ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 49/16

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo tribunal du travail de Bruxelles (Belgija) 5. novembra 2011 – Patricia Dumont de Chassart proti Onafts – Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés

(Zadeva C-619/11)

2012/C 49/27

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Tribunal du travail de Bruxelles

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Patricia Dumont de Chassart

Tožena stranka: Onafts – Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali se s členom 79(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (1) kršita splošni načeli enakosti in prepovedi diskriminacije, ki sta med drugim določeni v členu 14 Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane v Rimu 4. novembra 1950, po potrebi v zvezi s členi 17, 39 in/ali 43 konsolidirane različice Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti kadar se razlaga tako, da je do uporabe pravil o izenačevanju zavarovalnih dob, dob zaposlitve ali samozaposlitve, določenih v členu 72 Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, upravičen samo pokojni starš, tako da bi bila zato s členom 56a(1) belgijskih zakonov o družinskih prejemkih, ki so bili usklajeni 19. decembra 1939 za preživelega starša, ne glede na njegovo državljanstvo – če je državljan države članice ali če spada na osebno področje uporabe Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti – ki je bil v dvanajstmesečnem obdobju iz člena 56a(1) belgijskih zakonov o družinskih prejemkih, ki so bili usklajeni 19. decembra 1939, zaposlen v drugi državi Evropske unije, izključena možnost predložitve dokaza o izpolnjevanju pogoja, in sicer da bi lahko kot prejemnik v smislu člena 51(3), točka 1, belgijskih zakonov o družinskih prejemkih, ki so bili usklajeni 19. decembra 1939, v dvanajstih mesecih pred smrtjo zahteval šest mesečnih pavšalnih dodatkov, medtem ko bi preživeli starš, naj bo belgijski državljan ali državljan druge države članice Evropske unije, ki bi v dvanajstmesečnem obdobju iz člena 56a(1) belgijskih zakonov o družinskih prejemkih, ki so bili usklajeni 19. decembra 1939, delal izključno v Belgiji, v nekaterih primerih zato ker ni nikoli zapustil belgijskega ozemlja, lahko predložil tak dokaz?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 35.
3.

Z drugim pritožbenim razlogom pritožnice opozarjajo, da so v svojih stališčih glede ugovorov nedopustnosti navedle, da bi bila le široka razlaga člena 263, četrti odstavek, PDEU v skladu s členom 47 Listine in členoma 6 in 13 EKČP. Ker je bil ta tožbeni razlog za odločitev v zadevi odločilen, je bilo Splošno sodišče pravno zavezano k podaji konkretnega in izrecnega odgovora. Vendar Splošno sodišče tega tožbenega razloga ni ustrezno obravnavalo. Opustitev Splošnega sodišča pomeni napačno uporabo prava, ki bi morala imeti za posledico razveljavitev izpodbijanega sklepa (prvi del drugega pritožbenega razloga). V drugem delu drugega pritožbenega razloga pritožnice podredno Sodišču predlagajo razveljavitev izpodbijanega sklepa, ker pomenita razlaga člena 263, četrti odstavek, in na njeni podlagi sprejeta odločitev Splošnega sodišča, da je tožba nedopustna, kršitev člena 47 Listine in členov 6 in 13 EKČP kot splošnih načel prava Unije.
3.

Ali je treba, nasprotno, pravo Unije in zlasti določbe členov od 5 do 8, 22, 32, 34, 35 in 56 Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 z dne 11. julija 2006 in členov 174, 175 in 176 Pogodbe o delovanju Evropske unije razlagati tako, da ne nasprotujejo obstoju izjem od načela geografske upravičenosti izdatkov, s čimer dopuščajo, da nacionalni organi sprejmejo določbe, ki omogočajo, da se za upravičene izdatke v okviru operativnega programa štejejo izdatki za operacije, ki so sofinancirane iz strukturnih skladov in kohezijskega sklada, tudi tedaj, ko se ne izvedejo v regijah NUTS II, ki so zajete z vsakim od teh operativnih programov, zlasti pri izdatkih/operacijah, ki imajo upošteven učinek prelitja („spill over effect“), to je ki so upravičene glede na naravo operacij in multiplikativni učinek, ki ga imajo v regijah, ki niso tiste, v katerih se naložba izvede?
SL Uradni list Evropske unije C 39/10

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Supremo (Španija) 21. novembra 2011 – Tarragona Power S. L. proti Gas Natural SDG, S.A., Administración del Estado, Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A. in Endesa, S.A.

