I ‑ 1855DEROUIN
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
PAOLA MENGOZZIJA ,
predstavljeni 18. oktobra 2007  1
I – Uvod
1. V tej zadevi je Sodišču postavljeno vpra ‑
šanje glede razlage Uredbe Sveta (EGS) 
št.  1408/71 o uporabi sistemov socialne 
varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene 
osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo 
v Skupnosti, kot je bila spremenjena in poso ‑
dobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 
2. decembra 1996, 2 kot je bila spremenjena z 
Uredbo Sveta (ES) št. 1606/98 z dne 29. junija 
1998 3 (v nadaljevanju: Uredba št. 1408/71), 4 
in o povezavi te uredbe z določbami davč ‑
nega sporazuma, ki je bil v tem primeru skle ‑
1 –  Jezik izvirnika: francoščina.
2 –  UL 1997, L 28, str. 1.
3 –  UL L 209, str. 1.
4 –  Opozoriti je treba, da je Uredbo št.  1408/71 (uradno) 
nadomestila Uredba (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta 
in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne 
varnosti (UL L  166, str. 1; popravljena v UL  L  200, str. 1), 
ki je začela veljati 20. maja 2004. Vendar se bo ta v składu s 
členom 91 začela uporabljati šele od začetka veljavnosti njene 
izvedbene uredbe, katere sprejetje je bilo v času predstavitve 
teh sklepnih predlogov predmet medinstitucionalnega 
zakonodajnega postopka na podlagi predloga uredbe 
Evropskega parlamenta in Sveta o določitvi podrobnih pravil 
za uporabo Uredbe (ES) št. 883/2004 o koordinaciji sistemov 
socialne varnosti, ki jo je Komisija sprejela 31. januarja 2006 
((COM) 2006, 16 konč.). Uredba št. 1408/71 je torej edina, ki 
se uporablja v položaju, kakršen je v obravnavani zadevi.njen med Republiko Francijo ter Združenim 
kraljestvom Velike Britanije in Severne Irske, 
ki se nanaša na preprečevanje dvojnega 
obdavčevanja dohodkov, ki jih prejme samo ‑
zaposleni delavec s stalnim prebivališčem in 
socialnim zavarovanjem v Franciji, pri čemer 
sočasno opravlja poklicne dejavnosti kot 
samozaposlena oseba v obeh državah.
2. Natančneje, gre za vprašanje, ali je treba 
določbe Uredbe št. 1408/71 razlagati tako, da 
te nasprotujejo temu, da bi se država članica, 
v tem primeru Republika Francija, na podlagi 
določb zadevnega Sporazuma o izogibanju 
dvojnega obdavčenja odpovedala pobiranju 
prispevkov od dela dohodkov od dejavnosti 
navedenega samozaposlenega delavca, ki 
v skladu s sodno prakso Sodišča sodijo na 
področje uporabe te uredbe.
I ‑ 1856SKLEPNI PREDLOGI P. MENGOZZIJA – ZADEVA C‑103/06
II – Pravni okvir
A – Skupnostna ureditev
3. V skladu s členom 2(1) Uredbe št. 1408/71 
se ta „uporablja za zaposlene ali samozapo ‑
slene osebe, za katere velja ali je veljala zako ‑
nodaja ene ali več držav članic in so državljani 
ene od držav članic ali so brez državljanstva, 
pa tudi za njihove družinske člane in preži ‑
vele osebe“.
4. Člen 13(1) navedene uredbe določa: „Ob 
upoštevanju členov 14c in 14f se za osebe, za 
katere velja ta uredba, uporablja zakonodaja 
samo ene države članice. Zakonodaja, ki se 
uporabi, se določi v skladu z določbami tega 
naslova.“
5. Na podlagi člena 13(2)(b) Uredbe 
št. 1408/71 in v skladu s členi od 14 do 17 te 
uredbe za delavca, zaposlenega na ozemlju 
ene države članice, velja zakonodaja te 
države, tudi če stalno prebiva na ozemlju 
druge države članice.6. Člen 14(a) navedene uredbe določa: 
„Pravilo iz člena 13(2)(b) se uporablja v skladu 
z naslednjimi izjemami in posebnostmi:
[…]
2)  Za osebo, ki je običajno samozaposlena 
na ozemlju dveh ali več držav članic, 
velja zakonodaja države članice, na 
ozemlju katere stalno prebiva, če del 
svoje dejavnosti opravlja na ozemlju te 
države članice. […]“
7. V skladu s členom 14d(1) Uredbe 
št.  1408/71: „Za osebo iz člena 14a(2) (3) in 
(4) […] se za uporabo zakonodaje, določene 
v skladu s temi določbami, šteje, kakor da je 
opravljala poklicno dejavnost ali dejavnosti 
na ozemlju zadevne države članice.“
I ‑ 1857DEROUIN
B – Nacionalna zakonodaja in sporazum o 
izogibanju dvojnega obdavčevanja med Repu -
bliko Francijo in Združenim kraljestvom
8. Splošni socialni prispevek (v nadaljevanju: 
CSG) je bil uveden z zakonom o financah 
št. 90‑1168 z dne 29. decembra 1990, 5 kate ‑
rega upoštevne določbe so bile kodificirane v 
členu L. 136‑1 in naslednjih zakonika o soci ‑
alnem varstvu.
9. V skladu s členom L. 136‑1 zakonika 
o socialnem varstvu se CSG odmeri od 
dohodkov od dejavnosti in enakovrednih 
dohodkov fizičnih oseb, za katere se hkrati 
šteje, da prebivajo v Franciji, za obračun 
davka na dohodek, in za katere, ne glede 
na podlago, velja obvezni francoski sistem 
zdravstvenega zavarovanja. Tudi dohodki 
iz poklicnih dejavnosti samozaposlenih 
delavcev so tako predmet CSG. V skladu 
s členom L. 136‑5 zakonika o socialnem 
varstvu CSG, ki se odmeri od dohodkov 
od dejavnosti, pobirajo organi, pristojni za 
pobiranje prispevkov splošnega sistema soci ‑
alne varnosti, na podlagi pravil in jamstev 
ter sankcij, ki se uporabljajo za pobiranje 
prispevkov v okviru splošnega sistema za 
isto kategorijo dohodkov. Na podlagi člena 
L. 136‑8 zakonika o socialnem varstvu znaša 
stopnja CSG, ki se ga odmeri od dohodkov, 
na katere se nanaša člen L. 136‑1 tega zako ‑
5 –  JORF z dne 30. decembra 1990, str. 16367.nika, 7,5 odstotka njihovega bruto zneska. 6 
Izkupiček CSG, ki se ga odmeri od dohodkov 
od dejavnosti in enakovrednih dohodkov, se 
na podlagi razdelitve iz člena L. 136‑8, IV, 
zakonika o socialnem varstvu vplača v naci ‑
onalno blagajno za družinske dodatke (Caisse 
nationale des allocations familiales), v soli ‑
darnostni sklad za starost (Fonds de solidarité 
vieillesse), 7 v obvezne sisteme zdravstvenega 
zavarovanja ter od 1. julija 2004 v nacionalno 
blagajno solidarnosti za samostojnost (Caisse 
nationale de solidarité pour l’autonomie). 8
10. Prispevek za povračilo socialnega dolga 
(v nadaljevanju: CRDS) je bil uveden s 
členom 14‑1 sklepa št. 96‑50 z dne 24. janu ‑
arja 1996 o povračilu socialnega dolga. 9 
CRDS se odmeri od zadevnih dohodkov in 
pod pogoji iz členov od L. 136‑2 do L. 136‑4 
in L. 136‑8, III, zakonika o socialnem varstvu. 
Njegova stopnja je 0,5 odstotka od obdav ‑
čljivih dohodkov in se odmeri od dohodkov, 
ki so bili prejeti med 1. februarjem 1996 in 
31. januarjem 2009. V skladu s členom 15, 
III, točka 1, sklepa št. 96‑50 se CRDS odmeri 
tudi od dohodkov od dejavnosti, ki izvirajo 
iz tujine, in enakovrednih dohodkov, ki so 
6 –  Prispevki za primer brezposelnosti se trenutno odmerijo po 
6,2 % stopnji, za pokojnine in invalidnino pa po 6,6 % stopnji.
7 –  V skladu s členom L. 135‑1 zakonika o socialnem varstvu je 
namen teh sredstev, s katerimi upravlja nacionalna javna 
ustanova z upravnimi pooblastili, prevzeti breme dajatev 
iz starostnega zavarovanja, za katere ni treba plačevati 
prispevkov, kar je element nacionalne solidarnosti.
8 –  V skladu z določbami zakona št.  2004‑626 z dne 30. junija 
2004 o solidarnosti za samostojnost ostarelih in prizadetih 
oseb, JORF, 1. julij 2004, str.  11944. Naloga nacionalne 
blagajne solidarnosti za samostojnost, nacionalne javne 
ustanove z upravnimi pooblastili, je prispevati k financiranju 
prevzema izgube samostojnosti ostarelih in prizadetih oseb.
9 –  JORF z dne 25. januarja 1996, str. 1226.
I ‑ 1858SKLEPNI PREDLOGI P. MENGOZZIJA – ZADEVA C‑103/06
v Franciji predmet davka na dohodek, ob 
upoštevanju davčnih sporazumov, sklenjenih 
za preprečevanje dvojnega obdavčevanja. 
V skladu s tem sklepom se izkupiček CRDS 
izplača poravnalnemu skladu za socialni dolg 
(CADES), nacionalni javni ustanovi z uprav ‑
nimi pooblastili.
