SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

JULIANE KOKOTT,

predstavljeni dne 27. septembra 20061( )

Zadeva C-229/05 P

Kurdska delavska stranka (PKK)

in

Kurdski nacionalni kongres (KNK)

proti

Svetu Evropske unije

„Pritožba – Ukrepi za boj proti terorizmu – Dopustnost tožbe – Obstoj tožečega združenja – Zastopanje tožečega združenja – Izkrivljanje dokazov – Posamično zadevanje tožečega združenja“

I – Uvod

1. To pritožbo sta vložila Osman Ocalan v imenu Kurdske delavske stranke (Partiya Karkerên Kurdistan – PKK) in Serif Vanly za Kurdski nacionalni kongres (Kongra Netewiya Kurdistan – KNK). O. Ocalan je brat Abdullaha Ocalana, ki je kot vodja PKK zaprt v turških zaporih.

2. Oba pritožnika se pritožujeta, da je Svet PKK uvrstil na seznam terorističnih organizacij. Sodišče prve stopnje je tožbo PKK zavrglo, ker ta po navedbah slednjega ne obstaja več in O. Ocalan zato ni mogel dokazati, da jo zastopa. Tudi tožba KNK je bila kot nedopustna zavržena, ker ga odločba Sveta ne zadeva posamično.

II – Zgodovina in pravni okvir spora

3. Sodišče prve stopnje predstavi zgodovino in pravni okvir spora v točkah od 1 do 9 izpodbijanega sklepa z dne 15. februarja 2005 v zadevi T-229/02( ), kot sledi:

„1 Iz spisa izhaja, da je Kurdistan Workers’ Party (delavska stranka Kurdistana) (PKK) nastala v letu 1978 in začela oboroženi boj proti turški vladi, da bi se priznala pravica Kurdov do samoodločbe. Glede na pričanje O. Ocalana naj bi PKK julija 1999 razglasila enostransko prekinitev ognja, s pridržkom pravice do samoobrambe. Glede na to pričanje naj bi aprila 2002 kongres PKK, da bi odrazil to preusmeritev, odločil, ,[naj] vse dejavnosti, ki se izvršujejo pod imenom PKK […] prenehajo 4. aprila 2002 in da naj bi bile vse dejavnosti v imenu PKK nezakonite’ (Priloga 2 tožbe, točka 16). Ustanovljeno je bilo novo združenje, Kongreya AzadÓ š Demokrasiya Kurdistan (Kongres za demokracijo in svobodo Kurdistana – KADEK), da bi v imenu kurdske manjšine doseglo politične cilje na demokratičen način. A. Ocalan je bil imenovan za predsednika KADEK.

2 Kurdistan National Congress (Nacionalni kongres Kurdistana) (KNK) je združenje približno tridesetih organizacij. Cilj KNK je ,krepiti enotnost in sodelovanje Kurdov v vseh delih Kurdistana in podpirati njihov boj za višje interese kurdskega naroda’ (člen 7(A) ustanovne listine KNK). Glede na pričanje S. Vanlyja, predsednika KNK, je bil častni vodja PKK med tistimi, ki so podpirali ustanovitev KNK. PKK je bila članica KNK, posamezni člani PKK pa so delno financirali KNK.

3 Ker je bilo zaradi izvajanja Resolucije Varnostnega sveta Združenih narodov 1373 (2001) nujno delovanje Skupnosti, je Svet 27. decembra 2001 sprejel Skupno stališče 2001/930/SZVP o boju proti terorizmu (UL L 344, str. 90) in Skupno stališče 2001/931/SZVP o uporabi posebnih ukrepov za boj proti terorizmu (UL L 344, str. 93).

4. Člen 2 Skupnega stališča 2001/931 določa:

,Evropska skupnost glede na okvir pristojnosti, ki so na njo prenesene s Pogodbo o ustanovitvi Evropske skupnosti, odredi zamrznitev denarnih sredstev in drugega finančnega premoženja ali gospodarskih virov oseb, skupin in organizacij, naštetih v Prilogi.’

5. 27. decembra 2001 je Svet sprejel Uredbo (ES) št. 2580/2001 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte zaradi boja proti terorizmu (UL L 344, str. 70).

6. Člen 2 Uredbe št. 2580/2001 določa:

,1. Razen izjem, dopustnih v skladu s členoma 5 in 6:

(a) se zamrznejo vsa denarna sredstva, drugo finančno premoženje in gospodarski viri, ki pripadajo fizični ali pravni osebi, skupini ali organizaciji, navedeni na seznamu iz odstavka 3, ki so v njeni lasti ali s katerimi ta razpolaga;

(b) se nobena denarna sredstva, drugo finančno premoženje in gospodarski viri ne dajo v razpolaganje, bodisi neposredno ali posredno, ali v korist fizični ali pravni osebi, skupini ali organizaciji s seznama iz odstavka 3.

2. Razen izjem, dopustnih v skladu s členoma 5 in 6, je fizični ali pravni osebi, skupini ali organizaciji s seznama iz odstavka 3 prepovedano omogočati finančne storitve ali storitve v njeno korist.

3. Svet soglasno določi, pregleda in spremeni seznam oseb, skupin in organizacij, za katere velja ta uredba, v skladu z določbami člena 1(4), (5) in (6) Skupnega stališča 2001/931/SZVP; ta seznam vsebuje:

(i) fizične osebe, ki izvajajo ali poskušajo izvajati kakršno koli teroristično dejanje, sodelujejo pri njem ali omogočajo njegovo izvajanje;

(ii) pravne osebe, skupine ali organizacije, ki izvajajo ali poskušajo izvajati kakršno koli teroristično dejanje, sodelujejo pri njem ali omogočajo njegovo izvajanje;

(iii) pravne osebe, skupine ali organizacije, ki so bodisi v lasti ene ali več fizičnih ali pravnih oseb, skupin ali organizacij, navedenih v točkah (i) in (ii), bodisi jih te nadzorujejo; ali

(iv) fizične ali pravne osebe, skupine ali organizacije, ki delujejo v imenu ali pod vodstvom ene ali več fizičnih ali pravnih oseb, skupin ali organizacij, navedenih v točkah (i) in (ii).’

7 2. maja 2002 je Svet sprejel Sklep 2002/334/ES o izvajanju člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001 in o razveljavitvi Sklepa 2001/927/ES (UL L 116, str. 33). Ta sklep je na seznam iz člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001 (v nadaljevanju: sporni seznam) dodal PKK.

8 Z vlogo, ki je bila v vpisnik vpisana pod številko T-206/02, je KNK vložil ničnostno tožbo zoper Sklep 2002/334.

9 17. junija 2002 je Svet sprejel Sklep 2002/460/ES o izvajanju člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001 in o razveljavitvi Sklepa 2002/334 (UL L 160, str. 26). Na spornem seznamu se je ohranilo ime PKK. Ta seznam je bil nato redno ažuriran s sklepi Sveta.”

