SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

VERICE TRSTENJAK,

predstavljeni 25. marca 20101( )

Zadeva C‑442/08

Evropska komisija

proti

Zvezni republiki Nemčiji

„Člen 226 ES – Postopek zaradi neizpolnitve obveznosti – Evropski sporazum z Republiko Madžarsko – Protokol št. 4 – Sistem sodelovanja – Potrdilo o gibanju blaga EUR.1 – Naknadno preverjanje – Pravno sredstvo – Člen 220(1) carinskega zakonika – Naknadna vknjižba – Člen 221 carinskega zakonika – Obvestitev dolžnika dajatve – Zastaranje – Uredba (EGS, Euratom) št. 1552/89 in Uredba (EGS, Euratom) št. 1150/2000 – Lastna sredstva – Člen 10(1), prvi pododstavek – Prepozno knjiženje – Člen 11 – Zamudne obresti“





Kazalo





I – Pravni okvir

A – Evropski sporazum z Republiko Madžarsko

B – Uredba št. 515/97

C – Carinski predpisi

D – Predpisi o lastnih sredstvih

II – Dejansko stanje in predhodni postopek

III – Postopek pred Sodiščem

IV – Očitki Komisije

A – Očitek kršitve člena 220(1), prvi stavek, in člena 221(1) CZ

1. Upoštevanje teka postopka na podlagi pravnega sredstva zoper rezultate naknadnega preverjanja

a) Trditve strank

b) Presoja

i) Sodba Sfakianakis

ii) Učinek naknadnega preverjanja

iii) Učinek pravnega sredstva

iv) Predlog

2. Preširoka razlaga pogojev iz člena 220 CZ

a) Trditve strank

b) Presoja

3. Neobstoj presoje OLAF in potreba po končnem poročilu

a) Trditve strank

b) Presoja

4. Sporočilo o medsebojni pomoči z dne 27. oktobra 1999

a) Trditve strank

b) Presoja

5. Predlog

B – Datum, ko bi moral biti vknjižen sporni znesek lastnih sredstev

1. Trditve strank

2. Presoja

C – Zavrnitev plačila zamudnih obresti

1. Trditve strank

2. Presoja

V – Stroški

VI – Predlog

1. Obravnavani postopek zaradi neizpolnitve obveznosti spada v pravni okvir lastnih sredstev. Vendar gre pravzaprav za pravna vprašanja o načinu sodelovanja med carinskimi upravami v okviru evropskega sporazuma, v skladu s katerim se odobrijo tarifni preferenciali za blago s poreklom iz pridružene tretje države.

2. Gre za motorna vozila, ki so bila v Evropsko unijo uvožena iz Republike Madžarske, ko je bila ta še tretja država, pridružena Evropski uniji. V skladu z Evropskim sporazumom med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani ter Republiko Madžarsko na drugi strani( ) (v nadaljevanju: Evropski sporazum) je bilo blago s poreklom iz Madžarske ob uvozu v Skupnost obravnavano preferencialno. V obravnavanem primeru so madžarski carinski organi za nekatera motorna vozila izdali dokazila o poreklu v obliki potrdil o gibanju blaga EUR.1. Potem ko so bila ta motorna vozila pod preferenčnimi pogoji uvožena v Nemčijo, je Komisija nemške carinske organe obvestila o rezultatih naknadnega preverjanja potrdil o gibanju blaga EUR.1, ki so ga opravili madžarski carinski organi. Izkazalo se je, da motornih vozil vseeno ni bilo mogoče obravnavati kot izdelke s poreklom iz Madžarske, kar je pomenilo, da so bila potrdila o gibanju blaga EUR.1 izdana neupravičeno. Osrednje vprašanje v obravnavanem primeru je, ali so bili nemški carinski organi od takrat zavezani, da naknadno vknjižijo uvozne dajatve v skladu s členom 220(1), prvi stavek, in dolžniku carinske dajatve sporočijo znesek dajatev v skladu s členom 221(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti( ) (v nadaljevanju: CZ), če so bili sočasno obveščeni tudi o tem, da je bilo na madžarskem sodišču vloženo pravno sredstvo zoper rezultat naknadnega preverjanja.

