi načela primarnosti prava ES uporabiti predpisov, če bi uporaba teh predpisov oškodovala odločbo Skupnosti.“( )

62. Odločbe, ki so naslovljene na države članice, imajo pod določenimi predpostavkami neposredni učinek, tako da se tudi tretje osebe lahko sklicujejo na take odločbe.( )

63. Sodna praksa je že na začetku 70-ih let razvila mnenje, „da bi bilo v neskladju z obveznim učinkom, ki ga ima člen 189,( ) če bi se načeloma izključilo, da bi se zadevne osebe lahko sklicevale na obveznost, ki jim je bila naložena z odločbo. Zlasti v primerih, ko organi Skupnosti državo članico ali vse države članice zavežejo k določenemu ravnanju, bi bil polni učinek (effet utile) takega ukrepa oslabljen, če se državljani te države ne bi mogli sklicevati nanj in če ga državna sodišča ne bi mogla upoštevati kot sestavni del prava Skupnosti. Sicer so lahko učinki odločbe drugačni od tistih, ki jih ima določba, ki jo vsebuje uredba; ta razlika pa ne izključuje, da je končni rezultat, ki je pravica posameznika, da se sklicuje na ta ukrep pred sodiščem, lahko enak kot pri neposredno uporabljivi določbi uredbe.“( )

64. Predpostavka neposredne uporabnosti odločbe, ki je naslovljena na države članice, je, da je obveznost države članice, ki izhaja iz odločbe, „nepogojna in zadostno jasna in natančna, da lahko oblikuje neposredne učinke v razmerjih med državami članicami in posamezniki“.( ) „Dejstvo, da odločba državam članicam, ki so njeni naslovniki, omogoča, da odstopajo od jasnih in natančnih določb te odločbe, ne odvzame samo po sebi neposrednega učinka tem določbam. Te določbe imajo lahko neposredni učinek zlasti, če se nad uporabo dovoljenih možnosti odstopanja lahko izvaja sodni nadzor.“( )

65. Ob pregledu navedene sodne prakse lahko ugotovimo, da se je sodna praksa glede odločb ukvarjala le s naraščajočim vertikalnim neposrednim učinkom, torej s pravico posameznika, da se sklicuje na odločbo, naslovljeno na državo članico ali pa na države članice, v razmerju do države članice. V tej zadevi ni sporno, da bi se lahko družba Carp v sporu z italijanskimi nosilci javnih pooblastil – torej z italijansko državo – glede izpolnjevanja bistvenih zahtev za vrata, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, sklicevala na določbe Odločbe 1999/93. Vendar gre v konkretni zadevi za civilni spor, ki poteka med posameznikoma. Gre torej za vprašanje horizontalnega neposrednega učinka Odločbe 1999/93, ki je naslovljena na vse države članice.

66. Teorija meni, da odločbe, ki so naslovljene na vse države članice, nimajo horizontalnega neposrednega učinka.( ) Teorija pride do takega sklepa s trditvijo, da se sodna praksa o horizontalnem neposrednem učinku direktiv „veliko (largement)“ uporablja tudi za odločbe, naslovljene na države članice.( ) Sodna praksa glede horizontalnega neposrednega učinka direktiv tradicionalno zastopa stališče, da „direktiva ne more sama oblikovati obveznosti za posameznike, tako da sklicevanje na direktivo kot tako v razmerju do posameznika ni mogoče“.( ) Zato se tudi „jasna, natančna in nepogojna določba direktive, s katero se posameznikom podelijo pravice ali naložijo obveznosti, ne more uporabljati v okviru spora, ki poteka izključno med posamezniki“.( ) V teoriji se zaradi tega ugotavlja, da sodna praksa prepoveduje posamezniku, da bi se v razmerju do drugega posameznika skliceval na določbe direktive, pa čeprav te izpolnjujejo predpostavke za neposredni učinek.( )

