Zadeva T-19/07

Systran SA in

Systran Luxembourg SA

proti

Evropski komisiji

„Nepogodbena odgovornost – Javni razpis za izvajanje projekta vzdrževanja in jezikovne nadgradnje sistema Komisije za strojno prevajanje – Izvorne kode komercialnega računalniškega programa – Kršitev avtorske pravice – Nedovoljeno razkritje strokovnega znanja – Odškodninska tožba – Spor nepogodbene narave – Dopustnost – Dejanska in gotova škoda – Vzročna zveza – Pavšalna ocena zneska odškodnine“

Povzetek sodbe

1. Odškodninska tožba – Predmet – Odškodninski zahtevek proti Uniji na podlagi člena 288, drugi odstavek, ES – Izključna pristojnost sodišča Unije – Presoja, ali je zatrjevana odgovornost pogodbena ali nepogodbena – Merila

(členi 235 ES, 238 ES, 240 ES in 288, drugi odstavek, ES; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 113)

2. Odškodninska tožba – Predmet – Povračilo škode, ki naj bi nastala, ker naj bi Komisija kršila svojo obveznost varstva zaupnosti strokovnega znanja – Nepogodbeni temelj – Pristojnost sodišča Unije

(členi 235 ES, 287 ES, in 288, drugi odstavek, ES; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 41)

3. Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti

(Statut Sodišča, člena 21, prvi odstavek, in 53, prvi odstavek; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 44(1)(c))

4. Odškodninska tožba – Pristojnost sodišča Unije – Pristojnost za odločanje o domnevni kršitvi avtorske pravice, ki naj bi jo storila Komisija – Pogoji

(člena 235 ES in 288, drugi odstavek, ES)

5. Odškodninska tožba – Pristojnost sodišča Unije – Naložitev Uniji, naj povrne škodo v skladu s splošnimi načeli, skupnimi pravnim ureditvam držav članic glede nepogodbene odgovornosti

(člena 235 ES in 288, drugi odstavek, ES)

6. Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Dovolj resna kršitev prava, ki posamezniku podeljuje pravice – Dejanska in gotova škoda – Vzročna zveza

(člen 288, drugi odstavek, ES)

7. Približevanje zakonodaj – Avtorska pravica in sorodne pravice –Direktiva 91/250 – Pravno varstvo računalniških programov – Akti, za katere veljajo omejitve – Izjeme – Obseg

(Direktiva Sveta 91/250, člena 4 in 5)

8. Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Dovolj resna kršitev prava, ki posamezniku podeljuje pravice

(člen 288, drugi odstavek, ES)

1. Sodišče Unije je v zadevah glede pogodbene odgovornosti pristojno samo na podlagi arbitražne klavzule v smislu člena 238 ES. Če take klavzule ni, Splošno sodišče na podlagi člena 235 ES dejansko ne more odločati o odškodninski tožbi v zvezi s pogodbenimi razmerji. V nasprotnem primeru bi se pristojnost Splošnega sodišča razširila prek sporov, za odločanje o katerih je omejeno pristojno na podlagi člena 240 ES, ker ta določba podeljuje nacionalnim sodiščem splošno pristojnost za odločanje v sporih, v katerih je stranka Unija. Pristojnost sodišča Unije v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji pomeni odstopanje od splošnih pravnih pravil, zato jo je treba razlagati ozko, tako da lahko Splošno sodišče odloča samo o zahtevkih, ki izhajajo iz pogodbe ali so neposredno povezani z obveznostmi na podlagi pogodbe.

Po drugi strani je v zadevah glede nepogodbene odgovornosti pristojno sodišče Unije, pri čemer ni nujno, da stranke v postopku v to predhodno privolijo. Splošno sodišče mora pri ugotavljanju svoje pristojnosti na podlagi člena 235 ES glede na različne upoštevne dejavnike iz spisa preučiti, ali odškodninski zahtevek, ki ga predloži tožeča stranka, objektivno in splošno temelji na pogodbenih ali nepogodbenih obveznostih, ki lahko določajo pogodbeni ali nepogodbeni temelj spora. Te dejavnike je mogoče razbrati zlasti iz preučitve trditev strank, vzroka za nastanek škode, katere povračilo se zahteva, in vsebine pogodbenih ali nepogodbenih določb, navedenih za rešitev zadevnega spora. Kadar Splošno sodišče odloča v zadevah v zvezi z nepogodbeno odgovornostjo, ima torej popolnoma pravico preučiti vsebino pogodbe kot pri katerem koli dokumentu, na katerega se stranka sklicuje v podporo svojim trditvam, da ugotovi, ali bi ta lahko vplival na dodeljeno pristojnost, ki jo ima na podlagi člena 235 ES. Ta preučitev je del presoje dejanskega stanja, navedenega za določitev pristojnosti Splošnega sodišča, katere neobstoj je procesna predpostavka javnega reda v smislu člena 113 Poslovnika.

(Glej točke od 58 do 62.)

2. Načelo, na podlagi katerega so podjetja upravičena do varstva svojih poslovnih skrivnosti in ki je izraženo v členu 287 ES, je splošno načelo prava Unije. Tudi v členu 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je navedeno, da mora uprava nujno upoštevati legitimne interese zaupnosti ter poklicne in poslovne tajnosti.

Poslovne skrivnosti vključujejo tehnične informacije, povezane s strokovnim znanjem, katerih razkritje javnosti ali le njihovo posredovanje pravnemu subjektu, ki teh informacij ni zagotovil, lahko resno škodi interesom osebe, ki je te informacije zagotovila. Da bi informacije po svoji naravi spadale na področje uporabe člena 287 ES, mora biti z njimi seznanjeno omejeno število ljudi. Dalje, iti mora za informacije, katerih razkritje lahko resno škodi osebi, ki jih zagotovi, ali tretjim osebam. Nazadnje morajo biti interesi, ki jim razkritje informacij lahko povzroči škodo, objektivno vredni zaščite.

Ker gre v obravnavanem primeru za presojo domnevno krivdnega in škodljivega ravnanja Komisije, ki je tretji osebi razkrila informacije, zaščitene z lastninsko pravico, ali strokovno znanje brez izrecnega dovoljenja njihovega lastnika, na podlagi splošnih načel, ki so skupna pravnim ureditvam držav članic in se uporabljajo na tem področju, in ne na podlagi pogodbenih določb, predvidenih s predhodno sklenjenimi pogodbami, ki niso zadevale vprašanj avtorske pravice in strokovnega znanja tožeče stranke, je spor nepogodbene narave.

(Glej točke 79, 80 in 103.)

3. Vsaka tožba mora vsebovati predmet spora in kratek povzetek tožbenih razlogov. Ta navedba mora biti dovolj jasna in natančna, da lahko tožena stranka pripravi obrambo in da lahko Sodišče Unije opravi nadzor. Da bi se zagotovila pravna varnost in učinkovito izvajanje sodne oblasti, morajo bistvene dejanske in pravne okoliščine, na katerih ta tožba temelji, izhajati vsaj na kratko, vendar dosledno in razumljivo, iz besedila tožbe. Odškodninska tožba za povračilo škode, ki jo povzroči institucija, mora, da bi izpolnjevala te zahteve, vsebovati dejavnike, ki omogočajo opredelitev ravnanja, ki ji ga tožeča stranka očita.

(Glej točki 107 in 108.)

4. Ko se v okviru tožbe zaradi nepogodbene odgovornosti pojem kršitve avtorske pravice navaja skupaj s pojmom varstva zaupnosti strokovnega znanja samo zato, da bi se ravnanje Komisije označilo za nezakonito, se nezakonitost zadevnega ravnanja presoja glede na splošna načela, skupna pravnim ureditvam držav članic, pri čemer ni potrebna predhodna odločitev pristojnega nacionalnega organa.

Zato ob upoštevanju pristojnosti, ki jo ima Sodišče Unije na podlagi členov 235 ES in 288, drugi odstavek, ES v zadevah v zvezi z nepogodbeno odgovornostjo, in neobstoja nacionalnega pravnega sredstva, na podlagi katerega bi morala Komisija povrniti škodo, ki jo je tožeča stranka domnevno utrpela zaradi zatrjevane kršitve avtorske pravice na programski opremi, nič ne nasprotuje temu, da se lahko pojem kršitve pravice, ki ga uporablja tožeča stranka, v okviru odškodninskega zahtevka upošteva pri opredelitvi ravnanja Komisije kot nezakonitega.

Pojem kršitve pravice, ki ga tožeča stranka uporablja v taki tožbi, se razlaga samo glede na splošna načela, skupna pravnim ureditvam držav članic, ki so v primeru računalniških programov povzeta ali določena v več direktivah o uskladitvi. Splošno sodišče je torej pristojno za ugotavljanje kršitve v smislu, ki bi ga v okviru take odškodninske tožbe pristojni nacionalni organ države članice lahko pripisal temu izrazu na podlagi prava te države.

(Glej točke od 115 do 117.)

5. Iz členov 288, drugi odstavek, ES in 235 ES izhaja, da je sodišče Unije pristojno Uniji naložiti vse oblike nadomestila škode, ki so v skladu s splošnimi načeli, skupnimi pravnim ureditvam držav članic na področju nepogodbene odgovornosti, skupaj z vračilom v naravi, po potrebi v obliki odredbe, da se nekaj stori ali opusti, če je tako vračilo v skladu s temi načeli. Tako naj sodišče Unije načeloma ne bi smelo izključiti Unije iz ustreznega postopkovnega ukrepa, saj ima izključno pristojnost odločati o odškodninskih tožbah za škodo, ki se lahko pripiše Uniji.

Popolno nadomestilo škode, ki naj bi jo povzročila Komisija v primeru domnevne kršitve avtorske pravice, zahteva, da se ta pravica imetnika vzpostavi na novo, pri čemer ta vrnitev v prejšnje stanje ne glede na morebitno odškodnino zahteva najmanj takojšnje prenehanje poseganja v njegovo pravico. Popolno nadomestilo škode ima lahko tudi obliko zaplembe ali uničenja rezultata ponarejanja ali objave odločbe Splošnega sodišča na stroške Komisije.

(Glej točke od 120 do 123.)

6. Za nepogodbeno odgovornost Skupnosti v smislu člena 288, drugi odstavek, ES morajo biti izpolnjeni vsi pogoji, in sicer nezakonitost ravnanja, ki se očita institucijam, dejanski obstoj škode in obstoj vzročne zveze med zatrjevanim ravnanjem in nastalo škodo.

Nezakonito ravnanje, očitano instituciji, mora pomeniti dovolj resno kršitev pravnega pravila, ki posameznikom daje pravice. Če ima ta institucija le precej omejeno diskrecijsko pravico ali je celo nima, lahko že kršitev prava Unije zadostuje za ugotovitev dovolj resne kršitve.

Škoda, katere povrnitev se zahteva, mora biti dejanska in nedvomna, obstajati pa mora dovolj neposredna vzročna zveza med ravnanjem institucije in škodo.

(Glej točke 126, 127 in 268.)

7. Zakonita izjema, ki je s členom 5 Direktive 91/250 o pravnem varstvu računalniških programov določena za dejanja, ki spadajo na področje izključne pravice avtorja programa in so opredeljena v členu 4 te direktive, naj bi se uporabljala samo za dela, ki jih izvede zakoniti pridobitelj računalniškega programa, in ne za dela, za katerih izvedbo ta pridobitelj pooblasti tretjo osebo. Ta izjema je prav tako še naprej omejena na dejanja, ki so potrebna, da lahko zakoniti pridobitelj uporablja računalniški program v skladu z njegovim namenom, vključno z odpravo napak.

(Glej točko 225.)

8. To, da je Komisija brez predhodnega dovoljenja podjetja dodelila pravico za izvedbo del, ki naj bi povzročila spremembo prvin navedene programske opreme, kot so na primer izvorne kode, pomeni dovolj resno kršitev avtorske pravice in strokovnega znanja, ki ju ima to podjetje na računalniškem programu, da bi se lahko uveljavljala nepogodbena odgovornost Unije.

(Glej točki 250 in 261.)

SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (tretji senat)

z dne 16. decembra 2010( )

„Nepogodbena odgovornost – Javni razpis za izvajanje projekta vzdrževanja in jezikovne nadgradnje sistema Komisije za strojno prevajanje – Izvorne kode komercialnega računalniškega programa – Kršitev avtorske pravice – Nedovoljeno razkritje strokovnega znanja – Odškodninska tožba – Spor nepogodbene narave – Dopustnost – Dejanska in gotova škoda – Vzročna zveza – Pavšalna ocena zneska odškodnine“

V zadevi T‑19/07,

Systran SA, s sedežem v Parizu (Francija),

Systran Luxembourg SA s sedežem v Luxembourgu (Luksemburg),

ki ju zastopata J.-P. Spitzer in E. De Boissieu, odvetnika,

tožeči stranki,

proti

Evropski komisiji, ki sta jo sprva zastopala E. Montaguti in F. Benyon, nato E. Traversa in E. Montaguti, zastopnika, skupaj z A. Berenboomom in M. Isgourjem, odvetnikoma,

tožena stranka,

zaradi tožbe za povračilo škode, ki sta jo tožeči stranki domnevno utrpeli zaradi nezakonitosti po javnem razpisu Komisije v zvezi z vzdrževanjem in jezikovno nadgradnjo njenega sistema za strojno prevajanje,

SPLOŠNO SODIŠČE (tretji senat),

v sestavi J. Azizi, predsednik, E. Cremona, sodnica, in S. Frimodt Nielsen (poročevalec), sodnik,

sodna tajnica: T. Weiler, administratorka,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 27. oktobra 2009

izreka naslednjo

Sodbo

Dejansko stanje

I – Različice programske opreme Systran

1 Razlikovati je treba med štirimi različicami programske opreme za strojno prevajanje Systran (tako imenovani „sistem Systran“):

– prvotna različica (v nadaljevanju: Systran Mainframe), ki jo je leta 1968 ustvaril P. Toma, tržile pa so jo kalifornijska družba World Translation Center Inc. (WTC) in druge povezane družbe (v nadaljevanju skupaj: skupina WTC);

– različica, ki jo je prvotno uporabljala Evropska komisija (v nadaljevanju: EC-Systran Mainframe) in za katero je bilo od leta 1975 do leta 1987 sklenjenih več pogodb med družbo WTC in Komisijo, več pogodb med Komisijo in ponudniki storitev ter več pogodb med skupino Systran (prevzemnico skupine WTC) in Komisijo;

– nova različica (v nadaljevanju: Systran Unix), ki jo je prva tožeča stranka, družba Systran SA (v nadaljevanju: Systran), ustvarila po nakupu skupine WTC leta 1986 za delovanje v okoljih Unix in Windows; to različico je skupina Systran razvila po letu 1993;

– nova različica, ki jo je uporabljala Komisija (v nadaljevanju: EC‑Systran Unix) in za katero je bila leta 1997 sklenjena pogodba med drugo tožečo stranko, družbo Systran Luxembourg SA (v nadaljevanju: družba Systran Luxembourg), in Komisijo.

