ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: Ali je treba pravico do prostega gibanja vseh državljanov Unije, določeno v členu 21(1) PDEU in členu 45(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (2), zlasti ob upoštevanju načela odsotnosti kontrole oseb na notranjih mejah, določenega v členu 22 Uredbe (EU) 2016/399 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o Zakoniku Unije o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah), razlagati tako, da ta obsega pravico osebe, da se je na notranjih mejah ne kontrolira, razen v okviru pogojev in izjem, navedenih v Pogodbah in zlasti Uredbi (EU) 2016/399 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o Zakoniku Unije o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah)?
1.

Ali je zato, da se lahko šteje, da ima družba, ki opravlja dobavo blaga na ozemlju države članice, ki ni država, v kateri ima sedež ekonomske dejavnosti, v skladu s členom 44, drugi stavek, Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1) in členom 11 Uredbe Sveta št. 282/2011, stalno poslovno enoto v državi, v kateri opravlja dobavo blaga, nujno, da ji pripadajo človeški in tehnični viri, ki jih uporablja na ozemlju te države, oziroma zadostuje, da ima ta družba neposreden in trajen dostop do takih človeških in tehničnih virov prek druge odvisne družbe, katero obvladuje, ker ima v lasti večino njenih družbenih deležev?
4.

Napačna uporaba prava pri ugotovitvi, da Komisija ni bila zavezana razkriti podatkov o nelojalno znižanih prodajnih in ciljnih cenah glede srbskega izvoznika. Natančneje, Splošno sodišče naj bi: 4.1. napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da pravica Eurofer do obrambe ni zahtevala razkritja podatkov o nelojalno znižanih prodajnih in ciljnih cenah; 4.2. napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da se pritožnica v protidampinški preiskavi ne more opreti na zahteve, ki izhajajo iz spoštovanja pravice do obrambe; in 4.3. napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da je bilo z izpodbijano uredbo spoštovano načelo dobrega upravljanja iz člena 41 Listine o temeljnih pravicah.
5.

Ali so odgovori na vprašanja enaki z vidika členov 63(1) in 65(1)(a) Pogodbe o delovanju Evropske unije glede na zakonodajo, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki je ponovljena ali ne v konvenciji o izogibanju dvojnega obdavčevanja ter v skladu s katero davčni zavezanec pri izračunu njegovega davka na dohodke v državi stalnega prebivališča izgubi del deleža dohodka, ki je oproščen davka, in drugih osebnih davčnih ugodnosti (kot sta znižanje davka za dolgoročno varčevanje, in sicer premije, plačane na podlagi individualne pogodbe o življenjskem zavarovanju, in znižanje davka za stroške, namenjene zmanjšanju porabe energije), ker je v zadevnem letu prejel tudi prihodke od oddajanja v najem nepremičnine, katere lastnik je v drugi državi članici, ki so bili obdavčeni v tej državi?
a)

Ali to, da je romunska država sprejela zakonodajo, ki v korist dveh družb, katerih kapital je v večinski lasti države, določa: a.1. dodelitev prednostnega dostopa do distribucije in obveznost operaterja prenosnega sistema, da kupuje pomožne storitve od teh družb, in a.2. dodelitev zajamčenega dostopa do električnega omrežja za električno energijo, ki jo proizvajata navedeni družbi, s čimer se tema družbama zagotavlja neprekinjeno delovanje, pomeni državno pomoč v smislu člena 107 PDEU, in sicer, ali gre za ukrep, ki ga financira država oziroma se financira z državnimi viri; ali je selektiven in ali lahko vpliva na trgovino med državami članicami? Če je odgovor pritrdilen, ali je za tako državno pomoč veljala obveznost obvestitve iz člena 108(3) PDEU?
5.