3. Obravnavani postopek ponuja Sodišču priložnost, da po tem, ko je izdalo sodbo Sfakianakis( ), pojasni vprašanja glede načina sodelovanja med carinskimi upravami, ki je predvideno v Protokolu št. 4 k Evropskemu sporazumu.

I – Pravni okvir

A – Evropski sporazum z Republiko Madžarsko

4. Protokol št. 4 k Evropskemu sporazumu ureja pojem „izdelki s poreklom iz“ oziroma „izdelki s poreklom“ in način upravnega sodelovanja.

5. Za obravnavano dejansko stanje se ratione temporis uporabljata različica Protokola št. 4 v skladu Sklepom št. 1/95 Pridružitvenega sveta med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani in Republiko Madžarsko na drugi strani z dne 17. julija 1995 o spremembi Protokola št. 4 k Evropskemu sporazumu med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani in Republiko Madžarsko na drugi strani( ) ter različica protokola v skladu s Sklepom št. 3/96 Pridružitvenega sveta med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani in Republiko Madžarsko na drugi strani z dne 28. decembra 1996 o spremembi protokola k Evropskemu sporazumu med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani in Republiko Madžarsko na drugi strani( ). Če se določbe Protokola št. 4, kakor je bil spremenjen s Sklepom št. 1/95, ratione temporis uporabljajo za obravnavani primer, so vsebinsko v glavnem usklajene z ustreznimi določbami Protokola št. 4, kakor je bil spremenjen s Sklepom št. 3/96. Zato se bom v nadaljevanju osredotočila le na različico protokola, kakor je bila spremenjena s Sklepom št. 3/96 (v nadaljevanju: Protokol).

6. V skladu s členom 16(1)(a) Protokola veljajo za izdelke s poreklom iz Madžarske ob uvozu v Skupnost ugodnosti iz sporazuma, če je priloženo potrdilo o gibanju blaga EUR.1.( )

7. V skladu s členom 17(1) Protokola potrdilo o gibanju blaga EUR.1 izdajo carinski organi države izvoznice na pisno zahtevo, ki jo vloži izvoznik ali na izvoznikovo odgovornost njegov pooblaščeni zastopnik.( ) Na podlagi odstavka 5 te določbe carinski organi, ki izdajo potrdilo o gibanju blaga EUR.1, sprejmejo potrebne ukrepe, da pri izdelkih preverijo status porekla izdelkov in izpolnjevanje preostalih pogojev Protokola.( ) Pravico imajo zahtevati katera koli dokazila in opraviti kakršen koli pregled izvoznikovih poslovnih knjig ali kateri koli drug pregled, za katerega menijo, da je potreben.

8. V skladu s členom 31(2) Protokola si Skupnost in Republika Madžarska s carinskimi upravami medsebojno zagotavljata pomoč pri preverjanju pristnosti potrdil o gibanju blaga EUR.1 in točnosti podatkov, ki jih ta dokazila vsebujejo, da bi zagotovili pravilno izvajanje tega protokola.

9. Člen 32 Protokola ureja naknadno preverjanje dokazil o izvoru in določa:

„(1) Naknadno preverjanje dokazil o poreklu se opravi naključno ali vedno, kadar carinski organi države uvoznice utemeljeno dvomijo o pristnosti teh dokumentov, statusu porekla zadevnih izdelkov ali o izpolnitvi drugih zahtev tega protokola.