(Zadeva C-580/11)

2012/C 39/17

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Supremo

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnica v postopku s kasacijsko pritožbo: Tarragona Power S.L.

Druge stranke: Gas Natural SDG, S.A.., Administración del Estado, Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A.. in Endesa, S.A.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je člen 10 Direktive 2003/87/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES mogoče razlagati tako, da ne nasprotuje uporabi nacionalnih zakonodajnih ukrepov, kakršni so ti, ki so obravnavani v tem postopku in katerih cilj in učinek je znižanje nadomestila za dejavnost proizvodnje električne energije za znesek, ki je enak vrednosti pravic do emisije toplogrednih plinov, brezplačno dodeljenih za ustrezno obdobje?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 7, str. 631.
—

v okviru svoje neomejene pristojnosti razglasi za nično odločbo Komisije (GD za obdavčenje in carinsko unijo), s katero je bila zavrnjena ponudba pritožnice, predložena v okviru javnega razpisa TAXUD/2005/AO-001 v zvezi s specifikacijo, razvojem, vzdrževanjem in podporo carinskih informacijskih sistemov v zvezi z informacijskimi projekti GD TAXUD „CUST-DEV“ (UL 2005/S 187-183846) in s katero je bilo to naročilo oddano drugemu ponudniku, o kateri je bila pritožnica obveščena z dopisom z dne 19. junija 2006, ter ugodi odškodninskemu zahtevku;
1.

Ali gre za „pravično nadomestilo“ v smislu člena 5(2)(b) Direktive 2001/29/ES, če: (a) imajo upravičenci v smislu člena 2 Direktive 2001/29/ES pravico do primernega nadomestila, ki jo je izključno treba uveljavljati prek kolektivne organizacije, od tistega, ki v državi prvi poklicno da na trg nosilce podatkov, ki so primerni za reproduciranje njihovih avtorskih del, (b) ta pravica ni odvisna od tega, ali se (nosilce podatkov) daje na trg posrednikom, fizičnim ali pravnim osebam za uporabo v nezasebne namene ali pa fizičnim osebam za uporabo v zasebne namene, (c) ima tisti, ki nosilce podatkov za reproduciranje uporablja na podlagi odobritve upravičenca ali pa jih pred odtujitvijo končnemu uporabniku ponovno izvozi, pravico do povračila nadomestila od kolektivne organizacije?
3.

Če kombinirane vrvi, ki so sestavljene iz polipropilena in jeklene žice in katerih največji prečni prerez je več kot 3 mm, kakršne so te iz spora v glavi stvari, vendarle spadajo pod tarifno podštevilko 7312 90 98 kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, ali so te vrvi zajete tudi s členom 1 Uredbe Sveta (ES) št. 1601/2001 (2) z dne 2. avgusta 2001 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in o dokončnem pobiranju začasnih protidampinških dajatev, uvedenih na uvoz nekaterih železnih ali jeklenih vrvi in kablov s poreklom iz Češke republike, Rusije, Tajske in Turčije?
2.

Ali je treba člen 17 Uredbe (ES) št. 1371/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 o pravicah in obveznostih potnikov v železniškem prometu (UL L 315 z dne 3. decembra 2007, str. 14) razlagati tako, da lahko prevoznik v železniškem prometu obveznost nadomestila cene vozovnice v primeru višje sile izključi, in sicer bodisi ob analogni uporabi izključitvenih razlogov, ki so določeni v uredbah (ES) št. 261/2004, (EU) št. 1177/2010 ali (EU) št. 181/2011, bodisi z uporabo pravil o oprostitvi odgovornosti, kot jih vsebuje drugi odstavek 32. člena Enotnih pravil za pogodbo o mednarodnem železniškem prevozu potnikov in prtljage (CIV, Priloga I k Uredbi), tudi za primere nadomestila cene vozovnice?
—

