ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 191/20

Pritožba, ki jo je Proforec Srl vložila 23. marca 2016 zoper sklep Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 21. januarja 2016 v zadevi T-120/15, Proforec/Komisija

(Zadeva C-176/16 P)

(2016/C 191/25)

Jezik postopka: italijanščina

Stranki

Pritožnica: Proforec Srl (zastopniki: G. Durazzo, M. Mencoboni, G. Pescatore, odvetniki)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

— Razveljavitev sklepa o nedopustnosti št. 704600 z dne 21. januarja 2016 v zadevi T-120/15, iz razlogov, navedenih spodaj, in obsežno pojasnjenih v pritožbi.

— Razglasitev tožbe za dopustno, vrnitev zadeve v odločanje Splošnemu sodišču, potem ko se po potrebi sprejmejo primerni ukrepi.

— Naložitev plačila stroškov Komisiji. V primeru zavrnitve te pritožbe se zahteva, da vsaka stranka nosi lastne stroške.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica v podporo svoje pritožbe kot ugovor nedopustnosti navaja tri pritožbene razloge.

PRVI RAZLOG: iz pravnega in dejanskega vidika napačna utemeljitev glede pomanjkanja pravnega interesa. V točkah od 28 do 31 tega sklepa naj bi Splošno sodišče Evropske unije napačno ugotovilo pomanjkanje interesa pritožnice za razglasitev ničnosti Uredbe, na podlagi nelogične argumentacije, v skladu s katero naj bi za razglasitev ničnosti izpodbijane uredbe imeli interes distributerji tretjih znamk, ne pa družba Proforec neposredno.

DRUGI RAZLOG: neuporaba člena 263(4) PDEU s strani Splošnega sodišča Evropske unije, ker je zanikalo pravni interes pritožnice za vložitev tožbe.

TRETJI RAZLOG: Splošno sodišče Evropske unije naj v točkah od 32 do 35 sklepa o nedopustnosti ne bi v zadostni meri utemeljilo pomanjkanje pravnega interesa pritožnice, s tem ko je napačno predstavilo dejansko stanje, glede neobstoja tveganja sprožitve postopka zoper družbo Proforec, s tem, ko ga ni upoštevalo kot dejansko tveganje na dan začetka postopka in s tem, ko ni zavzelo stališča glede očitne kršitve Uredbe v zvezi z neobstojem prehodnega roka za zavrženje zalog in embalaže.
2.

Ali je treba člen 1 zgoraj navedene Direktive 2004/18/ES razlagati tako, da tako opisana združenja, zlasti tista, ki pobirajo obvezne prispevke, izpolnjujejo merilo glede opredelitve za subjekt javnega prava, ki se nanaša na obstoj nadzora njihovega upravljanja s strani javnih organov, če je ta ekonomski in finančni nadzor države zunanji nadzor gospodarske dejavnosti in finančnega poslovodenja zadevnih podjetij in organizacij, katerega namen je analizirati tveganja in oceniti uspešnost teh podjetij in organizacij ob upoštevanju premoženjskih interesov države, ter če ima uradnik, zadolžen za izvajanje nadzora, vsa pooblastila za preiskavo na podlagi dokumentacije in na kraju samem, ki jih potrebuje za opravljanje svoje naloge, če mu mora podjetje ali organizacija posredovati vse informacije, ki jih potrebuje za opravljanje svoje naloge, vključno s tistimi, ki se nanašajo na odvisne družbe, vključene v konsolidirane računovodske izkaze, če lahko po potrebi zahteva vse dodatne informacije, če se lahko v svetovalni vlogi udeležuje sestankov upravnega ali nadzornega odbora ali nadomestnega organa odločanja ter odborov in komisij, ki jih ta lahko ustanovi, če je lahko navzoč na sestankih odborov, komisij in vseh posvetovalnih organov znotraj podjetja ali organizacije in na generalnih skupščinah ter če pod enakimi pogoji kot njihovi člani prejema vabila, dnevne rede in vse druge dokumente, ki morajo biti posredovani pred vsakih sestankom?
1.

