10

V zvezi s tem je ugotovilo: „36 […] sodna praksa v zvezi z načelom učinkovitega sodnega varstva ob upoštevanju člena 47 Listine (sodbi Otis in drugi, C‑199/11, EU:C:2012:684, točke od 54 do 63, in Koninklijke Grolsch/Komisija, T‑234/07, EU:T:2011:476, točki 39 in 40) se je spremenila, tako da lahko utemeljeno ponovno preizkusi primernost uporabe pravila o skladnosti, kadar se ugovor nezakonitosti prvič uveljavlja v tožbi (sodba z dne 12. marca 2014, CR/Parlament, F‑128/12, ZOdl. JU, EU:F:2014:38, točka 29). 37 Natančneje, Splošno sodišče Evropske unije je v sodbi Koninklijke Grolsch/ Komisija (EU:T:2011:476, točke 37, 39 in 40), potem ko je ugotovilo, da naslovniku obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah v zvezi s pravili na področju konkurence nobena določba prava Unije ne nalaga, naj izpodbija v njem navedena dejstva ali pravne elemente med upravnim postopkom, ker drugače tega ne bi bilo mogoče storiti pozneje v fazi sodnega postopka, zavrnilo trditev Evropske komisije, ki je izpodbijala dopustnost tožbenega razloga, ker da ni bil jasno in natančno naveden v upravni fazi. Splošno sodišče Evropske unije je namreč razsodilo, da v opisanih okoliščinah taka trditev pomeni omejitev dostopa tožeče stranke do sodnega varstva in zlasti omejitev njene pravice, da se o svoji zadevi izjavi pred sodiščem. Kot je spomnilo Splošno sodišče Evropske unije, pa sta pravici do učinkovitega pravnega sredstva in do dostopa do nepristranskega sodišča zagotovljeni s členom 47 Listine. 38 Res je sicer, da se je zgoraj omenjena sodna praksa razvila na drugem področju kot so spori med institucijami Evropske unije in njihovimi uslužbenci, vendar se sodba Koninklijke Grolsch/Komisija (EU:T:2011:476) nanaša na skladnost omejitve dostopa do sodnega varstva, ki je zakonodajalec ni izrecno določil, s členom 47 Listine. Na področju sporov v zvezi z javnimi uslužbenci pravilo skladnosti med razlogi, navedenimi med predhodnim postopkom, in razlogi, podanimi v tožbi, čeprav je podlaga zanj člen 91(1) Kadrovskih predpisov in, kar zadeva osebje ECB, člen 41 Pogojev za zaposlitev in člen 8.1 Pravil za zaposlene, izvira iz sodne prakse. 39 [Sodišče za uslužbence] pa meni, da trije preudarki nasprotujejo temu, da bi bil ugovor nezakonitosti, prvič naveden v tožbi, razglašen za nedopusten samo zato, ker ni bil naveden v pritožbi pred vložitvijo navedene tožbe. Ti preudarki se nanašajo na, prvič, namen predhodnega postopka, drugič, naravo ugovora nezakonitosti, in, tretjič, načelo učinkovitega sodnega varstva. 40 Prvič, v zvezi z namenom predhodnega postopka, ki je enak v okviru člena 91 Kadrovskih predpisov in v okviru sporov, v katerih so udeleženi zaposleni v ECB, iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je navedeni postopek brez pomena, če se očitki nanašajo na odločbo, ki je uprava ne more spremeniti. V okviru člena 91 Kadrovskih predpisov je bila s sodno prakso tudi izključena potreba po vložitvi pritožbe zoper odločbe natečajnih komisij ali ocenjevalno poročilo (sodba CR/Parlament, EU:F:2014:38, točka 33 in navedena sodna praksa). 41 Podobno obveznost uveljavljanja ugovora nezakonitosti v predhodni pritožbi, sicer ta ni dopusten, ne ustreza namenu predhodnega postopka […] 42 Ob upoštevanju načela domneve zakonitosti aktov institucij Evropske unije, v skladu s katerim ima zakonodaja Unije polni učinek, dokler njene nezakonitosti ni ugotovilo pristojno sodišče, se namreč upravni organ ne more odločiti, da ne bo uporabil veljavnega splošnega akta, s katerim bi bilo po njegovem mnenju kršeno hierarhično višje pravilo, le zato, da bi omogočil zunajsodno rešitev spora (sodba CR/Parlament, EU:F:2014:38, točka 35 in navedena sodna praksa). 