(Glej točke od 116 do 121, od 318 do 322 in 337.)

Na področju konkurence začne v skladu s členom 25(2) Uredbe št. 1/2003 zastaranje teči na dan, ko je bila kršitev storjena. Pri trajajočih ali ponavljajočih se kršitvah pa začne zastaranje teči na dan, ko kršitev preneha.

V zvezi s tem je treba v večini primerov o obstoju protikonkurenčnega ravnanja ali sporazuma sklepati iz številnih naključij in indicev, ki lahko obravnavani skupaj, kadar ni drugih skladnih pojasnil, pomenijo dokaz o kršitvi pravil o konkurenci. Taki indici in naključja lahko, če se presojajo kot celota, razkrijejo ne le obstoj protikonkurenčnih ravnanj ali sporazumov, ampak tudi trajanje trajajočega protikonkurenčnega ravnanja in obdobje uporabe sporazuma, sklenjenega v nasprotju s pravili o konkurenci.

Poleg tega je lahko taka kršitev ne le posledica ločenega dejanja, ampak celega niza dejanj ali tudi trajajočega ravnanja. Te razlage ni mogoče ovreči z utemeljitvijo, da lahko tudi eden ali več elementov tega niza dejanj ali trajajočega ravnanja sam po sebi in ločeno pomeni kršitev navedene določbe. Kadar se različna dejanja z istim ciljem izkrivljanja konkurence na skupnem trgu uvrščajo v celovit načrt, lahko Komisija pripiše odgovornost za ta dejanja glede na sodelovanje pri kršitvi kot celoti.

V zvezi z neobstojem dokaza glede obstoja sporazuma v nekih določenih obdobjih ali vsaj glede tega, da je neko podjetje ta sporazum izvajalo v danem obdobju, to, da dokaz o kršitvi ni bil predložen za neka določena obdobja, ne preprečuje, da bi se kršitev štela za podano v širšem časovnem okviru kot ta obdobja, če ta ugotovitev temelji na objektivnih in skladnih indicih. V okviru kršitve, ki traja več let, tudi dejstvo, da se zunanji znaki kartela pojavljajo v različnih časovno bolj ali manj oddaljenih obdobjih, ne vpliva na njegov obstoj, če različni ukrepi, ki so del te kršitve, uresničujejo samo en cilj in se umeščajo v okvir enotne in trajajoče kršitve. V zvezi s tem je za presojo, ali je kršitev enotna, upoštevnih več meril, in sicer enakost ciljev zadevnih ravnanj, enakost zadevnih proizvodov in storitev, enakost podjetij, ki so sodelovala pri kršitvi, in enak način njene izvedbe. Poleg tega je pri tej presoji mogoče upoštevati tudi dejstvi, da gre za iste fizične osebe, ki zastopajo podjetja, in da se zadevna ravnanja izvajajo na istem ozemlju.

Tako lahko Komisija pri trajajoči kršitvi domneva, da kršitev – ali sodelovanje podjetja pri kršitvi – ni bila prekinjena, čeprav nima dokazov o kršitvi za določena obdobja, če različna ravnanja, ki so del te kršitve, uresničujejo samo en cilj in se umeščajo v okvir enotne in trajajoče kršitve, pri čemer mora taka ugotovitev temeljiti na objektivnih in skladnih indicih, ki dokazujejo obstoj celovitega načrta. Kadar so ti pogoji izpolnjeni, pojem trajajoče kršitve Komisiji tako omogoča, da naloži globo za celotno upoštevano obdobje kršitve in določi dan, ko začne teči zastaralni rok, to je dan, ko je trajajoča kršitev prenehala. Vendar lahko podjetja, ki so obtožena sklenitve tajnega dogovora, poskusijo to domnevo ovreči z navajanjem indicev ali dokazov o tem, da, nasprotno, kršitve – ali njihovega sodelovanja pri kršitvi – v teh obdobjih ni bilo.

Poleg tega je pojem ponavljajoče se kršitve različen od pojma trajajoče kršitve, saj to razlikovanje potrjuje uporaba veznika „ali“ v členu 25(2) Uredbe št. 1/2003.

Če je torej mogoče dokazati, da je bila udeležba podjetja pri kršitvi prekinjena in da ima kršitev, ki jo je podjetje storilo pred tem obdobjem in po njem, enake značilnosti, ki jih je treba med drugim presojati z vidika enakosti ciljev zadevnih ravnanj, zadevnih proizvodov, podjetij, ki so sodelovala pri tajnem dogovoru, glavnih načinov njegovega izvajanja, vpletenih fizičnih oseb, ki so delovale v imenu podjetij, in ne nazadnje geografskega področja uporabe navedenih ravnanj, je treba zadevno kršitev opredeliti kot enotno in ponavljajočo se kršitev. Komisija v takem primeru ne more naložiti globe za obdobje, v katerem je bila kršitev prekinjena. Poleg tega v skladu z določbami člena 25(1)(b) Uredbe št. 1/2003 trajanje prekinitve ne sme biti daljše od petih let, saj bi v tem primeru naložitev globe za obdobje kršitve pred to prekinitvijo dejansko zastarala.

(Glej točke od 190 do 201.)