ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 10. septembra 2014

Maria Teresa Visser-Fornt Raya

proti

Evropskemu policijskemu uradu (Europol)

„Javni uslužbenci — Postopek — Odmera stroškov“

Predmet:

Vloga za odmero stroškov, ki se lahko povrnejo, ki jo je na podlagi člena 92 Poslovnika vložila M. T. Visser-Fornt Raya na podlagi sodbe, izrečene v zadevi Visser-Fornt Raya/Europol (F‑35/09, EU:F:2010:61).

Odločitev:

Skupni znesek stroškov, ki jih mora Evropski policijski urad povrniti M. T. Visser-Fornt Rayi, znaša 1343,18 EUR, na ta znesek pa se zaračunajo zamudne obresti od datuma vročitve tega sklepa do datuma plačila, po obrestni meri, izračunani na podlagi obrestne mere Evropske centralne banke za glavne operacije refinanciranja, ki se je uporabljala v zgoraj navedenem obdobju, povečani za dve točki.

Povzetek

Sodni postopek – Stroški – Odmera – Stroški, ki se lahko povrnejo – Dejavniki, ki jih je treba upoštevati – Sporazum med stranko in njenim odvetnikom glede njegove nagrade – Izključitev

(člen 91(b) Poslovnika Sodišča za uslužbence)

Sodišče Unije ni pristojno za določitev nagrade, ki jo morajo stranke plačati svojim odvetnikom, temveč mora določiti znesek, do katerega se lahko za ta plačila zahteva povrnitev stroškov od stranke, ki ji je bilo naloženo plačilo stroškov. Iz tega sledi, da dokazilo o plačilu stroškov, katerih povračilo se zahteva, ni nujno, da bi Sodišče za uslužbence določilo stroške, ki se lahko povrnejo.

Sodišču Unije namreč pri odločanju o odmeri stroškov ni treba upoštevati morebitnega sporazuma, ki so ga v zvezi s tem sklenili zadevna stranka in njeni zastopniki ali svetovalci.

Zato dejstvo, da so se tožeča stranka in njeni odvetniki v sporazumu dogovorili, da tožeča stranka svojim odvetnikom ne bo izplačala nagrade, ne vpliva na pravico tožeče stranke, da se ji povrnejo stroški, ki so nastali v okviru postopka v glavni stvari.

(Glej točke 14, 19 in 20.)

Napotitev na:

Sodišče: sklepi Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisija, 318/82, EU:C:1985:468, točka 2; C.A.S./Komisija, C‑204/07 P‑DEP, EU:C:2009:526, točka 13; in Kronofrance/Nemčija in drugi, C‑75/05 P‑DEP in C‑80/05 P‑DEP, EU:C:2013:458, točka 30.
SKLEP PREDSEDNIKA DRUGEGA SENATA

SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

z dne 15. junija 2010

Zadeva F-51/09

Alessandro Petrilli

proti

Evropski komisiji

„Sporazumna rešitev spora na predlog Sodišča za uslužbence – Izbris“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero A. Petrilli, nekdanji uradnik Komisije, upokojen s 1. julijem 2007, predlaga razglasitev ničnosti odločbe organa, pristojnega za imenovanja, z dne 18. februarja 2009, s katero je bila zavrnjena pritožba, ki jo je 20. oktobra 2008 na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije vložil zoper odločbo Urada za upravljanje in izplačevanje posameznih dajatev z dne 16. oktobra 2008, s katero je bilo zavrnjeno, da bi se kraj njegovega stalnega prebivališča po upokojitvi določil v Italiji in, posledično, prvič, naj se za njegovo pokojnino uporabi korekcijski koeficient za Italijo, drugič, naj se mu dodeli nadomestilo za selitev in, tretjič, naj se mu dodeli dvojni dodatek za šolanje, ki ga prejema za svojo hčer.