člen 2(2) izpodbijane odločbe, in sicer v delu, kjer nalaga globo družbama Kone Oyj in Kone GmbH, razglasi za ničen ter odredi, da se nikakršna globa ne plača ali pa da se plača znesek globe, nižji od zneska, določenega z odločbo Komisije z dne 21. februarja 2007 v zvezi s postopkom na podlagi člena 101 PDEU (zadeva COMP/E-1/38.823 – dvigala in tekoče stopnice) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba);
2.

Ali so bile z uporabo člena 7 Reichsbeamtenhaftungsgesetz (BGH, sodba z dne 26. junija 2003, III ZR 245/98) [in] sodbe Bundensverfassungsgericht (z dne 15. februarja 2006, 2 Bvr 1476/03) v zvezi z vojnimi kaznivimi dejanji in kaznivimi dejanji proti človeštvu, ki evropskim državljanom v nasprotju s členom 2 Londonskega sporazuma za dolgove nemške države iz leta 1953 ne priznava pravice do odškodnine od nemške države, pravice tožečih strank na podlagi členov 17 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah kršene do 11. marca 2004 (sodba Ferrini) in [ali] je zato sklicevanje na zastaralni rok v nasprotju z obveznostmi Skupnosti in zlasti s členoma 3 in 4(3), zadnji pododstavek, [PEU] ter z načelom „Non conceditur contra venire factum proprio“?
B.

Vprašanje glede člena 6, prvi stavek, točka (a), Direktive 2005/36/ES: Ali pomenijo določbe člena 3(1) in (3) hessenskega zakona o poklicnih organizacijah, opravljanju poklica, nadaljnjem izobraževanju in pristojnosti poklicnih sodišč za zdravnike, zobozdravnike, veterinarje, farmacevte, psihološke psihoterapevte in psihoterapevte za otroke in mladostnike (Hessisches Gesetz über die Berufsvertretungen, die Berufsausübung, die Weiterbildung und die Berufsgerichtsbarkeit der Ärzte, Zahnärzte, Tierärzte, Apotheker, Psychologischen Psychotherapeuten und Kinder- und Jugendlichenpsychotherapeuten, v nadaljevanju: Heilberufsgesetz), kakor je bil objavljen 7. februarja 2003 (GVBl. I, str. 123) in nazadnje spremenjen z zakonom z dne 24. marca 2010 (GVBl. I, str. 123), kakor so bile zaradi prenosa Direktive 2005/36/ES spremenjene s tretjim zakonom o spremembi zakona o zdravstvenih poklicih z dne 16. oktobra 2006 (Dritte Gesetz zur Änderung des Heilberufsgesetzes, GVBl. I, str. 519), ustrezen prenos zgoraj navedenih določb Direktive 2005/36/ES, ko določajo, da se za ponudnike storitev (v obravnavanem primeru: zdravnice in zdravnike), ki v državi gostiteljici občasno delujejo v okviru svobode opravljanja storitev na podlagi člena 57 PDEU (prej člen 50 PES), v celoti uporabljajo tako merodajni etični kodeksi kot tudi določbe o pristojnosti poklicnih sodišč iz šestega oddelka zakona o zdravstvenih poklicih?
SL Uradni list Evropske unije C 347/12

Pritožba, ki jo je Volkswagen AG vložila 9. septembra 2011 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 6. julija 2011 v zadevi T-318/09, Audi AG, Volkswagen AG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)

(Zadeva C-467/11 P)

2011/C 347/18

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnici: Audi AG, Volkswagen AG (zastopnik: P. Kather, odvetnik)

Druga stranka v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

Predlogi

— Razveljavi naj se sodba Splošnega sodišča z dne 6. julija 2011, v zadevi T-318/09;

— odločba prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu z dne 14. maja 2009, R 226/2007-1, naj se razveljavi;