4. Dodatno poleg predstavitve Sodišča prve stopnje je za presojo tega primera koristno opozoriti še na besedilo člena 1(6) Skupnega stališča 2001/931:

„Imena oseb in organizacij na seznamu v Prilogi se preverjajo v rednih obdobjih in najmanj enkrat na šest mesecev, da se zagotovi utemeljenost njihovega zadržanja v seznamu.”

5. KNK je v zadevi T-206/02( ) najprej vložila tožbo zoper Sklep 2002/334 in nato skupaj z O. Ocalanom, ki je nastopal v imenu PKK, v zadevi T-229/02 tožbo zoper sklepa 2002/334 in 2002/460. Le ta, zadnja skupna tožba je predmet te pritožbe.

III – Odločba Sodišča prve stopnje

6. Na podlagi ugovora nedopustnosti, ki ga je vložil Svet, je Sodišče prve stopnje z izpodbijanim sklepom tožbo obeh tožečih strank zavrglo kot nedopustno.

7. Sodišče prve stopnje je v točki 27 sklepa ugotovilo, da sklepa 2002/334 in 2002/460 neposredno in posamično zadevata PKK. V točki 28 pa je poudarilo, da se pri takih sporih ne sme vztrajati pri „pretiranem formalizmu“ glede dopustnosti, ker drugače ne bi bilo mogoče nobeno učinkovito sodno varstvo.

8. Sodišče prve stopnje pa v točkah od 34 do 41 navaja, da O. Ocalan ni dokazal, da lahko veljavno zastopa PKK, temveč je poudaril, da je PKK že razpadla in razglasila, da je vsakršno ravnanje v njenem imenu nezakonito. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je O. Ocalan na lastno pobudo vložil tožbo v imenu PKK in je tožba zato nedopustna.

9. Sodišče prve stopnje je procesno upravičenje KNK preskusilo v točkah od 45 do 56 glede na merilo, da lahko akt, ki zadeva splošne interese združenja, ustanovljenega za spodbujanje skupnih interesov v pristojnosti določene skupine, to združenje posamično zadeva v smislu člena 230(4) ES le, če njegove člane zadeva posamično. Ker PKK ne obstaja več, tudi ni več članica KNK, tako, da ni mogoče utemeljiti posamičnega zadevanja. Organizacija naslednica PKK – se pravi KADEK – ni članica KNK. Nadaljnje omejitve dejavnosti KNK ali njegovih članov v zvezi s sodelovanjem s PKK ali z organizacijo naslednico, ki izhajajo iz sklepov 2002/334 in 2002/460, KNK ne zadevajo posamično, ampak ravno tako kot vsakega drugega.

10. Končno pa procesno upravičenje KNK ni nujno, da bi sploh nastala možnost za vložitev tožbe glede sklepov. Tožila bi lahko vsaj organizacija naslednica PKK, kar se je v primeru KONGRA-GEL (Kongra Gelê Kurdistan – Ljudski kongres Kurdistana) tudi zgodilo.( )

IV – Predlogi

11. Pritožnika predlagata, naj Sodišče:

1. tožbo Osmana Ocalana v imenu organizacije, nekoč znane pod imenom PKK, razglasi za dopustno;

2. tožbo Serifa Vanlyja v imenu organizacije, znane pod imenom KNK, razglasi za dopustno;

3. odloči o stroških, ki se nanašajo na dopustnost postopkov.

12. Svet predlaga, naj Sodišče:

1. pritožbo obeh pritožnikov zavrže kot nedopustno;

2. podredno pritožbo obeh pritožnikov zavrne kot neutemeljeno;

3. po potrebi zadevo vrne v odločanje Sodišču prve stopnje;

4. pritožnikoma naloži plačilo stroškov.

V – Presoja

13. Pritožba zadeva zavrženje tožbe obeh pritožnikov. Najprej je treba preizkusiti pritožbo, vloženo v imenu PKK, nato pa pritožbo KNK.

A – Pritožba O. Ocalana v imenu PKK

14. Prvi pritožnik v imenu PKK navaja sedem pritožbenih razlogov, ki jih je deloma treba obravnavati skupaj.

1. Prvi pritožbeni razlog – priznanje pooblastila za zastopanje

15. Prvi pritožnik graja, da je Sodišče prve stopnje ravnalo kontradiktorno, ko je ugotovilo, da tožbe ni vložil v imenu PKK, temveč na lastno pobudo. Sodišče prve stopnje mu je že ob vložitvi tožbe priznalo, da dejansko zastopa PKK, saj ni sprejelo ukrepov v skladu s členom 44(6) Poslovnika Sodišča prve stopnje.( ) Ta določa:

„Če tožba ni v skladu z zahtevami iz odstavkov od 3 do 5 tega člena, sodni tajnik določi razumen rok, v katerem jih mora tožeča stranka izpolniti, bodisi tako, da dopolni tožbo samo ali da predloži zahtevane listine. Če tožeča stranka v tako določenem roku tožbe ne dopolni ali ne predloži zahtevanih listin, Sodišče prve stopnje odloči, ali naj se zaradi nespoštovanja teh zahtev tožba zavrže iz formalnih razlogov.“

16. Glede pooblastila zastopnika za zastopanje in osebe, ki je dala pooblastilo, je v členu 44(5) Poslovnika Sodišča prve stopnje zlasti določeno:

„Tožbi, ki jo vloži pravna oseba zasebnega prava, je treba priložiti

a) […]

b) dokaz, da je odvetnika pravilno pooblastila za to pooblaščena oseba.“

17. Prvi pritožnik se sklicuje na zadevo, v kateri je Sodišče prve stopnje na ugovor Komisije, da oseba, ki je pooblastila odvetnika, ni bila pooblaščena za zastopanje tožeče družbe, v zvezi s tem postavilo vprašanje tožeči stranki.( ) V tem primeru pa niti Svet niti Sodišče prve stopnje – preden je bil izdan sklep – v tej obliki sama nista postavila vprašanja o pooblastilu O. Ocalana.

18. Svet je vsekakor popolnoma pravilno odgovoril, da vložitev tožbe pri Sodišču prve stopnje ne more preprečiti, da se kasneje ugotovi, da ne obstaja sposobnost O. Ocalana dati pooblastilo. Tako je tudi Sodišče prve stopnje v zadevi, na katero se je skliceval prvi pritožnik, vprašanje sposobnosti zastopnika dati pooblastilo razjasnilo šele po ugovoru Komisije.( )

19. Poleg tega je po mnenju prvega pritožnika kontradiktorno, da ima v fazi dopustnosti možnost, da se izjavi, za preostali del postopka pa se mu pravica do zastopanja organizacije odreka.

20. Tudi ta navedba ne prepriča, ker je – kot je Svet poudaril – pravno potrebno, da se stranki da možnost do izjave o vprašanjih dopustnosti, tudi če je še nejasno, ali so tisti, ki nastopajo za stranko, dejansko upravičeni do zastopanja. Drugače ne bi bilo mogoče zagotoviti pravice do izjave glede pooblastila za zastopanje. Tudi praktično je to edini smiselni način, ker domnevni zastopniki med strankami verjetno najlažje predložijo potrebne dokaze.