43 Takšna odločitev je a fortiori izključena, kadar zadevni upravni organ deluje v okviru vezanih pristojnosti, saj v takem primeru ne more umakniti ali spremeniti odločbe, ki jo uslužbenec izpodbija, tudi če meni, da je ugovor nezakonitosti zoper določbo, na podlagi katere je bila sprejeta izpodbijana odločba, utemeljen (sodba CR/Parlament, EU:F:2014:38, točka 36). 44 Poleg tega dejstvo, da je bil ugovor nezakonitosti prvič podan v tožbi, ne more vplivati na načelo pravne varnosti, saj tudi če bi zadevna oseba ta ugovor nezakonitosti podala že prej v pritožbi, upravni organ te okoliščine ne bi mogel izkoristiti tako, da spor s svojim uslužbencem reši po mirni poti. 45 Drugič, v zvezi z naravo ugovora nezakonitosti je v skladu z ustaljeno sodno prakso člen 277 PDEU izraz splošnega načela, ki vsaki stranki zagotavlja pravico, da za dosego razglasitve ničnosti akta, zoper katerega lahko vloži tožbo, posredno izpodbija veljavnost splošnega akta institucije Unije, ki je pravna podlaga za izpodbijani akt, če ta stranka nima pravice, da zoper ta splošni akt vloži direktno tožbo, in tako trpi njegove posledice, ne da bi imela možnost predlagati razglasitev njegove ničnosti (sodbe Simmenthal/Komisija, 92/78, EU:C:1979:53, točka 39; Andersen in drugi/Parlament, 262/80, EU:C:1984:18, točka 6, in Sina Bank/Svet, T‑15/11, EU:T:2012:661, točka 43). Cilj člena 277 PDEU je tako zaščititi posameznika pred uporabo nezakonitega normativnega akta, pri čemer pa so učinki sodbe, s katero je ugotovljeno, da tega akta ni mogoče uporabljati, omejeni samo na stranke v sporu in ta sodba ne postavlja pod vprašaj samega akta, ki je postal neizpodbojen (sodbi Carius/Komisija, T‑173/04, EU:T:2006:333, točka 45 in navedena sodna praksa, ein CR/Parlament, EU:F:2014:38, točka 38). 46 [Sodišče za uslužbence] tudi ob predpostavki, da obveznost podati ugovor nezakonitosti v pritožbi, sicer ta ni dopusten, lahko ustreza namenu predhodnega postopka, meni, da je narava ugovora nezakonitosti taka, da se z njim uskladita načeli zakonitosti in pravne varnosti (sodba CR/Parlament, EU:F:2014:38, točka 39). 47 Poleg tega iz besedila člena 277 PDEU izhaja, da lahko stranka akt, ki se splošno uporablja, po izteku roka za vložitev tožbe graja samo v sporu pred sodiščem Unije. Tak ugovor torej ne more polno učinkovati v okviru postopka z upravno pritožbo (sodba CR/Parlament, EU:F:2014:38, točka 40). 48 Tretjič in nazadnje, [Sodišče za uslužbence] opozarja na to, da je načelo učinkovitega sodnega varstva splošno načelo prava Unije, ki je dandanes izraženo v členu 47, drugi odstavek, Listine, in po katerem ima ‚[v]sakdo […] pravico, da o njegovi zadevi […] odloča neodvisno, nepristransko in z zakonom predhodno ustanovljeno sodišče‘. Navedeni odstavek ustreza členu 6(1) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP) (sodba Preveritev Arango Jaramillo in drugi/EIB, C‑334/12 RX‑II, EU:C:2013:134, točki 40 in 42). 49 Iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice v zvezi z razlago člena 6(1) EKČP, na katero se je treba sklicevati v skladu s členom 52(3) Listine, izhaja, da je za pravico dostopa do sodnega varstva mogoče določiti omejitve, zlasti glede pogojev za dopustnost tožbe. Čeprav morajo zadevne osebe pričakovati, da se bodo ta pravila uporabljala, njihova uporaba kljub temu posameznikom ne sme preprečiti, da uporabijo razpoložljivo pravno sredstvo (glej v tem smislu sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 6. decembra 2011 v zadevi Anastasakis proti Grčiji, pritožba št. 41959/08, neobjavljena v Recueil des arrêts et décisions, točka 24; sodba Preveritev Arango Jaramillo in drugi/EIB, EU:C:2013:134, točka 43; sklep Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert/Komisija, C‑73/10 P, EU:C:2010:684, točka 53; sodba CR/Parlament, EU:F:2014:38, točka 42). 