— Uradu za usklajevanje na notranjem trgu naj se naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Izpodbijana sodba naj bi kršila člen 7(1)(c) Uredbe o blagovni znamki Skupnosti (1), ker naj bi bilo nepravilno uporabljeno materialno pravo Skupnosti. Razlikovalni znak TDI naj ne bi bil opisen. Splošno sodišče naj bi napačno izhajalo iz tega, da zadevna javnost takoj in brez pomislekov prepozna razlikovalni znak TDI kot okrajšavo za tehnično lastnost. To naj ne bi držalo, ker naj TDI po eni strani ne bi bila okrajšava, po drugi strani pa naj bi obstajale številne daljše oblike za tovrstno okrajšavo. Zato naj v nobenem primeru ne bi bila izpolnjena zahteva po prepoznavanju „takoj in brez pomislekov“. Nadalje naj bi bilo po mnenju pritožnic kršeno načelo preverjanja dejstev po uradni dolžnosti na podlagi člena 74(1), prvi stavek, Uredbe o blagovni znamki Skupnosti, ker naj Urad za usklajevanje ne bi dokazal, da obstaja absolutni razlog za zavrnitev.

Nadalje naj bi bilo kršeno načelo enakega obravnavanja, ker naj bi med znakom TDI in registriranima znakoma CDI in HOl obstajala neposredna in konkretna povezava, ki naj bi zahtevala enako obravnavanje. Tovrstnega enakega obravnavanja naj ne bi bilo, ker TDI ni registriran.

Izpodbijana sodba naj bi kršila člen 7(3) Uredbe o blagovni znamki Skupnosti, kajti po eni strani naj se ne bi zahtevalo izkaza pridobitve razlikovalnega učinka z uporabo v celotni Skupnosti, po drugi strani pa naj bi Splošno sodišče obstoječa dejstva pravno napačno ocenilo. Splošno sodišče naj bi zlasti napačno ocenilo učinke indicev nacionalnih registracij. Prav tako naj ne bi upoštevalo velikih tržnih deležev in števila prodanih vozil TDI ter tako pri pravni presoji prezrlo s tem povezan učinek oglaševanja.

Splošno sodišče naj bi nazadnje pravno napačno sklepalo, da naj se znaka TDI ne bi uporabljalo tako kot znamke. To naj ne bi držalo in naj bi po mnenju pritožnic kršilo pravo Skupnosti, ker se znak TDI v vsaki obliki uporablja kot znamka.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti; UL 2009, L 78, str. 1.
SL Uradni list Evropske unije C 311/25

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court of Ireland (Irska) 16. avgusta 2011 – Margaret Kenny in drugi proti Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Finance, Commissioner of An Garda Síochána

(Zadeva C-427/11)

2011/C 311/41

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

High Court of Ireland

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Margaret Kenny, Patricia Quinn, Nuala Condon, Eileen Norton, Ursula Ennis, Loretta Barrett, Joan Healy, Kathleen Coyne, Sharon Fitzpatrick, Breda Fitzpatrick, Sandra Hennelly, Marian Troy, Antoinette Fitzpatrick, Helena Gatley

Tožene stranke: Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Finance, Commissioner of An Garda Síochána

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali mora delodajalec, kadar gre za očiten primer posredne diskriminacije pri plačilu na podlagi spola, s čimer se kršita člen 141 ES (postal člen 157 PDEU) in Direktiva Sveta 75/117/EGS (1), za ugotovitev objektivne upravičenosti zagotoviti: (a) upravičenost v zvezi z razporeditvijo referenčnih oseb na delovna mesta, ki jih zasedajo; (b) upravičenost višjega plačila referenčnim osebam; ali (c) upravičenost nižjega plačila pritožnikom?

2. Ali mora delodajalec, kadar gre za očiten primer posredne diskriminacije pri plačilu na podlagi spola, za ugotovitev objektivne upravičenosti zagotoviti upravičenost glede: (a) določenih referenčnih oseb, ki so jih navedli pritožniki in/ali (b) splošnih značilnosti delovnih mest referenčnih oseb?