II – Ozadje razmerij med strankami

2 Ozadje pogodbenih razmerij med strankami, skupino WTC in njeno prevzemnico, skupino Systran, na eni strani ter Komisijo na drugi, je nujno za opredelitev obsega lastninskih in uporabniških pravic za različici programske opreme Systran, ki ju je uporabljala Komisija, in sicer EC-Systran Mainframe in nato EC‑Systran Unix. Komisija s sklicevanjem na to ozadje trdi, da ima obravnavana tožba pogodbeni temelj, medtem ko tožeči stranki opozarjata, da nobena od teh pogodb, na katere se sicer ne sklicujeta, ne vpliva na njune lastninske pravice in tožbo.

A – Prvo obdobje: od različice Systran Mainframe do različice EC‑Systran Mainframe

3 Stranke se strinjajo, da je programsko opremo za strojno prevajanje Systran ustvaril P. Toma in da so bile družbe skupine WTC izključne lastnice različice Systran Mainframe te programske opreme.

1. Prvotne pogodbe med skupino WTC (in drugimi družbami) in Komisijo

4 Skupina WTC in Komisija sta 22. decembra 1975 podpisali pogodbo o, prvič, namestitvi in razvoju sistema za strojno prevajanje Systran iz angleščine v francoščino, in drugič, o začetnem razvoju sistema za strojno prevajanje Systran iz francoščine v angleščino (v nadaljevanju: prvotna pogodba).

5 Člen 1, prvi odstavek, prvotne pogodbe z naslovom „Predmet“ se glasi:

„Pogodbena stranka za račun Komisije prevzame nadaljnji razvoj svojega sistema za strojno prevajanje SYSTRAN iz angleščine v francoščino (v nadaljevanju: osnovni sistem) in začetni razvoj sistema za strojno prevajanje SYSTRAN iz francoščine v angleščino.“

6 Člen 3 prvotne pogodbe z naslovom „Plačilo“ določa:

„Kot plačilo za naloge, opravljene v okviru te pogodbe, Komisija nakaže pogodbeni stranki znesek v višini 161.800 USD pod temi pogoji:

[…]

Ta znesek vključuje nadomestilo za odstop pravice do uporabe osnovnega sistema v celotnem obdobju, zajetem s pogodbo. Pokriti mora vse stroške pogodbene stranke pri izvajanju te pogodbe, vključno s stroški osebja, računalniškim časom, potnimi stroški in stroški dostave.“

7 Člen 4 prvotne pogodbe z naslovom „Uporaba sistema po izteku pogodbe“ se glasi:

„(a) Pogodbeni stranki se strinjata, da pogodbena stranka Komisiji dodeli pravice do sistema, kot obstaja na datum izteka pogodbe (v nadaljevanju: spremenjeni sistem), in z njim povezane dokumentacije na omejeni podlagi, to pomeni izključno za lastne potrebe Komisije in za podobne potrebe javnih uprav držav članic Skupnosti ter izključno za prevajanje iz angleščine v francoščino in iz francoščine v angleščino, vendar brez časovne omejitve. […]

(b) Če bi želela Komisija po izpolnitvi te pogodbe še naprej interno ali prek tretje osebe razvijati spremenjeni sistem z uporabo drugih jezikovnih parov Skupnosti, pogodbeni stranki nakaže pavšalni znesek v višini največ 100.000 USD za prvi jezikovni par in 80.000 USD za vsak naslednji par oziroma 200.000 USD za vsako novo jezikovno kombinacijo. Ti zneski pokrivajo pravico Komisije do izključne in neomejene uporabe razvitega spremenjenega sistema za nedoločen čas.

Če bi želela Komisija po izpolnitvi te pogodbe pogodbeno stranko zaprositi še za nadaljnji razvoj spremenjenega sistema z uporabo drugega jezikovnega para, ji nakaže pavšalni znesek v višini največ 25.000 USD za prvi par in 20.000 USD za vsak naslednji par oziroma 50.000 USD za vsako novo jezikovno kombinacijo.

(c) Pogodbena stranka ima pravico, da za svoj račun in za svoje potrebe uporablja spremenjeni sistem, kot je bil razvit v okviru te pogodbe in pogodb o nadaljnjem razvoju z uporabo drugih jezikovnih parov, kot je podrobno določeno v točki (b), drugi odstavek, razen glosarjev, ki so bili posebej razviti za Komisijo. Dostop do glosarjev bo pogodbeni stranki odobren za vsak primer posebej ob plačilu letne najemnine, ki ne bo višja od 20 % stroškov; pogodbeni stranki bodo glosarji brezplačno na voljo samo za predstavitvene namene.“

8 Na podlagi člena 5(f) prvotne pogodbe se je za pogodbo uporabljalo luksemburško pravo, v primeru spora pa so bila pristojna luksemburška sodišča.

9 Komisija je po sklenitvi prvotne pogodbe med letoma 1976 in 1987 sklenila številne pogodbe z družbami iz skupine WTC, ki so bile namenjene izboljšavam sistema Systran in razvoju novih jezikovnih parov (skupaj devet novih jezikovnih parov).

10 Poleg tega je Komisija z različnimi družbami, ki niso bile del skupine WTC in niso bile pogodbene stranke, sklenila pogodbe, s katerimi je vladnim organom držav članic in institucijam Skupnosti dovolila uporabo sistema Systran. Komisija je v eni od teh pogodb z naslovom „Protokol k sporazumu o tehničnem sodelovanju“, ki jo je 18. januarja 1985 sklenila s francosko družbo Gachot SA, navedla, da „sistem Systran, programska oprema in slovarji ostajajo v lasti Komisije“ (člen 4 z naslovom „Pravice do uporabe“). Komisija je na podlagi tega protokola k sporazumu družbi Gachot dovolila, da „njen sistem za strojno prevajanje Systran uporablja za ustanove evropskega javnega sektorja“, v zameno pa je družba Gachot Komisiji zagotovila podatke o kakovosti opravljenih prevodov, da bi lahko izboljšala učinkovitost sistema (člen 1 z naslovom „Predmet“). Sodelovanje med Komisijo in družbo Gachot je potekalo brez finančnega vložka (člen 3 z naslovom „Izdatki“).

2. Pogodba o sodelovanju med skupino Systran in Komisijo

11 Družba Gachot je z več pogodbami, sklenjenimi od septembra 1985, kupila družbe skupine WTC, ki so imele v lasti tehnologijo Systran in različico Systran Mainframe, in po tej pridobitvi postala skupina Systran.

12 Komisija je z dopisom z dne 2. februarja 1987, ki ga je generalni direktor Generalnega direktorata (GD) za telekomunikacije, informacijsko industrijo in inovacije poslal družbi Gachot, zahtevala odgovore na več vprašanj, ki jih je prejela z dopisom z dne 5. februarja 1987:

„1. vprašanje: Ali lahko J. Gachot dokaže, da je dejansko (on ali družba Gachot […]) lastnik ali večinski delničar družb WTC in Systran Institut ter da prevzema vse odgovornosti svojih družb do Komisije?“

„Odgovor: Naša družba je po eni strani odkupila vse delnice [P.] Toma v družbah WTC in Latsec in po drugi strani 76 % delnic družbe Systran Institut. Smo torej popolnoma pooblaščeni za nastopanje v imenu celotne skupine in njeno zastopanje pri Komisiji.“

„2. vprašanje: Kaj se bo zgodilo s temi odgovornostmi, če bo J. Gachot (ali [družba] Gachot) prenehal biti lastnik (ali večinski delničar) teh družb? Ali se J. Gachot zavezuje, da bo od morebitnih kupcev zahteval izpolnitev teh obveznosti?“

„Odgovor: Prenos družb ni predviden. Nasprotno, naša skupina sledi politiki trajnega razvoja na tem področju. Poleg tega Komisija nima razlogov za zaskrbljenost na tem področju, saj so med skupino WTC in Komisijo kot pravnima osebama sklenjene pogodbe in morebitna sprememba lastništva delnic teh družb nikakor ne vzbuja pomislekov o sklenjenih pogodbah.“

„3. vprašanje: Ali lahko J. Gachot potrdi, da je Komisija s sklenitvijo različnih pogodb z družbama WTC in Systran Institut pridobila neizključne pravice do uporabe za evropski javni sektor, ki se nanašajo na [devet] jezikovnih različic sistema Systran?“

„Odgovor: Iz pogodb, sklenjenih med skupino WTC in Komisijo […], je jasno razvidno, da ima Komisija neizključne pravice do uporabe za svoje potrebe in potrebe vladnih agencij držav članic Skupnosti, in sicer za jezikovne različice sistema Systran II v jezikovnih [parih], ki jih je kupila […]“

„8. vprašanje: Ali J. Gachot še vedno soglaša, da se medvladnim ustanovam, katerih ozemlje je onkraj meja Skupnosti, v zameno za plačilo licenčnine dovoli uporaba [programske opreme] Systran?“

„Odgovor: Družba Gachot vsekakor namerava sistem Systran dati na voljo mednarodnim ustanovam, katerih ozemlje je onkraj meja Skupnosti, in sicer v skladu z različnimi sporazumi, ki jih bo družba Gachot sklenila s temi ustanovami […]“

„14. vprašanje: Ali bi bila družba WTC pripravljena pod enakimi pogoji kot prej Komisiji odstopiti pravice do uporabe sistema Systran za prevajanje iz španščine v angleščino? Ali bi bila cena zanj enaka ceni, ponujeni za sistem za prevajanje iz nemščine v angleščino?“

„Odgovor: Družba WTC v celoti soglaša s tem, da Komisiji odstopi licenco za neizključno uporabo za prevajanje iz španščine v angleščino, po potrebi pa tudi iz italijanščine v angleščino in iz portugalščine v angleščino. Cena in pogoji bodo v glavnem odvisni od izpopolnjenosti sistemov v trenutku, v katerem jih bo Komisija kupila.“

„15. vprašanje: Ali bi bila družba WTC pripravljena razviti nove sisteme z danščino in grščino kot ciljnima jezikoma ter jih prodati Komisiji z (neizključnimi) pravicami do uporabe za javni in zasebni sektor?“

„Odgovor: Družba WTC v celoti soglaša s tem, da razvije kakršen koli sistem z evropskimi jezikovnimi pari in druge sisteme, ki bi jih Komisija morda potrebovala.“

„16. vprašanje: Ali bi bil J. Gachot zainteresiran za pretvorbo sistema Systran v jezik C, ki deluje s sistemom Unix, in bi ta pretvorba povečala njegovo prenosljivost v računalniškem smislu? Ali bi bil pripravljen v celoti ali deloma financirati potrebno naložbo (ki bi verjetno znašala milijon ekujev)?“

„Odgovor: Pretvorba sistema Systran v jezik C, ki deluje s sistemom Unix, je eden od predvidenih projektov. Vendar se nam zdi najprej veliko pomembneje, da svoja prizadevanja osredotočimo na izboljšanje kakovosti prevodov in poenotenje več različic [sistema] Systran. Pretvorba [sistema] Systran za uporabo s sistemom Unix je sicer zelo zanimiva, vendar je odvisna od zagotovitve finančnih sredstev […]“

13 Komisija je v telefaksu z dne 5. marca 1987, ki ga je uradnik GD za telekomunikacije, informacijsko industrijo in inovacije poslal družbi Gachot, tako opisala vsebino „pogodbe Systran“, o kateri so pogajanja še potekala:

„Pravice, cilji in obveznosti

V okviru pogodbe so pravice, ki jih pridobita obe stranki, popolnoma uravnotežene.

Skupina Systran je lastnica osnovne programske opreme, pravice Komisije do uporabe njenih [devetih] jezikovnih parov pa veljajo samo za institucije Skupnosti in uradne ustanove držav članic.

Po drugi strani pa ima Komisija v lasti glosarje, ki jih je razvila po letu 1975.

Vsaka stranka je za pridobitev pravic namenila približno 8 milijonov ekujev in si tako prizadeva za obogatitev svojih naložb.

Komisija ima moralno obvezo, da gospodarstvu Skupnosti omogoči dobiček od naložb, ki so jih vplačali njeni davkoplačevalci, medtem ko želi skupina Systran sistem čim prej začeti tržiti v Evropi.

Ta cilja popolnoma sovpadata in se dopolnjujeta v okviru predlagane pogodbe.

Poleg tega imata Komisija in skupina Systran interes, da z uskladitvijo programske opreme in glosarjev iz [programske opreme] Systran naredita za učinkovito orodje […]“

14 Skupina Systran in Komisija sta 4. avgusta 1987 podpisali pogodbo o skupni ureditvi razvoja in izboljšav prevajalskega sistema Systran za sedanje in prihodnje uradne jezike Skupnosti ter o njenem izvajanju (v nadaljevanju: pogodba o sodelovanju).

15 V pogodbi o sodelovanju je bilo v okviru „[p]redhodne obrazložitve“ navedeno:

„1. Sistem Systran, ki ga je zasnovala družba WTC, je sistem za strojno prevajanje, ki vsebuje osnovno programsko opremo, jezikovno in periferno programsko opremo ter različne dvojezične slovarje.

2. Komisija je 22. septembra 1975 z družbo WTC sklenila pogodbo o uporabi sistema Systran s strani Komisije in začetnem razvoju tega sistema s strani družbe WTC.

Komisija in družba WTC sta zatem sklenili še druge pogodbe, ki so se nanašale na izboljšave obstoječega sistema in razvoj sistemov za [nove] jezikovne pare.