Če Direktiva PNR ni v nasprotju z nadrejenim pravom (glej sklep Verwaltungsgericht Wiesbaden (upravno sodišče v Wiesbadnu, Nemčija) z dne 13. maja 2020, št. zadeve 6 K 805/19.WI) in se zato uporablja: (a) Ali je treba člen 7(4) in (5) Direktive PNR razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi države članice (v tem primeru: člen 6(4) FlugDaG), ki organom zadevne države članice, če ti organi izvajajo kazenski pregon, omogoča, da posredovane podatke PNR obdelujejo tudi za druge namene in ne samo za preprečevanje, odkrivanje, preiskovanje in pregon terorističnih in hudih kaznivih dejanj, če iz ugotovitev, tudi na podlagi drugih informacij, izhaja sum storitve nekega drugega kaznivega dejanja (tako imenovani „dodatni ulov“)? (b) Ali je praksa države članice, da na seznam pristojnih organov na podlagi člena 7(1) Direktive PNR uvrsti organ (v tem primeru: Bundesamt für Verfassungsschutz (zvezni urad za ustavno varstvo, Nemčija)), ki na podlagi nacionalnega prava (v tem primeru: člen 5(1) v povezavi s členom 3(1) Gesetz über die Zusammenarbeit des Bundes und der Länder in Angelegenheiten des Verfassungsschutzes und das Bundesamt für Verfassungsschutz (zakon o sodelovanju zveze in dežel na področju ustavnega varstva in o zveznem uradu za ustavno varstvo)) zaradi nacionalnega načela ločevanja pristojnosti nima policijskih pooblastil, združljiva s členom 7(2) Direktive PNR?
4

Ali člen 49 ter člen 63(1) in (2) Pogodbe o delovanju Evropske unije, člen 1(1)(b) in (3) ter člen 5 Direktive 2011/96/ЕS in člen 4(1)(d) Direktive 2003/49/ЕS nasprotujejo nacionalni ureditvi, kot je ureditev iz člena 195(1), člena 200(2) ZKPO in člena 200a(1) in (5), točka 4, ZKPO (razveljavljen) v vsakokratnih različicah, ki so veljale [od] 1. januarja 2011 do 1. januarja 2015, in člena 195(1), (6), točka 3, in (11), točka 4, ZKPO v različici, ki je veljala po 1. januarju 2015, in davčni praksi, v skladu s katero se neplačane obresti iz brezobrestnega posojila, ki ga je matična družba s sedežem v drugi državi članici odobrila odvisni družbi rezidentki in ki zapade 60 let od 22. novembra 2013, obdavčijo s pri viru odtegnjenim davkom?
5.

Ali je treba člen 10(2)(s) Direktive 2008/48/ES razlagati tako, (a) da je treba v kreditni pogodbi navesti tudi pravice pogodbenih strank do odstopa od kreditne pogodbe, ki jih ureja nacionalno pravo, zlasti tudi pravico posojilojemalca do odstopa od posojilne pogodbe, sklenjene za določen čas, iz pomembnega razloga v skladu s členom 314 BGB, in da je treba izrecno navesti člen, ki določa to pravico do odstopa? (b) (Če je odgovor na zgoraj navedeno točko (a) nikalen): da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, na podlagi katere je navedba posebne nacionalne pravice do odstopa informacija, ki se mora vključiti, v smislu člena 10(2)(s) Direktive 2008/48/ES? (c) da je treba v kreditni pogodbi pri vseh pravicah strank kreditne pogodbe do odstopa opozoriti na rok in obliko obvestila o odstopu, ki sta predpisana za uveljavljanje pravice do odstopa od pogodbe?
1.