11. Republika Francija in Združeno kralje ‑
stvo sta 22. maja 1968 podpisali Sporazum 
o izogibanju dvojnega obdavčevanja in 
preprečevanju davčnega izogibanja na 
področju davkov na dohodke (v nadaljevanju: 
Sporazum o izogibanju dvojnega obdavče ‑
vanja), ki je začel veljati 29. oktobra 1969. 10
12. V skladu s členom 1(1) tega Sporazuma 
so davki, ki sodijo na njegovo področje 
uporabe in se nanašajo na Republiko Fran ‑
cijo, davek na dohodek fizičnih oseb, davek 
na kapital in vsi davki, odtegnjeni pri viru, ter 
odbitki in akontacije teh davkov. Odstavek 2 
istega člena določa, da se navedeni sporazum 
„uporablja tudi za vsak bodoči davek, ki je 
enak ali podoben davku, ki ga država pogod ‑
benica ali vlada enega od ozemelj, na katerem 
naj bi veljal ta sporazum […], doda veljavnim 
davkom ali jih z njimi nadomesti. Pristojni 
10 –  JORF z dne 25. novembra 1969. Besedilo tega sporazuma 
je na voljo na spletni strani: http://www2.impots.gouv.fr/
conventions_fiscales/ru68.htm.organi držav pogodbenic sporočijo spre ‑
membe glede svojih davčnih zakonodaj.“
13. V skladu s členom 14(1) Sporazuma o 
izogibanju dvojnega obdavčevanja so dohodki 
prebivalca države pogodbenice, ki jih pridobi 
z opravljanjem dejavnosti kot samozaposlena 
oseba, obdavčljivi le v tej državi, razen če ima 
ta prebivalec navadno v drugi državi pogod ‑
benici plačilno osnovo za opravljanje svojih 
dejavnosti. Če ima tako osnovo, so dohodki 
obdavčljivi v drugi državi, vendar le če jih 
je mogoče odmeriti od navedene plačilne 
osnove. V odstavku 2 iste določbe so opre ‑
deljene „samostojne dejavnosti“, s katerimi 
so označene vse dejavnosti, razen gospodar ‑
skih, industrijskih ali kmetijskih, ki jih izvaja 
oseba, ki nosi dobiček ali izgube, ki izhajajo iz 
teh dejavnosti.
14. Iz spisa izhaja, da bo Sporazum o izogi ‑
banju dvojnega obdavčevanja nadomestil 
sporazum, podpisan 28. januarja  2004 med 
Republiko Francijo in Združenim kralje ‑
stvom, ki se nanaša na izogibanje dvojnega 
obdavčevanja in preprečevanje davčnega 
izogibanja na področju davkov na dohodke in 
na kapitalske dobičke, ko bo ta ratificiran. V 
tem sporazumu je izrecno navedeno, da CSG 
in CRDS sodita na njegovo področje uporabe.
I ‑ 1859DEROUIN
III – Spor o glavni stvari in vprašanje za 
predhodno odločanje
15. P. Derouin prebiva v Franciji, kjer opra ‑
vlja svobodni poklic odvetnika, pri čemer 
pa je tudi družbenik partnerstva angle ‑
škega prava (partnerstva, ki je organizirano 
kot tiha družba) Linklaters (v nadaljevanju: 
Linklaters). Družba ima sedež v Združenem 
kraljestvu, vendar ima pisarne tudi v drugih 
državah članicah, med njimi v Franciji.
16. P. Derouin je hkrati vpisan kot odvetnik 
pri Cour d’appel de Paris (Francija) in pri 
Supreme Court England and Wales (Zdru ‑
ženo kraljestvo) kot Registered Foreign 
Lawyer. Svoje odvetniške storitve opravlja 
v okviru dejavnosti pariške pisarne Linkla ‑
ters in je plačan z deležem od dobička, ki ga 
ustvari slednja.
17. P. Derouin, ki ima svoj davčni sedež v 
Franciji, se obdavči v tej državi članici in 
v vsaki od držav, kjer se nahaja Linklaters, 
zaradi deleža od dobička, ustvarjenega v vsaki 
od pisarn.
18. Za P.  Derouina velja obvezni sistem 
zdravstvenega zavarovanja v Franciji in je 
registriran v Uniji za vračilo prispevkov za socialno varnost ter družinskih dodatkov 
Pariz (Union pour le recouvrement des coti ‑
sations de sécurité sociale et d’allocations 
familiales de Paris – Région parisienne, v 
nadaljevanju: Urssaf) kot samozaposleni 
delavec.
19. Urssaf je od leta 2000 obračunal 
prispevke za družinski dodatek ter CSG in 
CRDS, ki jih mora plačati P.  Derouin od 
dohodkov od poklicne dejavnosti, ki jih je 
prejemal v okviru svoje odvetniške pisarne 
Linklaters v Franciji, ter od deleža pri 
dobičku, ki ga je družba Linklaters ustvarila v 
Združenem kraljestvu.
20. P. Derouin je plačal prispevke za 
družinski dodatek, zaračunane od dohodka 
od poklicne dejavnosti, ki jih je bil zavezan 
plačati (tudi od britanskega dohodka). 
Vendar P.  Derouin izpodbija plačilo 
prispevkov, ki se zahtevajo na podlagi CSG 
in CRDS, obračunanega od njegovega britan ‑
skega dohodka, ker ti prispevki niso prispevki 
za socialno varnost, ampak jih je treba šteti za 
davke. Vendar, ker se po mnenju P. Derouina 
britanski dohodek, na podlagi Sporazuma o 
izogibanju dvojnega obdavčevanja, obdavči 
v Združenem kraljestvu, je mogoče CSG in 
CRDS odmeriti le na dohodek, ki se obdavči 
v Franciji.
21. Urssaf nasprotno trdi, da imajo ti 
prispevki naravo prispevkov za socialno 
I ‑ 1860SKLEPNI PREDLOGI P. MENGOZZIJA – ZADEVA C‑103/06
varnost, ki sodijo na področje uporabe Uredbe 
št.  1408/71 in ki jih je treba torej odmeriti 
tako od britanskega kot tudi od francoskega 
dohodka, ki ga prejema P. Derouin.
22. Tribunal des affaires de sécurité sociale 
de Paris (Francija) je, da bi v zvezi s tem 
prejelo pojasnilo, s sklepom z dne 12. aprila 
2005 zaprosilo Cour de cassation za mnenje 
glede vprašanja, ali je treba CSG in CRDS 
šteti za davka v smislu Sporazuma o izogi ‑
banju dvojnega obdavčevanja.
23. Po mnenju Cour de cassation „je treba 
vprašanje, ali je treba Uredbo št.  1408/71 
[…] razlagati tako, da nasprotuje temu, 
da sporazum, kot je Sporazum [o  izogi ‑
banju dvojnega obdavčevanja], določa, da 
so dohodki, ki so jih delavci, ki prebivajo 
v Franciji in so v tej državi socialno zava ‑
rovani, pridobili v Združenem kraljestvu, 
izvzeti iz osnove [CSG] in [CRDS], ki se pobi ‑
rata v Franciji, predložiti Sodišču Evropskih 
skupnosti […]“.
24. Ob upoštevanju, da je vprašanje pravne 
narave CSG in CRDS odločujoče za rešitev 
problema, ki mu je predložen, in da je rešitev 
spora o glavni stvari odvisna od vprašanja, 
ali uporaba določb Sporazuma o izogibanju 
dvojnega obdavčevanja na CSG in CRDS nasprotuje pravilom Skupnosti, je Tribunal 
des affaires de sécurité sociale de Paris preki ‑
nilo odločanje in Sodišču v predhodno odlo ‑
čanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba Uredbo št. 1408/71 […] razlagati 
tako, da nasprotuje temu, da sporazum, kot 
je Sporazum [o izogibanju dvojnega obdav ‑
čevanja], določa, da so dohodki, ki so jih 
delavci, ki prebivajo v Franciji in so socialni 
zavarovanci v tej državi, pridobili v Zdru ‑
ženem kraljestvu, izvzeti iz osnove [CSG] in 
[CRDS), ki se pobirata v Franciji[?]“
IV – Postopek pred Sodiščem
25. P. Derouin, Urssaf, francoska vlada, vlada 
Združenega kraljestva ter Komisija Evropskih 
skupnosti so v skladu s členom 23 statuta 
Sodišča predložili pisna stališča. Stranke so 
na obravnavi, ki je potekala 7. marca 2007, 
prav tako podale svoje navedbe.
I ‑ 1861DEROUIN
V – Analiza
A – Uvodne ugotovitve
26. Uredba št. 1408/71 vzpostavlja sistem 
usklajevanja nacionalnih sistemov socialne 
varnosti držav članic in vsebuje vrsto določb, 
ki za vsak primer določajo nacionalno zako ‑
nodajo s področja socialne varnosti, ki 
jo je treba uporabljati. Te določbe imajo 
namen zagotoviti, da za osebo, ki izvršuje 
svojo pravico do prostega gibanja, nače ‑
loma ne velja zakonodaja ene same države 
članice (tako imenovano načelo enotnosti 
uporabljive zakonodaje) 11 in mora zato 
plačati prispevke za socialno varnost le v 
državi članici, kjer se uporablja ta zakono ‑
daja. Sistem reševanja kolizije zakonov na 
področju socialne varnosti, uveden z Uredbo 
št.  1408/71, se dopolnilno nanaša zlasti na 
prepoved, da bi moral delavec, ki izvršuje 
svojo pravico do prostega gibanja, za isti 
dohodek plačati dvojni prispevek. 12
27. Cilji, ki usmerjajo dvostranske spora ‑
zume o izogibanju dvojnega obdavčevanja 
dohodkov od poklicnih dejavnosti, niso v 
11 –  Glej zlasti sodbo z dne 9. marca 2006 v zadevi Piatkowski 
(C‑493/04, ZOdl., str. I‑2369, točka 21).
12 –  Glej zlasti sodbe z dne 5. maja 1977 v zadevi Perenboom 
(102/76, Recueil, str. 815, točka 13); z dne 29. junija  1994 
v zadevi Aldewereld (C‑60/93, Recueil, str. I‑2991, 
točka 26) in z dne 8.  marca  2001 v zadevi Komisija proti 
Nemčiji (C‑68/99, Recueil, str. I‑1865, točka 25).skladu s cilji, ki jim sledi Uredba št. 1408/71 
glede prispevkov za socialno varnost. 
Namreč, medtem ko prvi državam članicam 
pogodbenicam dopuščajo, ne glede na vse 
upoštevne ukrepe poenotenja in usklaje ‑
vanja v skupnostnem okviru, da si porazdelijo 
davčno pristojnost in se izognejo ali zmanj ‑
šajo dvojno obdavčenje istih dohodkov, 
prejetih v eni ali drugi od teh držav, 13 drugi 
načeloma prepovedujejo, da bi morale 
osebe, ki sodijo na področje uporabe uredbe, 
dvakrat plačati prispevke za socialno varnost, 
ki naj bi za isti dohodek  izhajali iz sočasne 
uporabe dveh nacionalnih zakonodaj na 
področju socialne varnosti. 14
28. Tako bi bilo mogoče predlagati, da 
pravila reševanja kolizije zakonov, ki so opre ‑
deljena v okviru obeh vrst pravnih instru ‑
mentov – pri čemer je prvi mednarodni, 
drugi skupnostni –, veljajo na področju, na 
katero se nanašata, ne da bi a priori  obstajala 
13 –  V składu z ustaljeno sodno prakso, ne glede na določene 
akte Skupnosti, ki v naši zadevi niso upoštevni (Direktiva 
Sveta 90/435/EGS z dne 23. julija 1990 o skupnem sistemu 
obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih 
držav članic (UL L 225, str. 6); Sporazum 90/436/EGS 
z dne 23. julija 1990 o odpravi dvojnega obdavčevanja v 
zvezi s preračunom dobička povezanih podjetij (UL L 225, 
str. 10) in Direktiva Sveta 2003/48/ES z dne 3. junija 2003 o 
obdavčevanju dohodka od prihrankov v obliki plačil obresti 
(UL L 157, str.  38)), države članice ostajajo pristojne na 
področju neposrednega obdavčevanja, zlasti glede odprave 
ali preprečevanja dvojnega obdavčevanja na podlagi 
sporazuma (glej zlasti sodbi z dne 12.  maja  1998 v zadevi 
Gilly (C‑336/96, Recueil, str. I‑2793, točki 24 in 30) in z dne 
12. decembra 2006 v zadevi Test Claimants in Class IV of the 
ACT Group Litigation (C‑374/04, ZOdl., str. I‑11673, točka 
52)).
