SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

JULIANE KOKOTT,

predstavljeni 29. marca 20071( )

Združene zadeve od C‑231/06 do C‑233/06

Émilienne Jonkman in drugi

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe Cour du travail Brüssel, Belgija)

„Socialna politika – Socialna varnost delavcev – Enako obravnavanje moških in žensk – Zakonski sistem pokojninskega zavarovanja – Posebni sistemi za stevardese – Poravnalni postopek – Podrobna pravila pozavarovanja prvotno izključene skupine oseb – Diskriminacija na podlagi spola – Načelo učinkovitosti“

I – Uvod

1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se ponovno nanaša na položaj belgijskega kabinskega osebja ženskega spola v razmerju z njihovimi moškimi sodelavci, s katerim se je Sodišče ukvarjalo že v 70-ih letih prejšnjega stoletja in ki je bil povod za njegove tri „sodbe Defrenne“( ). Po tem, ko se je sodna praksa od takrat v številnih zadevah ukvarjala še posebej z načelom enakega plačila za moške in ženske ter z njihovim enakim obravnavanjem glede na zaposlitvene pogoje, ta primer tematsko vodi nazaj do izhodiščne točke sodne prakse Defrenne, in sicer do vprašanja enakega obravnavanja moških in žensk pri zakonskem pokojninskem zavarovanju.

2. Od leta 1964 do 1980 je v Belgiji za stevarde pri zakonskem pokojninskem zavarovanju veljala posebna ureditev, ki jim je omogočala pridobitev višje starostne pokojnine od tiste, ki je bila mogoča po splošnem sistemu, ki je sicer veljal za zaposlene. Vendarle pa so morali za to plačati tudi višje prispevke za pokojninsko zavarovanje.

3. Za stevardese velja ta posebna ureditev šele od leta 1981( ). Za svoje zavarovalne dobe pred letom 1981 lahko stevardese z retroaktivnim učinkom koristijo ugodnosti te posebne ureditve zgolj takrat, ko je te dobe mogoče dokazati. V ta namen je bil leta 1997 uveden „poravnalni postopek“, ki od prizadetih zahteva plačilo poravnalnih prispevkov v obliki globalnega enkratnega plačila skupaj z 10-odstotnimi letnimi obrestmi od konca navedenega zavarovalnega leta.

4. Ta postopek nadomestil, ki omogoča enakost zgolj z znatnimi finančnimi obremenitvami za prizadete, se v tem postopku presoja po pravu Skupnosti. Treba je ugotoviti, ali podrobna pravila pozavarovanja, kot so sedaj določena v belgijskem pravu za nekdanje stevardese, načelu enakega obravnavanja moških in žensk ne odvzemajo njegove praktične učinkovitosti.

II – Pravni okvir

A – Skupnostna ureditev

5. Direktiva 79/7/EGS Direktiva( ) je namenjena postopnemu uresničevanju načela enakega obravnavanja moških in žensk na področju socialne varnosti. V skladu z njenim členom 3(1)(a) se ta direktiva med drugim uporablja za zakonske sisteme, ki zagotavljajo varstvo pred tveganjem starosti.

6. Člen 4(1) Direktive 79/7 določa:

„Načelo enakega obravnavanja pomeni, da ni nobene diskriminacije na podlagi spola, bodisi posredne ali neposredne, še posebno ne glede zakonskega ali družinskega statusa in zlasti glede:

– namena sistemov in pogojev za dostop do njih,

– obveznosti glede prispevkov in izračunavanja prispevkov,

– izračunavanja dajatev, vključno z zvišanjem zaradi zakonskega partnerja in vzdrževancev, in pogojev, ki urejajo trajanje in obdržanje upravičenosti do dajatev.“

7. Rok za prenos Direktive 79/7 se je iztekel 23. decembra 1984( ).

B – Nacionalno pravo

8. Z učinkom od 1. januarja 1964 je bila v Belgiji v zakonskem sistemu pokojninskega zavarovanja za tako imenovane „mobilne delavce v civilnem letalstvu“ uvedena posebna ureditev, ki odstopa od splošnega sistema starostne pokojnine in družinske pokojnine za zaposlene. V skladu z novo različico upoštevnih določb v letu 1969 je torej kraljevi odlok z dne 3. novembra 1969( ) upoštevna pravna podlaga za to posebno ureditev.

9. Bistvena značilnost posebne ureditve je, da se pri zvišanju pokojninskih prispevkov in pri izračunu pokojnine mobilnih delavcev upošteva večji del plače, kot je ta, ki se upošteva pri splošnem sistemu za zaposlene. Tako so lahko upravičenci posebne ureditve uživali višjo pokojnino kot zavarovanci splošnega sistema za zaposlene, vendar so morali za to plačevati tudi višje prispevke za pokojnino od tistih, ki so določeni s pravili navedenega splošnega sistema.

