SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

JULIANE KOKOTT,

predstavljeni 28. februarja 2008 ( 1 )

Zadeva C-164/07

James Wood

proti

Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions

„Člen 12 ES — Diskriminacija glede na državljanstvo — Odškodnina, ki jo izplačuje Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions — Izključitev“

I – Uvod

1. Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na vprašanja diskriminacije glede na državljanstvo pri dodelitvi državne odškodnine žrtvam kaznivih dejanj. Sodišče se je s podobno temo ukvarjalo v zadevi Cowan. ( 2 )

2. Drugače kot v zadevi Cowan se ta primer ne nanaša na odškodnino žrtvam kaznivih dejanj, ki so bila storjena na nacionalnem ozemlju. Nasprotno bo tokrat Sodišče glede na zahteve prava Skupnosti moralo presoditi nacionalno določbo, s katero je predvidena odškodnina tudi za žrtve kaznivih dejanj, storjenih v tujini, vendar le za državljane te države.

II – Pravni okvir

A – Skupnostna ureditev

3. V členu 12(1) ES je določeno: „Kjer se uporablja ta pogodba in ne da bi to vplivalo na njene posebne določbe, je prepovedana vsakršna diskriminacija glede na državljanstvo.“

4. V členu 17 Direktive Sveta 2004/80/ES z dne 29. aprila 2004 o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj ( 3 ) (v nadaljevanju: Direktiva 2004/80) je določeno: „Ugodnejše določbe Če so omenjene določbe držav članic združljive s to direktivo, ta direktiva državam članicam ne preprečuje: (a) uvedbe ali ohranjanja ugodnejših določb v korist žrtev kaznivega dejanja ali drugih oseb, ki jih prizadene kaznivo dejanje; (b) uvedbe ali ohranjanja določb za dodeljevanje odškodnin žrtvam kaznivih dejanj, zagrešenih izven njihovega ozemlja, ali drugim osebam, ki jih prizadene kaznivo dejanje, ob upoštevanju vseh pogojev, ki jih države članice lahko podrobno določijo v ta namen.“

B – Nacionalna ureditev

5. V členu 706-3 francoskega Code de Procédure Pénale je določeno: „Vsakdo, ki je utrpel škodo zaradi naklepnih ali nenaklepnih ravnanj, ki so dejansko stanje kaznivega dejanja, lahko dobi popolno odškodnino za škodo, ki je nastala zaradi kršitve osebne nedotakljivosti, če so izpolnjeni naslednji pogoji: […] […] 3. Prizadeta oseba je francoski državljan ali pa je bilo dejanje storjeno v Franciji in prizadeta oseba — je bodisi državljan države članice Evropske gospodarske skupnosti; — bodisi, s pridržkom mednarodnih pogodb in sporazumov, zakonito prebiva v Franciji v času dejanja ali vložitve prošnje. […]“

III – Dejansko stanje in spor o glavni stvari

6. James Wood je britanski državljan, ki živi v Franciji že več kot dvajset let. Z zunajzakonsko partnerico, ki je francoska državljanka, imata tri skupne otroke, ki imajo prav tako francosko državljanstvo.

7. Eden izmed otrok, hčerka Helena Wood, se je leta 2004 smrtno ponesrečila v prometni nesreči v Avstraliji, kjer je prebivala med prakso.

8. Družina Wood se je obrnila na odbor za odškodnino žrtvam kaznivih dejanj v Nantesu (Commission nantaise d’indemnisation des victimes d’infractions, v nadaljevanju: odbor za odškodnino) in zahtevala odškodnino za premoženjsko in nepremoženjsko škodo, ki jo je utrpela zaradi smrti H. Wood.

9. Odškodninskemu zahtevku matere ter brata in sestre je bilo ugodeno, o višini odškodnine so s pristojnim garancijskim skladom (Fonds de Garantie) sklenili dogovor.