14 –  Glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo v zadevi Piatkowski, 
točke 24, 27 in 28.
I ‑ 1862SKLEPNI PREDLOGI P. MENGOZZIJA – ZADEVA C‑103/06
povezava med njimi in a fortiori  konfliktna 
zveza.
29. Vendar je položaj zapleten, ker mnogi 
„progresivno obdavčitev socialnega 
varstva“ 15 imenujejo praksa ali pojav, ki naj 
bi v bistvu financiral nacionalne sisteme 
socialne varnosti z dajatvami, ki imajo vsaj 
v nacionalnem pravu značilnosti davkov, 
vendar naj bi z vidika prava Skupnosti sodile 
na področje uporabe Uredbe št. 1408/71. V 
takem primeru, ki je ravno primer obravnava ‑
nega postopka o glavni stvari, ki bo naveden v 
teh sklepnih predlogih, se postavlja vprašanje 
součinkovanja Uredbe št. 1408/71 in spora ‑
zumov o izogibanju dvojnega obdavčevanja.
30. Gotovo ni prvič, da je Sodišču predlo ‑
ženi spor, ki se nanaša na vprašanje, ali gre 
pri CSG in/ali CRDS za davke ali prispevke za 
socialno varnost.
31. Vendar kot v zadevah, v katerih so bile 
izrečene zgoraj navedene sodbe Komisija 
15 –  Mnenje francoske vlade, povzeto v obrazložitvi sodb z dne 
15. februarja 2000 v zadevi Komisija proti Franciji (C‑34/98, 
Recueil, str. I‑995, točka 25) (CRDS), in v zadevi Komisija 
proti Franciji (C‑169/98, Recueil, str. I‑1049, točka 23) 
(CSG).proti Franciji, v katerih je Sodišče menilo, 
da označitev prispevka v skladu z notranjim 
pravom kot davka ne pomeni, da oba zadevna 
prispevka ne bi mogla soditi na področje 
uporabe Uredbe št. 1408/71, ker sta posebej 
in neposredno služila financiranju socialne 
varnosti v Franciji in sta torej pomenila nepo ‑
sredno in dovolj upoštevno zvezo s predpisi, 
ki urejajo področja socialne varnosti, našteta 
v členu 4 navedene uredbe, 16 v nasprotju s 
predlogom v obrazložitvi predložitvenega 
sklepa nisem mnenja, da mora Sodišče na 
podlagi te zadeve obravnavati vprašanje 
narave teh prispevkov.
32. V tem primeru je namreč dovolj opozo ‑
rilo, kot je med drugim na obravnavi navedla 
francoska vlada, da nobena stranka, ki je 
v tej zadevi predložila stališča Sodišču, ne 
izpodbija resno, glede na zgoraj navedene 
sodbe Komisija proti Franciji kot tudi glede 
CSG, novejše in nekoliko dvoumnejše sodbe 
16 –  Zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Franciji (C‑34/98, 
točke od 34 do 36) in Komisija proti Franciji (C‑169/98, 
točke od 32 do 34).
I ‑ 1863DEROUIN
Perez Naranjo, 17 da CSG in CRDS sodita 
na področje materialne uporabe Uredbe 
št. 1408/71. V vsakem primeru, če naj CRDS, 
kot je želel M. Derouin poudariti pred Sodi ‑
ščem, od leta 2002 ne bi ustrezal merilom iz 
zgoraj navedenih sodb Komisija proti Fran ‑
ciji, bi moralo predložitveno sodišče presku ‑
siti, ali bi lahko morebitne spremembe glede 
tega prispevka, vzpostavljene s francoskimi 
predpisi, povzročile, da CRDS ne bi bil več 
posebej in neposredno namenjen financi ‑
ranju francoskega sistema socialne varnosti, 
ampak bi bil nasprotno namenjen kritju 
splošnih stroškov javnih organov oblasti, 
pri čemer bi se izognil določbam Uredbe 
št. 1408/71. Seveda če bi bilo tako in če CRDS 
sodi na področje uporabe Sporazuma o izogi ‑
banju dvojnega obdavčevanja, bi bilo torej 
vprašanje za predhodno odločanje deloma 
neupoštevno. Vprašanje za predhodno odlo ‑
čanje pa se opira na trditev, da CRDS, tako 
kot CSG, še naprej sodi na področje mate ‑
17 –  Sodba z dne 16. januarja 2007 (C‑265/05, ZOdl, str. I‑ 347). 
V tej zadevi je bilo Sodišču postavljeno vprašanje, ali je 
treba dodatek, ki dopolnjuje glavno dajatev za starost, ki se 
izplača le francoskim državljanom, ko dosežejo minimalno 
starost in je predmet priloge IIa Uredbe št. 1408/71, označiti 
kot „posebno dajatev, za katero se ne plačujejo prispevki“ 
v smislu člena 4(2)(a) te Uredbe, pri čemer je prosilec 
nerezident ne more zahtevati oziroma ga je, nasprotno, treba 
drugače označiti, tako da služi osebam, ki v skladu s členom 
19(1) navedene uredbe izpolnjujejo starostne pogoje, ne 
glede na državo članico prebivališča (v skladu s t. i. pravilom 
plačevanja dajatev v tujino). Da bi preverili, ali se za to dajatev 
plačujejo prispevki, je Sodišče na podlagi svoje sodne prakse 
preskusilo, kako so bile te dajatve dejansko financirane, in 
sicer, ali je bilo to financiranje, neposredno ali posredno, 
zagotovljeno s socialnimi prispevki ali javnimi sredstvi. Ker je 
zadevno dajatev financiral Solidarnostni sklad za ostarele, ki 
prejme, kot smo že videli, izkupiček od CSG, odmerjenega od 
dohodkov od dejavnosti in enakovrednih dohodkov, je bilo 
treba, kot je Sodišče navedlo že v točki 40 navedene sodbe, 
„odločiti“, ali je treba CSG šteti kot prispevek za socialno 
varnost ali kot javni prihodek, ki nima značilnosti takega 
prispevka. Sodišče je po tem, ko je opozorilo na bistveno 
obrazložitev zgoraj navedenih sodb Komisija proti Franciji, 
glede na vrsto ugotovitev, ki se nanašajo zlasti na dejstvo, 
da financiranje dodatka za starost ne izvira izključno iz 
CSG, ampak iz dajatev, katerih davčna narava ni sporna, v 
točki 52 te sodbe zaključilo, da „ tudi če “ je treba del [CSG], 
ki se odmeri od dohodkov od dejavnosti in enakovrednih 
dohodkov, šteti kot prispevek, in ne kot financiranje, ki izhaja 
iz javnih sredstev, se povezava med navedenim prispevkom 
in dopolnilnim dodatkom ne zdi dovolj opredeljiva, ker 
bi bilo ta dodatek mogoče označiti za dajatev, za katero se 
plačujejo prispevki (moj poudarek). Glede na zadnjo točko 
sodbe je težko narediti končni sklep o opredelitvi CSG 
kot prispevka za socialno varnost. Po drugi strani ta sodba 
potrjuje, da CSG res sodi na materialno področje uporabe 
Uredbe št. 1408/71.rialne uporabe Uredbe št. 1408/71. Torej je 
treba za namene obravnavane analize izhajati 
iz te trditve.
33. Poleg tega je treba pojasniti, da se 
Sodišču – pravilno – ni postavilo vprašanja 
o razlagi Sporazuma o izogibanju dvojnega 
obdavčevanja, oziroma natančneje vprašanja, 
ali sodita CSG in CRDS na njegovo področje 
uporabe. Sodišče je namreč pristojno zgolj 
za razlago prava Skupnosti, čeprav lahko 
pri razlagi tega prava, ki služi nacional ‑
nemu sodišču, glede na okoliščine primera 
upošteva določbe Sporazuma o izogibanju 
dvojnega obdavčevanja, ker ga predložitevno 
sodišče predstavlja kot del pravnega okvira, 
ki se uporablja v postopku v glavni stvari. 18 
18 –  Glej v tem smislu sodbi z dne 19. januarja 2006 v zadevi 
Bouanich (C‑265/04, ZOdl., str. I‑923, točka 51, in navedena 
sodna praksa) in z dne 14. decembra 2006 v zadevi Denkavit 
Internationaal in Denkavit France (C‑170/05, ZOdl., 
str. I‑11949, točka 45 in navedena sodna praksa). Glej tudi 
točki 46 in 47 mojih sklepnih predlogov, predstavljenih 
29. marca 2007 v zadevi Columbus Container Services 
(C‑298/05), ki še poteka pred Sodiščem.
I ‑ 1864SKLEPNI PREDLOGI P. MENGOZZIJA – ZADEVA C‑103/06
V tem primeru je treba, da bi dali vprašanju, 
ki ga je postavilo predložitveno sodišče, polni 
učinek, izhajati iz postulata, da sta CSG in 
CRDS predmet določb Sporazuma o izogi ‑
banju dvojnega obdavčevanja na podlagi 
njegovega člena 1(2).