Ali je mogoče člen 13(3) Uredbe (ES) št. 883/2004 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti skupaj s pravico do dajatev socialne varnosti in socialnih služb, določeno s členom 34(1) in (2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, v okoliščinah spora o glavni stvari razlagati brez upoštevanja pojasnil iz člena 14 Uredbe (ES) št. 987/2009 (2) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe (ES) št. 883/2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti in torej brez možnosti uporabe postopka iz člena 16 navedene uredbe, tako da krajši delovni čas ali nižje plačilo zaposlene osebe ne vplivata na izbiro nacionalnega prava, ki se uporabi v primeru hkratnega opravljanja dejavnosti zaposlene in dejavnosti samozaposlene osebe, in sicer, da se navedeni člen 14 izvedbene uredbe ne uporablja za razlago člena 13(3) osnovne uredbe?
SL Uradni list Evropske unije C 191/20

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Korkein oikeus (Finska) 29. marca 2016 – Hannele Hälvä, Sari Naukkarinen, Pirjo Paajanen, Satu Piik/SOS-Lapsikylä ry

(Zadeva C-175/16)

(2016/C 191/24)

Jezik postopka: finščina

Predložitveno sodišče

Korkein oikeus

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnice: Hannele Hälvä, Sari Naukkarinen, Pirjo Paajanen, Satu Piik

Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: SOS-Lapsikylä ry

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 17(1) Direktive 2003/88/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta o določenih vidikih organizacije delovnega časa razlagati tako, da lahko spada na njegovo področje uporabe dejavnost v SOS hiši, kot je zgoraj opisana, v okviru katere delavec nadomešča nadomestne starše otrok, ki so v varstvu, v času njihove odsotnosti, v tem času živi z otroci v razmerah, ki so podobne družinskim, in v tem času samostojno skrbi za potrebe otrok in družine na enak način, kot to običajno počno starši?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 381.
1.

Ali je treba člen 3(2) Direktive 2013/11 (1) v delu, v katerem določa, da navedena direktiva, ne posega v Direktivo 2008/52„ (2)“ razumeti tako, da ne posega v možnost za posamezne države članice, da predpišejo obvezno mediacijo samo za primere, ki ne spadajo na področje uporabe Direktive 2013/11, torej za primere iz člena 2(2) Direktive 2013/11, to so pogodbeni spori, izhajajoči iz pogodb, ki niso pogodbe o prodaji ali storitvah, in spori, ki ne zadevajo potrošnikov?
1.

Ali je treba člen 8(6) in (8) Uredbe (ES) št. 561/2006 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom in spremembi uredb Sveta (EGS) št. 3821/85 in (ES) št. 2135/98 ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 3820/85 razlagati tako, da se rednega tedenskega časa počitka v smislu člena 8(6) te uredbe ne sme preživeti v vozilu?
2.

Ali je treba člena 49 in 63 Pogodbe o delovanju Evropske unije ter člena 17 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da nasprotujejo zakonodaji države članice, ki – brez tehtanja drugih meril – določa obveznost izbrisa vpisa pravic užitka in rabe, ki so bile ustanovljene na kmetijskih zemljiščih in so bile na podlagi pogodb, sklenjenih pred 30. aprilom 2014, vpisane na ime gospodarskih družb ali fizičnih oseb, ki niso ožji družinski člani lastnika, in ki obenem v korist imetnikov ugaslih pravic užitka in rabe nalaga povračilo škode za premoženjske izgube, ki kljub temu, da ga ni mogoče uveljavljati v okviru prenehanja razmerja med sopogodbenicami, izvira iz veljavnih pogodb?
2.