Odločitev: Zadeva F-51/09, Petrilli proti Komisiji, se izbriše iz vpisnika Sodišča za uslužbence. Komisija izplača 5750 EUR tožeči stranki, ta pa se v zameno odreče vsakršnim zahtevam, vključno z zahtevki za plačilo stroškov. Tožeča stranka nosi morebitni preostanek svojih stroškov. Komisija nosi svoje stroške.

Povzetek

Uradniki – Pravno sredstvo – Sporazumna rešitev spora pred Sodiščem za uslužbence – Izbris iz vpisnika

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člena 69 in 74)
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 4. junija 2009

Zadeva F-56/08

Jorge de Britto Patricio-Dias

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Skupni sistem zdravstvenega zavarovanja – Upravičenost vzdrževanih otrok do skupnega sistema primarnega zdravstvenega zavarovanja – Neobstoj pritožbe – Očitna nedopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero J. de Britto Patricio-Dias izpodbija odločbo Komisije o zavrnitvi, da so njegovi vzdrževani otroci upravičeni do skupnega sistema primarnega zdravstvenega zavarovanja institucij Evropskih skupnosti.

Odločitev: Tožba se zavrže kot očitno nedopustna. Tožeči stranki se naloži plačilo stroškov.

Povzetek

1. Ničnostna tožba – Akti, zoper katere ni pravnega sredstva – Pojem – Akt, ki lahko vpliva na pravni položaj – Tožba, vložena samo zoper obrazložitev akta – Nedopustnost

(člen 230 ES)

2. Uradniki – Pravno sredstvo – Predhodna upravna pritožba – Neobstoj – Nedopustnost

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

1. Akti ali odločbe, zoper katere je mogoče vložiti ničnostno tožbo, so samo ukrepi, ki imajo zavezujoče pravne učinke, ki lahko neposredno in takoj vplivajo na interese tožeče stranke s tem, da bistveno spreminjajo njen pravni položaj. Ni pa mogoče vložiti ničnostne tožbe le zoper obrazložitev takih aktov, ker ne pomeni potrebne podpore izreku akta, ki posega v položaj.

(Glej točko 15.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 17. september 1992, NBV in NVB proti Komisiji, T-138/89, Recueil, str. II-2181, točka 31.

2. V skladu s členom 91(2) Kadrovskih predpisov je tožba zoper akt, ki posega v položaj, dopustna samo, če je bila organu, pristojnemu za imenovanja, prej predložena pritožba v smislu člena 90(2) v roku, določenem v tem členu, in če je bila ta pritožba predmet odločbe o zavrnitvi ali zavrnitve zaradi molka organa.

(Glej točko 16.)

Sklicevanje na:

Sodišče prve stopnje: 7. december 1999, Reggimenti proti Parlamentu, T-108/99, RecFP, str. I-A-243 in II-1205, točka 19.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 29. oktobra 2009

Zadeva F-94/08

Luigi Marcuccio

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Izvršitev sodbe – Povračilo stroškov – Namen uprave, da uradniku odtrga določen znesek od zneska njegove invalidnine – Neobstoj akta, ki posega v položaj – Odškodninski zahtevek – Očitna nedopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero L. Marcuccio v bistvu predlaga razglasitev ničnosti obvestila Komisije z dne 28. marca 2008, s katerim ga ta obvešča, da bo od njegove invalidnine odbila določen znesek, da si bo tako povrnila stroške, ki jih je imela s prejšnjim sodnim postopkom.

Odločitev: Tožba se zavrže kot očitno nedopustna. Tožeči stranki se naloži plačilo stroškov.

Povzetek

Uradniki – Tožba – Akt, ki posega v položaj – Pojem – Obvestilo uprave zadevni osebi, da bo od njene invalidnine odbila določen znesek – Izključitev

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

Obvestilo uprave uradniku, da bo od njegove invalidnine odbila določen znesek, če pri sodišču Skupnosti ne bo vložil predloga za odmero stroškov, ki so mu bili naloženi v prejšnji zadevi, ne pomeni sprejetja dokončne odločbe uprave in ne more šteti za neposredno in takojšnje prizadetje njegovih interesov, ki bi s tem močno spremenilo njegov pravni položaj.

