PUPINO 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE 
JULIANE KOKOTT, 
predstavljeni 11. novembra 2004 1 
I - Uvod 
L V tej zadevi se Sodišču prvič predlaga, naj 
razloži okvirni sklep, sprejet na podlagi 
členov 31 in 34(2)(c) EU, in sicer Okvirni 
sklep Sveta 2001/220/PNZ z dne 
15. marca 2001 o položaju žrtev v kazenskem 
postopku (v nadaljevanju: Okvirni sklep) 2. 
Tribunale di Firenze (Italija) želi izvedeti, ali 
se lahko v skladu z Okvirnim sklepom v 
kazenskem postopku zaradi telesne poškod­
be, v katerem so bili poškodovani petletni 
otroci, te otroke zaslišuje kot priče zaradi 
zavarovanja dokazov zunaj glavne obravnave, 
čeprav italijansko kazensko procesno pravo 
takšnega postopka za takšna kazniva 
dejanja ne določa. II - Pravni okvir 
A - Pravo Unije 
2. Za razlago Okvirnega sklepa je odločilna 
Pogodba o Evropski uniji v različici po 
Amsterdamski pogodbi, saj je bil Okvirni 
sklep sprejet pred začetkom veljavnosti 
Pogodbe iz Nice. Učinki okvirnih sklepov 
izhajajo iz člena 34(2)(b) EU: 
„[...] Okvirni sklepi so za vsako državo 
članico zavezujoči glede cilja, ki ga je treba 
doseči, nacionalnim organom pa prepuščajo 
izbiro oblike in metod. Sklepi nimajo nepo­
srednega učinka; [...]" 
3. Uporaba postopka predhodnega 
odločanja v zvezi s pravnimi akti iz 1 — Jezik izvirnika: nemščina 
2 — UL L 82, str. 1. 
I - 5289 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-105/03 
naslova VI Pogodbe o Evropski uniji izhaja iz 
člena 35 EU. Italija je na tej podlagi izjavila, 
da so za predložitev upravičena vsa italijan­
ska sodišča. 
4. Okvirni sklep vsebuje različne določbe, ki 
so lahko pomembne za položaj otrok kot 
žrtev in prič v kazenskem postopku. 
5. Člen 2 na splošno obravnava spoštovanje 
in priznavanje žrtev: 
„1. Vsaka država članica zagotovi, da imajo 
žrtve resnično in primerno vlogo v njenem 
kazenskopravnem sistemu. Še naprej si mora 
prizadevati po svojih najboljših močeh, da 
zagotovi obravnavo žrtev z ustreznim spo­
štovanjem posameznikovega osebnega do­
stojanstva med postopkom in priznava 
pravice in pravne interese žrtev s posebnim 
ozirom na kazenski postopek. 
2. Vsaka država članica zagotovi, da so žrtve, 
ki so posebej ranljive, lahko deležne posebne 
obravnave, ki je glede na okoliščine najpri­
mernejša." 6. V členu 3 se žrtev obravnava kot priča: 
„Vsaka država članica varuje možnost, da se 
zasliši žrtve med postopkom in da predložijo 
dokaze. 
Vsaka država članica sprejme ustrezne ukre­
pe za zagotovitev, da njeni organi zaslišujejo 
žrtve samo toliko, kot je potrebno za namen 
kazenskega postopka." 
7. Države članice so zavezane, da v skladu s 
členom 8(4) razvijejo posebne postopke za 
izpovedbo prič: 
„Vsaka država članica zagotovi, da so tam, 
kjer je potrebno zaščititi žrtve - predvsem 
tiste najbolj ranljive - pred posledicami 
pričanja na javni obravnavi, žrtve s sklepom 
sodišča lahko upravičene do pričanja na 
način, ki omogoča doseganje tega cilja s 
pomočjo sredstva, ki ustreza njenim osnov­
nim pravnim načelom." 
I - 5290 
PUPINO 
B - Italijansko pravo 
8. Po navedbah predložitvenega sodišča je 
glavna obravnava jedro italijanskega kazen­
skega postopka. Dokazni postopek mora zato 
potekati na obravnavi na pobudo strank in na 
kontradiktoren način pod neposrednim na­
dzorom sodišča. Poznajo pa tudi institut 
zavarovanja dokazov („incidente probato­
rio"), ki omogoča predčasno izvedbo tistih 
dokazov, katerih izvedba se zaradi njihove 
narave ne more odložiti do glavne obravnave. 
Zavarovanje dokazov lahko zahtevata tožil­
stvo in tudi obramba. O zahtevi odloči 
preiskovalni sodnik, ki nato, če zahtevi 
ugodi, neposredno odredi izvedbo dokaza 
na kontradiktoren način z udeležbo strank. 
Dokazi, pridobljeni v postopku zavarovanja 
dokazov, imajo enako dokazno moč kot tisti, 
ki se jih izvede na glavni obravnavi. 
9. Predložitveno sodišče navaja, da je za­
konodajalec posebej in izčrpno navedel 
primere, v katerih se lahko dopusti ta 
postopkovni instrument, naj bo z navedbo 
vrste dokazov, ki se jih lahko izvede v 
postopku zavarovanja dokazov, ali z navedbo 
posebnosti tistih dejanskih stanj, ki opravi­
čujejo uporabo predčasne izvedbe dokazov. 10. Iz predložitvenega sklepa izhaja, da člen 
392(1) Codice di procedura penale (zakon o 
kazenskem postopku, v nadaljevanju: CPP) 
med drugim določa, da se zaradi zavarovanja 
dokazov lahko zasliši priča, če obstaja močan 
razlog za domnevo, da priče zaradi bolezni 
ali druge težke zadržanosti na glavni obrav­
navi ne bo mogoče zaslišati oziroma če je na 
podlagi konkretnih in posebnih elementov 
podan trden temelj za domnevo, da bo priča 
izpostavljena nasilju ali grožnjam oziroma da 
ji bo ponujen ali obljubljen denar oziroma 
druge ugodnosti, da ne bi pričala ali da bi 
pričala krivo. Na podlagi naknadnih zakon­
skih sprememb lahko sodišče odredi zaščito 
dokazov z zaslišanjem osebe, mlajše kot 
16 let, tudi če ni izpolnjen nobeden od že 
navedenih razlogov, če gre za težja in lažja 
kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost. 
11. Predložitveno sodišča navaja, da če gre 
za težja in lažja kazniva dejanja zoper spolno 
nedotakljivost ter je treba pri zavarovanju 
dokazov zaslišati osebo, mlajšo od 16 let, 
člen 398(5a) CPP omogoča sodišču, da lahko, 
če to zahteva stanje mladoletnika ali če je to 
primerno, izbere posebne oblike izvedbe 
dokaza in njegovega zabeleženja. Te posebne 
oblike zajemajo možnosti dopustitve izvedbe 
obravnave na drugem kraju kot sodišče, 
zlasti v specializiranih ustanovah ali celo na 
domu mladoletnika. Poleg tega morajo biti 
I - 5291 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-105/03 
izpovedbe priče v celoti dokumentirane s 
tonskimi ali slikovno-tonskimi sredstvi. 
III - Dejansko stanje in predlog za spre­
jetje predhodne odločbe 
12. Pred predložitvenim sodiščem poteka 
kazenski postopek zoper Mario Pupino, 
vzgojiteljico v mali šoli, ki se ji očita, da je 
januarja in februarja 2001 čezmerno telesno 
kaznovala in poškodovala otroke, ki so ji bili 
zaupani. 
13. Državno tožilstvo je avgusta 2001 pred­
lagalo, naj se v okviru zavarovanja dokazov 
zasliši osem otrok, rojenih leta 1996, ki so 
priče in žrtve obravnavanih kaznivih dejanj. 
Tožilstvo je navajalo, da tega dokaza zaradi 
nizke starosti prič ter iz tega izhajajoče 
neizogibne spremembe njihovega psiholo­
škega stanja in možnosti „potlačenja" ne bo 
mogoče nadoknaditi na glavni obravnavi. 