Cilj teh pogodb, sklenjenih med letoma 1976 in 1985, je bil razviti in izboljšati prevajalsko programsko opremo in osnovne slovarje za zadevne jezike.

3. Vzdrževanje in nadaljnji razvoj sistemov sta bila zagotovljena z drugim nizom pogodb med Komisijo in storitvenimi družbami. Te pogodbe so se nanašale na potrebe in namene Komisije.

4. Komisija je od leta 1985 z različnimi družbami sklenila pogodbe, s katerimi je vladnim organom in institucijam Evropskih skupnosti dovolila uporabo sistema Systran v zameno za informacije, ki bi Komisiji omogočile izboljšanje učinkovitosti sistema.

5. Stranki ugotavljata, da ima Komisija licenco za uporabo osnovnega sistema in izboljšav […], ki jih je uvedla družba WTC, pri čemer licenca velja samo za uporabo na ozemlju Evropskih skupnosti v sektorjih, podrobno navedenih v [odstavku] 4 zgoraj.

6. Izboljšave in razvoj sistema Systran, ki so jih uvedle Komisija in njene pogodbene stranke, [navedene v odstavku 3 zgoraj], posebej slovarji, so izključna last Komisije.

7. Stranki menita, da je v njunem interesu in interesu uporabnikov sistema Systran, da se ta sistem stalno izboljšuje. Da bi združili svoja prizadevanja in tako omogočili izboljšave, sta se odločili za sklenitev te pogodbe o sodelovanju.

V tem duhu si stranki vzajemno priznavata pravico do uporabe sistema Systran, ki se lahko spremeni z izpopolnitvami, uvedenimi zaradi uporabe sistema v javnem in zasebnem sektorju.“

16 Člen 4 pogodbe o sodelovanju, ki se nanaša na „[l]astninske pravice“, določa:

„Jezikovne različice sistema Systran in njihove komponente ostanejo v lasti partnerjev, ki so jim pripadale ob podpisu pogodbe.

Družbe skupine Systran se zavezujejo, da svojih lastninskih pravic ne bodo prenesle brez predhodnega obvestila in soglasja služb Komisije. Prevzemnik se bo moral strinjati s prevzemom pravic in obveznosti, ki za te družbe izhajajo iz te pogodbe o sodelovanju.“

17 V uvodu priloge I k pogodbi o sodelovanju je navedeno:

„Čeprav je imela Komisija vseskozi v lasti glosarje in druge komponente, ki jih je razvila za več različic Systran, pa so bile lastninske pravice za osnovno programsko opremo razdeljene med več družb, Komisija pa je sklenila pogodbe in sporazume o uporabi sistema ter njegovih izboljšavah in razvoju med drugim z družbama [WTC] in Systran Institut.

Ker je družba Gachot […] od začetka leta 1986 glavna delničarka teh družb, je bila ta skupna pogodba za razvoj in uporabo sistema Sytran sklenjena med vsemi zainteresiranimi stranmi […]“

18 Člen 4a pogodbe o sodelovanju, ki se nanaša na „[i]zboljšave in nadomestila“, določa:

„Vsak razvoj in vsaka izboljšava sistema, ki izhajata iz njegove uporabe s strani [s]kupine Systran, se takoj sporočita in dasta na razpolago Komisiji.

Vsak razvoj in vsaka izboljšava sistema, ki izhajata iz njegove uporabe s strani Komisije, se takoj sporočita in dasta na razpolago skupini Systran.

Vsaka sprememba sistema, ki ne izhaja iz njegove uporabe v pravem pomenu besede, bo predmet pogajanj med strankama.

V začetnem dveletnem obdobju bo lahko vsaka stranka uporabljala razvojne rešitve in izboljšave druge stranke, ne da bi za to morala plačati kakršno koli nadomestilo.

Po izteku tega obdobja in glede na pridobljene izkušnje bosta Komisija in skupina Systran določili pogodbeno ureditev svojega prihodnjega sodelovanja.“

19 Člen 5 pogodbe o sodelovanju, ki se nanaša na „[p]ravice do uporabe“, določa:

„(a) Komisija ima pravico, da v javnem sektorju na ozemlju Skupnosti uporablja najbolj izpopolnjeno različico skupnega sistema in licence za uporabo tega sistema dodeli nacionalnim in mednarodnim javnim ustanovam, ki imajo sedež na ozemlju Skupnosti, kot je določeno v [odstavku] 4 uvodne obrazložitve.

(b) […]

(c) Družbe [s]kupine Systran se zavezujejo, da bodo kateri koli zasebni ustanovi omogočile uporabo sistema pod pogoji, ki veljajo za komercialno uporabo.“

20 V skladu s členoma 11 in 12 pogodbe o sodelovanju se je za pogodbo uporabljalo belgijsko pravo, vsak spor med strankama glede razlage, izvajanja ali neizvajanja pogodbe pa se je predložil v arbitražo.

21 Komisija je med letoma 1988 in 1989 sklenila štiri pogodbe z družbo Gachot, da bi pridobila licenco za uporabo programske opreme Systran za jezikovne pare nemščina‑angleščina, nemščina‑francoščina, angleščina‑grščina, španščina‑angleščina in španščina‑francoščina.

22 Komisija je s priporočenim pismom z dne 11. decembra 1991 odpovedala pogodbo o sodelovanju v skladu z njenim členom 8 in s šestmesečnim odpovednim rokom. S to določbo je bilo predvideno, da bo po izteku triletnega obdobja vsaka stranka razpolagala s sistemom Systran, kot ga bo izpopolnila vsaka od njiju. Po mnenju Komisije je bila ta odpoved upravičena, ker družba Systran ni izpolnila svojih pogodbenih obveznosti in je zahtevala plačilo za razvojne rešitve v zvezi z dvema jezikovnima paroma (francoščina‑italijanščina in francoščina‑španščina), ki naj bi jih izvedla Komisija in naj bi bile v skladu s pogodbo o sodelovanju dane na razpolago družbi Systran. Različica EC‑Systran Mainframe je ob prenehanju pogodbe o sodelovanju vključevala šestnajst jezikovnih različic.

23 Skupina Systran je nato ustvarila in tržila novo različico programske opreme Systran, ki je delovala z uporabniškima sistemoma Unix in Windows (Systran Unix), Komisija pa je razvila različico EC-Systran Mainframe za omenjenih šestnajst jezikovnih parov, ki jim je bil dodan par grščina‑francoščina, pri razvoju katerega je sodeloval zunanji soizvajalec, ta različica pa je delovala z uporabniškim sistemom Mainframe, ki ni bil združljiv z uporabniškima sistemoma Unix in Windows.

B – Drugo obdobje: od različice Systran Unix do različice EC‑Systran Unix

24 Da bi lahko različica EC-Systran Mainframe delovala v okoljih Unix in Windows, so bile med družbo Systran Luxembourg in Komisijo sklenjene štiri pogodbe (v nadaljevanju: pogodbe o prehodu).

25 Komisija je 19. decembra 1997 pred podpisom prve pogodbe o prehodu družbo Systran zaprosila za soglasje v zvezi z več točkami, med katerimi sta ti točki:

„1. Uporaba [i]mena Systran

Med predstavitvami in v dokumentaciji oziroma korespondenci se pogosto sklicujemo na ‚sistem Komisije za strojno prevajanje‘. Ker ta temelji na sistemu Systran, bi bilo v takih primerih logičneje uporabljati ime Systran ali […] različica ES sistema Systran.

2. Načelo vzajemne uporabe sistemov [družbe] Systran […] in Komisije

Komisija bo lahko uporabljala proizvode družbe Systran […] na svojem strežniku. Ta pa bo lahko uporabljala sistem Komisije.

Družba Systran […] in njene hčerinske družbe se že zdaj zavezujejo, da ne bodo zahtevale denarnega nadomestila na podlagi pogodb, ki sta jih v preteklosti sklenili ‚[s]kupina Systran‘ in Komisija.“

26 Družba Systran je na to zahtevo Komisije odgovorila 22. decembra 1997, na dan podpisa prve pogodbe o prehodu, pri čemer je navedla:

„1. Uporaba [i]mena Systran

Soglašamo, da lahko Komisija uporablja znamko SYSTRAN. Uporabljati jo je treba sistematično za vsak sistem za strojno prevajanje, ki izhaja iz izvirnega sistema Systran. Zato vam pravico do uporabe znamke SYSTRAN podeljujemo samo za razširjanje ali zagotavljanje sistema za strojno prevajanje Systran.

2. Načelo vzajemne uporabe sistemov [družbe] Systran […] in Komisije

Soglašamo, da lahko Komisija uporablja proizvode Systran v okolju Unix in/ali Windows za notranje potrebe.

Družba Systran se zavezuje, da ne bo zahtevala denarnega nadomestila na podlagi pogodb, ki sta jih v preteklosti sklenili skupina Systran in Komisija.“

27 Člen 2 prve pogodbe o prehodu, sklenjene med družbo Systran Luxembourg in Komisijo, vsebuje to opredelitev „[s]istema Komisije za strojno prevajanje“:

„Sistem Komisije za strojno prevajanje, imenovan ‚Systran EC version‘ [različica ES sistema Systran], označuje posebno različico sistema za strojno prevajanje Systran, ki ga je prvotno razvil ‚World Translation Center‘, La Jolla, ZDA, Komisija pa ga je nato po letu 1976 razvila za notranje potrebe. Sistem Komisije za strojno prevajanje se razlikuje od različice ‚Systran Original Version‘ [izvirna različica sistema Systran], to je od sistema za strojno prevajanje, ki so ga razvile in ga tržijo družba Systran SA France in njene hčerinske družbe.“

(The Commission’s machine translation system, or ‚Systran EC version‘, designates a specific version of the Systran machine translation system originally developed by the World Translation Center, La Jolla, USA, which since 1976 has been further developed by the European Commission for internal purposes. The Commission’s machine translation system is distinct from the ‚Systran Original Version‘, which refers to the machine translation system developed and commercialised by Systran S.A. of France and its subsidiaries.)

28 Člen 13 prve pogodbe o prehodu z naslovom „Patenti, uporabna spričevala (uporabni modeli), industrijske znamke in modeli, pravice industrijske in intelektualne lastnine“ določa:

„1. Komisija je takoj obveščena o vseh rezultatih ali patentih, ki jih pogodbena stranka[, to je družba Systran Luxembourg,] pridobi na podlagi te pogodbe; ta rezultat ali patent je v lasti Evropskih skupnosti, ki z njim prosto razpolagajo, razen če že obstajajo pravice industrijske ali intelektualne lastnine.

2. Sistem Komisije za strojno prevajanje, vključno z njegovimi komponentami, tudi če so bile med izvajanjem pogodbe spremenjene, ostane v lasti Komisije, razen če že obstajajo pravice industrijske ali intelektualne lastnine.

[…]

5. Če postopek sproži tretja oseba, zlasti če gre za uveljavljanje pravice, tudi po izpolnitvi pogodbe, vpletena stranka o tem čim prej obvesti drugo stranko; obe stranki nastopata skupaj in druga drugi pošiljata vse informacije in dokazila, s katerimi razpolagata ali jih pridobita.“

(1. Any results or patent obtained by the Contractor[, to je družba Systran Luxembourg,] in performance of this contract shall be immediately reported to the Commission and shall be the property of the European Communities, which may use them as they see fit, except where industrial or intellectual property rights already exist.

2. The Commission’s machine translation system, together with all its components shall, whether modified or not in the course of the contract, remain the property of the Commission, except where industrial or intellectual property rights already exist.

[…]

5. At the first sign of proceedings by a third party, in particular of a claim, even after completion of the contract, the party involved shall notify the other party as soon as possible and the two parties shall then act in unison and provide each other with all the information and evidence that they possess or obtain.)

29 V skladu s členoma 15 in 16 prve pogodbe o prehodu se je za pogodbo uporabljalo luksemburško pravo, za vse spore med Skupnostjo in družbo Systran Luxembourg v zvezi s to pogodbo pa so bila pristojna luksemburška sodišča.

30 Poleg tega je prva dopolnitev k četrti pogodbi o prehodu določala, da se ta pogodba izteče 15. marca 2002, in pojasnjeno je bilo, da se s tem datumom „pogodbena stranka zavezuje, da bo do 15. marca 2002 izpolnila vse naloge, ki so predmet pogodbe, med drugim bo priskrbela najnovejše dokazilo o vseh pravicah (znamke, patenti, pravice industrijske in intelektualne lastnine, avtorska pravica itd.), ki jih je skupina Systran uveljavljala v zvezi s sistemom za strojno prevajanje Systran“ Kot navaja Komisija, ji družba Systran Luxembourg teh informacij ni poslala.

C – Tretje obdobje: od javnega razpisa z dne 4. oktobra 2003

31 Komisija je 4. oktobra 2003 objavila javni razpis za vzdrževanje in jezikovno nadgradnjo sistema Komisije za strojno prevajanje. Na podlagi tega javnega razpisa sta bila dva sklopa naročila od desetih dodeljena družbi Gosselies. Gre za sklopa, pri katerih se kot izvorna jezika uporabljata angleščina ali francoščina.

32 Družba Systran je z dopisom z dne 31. oktobra 2003 Komisiji sporočila:

„Seznanjeni smo z javnim razpisom, objavljenim 4. oktobra 2003 […] Iz dokumenta je razvidno, da bi bile lahko z načrtovanimi deli kršene pravice intelektualne lastnine naše družbe. Ker želimo še naprej tvorno sodelovati s Komisijo, želimo vaše mnenje o tej točki. Iz zgoraj navedenih razlogov je razvidno, da ne moremo odgovoriti na ta javni razpis.“

33 Komisija je v odgovoru z dne 17. novembra 2003 navedla:

„Prejeli smo vaš dopis z dne 31. oktobra 2003. Menimo, da z deli, katerih izvedbo načrtujemo, ne bi bile kršene pravice intelektualne lastnine. Tudi mi želimo ohraniti dobre poslovne odnose ob upoštevanju postopkov Komisije.“

34 Po tej izmenjavi dopisov sta si družba Systran in Komisija izmenjali še druge dopise, Komisija pa je sklicala sestanke, na katerih bi razjasnili zahteve te družbe.

