27

V teh okoliščinah je Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera (prvostopenjsko sodišče v Jerezu de la Frontera) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je nacionalna zakonodaja, ki določa postopek, kot je ta iz člena 250(1), točka 7, [zakonika o civilnem postopku], ki nacionalno sodišče zavezuje k izdaji sodbe, s katero se odredi izročitev stanovanja, ki je predmet izvršbe, osebi, ki ji je bilo to stanovanje domaknjeno v postopku zunajsodne izvršbe, in v katerem glede na veljavno ureditev iz člena 129 zakona o hipotekah […] in členov od 234 do 236‑o [uredbe o hipotekah] ni bilo možnosti ne za sodni nadzor nepoštenih pogojev po uradni dolžnosti ne za učinkovito ugovarjanje dolžnika iz takega razloga, bodisi v okviru zunajsodne izvršbe bodisi v ločenem sodnem postopku, v nasprotju [s členi 3(1) in (2), 6(1) in 7(1) Direktive 93/13] in njenimi cilji? 2. Ali je določba, kakršna je [ta, ki izhaja iz sprememb zakona o hipotekah z zakonom 1/2013], na podlagi katere lahko notar prekine postopek zunajsodne izvršbe na podlagi hipoteke, ki je bil ob uveljavitvi zakona 1/2013 že v teku, le če potrošnik izkaže, da je vložil tožbo zaradi nepoštenosti pogoja iz hipotekarne kreditne pogodbe, ki je podlaga za zunajsodno prodajo ali za določitev dolgovanega zneska v izvršbi, in če je potrošnik to ločeno tožbo vložil v roku enega meseca od objave zakona 1/2013, ne da bi obstajala določba o tem, da mora biti potrošnik o tem roku osebno obveščen, ter vsekakor preden je notar odredil domik nepremičnine, v nasprotju z navedenimi določbami Direktive [93/13] in njenimi cilji? 3. Ali je treba navedene določbe Direktive [93/13], cilj, ki ga ta direktiva uresničuje, in obveznost, ki jo nalaga nacionalnim sodiščem, da po uradni dolžnosti preučijo nepoštenost pogojev iz potrošniških pogodb, ne da bi moral potrošnik to predlagati, razlagati tako, da nacionalnemu sodišču dopuščajo, da v postopkih, kot je ta iz člena 250(1), točka 7, [zakonika o civilnem postopku], ali v postopku ‚zunajsodne prodaje‘ iz člena 129 [zakona o hipotekah], ne uporabijo nacionalnega prava, če to pravo ne dopušča tega sodnega nadzora po uradni dolžnosti, in sicer glede na jasnost določb [Direktive 93/13] ter večkrat ponovljeno stališče [Sodišča] glede obveznosti nacionalnih sodišč, da po uradni dolžnosti nadzorujejo obstoj nepoštenih pogojev v sporih, ki se nanašajo na potrošniške pogodbe? 4. Ali je nacionalna določba, kot je člen 129 [zakona o hipotekah] v različici, kot izhaja iz zakona 1/2013, ki v zvezi s postopki zunajsodne izvršbe na podlagi hipoteke proti potrošnikom kot edino učinkovito sredstvo za varstvo pravic potrošnikov, ki jih priznava Direktiva [93/13], določa zgolj možnost, da notar opozori na obstoj nepoštenih pogojev, ali pa možnost, da potrošnik, proti kateremu teče zunajsodna izvršba, v ločenem sodnem postopku vloži tožbo, preden notar odredi domik nepremičnine, ki je predmet izvršbe, v nasprotju z navedenimi določbami [Direktive 93/13] in njenimi cilji? 5. Ali je nacionalna ureditev, kot so člen 129 [zakona o hipotekah] v različici, kot izhaja iz zakona 1/2013, in členi od 234 do 236 [uredbe o hipotekah], ki vzpostavlja postopek zunajsodne izvršbe hipotekarnega zavarovanja iz kreditnih pogodb, sklenjenih med prodajalci in potrošniki, v katerem ni nobene možnosti za sodni nadzor nepoštenih pogojev po uradni dolžnosti, v nasprotju z navedenimi določbami Direktive [93/13] in njenimi cilji?“