Keywords

Summary



Keywords

1. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Merilo zasebnega vlagatelja

(člen 87(1) ES)

2. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Presoja na podlagi merila zasebnega vlagatelja

(člen 87(1) ES)

3. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Izvajanje merila zasebnega vlagatelja – Diskrecijska pravica Komisije

(člen 87(1) ES)

4. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Presoja na podlagi merila zasebnega vlagatelja

(člen 87(1) ES)

5. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Presoja na podlagi merila zasebnega vlagatelja

(člen 87(1) ES)

Summary

1. Da bi se ugotovilo, ali kak ukrep države pomeni državno pomoč, je treba ugotoviti, ali je podjetje, ki je prejemnik, pridobilo gospodarsko korist, ki je v običajnih tržnih razmerah ne bi dobilo. V zvezi s tem ni mogoče trditi, da se mora miselni preizkus, s katerim se preveri, ali je bila transakcija opravljena v običajnih razmerah tržnega gospodarstva, nujno nanašati na enega vlagatelja ali na eno podjetje, ki ima korist od naložbe, medtem ko je prav medsebojno vplivanje različnih gospodarskih subjektov tisto, kar označuje tržno gospodarstvo. Poleg tega pa s tem preizkusom prav tako ni treba popolnoma odmisliti ovir v zvezi z lastnostmi prenesenega premoženja, saj je treba kot referenco upoštevati obnašanje zasebnega vlagatelja, ki je, kolikor je to mogoče, v enakem položaju kot javni vlagatelj.

V teh okoliščinah mora Komisija – da bi ugotovila, ali je bilo podjetje deležno ugodnosti, ki je v tržnih razmerah ne bi bilo – opraviti popolno presojo vseh upoštevnih elementov sporne transakcije in njenih okoliščin, vključno s položajem prejemnika in upoštevnega trga. V zvezi s tem lahko Komisija zlasti preuči, ali bi podjetje lahko od drugih vlagateljev pridobilo kapital z enakimi ugodnostmi in, po potrebi, pod katerimi pogoji, saj ukrep ne more pomeniti državne pomoči, če podjetja ne postavi v položaj, ugodnejši od tistega, v katerem bi bilo brez posredovanja javnih oblasti. .

(Glej točke od 35 do 37 in 175.)

2. Javni organ, ki v banko vloži kapital, ki mu je nato izplačan po stopenjskem modelu – v skladu s katerim v prvih letih po vključitvi vložka v kapital nadomestilo, določeno za širitev konkurenčne dejavnosti, ni obračunano od celotnega vložka, ampak od vnaprej dogovorjenih tranš – tej banki ne dodeljuje nujno ugodnosti, ki je ta drugače ne bi mogla dobiti.

Brez utemeljitev, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, lahko ta šteje, da v položaju, za katerega je značilno, da je javni organ želel vložiti nelikvidno premoženje, ki ga ni želel razdeliti, in da navedena banka niti na kratki niti na srednji rok ni potrebovala kapitala v višini posebnega sklada, zasebni vlagatelj od banke ne bi uspel takoj dobiti nadomestila za ves sporni vložek po obrestni meri, določeni za nadomestilo za širitev konkurenčnih dejavnosti banke. Vsekakor domneva, da banka ne bi sprejela plačati obrestne mere, ustrezne nadomestilu za širitev konkurenčnih dejavnosti, če bi vnaprej vedela, da tega kapitala ne bo mogla uporabiti za to, ni videti očitno napačna. Tudi če bi ji ta kapital lahko omogočil povečanje kreditne sposobnosti ali vsaj izognitev njenemu zmanjšanju in zato znižanje ali ohranitev stroškov financiranja, ji ne omogoča pridobitve dodatnih prihodkov z novimi transakcijami.

Zato bi zasebni vlagatelj v položaju takega javnega organa moral upoštevati dejstvo, da ker banka ne bi mogla takoj uporabiti celotnega razpoložljivega vložka, ki bi ga lahko namensko uporabila za širitev konkurenčnih dejavnosti, nerazpoložljivi del vložka zanjo ne bi imel enake ekonomske funkcije kot njegov razpoložljivi del.