10. Stevardese so bile prvotno izrecno izključene od uporabe navedene posebne ureditve( ), kar se je pri njih kazalo na ustrezno nižjih pokojninskih pravicah( ). Šele kraljevi odlok z dne 27. junija 1980( ), z učinkom od 1. januarja 1981, je razširil ugodnosti posebne ureditve na stevardese, vendar ne z retroaktivnim učinkom. Za zavarovalne dobe od 1. januarja 1964 do 31. decembra 1980 se je posledično višina prispevkov in pokojnin za stevardese še naprej urejala po splošnem sistemu za zaposlene.

11. S kraljevskim odločkomS kraljevim odlokom z dne 25. junija 1997( ) bi se končno morali stevardi in stevardese tudi za navedeno obdobje od 1. januarja 1964 do 31. decembra 1980 obravnavati enako. V ta namen je bil kraljevi odlok z dne 3. novembra 1969 dopolnjen s „poravnalnim postopkom“, ki prizadetim stevardesam omogoča, da s pozavarovanjem uživajo pokojnino, katere osnova za izračun je enaka tisti pokojnine kabinskega osebja moškega spola. To pozavarovanje se plača s poravnalnimi prispevki prizadetih v obliki globalnega enkratnega plačila za njihove delovne dobe med 1. januarjem 1964 in 31. decembrom 1980 skupaj z 10‑odstotnimi letnimi obrestmi od konca navedenega zavarovalnega leta.

12. Podrobneje je ta poravnalni postopek urejen v novem členu 16b kraljevega odloka z dne 3. novembra 1969( ), katerega odstavka 2 in 4, pododstavek 3, določata:

13. „[…]

Odstavek 2 Upravičenost do določb [poravnalnega postopka] je odvisna od tega, ali delodajalec in delavec v skladu s posebno ureditvijo za mobilne delavce v civilnem letalstvu plačata globalni znesek dolgovanih pokojninskih prispevkov, pri čemer se od pokojnine za zaposlene odštejejo plačani prispevki delodajalca in delavca.

[…]

Odstavek 4 […] Za čas od konca vsakega koledarskega leta poravnalnega obdobja do vložitve zahteve za poravnanje se dolgujejo zgolj 10-odstotne letne obresti.

[…]“

14. Iz člena 16b(9), pododstavek 2(b), kraljevega odloka z dne 3. novembra 1969 tudi izhaja, da je nov izračun pokojninskih pravic z uporabo poravnalnega postopka mogoč šele ob vložitvi zahteve za pozavarovanje in da ima učinke zgolj vnaprej.

III – Dejansko stanje in postopki v glavni stvari

15. Predmet postopkov v glavni stvari so spori med tremi nekdanjimi stevardesami, ki so bile svoj čas zaposlene pri belgijski letalski družbi Sabena( ), in belgijskim Office national des pensions (ONP)( ) v zvezi z izračunom starostnih pokojnin. V bistvu tri tožeče stranke v postopkih v glavni stvari želijo, naj se njihove starostne pokojnine izračunajo na podlagi za njih ugodnejše posebne ureditve za mobilne delavce v civilnem letalstvu, ne da bi se jim bilo treba z znatnimi finančnimi obremenitvami pozavarovati za obdobje pred 1. januarjem 1981. ONP pa to zavrača.

16. ONP je v zadevi C-231/06 Émilienne Jonkman, rojeni 24. februarja 1938, z odločbo z dne 24. marca 1997 odobril starostno pokojnino iz postavke za samozaposlene v znesku 536.960 BFR (13.311 evrov) na leto od 1. februarja 1997. Pokojnina je bila izračunana na podlagi zavarovalne dobe od 27 do 34 let, in sicer za obdobje od l. 1966 do l. 1992, v katerem je E. Jonkman delala kot stevardesa.

17. ONP je v zadevi C-232/06 Hélèni Vercheval, rojeni 25. junija 1941, z odločbo z dne 6. maja 1996 odobril starostno pokojnino iz postavke za samozaposlene v znesku 682.915 BFR (16.929 evrov) na leto od 1. julija 1996. Pokojnina je bila izračunana na podlagi zavarovalne dobe od 33 do 34 let, pri čemer ji je bila priznana delovna doba, ki jo je opravila kot stevardesa od l. 1963 do l. 1995.

18. ONP je na koncu v zadevi C-233/06 Noëlle Permesaen, rojeni 3. januarja 1942, z odločbo z dne 16. decembra 1996, potrjeno 22. septembra 1997, odobril starostno pokojnino iz postavke za samozaposlene v višini 676.734 BFR (16.776 evrov) na leto od 1. februarja 1997. Pokojnina je bila izračunana na podlagi zavarovalne dobe od 31 do 34, ki jo je kot stevardesa opravila od l. 1966 do l. 1994.

19. Zoper te sklepe so E. Jonkman, H. Vercheval in N. Permesaen vložile tožbe pri Tribunal du travail( ) Nivelles, v katerih so očitale dolgotrajno diskriminacijo stevardes v razmerju z moškim kabinskim osebjem pri izračunu pokojnine v obdobju pred letom 1981.