Predlagalo je tudi, naj se dokazi izvedejo 
pod pogoji zaščite, tj. naj se obravnava izvede 
v posebni ustanovi pod pogoji, ki ščitijo 
dostojanstvo, tajnost in duševni mir otrok, 
po potrebi ob sodelovanju otroškega psiho­loga zaradi dogodkov, ki zahtevajo rahločut­
nost, in njihove teže ter tudi zaradi težav pri 
vzpostavljanju ustreznega odnosa z osebami, 
ki jih je treba zaslišati, zaradi njihove nizke 
starosti. 
14. Obramba je temu predlogu nasprotovala, 
saj ta oblika dokazovanja pri obravnavanih 
kaznivih dejanjih ni predvidena. 
15. Predložitveno sodišče meni, da bi bilo 
treba predlog tožilstva ob uporabi zgoraj 
navedenih določb italijanskega kazenskega 
postopka zavreči, ker je zavarovanje dokazov 
kot instrument predčasne izvedbe dokazov 
glede na izvedbo dokazov na glavni obrav­
navi postopkovna možnost, ki ima značaj 
absolutne izjeme in se je ne sme uporabiti v 
drugih primerih kot le v tistih, ki so v zakonu 
izrecno določeni. 
16. Toda predložitveno sodišče tudi meni, 
da omejitev uporabe postopka posebnega 
zavarovanja dokazov, ki jo določa italijansko 
pravo, krši člene 2, 3 in 8 Okvirnega sklepa. 
Mladoletna oseba je namreč vedno „posebno 
ranljiva žrtev" v smislu člena 2(2) Okvirnega 
sklepa ter za njeno zaščito bi bilo zato treba 
neodvisno od obravnavanega kaznivega deja-
I - 5292 
PUPINO 
nja uporabiti posebne oblike in načine 
zaslišanja prič. Predložitveno sodišče navaja, 
da iz člena 3 Okvirnega sklepa izhaja, da naj 
bi se zaradi psihološke obremenitve težilo k 
izogibanju ponavljanja zasliševanja žrtve. 
Zaradi posebne ranljivosti mladoletnih žrtev 
bi bilo treba odstopiti od osnovnega pravila, 
po katerem imajo dokazno moč samo iz-
povedbe na glavni obravnavi. Iz člena 8(4) 
Okvirnega sklepa predložitveno sodišče raz­
bere načelo, da bi sodišče vedno moralo 
imeti pristojnost odločiti, da ne izvede javne 
obravnave, če bi lahko imela za žrtev kot 
pričo škodljive učinke. 
17. Ker želi predložitveno sodišče preveriti, 
ali je mogoče razlagati italijansko pravo v 
skladu z Okvirnim sklepom, na podlagi 
predloga za sprejetje predhodne odločbe 
prosi Sodišče, naj ugotovi, ali je njegova 
predlagana razlaga členov 2, 3 in 8(4) 
Okvirnega sklepa pravilna. 
IV - Pravna presoja 
A - Upravičenost do predložitve vprašanja 
za predhodno odločanje 
18. Kot priznavajo vse stranke, je predložit­
veno sodišče načeloma pristojno Sodišču predložiti vprašanje v zvezi z okvirnimi 
sklepi, saj je Italija podala izjavo, predvideno 
v členu 35(3)(b) EU, in priznala pravico 
predložitve vsem nacionalnim sodiščem. 
B - Dopustnost predloga za sprejetje pred­
hodne odločbe 
19. Francoska in italijanska vlada ter impli­
citno tudi švedska vlada ugovarjajo dopust­
nosti predloga za sprejetje predhodne odloč­
be, saj odgovor Sodišča ne more imeti 
pomena za postopek v glavni stvari. Po 
mnenju Komisije pa Okvirni sklep vendarle 
zavezuje k skladni razlagi nacionalnega 
prava, tako da je v postopku v glavni stvari 
treba upoštevati razlago Okvirnega sklepa, ki 
jo da Sodišče. 
1. Pogoji za dopustnost 
20. V skladu z ustaljeno sodno prakso je le 
nacionalno sodišče, ki odloča o sporu, 
pristojno, da glede na posebnosti zadeve 
presodi, ali za izdajo sodbe potrebuje pred­
hodno odločbo in ali so vprašanja, ki jih 
I - 5293 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-105/03 
predloži Sodišču, ustrezna. Zato je Sodišče 
načeloma zavezano odločati, ali se ta vpraša­
nja, ki so mu predložena, nanašajo na razlago 
prava Skupnosti. 3 Vendar je Sodišče preso­
dilo tudi, da mora izjemoma, pri preverjanju 
svoje pristojnosti, preučiti okoliščine, v 
katerih mu je zadevo predložilo nacionalno 
sodišče. Tako štejejo za nedopustne predlogi 
za sprejetje predhodne odločbe, ki očitno 
nimajo nobene zveze z resničnostjo ali s 
predmetom spora o glavni stvari. 4 Ta sodna 
praksa je bila sicer razvita v zvezi s 
členom 234 ES, toda ni razloga, da je ne bi 
prenesli na predhodno odločanje na podlagi 
člena 35 EU. 
21. Ugovori zoper dopustnost predloga za 
sprejetje predhodne odločbe temeljijo v 
bistvu na trditvi, da odgovor Sodišča ne 
more imeti nobenega vpliva na spor o glavni 
stvari. Toda v obravnavanem primeru lahko 
predlog za sprejetje predhodne odločbe 
vpliva na spor o glavni stvari, ker členi 2, 3 
in 8 Okvirnega sklepa načeloma vplivajo na 
razlago zadevnih italijanskih predpisov. 5 Predlog za sprejetje predhodne odločbe je 
torej dopusten, če je nacionalno pravo treba 
razlagati skladno z Okvirnim sklepom ali pa 
ga samo tako lahko razlagamo (glej v zvezi s 
tem spodaj navedeni naslov 2) in ni mogoče 
od vsega začetka izključiti možnosti skladne 
razlage zadevnih določb italijanskega kazen­
skega postopka (glej v zvezi s tem spodaj 
navedeni naslov 3). 
2. Razlaga, skladna z okvirnimi sklepi 
22. Po mnenju grške in portugalske vlade ter 
Komisije tudi okvirni sklepi zavezujejo k 
skladni razlagi nacionalnega prava. Temu 
ugovarja švedska vlada in navaja naslov VI 
Pogodbe o Evropski uniji, ki ustanavlja le 
meddržavno sodelovanje. Ta vlada trdi, da so 
akti v skladu s členom 34 EU zato samo 
mednarodnopravnega značaja in ne morejo 
nalagati nacionalnim sodiščem obveznosti 
skladne razlage. Tudi italijanska vlada in 
vlada Združenega kraljestva sta na ustni 
obravnavi izrazili take ugovore. 
23. Temelji načela skladne razlage, ki iz­
hajajo iz ustaljene sodne prakse, so: člena 249, 3 — Glej sodbe z dne 19. decembra 1968 v zadevi Salgoil (13/68 
Recueil, str. 679, 690); z dne 15. decembra 1995 v zadevi 
Bosman (C-415/93, Recueil, str. I-4921, točka 59); z dne 
13. julija 2000 v zadevi Idéal tourisme (C-36/99, Recueil, 
str. I-6049, točka 20); z dne 26. septembra 2000 v zadevi 
Kachelmann (Recueil, I-7505, točka 17); z dne 13. marca 2001 
v zadevi PreussenElektra (C-379/98, Recueil, I-2099, točka 38) 
in z dne 25. marca 2004 v združenih zadevah Azienda Agricola 
Ettore Ribaldi in drugi (C-480/00, C-481/00, C-482/00, 
C-484/00, C-489/00, C-490/00, C-491/00, C-497/00, 
C-498/00 in C-499/00, Recueil, str. I-2943, točka 72). 
4 — Glej sodbo z dne 16. junija 1981 v zadevi Salonia (126/80, 
Recueil, str. 1563, točka 6) ter v opombi 3 navedene sodbe 
Bosman, točka 61; Idéal tourisme, točka 20; Kachelmann, 
točka 17; PreussenElektra, točka 39, in Azienda Agricola 
Ettore Ribaldi in drugi, točka 72. 