35 V okviru teh stikov sta tožeči stranki navedli te ugotovitve:

– skupina Systran ima v lasti programsko opremo za strojno prevajanje, imenovano „Systran“ (ali „sistem Systran“), in razvija več njenih različic;

– družba Systran je na podlagi več zaporednih pogodb, sklenjenih med družbo Systran in Komisijo, prilagodila svojo programsko opremo in ustvarila različico „EC‑Systran“;

– skupina Systran je med letoma 1999 in 2002 zagotovila prehod z različice EC‑Systran, s katerim je omogočila njeno delovanje s sistemom Unix; to je skupina Systran izvedla na podlagi predhodno obstoječih pravic družbe Systran nad izvirno programsko opremo in jedrom sistema Systran za delovanje s sistemom Unix, ki ga je skupina Systran leta 1993 v celoti prilagodila svojim potrebam.

36 Komisija je v odgovor navedla, da ti dejavniki enako kot tehnična dokumentacija, ki jo je računalniški izvedenec tožečih strank predložil 6. januarja 2005, ne „dokazujejo pravic intelektualne lastnine“, na katere se je skupina Systran sklicevala v zvezi s programsko opremo Systran. Ker v zvezi s tem ni bila predložena „dokazna dokumentacija“, je Komisija menila, da skupina Systran nima pravice nasprotovati delom, ki naj bi jih izvedla družba, izbrana na spornem javnem razpisu.

37 Skratka, skupina Systran ni mogla uveljavljati pravic, ki naj bi jih imela za programsko opremo Systran, katere različico Systran Unix trži, da bi prepovedala ravnanje, s katerim Komisija domnevno krši pravice te programske opreme.

Postopek in predlogi strank

38 Tožeči stranki sta 25. januarja 2007 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložili tožbo.

39 Stranke so bile v okviru ukrepov procesnega vodstva 1. decembra 2008 pozvane, naj odgovorijo na niz vprašanj glede pogodbenega ali nepogodbenega temelja tožbe (v nadaljevanju: prvi niz vprašanj).

40 Stranke so na prvi niz vprašanj odgovorile 30. januarja in 2. februarja 2009.

41 Splošno sodišče (tretji senat) je na podlagi poročila sodnika poročevalca začelo ustni postopek in v okviru ukrepov procesnega vodstva pozvalo stranke, naj odgovorijo na nov niz vprašanj v zvezi z različico Systran Unix, s pravicami uporabnikov, z naravo posegov, zahtevanih v okviru spornega naročila, in dejavnostmi družbe Gosselies, kar zadeva zasnovo in trženje programske opreme za prevajanje (v nadaljevanju: drugi niz vprašanj).

42 Stranke so na drugi niz vprašanj odgovorile 14. oktobra 2009.

43 Stranke so na obravnavi 27. oktobra 2009 ustno podale stališča in odgovorile na vprašanja Splošnega sodišča.

44 Splošno sodišče je stranke na obravnavi povabilo na neformalni spravni sestanek. Stranke so po tem sestanku navedle, da bodo Splošnemu sodišču sporočile vsebino sporazuma o poravnavi, če bo ta sklenjen pred datumom izreka te sodbe. Splošno sodišče ni prejelo nobenega takega sporočila.

45 V zapisniku obravnave so bile navedene glavne ugotovitve obravnave glede pogodbene ali nepogodbene narave tožbe, nezakonitega ravnanja, očitanega Komisiji, in ocene škode, na katero se sklicujeta tožeči stranki. Ta zapisnik in zapisnik neformalnega sestanka sta bila vročena strankam.

46 Splošno sodišče (tretji senat) je s sklepom z dne 26. marca 2010 odredilo ponoven začetek ustnega postopka, da bi stranke pozvalo, naj v okviru ukrepov procesnega vodstva odgovorijo na niz vprašanj glede dejavnikov, ki jih je treba upoštevati pri oceni škode (v nadaljevanju: tretji niz vprašanj).

47 Stranke so na tretji niz vprašanj odgovorile 4. in 5. maja 2010.

48 Tožeči stranki in Komisija so bile na podlagi teh odgovorov in v okviru ukrepov procesnega vodstva pozvane, naj predložijo pripombe k odgovorom nasprotne stranke na tretji niz vprašanj. Splošno sodišče je prav tako zaprosilo za pojasnila o nekaterih dejavnikih, ki so jih stranke navedle v odgovorih (v nadaljevanju: četrti niz vprašanj).

49 Stranke so predložile pripombe in odgovorile na četrti niz vprašanj 11. junija 2010. Ustni postopek se je nato končal.

50 Tožeči stranki Splošnemu sodišču predlagata, naj:

– odredi takojšnje prenehanje kršitev in razkritja, ki jih je storila Komisija;

– odredi zaplembo vseh nosilcev podatkov, ki jih imata v posesti Komisija in družba Gosselies, na katerih je shranjen razvoj informacijske tehnologije, ki ga izvaja družba Gosselies na različicah EC-Systran Unix in Systran Unix s kršitvijo njunih pravic, in izročitev teh nosilcev podatkov družbi Systran oziroma vsaj uničenje teh pod nadzorom;

– naloži Komisiji plačilo zneska v višini najmanj 1.170.328 EUR družbi Systran Luxembourg in 48.804.000 EUR s pridržkom spremembe družbi Systran;

– odredi objavo odločbe Splošnega sodišča v specializiranih časopisih, revijah in na specializiranih spletnih straneh, ki jih izbere družba Systran, na stroške Komisije;

– v vsakem primeru naloži plačilo vseh stroškov Komisiji.

51 Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbo razglasi za nedopustno ali

– tožbo zavrne kot neutemeljeno;

– tožečima strankama naloži plačilo stroškov.

Pravo

I – Dopustnost

A – Predlog, naj Splošno sodišče Komisiji naloži plačilo odškodnine za zatrjevano škodo

52 Komisija navaja tri razloge za nedopustnost tretjega predloga, naj se ji naloži plačilo odškodnine za škodo, ki jo zatrjujeta tožeči stranki. Prvič, ta odškodninski zahtevek naj ne bi bil dopusten zaradi pogodbenega temelja, saj naj bi Splošno sodišče trditve o kršitvah pravic in razkritju strokovnega znanja lahko presodilo samo na podlagi različnih pogodb, sklenjenih med skupino Systran in Komisijo, ki ne vsebujejo arbitražne klavzule o pristojnosti Splošnega sodišča. Drugič, odškodninski zahtevek naj ne bi bil dopusten tudi zaradi nejasnosti tožbe, ker naj v njej ne bi bile pojasnjene zakonske določbe, ki naj bi jih Komisija kršila, ter naj bi bile pomanjkljivo pojasnjene kršitve in razkritje strokovnega znanja, na katere se sklicujeta tožeči stranki. Tretjič, Splošno sodišče naj ne bi bilo pristojno za odločanje o kršitvah v okviru odškodninske tožbe, kot je razvidno iz sklepa z dne 5. septembra 2007 v zadevi Document Security Systems proti ECB (T‑295/05, ZOdl., str. II‑2835, v nadaljevanju: sklep Document Security Systems).

1. Utemeljenost tožbe

a) Trditve strank

53 Komisija trdi, da Splošno sodišče ne more presojati obstoja kršitve pravic in krivdnega razkritja, ne da bi se oprlo na različne pogodbe, ki so urejale odnose med skupino Systran in Komisijo med letoma 1975 in 2002. Morebitna odgovornost, ki bi jo lahko Skupnost prevzela zaradi uporabe različic EC‑Systran Unix in Systran Unix programske opreme Systran, naj bi bila pogodbene narave. Zato naj bi se bilo treba sklicevati na člen 288, prvi odstavek, ES, ki določa, da „[p]ogodbeno odgovornost Unije določa pravo, ki se uporablja za zadevno pogodbo“. Ker ni arbitražne klavzule v smislu člena 238 ES, naj Splošno sodišče torej očitno ne bi bilo pristojno.

54 Komisija v odgovor na vprašanje Splošnega sodišča, na podlagi katerih pogodbenih določb meni, da ima pravico ravnati kot v primeru spornega naročila brez pridobitve dovoljenja tožečih strank, po eni strani navaja, da dvomi, da sta tožeči stranki imetnici pravic intelektualne lastnine za različico Systran Unix programske opreme Systran, in po drugi strani, da „formalno ugovarja temu, da bi bili tožeči stranki imetnici pravic za programsko opremo EC‑Systran Unix“. Komisija zlasti trdi, da ima „izključne lastninske pravice“ za „izvorne kode za jezikovne dele programske opreme“ na podlagi različnih pogodb, sklenjenih med letoma 1975 in 2002, in sodelovanja njenih služb pri razvoju teh delov. Komisija naj bi imela na podlagi teh pogodb pravico, da pred prehodom in po njem različico EC-Systran Unix razvije v sodelovanju s tretjimi izvajalci. Komisija v zvezi s tem navaja člen 4 protokola k sporazumu o tehničnem sodelovanju, odstavek 6 uvodne obrazložitve pogodbe o sodelovanju ter člen 13(1) in (2) pogodb o prehodu, sklenjenih z družbo Systran Luxembourg, na podlagi katerih naj bi sistem Komisije za strojno prevajanje ostal v njeni lasti.

55 Tožeči stranki v bistvu navajata, da je Splošno sodišče pristojno na podlagi člena 288, drugi odstavek, ES. Tožba v obravnavanem primeru naj bi bila utemeljena, ker naj bi Komisija izvedla ali dala izvesti nedovoljene in torej nepogodbene spremembe programske opreme Systran Unix ali njene različice EC‑Systran Unix, čeprav ni imela pravic, na podlagi katerih bi jo lahko spremenila, še manj pa jo dala spremeniti, brez dovoljenja tožečih strank.

56 Tožeči stranki v odgovoru na vprašanja Splošnega sodišča poudarjata, da Komisiji ni bilo nikoli dovoljeno, da sporne dejavnike zagotovi kateri koli tretji osebi. Ker ni pogodbene določbe, s katero bi se Komisiji dovolila uporaba in razkritje, ki sta se zgodila, naj bi bila Komisija zaradi neupoštevanja pogodbenega okvira nepogodbeno odgovorna, kar naj bi bilo v izključni pristojnosti Splošnega sodišča.

b) Presoja Splošnega sodišča

Pripombe glede pristojnosti v zadevah v zvezi s pogodbenimi in z nepogodbenimi razmerji

57 Pristojnost Splošnega sodišča za odločanje o odškodninski tožbi se razlikuje glede na pogodbeno ali nepogodbeno naravo sporne odgovornosti. Glede pogodbene odgovornosti je v členu 238 ES navedeno, da je Sodišče pristojno za izrekanje sodb na podlagi arbitražne klavzule v pogodbah, ki jih sklene Skupnost ali so sklenjene v njenem imenu, ne glede na to, ali jih ureja javno ali zasebno pravo. Glede nepogodbene odgovornosti je v členu 235 ES podrobno določeno, da je Sodišče pristojno v sporih glede nadomestila škode iz člena 288, drugi odstavek, ES, ki se nanaša na škodo, ki so jo povzročile institucije ali njeni uslužbenci pri opravljanju svojih dolžnosti.

58 Splošno sodišče je v zadevah glede pogodbene odgovornosti torej pristojno samo na podlagi arbitražne klavzule v smislu člena 238 ES. Če take klavzule ni, Splošno sodišče na podlagi člena 235 ES dejansko ne more odločati o odškodninski tožbi v zvezi s pogodbenimi razmerji. V nasprotnem primeru bi se pristojnost Splošnega sodišča razširila prek sporov, za odločanje o katerih je omejeno pristojno na podlagi člena 240 ES, ker ta določba podeljuje nacionalnim sodiščem splošno pristojnost za odločanje v sporih, v katerih je stranka Skupnost (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 20. maja 2009 v zadevi Guigard proti Komisiji, C‑214/08 P, neobjavljena v ZOdl., točke od 35 do 41; sklep Splošnega sodišča z dne 18. julija 1997 v zadevi Oleifici Italiani proti Komisiji, T‑44/96, Recueil, str. II‑1331, točki 35 in 38, in sodbo Splošnega sodišča z dne 25. maja 2004 v zadevi Distilleria Palma proti Komisiji, T‑154/01, ZOdl., str. II‑1493, točka 50).

59 Po drugi strani je v zadevah glede nepogodbene odgovornosti pristojno Sodišče, pri čemer ni nujno, da stranke v postopku v to predhodno privolijo. Sodišče je namreč neposredno na podlagi členov 235 ES in 288, drugi odstavek, ES pristojno za odločanje o tožbah, v katerih se zahteva, naj Skupnost poravna nepogodbeno škodo, ki jo je povzročila Komisija.

60 Splošno sodišče mora pri ugotavljanju svoje pristojnosti na podlagi člena 235 ES glede na različne upoštevne dejavnike iz spisa preučiti, ali odškodninski zahtevek, ki sta ga predložili tožeči stranki, objektivno in splošno temelji na pogodbenih ali nepogodbenih obveznostih, ki lahko določajo pogodbeni ali nepogodbeni temelj spora. Te dejavnike je mogoče razbrati zlasti iz preučitve trditev strank, vzroka za nastanek škode, katere povračilo se zahteva, in vsebine pogodbenih ali nepogodbenih določb, navedenih za rešitev zadevnega spora (glej v tem smislu zgoraj v točki 58 navedeno sodbo Guigard proti Komisiji, točke od 35 do 38).

61 V zvezi s tem je treba navesti, da pristojnost Splošnega sodišča v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji pomeni odstopanje od splošnih pravnih pravil, zato jo je treba razlagati ozko, tako da lahko Splošno sodišče odloča samo o zahtevkih, ki izhajajo iz pogodbe ali so neposredno povezani z obveznostmi na podlagi pogodbe (glej sodbo Sodišča z dne 20. februarja 1997 v zadevi IDE proti Komisiji, C‑114/94, Recueil, str. I‑803, točka 82 in navedena sodna praksa). Tako bi bilo zlasti, če bi bilo iz dejanskega stanja razvidno, da pogodba Komisiji dovoljuje, da za izvajanje del, predvidenih z javnim razpisom, pooblasti tretjo osebo, in če bi bil predmet spora dejansko pogodbeni odškodninski zahtevek, ker bi bila ta dela predvidena z enim ali več pogodbenimi določili (glej v tem smislu zgoraj v točki 58 navedeno sodbo Guigard proti Komisiji, točki 35 in 36, glede upoštevanja dejanskega stanja in točko 38 glede dejanskega predmeta odškodninskega zahtevka).