21. Če je v tem tožbenem razlogu vsebovan delni ugovor, da Sodišče prve stopnje ni zahtevalo pooblastila od prvega pritožnika, je to treba analizirati v povezavi s sedmim pritožbenim razlogom, katerega predmet je pomanjkanje možnosti razjasnitve.

22. Zato je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti.

2. Drugi in tretji pritožbeni razlog – prejudiciranje vprašanj utemeljenosti

23. Prvi pritožnik v obeh pritožbenih razlogih navaja, da se obstoj PKK ne bi smel navajati in preizkusiti ločeno v okviru ugovora nedopustnosti, temveč se to nanaša na utemeljenost tožbe. Pri tem se sklicuje na člen 114(1), stavek 1, Poslovnika Sodišča prve stopnje.

24. Svet meni, da je ta pritožbeni razlog nedopusten, ker se ponovijo le navedbe iz postopka na prvi stopnji. Vsekakor pa, kadar se izpodbija razlaga ali uporaba prava Skupnosti s strani Sodišča prve stopnje, se pravna vprašanja, obravnavana na prvi stopnji, v pritožbi lahko ponovno obravnavajo. Če namreč pritožnik svoje pritožbe ne bi mogel utemeljiti z razlogi in trditvami, ki jih je že navajal pred Sodiščem prve stopnje, bi postopek s pritožbo deloma izgubil smisel.( ) Prvi pritožnik v tej pritožbi sicer ponavlja svoje navedbe iz postopka na prvi stopnji, toda to stori v okviru izpodbijanja odločbe Sodišča prve stopnje in je zato to dopustno.

25. Ta pritožbeni razlog ni utemeljen. Če je vprašanje obstoja PKK res pomembno za utemeljenost tožbe, lahko ostane odprto, ker člen 114(1), stavek 1, Poslovnika Sodišča prve stopnje ne prepoveduje, da bi se ugovor nedopustnosti oprlo na argumente, ki so pomembni tudi za utemeljenost.

26. Ta določba v nemški različici določa:

„Will eine Partei vorab eine Entscheidung des Gerichts über die Unzulässigkeit, die Unzuständigkeit oder einen Zwischenstreit herbeiführen, so hat sie dies mit besonderem Schriftsatz zu beantragen.“ [Če stranka predlaga, naj Sodišče prve stopnje odloči o nedopustnosti, nepristojnosti ali drugem procesnem vprašanju, ne da bi odločalo o zadevi po temelju, mora svoj predlog vložiti z ločenim aktom.]

27. Angleška( ) in francoska( ) različica pa nasprotno smiselno določata, da se lahko postavi ugovor nedopustnosti, nepristojnosti ali v zvezi z drugim predhodnim vprašanjem, ki ne zadeva utemeljenosti spora.

28. Prvi pritožnik iz tega izvaja, da ni mogoče uveljavljati ugovora nedopustnosti niti ne more Sodišče prve stopnje o tem odločati, če je treba pri tem odločiti o vprašanju, ki zadeva utemeljenost spora.

29. Dejansko bi se francoska in angleška različica člena 114(1), stavek 1, Poslovnika Sodišča prve stopnje lahko razumela tako, da naj se vsi tam predvideni ugovori ne razširijo na vprašanja, ki zahtevajo preizkus utemeljenosti tožbe. Ni izključeno, da se ta pridržek v obeh jezikovnih različicah nanaša na vse tri ugovore, vendar pa se v skladu s kontekstom zdi bližje, da se omeji na tretjo različico ugovora, na druga procesna vprašanja oz. na „incident“ ali na „other preliminary plea“.

30. Zadnja razlaga člena 114(1), stavek 1, Poslovnika Sodišča prve stopnje ustreza tudi sistematičnemu kontekstu. Če Sodišče prve stopnje preizkusi dopustnost neodvisno od ugovora, mu ni prepovedano zastaviti vprašanja, ki so lahko pomembna tudi za utemeljenost tožbe. V skladu s členom 113 lahko Sodišče prve stopnje kadar koli po uradni dolžnosti in po opredelitvi strank preizkusi, ali so izpolnjene procesne predpostavke javnega reda. Če je tožba očitno nedopustna, jo lahko Sodišče prve stopnje v skladu s členom 111 zavrže s sklepom brez nadaljevanja postopka. V obeh primerih ni govor o omejitvi na vprašanja, ki ne zadevajo utemeljenosti.

31. Neomejeni preizkus vprašanj dopustnosti skupaj v celoti ustreza logiki procesnih predpostavk, ker preizkus utemeljenosti predpostavlja pristojnost Sodišča prve stopnje in dopustnost tožbe.( )

32. Poleg tega pa namen člena 114 Poslovnika Sodišča prve stopnje govori proti temu, da je treba preizkus ugovora nedopustnosti omejiti na vprašanja, ki so za utemeljenost brez pomena. Kot je Svet že pravilno poudaril, ugovor nedopustnosti omogoča, da se prepreči poglobljena obravnava utemeljenosti. Če je tožba nedopustna, je ta brez pomena za postopek. Če je treba v okviru dopustnosti preizkusiti vprašanja, ki so pomembna tudi za utemeljenost, iz tega še ne izhaja, da bi se moral opraviti celoten preizkus utemeljenosti.

33. Zato se lahko vprašanja, ki so lahko pomembna za utemeljenost tožbe, preizkusijo tudi v okviru ugovora nedopustnosti v skladu s členom 114 Poslovnika Sodišča prve stopnje. Posledično morebitna pomembnost vprašanja obstoja PKK za utemeljenost tožbe ni nasprotovala niti ugovoru nedopustnosti niti odločbi Sodišča prve stopnje o ugovoru.

34. Temu ustrezno je treba drugi in tretji pritožbeni razlog zavrniti.

3. Četrti in peti pritožbeni razlog – potvarjanje izjave O. Ocalana in nadaljevanje pravne sposobnosti PKK

35. Prvi pritožnik v četrtem pritožbenem razlogu navaja, da je Sodišče prve stopnje njegove navedbe razlagalo nepravilno. Iz tožbe in izjave O. Ocalana jasno izhaja, da je PKK ustavila dejavnosti pod tem imenom in ustanovila novo združeno organizacijo pod imenom KADEK. O. Ocalan ni nikjer pripoznal, da za namen tožbe PKK ne obstaja več ali da je razpadla.

36. Prvi pritožnik v okviru petega pritožbenega razloga navaja, da četudi PKK načeloma ne obstaja več, se ji mora priznati najmanj nadaljevanje pravne sposobnosti za namen postopka. Če bi se PKK lahko prepovedalo, se ji mora priznati tudi zadostna pravna sposobnost, da lahko sodno postopa zoper prepoved.

37. Svet meni, da so ti pritožbeni razlogi nedopustni, ker gre le za ponovitev navedb pred Sodiščem prve stopnje in se z njimi izpodbija le presoja dejanskega stanja s strani Sodišča prve stopnje.