5 — Glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija 1991 v združenih 
zadevah Verholen in drugi (od C-87/90 do C-89/90, Recueil, 
str. I-3757, točka 13). 
I - 5294 
PUPINO 
tretji odstavek, ES in 10 ES ter vsaka 
posamezna direktiva zavezujejo države čla­
nice, tj. vse nosilce oblasti, vključno s sodišči, 
da dosežejo v direktivi zastavljeni cilj, s tem 
da sprejmejo vse ustrezne splošne ali po­
sebne ukrepe, ki so primerni za izpolnitev 
teh obveznosti. Iz tega sledi, da mora 
nacionalno sodišče, če mora pri uporabi 
nacionalnega prava - ne glede na to, ali so 
bili predpisi izdani pred direktivo ali po 
njej - to razlagati in to storiti tako, da v čim 
večji meri upošteva besedilo in namen 
direktive, da doseže cilj, ki ga zasleduje 
direktiva, in ga na ta način izpolni. 6 
24. Vse ti pogoji so v zadostni meri iz­
polnjeni tudi za okvirne sklepe. Čeprav 
člen 10 ES nima besedilno enakega ustre-
znika v pogodbi o Evropski uniji, so države 
članice kljub temu zavezane k lojalnosti do 
Unije. Člen 34(2)(b) EU ustreza - vsaj v teh 
okoliščinah - členu 249, tretji odstavek, ES 
in zato izvirajo tudi iz Okvirnega sklepa 
obveznosti držav članic, ki vključujejo 
skladno razlago. Ti trditvi bom razvil v 
nadaljevanju. a) Dolžnost lojalnosti do Unije 
25. Italijanska vlada in vlada Združenega 
kraljestva poudarjata, da v pravu Unije ni 
določbe, ki bi ustrezala členu 10 ES. Toda 
tako kot v pravu Skupnosti imajo države 
članice in institucije tudi v pravu Unije 
dolžnost vzajemne lojalnosti. 
26. To izhaja iz celostne preučitve določb 
Pogodbe o Evropski uniji. Cilja navedene 
pogodbe, zapisanega v členu 1 EU, tj. 
ustvariti novo stopnjo v procesu oblikovanja 
vse tesnejše zveze med narodi Evrope, na 
kateri bodo odnosi med državami članicami 
in njihovimi narodi urejeni dosledno in 
solidarno, ni mogoče doseči, če države 
članice in institucije Unije ne sodelujejo 
lojalno in v skladu s pravom. Lojalno 
sodelovanje držav članic in institucij je tudi 
osrednji predmet naslova VI Pogodbe o 
Evropski uniji, kar se kaže v naslovu -
Določbe o policijske in pravosodnem sode­
lovanju v kazenskih zadevah - in skoraj v 
vseh členih. 
27. iz tega izhaja, da člen 10 ES določa 
očitna pravila - namreč da je treba obvez­
nosti izpolniti in da se je treba vzdržati 
sprejemanja škodljivih ukrepov. To velja tudi 6 — Glej sodbe z dne 13. novembra 1990 v zadevi Marleasing 
(C-106/89, Recueil, str. I-4135, točka 8); z dne 16. decembra 
1993 v zadevi Wagner Miret (C-334/92, Recueil, str. I-6911, 
točka 20); z dne 14. julija 1994 v zadevi Faccini Dori (C-91/92, 
Recueil, str. I-3325, točka 26) in z dne 22. maja 2003 v zadevi 
Connect Austria (C-462/99, Recueil, str. I-5197, točka 38). 
I - 5295 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-105/03 
v pravu Unije, ne da bi bilo to treba posebej 
omenjati. 
b) Člen 34(2)(b) EU 
28. Poleg navedenega so okvirni sklepi v 
pravu Unije po svoji strukturi zelo podobni 
direktivam v pravu Skupnosti. Skladno s 
členom 34(2)(b) EU so okvirni sklepi za 
države članice zavezujoči glede cilja, ki ga je 
treba doseči, nacionalnim organom pa pre­
puščajo izbiro oblike in metod. Neposredni 
učinek je sicer izrecno izključen, toda vsaj 
obveznost glede cilja ustreza dobesedno 
členu 249, tretji odstavek, ES, ki ga je 
Sodišče - poleg ostalih razlogov - uporabilo 
za razvoj doktrine o razlagi, skladni z 
direktivo. 
29. Švedska vlada pa z ugovorom izpostavlja, 
da člen 34(2)(b) EU kljub tej podobni 
formulaciji ne vodi k pravnemu učinku, ki 
bi bil primerljiv s členom 249, tretji odstavek, 
ES. V tem pogledu je res, da je Sodišče 
posebej v povezavi z Evropskim gospodar­
skim prostorom (v nadaljevanju: EGP) ugo­
tovilo, da dobesedno ujemanje določb ne­
kega sporazuma z ustreznimi določbami 
prava Skupnosti ne pomeni, da je oboje treba obvezno enako razlagati. Mednarodno­
pravno pogodbo je namreč treba razlagati -
tudi v skladu s členom 31 Dunajske konven­
cije o pogodbenem pravu z dne 23. maja 
1969 - ne le v skladu z njenim besedilom, 
temveč tudi upoštevaje njene cilje. 7 
30. Tako kot Pogodba o ustanovitvi Evrop­
ske skupnosti 8 ali Sporazum o Evropskem 
gospodarskem prostoru (v nadaljevanju: 
Sporazum EGP) je tudi Pogodba o Evropski 
uniji pogodba, ki ima mednarodnopravni 
izvor. Od Pogodbe o ustanovitvi Evropske 
skupnosti se razlikuje po manjši integracijski 
stopnji, od Sporazuma o EGP pa predvsem 
po cilju. 
31. Manjša integracijska stopnja Pogodbe o 
Evropski uniji se kaže v opredelitvi okvirnega 
sklepa, ki izključuje neposredni učinek. Tudi 
pristojnosti Sodišča v skladu s členom 35 EU 
so v primerjavi s pravom Skupnosti manjše. 
Njegova pristojnost za vsebinski nadzor je 
7 — Glej mnenje 1/91 z dne 14. decembra 1991 (Recueil, 
str. I-6079, točka 14), glej tudi sodbe z dne 1. julija 1993 v 
zadevi Metalsa (C-312/91, Recueil, str. I-3751, točka 12); z dne 
2. marca 1999 v zadevi Eddline El-Yassini (C-416/96, Recueil, 
str. I-1209, točka 47) in z dne 20. novembra 2001 v zadevi Jany 
in drugi (C-268/99, Recueil, str. I-8615, točka 35). 
8 — Glej sodbi z dne 5. februarja 1963 v zadevi Van Gend & Loos 
(26/62, Recueil, str. 3, točka 24) in z dne 15. julija 1964 v 
zadevi Costa (6/64, Recueil, str. 1253, 1269). 
I - 5296 
PUPINO 
izrecno izključena v odstavku 5, če gre za 
veljavnost in sorazmernost ukrepov policije 
ali drugih organov kazenskega pregona 
države članice ali za izvajanje pristojnosti 
držav članic glede vzdrževanja javnega reda 
in miru ter varovanja notranje varnosti. 
Postopek predhodnega odločanja je mogoče 
izvesti samo pri izrecni privolitvi, t. i. 
„opt-in", zadevne države članice in Komisija 
ne sme začeti postopka zaradi neizpolnitve 
obveznosti. Poleg tega Svet za sprejetje 
sklepa ne potrebuje nujno predloga Komisije, 
temveč ga lahko sprejme tudi na predlog 
držav članic. Svet v skladu s členom 34, drugi 
odstavek, EU ne odloča z večino, temveč 
načeloma s soglasjem. Ne nazadnje ima tudi 
Parlament skladno s členom 39 EU le 
posvetovalno vlogo. 