20. ONP je po tem, ko sta tožeči stranki E. Jonkman in H. Vercheval uspeli na prvi stopnji, vložil pritožbo zoper navedeni sodbi pri Tribunal du travail Nivelles( ). V tretjem postopku v glavni stvari je zadevna tožeča stranka N. Permesaen uspela le delno; zoper sodbo Tribunal du travail Nivelles( ), ki jo je zadevala, je vložila pritožbo. Tako odloča o vseh treh postopkih v glavni stvari na drugi stopnji Cour du travail( ) Brüssel (v nadaljevanju tudi: predložitveno sodišče).

IV – Predlog za sprejetje predhodne odločbe in postopek pred Sodiščem

21. S sodbami z dne 10. maja 2006 je Cour du travail Brüssel v treh zadevah C‑231/06, C-232/06 in C-233/06 Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

1. Glede poravnalnih prispevkov( )

Ali je treba Direktivo 79/7/EGS z dne 19. decembra 1978 razlagati tako, da državo članico pooblašča, da sprejme predpise, ki bodo skupini oseb določenega spola, ki je bila prvotno diskriminirana, omogočili koriščenje pravic iz pokojninskega sistema, ki velja za skupino oseb nasprotnega spola, če plačajo prispevke za pretekla obdobja (enkratno plačilo zelo visoke glavnice), ki so na podlagi veljavne zakonodaje v tej državi za zadnjenavedeno skupino oseb zastarali?

V primeru pritrdilnega odgovora, ali je treba Direktivo 79/7/EGS z dne 19. decembra 1978 razlagati tako, da ta direktiva zahteva, naj država članica zakonodajo, ki je v nasprotju s to določbo, prilagodi, kakor hitro sodba Sodišča Evropskih skupnosti ugotovi to kolizijo pravil, in vsaj v zastaralnem roku, ki velja za terjatev prispevkov, nastalo s sprejetjem teh predpisov?

2) V zvezi z zamudnimi obresti( )

Ali je treba Direktivo 79/7/EGS z dne 19. decembra 1978 razlagati tako, da državo članico pooblašča, da sprejme predpise, ki bodo skupini oseb določenega spola, ki je bila prvotno diskriminirana, omogočili pravice iz pokojninskega sistema, ki velja za skupino oseb nasprotnega spola, proti plačilu visokih zamudnih obresti, ki so na podlagi veljavne zakonodaje v tej državi za zadnjenavedeno skupino oseb zastarale?

Ali je v primeru pritrdilnega odgovora treba Direktivo 79/7/EGS z dne 19. decembra 1978 razlagati tako, da ta direktiva zahteva, naj država članica zakonodajo, ki je v nasprotju s to določbo, prilagodi, kakor hitro se s sodbo Sodišča Evropskih skupnosti ugotovi ta kolizija pravil, in vsaj v zastaralnem roku, ki velja za zamudne obresti, nastale s sprejetjem teh predpisov?

22. Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 21. junija 2006 združil zadeve C‑231/06, C-232/06 in C-233/06 za namene pisnega in ustnega postopka ter sprejetja skupne odločbe.

23. V postopku pred Sodiščem je ob strankah treh postopkov v glavni stvari pisno in ustno stališče podala tudi Komisija Evropskih skupnosti; poleg tega se je italijanska vlada udeležila pisnega postopka.

V – Presoja

A – Uvodna pripomba

24. V tem primeru ni sporno, da so bile stevardese v Belgiji med letoma 1964 in 1980 diskriminirane neposredno na podlagi spola, ker v okviru zakonskega pokojninskega sistema niso bile upravičene do ugodnosti posebnega zakonskega sistema za mobilne delavce v civilnem letalstvu.

25. Sporno je zgolj, ali je v letu 1997 uvedeni poravnalni postopek, s katerim naj bi se odpravila diskriminacija, združljiv z načelom enakega obravnavanja moških in žensk na področju socialne varnosti, kot temelji na Direktivi 79/7.

26. Navedeni poravnalni postopek temelji na načelu pozavarovanja. Ženske, ki bi želele koristiti ugodnosti posebne ureditve, od tega odvrne po eni strani uvedba poravnalnih prispevkov v obliki globalnega enkratnega plačila in po drugi strani 10-odstotnih obresti na te poravnalne prispevke od konca navedenega koledarskega leta poravnalnega obdobja. Oboje lahko pripelje do znatnih finančnih obremenitev za prizadete.

27. Te posebnosti poravnalnega postopka je predložitveno sodišče določilo za predmet svojih vprašanj za predhodno odločanje. V bistvu želi ugotoviti, ali načelo enakega obravnavanja moških in žensk nasprotuje ureditvi pozavarovanja, ki pomeni za prizadete znatne finančne obremenitve.