38. Kot je že bilo navedeno, je argumente iz postopka na prvi stopnji dovoljeno ponovno navajati, če – kot v tej zadevi – se s tem izpodbija pravna presoja Sodišča prve stopnje. Nasprotno pa velja, da presoja dejstev ni, razen pri izkrivljanju dokazov, predloženih Sodišču prve stopnje, pravno vprašanje, ki ga je treba podrediti nadzoru Sodišča.( ) Ta dva pritožbena razloga sta posledično dopustna, če prvi pritožnik očita Sodišču prve stopnje izkrivljanje dokazov.

39. Lahko bi dvomili, da sta ta pritožbena razloga upoštevna, se pravi, da zaradi neke svoje lastnosti lahko pripeljeta do nezakonitosti sklepa. Če te lastnosti ni, gre v skladu s francosko terminologijo za moyen inopérant, to je za pritožbeni razlog, ki ne more doseči cilja pritožbe, in je zato neutemeljen.

40. Da bi lahko presodili upoštevnost navedb o obstoju PKK, je treba spomniti na to, da Sodišče prve stopnje ni zavrglo tožbe – v skladu z ugovorom Sveta – zaradi pomanjkanja pravne sposobnosti in sposobnosti PKK biti stranka, temveč ker O. Ocalan ni zastopnik PKK.

41. Sodišče prve stopnje pa opira zavrnitev pooblastila za zastopanje O. Ocalana izključno na to, da je navedel, da PKK ne obstaja več. Če prvi pritožnik s temi pritožbenimi razlogi uspe, potem na tej odločujoči točki pade celotna obrazložitev. Torej so ti pritožbeni razlogi potencialno upoštevni.

42. Posledično je treba preizkusiti, ali Sodišče prve stopnje ni izkrivilo dokazov. Treba je opozoriti, da morajo listine iz spisa očitno kazati na tako izkrivljanje, ne da bi bilo treba ponovno presojati dejstva in dokaze.( ) Ta formulacija pa je nejasna, ker tudi ugotovitev izkrivljanja dokazov predpostavlja minimalno presojo. Za izkrivljanje dokazov gre, če je presoja predloženih dokazov očitno netočna, ne da bi bilo treba zbirati nove dokaze.

43. Do zdaj je Sodišče ugotovitev izkrivljanja dokazov večinoma oprlo na to, da je Sodišče prve stopnje nekaterim dokazom pripisalo objektivno neustrezno vsebino.( ) Sodišče pa se je tudi že sklicevalo na kontekst določenih izjav za ugotovitev izkrivljanja vsebine nekega dokumenta( ) in tudi za zavrnitev izkrivljanja dokazov.( )

44. Na podlagi teh meril je treba preizkusiti, ali ugotovitev, da je O. Ocalan namreč navedel, da PKK ne obstaja več, in sklep, da ga ta posledično ni mogla pooblastiti za vložitev tožbe, pomenita izkrivljanje dokazov.

45. Ugotovitev Sodišča prve stopnje se še lahko opre na točko 16 tožbe in točko 27 izjave O. Ocalana,( ) v kateri se vsakič govori o razpustu PKK. Ta dejstva se opišejo podrobneje v izjavi na drugem mestu. Kot je Sodišče prve stopnje navedlo v točki 1 izpodbijanega sklepa s sklicevanjem na točko 16 izjave, je kongres PKK aprila 2002 odločil, da potrdi novo usmeritev PKK, da „se vse dejavnosti v imenu ‚PKK‘ dne 4. aprila 2002 ustavijo in da se štejejo vse dejavnosti, ki se izvajajo v imenu PKK, za nezakonite [v izvirniku: illegitimate]“.

46. Nadalje je bila v skladu s točko 18 izjave sprejeta nova ustava, s katero sta bili spremenjeni sestava in organizacija PKK. Organizacija za koordinacijo naj bi združevala različne organizacije, ki so bile ustanovljene v delih Kurdistana. Zato je bil ustanovljen KADEK.

47. Iz točke 29 in naslednjih izjave v preostalem izhaja, da se vključitev PKK na seznam terorističnih organizacij izpodbija predvsem zato, ker bi ta obremenjevala dejavnost KADEK.

48. Končno pa je O. Ocalan dal udeleženim odvetnikom pooblastilo za vodenje postopka v imenu organizacije, ki je bila pred tem znana kot PKK.

49. Treba je tudi upoštevati, da sporna organizacija glede na svojo naravo ni mogla imeti dokončnega in formalnega statuta, v katerem sta začetek in konec pravnega obstoja jasno določljiva.

50. Posledično se iz dokazov ne da preprosto sklepati, da PKK ne obstaja več in da zato O. Ocalana ni mogla pooblastiti. Jasno je, da je treba KADEK razumeti le kot novo ime za PKK.

51. Tudi če obravnavamo organizacijo, označeno z imenom KADEK – kot je to Svet storil na ustni obravnavi –, kot pravno naslednico ne več obstoječe PKK, bi bilo treba – drugače, kot navaja Svet – za tožbo izhajati vsekakor iz tega, da je dejansko tožbo vložil KADEK pod imenom PKK na podlagi pravic, ki jih je pridobil od PKK.

52. V prid spremembi imena oz. pravnega nasledstva govori tudi to, da je Svet – kot je Sodišče prve stopnje navedlo v točki 55 sklepa – s Sklepom 2004/306/ES z dne 2. aprila 2004 o izvajanju člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001 in o razveljavitvi Sklepa 2003/902/ES( ) vnesel KADEK in KONGRA-GEL na sporni seznam kot drugo označbo za PKK. Organizacija, označena s tema dvema imenoma, potemtakem še vedno obstaja.

53. Poleg tega prvi pritožnik v okviru petega pritožbenega razloga pravilno poudarja, da nadaljnje poimenovanje PKK kot teroristično združenje na spornem seznamu nujno zahteva, da se ji podeli vsaj sposobnost biti stranka in pravna sposobnost, da lahko sodno postopa zoper ta vpis. Posledično mora imeti možnost, da imenuje osebe, ki bi lahko vložile tožbo v njenem imenu.

54. To ni čisto formalni argument. Očitno do danes namreč Svet izhaja iz tega, da PKK še obstaja, saj je pustil ukrepe za boj proti terorizmu proti njej v veljavi. Kot je Sodišče prve stopnje ugotovilo v točki 44, to v skladu s členom 2(3) Uredbe št. 2580/2001 temelji na stalnem ugotavljanju, ali je vključenost v seznam še vedno upravičena. Ta pregled se v skladu s členom 1(6) Skupnega stališča 2001/931( ) opravi najmanj enkrat na pol leta.

55. Izjavo, da se štejejo vsa dejanja, ki so storjena v imenu PKK, za nezakonita [v izvirniku: illegitimate], je treba – kot je PKK navajala na ustni obravnavi – gledati v kontekstu s tem, da se je hotela – vsekakor vsaj od tistega trenutka naprej – distancirati od vseh nasilnih dejanj. PKK naj takih dejanj ne bi več politično upravičevala. To pa se ne more nanašati na to tožbo.

56. S tem še ni ugotovljeno, ali O. Ocalan upravičeno nastopa v imenu PKK. Ugotovitve Sodišča prve stopnje o neobstoju pooblastila za zastopanje O. Ocalana pa vsaj izkrivijo njegovo izjavo. Že zato je pri sklepu Sodišča prve stopnje podana nepravilna uporaba prava in ga je treba razveljaviti.