Ali je treba člen 148(d) Direktive 2006/112/ES ob upoštevanju točke 24 sodbe Sodišča Evropske Unije v združenih zadevah Elmeka, od C-181/04 do C-183/04, po kateri se oprostitev v tej določbi ne more razširiti na tiste storitve, ki so opravljene pred stopnjo trženja, razlagati tako, da to velja tudi za tu obravnavano storitev, pri kateri se storitev, ki jo je v prvi fazi transakcije opravil podizvajalec družbe A Oy, dejansko neposredno nanaša na tovor, ki jo je družba A Oy nato zaračunala špediterju ali transportnemu podjetju?
1)

Ali člen 39 ES (zdaj člen 45 PDEU) nasprotuje določbi nemškega prava, po kateri prispevki delavca, ki prebiva v Nemčiji in dela za francosko državno upravo, za francosko pokojninsko in zdravstveno zavarovanje – drugače kot primerljivi prispevki delavca, ki dela v Nemčiji, za nemško socialno zavarovanje – ne zmanjšujejo osnove za odmero dohodnine, če plača po sporazumu o izogibanju dvojni obdavčitvi med Nemčijo in Francijo v Nemčiji ne sme biti obdavčena in poveča le davčno stopnjo, ki se uporabi za druge dohodke?
—

ugotovi, da Republika Poljska s tem, da ni vzpostavila nacionalni elektronski register podjetij cestnega prevoza in da ga ni povezala z nacionalnimi elektronskimi registri drugih držav članic, ni izpolnila obveznosti iz člena 16(1) in (5) Uredbe (ES) št. 1071/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o skupnih pravilih glede pogojev za opravljanje dejavnosti cestnega prevoznika in o razveljavitvi Direktive Sveta 96/26/ES (1);
SL Uradni list Evropske unije C 136/7

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italija) 31. decembra 2015 – Malpensa Logistica Europa SpA/SEA – Società Esercizi Aeroportuali SpA

(Zadeva C-701/15)

(2016/C 136/11)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Malpensa Logistica Europa SpA

Tožena stranka: SEA – Società Esercizi Aeroportuali SpA

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člen 7 Direktive 2004/17/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 – o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev (1) – s tem, ko določa, da za dejavnosti izkoriščanja geografskega prostora za zagotavljanje letališke infrastrukture letalskim prevoznikom, kot so opredeljene v nacionalni sodni praksi, navedeni v točkah 6.4 in 6.5, velja ureditev javnega naročanja Skupnosti, nasprotuje nacionalni ureditvi iz členov 4 in 11 zakonske uredbe št. 18/1999, ki ne določa predhodne izvedbe javnega razpisa za vsako – tudi začasno – dodelitev temu namenjenih prostorov?

(1) Direktiva 2004/17/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 19).
1.

ugotovi, da je Zvezna republika Nemčija s tem, da je oprostitev davka na dodano vrednost za storitve, ki jih za svoje člane opravijo neodvisne skupine oseb, katerih dejavnosti so oproščene ali niso predmet DDV, in so neposredno namenjene za opravljanje njihove dejavnosti, če te skupine od svojih članov zahtevajo samo natančno povrnitev njihovega deleža skupnih stroškov, omejila na skupine, katerih člani opravljalo omejeno število poklicev, kršila obveznosti iz člena 132(1)(f) Direktive o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1);
—

razveljavi izpodbijano sodbo Splošnega sodišča z dne 2. oktobra 2015 v zadevi T-624/13 v delu, v katerem je Splošno sodišče zavrnilo tožbo glede spodaj navedenih storitev, ki so zajete s prijavljeno znamko za razreda 35 in 38; Poslovne svetovalne storitve pri zasnovi in obratovanju maloprodajnih trgovin in prodajnih središč za maloprodajo in reklamiranje; Storitve pospeševanja prodaje (za tretje osebe), oglasna dejavnost, vodenje komercialnih poslov, poslovna administracija, spletno oglaševanje v računalniškem omrežju, razdeljevanje reklamnega materiala (letakov, prospektov, brezplačnih časopisov, vzorcev blaga), storitve naročanja na časopise za tretje osebe; Poslovne informacije ali poizvedbe; Organizacija prireditev, razstav v komercialne ali reklamne namene, vodenje oglaševanja, oddajanje oglasnih površin v najem, radijsko, televizijsko oglaševanje, reklamno sponzorstvo. (Razred 35) Telekomunikacije, računalniško podprt prenos sporočil in slik, storitve interaktivnega televizijskega oddajanja zaradi predstavitve izdelkov, komuniciranje preko računalniških terminalov, komunikacija (prenos) na svetovnem računalniškem omrežju, odprta ali zaprta. (Razred 38)
2.