32. Drugače kot Sporazum o EG P, ki ima za 
cilj le izvajanje prosto trgovinske in konku­
renčne ureditve v trgovinskih in gospodar­
skih odnosih med pogodbenimi strankami 9, 
ne predvideva pa prenosa suverenih pravic 
na meddržavne organe, ki so ustanovljeni s 
sporazumom 10, predstavlja Pogodba o Ev­
ropski uniji v skladu s členom 1, drugi 
odstavek, vendarle novo stopnjo pri uresni­
čevanju vse tesnejše zveze med narodi 
Evrope. V ta namen dopolnjuje dejavnosti 
Skupnosti z dodatnimi politikami in oblikami 
sodelovanja. Pojem „politike" nakazuje, da 
EU v nasprotju z mnenjem švedske vlade ne 
vsebuje le meddržavnega sodelovanja, tem­
več tudi skupno izvajanje suverenosti prek Unije. Sicer pa člen 3, prvi odstavek, EU 
zavezuje Unijo k spoštovanju in nadaljnjemu 
razvijanju pravnega reda Skupnosti. 11 
33. Z izrazom „vse tesnejše sodelovanje" 
zasnovana vse večja integracija se kaže tudi 
v razvoju Pogodbe o Evropski uniji, ki se -
po svojem nastanku z Maastrichtsko pogod­
bo - z Amsterdamsko pogodbo in s Pogodbo 
iz Nice vedno močneje navezuje na strukture 
prava Skupnosti in naj bi se s Pogodbo o 
ustavi za Evropo (ki je bila podpisana 
29. oktobra 2004, njen začetek veljavnosti 
pa je določen na 1. november 2006, če jo 
bodo ratificirale države članice) v celoti 
spojila s pravom Skupnosti. 
34. Zato se Okvirni sklep po svoji opredelitvi 
močno približuje direktivi in je treba 
člen 34(2)(b) EU razlagati kot člen 249, tretji 
odstavek, ES, ker se te določbe vsebinsko 
ujemajo. 
35. Na obravnavi pa je vlada Združenega 
kraljestva ugovarjala, da za pravne akte, 
9 — V opombi 7 navedeno mnenje EGP I, točka 15. 
10 — Prav tam, točka 20. 11 — Prenos pravnega reda Skupnosti na pravo Unije ponazarja 
sodba z dne 11. februarja 2003 v združenih zadevah Gözütok 
in Brügge (C-187/01 in C-385/01, Recueil, str. I-1345, točka 
45), v kateri se uporablja razlagalno načelo polnega učinka v 
okviru Sporazuma za izvedbo Schengenskega sporazuma z 
dne 14. junija 1985 med vladami držav Gospodarske unije 
Beneluksa, Zvezne republike Nemčije in Francoske republike 
v zvezi s postopno odpravo nadzora na skupnih mejah 
(UL 2000, L 239, str. 19). 
I - 5297 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-105/03 
sprejete v skladu s členom 34 EU, v nasprotju 
s pravom Skupnosti 12 ne obstaja popoln 
sistem pravnih sredstev in postopkov, ki bi 
zagotavljal nadzor zakonitosti dejanj orga­
nov. Zakonitost teh pravnih aktov je mogoče 
preverjati s postopkom predhodnega odloča­
nja le, če je zadevna država članica v skladu s 
členom 35, drugi odstavek, EU priznala 
pristojnost Sodišča za predhodno odločanje. 
Kot trdi vlada Združenega kraljestva, posa­
meznik tudi nima možnosti neposredne 
tožbe. Italijanska vlada je zastopala podobno 
stališče. Temu je treba ugovarjati, saj skladna 
razlaga ne vodi v uvajanje novih predpisov, 
temveč predvideva, da predpisi že obstajajo 
in da jih je mogoče razlagati v skladu z 
okvirnim sklepom, ki je v skladu z nacional­
nim pravom zakonit. Pravno varstvo bi bilo 
tako morda treba iskati glede na določbe 
nacionalnega prava, ki so morda lahko 
predmet skladne razlage. 
c) Vmesna ugotovitev 
36. Povzamemo lahko, da iz člena 34(2)(b) 
EU in dolžnosti lojalnosti do Unije izhaja, da 
okvirni sklepi zavezujejo nacionalna sodišča, 
da pri razlagi nacionalnega prava - ne glede na to, ali so bili predpisi izdani pred okvirnim 
sklepom ali po njem - v čim večji meri 
upoštevajo besedilo in namen okvirnega 
sklepa, da dosežejo cilj, ki ga ta zasleduje. 
37. Tudi če bi sledili stališču švedske vlade o 
mednarodnopravni naravi okvirnega sklepa, 
bi se tudi v tem primeru vsaj ponujala razlaga 
domačega prava skladno z okvirnim skle­
pom. Okvirni sklep bi bil namreč tudi kot 
pravni akt mednarodnega prava zavezujoč za 
države članice. Zato bi bilo tudi pri izključno 
mednarodnopravni naravi okvirnega sklepa 
treba - kar je na obravnavi navajala vlada 
Združenega kraljestva - izhajati iz dejstva, da 
morajo vsi organi držav članic, vključno s 
svojimi sodišči, ravnati v skladu s to obve­
znostjo. Seveda je vlada Združenega kralje­
stva sočasno opozorila, da ta oblika skladne 
razlage ne more uveljavljati primarnosti 
prava Skupnosti in da bi zato mogoče -
skladno z nacionalnim pravom - morala dati 
prednost drugim oblikam razlage. To kljub 
temu ne izključuje, da bi bil odgovor Sodišča 
koristen za razlago nacionalnega prava, s 
katerim je bil mednarodnopravni predpis 
prenesen v domače pravo. 
3. Možnost skladne razlage v postopku v 
glavni stvari 
38. Tudi pri obveznosti skladne razlage je 
predlog za sprejetje predhodne določbe 
dopusten le, če ta obveznost skladne razlage 12 — Glej sodbo z dne 25. julija 2002 v zadevi Unión de Pequeños 
Agricultores proti Svetu (C-50/00 P, Recueil, str. I-6677, 
točka 40). 
I - 5298 
PUPINO 
v postopku v glavni stvari ni očitno brez 
vsakega konkretnega učinka, ker razlaga, ki 
bi bila skladna z okvirnim sklepom, ne bi bila 
mogoča. 
39. V tem pogledu italijanska in francoska 
vlada opažata, da v tej zadevi izid, ki ga želi 
doseči predložitveno sodišče, zaradi naspro­
tujočih predpisov italijanskega prava ni 
dosegljiv. V tem delu je res, da je skladna 
razlaga mogoča samo, če nacionalno pravo 
dopušča možnost take razlage. To pride do 
izraza v pridržku „kolikor je mogoče", ki ga 
uporablja Sodišče. 13 Cilji ureditve prava 
Unije sicer zahtevajo prednost pred vsemi 
ostalimi razlagalnim metodami, ne morejo pa 
privesti do izida, ki ga ne bi bilo mogoče 
doseči z razlago nacionalnega prava. 14 V 
kolikšni meri torej nacionalno pravo dopušča 
ustrezen razlagalni prostor, lahko presojajo 
samo nacionalna sodišča. 15 
40. V tem primeru pa vendarle ni očitno, da 
razlaga, skladna z okvirnim sklepom, ne bi bila mogoča in bi tako bil odgovor Sodišča za 
nacionalno sodišče brez pomena. Italijanska 
vlada sama opozarja na mogoče pravne 
podlage za posebej zaščiteno zasliševanje 
mladoletnih žrtev med glavno obravnavo 16, 
na katere predložitveno sodišče ni pomislilo. 
Glede na zavarovanje dokazov tudi ne iz­
gleda izključeno, da bi bilo mogoče pojem 
„druge težke zadržanosti" v členu 392(1) 
CCP razlagati tako, da bi kot oviro vključeval 
poslabšanje spomina in psihično obremeni­
tev otrok z zaslišanjem med glavno obrav­
navo, in tako opreti zavarovanje dokazov 
na neko drugo pravno podlago in ne 
člen 392(1a) CCP. Sicer pa tudi predložit­
veno sodišče, kljub domnevi kršitve Okvir­
nega sklepa, izhaja iz možnosti skladne 
razlage. Čeprav predlog za sprejetje pred­
hodne odločbe v tem okviru izkazuje pro­
tislovja, ni naloga Sodišča, da dvomi o tem 
vrednotenju. 