(Glej točki 21 in 24.)
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (prvi senat)

z dne 15. julija 2008

Zadeva F-28/08

Michel Pouzol

proti

Računskemu sodišču Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Pokojnine – Prenos pokojninskih pravic, pridobljenih pred nastopom dela v Skupnostih – Potrditvene odločbe – Nedopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero M. Pouzol predlaga predvsem, po eni strani, razglasitev ničnosti odločbe Računskega sodišča z dne 29. novembra 2007 o zavrnitvi njegove pritožbe zoper odločbi z dne 10. maja 2007, s katerima je bila ugotovljena dodatna pokojninska doba Skupnosti zaradi prenosa pokojninskih pravic, ki jih je pridobil v dodatnih pokojninskih sistemih v Franciji, in, po drugi strani, priznanje skupne dodatne pokojninske dobe Skupnosti v obsegu 10 let, 3 mesece in 24 dni zaradi tega prenosa.

Odločitev: Tožba se zavrže kot nedopustna. Tožeči stranki se naloži plačilo stroškov.

Povzetek

Uradniki – Tožba – Akt, ki posega v položaj – Pojem – Izključno potrditveni akt – Izključitev

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90(2) in 91(1))

Ničnostna tožba zoper odločbo, s katero je le potrjena prejšnja odločba, ki ni bila pravočasno izpodbijana, je nedopustna. Odločba je izključno potrditvena glede na prejšnjo odločbo, kadar v primerjavi s prejšnjim aktom ne vsebuje nobenega novega elementa in pred njeno izdajo položaj naslovnika tega prejšnjega akta ni bil ponovno pregledan dejansko in temeljito ali na podlagi novih elementov. Popravek vsebinske napake, ki ne vpliva na sámo vsebino akta, sam po sebi ne more pomeniti sprejetja nove odločbe.

(Glej točke 45, 47 in 60.)

Napotitev na:

Sodišče: 9. marec 1978, Herpels proti Komisiji, 54/77, Recueil, str. 585, točke od 11 do 14; 10. december 1980, Grasselli proti Komisiji, 23/80, Recueil, str. 3709, točka 18; 11. marec 1986, Adams in drugi proti Komisiji, 294/84, Recueil, str. 977, točke od 14 do 16; 2. junij 1994, AC-ATEL Electronics Vertriebs, C-30/93, Recueil, str. I-2305, točka 24;

Sodišče prve stopnje: 14. oktober 1999, CAS Succhi di Frutta proti Komisiji, združeni zadevi T-191/96 in T-106/97, Recueil, str. II-3181, točka 60; 26. oktober 2000, Ripa di Meana in drugi proti Parlamentu, združene zadeve od T-83/99 do T-85/99, Recueil, str. II-3493, točki 33 in 34;

Sodišče za uslužbence: 19. december 2006, Suhadolnik proti Sodišču, F-78/06, ZOdl. JU, str. I-A-1-191 in II-A-1-795, točki 31 in 32.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 7. oktobra 2009

Zadeva F-122/07

Luigi Marcuccio

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Zahteva za preiskavo – Zavrnitev institucije, da odločbo prevede v jezik, ki ga je izbrala tožeča stranka – Očitna nedopustnost – Očitno pravno neutemeljena tožba“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero L. Marcuccio predlaga zlasti razglasitev ničnosti odločbe Komisije o zavrnitvi njegovega predloga za začetek preiskave glede nekaterih dogodkov, ki naj bi jih doživel v letih 2001 in 2003, in naložitev Komisiji, naj mu plača odškodnino.

Odločitev: Tožba se zavrže kot delno očitno nedopustna in kot delno očitno brez pravne podlage. Tožeči stranki se naloži plačilo stroškov.