Ali načelo „ne bis in idem“ nasprotuje izdaji evropskega naloga za prijetje v smislu Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ (1) z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami, in to ob upoštevanju člena 50 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, kadar je bilo v kazenski zadevi pravnomočno razsojeno z oprostilno sodbo ali sodno odločbo o ustavitvi postopka, če sta bili ti odločbi sprejeti na podlagi amnestije, ki jo je zakonodajalec po pravnomočnosti teh odločb razveljavil, in v skladu z nacionalnim pravnim redom razveljavitev take amnestije povzroči razglasitev ničnosti odločb javnih organov, če so bile sprejete in obrazložene na podlagi amnestij in pomilostitev, ter so s tem odpravljene zakonske ovire za kazenski pregon, ki so temeljile na tako razveljavljeni amnestiji, in to brez posebne sodne odločbe ali sodnega postopka?
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: Katero pravno merilo je treba uporabiti v okviru preizkusa individualne narave na podlagi člena 4(2)(b) in člena 6(1) Uredbe (ES) št. 6/2002 pri določitvi celotnega vtisa v primeru sestavnega dela, ki je – kot na primer del karoserije vozila – vgrajen v kompleksni izdelek? Ali se lahko pri tem upošteva zlasti to, ali se izgled sestavnega dela, kot ga zaznava seznanjeni uporabnik, ne izgubi popolnoma v izgledu kompleksnega izdelka, ampak ima do neke mere samostojno in zaključeno obliko, ki omogoča opredelitev estetskega celotnega vtisa, ki ni odvisen od celotne oblike?
1.

Ali je člen 13(2) in (6) Direktive 2012/34 (1) (člen 15(5) in (6) Uredbe 2017/2177 (2)) mogoče uporabiti tako, da lahko regulatorni organ lastniku infrastrukture, ki ni upravljavec objekta za izvajanje železniških storitev, naloži obveznost zagotavljanja dostopa do storitev?
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: Ali člen 167 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero pravice do odbitka davka ni mogoče uveljavljati za davčno obdobje, v katerem je bilo plačilo izplačano, kadar obveznost obračuna davka za dobavitelja ali izvajalca storitve nastane šele ob prejemu plačila, storitev pa je bila opravljena že v preteklem davčnem obdobju in uveljavljanje pravice do odbitka davka za to preteklo davčno obdobje v skladu z nacionalnim pravom zaradi zastaranja ni več možno?
1.

Ali je treba pravilo 3(a) Splošnih pravil za razlago [kombinirane nomenklature] Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2015/1754 (1) z dne 6. oktobra 2015 o spremembi Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi razlagati tako, da je za namen uvrstitve proizvodov, kakršni so proizvodi, obravnavani v postopku v glavni stvari, ki so sestavljeni iz različnih materialov, „tarifna številka, v kateri je najbolj konkretno ali najbolj natančno poimenovanje za proizvod“ vedno tarifna številka, pod katero spada po količini (obsegu) prevladujoči material, ali pa je taka razlaga mogoča samo, če je količina (obseg) kot merilo, s katerim je proizvod najbolj natančno poimenovan ter najbolj jasno in kompletno opisan, določena pod samo tarifno številko?
Tožba, vložena 29. januarja 2020 – Evropska komisija/Helenska republika

(Zadeva C-51/20)

(2020/C 87/22)

Jezik postopka: grščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: A. Bouchagiar in B. Stromsky)

Tožena stranka: Helenska republika

Predlogi tožeče stranke

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da Helenska republika s tem, da ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za izvršitev sodbe Sodišča z dne 9. novembra 2017 v zadevi C-481/16, Komisija/Grčija, EU:C:2017:845, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi te sodbe in na podlagi člena 260(1) PDEU,

— odredi, da mora Helenska republika Komisiji plačati denarno kazen v višini 26 697,89 EUR za vsak dan zamude pri izvršitvi sodbe Sodišča z dne 9. novembra 2017 v zadevi C-481/16 za obdobje od dneva, ko bo razglašena sodba v tej zadevi, do dneva, ko bo sodba z dne 9. novembra 2017 v celoti izvršena,

— odredi, da mora Helenska republika Komisiji plačati pavšalni znesek, ki se določi tako, da se dnevni znesek v višini 3 709,23 EUR pomnoži s številom dni, minulih od izdaje sodbe z dne 9. novembra 2017 do dneva izdaje sodbe v tej zadevi,

— Helenski republiki naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Helenska republika bi morala v skladu s sklepom Evropske komisije z dne 27. marca 2014 v zadevi SA.34572 v štirih mesecih izterjati nezdružljive pomoči, ki so bile dodeljene družbi Larco, in Komisijo pravno zadostno obvestiti o sprejetju ukrepov, potrebnih za ta namen. Pri zadevnih pomočeh je šlo za državno poroštvo v korist družbe Larco za leta 2008, 2010 in 2011 in za sodelovanje države pri povečanju kapitala te družbe v letu 2009.