Ali je za ugotovitev, ali je opravljanje restavracijskih storitev in storitev s področja zabave zajeto z oprostitvijo iz člena 132(1)(i) kot opravljanje storitev, „tesno povezanih“ z izobraževanjem: a. upoštevno, da študentom koristi to, da so udeleženi pri opravljanju zadevnih storitev, ne pa predmet teh storitev; b. upoštevno, da teh storitev ne prejmejo ali potrošijo neposredno ali posredno študenti, ampak jih prejme ali potroši javnost, ki zanje plača in ki ni prejemnik glavne opravljene storitve, namreč izobraževanja; c. upoštevno, da opravljene storitve z vidika tipičnega prejemnika zadevnih storitev (torej javnosti, ki zanje plača) ne pomenijo sredstva za večjo korist od katere koli druge storitve, ampak so same sebi namen; d. upoštevno, da z vidika študentov zadevne storitve niso same sebi namen, ampak udeležba študentov pri opravljanju storitev pomeni sredstvo za večjo korist od glavnih, namreč izobraževalnih storitev, e. in v kolikšni meri je treba upoštevati načelo davčne nevtralnosti?
SL Uradni list Evropske unije C 90/3

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Kammergericht Berlin (Nemčija) 3. novembra 2015 – Konrad Erzberger/TUI AG

(Zadeva C-566/15)

(2016/C 090/04)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Kammergericht Berlin

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Konrad Erzberger

Tožena stranka: TUI AG

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je skladno s členoma 18 PDEU (prepoved diskriminacije) in 45 PDEU (prosto gibanje delavcev), če država članica aktivno in pasivno volilno pravico za volitve predstavnikov delavcev v nadzorni organ družbe (prizna) samo delavcem, ki so zaposleni v poslovnih enotah družbe ali koncernskih družbah na ozemlju te države članice?
3.

Po mnenju pritožnice obstajajo nedoslednosti in logične napake v utemeljitvi Splošnega sodišča glede določitve oblike rabe. Splošno sodišče sicer trdi, da sme uporabljeni znak le „v zanemarljivih elementih“ odstopati od oblike, v kateri je bil registriran in da je treba uporabljene znake ter registrirano znamko upoštevati kot „na splošno enakovredno“, da bi se smelo potrditi, da raba znamke ohranja pravice. Splošno sodišče je bilo pri uporabi teh meril presoje nedosledno in je storilo napako pri logični presoji. Poleg tega je Splošno sodišče uporabilo tog preizkus ali se tri elementi, ki jih je upoštevalo kot razlikovalne, pojavijo v uporabljeni obliki. Na podlagi teh meril Splošno sodišče izhaja iz rabe, ki ohranja pravice in pri tem ne upošteva, da so bili v uporabljeni obliki dodani številni novi elementi, kar ima za posledico, da uporabljenega znaka in registrirane znamke ne bi bilo mogoče več šteti za „na splošno enakovredne“.
1.

Ali na izključno pravico imetnika vpliva to, da v obdobju pet let po registraciji v Evropski uniji ni resno in dejansko uporabljal znamke Skupnosti za blago ali storitve, zajete z registracijo?
SL Uradni list Evropske unije C 38/25

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Stuttgart (Nemčija) 5. novembra 2015 – Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main e.V./comtech GmbH

(Zadeva C-568/15)

(2016/C 038/36)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landgericht Stuttgart

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main e.V.

Tožena stranka: comtech GmbH

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali je treba člen 21(1) Direktive 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov (1) (UL EU 2011, L 304/64) razlagati tako, da potrošniku v primeru klica na telefonsko številko, ki jo vzpostavi trgovec za namene komuniciranja s potrošnikom v zvezi s sklenjeno pogodbo prek telefona, ne smejo nastati višji stroški od tistih, ki bi mu nastali v primeru klica na običajno (geografsko) številko v fiksnem ali mobilnem omrežju?