34. Poleg tega se ta zadeva, v nasprotju z 
zadevami, v katerih so bile izdane zgoraj 
navedene sodbe Komisija proti Franciji, 
ne nanaša na problematiko kumulativne 
uporabe zakonodaj na področju socialne 
varnosti države članice stalnega prebiva ‑
lišča delavcev in države članice zaposlitve 
navedenih delavcev, kar je prepovedano s 
čle    nom 13 in naslednjimi Uredbe št. 1408/71, 
ker v tem primeru, kot je poudarilo predlo ‑
žitveno sodišče, ni sporno, da za P. Derouina 
kot samozaposlenega delavca s prebivališčem 
v Franciji, ki je socialno zavarovan v tej državi 
članici, velja francoska zakonodaja s področja 
socialne varnosti in da mu ta, kot je potrdila 
vlada Združenega kraljestva na obravnavi, 
ne nalaga nobenega prispevka za socialno 
varnost od dohodkov, ki jih je P.  Derouin 
prejel za svojo dejavnost, ki jo je opravljal v 
Združenem kraljestvu.
35. Predložitveno sodišče, kot sta pravilno 
opozorili francoska vlada in vlada Združe ‑
nega kraljestva, ni jasno določilo, na podlagi 
katere določbe Uredbe št.  1408/71 naj bi za 
P. Derouina veljalo področje osebne uporabe 
te uredbe. V zvezi s tem se je predložitevno sodišče sklicevalo, prvič, na člen 13(2)(b) 
navedene uredbe, ki v okviru načela enotnosti 
veljavne zakonodaje določa, da za osebo, ki 
opravlja dejavnost kot samozaposlena oseba 
na področju države članice, velja zakono ‑
daja te države, tudi če prebiva na ozemlju 
druge države članice, in drugič, na člen 14(a)
(2) iste uredbe, ki ob odstopanju od navede ‑
nega člena 13(2)(b) določa, da za osebo, ki 
opravlja dejavnost kot samozaposlena oseba 
na ozemlju dveh ali več držav članic, velja 
zakonodaja države članice, na ozemlju katere 
prebiva, če del svoje dejavnosti opravlja na 
ozemlju te države članice.
36. Neodločnost predložitvenega sodišča 
bi bilo mogoče pojasniti z dejstvom, da 
P.  Derouin v Združenem kraljestvu prejema 
dohodke za svojo udeležbo kot družbenik 
družbe Linklaters, pri čemer pa svojo 
poklicno dejavnost kot samozaposlena oseba 
dejansko opravlja v Franciji, kjer prebiva. 
To neodločnost bi prav tako lahko povzro ‑
čila trditev P.  Derouina, ki meni, da svojo 
poklicno dejavnost opravlja izključno v Fran ‑
ciji, in pri tem očitno sočasno zanika upora ‑
bljivost določb Uredbe št. 1408/71, ker se ni 
skliceval na pravico do prostega gibanja, v 
tem primeru pravico do ustanavljanja. Fran ‑
coska vlada se je na obravnavi prav tako vpra ‑
šala o uporabljivosti Uredbe št. 1408/71, če 
I ‑ 1865DEROUIN
bi predložitveno sodišče izhajalo iz tega, da 
P.  Derouin svojo poklicno dejavnost opra ‑
vlja le v Franciji, iz Združenega kraljestva 
pa prejema le dohodke, pri čemer bi šlo za 
položaj, zaradi katerega bi mu odvzela status 
samozaposlenega delavca migranta. Po 
mnenju te vlade v takem primeru problema 
skladnosti Sporazuma o izogibanju dvojnega 
obdavčevanja z Uredbo št. 1408/71 ne bi bilo 
več.
37. Vendar v okviru postopka iz člena 234 
ES Sodišče ni zavezano niti opredeliti dejstev, 
niti uporabiti pravil prava Skupnosti v danem 
primeru, niti preskusiti skladnosti notranjega 
prava ali Sporazuma o izogibanju dvojnemu 
obdavčevanju s pravom Skupnost. Vendar če 
bi predložitveno sodišče potrdilo dejansko 
hipotezo P.  Derouina in francoske vlade, bi 
to razlagi prava Skupnosti, ki jo je podalo 
Sodišče v odgovor na postavljeno vprašanje 
za predhodno odločanje, zagotovo odvzelo 
polni učinek.
38. To tveganje se mi zdi zaradi dveh 
bistvenih razlogov vseeno majhno. Prvič, 
predložitveno sodišče je v svojem predloži ‑
tvenem sklepu že menilo, da za P. Derouina 
resnično velja področje osebne uporabe 
Uredbe št.  1408/71, ne da bi bilo treba 
Sodišču to presojo prerekati. Drugič, iz spisa 
izhaja, da je želel imeti P. Derouin ugodnosti 
na podlagi člena 14(1) Sporazuma o izogi ‑
banju dvojnega obdavčevanja, ki v bistvu 
predvideva uporabo davčne zakonodaje Združenega kraljestva, če ima francoski 
rezident običajno v prvi državi pogodbe ‑
nici plačilno osnovo za opravljanje svojih 
dejavnosti kot samozaposlena oseba. Torej 
si ni mogoče predstavljati, da P. Derouin ne 
opravlja samostojne poklicne dejavnosti tudi 
v Združenem kraljestvu, v državi članici, 
v kateri je, ponavljam, vpisan pri Supreme 
Court of England and Wales kot registered 
foreign lawyer. Zdi se mi torej, da uporablji ‑
vost člena 14(a)(2) Uredbe št. 1408/71 v polo ‑
žaju, v kakršnem je P. Derouin, ni izključena 
in je treba torej izhajati tudi iz nujnosti, da 
bi odgovorili na vprašanje, ki ga je postavilo 
predložitveno sodišče.
39. Razprava med strankami v postopku je 
navsezadnje povsem drugačna. V bistvu gre 
za vprašanje, ali je treba določbe Uredbe 
št.  1408/71 razlagati tako, da nasprotu ‑
jejo temu, da bi se država članica, ki je v 
skladu s to uredbo pristojna za odmerjanje 
prispevkov, kot sta CSG in CRDS, ki se odme ‑
rita od dohodkov, ki jih prejme samozapo ‑
sleni delavec, ki je v tej državi članici socialno 
zavarovan, ki vključujejo del dohodkov nave ‑
denega delavca, ki jih prejme v drugi državi 
članici in so podvrženi davku v tej državi 19, 
19 –  Francoska vlada namreč ne zanika, da naj bi bila pristojna 
za odmerjanje takih prispevkov, tako kot za vse prispevke 
za socialno varstvo od dohodkov P.  Derouina, ki izhajajo 
iz Združenega kraljestva, na podlagi objektivnih meril. Ta 
pristop se zdi v okoliščinah spora o glavni stvari pravilen. 
Glej tudi sodbo, v kateri je država članica odmerila socialne 
prispevke na vse dohodke prebivalca, socialnega zavarovanca 
v tej državi članici, ki so izvirali iz pokojnin, izplačanih tako 
v navedeni državi kot tudi v drugi državi članici, sodba z dne 
18. julija 2006 v zadevi Nikula (C‑50/05, ZOdl., str. I‑7029, 
točka 31).
I ‑ 1866SKLEPNI PREDLOGI P. MENGOZZIJA – ZADEVA C‑103/06
odpovedala  pobiranju take dajatve od 
slednjih dohodkov, ker so navedeni prispevki 
predmet Sporazuma o izogibanju dvojnega 
obdavčevanja, ki sta ga sklenili ti dve državi 
članici.
40. Z drugimi besedami, gre za vprašanje, 
ali Uredba št. 1408/71 pristojni državi članici 
nalaga , da v osnovo prispevkov, kot sta CSG 
in CRDS, vključi dohodke, ki izhajajo iz 
svobodne poklicne dejavnosti, ki jo delavec 
kot samozaposlena oseba, ki je socialno zava ‑
rovana v prvi državi članici, opravlja v drugi 
državi članici.
B – Obveznost, da se v osnovo prispevkov, 
kot sta CSG in CRDS, vključijo vsi dohodki 
od svobodnih dejavnosti samozaposlenega 
delavca (člen 14(d)(1) Uredbe št. 1408/71)
41. Pri odgovoru na vprašanje iz prej ‑
šnje točke je treba najprej opozoriti, da je 
sistem, ki ga vzpostavlja Uredba št. 1408/71, 
zgolj sistem za usklajevanje, ki se v skladu 
z naslovom II te uredbe (v okvir katerega 
sodita člena 13 in 14) nanaša zlasti na opre ‑
delitev zakonodaje ali zakonodaj, ki veljajo 
za zaposlene in samozaposlene delavce, ki v različnih okoliščinah uporabljajo svojo 
pravico do prostega gibanja. 20 Sodišče je 
pojasnilo, da morajo biti, brez usklajevanja na 
ravni Skupnosti, v zakonodaji vsake zadevne 
države članice določeni pogoji za pravico ali 
obveznost, da se zavarujejo po tem sistemu 
socialne varnosti, in stopnja prispevkov, ki 
so jih zavarovane osebe zavezane plačevati, 
kot tudi dohodki, ki jih je treba upoštevati pri 
izračunu prispevkov. 21
42. Na podlagi te sodne prakse je Sodišče v 
zgoraj navedeni sodbi Nikula zavrnilo načelo, 
v skladu s katerim država članica ne bi smela 
odmeriti socialnih prispevkov od pokojnin, 
prejetih v drugi državi članici. 22 Sodišče je 
namreč navedlo, da v primeru, ko institucija 
države članice, na ozemlju katere prebiva 
oseba, slednji izplača pokojnino in ji institu ‑
cija iste države članice zagotovi kritje stro ‑
škov iz zdravstvenega zavarovanja, nobena 
določba Uredbe št. 1408/71 tej državi članici 
ne prepoveduje, da bi izračunala znesek soci ‑
alnih prispevkov te osebe od vseh njenih 
dohodkov, ki izhajajo iz pokojnin, izplačanih 
v državi članici prebivališča, ali iz pokojnin, 
izplačanih v drugih državah članicah. 23 
Vendar je Sodišče na splošno opozorilo, da 
20 –  Glej v tem smislu zlasti sodbo z dne 19. marca 2002 
v zdru Ženih zadevah  Hervein in drugi (C‑393/99 in 
C‑394/99, Recueil, str. I‑2829, točka 52) in zgoraj navedeno 
sodbo v zadevi Piatkowski, točka 20.
21 –  Zgoraj navedena sodba v zdruzdru Ženih zadevah Piatkowski 
(točka 32 in navedena sodna praksa).
22 –  Točka 26.
23 –  Prav tam (točka 31).
I ‑ 1867DEROUIN
je pomembno, da zadevna država članica pri 
izvajanju svoje pristojnosti spoštuje pravo 
Skupnosti, 24 kar bi v tej zadevi pomenilo, da 
sistem, ki ga je uvedla država članica prebi ‑
vališča, upošteva prispevke za zdravstveno 
zavarovanje, ki so jih že plačali prejemniki 
pokojnin med leti, ko so opravljali dejav ‑
nost v državi članici, ki ni država njihovega 
prebivališča. 25
43. Ali določbe Uredbe št.  1408/71 ob tem, 
da v zgoraj navedenem primeru tega ne 
prepovedujejo, državi članici prebivališča 
predpisujejo, da pri obračunu prispevkov, 
kot sta CSG in CRDS, upošteva vse dohodke 
samozaposlenega delavca, kot je P. Derouin?