4. Šesti pritožbeni razlog – učinkovito sodno varstvo

57. Šesti pritožbeni razlog je uperjen zoper pogoje, ki morajo biti izpolnjeni v tožbah posameznikov pred Sodiščem Evropskih skupnosti, posebno zoper nujnost posamičnega zadevanja. Ta pogoj naj bi kršil EKČP, ker je kljub neposrednemu posegu v človekove pravice tožba izključena, če hkrati ni posamičnega zadevanja.

58. Svet meni, da je ta pritožbeni razlog nedopusten, ker se Sodišče prve stopnje ni ukvarjalo z ustreznimi navedbami v postopku na prvi stopnji. Ta ugovor pa vsekakor ne prepriča, ker lahko tudi nezadostno ali pomanjkljivo ukvarjanje Sodišča prve stopnje z navedbami pomeni nepravilno uporabo prava.

59. Vendar pa se iz pritožbe ne da razbrati, kateri del sodbe Sodišča prve stopnje se izpodbija oz. kje bi se moralo Sodišče prve stopnje ukvarjati s temi navedbami. Zato je pritožbeni razlog nedopusten. V preostalem pa zahteve posamičnega zadevanja v zvezi s tožbo, vloženo v imenu PKK, ne morejo utemeljiti pritožbe, ker je Sodišče prve stopnje v točki 27 izrecno priznalo posamično zadevanje te organizacije in O. Ocalan ne vlaga tožbe na podlagi lastne pravice.

60. Ob ozadju učinkovitega sodnega varstva se poleg tega navaja še, da naj bi odločba Sodišča prve stopnje o obstoju PKK tej odvzela učinkovito sodno varstvo. Tudi te navedbe ne prepričajo. Učinkovito sodno varstvo ne zahteva namreč, da lahko osebe tožijo v imenu drugih, če niso pooblaščene za zastopanje.

61. Ta pritožbeni razlog je treba v celoti zavrniti.

5. Sedmi pritožbeni razlog – priložnost za razjasnitev

62. Končno prvi pritožnik graja, da bi mu moralo Sodišče prve stopnje dati priložnost za razjasnitev njegovega pooblastila za zastopanje. Ravnanje Sodišča prve stopnje je zato nedopustno, nesorazmerno in krši naravno pravo.

63. Prvi pritožnik pa je načeloma imel dovolj priložnosti, da predstavi svojo pooblastilo za zastopanje – namreč najprej v tožbi in končno pri odgovoru na ugovor Sveta. Ker je Svet ugovor nedopustnosti med drugim obrazložil tudi s tem, da PKK po navedbah prvega pritožnika ne obstaja več ter da zato nima pravne sposobnosti in sposobnosti biti stranka, je obstajal celo povod za to, da se poda pojasnila o tem. To priložnost je prvi pritožnik tudi uporabil.

64. Kot pa je prvi pritožnik na vprašanje na ustni obravnavi poudaril, Sodišču prve stopnje ni podal izjav o pravni presoji njegovih dejanskih navedb, ki jo je slednje v končni fazi izvedlo. Drugače kot Svet v ugovoru nedopustnosti je Sodišče prve stopnje namreč vprašanje pravne sposobnosti in sposobnosti biti stranka za PKK pustilo odprto, O. Ocalanu pa je zavrnilo pooblastilo za zastopanje.

65. Prvi pritožnik posledično zahteva, da bi ga Sodišče prve stopnje moralo poučiti o nameravani pravni presoji, se pravi o dvomu glede njegovega pooblastila za zastopanje, zato da mu omogoči, da izpodbije ta dvom.

66. Načeloma sodišča niso dolžna za vsako točko pravne presoje zagotoviti strankam možnosti izjave pred izdajo sodbe. Ravno sodišče Skupnosti je pri tem zelo zadržano. Ta zadržanost jamči njegovo nevtralnost. Ker je določeno zastopanje strank po odvetnikih, pomoč praviloma ni predpisana. Tako Evropsko sodišče za človekove pravice (v nadaljevanju ESČP) ne vidi pri potencialno zmotnih opozorilih sodišča v kazenskem postopku kršitve pravice do poštenega postopka, če je prizadetega zastopal odvetnik.( )

67. Potreba po opozorilih pa lahko izhaja iz pravice do izjave. Ta ima med drugim namen preprečiti, da na sodno odločbo morebiti ne vplivajo navedbe, o katerih se med strankama ni moglo razpravljati.( ) S tem naj se prepreči odločba presenečenja.

68. O navedbah, ki so bile za Sodišče prve stopnje odločilne, se pravi izjave o obstoju PKK, se je med strankama razpravljalo, tako da načeloma ni bila potrebna nobena nadaljnja pravica do izjave.

69. Poslovnik Sodišča prve stopnje vsebuje posebna pravila za vprašanje zadostnega pooblastila za zastopanje, ki izjemoma zahtevajo pojasnila o morebitnih nejasnostih in možnost pojasnitve. Če tožbi, ki jo vloži pravna oseba zasebnega prava, ni priložen dokaz, da je odvetnika pravilno pooblastila za to pooblaščena oseba, sodni tajnik v skladu s členom 44(5) in (6) določi razumen rok, v katerem mora tožeča stranka odpraviti pomanjkljivosti, bodisi da dopolni tožbo bodisi da predloži zahtevane listine.( ) Nič nenavadnega ni, da Sodišče prve stopnje tovrstne informacije pridobi tudi kasneje.( )

70. V tej zadevi ni bilo navedb, da je PKK pravna oseba zasebnega prava. Sodišče prve stopnje je v točki 28 sklepa pravilno ugotovilo, da je dokaz o dopustnosti za skupine in organizacije, ki so vpisane na seznam, lahko zelo težaven. Zato se morajo za skupine in organizacije uporabljati vsaj enake varovalne določbe kot za pravne osebe zasebnega prava, ki praviloma lahko razmeroma preprosto dokažejo zadostno pooblastilo za zastopanje osebe, ki je odvetnika pooblastila.

71. Posledično morajo tudi skupine, ki so na spornem seznamu, v primeru nezadostnega dokaza pooblastila za zastopanje osebe, ki ukrepa, še enkrat dobiti priložnost, da se predloži ta dokaz.

72. To se v tem primeru ni zgodilo, ker Sodišče prve stopnje prvega pritožnika nikoli pred izdajo odločbe ni opozorilo o dvomu o njegovem pooblastilu za zastopanje.

73. Posledično je zavrženje tožbe glede prvega pritožnika kršitev postopka, ki jo je storilo Sodišče prve stopnje, ker O. Ocalanu ni dalo možnosti, da pojasni upravičenje do zastopanja. Tudi zato je treba sklep Sodišča prve stopnje razveljaviti.

B – Odločitev o dopustnosti tožbe O. Ocalana v imenu PKK

74. Zdaj je treba preizkusiti, ali lahko Sodišče dokončno odloči v skladu s predlogom prvega pritožnika o dopustnosti tožbe O. Ocalana v imenu PKK ali pa mora – kot je Svet podredno predlagal – vrniti zadevo v ponovno odločanje Sodišču prve stopnje. V skladu s členom 61(1), stavek 2, Statuta Sodišča dokončna odločba predpostavlja, da stanje postopka to dovoljuje.