67. V novejši sodni praksi je Sodišče v zadevi Mangold( ) uporabilo direktivo v horizontalnem razmerju med posameznikoma. Gre pravzaprav za prvo zadevo, v kateri je Sodišče odločalo o diskriminaciji zaradi starosti. Menim, da je treba v obravnavani zadevi analizirati predvsem točki 74 in 75 sodbe v zadevi Mangold. Sodišče je v tej zadevi v točki 2 izreka razsodilo: „pravo Skupnosti in zlasti člen 6(1) Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (v nadaljevanju: Direktiva 2000/78)( ) je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki […] dopušča neomejeno sklepanje pogodb o zaposlitvi za določen čas z delavci, starejšimi od 52 let, razen če je podana tesna zveza s predhodno pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas z istim delodajalcem. Nacionalno sodišče v skladu s splošnim načelom enakega obravnavanja ne glede na starost ne sme uporabiti določb nacionalnega prava, ki so v nasprotju z njim, in sicer niti takrat, ko se rok za prenos navedene direktive še ni iztekel“.( ) Glede na to, da je v zadevi Mangold spor v glavni stvari potekal glede veljavnosti pogodbene klavzule o omejitvi trajanja pogodbe o zaposlitvi, je treba zgoraj navedeno točko 2 izreka sodbe razumeti tako, da nacionalno sodišče v postopku v glavni stvari v sporu, ki poteka med posameznikoma, delojemalcem in delodajalcem, ne sme uporabiti nacionalnega predpisa, ki ni v skladu s pravom Skupnosti.

68. To je Sodišče ugotovilo z obrazložitvijo, „da Direktiva 2000/78 sama ni posvečena načelu enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu. Po členu 1 te direktive je njen namen namreč ‚opredeliti splošni okvir boja proti diskriminaciji zaradi vere ali prepričanja, hendikepiranosti, starosti ali spolne usmerjenosti‘, pri čemer splošna prepoved teh oblik diskriminacije, kot izhaja iz prve in četrte uvodne izjave direktive, izhaja iz različnih mednarodnih pogodb in ustavnih tradicij, skupnih državam članicam.“( )

69. „Prepoved diskriminacije zaradi starosti je tako treba obravnavati kot splošno načelo prava Skupnosti.“( ) Sodba v zadevi Mangold se lahko primerja z rešitvami, ki jih pozna zlasti nemško ustavno pravo v teoriji o posrednem terciarnem učinku temeljnih pravic (mittelbare Drittwirkung der Grundrechte). V nemški teoriji je navajano, da je pogodbena klavzula v pogodbi o zaposlitvi za tajnice, da je pogodba sklenjena pod razveznim pogojem sklenitve zakonske zveze, nična.( ) Ničnost take pogodbene klavzule se obrazloži s tem, da taka pogodbena določba krši temeljno vrednostno načelo( ) člena 6(1) nemškega temeljnega zakona (Grundgesetz, v nadaljevanju GG).( ) Določba člena 6 GG se uporablja kot vodilo pri zapolnjevanju generalnih klavzul. Prvi odstavek paragrafa 138 nemškega državljanskega zakonika (Bürgerliches Gesetzbuch, v nadaljevanju: BGB) vsebuje generalno klavzulo o pravnih poslih contra bonos mores.( ) Nacionalno sodišče mora upoštevati temeljno odločitev države za varstvo zakonske zveze in družine. Predpise o veljavnosti pogodb mora razlagati ob upoštevanju temeljnih pravic( ) in mora zato ugotoviti ničnost določbe pogodbe o zaposlitvi, ki nasprotuje varstvu zakonske zveze in družine, saj je ta v neskladju z javnim redom in moralnimi načeli družbe.

70. Taka argumentacija velja a simili ad simile tudi za zadevo Mangold. Sodišče je hotelo poudariti pomen prepovedi diskriminacije zaradi starosti in precizirati možnosti pravnega varstva delojemalcev, ki so oškodovani zaradi take diskriminacije. Prepoved diskriminacije zaradi starosti je temeljna svetovnonazorska in vrednostna odločitev prava Skupnosti, čeprav je ta v direktivi, ki načeloma nima horizontalnega neposrednega učinka. Na podlagi člena 10 ES morajo države članice upoštevati tako vrednostno presojo. Organi držav članic in nosilci javnih pooblastil teh držav članic morajo, kadar odločajo v razmerju med posamezniki, upoštevati tudi temeljne vrednostne presoje in odločitve, ki jih vsebuje pravo Skupnosti. To je ratio legis sodbe v zadevi Mangold. Ta sodba je navodilo, kako naj ravnajo nacionalna sodišča v sporih, ki zadevajo vtoževano diskriminacijo zaradi starosti, če je nacionalno pravo ne upošteva enako kot pravo Skupnosti. Zato ni utemeljenega razloga, da bi se na drugih področjih odstopilo od ustaljene sodne prakse, ki ne dopušča horizontalnega neposrednega učinka določb direktiv in odločb, naslovljenih na države članice.