10. Nasprotno pa je garancijski sklad zavrnil odškodnino očetu preminule, ker naj ne bi izpolnjeval pogojev iz člena 706-3 Code de Procédure Pénale. Če se je dogodek, ki je povzročil škodo, zgodil v tujini, imajo v skladu s tem predpisom pravico do odškodnine samo francoski državljani. Ker J. Wood nima francoskega državljanstva kot ostali družinski člani, naj ne bi imel te pravice. Imel bi jo le, če bi se nesreča njegove hčerke zgodila v Franciji.

11. J. Wood je z vlogo z dne 11. januarja 2007 vložil tožbo proti garancijskemu skladu pri odboru za odškodnino Tribunal de Grande Instance de Nantes. V utemeljitev svoje tožbe se je skliceval na člen 7 Pogodbe EGS, ki prepoveduje vsako diskriminacijo glede na državljanstvo.

12. Diskriminacijo vidi v tem, da mu samo na podlagi dejstva, da nima francoskega državljanstva, ni bila dodeljena odškodnina za žrtve, ki je bila dodeljena njegovi zunajzakonski partnerici in njegovima otrokoma, ki so francoski državljani, čeprav že več kot dvajset let živi, dela in plačuje davke v Franciji.

IV – Predlog za sprejetje predhodne odločbe in postopek pred Sodiščem

13. Z odločbo z dne 16. marca 2006 je odbor za odškodnino Tribunal de Grande Instance de Nantes prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil to vprašanje: „Ali so z vidika splošnega načela prepovedi diskriminacije glede na državljanstvo, določenega v členu 7 Rimske pogodbe, določbe člena 706-3 francoskega Code de Procédure Pénale združljive s pravom Skupnosti, če državljan Evropske skupnosti, ki prebiva v Franciji in je oče otroka s francoskim državljanstvom, ki je preminil zunaj nacionalnega ozemlja, ne dobi odškodnine, ki jo izplačuje Fonds de Garantie, zgolj zaradi državljanstva?“

14. V postopku pred Sodiščem sta poleg tožeče in tožene stranke iz postopka v glavni stvari podali pisna in ustna stališča tudi francoska vlada in Komisija. Poleg tega sta predložili pisna stališča tudi italijanska in portugalska vlada.

V – Presoja

A – Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe

15. Pred preučitvijo vprašanja za predhodno odločanje je treba na kratko obravnavati dva vidika dopustnosti predloga za sprejetje predhodne odločbe.

1. Razlaga vprašanja za predhodno odločanje

16. Vprašanje za predhodno odločanje se nanaša na člen 7 Pogodbe EGS. Prepoved diskriminacije glede na državljanstvo je sedaj z istim besedilom v členu 12(1) Pogodbe o ustanovitvi Evropske Skupnosti. Člen 12(1) ES velja tudi ratione temporis za ta primer. V nadaljevanju se bo torej obravnavalo člen 12(1) ES.

17. Glede na besedilo vprašanja za predhodno odločanje je poleg tega treba v pojasnilo opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišče na podlagi člena 234 ES v postopku za predhodno odločanje ni pristojno za odločanje o združljivosti nacionalnega ukrepa s pravom Skupnosti. Vendar pa lahko da predložitvenemu sodišču vse napotke za razlago prava Skupnosti, ki mu bodo omogočili presojo vprašanja združljivosti pri odločanju v postopku, ki je pri tem sodišču v teku. ( 4 )

18. Vprašanje za predhodno odločanje je torej treba razlagati tako, da se nanaša na razlago člena 12(1) ES.

2. Upravičenost odbora za odškodnino do predložitve

19. Poleg tega bi se lahko zastavilo vprašanje, ali je odbor za odškodnino, ki je Sodišču predložil obravnavani predlog za sprejetje predhodne odločbe, sploh sodišče, ki je upravičeno do predložitve, v smislu člena 234 ES. V zvezi s tem se lahko opozori na sklepne predloge v zadevi Cowan, v katerih je generalni pravobranilec z obširno utemeljitvijo ustrezno ugotovil, da je tak odbor sodišče v smislu člena 234 ES. ( 5 ) Pri tem je utemeljil, da je tak odbor neodvisna institucija, ki odloča v sporih o zahtevku za odškodnino žrtvam; ustanovljena je na zakonski podlagi in oblikovana kot obvezna sodna instanca ter sprejema svoje odločitve na podlagi uporabe pravnih pravil, in sicer Code de procédure pénale.