28. V zvezi s tem se predložitveno sodišče pravilno sklicuje na Direktivo 79/7. Res je, da se je rok za prenos te direktive iztekel šele veliko pozneje po zadevnem obdobju za plačilo prispevkov za leta od 1964 do 1980( ). Ker pa Direktiva ne vsebuje nasprotnih določb, se uporablja za prihodnje učinke (in samoumevno tudi za sedanje) položajev, ki so nastali v času veljave starega prava( ). Posledično je treba pri odobritvi pokojnin, kot jih zahtevajo tožeče stranke treh postopkov v glavni stvari danes s sklicevanjem na posebno ureditev za mobilne delavce v civilnem letalstvu, uporabiti načelo enakega obravnavanja v smislu Direktive 79/7.

B – Vprašanji za predhodno odločanje

29. Ker je odgovor na predlog za sprejetje predhodne odločbe glede poravnalnih prispevkov in glede obrestne mere zanje odvisen od enakih upoštevanj, predlagam, naj se obe vprašanji za predhodno odločanje preizkusita skupaj.

1. Poravnalni prispevki in obresti zanje glede na načelo enakega obravnavanja

30. V skladu s členom 4(1) Direktive 79/7, na katerega se lahko posamezniki neposredno sklicujejo( ), pomeni načelo enakega obravnavanja moških in žensk na področju socialne varnosti, da ni nobene diskriminacije na podlagi spola, bodisi posredne ali neposredne, glede pogojev za dostop do zakonskega pokojninskega sistema in izračuna njihovih prejemkov.

31. Ta določba pomeni udejanjenje načela enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, ki spada k splošnim načelom prava Skupnosti in ki v skladu z ustaljeno sodno prakso zahteva, naj se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in naj se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je takšna obravnava objektivno utemeljena( ).

32. Če je bil sistem pokojninskega zavarovanja prvotno tako oblikovan, da je bil v prid zgolj pripadnikom enega spola, zahteva načelo enakega obravnavanja, naj se prikrajšani zaposleni postavijo v enak položaj kot zaposleni drugega spola( ). V praksi to pomeni dvoje:

33. Prvič je treba tak sistem – do njegove morebitne ukinitve ali preoblikovanja – razširiti tudi na pripadnike nasprotnega spola, da bi prenehala diskriminacija zoper njih( ).

34. Drugič pa pripadniki do takrat diskriminirane skupine oseb ne morejo s finančnega vidika zahtevati boljšega obravnavanja, kot če bi bil zanje navedeni sistem že od začetka odprt; zato se zlasti ne morejo izogniti naknadnemu doplačilu prispevkov za pokojninsko zavarovanje za zadevno časovno obdobje, če želijo koristiti ugodnosti posebne ureditve ( ).

35. Ob tem ozadju načeloma ne gre očitati dejstva, da poravnalna ureditev, kot je belgijska, prvotno izključenim stevardesam odobri prednosti pokojninskega sistema za mobilne delavce v civilnem letalstvu zgolj, če te sklenejo pozavarovanje, tako da pozneje plačajo prispevke.

36. Če bi namreč nekdanjim stevardesam danes želeli odobriti ugodnosti navedene posebne ureditve, ne da bi jih hkrati obremenili s prispevki, ki ustrezajo prispevkom njihovih moških sodelavcev, bi to končno pripeljalo do neupravičenega enakega obravnavanja bistveno različnih položajev; obe skupini oseb bi prejeli po posebni ureditvi izračunano pokojnino, pri čemer pa bi zgolj stevardi predhodno plačali za to ugodnost tudi primerno višje prispevke. Njihove ženske sodelavke so takrat plačale zgolj nižje prispevke k splošnemu sistemu pokojninskega zavarovanja in naj bi zato razpolagale z višjo neto plačo.

37. Če bi nekdanjim stevardesam danes odobrili po posebni ureditvi izračunano višjo starostno pokojnino, ne da bi za to od njih zahtevali plačilo poravnalnih prispevkov s pozavarovanjem( ), bi to bila ugodnost, do katere ne bi bile upravičene.

38. Ali pa je glede na načelo enakega obravnavanja legitimno tudi obrestovanje takih poravnalnih prispevkov, je odvisno od konkretnega oblikovanja in določitve cilja take ureditve obrestovanja.

39. Ne bi bilo mogoče obsoditi, če bi se obrestovanje poravnalnih prispevkov opravilo v okviru pozavarovanja s ciljem nadomestila kupne moči zaradi upoštevanja finančnega izpada v vmesnem obdobju. Veliko bolj bi bil odraz enakega obravnavanja vseh zavarovancev v smislu člena 4(1) Direktive 79/7, če poravnalni prispevki stevardes ne bi ustrezali zgolj nominalno, ampak tudi realno prispevkom za pokojninsko zavarovanje njihovih moških sodelavcev, ki so jih ti plačali med primerljivim potekom svojega dotedanjega zavarovanja.