(2) V primerih iz odstavka 1 morajo carinski organi države uvoznice vrniti potrdilo o gibanju blaga EUR.1 […] ali kopijo teh listin carinskim organom države izvoznice in, če je to ustrezno, navesti razloge za poizvedbo. V podporo zahtevi za naknadno preverjanje pošljejo vse dokumente in sporočijo vse znane okoliščine, ki kažejo, da so podatki na dokazilu o poreklu napačni.

(3) Preverjanje opravijo carinski organi države izvoznice. Pravico imajo zahtevati katera koli dokazila in opraviti kakršen koli pregled izvoznikovih poslovnih knjig ali kateri koli drug pregled, za katerega menijo, da je potreben.

(4) Če se carinski organi države uvoznice odločijo, da bodo začasno prenehali priznavati preferencialno obravnavo za te izdelke, medtem ko čakajo na rezultate preverjanja, morajo uvozniku ponuditi sprostitev blaga, ob upoštevanju vseh varnostnih ukrepov, ki se jim zdijo potrebni.

(5) Carinski organi, ki so zahtevali preverjanje, morajo biti o njegovih rezultatih čim prej obveščeni. Rezultati morajo jasno pokazati, ali so dokumenti pristni in ali se izdelki, na katere se nanašajo, lahko štejejo za izdelke s poreklom iz Skupnosti, Madžarske ali katere koli druge države iz člena 4, ter da izpolnjujejo druge zahteve tega protokola.

(6) Če ob upravičenem dvomu ni odgovora v desetih mesecih od datuma zahteve za naknadno preverjanje ali če odgovor ne vsebuje zadostnih informacij za določitev pristnosti obravnavanega dokumenta ali pravega porekla izdelkov, carinski organi, ki so zahtevali preverjanje, razen v izjemnih okoliščinah, zavrnejo upravičenost do preferencialne obravnave.“

10. V skladu s členom 33(1) Protokola se spori v zvezi s postopkom preverjanja iz člena 32 Protokola, nastali med carinskimi organi, ki zahtevajo preverjanje, in carinskimi organi, odgovornimi za njegovo izvajanje, ali vprašanja glede razlage tega Protokola predložijo Pridružitvenemu odboru.

B – Uredba št. 515/97

11. Naslov III Uredbe Sveta (ES) št. 515/97 z dne 13. marca 1997 o medsebojni pomoči med upravnimi organi držav članic in o sodelovanju med njimi in Komisijo zaradi zagotavljanja pravilnega izvajanja carinske in kmetijske zakonodaje( ) ureja odnose carinskih organov držav članic s Komisijo. V skladu s členom 17(2) tega naslova Komisija sporoči pristojnim organom posamezne države članice vse informacije, ki so jim lahko v pomoč pri zagotavljanju spoštovanja carinske zakonodaje.

C – Carinski predpisi

12. CZ je bil po sprejetju večkrat spremenjen. Ker pa določbe, ki so se uporabljale ratione temporis, niso bile spremenjene, se bom v nadaljevanju opirala le na CZ.

13. V skladu s členom 201(1)(a) CZ carinski dolg pri uvozu nastane s sprostitvijo blaga, zavezanega uvoznim dajatvam, v prosti promet.

14. Člen 217(1), prvi pododstavek, CZ ureja vknjižbo. V skladu z njim morajo carinski organi vsak znesek dajatev, ki je posledica carinskega dolga, takoj ko so jim na razpolago potrebni podatki, izračunati in vnesti v računovodske evidence ali kakšne druge ustrezne nosilce podatkov.

15. Če znesek dajatev, ki izhaja iz carinskega dolga, ni bil vknjižen ali je bil vknjižen nižji znesek od zakonsko dolgovanega, se mora v skladu s členom 220(1), prvi stavek, CZ vknjižba zneska izterjevanih dajatev opraviti v dveh dneh, ki se šteje od dneva, ko carinski organi to ugotovijo in lahko izračunajo zakonsko dolgovani znesek ter določijo dolžnika (v nadaljevanju: naknadna vknjižba).