75. Dopustnost tožbe v imenu PKK je še naprej dvomljiva v štirih točkah.

76. Prvič, do zdaj še ni bilo odločeno o ugovoru Sveta, da se PKK v tem postopku ne more obravnavati kot pravno in procesno sposobna. Drugič, Svet meni, da še ni pojasnjeno, ali je bila tožba glede na Sklep 2002/334 vložena pravočasno. Obe vprašanji sta bili predmet postopka s procesnimi vprašanji pred Sodiščem prve stopnje. Obe sta torej zreli za odločitev.

77. Z drugim ugovorom pa je tesno povezan tretji problem dopustnosti, namreč ali je drugi predmet tožbe, se pravi Sklep 2002/460, glede PKK izpodbojni akt ali pa je goli potrditveni akt. To vprašanje je Komisija postavila v postopku na prvi stopnji. Sodišče prve stopnje je odločilo o tem v zvezi s KNK. Zato se lahko odloči tudi o tem vprašanju.

78. Končno se postavlja četrto vprašanje, ali se lahko O. Ocalana prizna kot zastopnika PKK. Prvič je bilo postavljeno v sklepu Sodišča prve stopnje in je bilo o njem odločeno brez možnosti opredelitve – ob kršitvi postopkovnih pravic prvega pritožnika. Zadeva zato v času izdaje sklepa ni bila zrela za odločitev. Vendar pa je pritožbeni postopek dal prvemu pritožniku in drugim strankam zadostno priložnost, da podajo navedbe o pooblastilu O. Ocalana za zastopanje, tako da se lahko odloči tudi o tej stvari.

1. PKK in pravna sposobnost ter sposobnost biti stranka

79. Navedeno je že bilo, da mora biti PKK priznana pravna sposobnost in sposobnost biti stranka vsaj toliko, kolikor gre za vpis na sporni seznam.( ) Zato je tozadevni ugovor Sveta treba zavrniti.

2. Spoštovanje roka za vložitev tožbe

80. Svet je v postopku na prvi stopnji ugovarjal, da tožba zoper Sklep 2002/334 ni bila vložena pravočasno. Rok za vložitev tožbe je potekel 29. julija 2002, tožba pa je bila vložena šele 31. julija 2002.

81. Oba pritožnika sta pred Sodiščem prve stopnje navajala, da je že 24. julija 2002, torej pred potekom roka za vložitev tožbe, na Sodišče prve stopnje dospel dokument, označen kot tožba. Pritožnika navajata, da sta bila prepričana, da sta posredovala tožbo z originalnimi podpisi, ne predložita pa nobenega dokaza.

82. Pritožnika nadalje navajata, da ju je Sodišče prve stopnje pozno popoldan 29. julija 2002 opozorilo, da noben izvod tožbe ne vsebuje originalnih podpisov. Izvod tega dokumenta, v katerega se lahko vpogleda v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje, je kopija tožbe, ki jo je podpisal eden od treh pooblaščencev in izkazuje inicialke nadaljnjega pooblaščenca. Poleg tega vsebuje list 4 kopijo ročno napisanih navodil za popravo.

83. Tožba, ki je bila poslana v skladu z navodili Sodišča prve stopnje, je prispela na Sodišče prve stopnje šele 31. julija 2002. Podpisala sta jo dva pooblaščenca, vsebuje pa inicialke tretjega pooblaščenca.

84. Glede na te okoliščine je treba izhajati iz tega, da kot tožba označeni dokument dejansko ne vsebuje originalnih podpisov, temveč je šlo domnevno za kopijo osnutka tožbe.

85. Popolna tožba – drugi dokument – je prispela na Sodišče prve stopnje šele po poteku roka za vložitev tožbe.

86. Dokumenti, ki so bili vloženi 24. julija 2002, se v skladu s členom 43(6) Poslovnika Sodišča prve stopnje ne morejo priznati kot telefaks ali drug prepis, ki ohrani rok. Procesni roki se lahko ohranijo le, če prepisani izvirnik prispe na Sodišče prve stopnje v roku 10 dni. V tem primeru pa ni bil posredovan prepisani izvirnik, pač pa druga tožba z dodatnim podpisom.

87. Tožba zoper Sklep 2002/334 je posledično vložena prepozno in zato nedopustna. Zato je bilo v tem delu treba posledično ugoditi ugovoru Sveta. Zato lahko izpodbijani sklep Sodišča prve stopnje ostane v veljavi, če gre za Sklep 2002/334.

3. Izpodbojnost sklepa 2002/460

88. Rok za tožbo zoper Sklep 2002/460 je bil nesporno spoštovan. Komisija je pred Sodiščem prve stopnje navajala, da pa gre pri tem sklepu, kar zadeva PKK, le za potrditveni akt. PKK je bila v njem navedena namreč enako kot v Sklepu 2002/334.

89. Zgolj potrditveni akt ni akt, ki se lahko izpodbija z ničnostno tožbo.( ) Drugače pa je, ko je odločba, ki se jo izpodbija, dokončni izid nove preučitve položaja.( )

90. Sodišče prve stopnje je v točki 44 izpodbijanega sklepa v zvezi s KNK ugotovilo, da gre pri tem za novo odločitev, ki se lahko zato izpodbija ločeno:

„Glede Sklepa 2002/460 (v nadaljevanju: sporni sklep) je jasno, da je ta sklep v primerjavi s Sklepom 2002/334, ki ga razveljavlja, nova odločitev. Na eni strani člen 2(3) Uredbe št. 2580/2001 določa, da Svet določi, pregleda in spremeni seznam oseb, skupin in organizacij, za katere velja ta uredba. Iz tega izhaja, da Svet pri vsakem novem aktu pregleda sporni seznam. Na drugi strani se tak pregled ne more omejiti na vpis novih oseb ali organizacij oziroma na umik nekaterih oseb ali organizacij, ker v pravni državi ne more biti dovoljeno, da bi se akt, ki določa stalne omejevalne ukrepe za osebe ali organizacije, lahko uporabljal neomejeno, ne da bi institucija ukrepe, ki jih je predpisala, po ponovnem preizkusu sprejela znova. Dejstvo, da je KNK izpodbijal Sklep 2002/334, ki je PKK prvič dodal na sporni seznam, mu ne more preprečiti izpodbijanja Sklepa 2002/460, ki je PKK ohranil na navedem seznamu, zaradi ugovora litispendence.”

91. Kot obe stranki se tudi jaz pridružujem tej oceni Sklepa 2002/460, zlasti ker je treba pregled, ki je omenjen v členu 2(3) Uredbe št. 2580/2001, opraviti v skladu z merili iz člena 1(6) Skupnega stališča 2001/931. V skladu s tem se imena oseb in organizacij na seznamu v Prilogi preverjajo v rednih obdobjih in najmanj enkrat na šest mesecev, da se zagotovi utemeljenost njihovega zadržanja na seznamu.( )

92. Posledično je Sklep 2002/460 tudi za PKK izpodbojni pravni akt.

4. Pooblastilo za zastopanje

93. Končno je treba preizkusiti, ali je bil O. Ocalan dejansko pooblaščen pooblastiti pooblaščenca – odvetnika, da za PKK vloži tožbo.