Povzetek

Uradniki – Dolžnost skrbnega ravnanja uprave – Obveznost naslovitve posamične odločbe na uradnika v jeziku, ki ga ta zelo dobro pozna

(člen 21 ES; Listina o temeljnih pravicah, člen 41(4); Poslovnik Komisije, Priloga, točka 4)

Institucije morajo v skladu s svojo dolžnostjo skrbnega ravnanja posamično odločbo na uradnika nasloviti v jeziku, ki ga ta zelo dobro pozna.

Niti iz člena 21, tretji odstavek, ES, niti iz točke 4 kodeksa dobrega upravnega ravnanja, niti iz člena 41(4) Listine o temeljnih pravicah ni mogoče sklepati, da bi morala biti vsaka odločitev, ki jo institucija Skupnosti naslovi na svojega uradnika, napisana v jeziku prvotnega dopisovanja. Navedene določbe se namreč uporabljajo v razmerjih med institucijami in njihovimi uslužbenci samo, kadar ti na institucije naslovijo besedilo samo kot državljani Unije in ne kot uradniki ali drugi uslužbenci Skupnosti. Če bi morale institucije vsekakor odgovoriti na zahtevo uradnika v istem jeziku, kot je bil uporabljen v navedeni zahtevi, bi to institucijam povzročilo nepremostljive težave.

(Glej točke od 60 do 65.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 23. marec 2000, Rudolph proti Komisiji, T-197/98, RecFP, str. I-A-55 in II-241, točka 46; 7. februar 2001, Bonaiti Brighina proti Komisiji, T-118/99, RecFP, str. I-A-25 in II-97, točka 13; 17. maj 2006, Lavagnoli proti Komisiji, T-95/04, ZOdl. JU, str. I-A-2-121 in II-A-2-569, točka 48;

Sodišče za uslužbence: 13. december 2007, Duyster proti Komisiji, F-51/05 in F-18/06, še neobjavljena v ZOdl. JU, točki 58 in 59.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 22. maja 2008

Zadeva F-107/07

Constantin Daskalakis

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Osebni prejemki – Člen 7(2) Kadrovskih predpisov – Dodatek za začasno razporeditev – Nedopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero C. Daskalakis predlaga razglasitev ničnosti odločbe organa, pristojnega za imenovanja v Komisiji, z dne 28. junija 2007, ker mu s to odločbo za obdobje, daljše od enega leta, ni dodeljen dodatek iz člena 7(2) Kadrovskih predpisov.

Odločitev: Tožba se zavrže kot nedopustna. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

Postopek – Dopustnost procesnih aktov – Presoja ob vložitvi akta

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 114; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 78)

Kadar se ugovor nedopustnosti nanaša na tožbo, ki je bila v sodnem tajništvu Sodišča za uslužbence vložena pred začetkom veljavnosti poslovnika tega sodišča, je treba uporabljati, po eni strani, postopkovna pravila iz člena 78 Poslovnika Sodišča za uslužbence, zlasti pravilo iz odstavka 3 tega člena, s katerim je Sodišče za uslužbence pooblaščeno, da odloči s sklepom brez odločanja o zadevi po temelju, in, po drugi strani, pravila o dopustnosti tožbe, na katera napotuje člen 114 Poslovnika Sodišča prve stopnje, ki se smiselno uporablja za Sodišče za uslužbence do začetka veljavnosti njegovega poslovnika.

Ker rok za vložitev ugovora nedopustnosti – ne glede na to, ali se uporablja člen 114 Poslovnika Sodišča prve stopnje ali člen 78 Poslovnika Sodišča za uslužbence – teče od vročitve tožbe, je treba v primeru, ko se tožba vroči pred začetkom veljavnosti Poslovnika Sodišča za uslužbence, nujno upoštevati rok, ki je veljal takrat in izhaja iz Poslovnika Sodišča prve stopnje. Tako v skladu z načelom pravne varnosti začetek veljavnosti Poslovnika Sodišča za uslužbence ne more zakonito povzročiti skrajšanja roka za vložitev ugovora nedopustnosti z ločenim aktom, ki je že tekel ob začetku veljavnosti tega poslovnika.