62 Treba je še poudariti, da čeprav mora Splošno sodišče pri presoji utemeljenosti teh trditev preučiti vsebino različnih pogodb, ki so bile med skupino WTC/Systran in Komisijo sklenjene med letoma 1975 in 2002 in na katere se Komisija sklicuje v podporo svojim trditvam, to spada v preučitev pristojnosti in – samo po sebi – ne more spremeniti narave spora, tako da bi ta dobil pogodbeni temelj. V nasprotnem primeru bi se lahko narava spora in posledično pristojno sodišče spremenila že samo zato, ker bi se tožena stranka sklicevala na obstoj kakršnega koli pogodbenega razmerja s tožečo stranko, tudi če bi preučitev zadevnih pogodb pokazala, da na to ne vplivajo. Kadar Splošno sodišče odloča v zadevah v zvezi z nepogodbeno odgovornostjo, ima torej popolnoma pravico preučiti vsebino pogodbe kot pri katerem koli dokumentu, na katerega se stranka sklicuje v podporo svojim trditvam, da ugotovi, ali bi ta lahko vplival na dodeljeno pristojnost, ki jo ima na podlagi člena 235 ES. Ta preučitev je del presoje dejanskega stanja, navedenega za določitev pristojnosti Splošnega sodišča, katere neobstoj je procesna predpostavka javnega reda v smislu člena 113 Poslovnika.

63 Za primerjavo, Sodišče je v zadevi v zvezi z zahtevo za podaljšanje pogodbe, v kateri se je tožeča stranka sklicevala na kršitev pogodbenih in nepogodbenih obveznosti, razsodilo, da sklicevanje na pravna pravila, ki ne izhajajo iz te pogodbe, vendar jih stranke morajo upoštevati, ne more povzročiti spremembe pogodbene narave spora in njegovega odvzema pristojnemu sodišču (zgoraj v točki 58 navedena sodba Guigard proti Komisiji, točka 43). Tako v zadevi v zvezi s posledicami javnega razpisa, v kateri se tožeči stranki sklicujeta samo na kršitev nepogodbenih obveznosti, dejstvo, da se njuna pogodbena stranka sklicuje na pogodbene obveznosti, v okviru katerih sporno ravnanje ni bilo predvideno, ne more spremeniti nepogodbene narave spora in ga odvzeti pristojnemu sodišču.

64 Poleg tega je na splošno dolžnost stranke, ki navaja kršitev obveznosti, da dokaže njeno vsebino in veljavo pri dejstvih v zadevi. Zato je treba trditve v zvezi z odškodninskim zahtevkom, ki sta jih predložili tožeči stranki, preučiti pred trditvami, ki jih je Komisija navedla v zvezi z obstojem pogodbenega dovoljenja za razkritje informacij, ki bi bile lahko zaščitene z avtorsko pravico, in strokovnega znanja tretjim osebam.

Preučitev odškodninskega zahtevka, ki sta ga predložili tožeči stranki

65 V obravnavanem primeru je odškodninski zahtevek tožečih strank predložen na podlagi členov 235 ES in 288, drugi odstavek, ES. Tožeči stranki se niti ne sklicujeta niti se ne opirata na določbe pogodb, sklenjenih s Komisijo. Na te pogodbene določbe se sklicuje samo Komisija v podporo trditvi, da je upravičena do ravnanja, ki se ji očita v tej zadevi.

66 Tožeči stranki se v podporo odškodninskemu zahtevku sklicujeta na nezakoniti in škodljivi nepogodbeni ravnanji. Prvič, Komisija naj bi nezakonito razkrila strokovno znanje družbe Systran tretji osebi, ker bi izvedba storitev, opisanih v javnem razpisu, nujno povzročila nedovoljeno razkritje in spremembo izvorne kode programske opreme Systran, katere edini lastnici naj bi bili tožeči stranki. Drugič, Komisija naj bi bila kriva ponarejanja, ker je družba Gosselies brez dovoljenja razvila različico EC‑Systran Unix, ki je različica programske opreme Systran in naj bi bila skoraj enaka različici Systran Unix, zato jo nadzoruje, razvija in trži skupina Systran, ki je edina imetnica zadevnih pravic intelektualne lastnine.

67 V obravnavanem primeru naj bi bil vzrok za domnevno škodo, katere poplačilo se zahteva, torej domnevno krivdno ravnanje, ki škodi tožečima strankama, dejstvo, da je Komisija tretji stranki, družbi Gosselies, brez dovoljenja razkrila izvorne kode, nad katerimi skupina Systran uveljavlja lastništvo in zaščito na podlagi splošnih načel, ki so skupna pravnim ureditvam držav članic v zvezi z avtorsko pravico in s strokovnim znanjem.

68 Natančneje, tožeči stranki trdita, da lahko kot avtorici programske opreme Systran in različice Systran Unix nasprotujeta vsaki uporabi, spremembi, prilagoditvi ali izboljšavi izpeljanega dela, kot je EC-Systran Unix, ki je ne bi dovolil imetnik pravic nad izvirno programsko opremo. Tožeči stranki naj bi tako imeli zakonsko „pravico do ugovora“, s katero naj bi se preprečilo, da bi nekatere podatke, ki so v njuni lasti, uporabila Komisija ali da bi se poslali tretji osebi brez njunega dovoljenja.

69 Tožeči stranki se v utemeljitev te pravice na podlagi splošnih načel, skupnih pravnim ureditvam držav članic, sklicujeta na Bernsko konvencijo za varstvo književnih in umetniških del z dne 9. septembra 1886, kakor je bila spremenjena (v nadaljevanju: Bernska konvencija), Direktivo Sveta 91/250/EGS z dne 14. maja 1991 o pravnem varstvu računalniških programov (UL L 122, str. 42) in Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2004/48/CE z dne 29. aprila 2004 o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine (popravljena različica: UL L 195, str. 16). Te določbe, ki bi lahko po potrebi povzročile nepogodbene obveznosti, kot je Komisija priznala v odgovor na vprašanje, ki ga je Splošno sodišče v zvezi s tem postavilo na obravnavi, naj bi bile povzete v zakonodajah držav članic. V bistvu naj bi bila s temi določbami potrjena ta splošna načela: avtor računalniškega programa ima zanj izključno pravico intelektualne lastnine, ki jo lahko uveljavlja proti vsem; razen če se ne dokaže nasprotno, avtorstvo pripada tistemu ali tistim, pod katerih imenom se računalniški program razširja; avtor računalniškega programa ima z določenimi izjemami izključno pravico izvesti ali dovoliti njegovo razmnoževanje, prilagajanje ali razširjanje.

70 Treba je ugotoviti, da sta tožeči stranki tako navedli dovolj dejavnikov, da je mogoče na tej stopnji analize ugotoviti, da skupina Systran lahko uveljavlja avtorsko pravico nad različico Systran Unix programske opreme Systran, ki jo je razvila in jo trži pod svojim imenom.

71 Ker pa po drugi strani ni bilo dokazano, da tožeči stranki nista imetnici zadevnih pravic, Komisiji očitno ni uspelo vzbuditi dvomov o pristojnosti Splošnega sodišča s tem, ko je izpodbijala avtorsko pravico, na katero se je skupina Systran sklicevala v zvezi s to različico programske opreme Systran.

72 Prvič, v zvezi s tem ne zadoščajo samo dvomi Komisije, da sta tožeči stranki imetnici pravic intelektualne lastnine za različico Systran Unix programske opreme Systran (glej točko 54 zgoraj). Taka utemeljitev ne izpolnjuje zahtevanega dokaznega standarda, da bi bilo mogoče podvomiti o možnosti skupine Systran, da uveljavlja avtorsko pravico za različico Systran Unix programske opreme Systran na podlagi navedenih splošnih načel, ki so skupna pravnim ureditvam držav članic, ker temelji na splošnih in ne dovolj natančnih trditvah glede značilnosti zadevne programske opreme ter pravnega in tehničnega izvedenskega mnenja, ki sta ju predložili tožeči stranki.

73 Drugič, brez poseganja v rezultat razprave o vsebinski presoji spora je treba navesti, da je Splošno sodišče Komisijo prosilo, naj pojasni vsebino svojih dvomov glede lastninskih pravic, ki jih uveljavljata tožeči stranki, tožeči stranki pa je prosilo, naj se izrečeta v zvezi s tem. Izvedenci, ki sta jih predstavili tožeči stranki, so tako navedli več pravnih in tehničnih utemeljitev v podporo obstoju avtorske pravice skupine Systran nad prepisano programsko opremo in različicami te programske opreme, ki uporabljajo njeno izvorno kodo (mnenje P. Sirinellija, profesorja na univerzi Panthéon‑Sorbonne Paris-I o zaščiti prepisane programske opreme z avtorsko pravico, v nadaljevanju: drugo mnenje Sirinelli; tehnična ocena H. Bitana glede novosti in različnosti z vidika zapisa, sestave in zgradbe, kar zadeva programsko opremo Systran Unix v primerjavi s programsko opremo Systran Mainframe in programsko opremo EC-Systran Mainframe, v nadaljevanju: druga tehnična ocena Bitan). Iz njih je zlasti razvidno, da različica Systran Unix ni samo prenesena različica predhodne različice Systran Mainframe, kot poskuša trditi Komisija, temveč je v resnici prepis vseh programov, ki so bili prvotno zapisani v zbirniku, v jezik C, in da se ti različici zelo razlikujeta. Prav tako ni sporno, da je različica Systran Unix nadomestila različico Systran Mainframe, ki je sčasoma zastarela.

74 Komisija kljub izrecni zahtevi Splošnega sodišča ni mogla predložiti tehničnih dokazov, ki bi lahko vzbudili dvom o obstoju avtorske pravice skupine Systran nad različico Systran Unix programske opreme Systran ali nad računalniškimi komponentami, ki sestavljajo ta program ali so njegova delujoča izvorna koda, zlasti kar zadeva sestavine osnovnega jedra in jezikovnih programov programske opreme, pri čemer tožeči stranki Komisiji ne oporekata lastninskih pravic nad slovarji, ki so jih njene službe sestavile zaradi upoštevanja posebnosti besedišča, ki ga uporablja ta institucija.

75 Tretjič, Komisija je morala že med sodnim postopkom priznati, da je skupina Systran v teh okoliščinah dejansko imetnica pravic intelektualne lastnine. Tako je Komisija na stopnji duplike priznala, da ne izpodbija dejstva, da je skupina Systran imetnica pravic za programsko opremo Systran Unix, ki jo trži, pri čemer je navedla, da je skupina Systran verjetno uporabljala razvojne rešitve, ki jih je Komisija izvedla v okviru različic EC-Systran Mainframe in EC‑Systran Unix, in jih vgradila v različico Systran Unix. Natančneje, Komisija je na obravnavi navedla, da v resnici ne zanika, da je skupina Systran imetnica pravic nad to programsko opremo, tako za različico Mainframe kot seveda za različico Unix, hkrati pa je izrazila manjši pridržek glede prvin, ki naj bi bili v prvotno različico Systran Unix nezakonito vgrajeni po pogodbah, ki jih je z njo sklenila predhodno.

76 Kot pa je Splošno sodišče navedlo v okviru drugega niza vprašanj in še enkrat na obravnavi, je treba vendarle ugotoviti, da je različica Systran Unix več let starejša od različice EC‑Systran Unix. Zato je malo verjetno, da bi lahko skupina Systran v različico Systran Unix, ki jo je razvila in tržila, vgradila razvojne rešitve, ki so bile pozneje uvedene v okviru različice EC-Systran Unix, da bi zadostile potrebam Komisije v jezikovnem in terminološkem smislu. Komisiji ni uspelo utemeljiti trditve v zvezi s tem.

77 Prav tako ni materialnih dokazov, ki bi potrjevali trditev Komisije, da so bile komponente različice EC‑Systran Mainframe, ki sta jo tožeči stranki razvili na podlagi različice Systran Mainframe, verjetno nezakonito vgrajene v prvotno različico Systran Unix. Tej trditvi, kar zadeva izvorno kodo programske opreme, natančneje jedro in z njim povezane jezikovne programe, nasprotuje tudi razlaga tehničnega izvedenca tožeče stranke, da se program, zapisan v zbirniku, bistveno razlikuje od programa, zapisanega v jeziku C (glej drugo tehnično oceno Bitan, zlasti primer obdelave nabora znakov „Hello world!“ v zbirniku in jeziku C). Komisija tej tehnični razlagi ne nasprotuje.

78 Kar zadeva zaščito, navedeno v zvezi s strokovnim znanjem, tožeči stranki trdita, da je strokovno znanje na splošno opredeljeno kot „skupek tehničnih informacij, ki so zaupne, bistvene in določene“. V zvezi s tem menita, da ravnanje Komisije, ki je tretji osebi razkrila informacije brez vsakršnega njunega dovoljenja, pomeni nezakonito ravnanje, za katero bi lahko Komisija nepogodbeno odgovarjala na podlagi člena 288, drugi odstavek, ES.

79 Tožeči stranki se v podporo tej trditvi upravičeno sklicujeta na sodbo Sodišča z dne 7. decembra 1985 v zadevi Adams proti Komisiji (145/83, Recueil, str. 3539, točka 34), v kateri je bilo priznano, da je obveznost zaupnosti, ki jo Komisiji in njenemu osebju nalaga člen 287 ES, splošno pravno načelo. Splošno načelo, na podlagi katerega so podjetja upravičena do varstva svojih poslovnih skrivnosti in ki je izraženo v členu 287 ES, je bilo dalje potrjeno v sodbi Sodišča z dne 19. maja 1994 v zadevi SEP proti Komisiji (C‑36/92 P, Recueil, str. I‑1911, točka 36). Tudi v členu 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki je bila razglašena 7. decembra 2000 v Nici (UL C 364, str. 1), je navedeno, da mora uprava nujno upoštevati „legitimn[e] interes[e] zaupnosti ter poklicne in poslovne tajnosti“.