71. Od vprašanja horizontalnega neposrednega učinka Odločbe 1999/93 je treba razlikovati vprašanje, kaj je neizpolnitev pogodbe ali izpolnitev z napako. Vprašanje, ali dobava vrat, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, ki niso potrjena po postopku potrjevanja skladnosti po sistemu št. 1, pomeni neizpolnitev pogodbe ali pa vsaj izpolnitev pogodbe z napako s stališča prava Skupnosti, ni povezano z uporabo sistema potrjevanja skladnosti št. 1 v razmerjih med posamezniki. S stališča prava Skupnosti kogentno, torej zavezujoče potrjevanje skladnosti gradbenega proizvoda zadeva izključno razmerje med proizvajalcem in državo članico in ne med posameznikoma.

72. Zato Sodišču predlagam, naj na drugo vprašanje, ki ga je postavilo Tribunale Ordinario di Novara, odgovori tako, da člena 2 in 3 ter Prilogi II in III k Odločbi 1999/93 nimajo horizontalnega neposrednega učinka v sporu, ki poteka med posamezniki, in posamezniku ne omogočajo, da bi se v sporu, ki poteka med posamezniki, v razmerju do drugega posameznika skliceval na Odločbo 1999/93.

C – Tretje vprašanje za predhodno odločanje

1. Trditve strank

73. Družba Carp meni, da je Odločba 1999/93 neveljavna, in v zvezi s tem navaja, da nujnost zahteve po uporabi sistema potrjevanja skladnosti št. 1 v Odločbi 1999/93 ni obrazložena. Odločba naj bi bila zato v nasprotju s členom 253 ES, saj sploh ne vsebuje obrazložitve. Poleg tega naj bi ta odločba kršila načelo sorazmernosti in načelo svobodne konkurence.

74. Glede načela sorazmernosti družba Carp najprej ponavlja, da so vrata, opremljena z okovjem proti paniki, v bistvu namenjena temu, da osebe lahko hitro zapustijo prostor, v katerem so. Opozarja tudi, da je okovje ki se pritrdi na vrata, že opremljeno z znakom skladnosti CE, ko ga proizvajalec vrat pridobi. Zaradi tega mora biti postopek ugotavljanja skladnosti za pridobitev znaka skladnosti CE oblikovan tako, da zagotavlja varnost vrat in da na dejavnost proizvajalcev ne vpliva nesorazmerno. Sistem ugotavljanja skladnosti št. 1, ki zahteva intervencijo certifikacijskega organa, ni niti primeren niti potreben za zagotavljanje varnosti varnostnih vrat, opremljenih z okovjem proti paniki, ker lahko enako varnost zagotavljajo drugi, za proizvajalca manj obremenjujoči sistemi ugotavljanja skladnosti, ki jih predvideva Direktiva 89/106, ki tudi zagotavljajo, da izdelani proizvod ustreza tehničnim specifikacijam.

75. Odločba 1999/93 naj bi po mnenju družbe Carp tudi kršila načelo proste konkurence, ki ga vsebujeta člen 2 in člen 98 ES, ker oblikuje prednosti v korist nekaterih oseb, ki spreminjajo in omejujejo konkurenco na trgu. Obrtniki in mali proizvajalci nimajo zadostnih sredstev za uporabo sistema skladnosti št. 1 za izdelavo vrat, zaradi česar bodo jih bodo nehali proizvajati. Po drugi strani pa bodo imela prednost velika in srednje velika podjetja, ki imajo že dolgo časa certifikat ISO 9000, ki ustreza pogojem sistema potrjevanja skladnosti št. 1.