16. V skladu s členom 221(1) CZ je treba znesek dajatev dolžniku v skladu z ustreznimi postopki sporočiti takoj po vknjižbi. V skladu s členom 221(3), prvi stavek, CZ dolžnikom sporočila načeloma ni več mogoče poslati po poteku treh let od dneva nastanka carinskega dolga.

D – Predpisi o lastnih sredstvih

17. V skladu s členom 2(1) Sklepa Sveta z dne 31. oktobra 1994 o sistemu lastnih sredstev Skupnosti (94/728/ES, Euratom)( ) je treba v proračun Evropskih skupnosti uvesti različne vrste lastnih sredstev. V skladu s točko (b) te določbe spadajo sem predvsem carinske dajatve po skupni carinski tarifi in druge dajatve, ki jih določijo institucije Skupnosti za trgovino s tretjimi državami.

18. V skladu s členom 8(1), prvi stavek, tega sklepa države članice obračunavajo carine na podlagi nacionalnih določb, predvidenih v zakonih in drugih predpisih, ki se po potrebi prilagodijo zahtevam pravil Skupnosti. V skladu s členom 8(1), tretji stavek, navedenega sklepa dajejo države članice Komisiji na razpolago lastna sredstva na podlagi člena 2(1)(b) (carine). V skladu s členom 2(3) tega sklepa države članice na podlagi člena 2(1)(b) tega sklepa obdržijo 10 % plačil za stroške zbiranja.

19. V Uredbi Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa št. 88/376/EGS, Euratom [94/728]( ) o sistemu lastnih sredstev Skupnosti( ), ki je bila spremenjena z Uredbo Sveta (Euratom, ES) št. 1355/96 z dne 8. julija 1996 o spremembi Uredbe št. 1552/89( ) (v nadaljevanju: spremenjena uredba št. 1552/89), je določeno, kako lahko države članice lastna sredstva, dodeljena Skupnostim, zagotavljajo Komisiji.

20. V skladu s členom 2(1) spremenjene uredbe št. 1552/89 se pravica Skupnosti do lastnih sredstev na podlagi člena 2(1)(b) (carine) določi takoj, ko so izpolnjeni pogoji carinske zakonodaje za vknjižbo zneska dajatve in za njegovo sporočilo dolžnikom.

21. V skladu s členom 2(1a) spremenjene uredbe št. 1552/89 je datum določitve pravice datum knjiženja v računovodske knjige, ki so določene v carinskih predpisih.

22. Člen 6(2)(a) spremenjene uredbe št. 1552/89 določa, da se pravice, določene v skladu s členom 2, ob upoštevanju točke (b) tega odstavka knjižijo na računih najpozneje prvi delovni dan po devetnajstem dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem je bila pravica določena.

23. V skladu s členom 6(2)(b) te uredbe se določene pravice, ki niso knjižene na računih iz točke (a), ker še niso izterjane in zanje še ni bilo predloženo jamstvo, v obdobju iz točke (a) prikazujejo na posebnih računih. Države članice lahko uporabijo isti postopek, kadar se določitev pravic, za katere je bilo predloženo jamstvo, izpodbija in bi se po rešitvi zadevnega spora lahko spremenila.

24. V skladu s členom 9(1), prvi pododstavek, spremenjene uredbe št. 1552/89 vsaka država članica po postopku iz člena 10 te spremenjene uredbe lastna sredstva knjiži v dobro računa, ki je v ta namen v imenu Komisije odprt pri ministrstvu za finance ali organu, ki ga je ta določila.

25. V skladu s členom 10(1), prvi pododstavek, spremenjene uredbe št. 1552/89 se po odštetju 10 % za stroške zbiranja v skladu s členom 2(3) Sklepa št. 88/376 (Sklep 94/728) lastna sredstva na podlagi člena 2(1)(b) (carine) vknjižijo najpozneje prvi delovni dan po devetnajstem dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem je bila določena pravica v skladu s členom 2. Drugi pododstavek določa, da se pravice, ki se prikazujejo na posebnih računih na podlagi člena 6(2)(b), knjižijo najpozneje prvi delovni dan po devetnajstem dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem so bili zbrani zneski, ki ustrezajo tem pravicam.