80 Poslovne skrivnosti vključujejo tehnične informacije, povezane s strokovnim znanjem, katerih razkritje javnosti ali le njihovo posredovanje pravnemu subjektu, ki teh informacij ni zagotovil, lahko resno škodi interesom osebe, ki je te informacije zagotovila (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 18. septembra 1996 v zadevi Postbank proti Komisiji, T‑353/94, Recueil, str. II‑921, točka 87). Da bi informacije po svoji naravi spadale na področje uporabe člena 287 ES, mora biti z njimi seznanjeno omejeno število ljudi. Dalje, iti mora za informacije, katerih razkritje lahko resno škodi osebi, ki jih zagotovi, ali tretjim osebam. Nazadnje morajo biti interesi, ki jim razkritje informacije lahko povzroči škodo, objektivno vredni zaščite (sodbi Splošnega sodišča z dne 30. maja 2006 v zadevi Bank Austria Creditanstalt proti Komisiji, T‑198/03, ZOdl., str. II‑1429, točka 71, in z dne 12. oktobra 2007 v zadevi Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse proti Komisiji, T‑474/04, ZOdl., str. II‑4225, točka 65).

81 V obravnavanem primeru je torej treba ugotoviti, da se tehnična informacija, ki je poslovna skrivnost podjetja in je bila Komisiji poslana za natančno določene namene, brez dovoljenja zadevnega podjetja tretji osebi ne sme razkriti za druge namene.

82 Treba je ugotoviti, da tožeči stranki s pravno zadostno utemeljitvijo pristojnosti Splošnega sodišča na podlagi člena 235 ES navajata, da je Komisija kršila nepogodbene obveznosti v zvezi z avtorsko pravico in s strokovnim znanjem, ki se nanašata na različico Systran Unix programske opreme Systran.

83 Komisiji te ugotovitve ni uspelo ovreči, zato je treba preučiti drugi del njenih trditev, da ji je s pogodbo dovoljeno ravnanje, ki se ji očita v tej zadevi.

Preučitev dejavnikov, na katere se Komisija sklicuje v podporo obstoju pogodbenega dovoljenja za razkritje informacij, ki bi bile lahko zaščitene z avtorsko pravico, in strokovnega znanja tretji osebi

84 V tej zadevi je nezakonito in škodljivo ravnanje, ki naj bi ga storila Komisija, zlasti v domnevnem razkritju informacij, ki bi bile lahko zaščitene z avtorsko pravico, in strokovnega znanja skupine Systran tretji osebi, družbi Gosselies, brez soglasja tožečih strank.

85 Noben dejavnik iz spisa ne dopušča ugotovitve, da je bilo Komisiji s pogodbo dovoljeno, da družbi Gosselies posreduje informacije v zvezi z različico Systran Unix in z njo povezano strokovno znanje.

86 Na prvem mestu v nobeni od pogodb, sklenjenih med strankama, ni izrecno obravnavano vprašanje morebitne dodelitve nekaterih del v zvezi z različico EC‑Systran Unix tretji osebi. Ko se je skupina Systran za preučitev tega vprašanja obrnila na Komisijo, je namreč Komisija samo zanikala, da bi imela skupina Systran pravice nad različico Systran Unix programske opreme Systran, in menila, da skupina Systran nima pravice nasprotovati delom, za izvedbo katerih je bila pooblaščena družba Gosselies (glej točke od 31 do 37 zgoraj).

87 Na drugem mestu Komisija v odgovor na vprašanje Splošnega sodišča v zvezi s tem navaja tri pogodbene določbe, na podlagi katerih trdi, da je imela pravico obrniti se na družbo Gosselies, da bi ji naročila razvoj različice EC‑Systran Unix programske opreme Systran, ne da bi lahko skupina Systran temu nasprotovala s sklicevanjem na avtorsko pravico in strokovno znanje v zvezi z različico Systran Unix te programske opreme (glej točko 53 zgoraj).

88 Prvič, Komisija se sklicuje na člen 4 z naslovom „Pravice do uporabe“ protokola k sporazumu o tehničnem sodelovanju, ki ga je Komisija 18. januarja 1985 sklenila z družbo Gachot, še preden je ta družba prevzela skupino WTC in postala skupina Systran, in v katerem je med drugim navedeno, da „sistem Systran, programska oprema in slovarji ostanejo v lasti Komisije“.

89 Treba je ugotoviti, da ta določba ne more biti podlaga za pogodbeno naravo tega spora. Najprej, navedene določbe ni mogoče uveljavljati zoper tožeči stranki, katerih lastninske pravice za programsko opremo Systran, med drugim različico Systran Mainframe, ne izhajajo iz protokola, ki ga je Komisija 18. januarja 1985 podpisala z družbo Gachot (glej točko 10 zgoraj). Lastninske pravice skupine Systran za programsko opremo Systran in njeno različico Systran Mainframe namreč izhajajo iz poznejšega prevzema skupine WTC s strani družbe Gachot (glej točko 11 zgoraj in dokumente iz prilog od 5 do 7 k repliki). Dalje, čeprav nihče ne zanika, da družba Gachot 18. januarja 1985 ni imela nikakršne lastninske pravice nad sistemom Systran, prav tako ni mogoče na podlagi navedene določbe sklepati, da lahko Komisija od tega datuma ter na podlagi tega protokola uveljavljala polno in celotno lastništvo nad sistemom Systran in njegovo programsko opremo, vključno z osnovnim jedrom in izvornimi kodami. Taka ugotovitev posega v takratne lastninske pravice skupine WTC nad sistemom Systran, zlasti nad različico Systran Mainframe, ki jih Komisija ne izpodbija (glej točko 3 zgoraj), te pravice pa so bile nato prenesene na družbo Gachot, ki je postala skupina Systran. Nazadnje je treba v vsakem primeru navesti, da se ta zadeva ne nanaša na pravice skupine Systran nad različico Systran Mainframe, ki je zastarela, temveč na pravice skupine Systran nad različico Systran Unix, ki je to različico nadomestila in je zaradi delovanja v novem računalniškem okolju zapisana v drugačnem jeziku.

90 Drugič, Komisija se sklicuje na odstavek 6 uvodne obrazložitve pogodbe o sodelovanju, ki sta jo podpisali Komisija in skupina Systran (takrat družba WTC, družba Latsec, družba Systran Institut in družba Gachot) in določa, da so „[i]zboljšave in razvoj sistema Systran, ki so jih uvedle Komisija in njene pogodbene stranke[, navedene v odstavku 3 zgoraj], zlasti slovarji, izključna last Komisije“. To določbo je torej treba razumeti v povezavi z odstavkom 3 navedene obrazložitve, ki določa:

„Vzdrževanje in nadaljnji razvoj sistemov sta bila zagotovljena z drugim nizom pogodb med Komisijo in storitvenimi družbami. Te pogodbe so se nanašale na potrebe in namene Komisije.“

91 Te določbe prav tako ne morejo biti podlaga za pogodbeno naravo tega spora. Na podlagi teh dveh odstavkov uvodne obrazložitve so namreč izboljšave in razvoj sistema Systran, ki so jih Komisija in njene zunanje pogodbene stranke uvedle pred podpisom pogodbe o sodelovanju 4. avgusta 1987, zlasti kar zadeva slovarje, izključna last Komisije. Tožeči stranki te izključne lastnine ne izpodbijata, saj se v pisanjih ne sklicujeta na lastninsko pravico za slovarje, izboljšave in razvoj, ki jih je izvedla Komisija ali so bili izvedeni za račun Komisije posebej zato, da bi zadostili njenim terminološkim potrebam. Pravice, na katere se sklicujeta tožeči stranki, se nanašajo na osnovni sistem, in sicer glavnino jedra in jezikovnih rutin, katerih avtorstvo in strokovno znanje pripadata skupini Systran.

92 Tudi na podlagi drugih odstavkov iste uvodne obrazložitve je mogoče pojasniti razmerje med Komisijo in družbami skupine Systran in presoditi, katere pravice bi lahko ta skupina uveljavljala v zvezi s sistemom Systran takrat, ko so obstajale samo različice, ki so bile združljive z okoljem Mainframe. V uvodni obrazložitvi je navedeno:

„1. Sistem Systran, ki ga je zasnovala družba WTC, je sistem za strojno prevajanje, ki vsebuje osnovno programsko opremo, jezikovno in periferno programsko opremo ter različne dvojezične slovarje.

2. Komisija je 22. septembra 1975 z družbo WTC sklenila pogodbo o uporabi sistema Systran s strani Komisije in začetnem razvoju tega sistema s strani družbe WTC.

Komisija in družba WTC sta zatem sklenili še druge pogodbe, ki so se po eni strani nanašale na izboljšanje obstoječega sistema in po drugi strani na razvoj sistemov za [nove] jezikovne pare.

Te pogodbe, sklenjene v obdobju 1976–1985, so se nanašale na razvoj in izboljšanje prevajalske programske opreme in osnovnih slovarjev za zadevne jezike.

[…]

5. Stranki ugotavljata, da ima Komisija licenco za uporabo osnovnega sistema in izboljšav […], ki jih je uvedla družba WTC, omejeno na uporabo na ozemlju Evropskih skupnosti v sektorjih, podrobno navedenih v [odstavku] 4 zgoraj.

[…]

7. Stranki menita, da je v njunem interesu in interesu uporabnikov sistema Systran, da se ta sistem stalno izboljšuje. Da bi združili svoja prizadevanja in tako omogočili izboljšave, sta se odločili za sklenitev te pogodbe o sodelovanju.

V tem duhu si stranki vzajemno priznavata pravico do uporabe sistema Systran, ki se lahko dopolni z izboljšavami, doseženimi z uporabo sistema v javnem in zasebnem sektorju.“

93 Iz teh določb, ki predvidevajo takratno pogodbeno razmerje med Komisijo in skupino Systran, je razvidno, da se izrecno priznava vloga skupine Systran pri oblikovanju sistema Systran ter njegovem začetnem in nadaljnjem razvoju za Komisijo in da so navedene samo pravice do uporabe, ki jih je skupina Systran dodelila Komisiji, ne pa tudi lastninske in še toliko manj izključne pravice nad celotnim sistemom. V nobenem primeru te določbe ne vsebujejo nikakršnega sklicevanja na sodelovanje tretje osebe pri spremembah tega sistema, ne da bi te spremembe predhodno odobrila skupina Systran.

94 Nazadnje, enako kot za člen 4 protokola k sporazumu o tehničnem sodelovanju je treba navesti, da se ta zadeva ne nanaša na pravice skupine Systran nad različico Systran Mainframe, ki je zastarela, temveč na pravice skupine Systran nad različico Systran Unix, ki je to različico nadomestila in je zaradi delovanja v novem računalniškem okolju zapisana v drugačnem jeziku.

95 Tretjič, Komisija se sklicuje na odstavka 1 in 2 člena 13 pogodb o prehodu z naslovom „Patenti, uporabna spričevala (uporabni modeli), industrijske znamke in modeli, pravice industrijske in intelektualne lastnine“, v skladu s katerima naj bi sistem Komisije za strojno prevajanje ostal v njeni lasti. V obravnavanem primeru je treba opozoriti, da se ta odstavka razlagata, kot je navedeno v prvi pogodbi o prehodu:

„1. Komisija je takoj obveščena o vseh rezultatih ali patentih, ki jih pogodbena stranka[, to je družba Systran Luxembourg,] pridobi na podlagi te pogodbe; ta rezultat ali patent pripada Evropskim skupnostim, ki lahko z njim prosto razpolagajo, razen v primerih predhodno obstoječih pravic industrijske ali intelektualne lastnine.

2. Sistem Komisije za strojno prevajanje, vključno z njegovimi komponentami, tudi če so bile te med izvajanjem pogodbe spremenjene, ostane v lasti Komisije, razen v primeru predhodno obstoječih pravic industrijske ali intelektualne lastnine.“

96 V členu 13(1) in (2) prve pogodbe o prehodu je tako izrecno pridržano vprašanje o predhodno obstoječih pravicah intelektualne ali industrijske lastnine. Komisija se torej ne more sklicevati na to določbo in trditi, da je očitno, da sta se tožeči stranki odpovedali uveljavljanju svojih avtorskih pravic in strokovnega znanja v zvezi s sistemom Systran. Te pravice, še posebej tiste v zvezi z različico Systran Unix programske opreme Systran, so obstajale pred datumom podpisa pogodb o prehodu, ki so jih podpisali, ko je različica EC‑Systran Mainframe, ki jo je uporabljala Komisija, zastarela.

97 Poleg tega je iz člena 13 prve pogodbe o prehodu – kot sta na obravnavi navedli tožeči stranki – jasno razvidno, da je v odstavku 1 predvidena samo izpopolnitev tako imenovanega dela „EC“ različice EC Systran Unix programske opreme Systran, in sicer vseh rezultatov in patentov, ki bi jih lahko družba Systran Luxembourg, zadevna pogodbena stranka, pridobila v okviru izvajanja pogodb o prehodu. Lastništvo za vse, kar je predhodno tem morebitnim rezultatom in patentom, to je različica Systran Unix, iz katere je izpeljana različica EC‑Systran Unix, ne spada v pogodbeni okvir. Tako te pogodbe ne vzbujajo dvomov o pravicah nad delom osnovnega jedra različice Systran Unix, ki v različici EC‑Systran Unix ni bil spremenjen. Odstavek 2 te določbe se izrecno nanaša na „sistem Komisije za strojno prevajanje“, in sicer na različico EC‑Systran Mainframe programske opreme Systran (glej opredelitev v členu 2 prve pogodbe o prehodu, ki je povzeta v točki 27 zgoraj), tako da je pridržano vprašanje pravic nad različico Systran Mainframe, saj sta prva in druga različica zastareli zaradi različice Systran Unix.