76. Glede tretjega vprašanja družba Ecorad ni zavzela mnenja in odgovor prepušča v presojo Sodišču.

77. Komisija in avstrijska vlada menita, da na tretje vprašanje ni treba odgovoriti.

2. Presoja generalne pravobranilke

78. Uvodoma je treba opozoriti, „da je le nacionalno Sodišče, ki odloča v sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločitev, ki jo je treba sprejeti, pristojno za presojanje, glede na posebnosti zadeve, o tem, ali potrebuje predhodno odločbo za to, da izda sodbo, in o pomembnosti vprašanj, ki jih zastavi Sodišču“.( ) Zato mora Sodišče glede na to, da se zastavljena vprašanja za predhodno odločanje nanašajo na razlago prava Skupnosti, načeloma odločiti.( )

79. Na podlagi ustaljene sodne prakse je „odločitev o vprašanju za predhodno odločanje, ki ga je zastavilo nacionalno Sodišče, mogoče zavrniti le, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Skupnosti ni v nobeni zvezi z resničnostjo ali predmetom spora o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo dejanskih in pravnih elementov, potrebnih za to, da poda koristen odgovor na zastavljena vprašanja“.( )

80. V tej zadevi odgovor Sodišča ES na tretje vprašanje ne bi bil koristen za postopek v glavni stvari.

81. V postopku v glavni stvari je predložitveno sodišče postavilo tri vprašanja. Drugo in tretje vprašanje sta v medsebojni zvezi. Tretje vprašanje, ki se nanaša na veljavnost Odločbe 1999/93, je pogojeno z natančno določenim odgovorom na drugo vprašanje. Za postopek v glavni stvari je odgovor na tretje vprašanje, ki se nanaša na veljavnost Odločbe 1999/93, smiseln le, če bi se na drugo vprašanje odgovorilo, da ima Odločba 1999/93 horizontalni neposredni učinek, tako da je zavezujoča za posameznike v sporu med posamezniki. Ker pa Odločba 1999/93 nima horizontalnega neposrednega učinka, se ne uporablja v postopkih oziroma razmerjih med posamezniki, zato vprašanje veljavnosti te odločbe ni pomembno za odločanje v postopku v glavni stvari pred predložitvenim sodiščem.

82. Zaradi tega Sodišču predlagam, naj na tretje vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo Tribunale Ordinario di Novara, odgovori tako, da ni treba preizkusiti veljavnosti Odločbe 1999/93.

V – Sklepni predlogi

83. Na podlagi navedenega predlagam, naj Sodišče ES na vprašanja, ki mu jih je zastavilo Tribunale Ordinario di Novara, odgovori tako:

1. Člena 2 in 3 ter Prilogi II in III k Odločbi Komisije z dne 25. januarja 1999 o postopku za potrjevanje skladnosti gradbenih proizvodov v skladu s členom 20(2) Direktive Sveta 89/106/EGS v zvezi z vrati, okni, naoknicami, roloji, vhodnimi vrati in ustreznim stavbnim okovjem je treba razlagati tako, da se vrata ob izhodu iz stavbe, ki so namenjena za to, da se opremijo z okovjem proti paniki, ki niso bila potrjena po sistemu potrjevanja skladnosti št. 1, ne smejo dati na trg.

2. Člena 2 in 3 in Prilogi II in III k Odločbi Komisije z dne 25. januarja 1999 o postopku za potrjevanje skladnosti gradbenih proizvodov v skladu s členom 20(2) Direktive Sveta 89/106/EGS v zvezi z vrati, okni, naoknicami, roloji, vhodnimi vrati in ustreznim stavbnim okovjem nimajo horizontalnega učinka v sporu, ki poteka med posamezniki, in posamezniku ne omogočajo, da bi se v sporu, ki poteka med posamezniki, v razmerju do drugega posameznika skliceval na to odločbo.

3. O veljavnosti Odločbe Komisije z dne 25. januarja 1999 o postopku za potrjevanje skladnosti gradbenih proizvodov v skladu s členom 20(2) Direktive Sveta 89/106/EGS v zvezi z vrati, okni, naoknicami, roloji, vhodnimi vrati in ustreznim stavbnim okovjem ni treba odločati.