Komisija je 2. septembra 2016 pri Sodišču vložila tožbo zaradi kršitve člena 108(2) PDEU (zadeva C-481/16). Sodišče je 9. novembra 2017 odločilo, da Helenska republika s tem, da v določenem roku ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za izvršitev sklepa Komisije, in s tem, da Komisije ni obvestila o ukrepih, sprejetih na podlagi tega sklepa, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi členov 3 in 5 zadevnega sklepa ter na podlagi Pogodbe o delovanju Evropske unije.

Helenska republika s tem, da ni sprejela ukrepov za izvršitev sodbe Sodišča z dne 9. novembra 2017, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi samega sklepa in na podlagi člena 260(1) Pogodbe o delovanje Evropske unije.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Düsseldorf (Nemčija) 7. januarja 2020 – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Vodaphone GmbH

(Zadeva C-5/20)

(2020/C 137/41)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberlandesgericht Düsseldorf

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka, pritožnik in nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

Tožena stranka, pritožnica in nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Vodaphone GmbH

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali je treba člen 3(1) Uredbe 2015/2120 (1) razlagati tako, da pravica končnih uporabnikov, da prek svoje storitve dostopa do interneta uporabljajo terminalsko opremo po lastni izbiri, vključuje tudi pravico, da storitev dostopa do interneta preko terminalske opreme, ki je neposredno priključena na mrežni vmesnik javnega telekomunikacijskega omrežja (na primer pametni telefon, tablični računalnik), uporabljajo tudi z drugo terminalsko opremo (drug tablični računalnik ali pametni telefon) (deljenje internetne povezave oziroma tethering)?

2. Če je treba na prvo vprašanje odgovoriti pritrdilno: ali je treba člen 3(1) in (2) te uredbe razlagati tako, da gre za nedopustno omejitev izbire terminalske opreme končnega uporabnika, če deljenje internetne povezave ni niti prepovedano s pogodbo niti tehnično omejeno, vendar porabljena količina podatkov zaradi pogodbenega dogovora o deljenju internetne povezave – v nasprotju s količino podatkov, ki se porabi brez deljenja internetne povezave – ni vključena v ponudbo z ničelno tarifo, ampak se všteje v količino podatkov, ki je vključena v osnovni tarifi, in se ob prekoračitvi posebej obračuna?

(1) Uredba (EU) 2015/2120 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 o določitvi ukrepov v zvezi z dostopom do odprtega interneta in spremembi Direktive 2002/22/ES o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami ter Uredbe (EU) št. 531/2012 o gostovanju v javnih mobilnih komunikacijskih omrežjih v Uniji (UL 2015, L 310, str. 1) (ABl. 2015, L 310, S. 1.)
C 68/38

Tožba, vložena 10. januarja 2020 – Evropska komisija/Helenska republika

(Zadeva C-11/20)

(2020/C 68/41)

Jezik postopka: grščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: A. Bouchagiar in Th. Ramopoulos)

Tožena stranka: Helenska republika

Predloga tožeče stranke

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da Helenska republika s tem, da v določenem roku ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za izvršitev Sklepa Komisije z dne 7. decembra 2011 v zadevi SA.28864 o pomočeh v obliki nadomestil, ki jih je grška kmetijska zavarovalna organizacija (ELGA) izplačala v letih 2008 in 2009, oziroma vsekakor s tem, da Komisiji ni ustrezno sporočila, katere ukrepe v smislu člena 4 Sklepa je sprejela, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi členov 2, 3 in 4 tega sklepa ter na podlagi Pogodbe o delovanju Evropske unije;

— Helenski republiki naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Helenska republika bi morala v skladu s Sklepom Evropske komisije z dne 7. decembra 2011 v zadevi SA.28864 v štirih mesecih izterjati nezdružljive pomoči, ki so bile odobrene prek grške kmetijske zavarovalne agencije (ELGA) v letih 2008 in 2009, ter Evropsko komisijo pravno zadostno obvestiti o ukrepih, potrebnih za to izterjavo.