40. Obrestovanje za nadomestilo kupne moči je seveda dopustno, če finančni izpad ni bil upoštevan že pri izračunu poravnalnih prispevkov. Če so poravnalni zneski izračunani brez upoštevanja inflacije, finančnega izpada ni mogoče upoštevati še drugič v okviru obrestovanja. Na ustni obravnavi pred Sodiščem zastopnica ONP ni uspela podati utemeljene informacije k vprašanju, ali poravnalni zneski, ki se ob uporabi poravnalne ureditve iz 1997 zahtevajo od nekdanjih stevardes, že vsebujejo sestavino nadomestila kupne moči.

41. Pri določitvi za nadomestilo kupne moči morebiti potrebnega obrestovanja mora biti državam članicam omogočena široka diskrecija. Tudi pavšalno obrestno mero, ki na splošno zagotavlja primerno poravnanje za vmesno obdobje finančnega izpada, bi bilo treba obravnavati kot dopustno. Le obrestna mera, ki presega to, kar je potrebno za nadomestilo kupne moči, ne bi bila združljiva z načelom enakega obravnavanja, če bi od prvotno diskriminirane skupine oseb zahtevala ne samo nominalno, ampak tudi realno višje pokojninske prispevke od tistih, ki so jih svoj čas plačali drugi zavarovanci.

42. Pri tem pa ni upoštevno, kakšne obresti bi lahko imele nekdanje stevardese, če bi v obdobju od leta 1964 do leta 1980 vsak mesec na finančni trg vložile tak znesek, pri katerem bi neto plačilo preseglo neto plačilo njihovih moških sodelavcev, torej znesek, ki bi presegal prispevke njihovih moških sodelavcev v posebnem sistemu takrat v Belgiji veljavnih splošnih prispevkov za pokojninsko zavarovanje. Stevardese namreč svoj čas niso bile dolžne zase skleniti dodatnega pokojninskega zavarovanja ali ustvariti prihrankov za kritje morebitnega poznejšega pozavarovanja. Danes jim posledično tudi ni mogoče očitati, da niso ustvarile primernih zasebnih prihrankov.

43. Prav tako ne bi bilo primerno od nekdanjih stevardes zahtevati zamudnih obresti. Kot namreč tožeče stranke v postopkih v glavni stvari upravičeno uveljavljajo, te v zadevnem časovnem obdobju od leta 1964 do 1980 zaradi takratnega stanja prava v Belgiji niso imele možnosti plačati prispevkov za pokojninsko zavarovanje po posebni ureditvi za mobilne delavce v civilnem letalstvu. Dejstva, da lahko te prispevke plačajo šele danes naknadno, ni mogoče pripisati temu, da jih stevardese niso pravočasno plačale, ampak neposredno posledici takratnega diskriminatornega stanja notranjega prava.

44. Predložitveno sodišče izhaja iz tega, da se v obravnavanem primeru od prizadetih zahteva plačilo zamudnih obresti( ). Naloga predložitvenega sodišča je, da še enkrat temeljito preveri, ali 10-odstotne letne obresti, kot so predvidene s poravnalno ureditvijo iz 1997, ne služijo vsaj delno kot nadomestilo kupne moči za finančni izpad med zavarovalnim obdobjem od l. 1964 do l. 1980. V zadnjem primeru bi bilo obrestovanje namreč legitimno, vendar zgolj, če ne presega tistega, kar je potrebno za primerno nadomestilo kupne moči.

45. Kot vmesno ugotovitev je torej treba navesti:

– nacionalna ureditev, s katero naj bi se prvotno diskriminirani skupini oseb določenega spola omogočilo koriščenje ugodnejšega pokojninskega sistema, ki velja za primerljivo skupino drugega spola, ni nezdružljiva z Direktivo 79/7/EGS zgolj, ker od prizadetih s pozavarovanjem zahteva:

– plačilo poravnalnih prispevkov

– in

– plačilo obresti za te poravnalne prispevke, če pri teh obrestih ne gre za zamudne obresti in obresti ne presegajo tega, kar je potrebno za primerno nadomestilo kupne moči.

2. Zahteva po učinkovitem izvajanju pravice do enakega obravnavanja

46. Čeprav torej načeloma ni mogoče zahteve pozavarovanja očitati s stališča enakega obravnavanja moških in žensk, je treba ugotoviti, ali lahko pred načelom enakega obravnavanja v smislu Direktive 79/7 obstoji tudi ureditev, kot je belgijska ureditev, ki je povezana z znatnimi finančnimi obremenitvami za prizadete.

47. V skladu z načelom učinkovitosti( ) ustrezni predpisi notranjega prava ne smejo dejansko onemogočiti ali čezmerno otežiti izvajanje pravice prizadetih do enakega obravnavanja. Tudi široka diskrecija držav članic na področju socialne politike ne sme pripeljati do tega, da se nosilnemu načelu prava Skupnosti, kot je načelo enakega obravnavanja, odvzame vsebina( ).