41. V nasprotju s trditvijo francoske, grške in 
nizozemske vlade obveznost skladne razlage 
v okviru kazenskega postopka ni podvržena 
nobenim posebnim omejitvam prava Unije, 
ki bi izključile upoštevnost predloga za 
sprejetje predhodne odločbe. Sicer pa je 
treba upoštevati načelo zakonitosti kazni 13 — Glej v opombi 6 navedeno sodno prakso. 
14 — Sodba z dne 10. aprila 1984 v zadevi Von Colson in Kamann 
(14/83, Recueil, str. 1891, točka 25) in v opombi 6 navedena 
sodba Wagner Miret, točka 22. Drugače generalni pravo­
branilec Ruiz-Jarabo Colomer v sklepnih predlogih z dne 
27. aprila 2004 v združenih zadevah Pfeiffer in drugi (sodba z 
dne 5. oktobra 2004, od C-397/01 do C-403/01, Recueil, 
str. I-8835, točka 24 in naslednje). Glej tudi sodbo v tej 
zadevi, točkalló. 
15 — Glej sodbo z dne 7. januarja 2004 v zadevi X (C-60/02, 
Recueil, str. I-651, točka 58 in naslednje). 16 — Glej stališča italijanske vlade, str. 5. 
I - 5299 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-105/03 
[nullum crimen, nulla poena sine lege 
(scripta)) 17. 18 To načelo spada med splošna 
pravna načela, ki so skupna ustavnim tradi­
cijam držav članic. Zasidrano je tudi v členu 7 
Evropske konvencije o varstvu človekovih 
pravic in temeljnih svoboščin (v nadaljeva­
nju: EKČP), v členu 15(1), prva poved, 
Mednarodnega pakta o državljanskih in 
političnih pravicah 19 in v členu 49(1), prva 
poved, Listine o temeljnih pravicah Evropske 
unije. Gre za poseben izraz načela pravne 
varnosti v materialnem kazenskem pravu. 
42. Obravnavni primer seveda sploh ne 
zadeva materialnega kazenskega prava, tem­
več kazenski postopek. Torej ne gre za 
ustanovitev ali zaostritev kazenskopravne 
odgovornosti, temveč za način poteka po­stopka. Načelo nulla poena sine lege zato ne 
velja, temveč gre za načelo pravičnega 
postopka, ki bo v nadaljevanju podrobneje 
predstavljeno. 
43. Skladni razlagi tudi ne nasprotuje dej­
stvo, da so se dogodki, ki jih je treba raziskati, 
zgodili pred sprejetjem Okvirnega sklepa. V 
skladu z ustaljeno sodno prakso je namreč 
pri postopkovnih predpisih na splošno treba 
izhajati iz pravila, da jih je treba uporabiti pri 
vseh pravnih sporih, ki so potekajo ob 
uveljavitvi predpisa. 20 
44. V obravnavanem primeru zato razlaga 
italijanskega prava v skladu z Okvirnim 
sklepom ni očitno nemogoča. Predlog za 
sprejetje predhodne odločbe je torej dopu­
sten. 
C - Razlaga Okvirnega sklepa 
45. Predložitveno sodišče želi v bistvu iz­
vedeti, ali členi 2, 3 in 8 Okvirnega sklepa 
utemeljujejo obveznost zaslišati osem petlet­
nih otrok v postopku zavarovanja dokazov na 17 — Sklepni predlogi generalnega pravobranilca Ruiz-Jaraboja 
Colomerja z dne 18. junija 1996 v združenih zadevah X 
(sodba z dne 12. decembra 1996, C-74/95 in C-129/95, 
Recueil, str. I-6609, I-6612, točka 43). Sklepni predlogi 
generalnega pravobranilca Jacobsa z dne 24. oktobra 1996 v 
združenih zadevah Tombesi in drugi (sodba z dne 25. junija 
1997, C-304/94, C-330/94, C-342/94 in C-224/95, Recueil, 
str. I-3561, točka 37). 
18 — Glej v opombi 17 navedeno sodbo X z dne 12. decembra 
1996, točka 24 in naslednje, ki napotuje na sodbi Evropskega 
sodišča za človekove pravice z dne 25. maja 1993 v zadevi 
Kokkinakis (série A št. 260-A, točka 52) ter z dne 
22. novembra 1995 v zadevah S. W. proti Združenemu 
kraljestvu in C. R. proti Združenemu kraljestvu (série A št. 
335-B, točka 35, in št. 335-C, točka 33). Primerjaj tudi sodbe 
Sodišča z dne 10. julija 1984 v zadevi Kirk (63/83, Recueil, 
str. 2689, točka 22); z dne 8. oktobra 1987 v zadevi 
Kolpinghuis Nijmegen (80/86, Recueil, str. 3969, točka 13) 
in z dne 26. septembra 1996 v zadevi Arcaro (C-168/95, 
Recueil, str. I-4705, točka 42) ter v opombi 15 navedeno 
sodbo X, točka 61 in naslednje. Natančneje glej tudi moje 
sklepne predloge z dne 10. junija 2004 v zadevi Niselli 
(C-457/02, ZOdl., str. I-10853, točka 53 in naslednje) in z dne 
14. oktobra 2004 v združenih zadevah Berlusconi in drugi 
(C-387/02, C-391/02 in C-403/02, ZOdl., str. I-3565, točka 
140 in naslednje). 
19 — Odprt za podpis 19. decembra 1966 (UN Treaty Series, 
zvezek 999, str. 171). 20 — Sodbe z dne 12. novembra 1981 v združenih zadevah Salumi 
in drugi (od 212/80 do 217/80, Recueil, str. 735, točka 9); z 
dne 6. julija 1993 v združenih zadevah CT Control Rotterdam 
in JCT Benelux proti Komisiji (C-121/91 in C-122/91, 
Recueil, str. I-3873, točka 22); z dne 7. septembra 1999 v 
zadevi De Haan (C-61/98, Recueil, str. I-5003, točki 13 in 14) 
in z dne 1. julija 2004 v združenih zadevah Tsapalos in 
Diamantalos (C-361/02 in C-362/02, ZOdl., str. I-6405, 
točka 19). 
I - 5300 
PUPINO 
otrokom primeren način kot priče domne-
vanega telesnega nasilja, katerega žrtve so 
bili. Po njegovem razumevanju se je mogoče 
bati, da bo zaradi psihološkega razvoja otrok 
njihov spomin v zvezi z dejstvi slabši in da bi 
pričanje na (kasnejši) glavni obravnavi lahko 
imelo škodljive psihološke posledice za 
otroke. 
46. Podlaga za takšno obveznost bi lahko 
bili členi 2(2), 3 in 8(4) Okvirnega sklepa. 
Člen 2(2) Okvirnega sklepa določa, da naj bi 
posebej ranljive žrtve bile deležne posebne 
obravnave, ki je glede na okoliščine najpri­
mernejša. Ta obveznost je natančneje opre­
deljena v členu 8(4), ki določa, da se žrtvam, 
posebej najbolj ranljivim, ki jih je treba 
zaščititi pred posledicami njihovega pričanja 
na javni obravnavi, s sodno odločbo lahko 
dovoli, da izpovedo na način, ob uporabi 
primernih sredstev, ki so združljiva s temelj­
nimi načeli nacionalnih pravnih redov, ki 
omogočajo doseganje tega cilja. Skladno s 
členom 3 države članice zagotavljajo, da je 
lahko žrtev v postopku zaslišana in lahko 
predloži dokaze. Zato države članice spre­
jmejo med drugim ustrezne ukrepe, da 
njihovi organi zaslišujejo žrtev le toliko, kot 
je potrebno za kazenski postopek. 47. V nadaljevanju je zato treba najprej 
preveriti, ali lahko zadevni otroci v tej zadevi 
štejejo za posebej ranljive žrtve. Po potrebi je 
nato treba preveriti, ali bi bilo nameravano 
zavarovanje dokazov takšna obravnava, ki je 
glede na okoliščine najprimernejša in zlasti 
zagotavlja njihovo učinkovito udeležbo v 
postopku kot priče. 