3. Vmesni sklep

20. Predlog za sprejetje predhodne odločbe odbora za odškodnino Tribunal de Grande Instance de Nantes je torej dopusten.

B – Presoja utemeljenosti vprašanja za predhodno odločanje

21. Obravnavani predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na vprašanje, ali je treba člen 12(1) ES razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki določa odškodnino za žrtve kaznivih dejanj, storjenih v tujini, samo za lastne državljane in jo s tem odreka državljanom drugih držav članic, ki imajo na ozemlju te države svoje prebivališče.

22. Pred preučitvijo posledic za nacionalno ureditev, ki izhajajo iz člena 12(1) ES, je treba obravnavati Direktivo 2004/80.

1. Direktiva 2004/80 o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj

23. Portugalska in italijanska vlada pravilno opozarjata, da področje odškodnin žrtvam kaznivih dejanj, storjenih zunaj državnega ozemlja države članice, ni usklajeno. Na tematskem področju odškodnin žrtvam kaznivih dejanj sicer obstaja pravni akt Skupnosti, to je Direktiva 2004/80. V členu 17 te direktive pa je vendarle pojasnjeno, da ta direktiva državam članicam ne preprečuje uvedbe ali ohranjanja določb za dodeljevanje odškodnin žrtvam kaznivih dejanj, storjenih zunaj njihovega ozemlja, ali drugim osebam, ki jih prizadene kaznivo dejanje.

24. Obe vladi na podlagi te pristojnosti držav članic sklepata, da na tem področju iz prava Skupnosti ne izhajajo nobene zahteve glede ureditev držav članic. Ta zaključek pa vendarle ne more izhajati iz pristojnosti držav članic.

25. Kajti ravno na področjih, ki še spadajo v pristojnost držav članic, morajo te izvrševati svoje pristojnosti ob spoštovanju prava Skupnosti. ( 6 ) Zato je v nadaljevanju treba preučiti, ali iz prepovedi diskriminacije iz člena 12 ES izhajajo zahteve in, če izhajajo, katere.

2. Področje uporabe prepovedi diskriminacije

26. V členu 12(1) ES je, kjer se uporablja ta pogodba, prepovedana vsakršna diskriminacija glede na državljanstvo. V nadaljevanju je torej najprej treba preučiti, ali okoliščine iz obravnavanega primera spadajo na področje uporabe Pogodbe.

27. Med položaji, ki v skladu s sedaj že ustaljeno sodno prakso sodijo na področje uporabe prava Skupnosti, so tisti v zvezi z izvajanjem temeljnih svobod, ki so zagotovljene s Pogodbo, zlasti svobod v zvezi s prostim gibanjem in prebivanjem na ozemlju držav članic, kot ju podeljuje člen 18 ES. ( 7 )

28. Obravnavani primer sodi na področje uporabe Pogodbe bodisi zato, ker se je J. Wood preselil v Francijo in tam opravlja gospodarsko dejavnost, bodisi zato, ker je kot državljan Unije izvrševal svojo pravico do prostega gibanja.

29. Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe ne izhajajo podrobni podatki o poklicnem položaju J. Wooda. Samo na enem mestu uveljavlja, da naj bi živel in delal v Franciji že več kot dvajset let. Ni pa natančneje pojasnjeno, ali opravlja dejavnost kot zaposlena ali samozaposlena oseba. Prav tako ni jasno, ali so te trditve nesporne ali pa le povzemajo trditve tožeče stranke.

30. Če se izhaja iz teh navedb, je J. Wood v času, ko se je postavilo vprašanje pravice do odškodnine, glede na vrsto svoje poklicne dejavnosti izvrševal bodisi pravico do prostega gibanja delavcev v skladu s členom 39 ES ali pa pravico do ustanavljanja v skladu s členom 43 ES.