Upoštevni datum za preverjanje upoštevanja tega roka je datum, ko je ugovor nedopustnosti vložen pri Sodišču za uslužbence.

(Glej točke 23, 25 in 26.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 14. december 1992, Lenz proti Komisiji, T-47/92, Recueil, str. II-2523, točka 34;

Sodišče za uslužbence: 26. april 2006, Falcione proti Komisiji, F-16/05, ZOdl. JU, str. I-A-1-3 in II-A-1-7, točka 84; 14. december 2007, Duyster proti Komisiji, F-82/06, še neobjavljen v ZOdl. JU, točka 40; 25. januar 2008, Duyster proti Komisiji, F-80/06, še neobjavljen v ZOdl. JU, točke od 38 do 43.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 20. januarja 2009

Zadeva F-77/07 DEP

Kay Labate

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Postopek – Odmera stroškov“

Predmet: Vloge, s katerimi je K. Labate najprej od Komisije zahtevala povračilo nagrad in stroškov v zvezi z zadevo F-77/07 (sklep z dne 1. februarja 2008, Labate proti Komisiji, še neobjavljen v ZOdl. JU) v skupnem znesku 72.361,03 EUR po prostovoljnem znižanju prvotnega zneska za 30 %, nato pa predlagala znižanje tega zneska na 45.000 EUR in nazadnje vložila predlog za odmero stroškov.

Odločitev: Znesek stroškov, ki se lahko povrnejo K. Labate v zadevi F-77/07, se določi na 21.568,90 EUR.

Povzetek

Postopek – Stroški – Odmera – Dejavniki, ki jih je treba upoštevati

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 91(b); Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 122)

Sodišče Skupnosti ni pooblaščeno za določitev nagrad, ki jih morajo stranke plačati svojim odvetnikom, temveč je pristojno za določitev zneska, do katerega se lahko ta plačila izterjajo od stranke, ki ji je bilo naloženo plačilo stroškov. Pri odločanju o predlogu za odmero stroškov sodišču ni treba upoštevati niti nacionalne tarife, ki določa nagrado za odvetnike, niti morebitnega sporazuma, sklenjenega glede tega med zainteresirano stranko in njenimi zastopniki ali svetovalci.

Sodišče mora, kadar ni tarifnih določb Skupnosti, prosto presoditi podatke zadeve in pri tem upoštevati predmet in naravo spora ter njegovo pomembnost z vidika prava Skupnosti in težavnosti zadeve, obseg dela, ki so ga zaradi sodnega postopka morali opraviti zastopniki ali svetovalci, in ekonomske interese, ki jih je spor imel za stranke. Sodišče Skupnosti mora pri presoji obsega dela upoštevati skupno število delovnih ur, ki se lahko izkažejo za objektivno nujne za ta postopek.

(Glej točke 24, 25 in 28.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 30. oktober 1998, Kaysersberg proti Komisiji, T‑290/04 DEP, Recueil, str. II‑4105, točka 20; 9. september 2002, Pannella proti Parlamentu, T‑182/00 DEP, neobjavljen v ZOdl., točka 29; 20. november 2002, Spruyt proti Komisiji, T‑171/00 DEP, RecFP, str. I‑A‑225 in II‑1127, točke 25, 26 in 29; 8. julij 2004, De Nicola proti EIB, združene zadeve T‑7/98 DEP, T‑208/98 DEP in T‑109/99 DEP, ZOdl. JU, str. I‑A‑219 in II‑973, točka 32.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (prvi senat)

z dne 19. oktobra 2007

Zadeva F-23/07

M

proti

Evropski agenciji za zdravila (EMEA)

„Javni uslužbenci – Uradniki – Invalidnost – Invalidska komisija – Zavrnitev sklica – Očitna nedopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero M predlaga razglasitev ničnosti odločbe EMEE z dne 25. oktobra 2006, s katero je bila zavrnjena njegova zahteva za sklic invalidske komisije, in odločbe EMEE z dne 31. januarja 2007, s katero je bil zavrnjen odškodninski zahtevek.