Helenska republika pa navedenih pomoči ni izterjala v roku štirih mesecev, kot bi morala. Poleg tega Helenska republika še vedno ni sprejela ukrepov, potrebnih za izvršitev sklepa. Helenska republika vsekakor Evropske komisije ni pravno zadostno obvestila o ukrepih za izvršitev sklepa.
2.

Ali so stroški podaljšanja kredita zajeti s pojmom „skupni stroški kredita za potrošnika“, opredeljenim v členu 3(g) Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS, v primeru, kakršen je obravnavani, če so klavzule o podaljšanju kredita del klavzul in pogojev kreditne pogodbe, o katerih sta se dogovorila dajalec in jemalec kredita?
C 95/14

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Supremo (Španija) 12. decembra 2019 – Bankia S.A./Unión Mutua Asistencial de Seguros (UMAS)

(Zadeva C-910/19)

(2020/C 95/15)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Supremo

Stranki v postopku v glavni stvari

Vlagateljica kasacijske pritožbe: Bankia S.A.

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Unión Mutua Asistencial de Seguros (UMAS)

Vprašanji za predhodno odločanje

Sodišču Evropske unije se na podlagi člena 267 PDEU predložita v predhodno odločanje ti vprašanji v zvezi z razlago členov 3(2) in 6 Direktive 2003/71/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o prospektu, ki se objavi ob javni ponudbi ali sprejemu vrednostnih papirjev v trgovanje in o spremembi Direktive 2001/34/ES:

1. Ali lahko v primeru, da je javna ponudba za vpis delnic namenjena tako malim vlagateljem kot dobro poučenim vlagateljem in da se izda prospekt za male vlagatelje, tožbo za ugotovitev odgovornosti za prospekt vložita obe vrsti vlagateljev ali samo mali vlagatelji?

2. Če je odgovor na prejšnje vprašanje tak, da jo lahko vložijo tudi dobro poučeni vlagatelji, ali je mogoče oceniti njihovo stopnjo poznavanja ekonomskega položaja izdajatelja javne ponudbe za vpis, ki ni razviden iz prospekta, glede na njihove pravne ali trgovinske odnose z navedenim izdajateljem (lastništvo delnic izdajatelja, sodelovanje v njegovih upravnih organih ipd.)?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 6, str. 356.
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: Ali iz meril za izračun popravljene kvote („corrected eligibility ratio“), določenih za države članice v predlogi, ki jo je pripravila Evropska komisija, za toploto, dovedeno iz naprav, za katere ne velja obveznost trgovanja s pravicami do emisije, izhaja, da je treba to kvoto uporabiti za skupno toploto, proizvedeno v napravi, za katero velja obveznost trgovanja s pravicami do emisije, tudi tedaj, če je možno dovedeno toploto jasno pripisati enemu od več določljivih in ločenih toplotnih tokov in/ali internim porabnikom toplote znotraj naprave?
C 87/10

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzgericht (Avstrija) 20. decembra 2019 – Titanium Ltd

(Zadeva C-931/19)

(2020/C 87/14)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesfinanzgericht

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Titanium Ltd

Nasprotna stranka: Finanzamt Wien 1/23

Vprašanje za predhodno odločanje (1)

Ali je treba pojem „stalna poslovna enota“ razlagati tako, da morajo biti vedno prisotni človeški in tehnični viri in morajo biti zato v poslovni enoti obvezno prisotni lastni zaposleni izvajalca storitev, ali pa je mogoče v konkretnem primeru obdavčljivega oddajanja nepremičnine, ki je na ozemlju države članice, v najem, pri katerem gre zgolj za pasivno storitev, katere predmet je dopustitev, to nepremičnino, tudi če v njej ni človeških virov, šteti za „stalno poslovno enoto“?