31. Če bi se v postopku pred predložitvenim sodiščem izkazalo, da J. Wood ni bil zaposlen, bi zadeva spadala na področje uporabe Pogodbe v smislu člena 12 ES na podlagi določb Pogodbe o državljanstvu Unije (člen 18 ES). Kajti v skladu s sodno prakso spada državljan Unije, ki je izvrševal svojo pravico do prostega gibanja, na področje uporabe Pogodbe in se lahko sklicuje na splošno prepoved diskriminacije iz člena 12(1) ES.

32. Namen statusa državljana Unije je namreč, da postane temeljni status državljanov držav članic, ki omogoča tistim državljanom, ki so v enakem položaju, da se jih na področju uporabe ratione materiae Pogodbe neodvisno od njihovega državljanstva in brez poseganja v izjeme, ki so izrecno predvidene v zvezi s tem, pravno enako obravnava. ( 8 )

33. Naloga predložitvenega sodišča bo pojasniti, ali spada obravnavani primer konkretno na področje uporabe Pogodbe na podlagi člena 39 ES, 43 ES ali 18 ES.

34. Vsekakor je treba zaključiti, da položaj J. Wooda spada na področje uporabe Pogodbe in da se tako lahko sklicuje na svojo pravico, da ni diskriminiran glede na državljanstvo.

3. Neenako obravnavanje

35. V nadaljevanju je treba preučiti, ali je bil J. Wood diskriminiran glede na svoje državljanstvo. Garancijski sklad meni, da ne gre za neenako obravnavanje. To med drugim utemeljuje s tem, da bi J. Wood dobil odškodnino, če bi se odpovedal britanskemu državljanstvu in pridobil francosko.

36. Prepoved diskriminacije v skladu z ustaljeno sodno prakso zahteva, naj se enaki položaji ne obravnavajo različno in naj se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je tako obravnavanje objektivno utemeljeno. ( 9 )

37. Da se v tem primeru enaka položaja obravnavata različno, postane jasno, če se položaj J. Wooda primerja s položajem njegove francoske zunajzakonske partnerice. Oba živita že več kot dvajset let skupaj v Franciji in sta izgubila hčerko na podlagi kaznivega dejanja, ki je bilo storjeno v tujini. Sta v enakem sorodstvenem razmerju do preminule in sta tako utrpela enako škodo.

38. Razen državljanstva se tako J. Wood in njegova zunajzakonska partnerica glede pogojev za pravico do odškodnine ne razlikujeta. Vendarle pa je odškodnino dobila samo zunajzakonska partnerica, J. Wood pa ne.

39. Enaka položaja sta torej različno obravnavana. Ker različno obravnavanje izrecno izhaja iz merila državljanstva, gre za neposredno diskriminacijo. Za obstoj diskriminacije je tako – nasprotno kot trdi tožena stranka – brezpredmetno, da bi J. Wood lahko pridobil pravico do odškodnine z zamenjavo državljanstva.

4. Utemeljitev

40. Tako je treba le še preučiti, ali se lahko to diskriminacijo utemelji.

41. Različno obravnavanje je utemeljeno le, če temelji na objektivnih ugotovitvah, ki niso odvisne od državljanstva in so sorazmerne glede na legitimen cilj, ki ga zasleduje nacionalno pravo. ( 10 )

42. Ali je nacionalna ureditev, ki diskriminira neposredno glede na državljanstvo, sploh lahko utemeljena, je vprašljivo. ( 11 ) Tega na tem mestu ni treba obravnavati, ker, tudi če se izhaja iz možnosti take utemeljitve, je v obravnavanem primeru utemeljitev treba zavrniti.

43. Portugalska vlada vidi utemeljitev v ideji nacionalne solidarnosti, tako da lahko država članica omeji odškodnino za kazniva dejanja, storjena zunaj njenega ozemlja, na svoje državljane.

44. Francoska vlada sama priznava, da bi J. Wood po njenem mnenju moral prejeti odškodnino tako kot njegova žena in otroka. Za merilo državljanstva kot pogoj za dodelitev odškodnine torej ne navaja nobene utemeljitve.