3. Če je odgovor na drugo vprašanje, točka (b), pritrdilen, ali je ugotovljena objektivna upravičenost ne glede na to, da ta upravičenost ne velja za izbrane referenčne osebe?

4. Ali je Labour Court z vidika prava Skupnosti napačno uporabilo pravo, ko je razsodilo, da je pri ugotavljanju, ali lahko delodajalec objektivno upraviči razliko v plačilu, mogoče upoštevati „interes za dobre delovne odnose“?

5. Ali je v očitnem primeru posredne diskriminacije pri plačilu na podlagi spola mogoče ugotoviti objektivno upravičenost s sklicevanjem na vprašanja glede odnosov med delodajalci in delavci tožene stranke? Ali so taka vprašanja pomembna za analizo objektivne upravičenosti?

(1) Direktiva Sveta z dne 10. februarja 1975 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z uporabo načela enakega plačila za moške in ženske (UL L 45, str. 19).
SL Uradni list Evropske unije C 311/29

Pritožba, ki jo je SNIA SpA vložila 31. avgusta 2011 zoper sodbo Splošnega sodišča (šesti razširjeni senat) z dne 16. junija 2011 v zadevi T-194/06, SNIA proti Komisiji

(Zadeva C-448/11 P)

2011/C 311/47

Jezik postopka: italijanščina

Stranki

Pritožnica: SNIA SpA (zastopniki: A. Santa Maria, C. Biscaretti di Ruffia in E. Gambaro, odvetniki)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

— Sodba, s katero je bila zavrnjena tožba, ki jo je vložila družba SNIA S.p.A., naj se razveljavi in, posledično, Odločba Komisije C(2006) 1766 konč.,z dne 3. maja 2006, naj se v delu, v katerem je z njo med naslovnike odločbe vključena tudi družba SNIA S.p.A. in ji je z njo, solidarno z družbo Caffaro S.r.l., naložena globa v višini 1,078 milijona eurov, razglasi za nično;

— podredno, naj se zadeva vrne Splošnemu sodišču, da to o njej ponovno odloči na podlagi navedb in meril, ki jih bo Sodišče določilo v tem pritožbenem postopku;

— v vsakem primeru, Komisiji naj se naloži plačilo stroškov postopka na obeh stopnjah.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Družba SNIA s prvim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem da je avtomatično ugotovilo odgovornost družbe SNIA na podlagi pripojitve družbe Caffaro S.p.A. k tej družbi, in da je napačno uporabilo načela glede pripisovanja odgovornosti na področju konkurence, zlasti glede na tako imenovano merilo „gospodarske kontinuitete“, in načela s področja dokaznega bremena. Pritožnica meni, da so sodniki na prvi stopnji poleg tega napačno opredelili dejanski stan in izkrivili nekatere dokaze.

Pritožnica z drugim pritožbenim razlogom trdi, da v izpodbijani sodbi ni bilo ugotovljeno neskladje med obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah in odločbo v zvezi s pripojitvijo družbe Caffaro S.p.A k družbi SNIA. Pritožnica zlasti navaja kršitev in napačno uporabo s strani Splošnega sodišča člena 27 uredbe (ES) št. 1/2003 (1), kršitev njenih pravic obrambe in napačno uporabo prava ter izkrivljanje dejstev in dokazov.

Pritožnica s tretjim pritožbenim razlogom navaja napačno uporabo člena 296 PDEU in napačno presojo dokazov, tako da sta bila izkrivljena njihova vsebina in obseg, in kršitev pravic obrambe. Pritožnica v zvezi z izpodbijano sodbo zlasti navaja očitek, da z njo ni bilo ugotovljeno, da je obrazložitev odločbe, v delu v katerem je ugotovljena solidarna odgovornost družbe SNIA, nezadostna in protislovna. Pritožnica poleg tega navaja „potvarjanje“ vsebine odločbe in kršitev njenih pravic obrambe, s tem da je Splošno sodišče ugotovilo njeno odgovornost na podlagi elementov do katerih se družba SNIA ni mogla opredeliti niti med upravnim postopkom niti med postopkom na prvi stopnji.