94. Za preizkus te točke je treba opozoriti na ugotovitev Sodišča prve stopnje v točki 28 izpodbijanega sklepa:

„Nato je treba navesti, da je treba pravila o dopustnosti ničnostne tožbe, ki je odvisna od osebe s spornega seznama – in sicer seznama oseb, skupin in subjektov, za katere se uporabljajo omejevalni ukrepi zaradi boja proti terorizmu – pojmovati glede na okoliščine primera. V bistvu je zlasti v primeru teh skupin ali subjektov mogoče, da pravno ne obstajajo ali da niso bili sposobni spoštovati pravnih pravil, ki se običajno uporabljajo za pravne osebe. Pretirani formalizem bi torej v določenih primerih onemogočil vsakršno možnost uveljavljati ničnost, čeprav so za te skupine in subjekte veljali omejevalni ukrepi Skupnosti.”

95. Ti razlogi me prepričajo, posebno v kontekstu s preizkusom pooblastila za zastopanje kot procesne predpostavke. Ta preizkus ne more preprečiti, da se v primeru neposrednega in posamičnega zadevanja vloži tožba. Treba je zagotoviti, da dejansko tožbo vlaga prizadeta organizacija, in ne katerikoli tretji, ki dejansko vloži actio popularis ali celo ravna proti interesom domnevno tožeče organizacije.

96. Zato bi bilo neprimerno, da se zahteva popolni dokaz pooblastila za zastopanje tiste osebe, ki se je odločila, da za tako organizacijo vloži tožbo. Načeloma mora zadostovati, če verodostojno poda navedbe o svojem pooblastilu. Če bi tožena institucija kljub temu dvomila o tem, da ta oseba lahko zastopa tožečo organizacijo, bi bilo pač na njeni strani, da navedbe tožeče stranke omaja z zadosti podkrepljenim dvomom.

97. Če se upoštevajo ta merila za navedbe v postopku na prvi stopnji, potem obstaja kljub temu dvom o tem, ali O. Ocalan lahko zastopa PKK. Je sicer brat A. Ocalana, vodje PKK, ki je v turškem zaporu in naj bi bil del vodstva PKK.( ) Pri pooblastilu, ki ga je dal pooblaščencu, pa se je označil kot nekdanji član PKK. Medtem naj bi O. Ocalan z drugimi člani celo zapustil organizacijo, ki se zdaj imenuje KONGRA-GEL.( ) Zato bi se lahko dvomilo o tem, ali je sploh zastopal PKK oz. z njegovimi besedami „prej pod imenom PKK označeno organizacijo“, ko je pooblastil pooblaščenca, da naj vloži tožbo v imenu PKK.

98. Kot je bilo že omenjeno, le zaradi tega dvoma Sodišče prve stopnje ne bi smelo zavreči tožbe brez poprejšnjega zaslišanja strank. Sodišče prve stopnje bi moralo prvemu pritožniku omogočiti priložnost do razjasnitve.( )

99. V tem pritožbenem postopku je prvi pritožnik predložil izjavo Marka Mullerja, enega od pooblaščencev, ki naj bi pojasnila, da se tožba dejansko vodi za PKK. M. Muller zastopa A. Ocalana v postopku pred ESČP.( ) A. Ocalan je vodilna oseba PKK in je bil tudi po izjavi O. Ocalana izvoljen za predsednika KADEK.( ) M. Muller sporoča, da mu je A. Ocalan naročil, naj izpodbija vpis PKK na sporni seznam. Drugi vodilni zastopniki PKK in domnevne organizacije naslednice KADEK naj bi mu naročili enako.

100. V skladu s postopkovnimi predpisi Sodišča prve stopnje je zahteval pooblastilo O. Ocalana, ki je bil v zadevnem času visoki zastopnik tako organizacije, ki je bila prej znana kot PKK, kot tudi KADEK.

101. V skladu s to izjavo je vodstvo nekdanje organizacije, ki je bila znana kot PKK, naročilo vložitev tožbe. Če se poleg tega upošteva interese PKK in poročila v medijih ob njenem vpisu na seznam,( ) je treba izhajati iz tega, da je izpodbijanje spornega seznama dejansko volja PKK.

102. Dejstvo, da naj bi O. Ocalan zapustil PKK oz. zdaj KONGRA-GEL, ne vodi nujno do sklepa, da tožba ni več vložena za PKK. Pooblaščenci namreč ne ukrepajo za O. Ocalana, pač pa za organizacijo, ki je bila prej znana kot PKK. Njihovo pooblastilo za vodenje postopka ni postavljeno pod vprašaj zato, ker zastopnik PKK, ki je v preteklosti dal pooblastilo, te organizacije morda danes ne zastopa več.

103. Ti indici bi morali zadostovati, da se izpodbojno domneva, da je bila tožba za PKK vložena pravilno. Svet pa ni navajal ničesar, da bi se ta domneva izpodbila.

104. Zato je tožba v imenu PKK dopustna, v delu kjer izpodbija Sklep 2002/460.

C – Pritožba S. Vanlyja v imenu KNK

105. V zvezi s tožbo KNK se pritožba nanaša na merila Sodišča prve stopnje za posamično zadevanje v skladu s členom 230, četrti odstavek, ES, ki je predpostavka za to, da lahko posamezniki izpodbijajo Uredbo.

106. V skladu z ustaljeno sodno prakso fizično ali pravno osebo lahko sporni akt posamično zadeva, le če jo zadeva zaradi določenih lastnosti, ki so njej lastne, ali zaradi dejanskega stanja, ki jo razlikuje od katere koli druge osebe in jo zato individualizira enako, kot bi naslovnika akta.( )

107. Sodišče je v točki 52 izpodbijanega sklepa ugotovilo, da so KNK in njegovi člani, glede PKK in vseh drugih oseb v Skupnosti, prisiljeni spoštovati prepoved, predpisano s spornim sklepom. Dejstvo, da KNK in njegovi člani zaradi svojih političnih stališč čutijo učinke te prepovedi bolj kot drugi, ne povzroči, da so ti individualizirani v primerjavi z vsako drugo osebo v Skupnosti. Dejansko dejstvo, da bi splošni akt lahko imel različne konkretne učinke za različne pravne subjekte, za katere se uporablja, teh subjektov ne razlikuje glede na vse druge zadevne osebe, kadar se ta akt uporabi na podlagi objektivno določenega položaja.

108. Drugi pritožnik te uporabe merila posamičnega zadevanja ne postavlja pod vprašaj. Prej zastopa stališče, da mora biti merilo posamičnega zadevanja opuščeno, če se graja kršitev temeljnih pravic, ker Skupnost sprejema v zadnjem času vse več pravil, ki zadevajo temeljne pravice. V primerih temeljnih pravic naj se Sodišče usmerja bolj na merila dopustnosti pritožb pri ESČP. V skladu s tem zadošča neposredno zadevanje, tudi če ni oškodovanja. KNK je neposredno prizadet, ker bi bile njegove dejavnosti za pravice Kurdov ovirane na podlagi ozke povezave s PKK.