(Glej točke 51, 58 in od 66 do 68.)

3. Ugotavljanje Komisije, ali naložba prinaša ugodnost, ki je podjetje na trgu ne bi moglo dobiti, vključuje zapleteno ekonomsko presojo. Vendar ima Komisija pri sprejetju akta na podlagi take presoje široko diskrecijsko pravico, sodni nadzor tega akta pa se, čeprav načeloma izčrpen glede tega, ali ukrep spada na področje uporabe člena 87(1) ES, omejuje na preverjanje spoštovanja pravil postopka in pravil obrazložitve, vsebinske pravilnosti ugotovljenega dejanskega stanja, na katerem je temeljila izpodbijana ugotovitev, neobstoja očitnih napak pri presoji teh dejstev ali neobstoja zlorabe pooblastil. Splošno sodišče s svojo gospodarsko presojo zlasti ne sme nadomestiti presoje izdajatelja akta. .

Primerjava kapitalskega vložka z drugimi hibridnimi instrumenti je tako precej zapleteno ekonomsko vprašanje, glede katerega ima Komisija široko diskrecijsko pravico. Poleg tega je opredelitev spornega vložka kot vložka tihega družbenika za določen čas ali naložbe v delniški kapital samo instrument presoje, ki ga uporablja Komisija v okviru uporabe člena 87(1) ES.

Presoja Komisije v zvezi s tem torej ne dopušča samodejne ugotovitve obstoja in obsega državne pomoči, ampak ji le omogoča izhodišče za presojo, ki upošteva okoliščine, v katerih so zasebni vlagatelji opravili kar najbolj podobne transakcije. Rešitev tega vprašanja Komisije torej ne razbremeni obveznosti opraviti popolno presojo vseh upoštevnih elementov sporne transakcije in njenega konteksta, vključno s položajem podjetja prejemnika in stanjem na upoštevnem trgu, da bi preverila, ali je prejemnik imel gospodarsko korist, ki je v običajnih tržnih razmerah ne bi imel.

(Glej točke 38 in od 96 do 98.)

4. Tudi če dodelitev celotnega kapitalskega vložka v višini 40 % lastniškega kapitala banke izdajateljice pomeni večje tveganje za vlagatelja kot vložki, ki pomenijo manj kot 1% tega kapitala, je lahko pribitek na nadomestilo upravičen samo, če to dejstvo za banko pomeni ugodnost, za katero je pripravljena plačati, ali če banka potrebuje sredstva, ki jih vlagatelj ponuja in jih ne more dobiti od drugih. Vendar če je povečano tveganje vlagatelja posledica odločitve, ki jo je sprejel iz svojih razlogov, ne glede na želje ali potrebe banke, bo ta zavrnila plačilo pribitka na nadomestilo in dobila sredstva od drugih vlagateljev.

(Glej točki 229 in 234.)

5. Glede opredelitve naložbe v podjetje kot državne pomoči je odločilen obstoj ugodnosti za podjetje. Torej v primeru, v katerem želi javni organ vložiti posebno vrsto sredstev, transakcija ne more šteti za državno pomoč, če je po pogajanju med tem javnim organom, ki želi vložiti, in podjetjem med pogoji, pod katerimi je to podjetje zaradi pomanjkljivosti, ki izvirajo iz narave prenesenih sredstev, pripravljeno sprejeti vložek, plačilo nadomestila, ki je nižje od tržnega za likvidne naložbe. Dokler namreč ti pogoji za podjetje niso ugodnejši od tistih, ki bi jih lahko dobilo, če bi se transakcija, kot je to običajno, nanašala na likvidna sredstva, podjetje ne prejema ugodnosti, ki je v običajnih tržnih razmerah ne bi moglo dobiti. Vendar pa ni mogoče šteti, da mora za to, da tovrstna transakcija ne bi pomenila državne pomoči, javni organ za svoje naložbe vedno prejeti enako nadomestilo kot vlagatelj, ki želi vložiti likvidna sredstva.

(Glej točko 277.)