2. Ali člen 21(1) Direktive 2011/83/EU nasprotuje nacionalni določbi, v skladu s katero mora potrošnik v primerih, v katerih je trgovec za namene komuniciranja prek telefona v zvezi s sklenjeno pogodbo vzpostavil linijo za pomoč strankam pod številko 0180, nositi tiste stroške, ki mu jih operater telekomunikacijskih storitev zaračuna za uporabo te telekomunikacijske storitve, in sicer tudi tedaj, kadar ti stroški presegajo stroške, ki bi potrošniku nastali v primeru telefonskega klica na običajno (geografsko) številko v fiksnem ali mobilnem omrežju? Ali člen 21(1) navedene direktive taki nacionalni določbi ne nasprotuje vsaj tedaj, kadar operater telekomunikacijskih storitev od plačila, ki ga zaračuna potrošniku za namene telefonskega komuniciranja pod številko 0180, trgovcu ne odvede dela plačila?

(1) Direktiva 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta; UL L 304, 22.11.2011, str. 64.
—

ki neodvisno opravlja gospodarsko dejavnost, določa poslovno strategijo, sprejema odločitve o pogojih delovanja družbe (trg proizvodov, potrošniki in podobno), sodeluje na konkurenčnem trgu v celotni Evropski uniji in zunaj trga Unije, zagotavlja storitve izdelave in popravil voznega parka ter sodeluje v postopkih za oddajo javnih naročil, povezanih s to dejavnostjo, pri čemer si prizadeva pridobiti naročila od tretjih oseb (ne od matične družbe);
SL Uradni list Evropske unije C 38/22

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 3. novembra 2015 – Onix Asigurări SA/Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (Ivass)

(Zadeva C-559/15)

(2016/C 038/33)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Onix Asigurări SA

Tožena stranka: Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (Ivass)

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali pravo Unije in zlasti člen 40(6) Direktive 92/49/EGS, (1) Razlagalno sporočilo Komisije 2000/C/43/03 – točka 5 in načelo Unije o nadzoru matične države nasprotujejo razlagi (kakršna je razlaga člena 193(4) Codice delle assicurazioni private [zakon o zasebnih zavarovalnicah], ki je bil sprejet z zakonsko uredbo št. 209 z dne 7. septembra 2005, to je razlaga, s katero se to sodišče strinja), v skladu s katero lahko nadzorni organ države, ki gosti zavarovalnico, ki posluje iz naslova svobode opravljanja storitev, v izrednih razmerah zaradi varstva interesov zavarovancev in oseb, ki so upravičene do zavarovalnih storitev, sprejme ukrepe, ki prepovedujejo zlasti sklepanje novih pogodb na ozemlju države gostiteljice in temeljijo na ugotovljenem neizpolnjevanju ali prenehanju izpolnjevanja subjektivne zahteve, ki je pogoj za izdajo dovoljenja za opravljanje zavarovalniške dejavnosti in katere izpolnjevanje se presoja diskrecijsko, zlasti zahteve po ugledu?

(1) Direktiva Sveta 92/49/EGS z dne 18. junija 1992 o spremembah Direktiv 73/239/EGS in 88/357/EGS in o uskladitvi zakonov in drugih predpisov o neposrednem zavarovanju razen življenjskega zavarovanja (tretja direktiva o premoženjskem zavarovanju) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 346).
1.

Ali je treba člene 2, 10(1) in (4) ter 24(2) Direktive 2009/103 (1), člene 3(4), 5(1) in (4), 6(1) ter 10 Notranjega pravilnika (2) in člen 47 Listine (skupaj ali posamično, vendar brez omejevanja na gornje določbe) razumeti in razlagati tako, da v primeru, ko: — nacionalni zavarovalni biro (biro A) izplača odškodnino oškodovancu v prometni nesreči v državi članici, v kateri ima sedež ta biro, ker državljan druge države članice, ki je odgovoren za nastanek škode, ni imel zavarovane civilne odgovornosti; — je zaradi te odškodnine biro A vstopil v oškodovančeve pravice in zahteva povračilo stroškov, ki so nastali s poravnavo zahtevka s strani nacionalnega zavarovalnega biroja v državi, iz katere je odgovorna oseba (biro B); — biro B, ne da bi opravil neodvisno preiskavo ali zahteval dodatne informacije, ugodi zahtevku za povračilo biroja A; — biro B vloži tožbo proti toženima strankama (odgovorni osebi in lastniku vozila) za povrnitev stroškov, ki so mu nastali, tožeča stranka v tem postopku (biro B) lahko opre svoj zahtevek proti toženima strankama (odgovorni osebi in lastniku vozila) zgolj na dejstvo, da je biro A (tožeča stranka) plačal stroške, in ni dolžna ugotavljati, da so bili izpolnjeni pogoji, ki veljajo za civilno odgovornost tožene stranke/odgovorne osebe (njeno odgovornost, protizakonito ravnanje, vzročno zvezo in znesek škode), in ni dolžna dokazati, da je bilo tuje pravo pravilno uporabljeno, ko je bila izplačana odškodnina oškodovancu?
—