48. Tri tožeče stranke postopkov v glavni stvari so navedle – pri čemer jim glede tega nihče ne ugovarja –, da naj bi poravnalni prispevki, ki bi jih morale naknadno plačati v obliki globalnih enkratnih plačil, skupaj z obrestmi znašali več kot 60.000 evrov( ), pri čemer bi predstavljale obresti v znesku več kot 40.000 evrov levji delež tega prispevka.

49. Očitno je, da zahteva po globalnem enkratnem plačilu takega obsega dejansko onemogoča ali vsekakor čezmerno otežuje pozavarovanje prizadetih, s čimer bi bile te upravičene do ugodnosti posebne ureditve za mobilne delavce v civilnem letalstvu.

50. V tej zvezi je zlasti treba upoštevati, da so prizadete že v pokoju in da se gibljejo njihove starostne pokojnine na podlagi odločb o pokojnini ONP med 13.311 evri in 16.929 evri na leto, kar je enako mesečni pokojnini manj kot 1500 evrov. Globalno enkratno vnaprejšnje plačilo bi torej pomenilo večkratnik letne pokojnine prizadetih, pa tudi sama določitev neobrestovanih poravnalnih prispevkov bi kot enkratno plačilo približno 20.000 evrov predstavljala bistveno več kot enoletno pokojnino.

51. Prizadete bi zato, da bi se lahko pozavarovale, posledično morale v veliki meri poseči po prihrankih in se morebiti celo zadolžiti. Seveda je samoumevno, da bi bilo to s stališča tožečih strank, ki več ne opravljajo poklica, gospodarsko nerazumno. Prizadete bodo v dvomu nagnjene k odpovedi pozavarovanju, ker bi bile s tem povezane finančne obremenitve zanje nesorazmerne glede na zvišanje pokojnine v višini 2500 evrov na leto (208 evrov na mesec)( ).

52. Tožeče stranke postopkov v glavni stvari zato pravilno navajajo, da poravnalna ureditev, kot je belgijska, ni združljiva z načelom učinkovitosti in da vodi dejansko k ponavljanju do takrat utrpljene diskriminacije.

53. Da se ne bi odvrnilo od učinkovitega izvajanja pravice do enakega obravnavanja, bi bilo treba prizadetim dovoliti, da poravnalnih prispevkov in morebitnih obresti zanje ne poravnajo v obliki globalnega enkratnega plačila, ampak v mesečnih obrokih( ). S tem povezan odlog plačila navedenega preostalega zneska bi odločilno prispeval k temu, da bi bila gospodarska obremenitev za prizadete veliko bolj znosna.

54. Vendar pa tak model obročnega izplačila nikakor ne bi pripeljal do prepovedanega boljšega položaja nekdanjih stevardes v primerjavi z njihovimi moškimi sodelavci( ), ampak bi nasprotno prispeval k primerljivosti njihovih nekdanjih obremenitev s prispevki, kar je v skladu z načelom enakega obravnavanja( ). Tudi od stevardov se namreč ni zahtevalo, naj takrat naenkrat plačajo vse svoje prispevke za pokojninsko zavarovanje, ampak jih je bilo mogoče plačevati več let, celo desetletij, v obliki mesečnih obrokov, za katere naj bi bilo poleg tega mogoče uveljavljati odbitek od davka( ).

55. Pri izračunu višine mesečnih obrokov je treba stalno upoštevati vse okoliščine posameznega primera. Kot izhodišče lahko služi upoštevanje, da morajo biti med predvidenim trajanjem prejemanja starostne pokojnine v celoti plačani poravnalni prispevki in morebitne obresti zanje.

56. V podporo načelu učinkovitosti bi bilo treba poleg tega omejiti višino celotne mesečne obremenitve prizadetih tako, da bi jim njihovo pozavarovanje, kljub poravnalnim prispevkom, ki jih je treba plačati, in morebitnim obrestim zanje, omogočalo še zaznavno ugodnost. Obroki za poravnalne prispevke skupaj z obrestmi zato ne smejo dokončno izčrpati mesečnega zvišanja pokojnine, ki ga lahko pričakuje nekdanja stevardesa ob odobritvi koriščenja posebne ureditve. Primerno bi bilo na primer približno polovico izkazanega zvišanja pokojnine plačati v obrokih in drugo polovico upokojenkam dejansko izplačati( ).

57. Drži, da bi prizadete pri uporabi takega sistema s stvarnega stališča z omejenim plačilom obrokov že predčasno začele uživati zvišanje pokojnine, za katero še niso plačale vseh zahtevanih zavarovalno-matematičnih prispevkov. Prav tako ni mogoče izključiti, da prizadete zahtevanih poravnalnih prispevkov med prejemanjem pokojnine ne bi zmogle v celoti plačati( ). To lahko brez dvoma pripelje do finančno večje obremenitve državnega pokojninskega sistema.