1. Pravna podlaga Okvirnega sklepa 
48. Čeprav predložitveno sodišče ni postavi­
lo nobenega vprašanja v zvezi s tem, je pred 
razlago navedenih določb treba pogledati, 
ali se te sploh lahko opirajo na izbrano 
pravno podlago. Prav pri pravnih aktih iz 
člena 34 EU je glede na dvome o zakonitosti 
priporočljiva posebna pozornost, zlasti ker -
kot je poudarila vlada Združenega kraljestva 
- so glede na te pravne akte možnosti 
pravnega varstva omejene. 21 Sicer nosi vsak 
pravni akti v sebi domnevo zakonitosti in 
ima zato pravne učinke, dokler ni umaknjen, 
v okviru ničnostne tožbe razglašen kot ničen 
ali zaradi predloga za sprejetje predhodne 
odločbe ali ugovora protipravnosti razglašen 
kot neveljaven. Seveda pa se to načelo ne 
uporablja pri pravnih aktih, katerih pomanjk-
21 — Glej zgoraj navedeno točko 35. 
I - 5301 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-105/03 
ljivost je tako očitna, da načela ni mogoče 
uporabiti. Tovrstne akte je treba obravnavati 
kot neobstoječe. 22 Zato mora Sodišče v 
postopku predhodnega odločanja po uradni 
dolžnosti preveriti zakonitost določb, ki jih 
razlaga, če se pojavijo tehtni dvomi. Razlaga 
je namreč smiselna le, če so določbe, ki jih je 
treba razlagati, veljavne. 
49. Na prvi pogled bi se dalo podvomiti, da 
sta člena 31 EU in 34(2) (b) EU zadostna 
pravna podlaga za določbe, ki jih je treba 
razlagati. Člen 34(2)(b) EU samo opredeljuje 
okvirni sklep kot dopustno obliko delovanja. 
Pravna podlaga glede vsebine določb, ki jih je 
treba razložiti, je zato lahko le člen 31 EU. V 
skladu s tem členom vključujejo skupni 
ukrepi na področju pravosodnega sodelova­
nja v kazenskih zadevah različna področja, 
navedena od (a) do (e), ki pa jih je le težko 
mogoče navezati na zaščito žrtev. Zaščita 
žrtev ne spada niti pod olajševanje ter 
pospeševanje sodelovanja pri sodnih postop­
kih in pri izvrševanju odločb (a) niti pod 
olajševanje izročitve (b), preprečevanje spo­
rov o pristojnosti (d) ali harmonizaciji 
določenih kazenskih dejanskih stanov (e). 
Le zagotavljanje skladnosti veljavnih pred­
pisov držav članic, kolikor je to potrebno za 
izboljšanje tega sodelovanja (c), bi lahko 
vključevalo zaščito žrtev. Skupni standardi zaščite žrtev pa za izboljšanje sodelovanja 
niso nujno potrebni. 
50. Izrecno navedena področja skupnega 
ukrepanja seveda niso izčrpno navedena, 
kar je najjasneje razvidno iz francoske 
različice uvodnega stavka, ki uporablja for­
mulacijo „zajema med drugim". Zato opisu­
jejo posamezna politična področja le mogoča 
področja urejanja, ne da bi bila s tem 
pristojnost Unije strogo določena. To pri­
stojnost je treba določiti v skladu s splošnimi 
cilji policijskega in pravosodnega sodelovanja 
v kazenskih zadevah, ki so zapisani v členu 
29 EU. Glavni cilj je zato zagotoviti držav­
ljanom visoko stopnjo varstva na območju 
svobode, varnosti in pravice, k čemur naj 
prispeva predvsem izboljšano pravosodno 
sodelovanje. 
51. Zaščita državljanov, ki so kljub prizade­
vanju za svojo varnost postali žrtev kaznivega 
dejanja, zasluži na tem mestu zagotovo 
poudarjen položaj. Sočasno lahko skupni 
standardi za zaščito žrtev pri izpovedbah v 
kazenskem postopku pospešujejo tudi sode­
lovanje pravosodnih organov, ker zagotavlja­
jo uporabnost teh izpovedb v vseh državah 
članicah. Končno zahteva, da Svet sprejema 
okvirne sklepe s soglasjem, zagotavlja, da ne 
bo nobena država članica brez svojega 
soglasja zavezana z okvirnim sklepom. 22 — Sodba z dne 5. oktobra 2004 v zadevi Komisija proti Grčiji 
(C-475/01, ZOdl., str. I-8923, točka 18 in naslednje). 
I - 5302 
PUPINO 
52. Zato tukaj kljub negotovostim, ki na prvi 
pogled obstajajo glede pravne podlage pred­
pisov, ki jih je treba razlagati, vseeno ni 
mogoče izhajati iz ugotovitve, da predpisi ne 
bi bili več zajeti z zakonodajno pristojnostjo 
Unije. To trditev so, ko se jih je glede tega 
spraševalo na obravnavi, zagovarjale tudi 
francoska in nizozemska vlada ter Komisija. 
Odgovor na vprašanje za predhodno odloča­
nje tako ni nesmiselen zaradi neobstoja 
prava, ki ga je treba razlagati. 
2. Posebna ranljivost otrok 
53. Tako italijanska vlada in Komisija kot 
predložitveno sodišče izhajajo iz domneve, 
da so otroci načeloma posebej ranljive 
žrtve. Komisija se pri tem opira predvsem 
na peto uvodno izjavo iz Okvirnega sklepa 
2002/629/PNZ Sveta z dne 19. julija 2002 o 
boju proti trgovanju z ljudmi 23, v skladu s 
katero so otroci ranljivejši in zato obstaja 
zanje večje tveganje, da postanejo žrtve 
trgovanja z ljudmi. V nasprotju s tem bi 
morali po mnenju francoske vlade vsako­
kratno ranljivost ocenjevati na podlagi vseh 
okoliščin posameznega primera, upoštevajoč 
starost žrtve, vrsto kaznivega dejanja in tudi 
druge okoliščine. 54. Okvirni sklep ne opredeli, katere žrtve so 
posebej ranljive. Zlasti ne vsebuje nobenih 
določb o posebni ranljivosti otrok. Takšne 
določbe je še vseboval portugalski predlog, ki 
je v členu 2(2) in členu 8(4) izrecno navajal 
starost kot vzrok posebne ranljivosti. 24 Par­
lament je celo izrecno zahteval posebno 
upoštevanje otrok v okviru člena 3. 25 
55. Odpoved takšni natančnejši opredelitvi 
posebej ranljivih žrtev je mogoče razložiti s 
tem, da lahko posebna ranljivost temelji na 
velikemu številu razlogov, ki jih je težko 
povzeti v opredelitvi. To izhaja iz dokumen­
tov, ki so bili upoštevani pri razpravi za 
uvedbo evropskega statuta za zaščito žrtev. V 
drugi uvodni izjavi Okvirnega sklepa se 
sporočilo Komisije iz leta 1999 26 ukvarja 
skoraj izključno s položajem državljanov 
Unije, ki so bili žrtve kaznivih dejanj v 
drugih državah članicah. Komisija je v zvezi 
s tem nakazala tudi možnost, da se žrtvam 
olajša udeležba v kazenskem postopku v 
23 — UL L 203, str. 1. 24 — Pobuda Portugalske republike v zvezi s sprejetjem Okvirnega 
sklepa o položaju žrtev v kazenskem postopku z dne 
24. avgusta 2000 (UL C 243, str. 4 in naslednje.) 
25 — Zakonodajna resolucija z dne 12. decembra 2000 (UL 2001, 
C 232, str. 61 in naslednje), spreminjevalni predlogi št. 13 in 
25; glej tudi poročilo št. A5-0355/2000 poslanke Carmen 
Cerdeira Morterero z dne 24. novembra 2000, str. 11 in 
naslednje ter str. 17. 