26. Za vsako zamudo pri knjiženju na račun iz člena 9(1) zadevna država članica v skladu s členom 11 spremenjene uredbe št. 1552/89 plača obresti po obrestni meri, ki velja na denarnem trgu te države članice za kratkoročne javnofinančne operacije na predpisani datum knjiženja, povečani za dve odstotni točki. Ta obrestna mera se poveča za 0,25 odstotne točke za vsak mesec zamude. Povečana obrestna mera velja za celotno obdobje zamude.

27. V skladu s členom 17(1) spremenjene uredbe št. 1552/89 države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da je Komisiji na razpolago znesek, ki ustreza pravicam, določenim v členu 2. V skladu s členom 17(2), prvi in drugi stavek, spremenjene uredbe št. 1552/89 države članice zneskov, ki ustrezajo določenim pravicam, niso dolžne dati na razpolago Komisiji le, če jih zaradi višje sile niso mogle izterjati ali če se po celoviti oceni vseh upoštevnih okoliščin posameznega primera ugotovi, da brez njihove krivde dolgoročno sredstev ni mogoče izterjati.

28. Spremenjena uredba št. 1552/89 je bila kodificirana v Uredbi Sveta (ES Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu lastnih sredstev Skupnosti.( ) Člen 11 Uredbe št. 1150/2000 ustreza členu 11 spremenjene uredbe št. 1552/89.

II – Dejansko stanje in predhodni postopek

29. Od leta 1994 so se v okviru Evropskega sporazuma iz Republike Madžarske v Nemčijo uvažala motorna vozila, za katere je, potem ko so madžarski organi izdali potrdila o gibanju blaga EUR.1, veljala preferencialna tarifna obravnava.

30. S sporočilom o medsebojni pomoči, ki je bilo nemškim organom v angleški različici poslano 13. junija 1996, v nemški pa 28. novembra 1996, je enota Komisije za koordinacijo boja proti goljufijam (UCLAF; v nadaljevanju bosta UCLAF in njegov naslednik OLAF enotno imenovana „OLAF“) opozorila države članice o uvozu določenega proizvajalca. Dvomila je, da so motorna vozila izpolnjevala pogoje za izdelke z madžarskim poreklom v smislu Protokola. OLAF je v tem sporočilu o medsebojni pomoči države članice med drugim zaprosil, naj od madžarskih organov zahtevajo naknadno preverjanje zadevnih potrdil o gibanju blaga EUR.1. Poleg tega jih je posebej pozval, naj pred sprostitvijo zadevnih vozil sistematično zahtevajo jamstvo za plačilo ali polog carin ter sprejmejo vse pravne akte, ki bi lahko pretrgali zastaralne roke in zaščitili možnosti naknadne izterjave. V nadaljevanju je Komisija sama opravila nadaljnje preiskave, med katerimi je bila tudi nadzorna misija na Madžarskem.

31. S sporočilom o medsebojni pomoči z dne 26. junija 1998, ki je bilo tudi v nemščini, je OLAF obvestil nemške organe o rezultatu naknadnega preverjanja madžarskih carinskih organov. Izkazalo se je, da nekaterih vozil ni bilo mogoče obravnavati kot izdelke s poreklom iz Madžarske in da so bila potrdila o gibanju blaga EUR.1 tako izdana nepravilno. Iz sporočila je bilo razvidno, da je šlo za 19.123 v Nemčijo uvoženih vozil. V sporočilu je OLAF napovedal, da bo poslal nadaljnje podatke, prevod korespondence z madžarskimi carinskimi organi in zbirke podatkov, v katerih bo na podlagi podatkov madžarskih carinskih organov predstavil opravljene operacije po državah.

