Keywords

Summary



Keywords

1. Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Meje – Opredelitev predmeta vprašanja

(člen 234 ES)

2. Vprašanja za predhodno odločanje – Dopustnost – Meje – Očitno neupoštevna vprašanja in hipotetična vprašanja, postavljena v kontekstu, v katerem je koristen odgovor izključen

(člen 234 ES)

3. Mednarodni sporazumi – Sporazum o sodelovanju med EGS in državami članicami Kartagenskega sporazuma – Klavzula o priznavanju največjih ugodnosti – Neposredni učinek – Neobstoj

(Sporazum o sodelovanju med EGS in državami članicami Kartagenskega sporazuma, člen 4; Uredba Sveta št. 1591/84)

Summary

1. Sodišče v skladu s členom 234 ES ni pristojno, da uporabi predpis Skupnosti za določen spor in s tem opredeli določbo nacionalnega prava glede na ta predpis, vendar lahko v okviru sodnega sodelovanja, ki je uvedeno s tem členom, na podlagi vsebine spisa nacionalnemu sodišču da na voljo elemente razlage prava Skupnosti, s katerimi bi si lahko pomagalo pri presoji učinkov te določbe.

(Glej točko 24.)

2. Za vprašanja v zvezi z razlago prava Skupnosti, ki jih nacionalna sodišča zastavijo v pravnem in dejanskem okviru, ki so ga pristojna opredeliti sama in katerega pravilnosti Sodišče ne preizkuša, velja domneva upoštevnosti. Zavrnitev predloga nacionalnega sodišča za sprejetje predhodne odločbe je mogoča samo, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Skupnosti nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora v postopku o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo pravnih in dejanskih elementov, ki so potrebni za to, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo koristne odgovore.

(Glej točko 27.)

3. Člen 4 Sporazuma o sodelovanju med Evropsko gospodarsko skupnostjo na eni strani ter Kartagenskim sporazumom in njegovimi državami članicami – Bolivijo, Kolumbijo, Ekvadorjem, Perujem in Venezuelo – na drugi, ki je bil potrjen z Uredbo št. 1591/84, ki je določba, ki med pogodbenicami določa obravnavo po načelu največjih ugodnosti, ni tak, da bi se z njim posameznikom podeljevale pravice, ki bi jih lahko uveljavljali pred sodišči države članice.

Razlaga, ki jo je Sodišče sprejelo v sodbi z dne 1. marca 2005 v zadevi Van Parys (C‑377/02) glede neobstoja neposrednega učinka klavzule o priznavanju največjih ugodnosti iz Okvirnega sporazuma o sodelovanju med Evropsko gospodarsko skupnostjo ter Kartagenskim sporazumom in njegovimi državami članicami, in sicer Bolivijo, Kolumbijo, Ekvadorjem, Perujem in Venezuelo, ki je bil v imenu Skupnosti potrjen s Sklepom 98/278 in ki je nasledil navedeni sporazum o sodelovanju, velja tudi za člen 4 zadnjenavedenega sporazuma. Čeprav je besedilo klavzule o priznavanju največjih ugodnosti v Okvirnem sporazumu o sodelovanju drugačno od besedila te klavzule v Sporazumu o sodelovanju, pa je mogoče to drugačno besedilo zadnjega šteti za element, zaradi katerega je potrebna drugačna razlaga glede njenega morebitnega neposrednega učinka le, če je iz splošne sistematike sporazumov in njunega namena razvidna volja pogodbenic, da so s tem različnim besedilom hotele členu 4 Okvirnega sporazuma o sodelovanju odvzeti neposredni učinek, ki naj bi ga prej priznale členu 4 Sporazuma o sodelovanju.

Okvirni sporazum o sodelovanju in zlasti njegov člen 4 pa nimata značilnosti, iz katerih bi bilo razvidno, da so pogodbenice postavljene v položaj, ki je manj ugoden od položaja, ki so ga imele na podlagi Sporazuma o sodelovanju, zlasti glede klavzule o priznavanju največjih ugodnosti. Nasprotno, iz primerjave teh dveh sporazumov je razvidna progresivna krepitev intenzivnosti sodelovanja, h kateremu sta se stranki zavezali.

(Glej točke 38, 39, 42, 44 in 45 ter izrek.)