Odločitev: Tožba se zavrže kot nedopustna. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

1. Uradniki – Tožba – Akt, ki posega v položaj – Odločba, ki ponavlja stališče iz prvotne odločbe – Le potrditveni akt – Nedopustnost

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

2. Uradniki – Tožba – Ničnostna tožba, ki ni bila vložena pravočasno – Odškodninska tožba, s katero se zahteva enak rezultat – Nedopustnost

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

1. Odločba, s katero uprava, ker se zdravstveno stanje zadevnega uradnika ni spremenilo, le ponavlja zavrnitev sklica invalidske komisije, čeprav je ta odločba sprejeta na podlagi zdravniškega poročila, ki ni bilo na voljo ob sprejetju prvotnega stališča uprave, je le potrditveni akt in ne nova odločba, s katero bi začel znova teči rok za vložitev tožbe.

(Glej točki 40 in 43.)

Napotitev na:

Sodišče: 20. maj 1987, Gherardi Dandolo proti Komisiji, 214/85, Recueil, str. 2163, točke od 15 do 17.

2. Odškodninski zahtevek ni dopusten, kadar želi uradnik tako doseči enak rezultat, kot bi ga dosegel, če bi uspel z ničnostno tožbo, ki je ni vložil pravočasno. Uradnik, ki v rokih iz členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov ni vložil ničnostne tožbe zoper akt, ki domnevno posega v njegov položaj, tako z zahtevo za povrnitev škode, nastale zaradi tega akta, ne more popraviti te opustitve in si zagotoviti novih rokov za vložitev tožbe.

(Glej točko 45.)

Napotitev na:

Sodišče: 14. februar 1989, Bossi proti Komisiji, 346/87, Recueil, str. 303, točka 32;

Sodišče prve stopnje: 13. julij 1993, Moat proti Komisiji, T‑20/92, Recueil, str. II‑799, točka 46; 28. junij 2005, Ross proti Komisiji, T‑147/04, ZOdl. JU, str. I‑A‑171 in II‑771, točka 48.
SKLEP PREDSEDNIKA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

z dne 30. januarja 2008

Zadeva F-64/07 R

S

proti

Evropskemu parlamentu

„Javni uslužbenci – Postopek za izdajo začasne odredbe – Predlog za odlog izvršitve akta – Nujnost – Neobstoj“

Predmet: Predlog, vložen na podlagi členov 242 ES in 243 ES ter členov 157 AE in 158 AE, s katerim S zahteva odlog izvršitve odločbe Parlamenta z dne 27. julija 2006, s katero je bil premeščen v Bruselj kot svetovalec generalne direktorice informacijske službe.

Odločitev: Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrne. Odločitev o stroških se pridrži.

Povzetek

1. Izdaja začasne odredbe – Odlog izvršitve – Začasni ukrepi – Pogoji za sprejetje – Nujnost – Resna in nepopravljiva škoda

(člena 242 ES in 243 ES; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 102(2))

2. Izdaja začasne odredbe – Pogoji za dopustnost – Tožba – Zahteve obličnosti

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 102(2))

1. Nujnost predloga za izdajo začasne odredbe je treba presojati z vidika potrebe po začasnem odločanju, da bi se izognili nastanku resne in nepopravljive škode za stranko, ki predlaga začasno odredbo. Ta stranka mora predložiti dokaz, da ne more čakati na izid postopka v glavni stvari, ne da bi utrpela tako škodo. Čeprav je res, da za ugotovitev take škode ni treba zahtevati, da se nastanek škode dokaže z absolutno gotovostjo, in da zadostuje, da jo je mogoče predvideti z zadostno stopnjo verjetnosti, pa mora tožeča stranka vseeno dokazati dejstva, ki naj bi utemeljevala možnost take resne in nepopravljive škode.