(1) UL L 1, str. 1.
—

Ugotovi naj se, da Italijanska republika, s tem da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev s členom 6(3) in s Prilogo II k Direktivi 91/440/EGS (1), kakor je bila spremenjena, in s členoma 4(2) in 14(2) Direktive 2001/14/ES (2); členoma 4(1) in 30(3) Direktive 2001/14/ES; in členom 30(l) Direktive 2001/14/ES, ni izpolnila obveznosti iz teh določb.
SL Uradni list Evropske unije C 282/14

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgija) 19. julija 2011 – Tate & Lyle Investments Ltd proti državi Belgiji, druga stranka: Syral Belgium NV

(Zadeva C-384/11)

2011/C 282/26

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Tate & Lyle Investments Ltd

Tožena stranka: država Belgija

Druga stranka: Syral Belgium NV

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je v nasprotju s členom 63 PDEU (prej člen 56 Pogodbe ES), če zakonska ureditev države članice določa, da mora družba rezidentka, ki ima v drugi družbi rezidentki delež, manjši od 10 % kapitala, vendar z nakupno vrednostjo vsaj 1,2 milijona EUR, plačati pri viru odtegnjeni davek v višini 10 %, pri čemer pa se ta davek odbije od davka na gospodarske družbe, ki ga je treba plačati v Belgiji, in se morebitna razlika povrne ter se po potrebi lahko hkrati zahteva uporaba davčne ureditve („dokončno obdavčeni dohodki“), ki omogoča dodatno zmanjšanje davčne osnove za stroške v zvezi z deležem, medtem ko za gospodarske družbe s sedežem v drugi državi članici Evropske unije, ki prejmejo take dividende ali izplačila iz enakega deleža v družbi rezidentki, ki se obravnavajo kot dividende, pridržani pri viru odtegnjeni davek (davek od dividend) v višini 10 % pomeni dokončni davek, ki ni vračljiv in ga ni mogoče zmanjšati ob sklicevanju na prej navedeno davčno ureditev („dokončno obdavčeni dohodki“)?
1.

Ali členi 12, 17, 18 in po potrebi 39 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti v prečiščeni različici iz Amsterdama z dne 2. oktobra 1997 nasprotujejo določbi nacionalnega prava, ki tako kot člen 36(1), točka 2(j), belgijskega kraljevega odloka z dne 25. novembra 1991 o ureditvi brezposelnosti pravico mladega državljana Evropske unije – ki ni delavec v smislu člena 39 Pogodbe, ki je srednješolsko izobraževanje končal v Evropski uniji, vendar ne v izobraževalni ustanovi, ki jo organizira, subvencionira ali priznava ena od belgijskih skupnosti, in je pridobil bodisi spričevalo, ki ga je izdala ena od skupnosti in iz katerega je razvidna enakovrednost s spričevalom, ki ga izda pristojna komisija ene od skupnosti za šolanje v teh belgijskih izobraževalnih ustanovah, bodisi spričevalo, ki omogoča dostop do visokošolskega izobraževanja – do denarne pomoči za čakanje na prvo zaposlitev pogojuje s tem, da se je pred tem vsaj šest let šolal v izobraževalni ustanovi, ki jo organizira, priznava ali subvencionira ena od belgijskih skupnosti, če je ta pogoj izključujoč in absoluten?
2.

Ali naj se davčni zavezanec s sedežem gospodarske dejavnosti v drugi državi članici, čigar dejavnost pretežno vključuje proizvodnjo in prodajo avtomobilov in ki je izvajal zimsko testiranje modelov avtomobilov v obratih na Švedskem, obravnava, kot da ima stalno poslovno enoto na Švedskem, iz katere se opravljajo poslovne transakcije, če je ta oseba kupila blago in storitve, prejete in uporabljene v obratih za testiranje na Švedskem, ne da bi bilo njeno osebje stalno nameščeno na Švedskem, in če je testiranje potrebno za opravljanje gospodarske dejavnosti davčnega zavezanca v drugi državi članici?