44. P. Derouin in francoska vlada predla ‑
gata, da se na to vprašanje odgovori nikalno. 
V bistvu menita, da oprostitev plačila CSG 
in CRDS, ki velja za P. Derouina na podlagi 
Sporazuma o izogibanju dvojnega obdavče ‑
vanja, ne postavlja pod vprašaj načel Uredbe 
št. 1408/71, med katere sodi načelo enotnosti 
veljavne zakonodaje, ker za P.  Derouina 
še vedno velja francoska zakonodaja na 
področju socialne varnosti in še naprej 
prejema vse dajatve, ki jih ta določa.
24 –  Prav tam (točka 24). Glej tudi zgoraj navedeno sodbo 
v zdru Ženih zadevah  Piatkowski (točka 33).
25 –  Zgoraj navedena sodba Nikula (točka 33). Glej v tem smislu 
tudi sodbo z dne 15. junija 2000 v zadevi Sehrer (C‑302/98, 
Recueil, str. I‑4585, točka 36).45. Po drugi strani pa Urssaf in Komi ‑
sija ob sklicevanju zlasti na sodbo Allard 26 
menita, da Uredba št.  1408/71 nasprotuje, 
da bi se država članica odpovedala pobi ‑
ranju prispevkov, ki sodijo na njeno področje 
uporabe. Medtem ko je Združeno kraljestvo 
v svojih pisnih stališčih zagovarjalo stališče, 
enako stališču P.  Derouina in francoske 
vlade, se je na obravnavi znova pridružilo 
utemeljitvi Komisije, ki med drugim trdi, da 
morajo države članice pri izvajanju davčne 
pristojnosti spoštovati pravo Skupnosti.
46. Opozoriti je treba, da se v skladu s 
členom 14(d)(1) Uredbe št.  1408/71 „osebo 
iz člena […] 14(a)(2) […] za uporabo zakono -
daje, določene  v skladu s [to] določbo, šteje, 
kakor da je opravljala poklicno dejavnost 
ali dejavnosti na ozemlju zadevne države 
članice“. 27
47. Kot sta pravilno pojasnila generalna 
pravobranilca F.  G. Jacobs in Ruiz‑Jarabo 
Colomer, člen 14(d)(1) Uredbe št. 1408/71 
določa sestavo osnove za izračun prispevkov 
v nacionalne sisteme socialne varnosti osebe, 
26 –  Sodba z dne 26. maja 2005 (C‑249/04, ZOdl., str. I‑4535).
27 –  Moj poudarek.
I ‑ 1868SKLEPNI PREDLOGI P. MENGOZZIJA – ZADEVA C‑103/06
za katero ta velja, tako da se prispevki, ki 
se plačajo v državi članici, katere zakono ‑
daja se uporablja, izračunajo na podlagi 
vseh dohodkov, ki jih oseba prejme v vseh 
zadevnih državah članicah. 28
48. Sodišče je to presojo potrdilo v zgoraj 
navedeni sodbi Allard, razglašeni 26.  maja 
2005. Iz dejanskega stanja, ki je podlaga za 
to sodbo, izhaja da M.  Allard, prebivalec 
Belgije, ki je prejemal dohodke od poklicnih 
dejavnosti, ki jih je kot samozaposlena oseba 
opravljal v tej državi ter v Franciji, prereka 
možnost, da bi kraljevina Belgija odmerila 
osnovo za t. i. prispevek za uravnavanje, ki se 
vplača v sistem pokojninskega zavarovanja in 
sistem zavarovanja za preživetje samozapo ‑
slenih oseb. 29
49. Belgijsko sodišče je Sodišču predvsem 
postavilo vprašanje, ali člen 13 in naslednji 
28 –  Glej točko 68 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca 
Dámasa Ruiz‑Jaraboja Colomerja, predstavljenih 30. aprila 
1998, v katerih je bila izdana sodba v zadevi Terhoeve (sodba 
z dne 26. januarja 1999, C‑18/95, Recueil, str. I‑345); točko 
41 teh sklepnih predlogov, predstavljenih 8. februarja 2000, v 
katerih je bila izdana zgoraj navedena sodba v zadevi Sehrer; 
točko 24 teh sklepnih predlogov, predstavljenih 24. oktobra 
2000, v katerih je bila izdana sodba v zgoraj navedeni zadevi 
Komisija proti Nemčiji (C‑68/99, Recueil, str. I‑1865), ter 
točko 55 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca 
Jacobsa, predstavljenih 5. aprila 2001 v združenih zadevah 
C‑393/99 in C‑394/99, v katerih je bila izdana zgoraj 
navedena sodba Hervein in drugi. Glej tudi točko 20 
sklepnih predlogov generalnega pravobranilca Gulmanna, 
predstavljenih 2.  februarja  1994, v katerih je bila izdana 
sodba z dne 24. marca 1994 v zadevi Van  Poucke (sodba z 
dne 24. marca 1994, C‑71/93, Recueil, str. I‑1101).
29 –  Kot izhaja iz točke 15 navedene sodbe, naj bi bila narava tega 
prispevka, tako kot CSG in CRDS v tej zadevi, sporna, ker je 
nacionalno sodišče menilo, da naj bi tak prispevek pomenil 
prej „obliko kriznega davka“ kot pa prispevek, ki sodi na 
področje materialne uporabe Uredbe št. 1408/71.Uredbe št. 1408/71 nasprotujejo pobiranju 
prispevka, kot je prispevek za uravnavanje od 
vseh dohodkov, ki jih je prejel samozaposleni 
delavec za samostojne poklicne dejavnosti, ki 
jih je opravljal v državi članici prebivališča in 
v drugi državi članici.
50. Sodišče je ob tem, ko je opozorilo, da 
primer v postopku o glavni stvari sodi na 
področje materialne in osebne uporabe 
Uredbe št.  1408/71 in zlasti, da je za 
M.  Allarda v skladu s členom 14(a)(2) te 
uredbe veljala belgijska zakonodaja s področja 
socialne varnosti, 30 v zvezi s členom 14(d)(1) 
navedene uredbe menilo, da „mora za osebo, 
ki se nahaja v situaciji, opisani v predloži ‑
tvenem sklepu, in ki sočasno opravlja dejav ‑
nosti kot samozaposlena oseba v Belgiji in 
Franciji, na podlagi zadnje dejavnosti veljati 
ustrezna belgijska zakonodaja pod enakimi 
pogoji, kot da bi to dejavnost kot samozapo ‑
slena oseba opravljala v Belgiji“. 31 Po mnenju 
Sodišča iz tega sledi, da je prispevek, kot je 
prispevek za uravnavanje, ki ga M.  Allard 
dolguje v Belgiji, „ treba  izračunati ob upošte ‑
vanju dohodkov, prejetih v Franciji“. 32 
Sodišče je torej zaključilo, da „člen 13 in 
30 –  Zgoraj navedena sodba v zdruzdru Ženih zadevah  Allard 
(točki 18 in 20).
31 –  Prav tam (točki 21 in 22).
32 –  Prav tam (točka 23); moj poudarek.
I ‑ 1869DEROUIN
naslednji Uredbe št. 1408/71 zahtevajo,  da 
se prispevek, kot je prispevek za uravna ‑
vanje, določi tako, da so vanj všteti dohodki 
od poklicne dejavnosti, prejeti na ozemlju 
države članice, kjer se ne uporablja socialna 
zakonodaja“, čeprav samozaposlena oseba 
po plačilu tega prispevka nima pravice do 
nasprotne dajatve. 33
51. Nekoliko nenavadno je, da v obrazlo ‑
žitvi te sodbe Sodišče ni opozorilo na del 
stavka iz člena 14(d)(1) Uredbe št.  1408/71, 
ki se mi zdi pomemben, v skladu s katerim 
so „za uporabo določene zakonodaje“ dejav ‑
nosti samozaposlene osebe, ki jih opravlja v 
drugi državi članici, izenačene s tistimi, ki 
jih opravlja v državi članici, ki je na podlagi 
te uredbe pristojna za pobiranje prispevkov 
za socialno varnost. 34 To opozorilo bi zago ‑
tovilo boljšo povezavo med točkami od 21 
do 23 obrazložitve navedene sodbe, s tem da 
bi jasno opredelilo, da člen 14(d)(1) Uredbe 
št.  1408/71 samozaposlenemu delavcu med 
drugim zagotavlja, da se izračun prispevkov 
za socialno varnost opravi v skladu z zakono ‑
dajo, določeno v členu 14(a)(2) te uredbe.
33 –  Prav tam (točka 24); moj poudarek.
34 –  Opozoriti pa je treba, da točka 24 zgoraj navedene sodbe Van 
Poucke, na katero napotuje točka 21 zgoraj navedene sodbe 
Allard, navaja del stavka, katerega neupoštevanje se tu očita.52. Kot je navedla Komisija, ostaja dejstvo, 
da zlasti iz razlage člena 14(d)(1) Uredbe 
št. 1408/71 iz zgoraj navedene sodbe Allard 
izhaja, da mora država članica, katere zako ‑
nodaja na področju socialne varnosti je 
izoblikovana v skladu s členom 14(a)(2) 
te uredbe, pobirati prispevke, ki sodijo na 
področje uporabe navedene uredbe, od vseh 
dohodkov samozaposlenega delavca, ki jih 
ta prejme od samostojnih dejavnosti, ki jih 
opravlja v državi članici, katere zakonodaja se 
uporablja, in v drugi državi članici. 35
53. Dodati je treba, da v obravnavani 
zadevi niti P.  Derouin niti francoska vlada 
ne prerekajo, da se v nasprotju s CSG in 
CRDS družinski prispevki, ki jih je plačal 
P.  Derouin, pravilno odmerijo od vseh 
dohodkov, ki jih je ta kot samozaposlena 
oseba prejel za opravljanje svojih dejavnosti 
v Franciji in Združenem kraljestvu. Z vidika 
prava Skupnosti – in zato neodvisno od opre ‑
delitve po notranjem francoskem pravu – če 
CSG in CRDS sodita na področje uporabe 
Uredbe št.  1408/71, mora njuna osnova v 
skladu s členom 14(d)(1) te uredbe temeljiti 
na vseh dohodkih, ki jih je prejel P. Derouin.
