Institucije Unije imajo na področju skupne trgovinske politike in predvsem ukrepov trgovinske zaščite široko diskrecijsko pravico zaradi zapletenosti gospodarskih, političnih in pravnih razmer, ki jih morajo preučiti. Sodni nadzor take presoje mora biti omejen na preverjanje, ali so bila postopkovna pravila spoštovana, ali je bilo dejansko stanje, ki se upošteva pri izpodbijani izbiri, pravilno ugotovljeno, in ali ne gre za očitno napako pri presoji tega dejanskega stanja ali za zlorabo pooblastil.

Glede izogibanja protidampinškim ukrepom člen 13(1) osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 določa, da je njen sestavni del sprememba v trgovinskih vzorcih med tretjimi državami in Unijo, do katere pride zaradi praks, postopkov ali dejavnosti, za katere ni druge zadostne razlage oziroma gospodarske upravičenosti, kot je naložitev protidampinške dajatve, pri čemer obstajajo dokazi o škodi ali o tem, da so popravljalni učinki dajatve oslabljeni v smislu cen in/ali količin podobnega izdelka.

V zvezi s tem je iz osnovne uredbe št. 384/96 razvidno, da zakonodajalec Unije ni hotel določiti pravne domneve, na podlagi katere bi bilo mogoče iz nesodelovanja zainteresiranih ali zadevnih strank neposredno sklepati o obstoju izogibanja in s katero bi bila institucijam Unije odvzeta vsaka dolžnost dokazovanja. Vendar se ob upoštevanju možnosti, da se na podlagi dostopnih dejstev lahko sprejmejo celo dokončne ugotovitve in se stranka, ki ne sodeluje ali sodeluje le delno, obravnava manj ugodno, kot bi se, če bi sodelovala, institucije Unije lahko oprejo na sklop usklajenih indicev, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti obstoj izogibanja v smislu člena 13(1) navedene uredbe.

V teh okoliščinah zahteva nadomestitve uvoza iz države, za katero veljajo protidampinški ukrepi, z uvozom iz države izogibanja v tem členu ni določena kot nujni pogoj za obstoj izogibanja. Poleg tega je „izogibanje“ opredeljeno z zelo splošnimi izrazi, ki institucijam Unije puščajo široko polje proste presoje, pri čemer ne daje nobenih pojasnil glede narave in podrobnih pravil glede „spremembe v vzorcu trgovanja med tretjimi državami in Skupnostjo“.

Sledi, da je Svet pravno zadostno dokazal obstoj spremembe v vzorcu trgovanja med Kitajsko, Tajsko in Unijo za sprejem Uredbe št. 499/2009 o razširitvi dokončne protidampinške dajatve, uvedene z Uredbo št. 1174/2005 na uvoz ročnih vozičkov za premeščanje palet in njihovih osnovnih delov s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na uvoz enakega izdelka, poslanega s Tajske, s prijavljenim poreklom iz Tajske ali ne, in da veljavnost te uredbe ni vprašljiva.

Poleg tega, ker so se institucije pri dokazovanju izogibanja protidampinški dajatvi na uvoz ročnih vozičkov za premeščanje palet in njihovih osnovnih delov s poreklom iz Kitajske oprle na sklop usklajenih indicev, pri čemer so ugotovile, da so se spremembe v vzorcu trgovanja med Tajsko in Unijo pojavile takoj po uvedbi protidampinške dajatve na naveden uvoz, je ta sočasnost pomemben indic, na podlagi katerega je mogoče ugotoviti logično in razumljivo povezavo med znatnim povečanjem uvoza s Tajske in naložitvijo protidampinške dajatve. Dalje, Institucije Unije so se v položaju popolnega nesodelovanja v preiskavi glede izogibanja upravičeno oprle na indice, na podlagi katerih so ugotovile obstoj praks, postopkov ali dejavnosti na Tajskem, namen katerih je bil izključno izogibanje protidampinški dajatvi, naloženi na uvoz s Kitajske. Iz tega sledi, da je šlo za izogibanje ukrepom v smislu člena 13(1) osnovne protidampinške uredbe, tako da veljavnost Uredbe št. 499/2009 ni vprašljiva.

(Glej točke 30, 36, od 47 do 50, 52, in od 56 do 58, ter izrek.)