45. Vendar pa opozarja na finančno breme in breme za celotno raven odškodninskega sistema, ki bi bilo posledica neomejenega dodeljevanja odškodnin žrtvam. Sistem za odškodnino žrtvam naj bi bil v Franciji namreč še zlasti velikodušen in naj bi predvideval takšno pravico v posebno velikem številu primerov. Tako ne dobijo odškodnine samo neposredne žrtve kaznivih dejanj, ampak tudi posredne žrtve, pri čemer se pojem posredne žrtve prav tako posebej široko razlaga.

46. Brez omejitve bi lahko vsak državljan druge države članice, ki je bil le za kratek čas v Franciji v okviru turističnega bivanja, tam zahteval odškodnino za žrtve za primer, da bi bila med njegovim bivanjem v Franciji oseba, ki mu je blizu, v njegovi državi izvora ali v tretji državi žrtev kaznivega dejanja.

47. Sodišče je v določenih primerih priznalo, da lahko država članica dodeljevanje določenih socialnih dajatev, ki bi lahko pomenilo prekomerno obremenitev, pogojuje s tem, da obstaja dejanska povezava med osebo in državo ( 12 ), določena stopnja vključenosti v družbo te države članice ( 13 ) ali posebna povezanost z njo ( 14 ). Tako je na primer v sodbi Bidar v zvezi s pomočjo za stroške za vzdrževanje študentov ugotovilo, da je dovoljeno, da vsaka država članica zagotovi, da dodelitev pomoči za kritje stroškov za vzdrževanje študentov, ki prihajajo iz drugih držav članic, ne postane pretirana obremenitev, ki bi lahko vplivala na celotno raven pomoči, ki jih ta država članica lahko dodeli.

48. Ob ustrezni uporabi te presoje v obravnavanem primeru se zdi legitimno pogojevati dodelitev odškodnine žrtvam kaznivih dejanj, storjenih v tujini, z obstojem dejanske povezave med osebo, ki zahteva dajatev, in državo članico, ki jo podeljuje, da bi preprečili nevarnost prekomerne obremenitve.

49. Nacionalna ureditev, ki želi dajatve za žrtve kaznivih dejanj, storjenih v tujini, omejiti na določen krog oseb, ki so dejansko povezane s francosko družbo, bi torej zasledovala vsekakor dopusten namen.

50. Da bi bila utemeljena, mora taka nacionalna ureditev vendarle spoštovati tudi pogoje sorazmernosti. ( 15 ) Ukrep je sorazmeren, če je primeren za doseganje zasledovanega cilja in če ne prekorači okvirov, ki so za to potrebni.

51. Pri tem imajo države članice za dajatve, ki niso urejene v pravu Skupnosti, sicer na voljo široko diskrecijsko pravico glede določitve meril za presojo dejanske povezave, vendar morajo spoštovati omejitve, ki jih nalaga pravo Skupnosti. ( 16 )

52. Nacionalna ureditev, ki pogojuje dodelitev odškodnine žrtvam z merilom državljanstva, ne more biti utemeljena, tudi če se upošteva mnenje, da je načeloma lahko ukrep, ki neposredno diskriminira, utemeljen.

53. S tem da se upošteva samo državljanstvo prejemnikov dajatev, se namreč od dodelitve storitev izključi tudi tiste, ki imajo vsekakor zadostno dejansko povezavo s francosko družbo. Oseba, kot je J. Wood, ki je živel in delal v Franciji dvajset let, je brez dvoma – kot je med drugim priznala francoska vlada – dovolj vključena v francosko družbo, kar izključuje zavrnitev dodelitve odškodnine za žrtve. Tak ukrep sploh ni primeren za uresničitev zasledovanega cilja.

54. Kot možno merilo za ugotovitev dejanske povezave s francosko družbo bi se vendar lahko upoštevalo prebivališče vlagatelja zahteve. ( 17 ) Vključenost prejemnika dajatve v družbo države članice se lahko dokaže z ugotovitvijo, da je določen čas prebival v tej državi članici. ( 18 ) Konkretno oblikovanje takšnega merila prebivališča in zlasti zahtevano trajanje prebivanja mora prav tako ustrezati načelu sorazmernosti. ( 19 )

55. Takšno merilo prebivališča prav tako ne bi nasprotovalo sodbi Sodišča v zadevi Cowan.

56. Podlaga za sodbo Cowan je bilo francosko pravno pravilo, ki je pogojevalo dodelitev odškodnine žrtvam s tem, da je zadevna oseba imela dovoljenje za prebivanje ali je bila državljan države, s katero je Francija sklenila sporazum o vzajemnosti.