32. Z dopisom, ki so ga nemški organi v angleški različici prejeli 13. julija 1998, v nemški pa 18. avgusta 1998 (v nadaljevanju: dopis, prejet 18. avgusta 1998), je OLAF poslal napovedane dokumente in zbirke podatkov. Med njimi je bil predvsem nemški prevod dopisa madžarskih carinskih organov z dne 26. maja 1998, v katerem so pojasnili izvedbo naknadnega preverjanja in obvestili OLAF o rezultatih tega naknadnega preverjanja. Poslane so bile tudi priloge in zbirke podatkov, s katerimi je bila ugotovljena istovetnost vozil, ki jih po mnenju madžarskih carinskih organov v nasprotju s prvotno oceno vseeno ni bilo mogoče obravnavati kot izdelke s poreklom iz Madžarske in za katera so bila potrdila o gibanju blaga EUR.1 tako izdana nepravilno. Z dopisom z dne 26. maja 1998 pa so madžarski organi tudi opozorili, da je bilo zoper rezultate naknadnega preverjanja vloženo pravno sredstvo, zato je začel teči sodni postopek.

33. Zvezna republika Nemčija je po prejetju tega dopisa znova zahtevala končno poročilo nadzorne misije Komisije na Madžarskem. OLAF ji je 23. februarja 1999 poslal uradno končno poročilo misije Skupnosti, ki so ga pristojni organi prejeli 2. marca 1999.

34. Nemški carinski organi so 15. aprila 1999 začeli naknadno knjižiti zneske dajatev za motorna vozila, ki v skladu z rezultatom naknadnega preverjanja madžarskih carinskih organov niso bili izdelki s poreklom iz Madžarske. Na podlagi triletnega roka za obvestitev dolžnikov v skladu s členom 221(3), prvi stavek, CZ ni bilo mogoče določiti uvoznih dajatev za motorna vozila, uvožena pred 15. aprilom 1996. Za to obdobje niso bila niti določena niti vknjižena nobena lastna sredstva.

35. OLAF je s sporočilom o medsebojni pomoči z dne 27. oktobra 1999 države članice obvestil, da je bil postopek pred madžarskim sodiščem končan in da so madžarski carinski organi ustrezno spremenili rezultate naknadnega preverjanja. V skladu s spremenjenim rezultatom je bilo treba del vozil, ki jim madžarski carinski organi v dopisu z dne 26. maja 1998 še niso priznali statusa porekla, kljub temu obravnavati kot izdelke s poreklom iz Madžarske. Glede drugega dela pa so carinski organi sicer potrdili rezultat, da ne gre za izdelke s poreklom iz Madžarske in da je bilo potrdilo o gibanju blaga izdano nepravilno. V nadaljevanju so nemški carinski organi odpustili ali povrnili uvozne dajatve za tista motorna vozila, pri katerih je po mnenju madžarskih carinskih organov vseeno šlo za izdelke s poreklom iz Madžarske.

36. Komisija je maja 2000 v Nemčiji opravila misijo za nadzor lastnih sredstev. Pri tem se je izkazalo, da nemški carinski organi za motorna vozila,

– za katera se je pri naknadnem preverjanju madžarskih carinskih organov najprej izkazalo, da niso bila madžarskega porekla, in za katera so bila potrdila o gibanju blaga EUR.1 tako izdana nepravilno,

– za katera ta rezultat po tem, ko je bila izdana sodba madžarskega sodišča, ni bil spremenjen,

– ki so bila v Nemčijo uvožena po 18. novembru 1995 in

– za katera nemški carinski organi v okviru naknadne izterjave od 15. aprila 1999 zaradi poteka triletnega zastaralnega roka na podlagi člena 221(3), prvi stavek, CZ ni bila opravljena naknadna vknjižba in dolžniki niso bili obveščeni o znesku dajatve,

niso vknjižili ustreznih lastnih sredstev. V nadaljevanju bodo ta motorna vozila označena kot zadevna motorna vozila, ustrezne uvozne dajatve pa kot zadevne uvozne dajatve.