(Glej točki 30 in 31.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 1. julij 1999, Samper proti Parlamentu, T-111/99 R, RecFP, str. I-A-111 in II-609, točka 38; 7. december 2001, Lior proti Komisiji, T‑192/01 R, Recueil, str. II-3657, točka 49; 6. december 2002, D proti EIB, T‑275/02 R, RecFP, str. I-A-259 in II-1295, točki 59 in 60.

2. Na podlagi člena 102(2) Poslovnika Sodišča za uslužbence je treba v predlogih za izdajo začasne odredbe navesti predvsem dejanske in pravne razloge, ki na prvi pogled (fumus boni juris) izkazujejo utemeljenost predlaganih odredb.

(Glej točko 38.)
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Tožba – Pravica do tožbe – Osebe, ki zahtevajo status uradnika ali uslužbenca, razen lokalnega uslužbenca

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

2. Uradniki – Kadrovski predpisi – Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev – Področje uporabe

(člena 238 ES in 282 ES; Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, členi 1, 2, 3 in 5)

1. Poleg oseb, zaposlenih kot uradniki oziroma uslužbenci, z izjemo lokalnih uslužbencev, lahko tudi druge osebe, ki zahtevajo priznanje teh statusov, pred sodiščem Skupnosti izpodbijajo odločbo, ki posega v njihov položaj, saj je sodišče Skupnosti pristojno vsaj za presojo, ali je dejansko pristojno za odločanje o dopustnosti in utemeljenosti spora.

(Glej točki 64 in 65.)

Napotitev na:

Sodišče: 11. marec 1975, Porrini in drugi, 65/74, Recueil, str. 319, točka 13; 5. april 1979, Bellintani in drugi proti Komisiji, 116/78, Recueil, str. 1585, točka 6; 20. junij 1985, Klein proti Komisiji, 123/84, Recueil, str. 1907, točka 10;

Sodišče prve stopnje: 19. julij 1999, Mammarella proti Komisiji, T-74/98, RecFP, str. I-A-151 in II-797, točka 16.

2. Kadrovski predpisi in Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev niso izčrpna ureditev, s katero bi se prepovedovalo zaposlovanje oseb zunaj tako vzpostavljenega zakonodajnega okvira. Nasprotno, možnost, ki je Komisiji priznana s členoma 282 ES in 238 ES, da sklepa delovna razmerja, za katera se uporablja pravo države članice, zajema sklepanje pogodb o zaposlitvi oziroma pogodb o zagotavljanju storitev. V teh okoliščinah zaposlitve osebe na podlagi pogodbe, ki se izrecno sklicuje na nacionalno pravo, ne bi bilo mogoče šteti za nezakonito, razen če tožena institucija pogojev zaposlitve zadevne stranke ne bi opredelila v skladu s potrebami službe, ampak tako, da bi se izognila uporabi določb Kadrovskih predpisov oziroma Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev in bi s tem zlorabila postopek.

Pri preverjanju, ali je institucija zlorabila postopek, ni dovolj ugotoviti, da lahko upravičeno meni, da različne vrste pogodb, ki jih določajo Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev in za katere je pristojno sodišče Skupnosti, niso prilagojene položaju sodelavcev, ki jim namerava zaupati nekatere naloge, temveč je treba preveriti tudi, ali delovne razmere, ponujene tem osebam, izpolnjujejo minimalne socialne zahteve, ki obstajajo v vsaki pravni državi.

(Glej točki 70 in 87.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: zgoraj navedena sodba Mammarella proti Komisjii, točki 39 in 40 ter navedena sodna praksa.