57. I. W. Cowan je prišel v Francijo kot turist in je bil tam žrtev kaznivega dejanja. Ker je bivanje I. W. Cowana zajeto s pasivno svobodo opravljanja storitev, spada sporna nacionalna ureditev na področje uporabe Pogodbe v smislu člena 12 ES. Sodišče je presodilo, da pomeni neutemeljeno neenako obravnavanje dejstvo, da pogojuje nacionalna ureditev dodelitev odškodnine pri osebah, ki niso državljani te države, s tem, da morajo imeti dovoljenje za prebivanje – z drugimi besedami, prebivati na ozemlju države – državljanom te države pa ni treba izpolniti tega pogoja. ( 20 )

58. Vendar iz te sodbe ne izhaja, da bi bilo merilo prebivališča tudi v obravnavanem primeru nezdružljivo s pravom Skupnosti.

59. Kajti „dejanska povezava“ med državljanom in državo je obstajala v zadevi Cowan že iz drugih razlogov. Zadostna navezava na Francijo je izhajala iz dejstva, da je bilo kaznivo dejanje storjeno na francoskem ozemlju in da je bil I. W. Cowan neposredna žrtev kaznivega dejanja. Ker je že obstajala dejanska povezava, ni bilo mogoče pogojevati dodelitve odškodnine z dodatno „dejansko povezavo“ v obliki merila prebivališča.

60. Ker nasprotno v položaju, ki je podlaga zadeve Wood, dejanska povezava ni vzpostavljena prek kraja kaznivega dejanja, bi v tem primeru vsekakor prišla v poštev, nasprotno kot v zadevi Cowan, dopustnost merila prebivališča.

5. Vmesni sklep

61. Zavrnitev odškodnine žrtvam glede na državljanstvo ne more biti utemeljeno.

VI – Predlog

62. Glede na zgoraj navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje odgovori tako: Člen 12(1) je treba razlagati tako, da država članica ne more pogojevati dodelitve državne odškodnine za kazniva dejanja, storjena zunaj državnega ozemlja, osebam, ki prebivajo na njenem državnem ozemlju, s tem, da imajo državljanstvo te države članice.

( 1 ) Jezik izvirnika: nemščina.

( 2 ) Sodba z dne 2. februarja 1989 v zadevi Cowan (186/87, Recueil, str. 195).

( 3 ) UL L 261, str. 15.

( 4 ) Glej sodbe z dne 23. marca 2006 v zadevi Enirisorse (C-237/04, ZOdl., str. I-2843, točka 24), z dne 3. maja 2001 v zadevi Verdonck in drugi (C-28/99, Recueil, str. I-3399, točka 28) in z dne 15. decembra 1993 v zadevi Hünermund in drugi (C-292/92, Recueil, str. I-6787, točka 8).

( 5 ) Sklepni predlogi generalnega pravobranilca Lenza z dne 6. decembra 1988 v zadevi Cowan (186/87, Recueil, str. 195, točka 7). Sodišče je v sodbi Cowan (navedena v opombi 2) tiho izhajalo iz dopustnosti predloga takega odbora.

( 6 ) Glej sodbo z dne 18. decembra 2007 v zadevi Skatteverket (C-101/05, ZOdl., str. I-11531, točka 19) in sodbo Cowan (navedena v opombi 2, točka 19).

( 7 ) Glej sodbe z dne 11. septembra 2007 v zadevi Komisija proti Nemčiji, (C-318/05, ZOdl., str. I-6957, točka 126); z dne 11. septembra 2007 v zadevi Schwarz in Gootjes-Schwarz, (C-76/05, ZOdl., str. I-6849, točka 87); z dne 23. oktobra 2007 v zdruŽenih zadevah Morgan (C-11/06 in C-12/06, ZOdl., str. I-9161). točka 23); z dne 12. julija 2005 v zadevi Schempp (C-403/03, ZOdl., str. I-6421, točka 18); z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Garcia Avello (C-148/02, Recueil, str. I-11613, točka 24) in z dne 24. novembra 1998 v zadevi Bickel in Franz (C-274/96, Recueil, str. I-7637, točka 15).

