Keywords

Summary



Keywords

1. Znamka Skupnosti – Pritožbeni postopek – Preizkus pritožbe s strani odbora za pritožbe – Vsebina – Postopek z ugovorom

(Uredba Sveta št. 40/94, členi 15(3), 43(2) in (3), 61(1) in 62(1))

2. Znamka Skupnosti – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Resna in dejanska uporaba – Pojem – Razlaga na podlagi ratio legis člena 43(2) in (3) Uredbe št. 40/94

(Uredba Sveta št. 40/94, člen 43(2) in (3))

3. Znamka Skupnosti – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Resna in dejanska uporaba – Pojem – Merila presoje

(Uredba Sveta št. 40/94, člen 43(2) in (3))

4. Znamka Skupnosti – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Resna in dejanska uporaba – Uporaba meril v konkretnem primeru

(Uredba Sveta št. 40/94, člen 43(2) in (3))

5. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika enake ali podobne prejšnje znamke, ki je registrirana za enako ali podobno blago ali storitve – Verjetnost zmede s prejšnjo znamko – Podobnost blaga ali storitev – Koncentrirani sadni sokovi in pijače na zeliščni in vitaminski osnovi

(Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b))

Summary

1. V okviru pritožbe pred odborom za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) obseg preizkusa, ki ga je dolžan opraviti odbor za pritožbe ob upoštevanju odločbe, ki je predmet pritožbe, ni odvisen od tega, ali stranka, ki je vložila pritožbo, uveljavlja kakšen poseben razlog glede te odločbe s tem, da graja, kako je enota Urada, ki je odločala na prvi stopnji, razlagala ali uporabila pravno pravilo, ali celo, kako je ta enota presojala kak dokazni element. Zato mora odbor za pritožbe, tudi če stranka, ki je vložila pritožbo pred odborom za pritožbe, ni uveljavljala kakega posebnega razloga, kljub temu, glede na vse upoštevne pravne in dejanske elemente, ki so mu na voljo, preizkusiti, ali je mogoče ob odločanju o pritožbi zakonito izdati novo odločbo z istim izrekom, kot ga ima odločba, ki je predmet pritožbe.

Ker gre za postopek z ugovorom, ki ga je vložil imetnik prejšnje znamke, je del tega preizkusa tudi vprašanje, ali je med dejstvi in dokazi, ki jih je predložila druga stranka v postopku pred odborom za pritožbe, tudi dokaz o resni in dejanski uporabi, bodisi imetnika prejšnje znamke bodisi tretjega, ki ima dovoljenje iz člena 43(2) in (3) ter člena 15(3) Uredbe št. 40/94. Po drugi strani iz preizkusa temelja izhaja, da držijo navedbe, da tožeča stranka ni izpodbijala obstoja soglasja imetnika prejšnje znamke niti pred oddelkom za ugovore niti pred odborom za pritožbe.

(Glej točki 21 in 22.)

2. Pri razlagi pojma resne in dejanske uporabe znamke Skupnosti v smislu člena 43(2) in (3) Uredbe št. 40/94 je treba upoštevati, da je ratio legis določbe, da mora biti prejšnja znamka predmet resne in dejanske uporabe, da bi se lahko nanjo uspešno sklicevali zoper prijavljeno znamko Skupnosti, v zmanjševanju števila sporov med dvema znamkama, kadar iz dejanskega delovanja znamke na trgu ne izhaja gospodarska upravičenost. Po drugi strani pa ni namen navedene določbe presojanje gospodarskega učinka niti nadzorovanje gospodarske strategije podjetja ali celo zoževanje varstva znamk samo na količinsko velika gospodarska izkoriščanja.

(Glej točko 38.)

3. Znamka je predmet resne in dejanske uporabe v smislu člena 43(2) in (3) Uredbe št. 40/94, če se uporablja v skladu s svojo bistveno funkcijo, ki je v zagotavljanju istovetnosti izvora blaga ali storitev, za katere je bila registrirana, da bi se ustvarilo ali ohranilo tržišče za to blago in storitve, v nasprotju s simbolično uporabo, katere edini cilj je ohranjanje pravic, ki jih daje znamka. S tem v zvezi določa pogoj, ki se nanaša na resno in dejansko uporabo znamke, da se znamka taka, kot je zaščitena na upoštevnem ozemlju, uporablja javno in navzven.

Pri presoji resne in dejanske uporabe znamke je treba upoštevati vsa dejstva in okoliščine, ki so pomembne za ugotovitev, ali se znamka dejansko gospodarsko izkorišča, še posebej, ali se v zadevnem gospodarskem sektorju taka uporaba šteje za upravičeno za ohranjanje ali ustvarjanje deleža na trgu za blago ali storitve, ki jih varuje znamka, naravo tega blaga ali storitev, značilnosti trga ter obseg in pogostost uporabe znamke.

V zvezi z obsegom uporabe prejšnje znamke je treba upoštevati zlasti, na eni strani, gospodarski obseg celote dejanj, ki pomenijo uporabo, in na drugi strani dolžino obdobja, v katerem so bila dejanja, ki pomenijo uporabo, izvrševana, ter njihovo pogostost.

(Glej točke od 39 do 41.)

4. Da bi se v določeni zadevi preizkusila resnost in dejanskost uporabe prejšnje znamke, je treba opraviti celovito presojo glede na vse upoštevne dejavnike obravnavanega primera. Taka presoja pomeni določeno stopnjo neodvisnosti med upoštevanimi dejavniki. Tako se lahko majhen obseg proizvodov, ki se tržijo pod navedeno znamko, kompenzira z močno intenzivnostjo ali veliko stalnostjo v času uporabe te znamke, in obratno. Poleg tega doseženega prometa in obsega prodaje proizvodov pod prejšnjo znamko ni mogoče presojati v absolutnem smislu, ampak v razmerju z drugimi upoštevnimi dejavniki, kot so obseg komercialne dejavnosti, zmožnosti proizvodnje ali trženja oziroma stopnja razvejanosti podjetja, ki izkorišča znamko, ter značilnosti blaga ali storitev na zadevnem trgu. Z navedenim je Sodišče pojasnilo, da ni nujno, da je uporaba prejšnje znamke vedno količinsko velika, da se lahko označi za resno in dejansko.

(Glej točko 42.)

5. Pri presoji podobnosti med obravnavanimi proizvodi ali storitvami v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti je treba upoštevati vse upoštevne dejavnike, ki označujejo razmerje med temi proizvodi ali storitvami, še posebej pa njihovo naravo, namen, način uporabe ter konkurenčnost ali komplementarnost.

V tem smislu so si med seboj podobni koncentrirani sadni sokovi, za katere je zaščitena prejšnja znamka, na eni strani, ter pijače na zeliščni in vitaminski osnovi iz prijave znamke na drugi strani. Namen obravnavanih proizvodov je namreč enak, to je ugasitev žeje, in so v širšem smislu konkurenčni. Glede narave in uporabe obravnavanih proizvodov gre v obeh primerih za brezalkoholne pijače, ki se ponavadi uživajo hladne in imajo seveda v večini primerov različno sestavo. Različna sestava pa ne bi mogla spremeniti ugotovitve, da navedeni proizvodi ostajajo medsebojno zamenljivi zato, ker so namenjeni za zadovoljevanje enake potrebe.

(Glej točki 65 in 67.)