37. Komisija je nato pozvala Zvezno republiko Nemčijo k plačilu zadevnih lastnih sredstev. Komisija je na sestanku, katerega potek je popisan v zapisniku sestanka z dne 12. junija 2003, zaprosila nemške organe za podrobnejše informacije o zadevnih uvoznih dajatvah. Napovedala je, da bo sledila uradna zahteva. Nazadnje je menila, da bo plačilo v predvidenem roku pripomoglo k izognitvi izračunu zamudnih obresti.

38. Nemški organi so z dopisom z dne 30. marca 2005 Komisiji sporočili, da zadevne uvozne dajatve znašajo 408.735,53 EUR. Komisija je z dopisom z dne 4. maja 2005 nemške organe pozvala, naj v dveh mesecih zagotovijo zadevne uvozne dajatve z odbitkom 10-odstotnih zadržanih sredstev, torej 367.861,98 EUR (v nadaljevanju: sporni znesek lastnih sredstev). Sicer bo začela postopek zaradi neizpolnitve obveznosti. Opozorila je, da bo po prejemu tega zneska obračunala dolgovane zamudne obresti.

39. Nemški organi so z dopisom z dne 8. novembra 2005 Komisiji sporočili, da so 31. oktobra 2005 plačali 408.735,53 EUR, vendar ob pridržku, da Sodišče sprejme odločbo, ki bo potrdila pravno stališče Komisije. Nemški organi so v tem dopisu poudarili, da s plačilom niso priznali pravnega stališča Komisije in da je namenjeno le omejitvi morebitnega tveganja zamudnih obresti, ki bi nastalo ob neuspehu pred Sodiščem Evropske unije.

40. Komisija je z dopisoma z dne 16. decembra 2005 in 30. marca 2006 opozorila, da Nemčija ni zadržala 10 % sredstev (40.873,55 EUR), ki so bila zato povrnjena. Poleg tega je pojasnila osnove za obračun zamudnih obresti in na podlagi tega izračunala znesek 571.011,21 EUR (v nadaljevanju: sporni znesek zamudnih obresti).

41. Nemški organi so z dopisom z dne 13. junija 2006 zavrnili plačilo spornega zneska zamudnih obresti in znova poudarili, da je bilo že plačilo glavnega zneska izvršeno le s pridržkom.

42. Zato je Komisija začela postopek zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES. Komisija je – potem ko je z dopisom z dne 18. oktobra 2006 pozvala Zvezno republiko Nemčijo, naj predloži pripombe, in je ta odgovorila z dopisom z dne 19. februarja 2007 – 29. junija 2007 Nemčiji poslala obrazloženo mnenje. V njem je Zvezno republiko Nemčijo pozvala, naj sprejme potrebne ukrepe za uskladitev s tem obrazloženim mnenjem v dveh mesecih po njegovi vročitvi.

III – Postopek pred Sodiščem

43. Ker Komisija ni bila zadovoljna z odgovorom Zvezne republike Nemčije na obrazloženo mnenje z dne 24. avgusta 2007, je 6. oktobra 2008 vložila tožbo zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES.

44. Obravnava je bila opravljena 4. februarja 2009, udeležili pa so se je predstavniki Komisije in nemške vlade, ki so dopolnili svoje trditve in odgovorili na vprašanja.

45. Komisija Sodišču predlaga, naj odloči:

1. Zvezna republika Nemčija ni izpolnila obveznosti iz členov 2, 6, 9, 10 in 11 spremenjene uredbe št. 1552/89 oziroma Uredbe št. 1150/2000, ker je

– kljub prejemu sporočila o medsebojni pomoči pustila, da carinske terjatve zastarajo, in prepozno vknjižila v zvezi s tem dolgovana lastna sredstva ter

– zavrnila plačilo nastalih zamudnih obresti.