109. Te navedbe je treba zavrniti. Sodišče je namreč v sodbi Unión de Pequeños Agricultores – po mojem mnenju prepričljivo – navedlo, da v sedanjem stanju prava Skupnosti nacionalna sodišča in sodišče Skupnosti skupno zagotavljajo učinkovito sodno varstvo zoper akte prava Skupnosti in glede procesnega upravičenja posameznika ni nujen razvoj prava prek sodne prakse:

„40 Vendar pa Pogodba na eni strani v členih 173 in 184 (postal člen 241 ES) in na drugi strani v členu 177 določa zaključen sistem pravnih sredstev in postopkov, katerih namen je zagotoviti nadzor nad zakonitostjo aktov institucij, in ta nadzor je zaupan Sodišču Skupnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 23. aprila 1986 v zadevi Les Verts proti Parlamentu, 294/83, Recueil, str. 1339, točka 23). Ker fizične in pravne osebe v tem sistemu glede na pogoje dopustnosti iz člena 173, četrti odstavek, Pogodbe ne morejo neposredno izpodbijati splošnih aktov Skupnosti, imajo v posameznih primerih možnost uveljavljati nezakonitost takih aktov bodisi v postopku na podlagi člena 184 Pogodbe pred sodiščem Skupnosti bodisi pred nacionalnimi sodišči, pri katerih lahko predlagajo, naj nacionalno sodišče, ker samo ni pristojno za ugotavljanje nezakonitosti navedenih aktov (glej sodbo z dne 22. oktobra 1987 v zadevi Foto-Frost, 314/85, Recueil, str. 4199, točka 20), o tem vprašanju pri Sodišču vloži predlog za predhodno odločanje.

41 Tako so države članice dolžne določiti sistem pravnih sredstev in postopkov, ki lahko zagotovi spoštovanje pravice do učinkovitega sodnega varstva.

42 V tem okviru in v skladu z načelom lojalnega sodelovanja iz člena 5 Pogodbe morajo nacionalna sodišča kar se da razlagati in uporabljati notranje procesne predpise, ki urejajo uveljavljanje pravnih sredstev, tako, da lahko fizične in pravne osebe pred njimi izpodbijajo zakonitost vseh odločb oziroma vseh drugih nacionalnih predpisov, povezanih z uporabo splošnega akta Skupnosti, in da se lahko pri tem sklicujejo na njihovo nezakonitost.

43 […]

44 Na koncu je treba dodati, da v skladu s sistemom nadzora zakonitosti, ki je bil uveden s Pogodbo, fizična ali pravna oseba ne more vložiti pravnega sredstva zoper uredbo, razen če je z njo neposredno in posamično prizadeta. Čeprav je treba ta zadnji pogoj razlagati glede na načelo učinkovitega sodnega varstva in pri tem upoštevati različne okoliščine, ki so take, da lahko opredelijo stranko (glej na primer sodbo z dne 2. februarja 1988 v zadevi Van der Kooy proti Komisiji, 67/85, 68/85 in 70/85, Recueil, str. 219, točka 14, ter zgoraj navedeni sodbi Extramet Industrie proti Svetu, točka 13, in Codorniu proti Svetu, točka 19), pa s tako razlago ni mogoče odstraniti zadevnega pogoja, ki ga izrecno določa Pogodba, ne da bi šlo pri tem za prekoračitev pooblastil, ki jih sodiščem Skupnosti podeljuje Pogodba.

45 Čeprav si je mogoče predstavljati drugačen sistem nadzora nad zakonitostjo splošnih aktov Skupnosti, kot je sistem, ki ga že od začetka določa Pogodba in katerega načela niso bila nikoli spremenjena, pa je v tem primeru v pristojnosti držav članic, da v skladu s členom 48 EU spremenijo sedaj veljavni sistem.”( )

110. Ker KNK z izpodbijanim sklepom ni bil zadostno individualiziran, ne more vložiti ničnostne tožbe. Sodno varstvo bi moral iskati pred nacionalnim sodiščem. Praktično to zanj ni problem, ker ga zastopajo angleški odvetniki in sodišča Združenega kraljestva v dvomu o veljavnosti aktov Skupnosti, ki posameznike neposredno zadevajo v njihovih pravicah, pred Sodiščem sprožijo postopek predhodnega odločanja.( )

111. Navedbe KNK na ustni obravnavi, da ne more zunaj Evropske skupnosti predlagati postopka predhodnega odločanja, niso prepričljive. Sklep Sveta namreč pravno učinkuje le v Skupnosti. V delu kjer ti pravni učinki – zlasti zamrznitev denarja – zadevajo KNK, lahko zahteva sodno varstvo tudi pred sodišči Skupnosti, ta pa morajo glede na okoliščine pred Sodiščem sprožiti postopek predhodnega odločanja. Obsežnejše možnosti sodnega varstva – npr. glede označbe PKK kot teroristične skupine – mu ni treba jamčiti.

112. Posledično je treba pritožbo v povezavi s tožbo KNK zavrniti.

VI – Stroški

113. V skladu s členom 122(1) Poslovnika, če je pritožba utemeljena oziroma če ni utemeljena in če Sodišče samo dokončno odloči v sporu, odloči tudi o stroških.

114. Ker je treba pritožbo KNK zavrniti, mora Sodišče odločiti tudi o stroških postopka.

115. V skladu s členom 69(2), stavek 1, Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Stavek 2 te določbe določa, če je več neuspelih strank, da Sodišče odloči o razdelitvi stroškov.

116. KNK v tem pritožbenem postopku ni uspel, Svet pa je priglasil svoje stroške. Tako je treba KNK naložiti stroške, ki jih je povzročil s svojim delom pritožbe.

117. Čeprav sta PKK in KNK glede na zunanjo obliko vložila skupno pritožbo, se PKK ne naložijo stroški pritožbe KNK. Vsebinsko gre namreč za dva, drug od drugega ločena postopka, za katera se uporabijo različne pravne zahteve.

VII – Predlog

118. Sodišču predlagam, naj odloči:

1. Točki 1 in 2 izreka sklepa Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 15. februarja 2005 v zadevi PKK in KNK proti Svetu (T-229/02) se razveljavita v delu, v katerem se nanašata na tožbo O. Ocalana, ki je vložena v imenu Kurdske delavske stranke (PKK) zoper Sklep 2002/460/ES o izvajanju člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001 in o razveljavitvi Sklepa 2002/334.

2. Tožba O. Ocalana, ki je vložena v imenu PKK, je dopustna v delu, v katerem izpodbija Sklep 2002/460/ES, in se vrne Sodišču prve stopnje v ponovno odločanje glede utemeljenosti. Odločitev o stroških se v tem delu pridrži.

3. V preostalem se pritožba zavrne.

4. Kurdski nacionalni kongres nosi stroške postopka s pritožbo, ki jo je vložil.