35 –  Treba je navesti, da je bila ta razlaga povzeta v členu 13(5) 
Uredbe št. 883/2004, v skladu s katero se delavci, ki opravljajo 
dejavnosti v dveh ali več državah članicah, obravnavajo, 
kot da bi opravljali vse svoje dejavnosti kot zaposlene ali 
samozaposlene osebe in prejemali vse svoje dohodke v državi 
članici, katere zakonodaja je določena na podlagi odstavkov 
od 1 do 4 istega člena 13.
I ‑ 1870SKLEPNI PREDLOGI P. MENGOZZIJA – ZADEVA C‑103/06
54. Obveznost, ki izhaja iz člena 14(d)(1) 
Uredbe št.  1408/71, bi se dalo pojasniti s 
skrbjo, zagotoviti čim bolj enako obravna ‑
vanje na področju socialne varnosti med, 
prvič, delavci migranti in, drugič, vsemi 
delavci, ki so zaposleni na ozemlju države 
članice.
55. Najprej, glede enakega obravnavanja med 
delavci migranti je Sodišče v zgoraj navedeni 
sodbi Hervein in drugi pojasnilo, da je namen 
člena 14(d)(1) Uredbe št. 1408/71, ki se prav 
tako uporablja za delavca, ki sočasno opravlja 
dejavnost kot zaposlena in samozaposlena 
oseba na ozemlju različnih držav članic, v 
skladu s členom 14(c)(a) iste uredbe prepre ‑
čiti, da bi se ta delavec lahko „glede enega 
dela  svojih dejavnosti izognil vsem predpisom 
na področju socialne varnosti “. 36
56. Res je, da je okvir, v katerega se uvršča 
to pojasnilo, drugačen od tistega iz obravna ‑
vane zadeve. Sodišču je bilo namreč v zgoraj 
navedeni sodbi Hervein in drugi postavljeno 
vprašanje o veljavnosti odstopanja od načela 
enotnosti uporabljive zakonodaje, ki je dolo ‑
čeno v členu 14(c)(b) Uredbe št.  1408/71 in 
njene Priloge VII, pri čemer gre za odsto ‑
panje, ki državam članicam, navedenim v 
tej prilogi, omogoča sočasno uporabo zako ‑
nodaj s področja socialne varnosti dveh držav 
36 –  Točka 60; moj poudarek.članic, na ozemlju katerih delavec opravlja 
dejavnost kot zaposlena in kot samozapo ‑
slena oseba. Sodišče je po tem, ko je bila 
potrjena veljavnost zgoraj navedenih določb, 
poudarilo skrb zakonodajalca Skupnosti, 
udejanjeno v členu 14(d)(1) Uredbe 
št. 1408/71, za zagotovitev enakega obravna ‑
vanja med delavci, na katere se nanaša člen 
14(c)(a) in (b) te uredbe, da se v nasprotju s 
tistimi, za katere v skladu s točko (b) nave ‑
denega člena za vsako od njihovih dejavnosti 
sočasno veljata dve zakonodaji s področja 
nacionalne socialne varnosti, 37 tisti, za 
katere velja ena sama zakonodaja v skladu s 
toč    ko a) istega člena, za del svojih dejavnosti 
ne bi izognili celotni zakonodaji na področju 
socialne varnosti.
57. Vendar ne menim, da se razlaga 
člena 14(d)(1) Uredbe št. 1408/71 v povezavi 
s členom 14(a)(2) te uredbe ne more bistveno 
razlikovati od razlage iz zgoraj navedene 
sodbe Hervein in drugi. Natančneje, bese ‑
dilo člena 14(d)(1) navedene uredbe je dovolj 
natančno, da lahko upravičeno menimo, da 
zakonodajalec Skupnosti ni želel, da bi se 
državi članici dvostransko dogovorili, da bi 
37 –  To pojasnilo izhaja iz zgoraj navedene sodbe v zdruzdru Ženih 
zadevah  Piatkowski (točke od 27 do 29). Ker namreč 
Uredba 1408/71 za primere iz Priloge VII Uredbe št. 1408/71 
prepoveduje naložitev dvojnih prispevkov za isti dohodek, 
za zavarovanca velja zakonodaja države članice, kjer 
opravlja dejavnost kot zaposlena oseba, glede te dejavnosti, 
in zakonodaja države članice, kjer opravlja dejavnost kot 
samozaposlena oseba, glede slednje dejavnosti.
I ‑ 1871DEROUIN
se delavec, ki kot samozaposlena oseba opra ‑
vlja poklicne dejavnosti na njunem ozemlju, 
glede dela svojih dejavnosti izognil uporabi 
vsakršne zakonodaje na področju socialne 
varnosti.
58. Vendar se je treba strinjati, da to ni bil 
primer v postopku v glavni stvari. Dejstvo, 
da se je Republika Francija odpovedala 
pobiranju CSG in CRDS od dohodkov od 
dejavnosti, ki jo je P.  Derouin opravljal kot 
samozaposlena oseba, ki jih je prejemal v 
Združenem kraljestvu, namreč ne vodi do 
popolne oprostitve socialnih dajatev, dolgo ‑
vanih v Franciji, od navedenih dejavnosti in 
tako do neuporabljivosti vsakršne  zakono ‑
daje na področju socialne varnosti glede teh 
dejavnosti, ker P. Derouin, kot je bilo opozor ‑
jeno v točki 53 teh sklepnih predlogov, v 
skladu s francosko zakonodajo na področju 
socialne varnosti med drugim še naprej 
plačuje družinske prispevke od vseh svojih 
dohodkov, ki izhajajo iz poklicnih dejavnosti, 
ki jih opravlja kot samozaposlena oseba v 
obeh državah članicah.
59. Dalje, ker za delavce, ki opravljajo 
poklicno dejavnost kot samozaposlene 
osebe v več državah članicah, glede vseh 
njihovih dohodkov velja ena sama zakono ‑
daja s področja socialne varnosti, se člen 
14(d)(1) Uredbe št. 1408/71 v povezavi s 
čle     nom 14(a)(2) iste uredbe nanaša tudi na zagotavljanje enakega obravnavanja med 
vsemi delavci, zaposlenimi na ozemlju države 
članice, ne da bi kaznoval tiste, ki izvršujejo 
svojo pravico do prostega gibanja. 38
60. Vendar je treba prav tako opozoriti, da 
je v skladu s sodno prakso treba obveznost, 
da je treba prispevke, ki sodijo na področje 
uporabe Uredbe št.  1408/71, izračunati na 
podlagi vseh dohodkov, ki jih prejme delavec 
od dejavnosti, ki jih opravlja kot samozapo ‑
slena oseba, pri čemer gre za obveznost, ki se 
nanaša na situacijo v smislu člena 14(a)(2) te 
uredbe, v skladu s členom 43 ES. 39
61. Vendar P.  Derouin in francoska vlada 
v bistvu trdita, da Uredba št. 1408/71 ne 
nasprotuje temu, da država članica, katere 
zakonodaja je oblikovana v skladu s to 
uredbo, v skladu s svojimi pogodbenimi 
zavezami na davčnem področju, vključenimi 
v notranje pravo, delavcu, ki se je skliceval 
na svojo pravico do prostega gibanja, prizna 
ugodnejšo obravnavo, v primerjavi s tistim, ki 
opravlja vse svoje dejavnosti kot samozapo ‑
slena oseba v tej državi članici.
62. Na prvi pogled in ne da bi želeli prerekati 
trditev, da naj bi bil P.  Derouin na podlagi 
38 –  Glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo v zdruzdru Ženih 
zadevah  Allard (točka 31).
39 –  Prav tam (točke od 28 do 32 in točka 2 izreka).
I ‑ 1872SKLEPNI PREDLOGI P. MENGOZZIJA – ZADEVA C‑103/06
Sporazuma o izogibanju dvojnega obdav ‑
čevanja ugodneje obravnavan (vsaj z vidika 
razpoložljivosti z neto sredstvi od svojih 
poklicnih dejavnosti, ki jih opravlja kot samo ‑
zaposlena oseba) kot samozaposleni delavec, 
ki podobne dejavnosti opravlja izključno v 
Franciji, se zdi ta analiza prepričljiva. Vendar 
se sooča s številnimi ovirami, kot bo poja ‑
snjeno v naslednjih točkah.
C – Ovire pri uporabi pogodbenega odsto -
panja od obveznosti iz člena 14(d)(1) Uredbe 
št. 1408/71
63. Kot sta pravilno trdili vlada Združenega 
kraljestva in Komisija, iz usklajene sodne 
prakse izhaja, da morajo države članice pri 
izvajanju svoje pristojnosti, zlasti na področju 
neposrednega obdavčevanja, spoštovati pravo 
Skupnosti. 40 Kot je bilo navedeno v točki 27 
teh sklepnih predlogov, glede preprečevanja 
ali odpravljanja dvojnega obdavčevanja 
države članice, ne glede na vse upoštevne 
ukrepe poenotenja ali usklajevanja v okviru 
Skupnosti, ostajajo pristojne za opredelje ‑
40 –  Glej zlasti sodbe z dne 14. februarja 1995 v zadevi 
Schumacker (C‑279/93, Recueil, str. I‑225, točka 21); z dne 
16.  julija 1998 v zadevi ICI (C‑264/96, Recueil, str. I‑4695, 
točka 19); z dne 6. junija 2000 v zadevi Verkooijen (C‑35/98, 
Recueil, str. I‑4071, točka 32) in z dne 15.  januarja  2002 v 
zadevi Gottardo (C‑55/00, Recueil, str. I‑413, točka 32).vanje meril za obdavčevanje dohodkov, da 
bi se, glede na okoliščine primera, s spora ‑
zumom izognili dvojnemu obdavčevanju. 
Kot sem že imel priložnost navesti, 41 aktu ‑
alna sodna praksa Sodišča postavlja razliko 
med, prvič, razdelitvijo davčne pristojnosti 
med države članice in, drugič, izvajanjem 
davčne pristojnosti s strani držav članic, 
vključno s primeri, da to izhaja iz pred ‑
hodne enostranske ali dvostranske razdelitve 
njihove davčne pristojnosti, za kar se morajo 
države članice uskladiti s pravili Skupnosti. 42
64. Torej ni sporno, da se mora Republika 
Francija pri izvajanju svoje davčne pristoj ‑
nosti ali v tem primeru v okviru njene odlo ‑
čitve, da se odpove obračunu CSG in CRDS 
od britanskih dohodkov P.  Derouina, na 
podlagi Sporazuma o izogibanju dvojnega 
obdavčevanja uskladiti s pravom Skupnosti.