50 Natančneje, Evropsko sodišče za človekove pravice je pojasnilo, da omejitve pravice dostopa do sodnega varstva, ki se nanašajo na pogoje za dopustnost tožbe, ne smejo ovirati prostega dostopa posameznika na način ali do te mere, da je kršeno bistvo njegove pravice do sodnega varstva. Take omejitve so v skladu s členom 6(1) EKČP samo, če se z njimi uresničuje legitimen cilj in če med uporabljenimi sredstvi in uresničevanim ciljem obstaja razumno razmerje sorazmernosti (glej sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice v zadevi Liakopoulou proti Grčiji z dne 24. maja 2006, pritožba št. 20627/04, neobjavljena v Recueil des arrêts et décisions, točka 17; Kemp in drugi proti Luxembourgu z dne 24. aprila 2008, pritožba št. 17140/05, neobjavljena v Recueil des arrêts et décisions, točka 47, in Viard proti Franciji z dne 9. januarja 2014, pritožba št. 71658/10, neobjavljena v Recueil des arrêts et décisions, točka 29). Pravica dostopa do sodišča je namreč ovirana, kadar njena ureditev ne služi več namenu pravne varnosti in učinkovitega izvajanja sodne oblasti ter pomeni neke vrste oviro, ki posamezniku preprečuje, da bi o njegovem sporu odločilo pristojno sodišče (stališče generalnega pravobranilca P. Mengozzija v preveritvi zadeve Arango Jaramillo in drugi/EIB, EU:C:2013:134, točke od 58 do 60; sodba Evropskega sodišča za človekove pravice v zadevi L’Erablière A.S.B.L. proti Belgiji z dne 24. februarja 2009, objava odlomkov v Recueil des arrêts et décisions, pritožba št. 49230/07, točka 35; sodba CR/Parlament, EU:F:2014:38, točka 43). 51 To, da je sankcija za ugovor nezakonitosti, ki je bil prvič podan v tožbi, nedopustnost, pa pomeni omejitev pravice do učinkovitega sodnega varstva, ki ni sorazmerna s ciljem, ki se ga želi doseči s pravilom o skladnosti, to je mirna rešitev sporov med zadevnim uradnikom in upravo ter spoštovanje načela pravne varnosti (sodba CR/Parlament, EU:F:2014:38, točka 44 in navedena sodna praksa). 52 V zvezi s tem Sodišče za uslužbence opozarja, da se v skladu s sodno prakso pričakuje, da vsak običajno skrben uradnik pozna pravila, ki se uporabljajo za zaposlene (glej sodbo BM/ECB, F‑106/11, EU:F:2013:91, točka 45, kar zadeva pravila, ki se uporabijo za obravnavanje uslužbencev ECB; kar zadeva Kadrovske predpise, glej sodbo CR/Parlament, EU:F:2014:38, točka 45 in navedena sodna praksa). Vendar lahko [Sodišče za uslužbence] na podlagi ugovora nezakonitosti opravi presojo zakonitosti navedenih pravil glede na splošna načela ali nadrejena pravna pravila, ki lahko presegajo okvir pravil, ki se za zaposlene neposredno uporabijo. Zaradi narave ugovora nezakonitosti in razlogovanja, na podlagi katerega zadevna oseba išče in uveljavlja tako nezakonitost, se od zaposlenega pri ECB, ki vloži pritožbo in nima nujno ustreznega pravnega znanja, ne more zahtevati, da v predhodnem postopku poda tak ugovor, če ne želi, da ta v nadaljevanju ne bi bil dopusten. Taka ugotovitev nedopustnosti je zato za zadevnega uslužbenca nesorazmerna in neupravičena sankcija. 53 Poleg tega bi lahko to, da bi bila možnost vložitve ugovora nezakonitosti med postopkom s tožbo pogojena z uporabo pravila o skladnosti s predhodno pritožbo, eno od kategorij uradnikov in uslužbencev, in sicer tiste s pravnim znanjem, neupravičeno postavljalo v ugodnejši položaj v primerjavi z vsemi drugimi kategorijami uradnikov in uslužbencev. 54 Na podlagi navedenega je treba ugovor nezakonitosti, ki je bil prvič podan v tožbi, razglasiti za dopusten.“