98 Treba je še ugotoviti, da skupina Systran ni podpisala pogodb o prehodu in torej ni mogla Komisiji odstopiti ničesar v zvezi s pravicami nad različico Systran Unix programske opreme Systran, ki jo je razvila in jo trži. Na podlagi načela relativnega učinka pogodb, ki se lahko šteje za splošno načelo, skupno vsem zakonodajam držav članic v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji, pogodb o prehodu ni mogoče uveljavljati zoper skupino Systran. Torej tudi če družba Systran Luxembourg Komisiji do 15. marca 2002 ni poslala „najnovejšega dokazila o vseh pravicah […], ki jih je uveljavljala skupina Systran in so povezane s sistemom za strojno prevajanje Systran“ (glej točko 30 zgoraj), to ne pomeni, da družba Systran zoper Komisijo ne more uveljavljati pravic, ki jih je pridobila z nakupom družbe WTC ali predvsem z zasnovo in trženjem različice Systran Unix, s katerimi je Komisija seznanjena. Treba je še navesti – kot sta lahko tožeči stranki navedli na obravnavi, ne da bi jima Komisija v tej točki nasprotovala –, da družba Systran Luxembourg ob podpisu pogodb o prehodu ni bila v celoti pridružena skupini Systran, temveč je bila skupno podjetje, ki je hkrati združevalo interese podjetij, ki so s Komisijo predhodno sodelovala pri zagotavljanju vzdrževanja različice EC‑Systran Mainframe, in interese skupine Systran v Luxembourgu.

99 Nazadnje in v vsakem primeru je v zadevah v zvezi z intelektualno lastnino uveljavljeno načelo, da klavzule o prenosu lastninskih pravic ni mogoče domnevati. Taka klavzula načeloma ne more biti implicitna, temveč mora biti izrecna. V obravnavanem primeru iz dokumentov, ki so jih stranke poslale Splošnemu sodišču, ni razvidna nobena pogodbena določba o prenosu pravic intelektualne lastnine skupine Systran niti podjetja iz skupine Systran, ki bi jih bilo mogoče uveljavljati v zvezi z različico Systran Unix programske opreme Systran.

100 Iz navedenega izhaja, da nobena od pogodbenih določb, ki jih je navedla Komisija, ne potrjuje trditve, da je ta spor nujno pogodbene narave. Te pogodbene določbe, ki se nanašajo na preteklo ali celo zastarano obdobje v primeru pogodb v zvezi z različico Systran Mainframe, ki je v 90. letih zastarala zaradi razvoja računalniškega okolja, ne dokazujejo, da skupina Systran Komisiji dovoljuje ali da ji je dovolila, da tretji osebi razkrije navedene informacije, ki bi bile lahko zaščitene z avtorsko pravico, in strokovno znanje v zvezi z različico Systran Unix programske opreme Systran, ki jo je razvila in jo trži ta skupina.

101 Ob upoštevanju navedenega je treba ugotoviti, da je iz vsebine odškodninskega zahtevka tožečih strank in splošnih načel, skupnih pravnim ureditvam držav članic, na podlagi katerih poskušata dokazati svoje pravice nad različico Systran Unix programske opreme Systran in nujnost pridobitve predhodnega dovoljenja njenega avtorja, preden se tretji osebi razkrije vsebina, ki naj bi bila povzeta v izpeljani različici EC‑Systran Unix, razvidno, da tožeči stranki pravno in dejansko zadostno navajata dejavnike, na podlagi katerih bi lahko Splošno sodišče izvajalo nepogodbeno pristojnost, ki mu je dodeljena s Pogodbo.

102 Poleg tega je mogoče s preučitvijo različnih pogodbenih določb, s katerimi poskuša Komisija dokazati pogodbeni temelj odškodninskega zahtevka, dokazati neobstoj prenosa avtorske pravice ali dovoljenja skupine Systran za razkritje informacij v zvezi z različico Systran Unix tretji osebi.

103 Iz te splošne presoje izhaja, da je zadevni spor nepogodbene narave. Domnevno krivdno in škodljivo ravnanje Komisije, ki je tretji osebi razkrila informacije, zaščitene z lastninsko pravico, ali strokovno znanje brez izrecnega dovoljenja njihovega lastnika, se namreč presoja na podlagi splošnih načel, ki so skupna pravnim ureditvam držav članic in se uporabljajo na tem področju, in ne na podlagi pogodbenih določb, predvidenih s predhodno sklenjenimi pogodbami, ki niso zadevale vprašanj avtorske pravice in strokovnega znanja skupine Systran v zvezi z različico Systran Unix.

104 Trditve Komisije, da je tožba nedopustna zaradi svojega domnevno pogodbenega temelja, je torej treba zavrniti.

2. Nejasnost tožbe

a) Trditve strank

105 Komisija trdi, da je tožba nedopustna, ker ne izpolnjuje pogoja iz člena 44(1)(c) Poslovnika, v skladu s katerim mora tožba vsebovati „predmet postopka in kratek povzetek tožbenih razlogov“. V tožbi naj ne bi bile pojasnjene zakonske določbe, ki jih je Komisija domnevno kršila, prav tako pa naj bi bili pomanjkljivo pojasnjeni kršitve pravic in razkritje strokovnega znanja, na katere se sklicujeta tožeči stranki.

106 Tožeči stranki v bistvu navajata, da je tožba dovolj natančna, da lahko Komisija pripravi obrambo in da Splošno sodišče odloči o zadevi.

b) Presoja Splošnega sodišča

107 Na podlagi člena 21, prvi odstavek, Statuta Sodišča, ki se uporablja za postopek pred Splošnim sodiščem na podlagi člena 53, prvi odstavek, navedenega statuta, in člena 44(1)(c) Poslovnika Splošnega sodišča mora vsaka tožba vsebovati predmet spora in kratek povzetek tožbenih razlogov. Ta navedba mora biti dovolj jasna in natančna, da lahko tožena stranka pripravi obrambo in da lahko Splošno sodišče opravi nadzor. Da bi se zagotovila pravna varnost in učinkovito izvajanje sodne oblasti, morajo bistvene dejanske in pravne okoliščine, na katerih ta tožba temelji, izhajati vsaj na kratko, vendar dosledno in razumljivo, iz besedila tožbe (sklepa Splošnega sodišča z dne 28. aprila 1993 v zadevi De Hoe proti Komisiji, T‑85/92, Recueil, str. II‑523, točka 20, in z dne 11. julija 2005 v zadevi Internationaler Hilfsfonds proti Komisiji, T‑294/04, ZOdl., str. II‑2719, točka 23).

108 Odškodninska tožba za povračilo škode, ki jo povzroči institucija, mora, da bi izpolnjevala te zahteve, vsebovati dejavnike, ki omogočajo opredelitev ravnanja, ki ji ga tožeča stranka očita (zgoraj v točki 107 navedeni sklep Internationaler Hilfsfonds proti Komisiji, točka 24).

109 Tožeči stranki v obravnavanem primeru v tožbi navajata, da je Komisija po dodelitvi javnega naročila strokovno znanje skupine Systran nezakonito razkrila tretji osebi in s tem kršila avtorsko pravico skupine Systran. Gre za dve nezakoniti in škodljivi ravnanji, ki naj bi ju storila Komisija (glej točko 66 zgoraj). Komisija je na podlagi teh navedb lahko pripravila obrambo.

110 Trditve Komisije, da je tožba nedopustna zaradi nejasnosti, je torej treba zavrniti.

3. Nepristojnost Splošnega sodišča za ugotavljanje kršitve pravic v okviru tožbe zaradi nepogodbene odgovornosti

a) Trditve strank

111 Komisija trdi, da je tožba nedopustna, ker Splošno sodišče ni pristojno za odločanje v zadevah v zvezi s ponarejanjem v okviru tožbe zaradi nepogodbene odgovornosti, kot naj bi bilo priznano z zgoraj v točki 52 navedenim sklepom Document Security Systems. V zvezi s tem Komisija navaja, da je bila v nasprotju s splošno uskladitvijo na ravni Skupnosti na področju prava znamk avtorska pravica predmet samo delne uskladitve, ki pa se vendarle nanaša na zaščito programske opreme (Direktiva 91/250). To naj ne bi spremenilo dejstva, da pri avtorski pravici enako kot pri pravu patentov tožba zaradi ponarejanja ne spada med pravna sredstva, katerih pristojnost je dodeljena sodiščem Skupnosti. Enako naj bi veljalo za strokovno znanje, ki naj ne bi bilo predmet kakršne koli uskladitve na ravni Skupnosti. Komisija pri tem zavrača vsakršno primerjavo z rešitvijo, sprejeto v zgoraj v točki 79 navedeni sodbi Adams proti Komisiji, ker se tožeči stranki ne sklicujeta na kršitev člena 287 ES, temveč se sklicujeta samo na krivdno razkritje strokovnega znanja brez kakršnega koli drugega pojasnila ali dokaza. Poleg tega naj bi bile v nasprotju z zadevo, v kateri je bila izrečena navedena sodba Adams proti Komisiji, informacije, ki so bile v tej zadevi zbrane v okviru pogodbenih razmerij in ne v okviru pošiljanja dokumentov, ki so bili označeni za zaupne.

112 Tožeči stranki trdita, da je Splošno sodišče ob upoštevanju uskladitve na ravni Skupnosti, kar zadeva zaščito programske opreme z avtorsko pravico (Direktiva 91/250), pristojno za presojo kršitve avtorske pravice za programsko opremo, ki jo je storila Komisija. Ta tožba naj torej ne bi bila odvisna od uveljavljanja nacionalnega pravnega sredstva, ki v nasprotju z zadevo, v kateri je bil sprejet zgoraj v točki 52 navedeni sklep Document Security Systems in ki se je nanašala na zaščito patentov, ne bi moglo privesti do povračila škode. Šlo naj bi za zagotovitev učinkovitega pravnega varstva tožečih strank. Kar zadeva krivdno razkritje strokovnega znanja, tožeči stranki poudarjata pomen zgoraj v točki 79 navedene sodbe Adams proti Komisiji, s katero je obveznost zaupnosti, ki je Komisiji in njenemu osebju naložena s členom 287 ES, povzdignjena v splošno pravno načelo.

b) Presoja Splošnega sodišča

113 Komisija se sklicuje na zgoraj v točki 52 navedeni sklep Document Security Systems in trdi, da Splošno sodišče ni pristojno za odločanje o ponarejanju v okviru odškodninske tožbe.

114 Kljub temu je treba navesti, da je Splošno sodišče v zadevi, v kateri je bil sprejet ta sklep, razlikovalo med tožbo zaradi ponarejanja patentov, ki jo je vložila tožeča stranka, in odškodninsko tožbo v pravem pomenu besede. Tožeča stranka je namreč Splošnemu sodišču predlagala, naj razsodi, da je Evropska centralna banka (ECB) kršila pravice, ki jih dodeljuje navedeni patent, in ji naloži plačilo odškodnine zaradi kršenja pravic, ki jih dodeljuje sporni patent (zgoraj v točki 52 navedeni sklep Document Security Systems, točka 25). Splošno sodišče je v odgovor najprej navedlo, da ni pristojno za odločanje o tožbi zaradi ponarejanja patentov (zgoraj v točki 52 navedeni sklep Document Security Systems, točke od 50 do 75). Glede odškodninske tožbe v pravem pomenu besede je Splošno sodišče izrecno navedlo, da je za odločanje o njej pristojno na podlagi določb člena 235 ES v povezavi s členom 288, drugi odstavek, ES (zgoraj v točki 52 navedeni sklep Document Security Systems, točka 76). Kljub vsemu je bilo razglašeno, da je ta odškodninska tožba očitno brez vsake pravne podlage, ker tožeča stranka v tej zadevi ni predložila nobenega dokaza o nezakonitosti ravnanja, očitanega toženi stranki (zgoraj v točki 52 navedeni sklep Document Security Systems, točke od 80 do 82).

115 V obravnavanem primeru je treba navesti, da se pojem kršitve avtorske pravice navaja skupaj s pojmom varstva zaupnosti strokovnega znanja samo zato, da bi se v okviru tožbe zaradi nepogodbene odgovornosti ravnanje Komisije označilo za nezakonito. Ta nezakonitost zadevnega ravnanja se presoja glede na splošna načela, skupna pravnim ureditvam držav članic, pri čemer ni potrebna predhodna odločitev pristojnega nacionalnega organa, kot je veljalo v primeru različnih spornih patentov v zadevi, v kateri je bil sprejet zgoraj v točki 52 navedeni sklep Document Security Systems. ECB je tako vložila ničnostne tožbe v več državah članicah in nekatera sodišča, ki so odločala o zadevi, so se o teh tožbah izrekla tudi na prvi stopnji, zoper te odločbe – ki so si od enega sodišča do drugega nasprotovale – pa so bile vložene pritožbe (zgoraj v točki 52 navedeni sklep Document Security Systems, točke od 21 do 24), kar nikakor ne velja v tej zadevi.

116 Zato ob upoštevanju pristojnosti, ki jo ima Splošno sodišče na podlagi členov 235 ES in 288, drugi odstavek, ES v zadevah v zvezi z nepogodbeno odgovornostjo, in neobstoja nacionalnega pravnega sredstva, na podlagi katerega bi morala Komisija povrniti škodo, ki sta jo tožeči stranki domnevno utrpeli zaradi zatrjevane kršitve avtorske pravice, nič ne nasprotuje temu, da se lahko pojem kršitve pravice, ki ga uporabljata tožeči stranki, v okviru odškodninskega zahtevka upošteva pri opredelitvi ravnanja Komisije kot nezakonitega.

117 Pojem kršitve pravice, ki ga tožeči stranki uporabljata v tej odškodninski tožbi, se razlaga samo glede na splošna načela, skupna pravnim ureditvam držav članic, ki so v primeru računalniških programov povzeta ali določena v več direktivah o uskladitvi. Treba je torej zavrniti trditve Komisije, da je tožba nedopustna zaradi nepristojnosti Splošnega sodišča za ugotavljanje kršitve v smislu, ki bi ga lahko pristojni nacionalni organ države članice temu izrazu pripisal na podlagi prava te države.

B – Drugi predlogi

118 Komisija trdi, da je več predlogov, ki sta jih predložili tožeči stranki, nedopustnih. Z njimi se predlaga, naj Splošno sodišče Komisiji odredi takojšnje prenehanje ponarejanja in razkritja, zaplembo ali uničenje nekaterih računalniških podatkov pri Komisiji ali družbi Gosselies ter objavo odločbe Splošnega sodišča v specializiranih časopisih in revijah ter na specializiranih spletnih straneh na stroške Komisije.

119 Komisija se v zvezi s tem sklicuje na ustaljeno sodno prakso, v skladu s katero sodišče ne more nasloviti odredbe na institucijo niti v okviru odškodninskega postopka, ne da bi posegalo v posebne pravice upravne oblasti (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 10. maja 2006 v zadevi Galileo International Technology in drugi proti Komisiji, T‑279/03, ZOdl., str. II‑1291, v nadaljevanju: sodba Galileo, točka 60 in navedena sodna praksa).