58. Vendar pa mora država članica, v zakonodaji katere je dejanski vzrok za diskriminacijo na podlagi spola in z njo povezani nosilci zakonskega pokojninskega zavarovanja, nositi tudi morebitne finančne obremenitve, ki jih s seboj prinaša učinkovito izvajanje načela enakega obravnavanja. Popolnoma proračunsko-politična upoštevanja ne morejo upravičiti diskriminacije na podlagi spola( ). Prav tako se nanje ni mogoče sklicevati pozneje, ko gre za učinkovito odstranjevanje posledic diskriminacije, ki je nastala v preteklosti.

59. V obravnavanem primeru nista niti belgijska vlada( ) niti ONP podprla navedb, da bi prišlo do hude motnje finančnega ravnovesja državnega pokojninskega sistema( ), če bi se nekdanjim stevardesam omogočile ugodnosti posebne ureditve za mobilne delavce v civilnem letalstvu že pred popolnim plačilom vseh poravnalnih prispevkov skupaj z morebitnimi obrestmi zanje.

60. Tako in tako kaže, da belgijski zakonodajalec pri oblikovanju poravnalne ureditve ni izhajal iz proračunsko-političnega nevtralnega pozavarovanja nekdanjih stevardes. Poravnalna ureditev iz 1997 namreč predvideva zgolj zvišanje prispevkov zaposlenih za zavarovalne dobe med letoma 1964 in 1980, medtem ko so delodajalci izrecno oproščeni doplačila njihovih prispevkov za pokojninsko zavarovanje( ).

61. Vmesna ugotovitev potemtakem je:

Nacionalna ureditev, s katero naj bi se prvotno diskriminirani skupini oseb določenega spola omogočilo koriščenje ugodnejšega pokojninskega sistema, ki velja za primerljivo skupino drugega spola, ni združljiva z Direktivo 79/7, če prizadetim nalaga tako visoke finančne obremenitve v obliki globalnih enkratnih plačil, da jim je pozavarovanje dejansko onemogočeno ali čezmerno oteženo. V takem primeru je treba omogočiti obročna plačila, katerih višino je treba določiti tako, da pozavarovanje, kljub določenim poravnalnim prispevkom in obrestim zanje, prizadetim daje znatno ugodnost.

C – Sklepne pripombe

1. Začetek pozavarovanja

62. Na ustni obravnavi pred Sodiščem je še bilo navedeno, da ima v skladu z belgijsko poravnalno ureditvijo iz l. 1997 morebitno pozavarovanje učinkezgolj v prihodnosti in da lahko prizadete tako pričakujejo višjo pokojnino zgolj za čas po vložitvi zahteve za pozavarovanje( ).

63. Načeloma je določitev primernih prekluzivnih rokov združljiva s pravom Skupnosti, če sta pri tem spoštovani načeli enakosti in učinkovitosti. Tako naj bi Sodišče že odločilo, da lahko države članice pri upoštevanju teh načel uvedejo primerne prekluzivne roke za uveljavljanje pravic( ).

64. V istem smislu mora biti mogoče, da se s pravom Skupnosti ponujeno zvišanje pokojnine odobri pripadnikom prvotno diskriminirane skupine oseb šele ob vložitvi zahteve in zgolj vnaprej. To pa seveda pomeni, da tudi sicer v nacionalnem pravu veljajo popravki morebitnih napak pri izračunu pokojninskih pravic zgolj za prihodnost (načelo enakosti)( ).

65. Pri tem pa je vendar treba upoštevati, da zvišanje pokojnine, ki se odobri zgolj vnaprej, ne more zahtevati poravnalnih prispevkov v enakem obsegu kot zvišanje pokojnine, ki naj bi se prizadetim izplačala z retroaktivnim učinkom. Načelo enakega obravnavanja dovoljuje, da se od poravnalnih prispevkov opravijo odbitki, s čimer se tako zavarovalno-matematično upošteva okoliščina, da prizadeti pridobijo višje pokojnine ne od trenutka, ko dopolnijo starost ob vstopu v pokoj, ampak šele bistveno pozneje ob vložitvi zahteve za pozavarovanje.

66. Če bi torej predložitveno sodišče prišlo do sklepa, da bo imelo pozavarovanje tožečih strank treh postopkov v glavni stvari učinke šele v prihodnosti in da morajo te vložiti še posebno zahtevo, jim je mogoče odobriti ustrezne oprostitve od plačanih poravnalnih prispevkov in morebitnih obresti zanje. Če pa bi predložitveno sodišče nasprotno prišlo do – po mojem mnenju bližje ležečega in učinkovitemu pravnemu varstvu ustreznejšega – sklepa, da že pravna sredstva tožečih strank treh postopkov v glavni stvari zoper njihove sklepe o pokojnini vsebujejo implicitno zahtevo za pozavarovanje, jim je zato treba višjo pokojnino odobriti z retroaktivnim učinkom. V takem primeru jim lahko ONP zaračuna zapadle poravnalne prispevke in morebitne obresti zanje za zvišanje pokojnine od dosega starosti za upokojitev.