65. P. Derouin in francoska vlada v zvezi 
s tem menita, da pojem „zakonodaja, 
 določena [v skladu s temi določbami]“ iz 
člena 14(d)(1) Uredbe št. 1408/71 napotuje 
41 –  Točka 84 mojih sklepnih predlogov v zgoraj navedeni zadevi 
Columbus Container Services.
42 –  Glej zlasti sodbi z dne 12. decembra 2002 v zadevi De Groot 
(C‑385/00, Recueil, str. I‑11819, točki 93 in 94) in z dne 
3. oktobra 2006 v zadevi FKP Scorpio Konzertproduktionen 
(C‑290/04, ZOdl., str. I‑9461, točka 55).
I ‑ 1873DEROUIN
na celotno zakonodajo zadevne države 
članice, ki glede na okoliščine primera in v 
tem primeru vključuje Sporazum o izogi ‑
banju dvojnega obdavčevanja, ki je uveden v 
francosko notranje pravo. Zato naj bi Repu ‑
blika Francija uporabljala le svojo zakonodajo 
v skladu z mehanizmom reševanja kolizije 
zakonov s področja socialne varnosti, ki je 
določen v upoštevnih določbah Uredbe št. 
1408/71.
66. To stališče ne prepriča, ker ne upošteva, 
da Uredba št. 1408/71 oblikuje le zakonodajo 
s področja socialne varnosti , ki se upora ‑
blja za zaposlene in samozaposlene delavce 
v okviru Evropske skupnosti, ki so v danem 
čezmejnem položaju, in se torej ne nanaša na 
celotno nacionalno zakonodajo, katere del 
je med drugim nacionalna delovna zakono ‑
daja ali davčna zakonodaja. Vendar v skladu 
s členom 14(d)(1) Uredbe št. 1408/71, tako je 
menil Urssaf, mora uporabljiva zakonodaja 
s področja socialne varnosti, v okviru katere 
se izvaja ta določba, osnovo prispevkov, ki 
sodijo na področje uporabe navedene uredbe, 
odmeriti od vseh dohodkov od poklicnih 
dejavnosti samozaposlenega delavca, ki je 
v položaju, urejenem v členu 14(a)(2) te 
uredbe.
67. Četudi bi sprejeli tezo, ki jo sicer uteme ‑
ljeno zagovarja Komisija, v skladu s katero 
zadevne določbe Sporazuma o izogibanju 
dvojnega obdavčevanja sodijo na področje materialne uporabe Uredbe št.  1408/71, 
naj iz tega še ne bi izhajalo, da te določbe 
sodijo pod pojem „določene zakonodaje“ iz 
člena 14(d)(1) te uredbe.
68. V skladu s členom 1(j) Uredbe št. 
1408/71, ki pojem „zakonodaja“ opredeljuje 
za namene njene uporabe, ta pojem pomeni 
„vse zakone, predpise in druge določbe ter 
vse druge sedanje ali prihodnje izvedbene 
ukrepe vsake države članice, ki se nanašajo 
na področja socialne varnosti in sisteme 
socialne varnosti, zajete v členu 4(1) in (2), 
ali na tiste posebne dajatve, za katere se ne 
plačujejo prispevki iz člena 4(2a)“. Ta pojem 
torej ne omenja mednarodnih sporazumov 
s področja socialne varnosti 43 ali a fortiori  
določb drugih mednarodnih sporazumov, 
ki naj bi glede na okoliščine primera sodili 
na področje materialne uporabe Uredbe 
št. 1408/71.
69. Po drugi strani, kot sta ustrezno navedla 
Urssaf in Komisija, so sporazumi s področja 
socialne varnosti, ki so sklenjeni med dvema 
ali več državami članicami, in določbe 
43 –  Sodba z dne 2. avgusta 1993 v zadevi Grana‑Novoa (C‑23/92, 
Recueil, str. I‑4505, točka 15).
I ‑ 1874SKLEPNI PREDLOGI P. MENGOZZIJA – ZADEVA C‑103/06
vsakega sporazuma, ki ne glede na dejstvo, da 
uradno ne ureja področja socialne varnosti, 
sodijo na področje uporabe Uredbe št. 
1408/71, predmet posebnih določb te uredbe, 
in sicer njenih členov od 6 do 8.
70. Kot vemo, člen 6 Uredbe št.  1408/71 
vzpostavlja načelo, v skladu s katerim ta 
nadomešča vsak sporazum s področja 
socialne varnosti, ki povezuje izključno 
dve državi članici. To načelo bi moralo 
po mojem mnenju veljati tudi za določbe 
drugih dvostranskih sporazumov, ki sodijo 
na področje uporabe te uredbe. Drugačna 
razlaga bi državam članicam omogočala, 
da bi obšle načelo iz navedenega člena 6 s 
tem, da bi jim dovolila, da s taksonomskim 
postopkom iz področja uporabe te uredbe 
izvzamejo določbe sporazuma, ki sodijo na 
področje prve.
71. Načelna nadomestitev dvostranskih 
sporazumov med državami članicami z 
Uredbo št. 1408/71 pa pozna več izjem, med 
katerimi bi omenil le tiste, ki imajo upoštevno 
zvezo z obravnavano zadevo.
72. Najprej je treba opozoriti, da je Sodišče 
na podlagi določb Pogodbe ES uporabo 
pravila iz člena 6 Uredbe št. 1408/71 omejilo na primere, v katerih se zadevni delavci ne 
morejo sklicevati na pravice, pridobljene z 
ohranitvijo ugodnejših določb iz sporazuma, 
ki povezuje dve državi članici in je bil skle ‑
njen pred začetkom veljavnosti te uredbe 
ali pred pristopom zadevnih držav članic k 
Skupnostim, in v katerih so zadevni delavci 
svojo pravico do prostega gibanja izvrševali v 
enem ali drugem časovnem okviru. 44
73. Po drugi strani ostaja načelo iz člena 6 
Uredbe št. 1408/71 nedotaknjeno in v skladu 
z določbami Pogodbe, če so delavci izvrševali 
svojo pravico do prostega gibanja po začetku 
veljavnosti te uredbe, torej v času, ko je 
dvostranski sporazum o socialni varnosti že 
nadomestila navedena uredba, tudi če bi bila 
uporaba navedenega sporazuma za zavaro ‑
vance ugodnejša. 45
74. Na podlagi te delitve, ki je po mojem 
mnenju ni treba prerekati, se P.  Derouin ne 
bi mogel sklicevati na določbe Sporazuma o 
44 –  Glej zlasti sodbe z dne 7. februarja 1991 v zadevi Rönfeldt 
(C‑227/89, Recueil, str. I‑323, točke od 27 do 29); z dne 5. 
februarja 2002 v zadevi Kaske (C‑277/99, Recueil, str. I‑1261, 
točki 27 in 28) in z dne 24. septembra 2002 v zadevi Martínez 
Domínguez in drugi (C‑471/99, Recueil, str. I‑7835, točke od 
28 do 30).
45 –  Sodba z dne 9. novembra 1995 v zadevi Thévenon (C‑475/93, 
Recueil, str. I‑3813, točki 26 in 28). V tej zadevi je bil zadevni 
dvostranski sporazum sklenjen leta 1950. Glej tudi sodbi z 
dne 9.  oktobra 1997 v zdru Ženih zadevah  Naranjo Arjona 
in drugi (od C‑31/96 do C‑33/96, Recueil, str. I‑5501, točka 
26) in z dne 17. decembra 1998 v zadevi Grajera Rodríguez 
(C‑153/97, Recueil, str. I‑8645, točka 28). Pojasniti je treba, 
da je bila vsa ta sodna praksa v bistvu povzeta v členu 8(1) 
Uredbe št. 883/2004.
I ‑ 1875DEROUIN
izogibanju dvojnega obdavčevanja, ki sodijo 
na področje uporabe Uredbe št.  1408/71, 
ker ni sporno, da je svojo pravico do usta ‑
navljanja izvrševal po začetku veljavnosti te 
uredbe, kar potrjuje okoliščina, tako kot je 
bilo pojasnjeno na obravnavi, da se prispevki, 
katerih plačilo je od njega zahteval Urssaf v 
postopku v glavni stvari, nanašajo na različna 
obdobja med letoma 2000 in 2005.
75. Dalje, kot je na obravnavi navedla Komi ‑
sija, bi lahko ta zadeva ogrozila uporabo 
člena 8 Uredbe št. 1408/71, katerega prvi 
odstavek, ob odstopanju od člena 6 iste 
uredbe, dovoljuje, da lahko dve državi članici 
ali več sklepajo „sporazume, ki temeljijo na 
načelih in so v duhu uredbe“. 46
76. Čeprav se člen 8(1) Uredbe št.  1408/71 
ne nanaša na „nove“ sporazume, to je tiste, 
ki so bili sklenjeni po začetku veljavnosti te 
uredbe, 47 se mi namreč ne zdi nerazumno 
dopustiti razširitev ugodnosti te možnosti 
držav članic na mednarodne sporazume, 
ki, čeprav so sklenjeni na drugem področju, 
kot je področje socialne varnosti, in pred 
46 –  Opozoriti je treba, da zgoraj navedena Uredba št. 883/2004 
to odstopanje povzema v členu 8(2).
47 –  Zgoraj navedena sodba v zdruzdru Ženih zadevah  Grana‑Novoa 
(točka 22) in sodba z dne 28. aprila 1994 v zadevi Hoorn 
(C‑305/92, Recueil, str. I‑1525, točka 19).začetkom veljavnosti navedene uredbe, 
vsebujejo določbe, katerih novosti in/ali 
spremembe so nastale v okviru pogod ‑
benih odnosov držav članic, zaradi katerih 
te določbe sodijo na področje uporabe te 
uredbe. Vendar bi morale biti te določbe 
vedno, kot je zatrjevala Komisija na obrav ‑
navi, utemeljene na načelih in v duhu Uredbe 
št. 1408/71. Prav tako bi morale spoštovati 
obličnostne zahteve iz člena 8(2) te uredbe, 
ki državam članicam pogodbenicam nalaga 
obveznost notifikacije zadevnih sporazumov 
v skladu z določbami člena 97(1) uredbe. 48
77. Vendar ni dvoma, da določbe Sporazuma 
o izogibanju dvojnega obdavčevanja, ki sodijo 
na področje uporabe Uredbe št. 1408/71, niso 
predmet take notifikacije, tudi po razgla ‑
sitvi zgoraj navedenih sodb Komisija proti 
Franciji, v katerih je Sodišče, naj spomnim, 
menilo, da CSG in CRDS sodita na področje 
uporabe te uredbe, kljub davčni naravi, ki 
jima jo priznava francosko notranje pravo.
