35

Sodišče prve stopnje je v točkah od 96 do 104 izpodbijane sodbe navedlo: „96 Glede tega je treba opozoriti, da sodni nadzor nad zakonitostjo akta, s katerim so bili proti subjektu sprejeti omejevalni ukrepi, vsebuje presojo dejstev in okoliščin, navedenih v njegovo utemeljitev, ter preverjanje dokazov in informacij, na katerih temelji ta presoja. V primeru izpodbijanja mora Svet te dokaze predložiti, da jih sodišče Unije preveri (glej v tem smislu sodbo z dne 14. oktobra 2009 v zadevi Bank Melli Iran proti Svetu, T-390/08, ZOdl., str. II-3967, točki 37 in 107). 97 V nasprotju s trditvami Sveta tako nadzor nad zakonitostjo, ki ga je treba opraviti v obravnavanem primeru, ni omejen na preverjanje abstraktne ‚verjetnosti‘ navedenih razlogov, temveč mora vsebovati vprašanje, ali so ti razlogi pravno zadostno podprti s konkretnimi dokazi in informacijami. 98 Svet prav tako ne more trditi, da ni dolžan predložiti teh dokazov. 99 Prvič, Svet glede tega trdi, da so bili omejevalni ukrepi proti tožečima strankama sprejeti na predlog države članice v skladu s postopkom, določenim v členu 23(2) Sklepa 2010/413. Ta okoliščina pa nikakor ne spremeni tega, da gre pri [spornih] aktih za akte Sveta, ki se mora zato prepričati, da je njihovo sprejetje utemeljeno, po potrebi tako, da državo članico zaprosi, naj mu predloži dokaze in informacije, potrebne za to. 100 Drugič, Svet se ne more sklicevati na to, da zadevni dokazi izvirajo iz zaupnih virov in jih zato ni mogoče razkriti. Čeprav bi namreč ta okoliščina utegnila upravičevati omejitve glede obvestitve [družbe Fulmen in g. Mahmoudiana] ali njunih odvetnikov o teh dokazih, pa mora biti sodišču Unije glede na bistveni pomen sodnega nadzora v kontekstu sprejemanja omejevalnih ukrepov omogočen nadzor nad zakonitostjo in utemeljenostjo takih ukrepov, ne da bi bilo mogoče proti njemu uveljavljati tajnost ali zaupnost dokazov in informacij, ki jih je uporabil Svet (glej po analogiji [sodbo Splošnega sodišča z dne 12. decembra 2006 v zadevi Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran proti Svetu, T-228/02, ZOdl., str. II-4665] točka 155). Poleg tega Svet nima pravice, da akt o sprejetju omejevalnih ukrepov utemelji na informacijah ali gradivu iz spisa, ki jih je posredovala država članica, če ta ne želi odobriti njihovega posredovanja sodišču Unije, ki nadzoruje zakonitost tega sklepa (glej po analogiji sodbo Splošnega sodišča z dne 4. decembra 2008 v zadevi People’s Mojahedin Organization of Iran proti Svetu, T-284/08, ZOdl., str. II-3487, točka 73). 101 Tretjič, Svet napačno trdi, da od njega ni mogoče zahtevati dokaza, da je subjekt sodeloval pri širjenju jedrskega orožja, saj so zadevna ravnanja tajna. Po eni strani zgolj dejstvo, da je bilo sprejetje omejevalnih ukrepov predlagano na podlagi člena 23(2) Sklepa 2010/413, pomeni, da ima zadevna država članica ali visoki predstavnik Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko, odvisno od primera, na voljo dokaze ali informacije, ki po njegovem mnenju dokazujejo, da zadevni subjekt sodeluje pri širjenju jedrskega orožja. Po drugi strani lahko morebitne težave Sveta pri poskusu dokazovanja tega sodelovanja v nekaterih primerih vplivajo na dokazni standard, ki se od njega zahteva. Te težave pa ne morejo povzročiti popolne odprave njegovega dokaznega bremena. 102 Svet ni v zvezi s presojo obravnavanega primera predložil nobenega dokaza ali informacije v utemeljitev razloga, navedenega v [spornih] aktih. Kot v bistvu priznava, se je oprl zgolj na neutemeljene trditve, da je družba Fulmen vgrajevala električno opremo na lokaciji Qom/Fordoo pred razkritjem te lokacije. 103 V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da Svet ni predložil dokaza, da je bila družba Fulmen dejavna na lokaciji, zato je treba tretji tožbeni razlog sprejeti, ne da bi se bilo treba izreči o drugi trditvi, ki jo v zadevi T‑440/10 navaja [g.] Mahmoudian in se nanaša na njegov položaj v družbi Fulmen. 104 Ker se Svet v [spornih] aktih ni skliceval na druge okoliščine, ki bi utemeljevale sprejetje omejevalnih ukrepov proti družbi Fulmen in g. Mahmoudianu, je treba navedene akte razglasiti za nične v delu, v katerem se nanašajo na [družbo Fulmen in g. Mahmoudiana].“