2. Zastaranje dolgovanih prispevkov in obresti

67. Predložitveno sodišče v predlogu za sprejetje predhodne odločbe posebej navaja, da so morebitni dolgovani prispevki ali obresti nekaterih stevardov za zadevno časovno obdobje za leta od 1964 do 1980 že zastarali.

68. S to okoliščino pa ni izključeno od stevardes zahtevati plačilo poravnalnih prispevkov in morebiti obresti, če želijo koristiti ugodnosti posebne ureditve za mobilne delavce v civilnem letalstvu s pozavarovanjem.

69. Pri zastaranju namreč prispevki stevardov, ki jih ti morda dolgujejo za časovno obdobje od l. 1964 do l. 1980, niso primerljivi s poravnalnimi prispevki, ki jih morajo plačati stevardese v primeru zahteve za pozavarovanje. Navedeni dolgovani prispevki niso nastali hkrati in zato tudi ni nujno, da hkrati zastarajo. Veliko bolj je narava zadeve taka, da dolgovani prispevki in obresti, ki so nastali prej, tudi zastarajo prej kot tisti, ki nastanejo naknadno kot posledica zahteve prizadetih za pozavarovanje.

70. Če bi poravnalne prispevke – skupaj z obrestmi, ki jih je treba plačati – nekdanjih stevardes že od začetka šteli kot zastarele, bi bilo načelo pozavarovanja neuspešno, in bi dejansko prišlo do vzpostavitve boljšega položaja stevardes nasproti stevardom. Taka rešitev bi bila v nasprotju z načelom enakega obravnavanja moških in žensk. Kot je že bilo navedeno( ), se pripadniki do sedaj diskriminirane skupine oseb s sklicevanjem na načelo enakega obravnavanja niso mogli izogniti doplačilu prispevkov za pokojninsko zavarovanje za zadevno časovno obdobje.

71. Seveda pa morajo (v primeru obročnega plačila) za poravnalne prispevke stevardes skupaj z obrestmi od trenutka, ko so ta nastala, veljati isti zastaralni roki kot tisti, ki so veljali za plačilo prispevkov za pokojninsko zavarovanje in obresti stevardov za zavarovalne dobe od l. 1964 do l. 1980.

3. Omejitev časovnih učinkov sodbe

72. Sodišče je v nekaterih primerih, ki so se nanašali na enako obravnavanje moških in žensk, ob sklicevanju na načelo pravne varnosti omejilo časovne učinke svojih sodb( ).

73. V skladu z ustaljeno sodno prakso je taka omejitev mogoča le izjemoma( ), in sicer, ko sta izpolnjena dva pogoja( ); prvič, obstajati mora tveganje hudih gospodarskih posledic, zlasti zaradi velikega števila pravnih razmerij, vzpostavljenih v dobri veri na podlagi ureditve, za katero se je štelo, da je veljavna; drugič, posamezniki in nacionalni organi so bili vodeni k ravnanju, ki zaradi objektivne in pomembne negotovosti glede dometa določb Skupnosti ni bilo v skladu s Skupnostno ureditvijo in h kateremu so morebiti prispevala tudi ravnanja drugih držav članic ali Komisije.

74. V tem primeru prva predpostavka ni podana. Kot je že bilo navedeno, nista niti belgijska vlada niti ONP dokazala, da bi bila pri tej predvideni rešitvi nevarnost večjih gospodarskih posledic kot na primer nevarnost hude motnje finančnega ravnovesja državnega pokojninskega sistema.

75. Zato ne obstaja razlog za to, da bi Sodišče omejilo časovne učinke sodbe v predloženi zadevi.

VI – Predlog

76. Na podlagi vsega, kar je bilo navedeno, Sodišču predlagam, naj Cour du travail Brüssel odgovori tako:

1. Nacionalna ureditev, s katero naj bi se prvotno diskriminirani skupini oseb določenega spola omogočilo koriščenje ugodnejšega pokojninskega sistema, ki velja za primerljivo skupino drugega spola, ni nezdružljiva z Direktivo 79/7/EGS zgolj, ker od prizadetih s pozavarovanjem zahteva

– plačilo poravnalnih prispevkov

in

– plačilo obresti za te poravnalne prispevke, če pri teh obrestih ne gre za zamudne obresti in obresti ne presegajo tega, kar je nujno za primerno nadomestilo kupne moči.

2. Vendar pa taka ureditev ni združljiva z Direktivo 79/7/EGS, če ta prizadetim nalaga tako visoke finančne obremenitve v obliki globalnih enkratnih plačil, da jim je pozavarovanje dejansko onemogočeno ali čezmerno oteženo. V takem primeru je treba omogočiti obročna plačila, višino katerih je treba določiti tako, da pozavarovanje, kljub določenim poravnalnim prispevkom in obrestim zanje, prizadetim daje znatno ugodnost.