48 –  Opozoriti je treba, da je taka obveznost notifikacije tudi 
v členu 9(1) Uredbe št. 883/2004.
I ‑ 1876SKLEPNI PREDLOGI P. MENGOZZIJA – ZADEVA C‑103/06
78. Uredba št. 1408/71 naj bi torej naspro ‑
tovala temu, da bi se Republika Francija v 
skladu z določbami Sporazuma o izogibanju 
dvojnega obdavčevanja, ki sodijo na področje 
uporabe te uredbe, odpovedala odmeri 
osnove za CSG in CRDS, ob odstopanju od 
določb člena 14(d)(1) navedene uredbe, na 
delu dohodkov, ki jih P. Derouin prejema od 
dejavnosti, ki jih kot samozaposlena oseba 
opravlja v Združenem kraljestvu.
79. Taka rešitev za države članice, katere 
zakonodaja je oblikovana v skladu z Uredbo 
št.  1408/71, po mojem mnenju ne pomeni 
nevarnosti, da bi kršile določbe Pogodbe, 
ker naj bi nacionalni ukrepi za izvedbo obve ‑
znosti iz člena 14(d)(1) te uredbe ovirali 
izvrševanje pravice do prostega gibanja, ki je 
določena v navedeni Pogodbi.
80. Pogodba, kot je pojasnilo Sodišče, 
delavcu namreč ne zagotavlja, da bi bila 
razširitev njegovih dejavnosti na več kot 
eno državo članico glede socialne varnosti 
nevtralna. Zaradi razlik med zakonodajami 
držav članic na področju socialne varnosti 
je lahko taka razširitev za tega delavca, glede 
na vsak primer posebej, bolj ali manj ugodna 
ali neugodna. Zato tudi če je njena uporaba 
manj ugodna, ostaja nacionalna zakonodaja s 
področja socialne varnosti v skladu z določ ‑
bami členov 39 ES in 43 ES, če a) zadevnega delavca ne postavlja v manj ugoden položaj 
glede na delavce, ki vse svoje dejavnosti opra ‑
vljajo v državi članici, kjer se ta zakonodaja 
uporablja, ali glede na delavce, ki so bili tam 
že prej obdavčeni, in b) ne pripelje do nepo ‑
vratnega vplačila prispevkov za socialno 
varnost. 49
81. Vendar naj v tem primeru pristojni 
francoski organi z izvajanjem obveznosti 
iz člena 14(d)(1) Uredbe št. 1408/71 v zvezi 
z vsemi dohodki, ki jih je prejel P.  Derouin, 
slednjega ne bi postavili v manj ugoden 
položaj v primerjavi s samozaposlenimi 
delavci, ki vse svoje poklicne dejavnosti opra ‑
vljajo kot samozaposleni delavci na franco ‑
skem ozemlju in so podvrženi prispevkom, 
ki sodijo na področje uporabe Uredbe 
št. 1408/71, od vseh svojih dohodkov teh 
poklicnih dejavnosti. Poleg tega naj naložitev 
CSG in CRDS P.  Derouinu na del njegovih 
britanskih dohodkov ne bi pripeljala do tega, 
da bi moral plačati te nepovratne prispevke. 
Kajti čeprav plačilo teh dveh prispevkov 
ne daje pravice do neposrednih  protida ‑
jatev, ki jih je mogoče opredeliti kot soci ‑
alne storitve, 50 ostaja dejstvo, da v skladu z 
načelom solidarnosti, na katerem temeljijo 
49 –  Glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi v zdru zdru Ženih zadevah  
Hervein in drugi (točka 51) ter Piatkowski (točka 34).
50 –  Zgoraj navedeni sodbi v zdruzdru Ženih zadevah  Komisija proti 
Franciji (C‑34/98, točka 39) in v zdru Ženih zadevah  Komisija 
proti Franciji (C‑169/98, točka 37).
I ‑ 1877DEROUIN
te dajatve, CSG in CRDS pokrivata stroške 
financiranja in bremenitev francoske soci ‑
alne varnosti, ki bi se morali v nasprotnem 
primeru najverjetneje izravnati bodisi s pove ‑
čanjem prispevkov za socialno varnost bodisi 
z zmanjšanjem ali omejitvijo izplačila soci ‑
alnih dajatev. 51
82. Drugačna rešitev od te, ki je navedena v 
točki 78 teh sklepnih predlogov, bi po mojem 
mnenju pripeljala do dejanskega tveganja, 
da bi v situaciji, kot je ta v postopku v glavni 
stvari, prišlo do vrzeli v enakem obravna ‑
vanju, določenem v členu 14(d)(1) Uredbe 
št. 1408/71 „za namene uporabe določene 
zakonodaje s področja [socialne varnosti]“, 
med vsemi samozaposlenimi delavci, ki opra ‑
vljajo dejavnost na ozemlju zadevne države 
članice. Razen odstopanj, ki so izrecno dolo ‑
čena v Uredbi št. 1408/71, naj take vrzeli 
zakonodajalec Skupnosti ne bi zahteval. Kot 
je pojasnjeno v točkah od 79 do 81 teh skle ‑
pnih predlogov, naj se ta ne bi zahtevala niti v 
okviru člena 43 ES.
83. Poleg tega bi dopustitev takega odsto ‑
panja pripeljala do tega, da bi bilo treba 
razlago člena 14(d)(1) Uredbe št. 1408/71 
podrediti posebnosti obravnavanega primera, 
51 –  Glej točki 9 in 26 sklepnih predlogov generalnega 
pravobranilca La Pergole v zadevah C‑34/98 in C‑169/98, na 
podlagi katerih sta bili sprejeti zgoraj navedeni sodbi. Glej 
tudi zgoraj navedeno sodbo v zdru Ženih zadevah  Komisija 
proti Franciji (C‑169/98, točka 36).predloženega Sodišču, tako, da bi moralo 
to določiti pogoje, pod katerimi bi bilo to 
odstopanje dopustno, in glede na okoliščine 
primera pojasniti te pogoje hkrati z zade ‑
vami, ki so mu predložene.
84. Poleg zgoraj navedenih pravnih ovir 
se mi zdi zagovarjanje takega stališča 
nesmiselno.
85. Če bi se Sodišče vseeno odločilo, da ne bo 
upoštevalo analize iz teh sklepnih predlogov, 
bi bilo treba po mojem mnenju obseg odsto ‑
panja od obveznosti iz člena 14(d)(1) Uredbe 
št. 1408/71, ki izhaja iz sporazuma, omejiti na 
situacije, v katerih se ne posega v načela in v 
duh te uredbe. Šlo naj bi torej za dopustitev 
takega odstopanja, zlasti če se, prvič, ohrani 
načelo enotnosti veljavne zakonodaje, drugič, 
če posledica navedenega odstopanja ni izklju ‑
čitev oseb od uporabe določene zakonodaje 
na področju socialne varnosti, za katere se 
uporablja, 52 in, tretjič, to odstopanje zadev ‑
nemu delavcu ne onemogoča zaščite na 
področju socialne varnosti 53 ali ne zmanj ‑
52 –  Glej sodbo z dne 3. maja 1990 v zadevi Kits van Heijningen 
(C‑2/89, Recueil, str. I‑1755, točka 20).
53 –  Glej zgoraj navedeno sodbo v zdruzdru Ženih zadevah  Kits van 
Heijningen (točka 12) in sodbi z dne 11. junija 1998 v zadevi 
Kuusijärvi (C‑275/96, Recueil, str. I‑3419, točka 28) ter z 
dne 7.  julija  2005 v zadevi Van Pommeren‑Bourgondiën 
(C‑227/03, ZOdl., str. I‑6101, točka 34).
I ‑ 1878SKLEPNI PREDLOGI P. MENGOZZIJA – ZADEVA C‑103/06
šuje zaščite, ki naj bi jo sicer imel na podlagi 
določene zakonodaje s področja socialne 
varnosti. Menim, da bi bilo zaradi razlogov 
pravne varnosti in preglednosti prav tako 
pomembno, da tako pogodbeno odstopanje 
ustreza formalnim pogojem notifikacije, ki so 
določeni v členu 8(2) Uredbe št. 1408/71.
86. Glede na navedeno menim, da je treba 
člen 14(d)(1) Uredbe št. 1408/71 razlagati 
tako, da je v njegovem okviru določeno, da se osnova za prispevke, kot sta CSG in 
CRDS, ki se odmerijo od dohodkov od dejav ‑
nosti in enakovrednih dohodkov, ki sodijo 
na področje uporabe te uredbe, izračuna 
tako, da se v dohodke od poklicnih dejav ‑
nosti samozaposlenega delavca vključijo 
dohodki, prejeti na ozemlju države članice, 
kjer se zakonodaja s področja socialnega 
varstva ne uporablja, tudi če zadevne države 
članice, v tem primeru Republika Francija 
in Združeno kraljestvo, zavezujejo določbe 
Sporazuma o izogibanju dvojnega obdavče ‑
vanja na področju davkov na dohodke, ne 
da bi bili izpolnjeni pogoji iz člena 8 Uredbe 
št. 1408/71.
VI – Predlog
87. Na podlagi navedenega Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odlo ‑
čanje, ki ga je postavilo Tribunal des affaires sociales de Paris, odgovori tako:
Člen 14d(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov 
socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske 
člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kot je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo 
Sveta (ES) št.  118/97 z dne 2. decembra 1996, kot je bila spremenjena z Uredbo 
Sveta (ES) št. 1606/98 z dne 29. junija 1998, je treba razlagati tako, da je v njegovem 
I ‑ 1879DEROUIN
okviru določeno, da se osnova za prispevke, kot sta CSG in CRDS, ki se odmerijo od 
dohodkov od dejavnosti in enakovrednih dohodkov, ki sodijo na področje uporabe 
te uredbe, izračuna tako, da se v dohodke od poklicnih dejavnosti samozaposlenega 
delavca vključijo dohodki, prejeti na ozemlju države članice, kjer se zakonodaja s 
področja socialnega varstva ne uporablja, tudi če zadevne države članice, v tem 
primeru Republiko Francijo in Združeno kraljestvo Velike Britanije in Severne Irske, 
zavezujejo določbe Sporazuma o izogibanju dvojnega obdavčevanja na področju 
davkov na dohodke, ne da bi bili izpolnjeni pogoji iz člena 8 Uredbe št. 1408/71.