( 8 ) Glej med drugim sodbo Komisija proti Nemčiji (navedena v opombi 7, točka 125), sodbo z dne 23. marca 2004 v zadevi Collins (C-138/02, Recueil, str. I-2703, točka 61), sodbo Garcia Avello (navedena v opombi 7, točki 22 in 23) ter sodbi z dne 11. julija 2002 v zadevi D'Hoop (C-224/98, Recueil, str. I-6191, točka 28) in z dne 20. septembra 2001 v zadevi Grzelczyk (C-184/99, Recueil, str. I-6193, točka 31).

( 9 ) Glej sodbi z dne 12. septembra 2006 v zadevi Eman in Sevinger (C-300/04, ZOdl., str. I-8055, točka 57) in z dne 10. januarja 2006 v zadevi IATA in ELFAA (C-344/04, ZOdl., str. I-403, točka 95) ter sodbo Garcia Avello (navedena v opombi 7, točka 31).

( 10 ) Sodbi z dne 15. marca 2005 v zadevi Bidar (C-209/03, ZOdl., str. I-2119, točka 54) in z dne 15. septembra 2005 v zadevi Ioannidis (C-258/04, ZOdl., str. I-8275, točka 29) ter sodbe D'Hoop (navedena v opombi 8, točka 36), Bickel in Franz (navedena v opombi 7, točka 27) in Garcia Avello (navedena v opombi 7, točka 31).

( 11 ) Na teoretično možnost utemeljitve tudi neposredne diskriminacije nakazujejo med drugim sodbe z dne 6. junija 2002 v zadevi Ricordi (C-360/00, Recueil, str. I-5089, točka 33), z dne 12. maja 1998 v zadevi Martínez Sala (C-85/96, Recueil, str. I-2691, točka 64), z dne 2. oktobra 1997 v zadevi Saldanha in MTS (C-122/96, Recueil, str. I-5325, točka 26 in naslednje) in z dne 20. marca 1997 v zadevi Hayes (C-323/95, Recueil, str. I-1711, točka 24). Nasprotno pa je Sodišče med drugim presodilo v sodbah z dne 20. oktobra 1993 v zdruŽenih zadevah Phil Collins in drugi (C-92/92 in C-326/92, Recueil, str. I-5145, točka 32) in z dne 13. februarja 1985 v zadevi Gravier (293/83, Recueil, str. 593).

( 12 ) Sodbi D'Hoop (navedena v opombi 8, točka 38) in Collins (navedena v opombi 8, točka 67).

( 13 ) Sodbi Morgan (navedena v opombi 7, točka 43) in Bidar (navedena v opombi 10, točki 56 in 57).

( 14 ) Sodba z dne 26. oktobra 2006 v zadevi Tas-Hagen in Tas (C-192/05, ZOdl., str. I-10451, točka 34).

( 15 ) Glej sodbi Komisija proti Nemčiji (navedena v opombi 7, točka 136) in Tas-Hagen (navedena v opombi 14, točka 35).

( 16 ) Sodba Tas-Hagen (navedena v opombi 14, točka 36) in moji sklepni predlogi z dne 30. marca 2006 v tej zadevi.

( 17 ) Glede tega merila glej tudi moje sklepne predlogi v zadevi Tas-Hagen (navedeni v opombi 14, točka 62 in naslednje).

( 18 ) Sodba Bidar (navedena v opombi 10, točka 59).

( 19 ) Sodbi Collins (navedena v opombi 8, točki 66 in 72) in Tas-Hagen (navedena v opombi 14, točki 36 in 37). Poleg tega glej tudi moje sklepne predloge v zadevi Tas-Hagen (navedeni v opombi 14, točki 63 in 64).

( 20 ) Sodba Cowan (navedena v opombi 2, točka 10).