Združene zadeve od C-295/04 do C-298/04

Vincenzo Manfredi in drugi

proti

Lloyd Adriatico Assicurazioni SpA in drugim

(Predlogi za sprejetje predhodne odločbe, ki jih je vložilo Giudice di pace di Bitonto)

„Člen 81 ES — Konkurenca — Omejevalni sporazum — Škoda, ki so jo povzročila motorna vozila, plovila in mopedi — Obvezno škodno zavarovanje — Zvišanje premij — Učinek na trgovino med državami članicami — Pravica tretjih do odškodnine za povzročeno škodo — Pristojno nacionalno sodišče — Zastaralni rok — Kaznovalna odškodnina“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca L. A. Geelhoeda, predstavljeni 26. januarja 2006 I - 6624

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 13. julija 2006 I - 6641

Povzetek sodbe

(člen 81(1) in (2) ES)

(člen 81(1) in (2, ES)

(člen 81(1) in (2) ES)

(člen 81(1) in (2) ES)

(člena 81 ES in 82 ES)

V okviru sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, uvedenega na podlagi člena 234 ES, je le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in mora prevzeti odgovornost za sodno odločitev, ki jo je treba sprejeti, glede na posebnosti zadeve pristojno za presojo nujnosti predhodne odločbe, da izda sodbo, in pomembnosti vprašanj, ki jih zastavi Sodišču. Ker se zastavljena vprašanja za predhodno odločanje nanašajo na razlago prava Skupnosti, mora Sodišče načeloma o tem odločiti. Vendar mora Sodišče izjemoma samo preizkusiti okoliščine, v katerih mu je zadevo predložilo nacionalno sodišče, da preveri, ali je zanjo pristojno. Odločitev o vprašanju za predhodno odločanje, ki ga je zastavilo nacionalno sodišče, lahko Sodišče zavrne le, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Skupnosti ni v nobeni zvezi z resničnostjo ali predmetom spora o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo dejanskih in pravnih elementov, potrebnih za to, da bi na zastavljena vprašanja podalo koristen odgovor. (Glej točki 26 in 27.)

Člena 81 ES in 82 ES sta določbi javnega reda, ki ju morajo nacionalna sodišča uporabiti po uradni dolžnosti. (Glej točko 31.)

Omejevalni sporazum ali usklajeno ravnanje med zavarovalnimi družbami, ki zajema medsebojno izmenjavo informacij, omogoča za razmere na trgu neupravičeno zvišanje premij avtomobilskih zavarovanj civilne odgovornosti in s katerim se kršijo nacionalni predpisi o varstvu konkurence, je lahko prav tako kršitev člena 81 ES, če ob upoštevanju značilnosti zadevnega nacionalnega trga obstaja zadostna stopnja verjetnosti, da bi zadevni omejevalni sporazum ali usklajeno ravnanje lahko neposredno ali posredno, dejansko ali potencialno vplival na sklenitev zavarovanja v državah članicah, s strani gospodarskih subjektov s sedežem v drugih državah članicah, in če ta vpliv ni nepomemben. (Glej točko 52 in točko 1 izreka.)

S členom 81(1) ES se ustvarjajo neposredni učinki v razmerjih med posamezniki in pravice za zadevne posameznike, ki jih morajo nacionalna sodišča upoštevati. Iz tega je mogoče sklepati, da se lahko vsak posameznik pred sodiščem sklicuje na kršitev člena 81 ES in zato uveljavlja ničnost omejevalnega sporazuma ali ravnanja, prepovedanega s tem členom, in, kadar med tem in škodo obstaja vzročna zveza, zahteva odškodnino. Zaradi neobstoja pravil Skupnosti se morajo v notranjih pravnih sistemih vsake države članice na tem področju določiti podrobna pravila glede izvrševanja te pravice, vključno s tistimi glede uporabe pojma „vzročne“ zveze, pri čemer ta pravila ne smejo biti manj ugodna od tistih, ki se nanašajo na podobne tožbe na podlagi nacionalnega prava (načelo enakovrednosti), in praktično ne onemogočijo ali močno otežijo izvrševanja pravic, danih s pravnim redom Skupnosti (načelo učinkovitosti). (Glej točke 58, 59, od 61 do 64 in točko 2 izreka.)

Zaradi neobstoja pravil Skupnosti na tem področju je stvar notranjega pravnega sistema vsake države članice, da določi sodišča, pristojna za presojanje odškodninskih tožb zaradi kršitve konkurenčnih pravil Skupnosti, in natančna procesna pravila v zvezi s temi tožbami, če ta pravila niso manj ugodna od tistih, ki se nanašajo na odškodninske tožbe zaradi kršitve nacionalnih konkurenčnih pravil (načelo enakovrednosti), in če te nacionalne določbe praktično ne omogočijo ali bistveno ne otežijo izvrševanja pravice do odškodninskega zahtevka za škodo, povzročeno z omejevalnim sporazumom ali ravnanjem, prepovedanim s členom 81 ES (načelo učinkovitosti). (Glej točko 72 in točko 3 izreka.)

Zaradi neobstoja pravil Skupnosti na tem področju je stvar notranjega pravnega sistema vsake države članice, da določi zastaralni rok za vložitev zahteve za odškodnino za škodo, ki jo je povzročil omejevalni sporazum ali ravnanje, prepovedan s členom 81 ES, pri čemer je treba upoštevati načeli enakovrednosti in učinkovitosti. V tem pogledu mora nacionalno sodišče preveriti, ali nacionalni predpis, na podlagi katerega začne teči zastaralni rok za vložitev odškodninskega zahtevka za škodo, ki jo je povzročil omejevalni sporazum ali ravnanje, prepovedan s členom 81 ES, od dneva sprejetja omejevalnega sporazuma ali prepovedanega ravnanja, zlasti če je v tem nacionalnem predpisu določen tudi kratek zastaralni rok, ki ga ni mogoče prekiniti, praktično onemogoča ali bistveno oteži izvrševanje pravice do odškodninskega zahtevka za nastalo škodo. (Glej točki 81in 82 ter točko 4 izreka.)