26 — Sporočilo Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu in Eko-
nomsko-socialnemu odboru - Žrtve kaznivih dejanj v 
Evropski uniji - Razmišljanja o osnovnih načelih in ukrepih 
(COM(1999) 349 konč.). 
I - 5303 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-105/03 
drugi državi članici, npr. z videokonferenco 
ali zaslišanjem po telefonu. 27 Podobne ukre­
pe zahteva tudi neka starejša resolucija Sveta, 
ki sicer obravnava zaščito prič pred nepo­
sredno ali posredno obliko ogrožanja, priti­
ska ali ustrahovanja, zlasti v povezavi z 
organiziranim kriminalom. 28 V sklepih Ev­
ropskega Sveta v Tampereju, navedenih v 
tretji uvodni izjavi, se sklicuje o zaščiti žrtev 
le z vidika dostopa do prava. 29 V priporočilu 
Sveta Evrope, ki ga v predlogu k Okvirnemu 
sklepu omenja portugalska vlada, se na 
splošno govori o spoštovanju žrtve in njene­
ga dostojanstva med kazenskim postopkom 30 
ter o posebni ranljivosti žrtev organiziranega 
kriminala 31. V zvezi z otroki se je omenjala le 
prisotnost vzgojnega upravičenca med za­
slišanjem. 32 
56. Posebno ranljivost otrok so priznale že 
vse države članice na mednarodni ravni. V 
skladu s členom 25(2), prva poved, Splošne 
deklaracije o človekovih pravicah imajo 
otroci pravico do posebne pomoči in pod­
pore. Člen 24(1) Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah določa 
pravico otroka do zaščitnih ukrepov s strani 
države, ki jo zahteva njegov pravni položaj 
kot mladoletnik. Konvencija o otrokovih 
pravicah 33, ki so jo ratificirale vse države 
članice Unije, natančneje določa to obvez­
nost zaščite. Člen 3(1) te konvencije zlasti 
določa, da je prednostno treba upoštevati 
otrokovo korist. Člen 39, prva poved, zavez­
uje pogodbenice, da sprejmejo vse potrebne 
ukrepe, ki pospešujejo fizično in psihično 
okrevanje otroka, ki je bil žrtev katere koli 
oblike zanemarjanja, grdega ravnanja ali 
katere druge oblike okrutnega, nečloveškega 
ali ponižujočega obravnavanja. 
57. Na enak način zagotavlja tudi člen 24 
Listine o temeljnih pravicah Evropske unije 
pravico otrok do varstva in skrbi, kakršna sta 
potrebna za njihov blagor. Pri vseh ukrepih 
javnih organov, ki zadevajo otroke, se morajo 
upoštevati predvsem koristi otroka. 
58. Ker so glede na navedeno otroci v načelu 
posebej potrebni zaščite, se jih praviloma 
pojmuje kot posebej ranljive, če so bili žrtve 
kaznivih dejanj. V obravnavanem primeru ni 
razlogov, zaradi katerih bi bilo treba položaj 
prizadetih otrok vrednotiti drugače. S petimi 27 — COM(1999)349 konč., str. 7. 
28 — Resolucija Sveta z dne 23. novembra 1995 o zaščiti prič v 
okviru boja proti mednarodnemu organiziranemu kriminalu 
(UL C 327, str. 5). 
29 — Sklepi predsedstva - Evropski svet (Tampere) z dne 15. in 
16. oktobra 1999, točka 32. 
30 — Priporočilo št. R(85)11 Ministrskega komiteja o položaju 
žrtev v kazenskem pravu in kazenskem postopku z dne 
28. junija 1985, točka 8. 
31 — Prav tam, točka 16. 
32 — Prav tam, točka 8. 33 — Odprta za podpis 20. novembra 1989 (UN Treaty Series, 
zvezek 1577, str. 43). 
I - 5304 
PUPINO 
leti so bili ob storitvi kaznivega dejanja in ob 
nameravanem zaslišanju v starosti, v kateri 
med razvojem dogodkov ni mogoče izključiti 
psihičnih poškodb. Očitek grdega ravnanja, 
ki zadeva vzgojiteljico - torej zaupnico - in 
je predmet postopka, je poleg tega posebej 
primeren za oviranje razvoja otrok. 
59. Če povzamem, lahko ugotovim, da so 
otroci kot žrtve kaznivih dejanj praviloma 
posebej ranljivi. 
3. Nujnost postopka zavarovanja dokazov 
60. Če bi predložitveno sodišče delilo zgoraj 
navedeno presojo, potem se zastavlja vpra­
šanje, ali je v skladu z Okvirnim sklepom 
potrebno zaslišanje po opisanem posebnem 
postopku zavarovanja dokazov. Kaže, da 
predložitveno sodišče in tudi portu­
galska vlada domnevata, da je skladno s 
členoma 2(2) in 3 Okvirnega sklepa v 
obravnavanem primeru potreben postopek 
zavarovanja dokazov pred glavno obravnavo. 61. Na tej stopnji je najprej treba ugotoviti, 
da nobena izmed teh dveh določb ne vsebuje 
natančnih zahtev, kako je treba udejanjiti 
njune cilje. Člen 2(2) Okvirnega sklepa sicer 
zahteva takšno obravnavanje, ki najbolje 
ustreza položaju posebej ranljive žrtve. Tako 
Okvirni sklep presega portugalski predlog, ki 
je zahteval le primerne ukrepe. Izbira med 
načinoma ravnanja je torej v skladu s 
členom 2(2) dovoljena samo takrat, če enako 
ustrezata položaju žrtve. Poleg tega izhaja iz 
člena 3, prva poved, da morajo žrtve dobiti 
priložnost za veljavno pričanje. Tudi tukaj je 
treba dati prednost postopku, ki omogoča 
učinkovito udeležbo. Končno naj bodo žrtve 
zaslišane v skladu s členom 3, druga poved, 
samo v potrebnem obsegu. Odvečnim 
ponavljanjem zasliševanj se je torej treba 
izogniti. 
62. Predložitveno sodišče in verjetno tudi 
portugalska vlada menita, da bi bilo v tej 
zadevi za žrtve manj obremenjujoče zavaro­
vanje dokazov kot kasnejša izpovedba na 
glavni obravnavi. Predložitveno sodišče prav 
tako meni, da bi žrtve tako lahko bolje 
prispevale k razjasnitvi kaznivega dejanja, saj 
se na glavni obravnavi mogoče ne bi mogle 
več tako dobro spominjati poteka dejstev. Če 
so te domneve dejansko upravičene, kar 
lahko presoja le sodišče, ki odloča o glavni 
stvari, upoštevaje pri tem posamezne priza­
dete otroke in po potrebi ob pritegnitvi 
I - 5305 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-105/03 
izvedenca, potem bi bila uporaba postopka 
zavarovanja dokazov v tej zadevi dejansko 
najboljše obravnavanje žrtev, ki bi jim 
sočasno omogočilo učinkovito in obzirno 
udeležbo kot priče v kazenskem postopku. 
63. Italijanska in francoska vlada ugovarjata, 
da je v italijanskem kazenskem postopku v 
skladu s členom 393(1a) CCP zavarovanje 
dokazov za izpovedbe otroških žrtev do­
pustno le pri kaznivih dejanjih zoper spolno 
nedotakljivost. Ti vladi trdita, da takšna 
ureditev italijanskega prava ne krši manevr­
skega prostora, ki ga je odprl Okvirni sklep, 
kar je na obravnavi poudarila tudi nizozem­
ska vlada. 