(1) V zvezi z razlago Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. 1) v različici, kot izhaja iz Direktive Sveta 2008/8/ES (UL 2008, L 44, str. 11) in Izvedbene uredbe Sveta (EU) št. 282/2011 z dne 15. marca 2011 o določitvi izvedbenih ukrepov za Direktivo 2006/112 (UL 2011, L 77, str. 1).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 12. decembra 2019 – Novaol Srl/Ministero dell’Economia e delle Finanze in drugi

(Zadeva C-917/19)

(2020/C 95/19)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Novaol Srl

Tožene stranke: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali e del Turismo, Ministero dello Sviluppo Economico

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je – glede na člena 107 in 108 PDEU, Uredbo Sveta (ES) št. 659/1999 (1) z dne 22. marca 1999 in poznejše spremembe, Uredbo Komisije (ES) št. 794/2004 (2) z dne 21. aprila 2004 in druge upoštevne določbe prava [Evropske unije] – državna pomoč, ki mora biti kot taka predhodno priglašena Evropski komisiji, sekundarna zakonodaja, kot je tukaj izpodbijana uredba, sprejeta na podlagi ministrske uredbe št. 37/2015, ki je neposredno vezana na sodbe Consiglio di Stato v zvezi z delno razveljavitvijo predhodnih uredb, ki so bile že priglašene Komisiji, ,retroaktivno‘ vplivala na način uporabe nižje trošarine za biodizelsko gorivo, s čimer je retroaktivno spremenila merila za dodelitev ugodnosti med družbami prosilkami, pri čemer se ni časovno podaljšala veljavnost programa davčnih olajšav?

(1) Uredba Sveta (ES) 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 339).

(2) Uredba Komisije (ES) št. 794/2004 z dne 21. aprila 2004 o izvajanju Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 4, str. 3).
1.

Ali gre za „vmesni let za zvezo“ [neposredni povezovalni let] v smislu člena 2(h) Uredbe (ES) št. 261/2004 (1), tudi kadar je pri enotno rezerviranih letih, pri katerih je načrtovan vmesni postanek na prestopnem letališču zunaj ozemlja Evropske unije, na kraju vmesnega postanka načrtovan daljši postanek in se rezervirani nadaljnji let ne nanaša na prvi let, ki ga je mogoče doseči?
6.

Komisija je ugotovila, da opravljanje veterinarskega poklica na Madžarskem kot zaposlena ali samozaposlena oseba ni zajeto v izjemi iz člena 11(1)(a) Direktive 2003/109/ES. Po njenem mnenju veterinarske dejavnosti, ki jim Madžarska pripisuje značaj javnih pooblastil, ne pomenijo neposrednega in specifičnega sodelovanja pri izvajanju javnih pooblastil ter niso nujno in neločljivo povezane z opravljanjem navedenega poklica, ker so bodisi zgolj pripravljalne in dopolnilne bodisi se opravljajo na podlagi sporazuma ali pod nadzorom javne oblasti.
1.

Ali je treba člen 19(1), drugi pododstavek, v povezavi s členom 2 Pogodbe o Evropski uniji in vrednoto pravne države, ki je v njem izražena, ter člen 6(1) in (2) v povezavi z uvodno izjavo 22 Direktive (EU) 2016/343 (1) Evropskega parlamenta in Sveta razlagati tako, da so zahteve učinkovitega sodnega varstva – vključno z zahtevo po neodvisnosti sodstva – in zahteve, ki izhajajo iz domneve nedolžnosti, kršene, če sodni postopek, kakršen je kazenski postopek, ki teče proti osebi, obdolženi storitve kaznivega dejanja iz člena 177(1) kodeks karny in drugih, poteka tako, da: — je v senatu sodišča sodnik (sodnik občinskega sodišča LK), ki je bil na mesto v tem sodišču z odločbo, ki jo je minister za pravosodje sprejel sam, delegiran iz sodišča, ki je po hierarhiji eno stopnjo nižje, pri čemer ni znano, po katerih merilih se je minister za pravosodje ravnal pri delegiranju tega sodnika, nacionalno pravo pa ne določa sodnega nadzora take odločbe in ministru za pravosodje omogoča, da sodnika v poljubnem trenutku odpokliče z mesta, na katero ga je delegiral?