naj ugotovi, da tožena stranka s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za prenos Direktive 2012/19/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o odpadni električni in elektronski opremi, oziroma jih ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz člena 24(a) te direktive;
—

deloma ali v celoti razveljavi člene 1(1)(d) in 1(2)(g), 2(1)(d) in 2(1)(e) ter 2(2)(d) in 2(2)(e) Sklepa C(2012) 8839 Komisije z dne 5. decembra 2012 v delu, v katerem se nanašajo na pritožnico; in
SL Uradni list Evropske unije C 414/17

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 22. septembra 2015 vložilo Vilniaus miesto apylinkės teismas (Litva) – W. in V./X.

(Zadeva C-499/15)

(2015/C 414/21)

Jezik postopka: litovščina

Predložitveno sodišče

Vilniaus miesto apylinkės teismas

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: W. in V.

Tožena stranka: X.

Vprašanje za predhodno odločanje

Katera država članica – Republika Litva ali Kraljevina Nizozemska – je na podlagi členov od 8 do 14 Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 (1) z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 pristojna za obravnavo zadeve v zvezi s spremembami prebivališča, zneska preživnine za otroka in veljavnega dogovora o stikih z mladoletnim otrokom V., ki ima običajno prebivališče v Kraljevini Nizozemski?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 243.
1.

Ali je združljivo s predpisi primarnega in/ali sekundarnega prava Evropske unije (zlasti s členom 45 PDEU – prejšnji člen 39 PES – in s členom 7 Uredbe (EU) št. 492/2011 (1)), da se pri delavcu, ki je sprva zaposlen v Nemčiji, ki prebiva v drugi državi članici, v kateri ni zavezan za plačilo dohodnine in v kateri plačilo zaradi stečaja delodajalca v skladu s predpisi, ki se zanj uporabljajo, ni zavezano davku, v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca od plače, ki je upoštevna za izračun plačila zaradi stečaja delodajalca, ki mu pripada, fiktivno pobirajo davki, ki bi se v primeru obveznosti plačila dohodnine v domači državi pobirali z odbitkom od plače, če zoper svojega delodajalca ne more več uveljavljati pravice do preostale bruto plače?
2.

Ali je Sklep 2013/448/EU neveljaven in krši cilje Direktive 2003/87/ES, če ustvarja nesorazmerje, tako da so emisije v povezavi z izgorevanjem odpadnih plinov in s toploto, ki jo proizvedejo obrati za soproizvodnjo toplotne in električne energije, izključene iz osnove za izračun iz člena 10a(5), drugi pododstavek, (a) in (b), medtem ko so do brezplačne razdelitve v skladu s členom 10a(1) in (4) Direktive 2003/87/ES in v skladu s Sklepom 2011/278/EU (2) upravičene naprave, za katere se ne uporablja člen 10a(3) Direktive 2003/87/ES?
1.

Splošno sodišče je napačno ugotovilo, da pristojnost pooblaščenca za zaslišanje na podlagi Sklepa predsednika Komisije 2011/695/EU z dne 13. oktobra 2011 o funkciji in mandatu pooblaščenca za zaslišanje v nekaterih postopkih o konkurenci (1), ne zajema presoje načel zaupanja v pravo in enakega obravnavanja. Poleg tega naj bi bila v sodbi izkrivljena dejstva s tem, ko je navedeno, da je pooblaščenec za zaslišanje presodil trditve pritožnic glede načel zaupanja v pravo in enakega obravnavanja.