64. Takšen manevrski prostor pa iz člena 
2(2) ni razviden. Zlasti ni pridržka za 
določena kazniva dejanja. Prav tako ni 
razvidno, da bi samo kazniva dejanja, ki jih 
je italijanski zakonodajalec izrecno imenoval, 
zahtevala postopek zavarovanja dokazov v 
korist otrok. Nasprotno, ni mogoče izključiti, 
da bi takšen postopek tudi pri drugih 
kaznivih dejanjih pomenil takšno obravnava­
nje, ki bi stanju posebej ranljive žrtve najbolje ustrezalo in tako bilo potrebno v skladu z 
Okvirnim sklepom. 34 
65. Edini pridržek je mogoče razbrati iz 
člena 8(4) Okvirnega sklepa, v skladu s 
katerim država članica zagotovi, da so tam, 
kjer je treba zaščititi žrtve, predvsem tiste 
najbolj ranljive, pred posledicami pričanja na 
javni obravnavi, žrtve s sklepom sodišča 
lahko upravičene do pričanja na način, ki 
omogoča doseganje tega cilja s pomočjo 
sredstva, ki ustreza njenim osnovnim prav­
nim načelom. Ta določba je v primerjavi s 
členom 2(2) Okvirnega sklepa do te mere lex 
specialis, ker obveznost zaščite žrtev podvrže 
posebnim pogojem, da odstopi od običajnega 
pričanja na javni sodni obravnavi. Oblike 
pričanja, ki kršijo načelo javne obravnave, je 
treba dopustiti le, če so združljive s temelj­
nimi načeli zadevnega pravnega reda. V tej 
zadevi pa ni mogoče trditi, da postopek 
zavarovanja dokazov načeloma ni združljiv s 
temeljnim načeli italijanskega pravnega reda, 
34 — Tako se lahko npr. po členu 255a nemškega zakona o 
kazenskem postopku v postopkih zaradi kaznivih dejanj 
zoper spolno samoodločbo (členi od 174 do 184 f nemškega 
kazenskega zakonika), zoper življenje (členi od 211 do 222 
nemškega kazenskega zakonika) ali zaradi grdega ravnanja z 
varovancem (člen 225 nemškega kazenskega zakonika) 
zaslišanje priče, ki še ni stara šestnajst let, nadomesti s 
predvajanjem slikovno-tonskega zapisa njegovega prejšnjega 
sodniškega zasliševanja, če sta obtoženec in njegov zagovor­
nik imela možnost pri njem sodelovati. 
I - 5306 
PUPINO 
ker ti izhajajo samo iz italijanskega prava. 
Člen 392(la) CCP dopušča namreč zavaro­
vanje dokazov vsaj pri tam navedenih 
kaznivih dejanjih. 
66. Kot upravičeno navajajo Komisija in 
italijanska ter francoska vlada, morajo te­
meljna načela pravnega reda vsake države 
članice upoštevati tudi pravico obtoženca do 
poštenega kazenskega postopka. Unija - to 
pomeni Skupnost in države članice - morajo 
to pravico, zapisano tudi v členu 47 Listine o 
temeljnih pravicah, v skladu s členom 
6(2) EU spoštovati. 35 Odločilen je v tem 
okviru predvsem člen 6 EKČP. V skladu z 
njim ima obtoženec v kazenskem postopku 
med drugim pravico do javne obravnave 
svoje kazenske zadeve in da se na tej 
obravnavi zaslišijo odločilne priče ter da se 
tako omogoči kontradiktorni postopek. Pri 
tem mora imeti obtoženec možnost priči 
zastavljati vprašanja in jo soočiti z dvomi. 36 
67. Te pravice je treba uravnotežiti s prav 
tako na ravni človekovih pravic zaščitenimi 
interesi prič, še posebej, če so te hkrati 
žrtve. 37 V tej zvezi priznava Evropsko sodišče 
za človekove pravice, da člen 6 EKČP dopušča upoštevanje interesov mladoletnih 
prič v kazenskem postopku. 38 Vsekakor bi 
moral obtoženec dobiti vsaj priložnost po­
staviti vprašanja odločilnim obremenilnim 
pričam. 39 Temu ustrezno je Evropsko sodiš­
če za človekove pravice ugotovilo, da gre za 
kršitev člena 6 EKČP, ko so se obsodbe 
opirale na zaslišanje otrok v otroku prijaz­
nem postopku, ne da bi obtoženec ali njegov 
odvetnik lahko zaslišanje opazovala ali pred­
lagala vprašanja. 40 Nasprotno pa je sodišče v 
enem primeru dopustilo otroku prijazno 
zaslišanje pred ustno obravnavo, pri katerem 
je odvetnik obtoženca sicer imel možnost, da 
zaslišanje opazuje in predlaga vprašanja, 
vendar te možnosti ni izkoristil. 41 
68. V kolikšni meri je z uporabo teh načel 
postopek zavarovanja dokazov dopusten, se 
lahko ugotovi samo s presojanjem od prime­
ra do primera, pri čemer je treba upoštevati 
interese prič, pravico do obrambe in po 
potrebi tudi interes za kaznovanje. Pri tem je 
treba, tudi upoštevaje člen 6 EKČP, pravi­
loma izhajati iz domneve, da bi se vsaj pri 
kaznivih dejanjih telesnih poškodb, pri kate­
rih so bili poškodovani otroci, uporabili 
posebni varnostni ukrepi, kot so npr. tukaj 
predlagani. 
35 — Sodba z dne 10. aprila 2003 v zadevi Steffensen (C-276/01, 
Recueil, str. I-3735, točka 69 in naslednje). 
36 — Sodba Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 
23. aprila 1997 v zadvei Van Mechelen in drugi proti 
Nizozemski (Recueil des arrêts et décisions 1997-III, str. 711, 
točka 51). 
37 — Sodba Evropskega sodišča za človekove pravice, z dne 
26. marca 1996 v zadevi Doorson proti Nizozemski (Recueil 
des arrêts et décisions 1996-II, str. 470, točka 70). 38 — Sodba Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 
20. decembra 2001 v zadevi P. S. proti Nemčiji, točka 28. 
39 — V opombi 37 navedena sodba Doorson proti Nizozemski, 
točka 72 in naslednje. 
40 — Glej v opombi 38 navedeno sodbo P. S. proti Nemčiji, 
točka 25 in naslednje, ter sodbo Evropskega sodišča za 
človekove pravice z dne 14. decembra 1999 v zadevi A. M. 
proti Italiji (Recueil des arrêts et décisions 1999-IX, točka 25 
in naslednje). 
41 — Sodba Evropskega sodišče za človekove pravice z dne 2. julija 
2002 v zadevi S. N. proti Švedski (Recueil des arrêts et 
décisions 2002-V, točka 49 in naslednje). 
I - 5307 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-105/03 
69. Če povzamem, menim, da lahko členi 
2(2), 3 in 8(4) Okvirnega sklepa na podlagi 
posebnih okoliščin tega primera utemeljijo 
obveznost nacionalnih sodišč, da izvedejo 
postopek zavarovanja dokazov, ki je prilago­jen interesom otrok, če je ta postopek 
združljiv s temeljnimi načeli zadevnega 
pravnega reda, ki vključujejo temeljne pravi­
ce Unije. 
V - Predlog 
70. Zato predlagam Sodišču, naj na vprašanje za predhodno odločanje odgovori: 
1. V skladu s členom 34(2)(b) EU in dolžnostjo lojalnosti do Unije okvirni sklepi 
zavezujejo nacionalna sodišča, da pri razlagi nacionalnega prava - ne glede na 
to, ali so bili predpisi izdani pred okvirnim sklepom ali po njem - v čim večji 
meri upoštevajo besedilo in namen okvirnega sklepa, da dosežejo cilj, ki ga 
zasleduje okvirni sklep. 
2. Otroci kot žrtve kaznivih dejanj so praviloma posebej ranljivi v smislu členov 
2(2) in 8(4) Okvirnega sklepa 2001/220/PNZ Sveta z dne 15. marca 2001 
o položaju žrtev v kazenskem postopku. 
3. Člene 2(2), 3 in 8(4) Okvirnega sklepa 2001/220/PNZ je treba razlagati tako, da 
lahko na podlagi posebnih okoliščin tega primera utemeljijo obveznost 
nacionalnih sodišč, da izvedejo postopek zavarovanja dokazov, ki je prilagojen 
interesom otrok, če je ta postopek združljiv s temeljnimi načeli zadevnega 
pravnega reda, ki vključujejo temeljne pravice Unije. 
I - 5308