120 Treba je opozoriti, da v skladu s členom 288, drugi odstavek, ES „[v] primeru nepogodbene odgovornosti pa Skupnost v skladu s splošnimi načeli, ki so skupna pravnim ureditvam držav članic, nadomesti kakršno koli škodo, ki so jo povzročile njene institucije ali njeni uslužbenci pri opravljanju svojih dolžnosti“. Ta določba predvideva tako pogoje nepogodbene odgovornosti kot tudi način in obseg pravice do nadomestila škode. Člen 235 ES določa, da je Sodišče pristojno v sporih glede povračila škode, na katere se nanaša člen 288, drugi odstavek, ES.

121 Iz teh dveh določb – ki v nasprotju s členom 40, prvi odstavek, PJ, ki predvideva samo denarno odškodnino, ne izključuje vračila v naravi – izhaja, da je Sodišče pristojno naložiti Skupnosti vse oblike nadomestila škode, ki so v skladu s splošnimi načeli, skupnimi pravnim ureditvam držav članic na področju nepogodbene odgovornosti, skupaj z vračilom v naravi, po potrebi v obliki odredbe, da se nekaj stori ali opusti (zgoraj v točki 119 navedena sodba Galileo, točka 63).

122 Tako naj Sodišče načeloma ne bi smelo izključiti Skupnosti iz ustreznega postopkovnega ukrepa, saj ima izključno pristojnost odločati o odškodninskih tožbah za škodo, ki se lahko pripiše Skupnosti (glej v zvezi z odredbenim ukrepom na področju blagovnih znamk zgoraj v točki 119 navedeno sodbo Galileo, točka 67).

123 Popolno nadomestilo škode, domnevno povzročene v obravnavanem primeru, zahteva, da se avtorska pravica imetnika vzpostavi na novo, pri čemer ta vrnitev v prejšnje stanje ne glede na morebitno odškodnino zahteva najmanj takojšnje prenehanje poseganja v njegovo pravico. Prav z zahtevano odredbo v obravnavani zadevi želita tožeči stranki doseči prenehanje domnevnega poseganja Komisije v njune avtorske pravice (glej v tem smislu zgoraj v točki 119 navedeno sodbo Galileo, točka 71). Popolno nadomestilo škode ima lahko tudi obliko zaplembe ali uničenja rezultata ponarejanja ali objave odločbe Splošnega sodišča na stroške Komisije.

124 Zato je treba trditve Komisije glede nedopustnosti predlogov, ki se ne nanašajo na odškodninski zahtevek zaradi zatrjevane škode, zavrniti.

125 Iz navedenega izhaja, da je treba vse ugovore nedopustnosti, navedene v tej tožbi, zavrniti.

II – Vsebinska preučitev

126 Za nepogodbeno odgovornost Skupnosti v smislu člena 288, drugi odstavek, ES morajo biti izpolnjeni vsi pogoji, in sicer nezakonitost ravnanja, ki se očita institucijam, dejanski obstoj škode in obstoj vzročne zveze med zatrjevanim ravnanjem in nastalo škodo (sodbi Sodišča z dne 29. septembra 1982 v zadevi Oleifici Mediterranei proti EGS, 26/81, Recueil, str. 3057, točka 16, in z dne 9. novembra 2006 v zadevi Agraz in drugi proti Komisiji, C‑243/05 P, ZOdl., str. I‑10833, točka 26).

A – Pravice, na katere se sklicujeta tožeči stranki, in nezakonitost ravnanja Komisije

127 Nezakonito ravnanje, očitano instituciji Skupnosti, mora pomeniti dovolj resno kršitev pravnega pravila, ki posameznikom daje pravice (sodba Sodišča z dne 4. julija 2000 v zadevi Bergaderm in Goupil proti Komisiji, C‑352/98 P, Recueil, str. I‑5291, točka 42). Če ima ta institucija le precej omejeno diskrecijsko pravico ali je celo nima, lahko že kršitev prava Skupnosti zadostuje za ugotovitev dovolj resne kršitve (navedena sodba Bergaderm in Goupil proti Komisiji, točka 44).

128 Tožeči stranki v bistvu trdita, da obstaja bistvena podobnost med različico Systran Unix, ki jo je skupina Systran razvila po letu 1993, in različico EC‑Systran Unix, ki jo je razvila družba Systran Luxembourg, da bi zadostila potrebam Komisije po 22. decembru 1997. Zaradi te velike podobnosti naj bi tožeči stranki upravičeno nasprotovali razkritju vsebine različice EC-Systran Unix tretji osebi zaradi avtorskih pravic in strokovnega znanja v zvezi z različico Systran Unix. Izvedba spornega javnega razpisa naj bi tako povzročila kršitev avtorske pravice in krivdno razkritje strokovnega znanja skupine Systran, za kar bi lahko Skupnost nepogodbeno odgovarjala.

129 Komisija zanika obstoj pravic, ki jih skupina Systran uveljavlja za programsko opremo Systran. Trdi, da je imetnica pravic intelektualne lastnine, potrebnih za ukrepe, ki jih je sprejela, in da ji ni mogoče očitati ponarejanja ali razkritja strokovnega znanja, ki bi pomenila krivdno ravnanje v smislu člena 288, drugi odstavek, ES.

1. Primerjava več različic programske opreme Systran

a) Trditve strank

130 Tožeči stranki razlikujeta med tremi deli programske opreme Systran, ki se medsebojno dopolnjujejo, in sicer jedrom, jezikovnimi programi – tako imenovanimi „jezikovnimi rutinami“ – in slovarji. V teh okoliščinah tožeči stranki trdita, da je različica Systran Unix izvirnik dela, različica EC‑Systran Unix pa je delo, izpeljano iz tega izvirnika. S primerjavo teh dveh različic naj bi bilo namreč mogoče ugotoviti njuno skorajšnjo enakost ali vsaj bistveno podobnost. Drugače naj tudi ne bi moglo biti, saj je družba Systran Luxembourg za izvedbo različice EC‑Systran Unix po 22. decembru 1997 prevzela različico Systran Unix, ki jo je skupina Systran razvila po letu 1993, in vanjo vključila slovarje iz različice EC‑Systran Mainframe.

131 Komisija povzema predstavitev strukture programske opreme Systran, ki sta jo navedli tožeči stranki, pri čemer dodaja še podporne programe, ki združujejo zlasti vmesnike in upravljavska orodja za slovarje. Kot pojasnjuje, imajo jedro, jezikovni programi in slovarji izvorno kodo, ki jo je treba prevesti v računalniški jezik. Tako naj bi bilo treba po posegu v jezikovne programe te skupaj z jedrom znova prevesti, vendar naj pri tem postopku jedro ne bi bilo spremenjeno. Kot navaja Komisija, za obogatitev jezikovnih programov ni treba spreminjati jedra, strukture podatkov ali pripravljalnega gradiva za izdelavo. Vključevala naj bi izključno spremembo jezikovnega dela izvorne kode. Tudi za kodiranje slovarjev naj ne bi bila potrebna sprememba jedra ali strukture podatkov sistema, tako da naj izvorna koda in pripravljalno gradivo za izdelavo ne bi smela biti spremenjena. Poleg tega naj bi bili podporni programi na splošno ukazne datoteke, ki se lahko uporabijo brez sprememb.

132 Komisija v odgovor na trditev, da sta različici Systran Unix in EC‑Systran Unix skoraj enaki, navaja, da različica EC-Systran Unix ne izhaja iz različice Systran Unix, kot trdita tožeči stranki, temveč iz predhodne različice EC‑Systran Mainframe. Izraz „prehod“, ki se uporablja v pogodbah o prehodu, sklenjenih z družbo Systran Luxembourg, naj bi tako pomenil, da se spremeni samo računalniško okolje programske opreme, medtem ko se njene logične strukture ohranijo. Skupina Systran naj torej ne bi zagotovila „popolnoma nove različice sistema Systran za Unix“, kot zatrjujeta tožeči stranki. V teh okoliščinah Komisija poudarja, da še vedno razpolaga s pravicami, ki jih je pridobila s pogodbami za različico EC‑Systran Mainframe.

133 Komisija v zvezi s tem navaja, da se spremembe različice Systran Mainframe, ki jo je ustvarila družba WTC, v različici EC-Systran Mainframe, ki jo uporablja, niso nanašale samo na slovarje, ki jih redno dopolnjuje osebje Komisije, temveč tudi na jedro in predvsem na jezikovne rutine. Kot navaja Komisija, so bile jezikovne rutine različice Systran Mainframe, ki jo je družba WTC ustvarila v 70. letih, še v zametkih, v izboljšavo teh rutin pa naj bi vložila veliko ur in visoke zneske, da bi v različici EC-Systran Mainframe ustrezale njenim posebnim zahtevam. Različica EC‑Systran Mainframe naj bi vsebovala tudi jezikovne rutine, ki jih je razvila Komisija posebej za svoje potrebe (glej tehnično oceno z dne 16. januarja 2008 Generalnega direktorata za prevajanje Komisije (v nadaljevanju: DGT) glede „[p]ovezav med različicama EC‑Systran Unix in EC‑Systran Mainframe“, v nadaljevanju: prva ocena DGT).

134 Komisija še navaja, da čeprav so se pri prehodu uporabili jezikovni programi različice Systran Unix v različici EC Systran Unix, naj za jezikovne pare grščina‑francoščina, angleščina‑grščina, španščina‑francoščina, francoščina‑nemščina, španščina‑italijanščina‑nizozemščina ne bi bilo mogoče doseči nobenih rezultatov, saj ti jezikovni pari v različici Systran Unix niso obstajali (glej poročilo Atos z dne 4. maja 1998, „Izvedljivost prehoda z različice EC‑Systran in združitve različice EC-Systran s sistemom Systran“, v nadaljevanju: poročilo z dne 4. maja 1998, str. 32). Ker kode slovarjev za različico EC‑Systran Mainframe v glavnem niso bile združljive z jezikovnimi programi različice Systran Unix, naj bi bilo treba izvesti prehod tudi za jezikovne programe drugih jezikovnih parov, da bi ustrezali posebnim zahtevam Komisije. Družba Systran Luxembourg naj bi vse jezikovne programe različice EC‑Systran Mainframe zato pretvorila s pretvorbenim programom Eurot, torej naj jih ne bi nadomestila z ustreznimi prvinami različice Systran Unix. Za slovarje, ki jih je uporabljala Komisija, naj bi se v vsakem primeru zahtevali povezani jezikovni programi, torej naj jih ne bi bilo mogoče znova uporabiti le z vgradnjo v različico Systran Unix.

135 Komisija v teh okoliščinah trdi, da je družba Systran Luxembourg različico EC‑Systran Unix razvila na podlagi prehoda s sistema EC‑Systran Mainframe, katerega jedro je ustvarila družba WTC, vendar so bile številni njegove prvine spremenjene na zahtevo Komisije v okviru različnih pogodb, v katerih je bilo podrobno določeno, da je razvoj, izveden zanjo, v njeni lasti. Prehod z različice EC‑Systran Mainframe na različico EC‑Systran Unix naj bi pomenil, da zadnja različica ni samo različica programske opreme Systran Unix.

136 Komisija še navaja, da podobnosti med različicama Systran Unix in EC‑Systran Unix, ki naj bi jih pokazala primerjava, izvedena v poročilu računalniškega izvedenca tožečih strank, H. Bitana (v nadaljevanju: poročilo Bitan), ne dokazujejo njenega krivdnega ravnanja ali ponarejanja. Po mnenju Komisije je mogoče na podlagi te skorajšnje enakosti zadevnih različic programske opreme Systran samo sklepati, prvič, da je skupina Systran uporabila prvine svojega predhodnega sistema, tako da se je treba vprašati, zakaj so bila potrebna štiri leta dela in več sto tisoč EUR, da bi dosegli tako podobnost, in drugič, da je skupina Systran verjetno uporabila razvojne rešitve, izvedene za račun Komisije, in jih vključila v sistem, ki ga je sama tržila, čeprav na podlagi različnih sklenjenih pogodb o prehodu ni imela pravice za te prvine. Zato naj bi bila primerjava zgrešena že v izhodišču, saj ni treba primerjati različic, ki jih je imela v lasti skupina Systran, temveč tiste, ki jih je skupina Systran razvila za Komisijo v okviru pogodb o prehodu. Komisija si v zvezi s tem pridržuje pravico do obrambe svojih pravic.

b) Presoja Splošnega sodišča

137 Da bi dokazali nezakonitost ravnanja Komisije, tožeči stranki trdita, da je različica Systran Unix izvirnik, različica EC‑Systran Unix, v zvezi s katero naj bi bile kršene avtorske pravice in razkrito strokovno znanje, pa je izpeljano delo te različice programske opreme Systran. Ta dokaz v glavnem temelji na primerjavi vsebine različic Systran Unix in EC‑Systran Unix, ki jo je izvedel H. Bitan, računalniški izvedenec tožečih strank, ki je doktor prava, inženir telekomunikacij in računalništva, računalniški izvedenec s pooblastilom Cour de cassation (Francija), izvedenec pri Tribunal administratif in Cour d’appel de Paris (Francija) ter predavatelj na univerzi Panthéon-Assas Paris-II.

138 S preučitvijo podatkov, ki sta jih v zvezi s tem predložili tožeči stranki in glede katerih je Komisija lahko predložila pripombe, je mogoče priti do treh vrst ugotovitev dejanskega stanja.

139 Prvič, treba je navesti, da se stranke strinjajo, da je mogoče strukturo programske opreme Systran, naj gre za različico Systran Unix ali različico EC‑Systran Unix, razdeliti na več delov (glej poročilo Bitan, tehnično oceno, ki jo je pripravil H. Bitan, v nadaljevanju: prva tehnična ocena Bitan, in drugo tehnično oceno Bitan):

– jedro, glavni del programske opreme, ki usmerja ves prevajalski proces s pomočjo drugih komponent programske opreme, katerih delovanje nadzoruje; jedro je sestavljeno iz mehanizma za upravljanje prevajalskega procesa, podatkovnih struktur, ki so združljive z jezikovnimi rutinami in s slovarji,