2. Zvezni republiki Nemčiji naj se naloži plačilo stroškov postopka.

46. Zvezna republika Nemčija predlaga, naj se

1. tožba zavrne in

2. Komisiji naloži plačilo stroškov postopka.

IV – Očitki Komisije

47. Komisija utemeljuje svojo tožbo s tremi očitki kršitev prava Skupnosti, ki so med seboj povezani. Najprej očita, da so nemški carinski organi kršili člen 220(1), prvi stavek, in člen 221(1) CZ. Po mnenju Komisije so imeli nemški carinski organi 18. avgusta 1998 na razpolago vse potrebne informacije za naknadno vknjižbo zneska zadevnih uvoznih dajatev in obvestitev dolžnikov o tem. Nemški carinski organi pa tega niso začeli najpozneje do 18. novembra 1998, temveč šele 1. aprila 1999. Zadevne uvozne dajatve so tako zastarale (A). Na podlagi tega Komisija očita kršitev členov 2, 6, 9, 10 in 17 spremenjene uredbe št. 1552/89. Sporni znesek lastnih sredstev je zapadel v plačilo najpozneje 20. januarja 1999. Zvezna republika Nemčija pa ga je vknjižila v dobro Komisije šele 31. oktobra 2005 (B). Nazadnje Komisija očita kršitev člena 11 Uredbe št. 1552/89 oziroma Uredbe št. 1150/2000. Zvezna republika Nemčija ni plačala zamudnih obresti za sporni znesek lastnih sredstev (C).

A – Očitek kršitve člena 220(1), prvi stavek, in člena 221(1) CZ

48. Načeloma morajo carinski organi carinske dolgove pri uvozu, ki nastanejo v skladu s členom 201(1)(a) CZ s sprostitvijo blaga, zavezanega uvoznim dajatvam, v prosti promet, v skladu s členom 217(1) CZ izračunati in vknjižiti takoj, ko so na razpolago potrebni podatki. Če pa se pri naknadnem preverjanju deklaracije izkaže, da je bilo blago uvoženo na podlagi nepravilnih ali nepopolnih podatkov, carinski organi ob upoštevanju člena 78(3) CZ sprejmejo potrebne ukrepe za ureditev položaja, pri čemer upoštevajo nove informacije, ki jih imajo na razpolago. Med te ukrepe spada predvsem naknadna vknjižba zneska uvozne dajatve, ki ustreza zakonsko dolgovanemu carinskemu dolgu. Naknadno vknjižbo je treba v skladu s členom 220(1), prvi stavek, CZ načeloma opraviti v dveh dneh od dneva, ko carinski organi to ugotovijo in lahko izračunajo zakonsko dolgovani znesek ter določijo dolžnika. V skladu s členom 221(1) CZ je treba ustrezni znesek dolžniku sporočiti po ustreznih postopkih.

49. Komisija najprej očita, da so nemški carinski organi kršili člen 220(1), prvi stavek, in člen 221(1) CZ, ker kljub dopisu, prejetem 18. avgusta 1998, niso sprejeli potrebnih ukrepov za ureditev položaja ob upoštevanju novih informacij, ki so jih imeli na razpolago. Po njenem mnenju bi morali nemški carinski organi v treh mesecih po prejetju tega dopisa, torej do 18. novembra 1998, naknadno izterjati zneske dajatev, kar predpostavlja njihovo naknadno vknjižbo in obvestitev dolžnikov.

50. Nasprotno pa nemška vlada meni, da z 18. avgustom 1998 obveznost nemških organov za naknadno vknjižbo in obvestitev dolžnikov še ni nastala. Zaradi vložitve pravnega sredstva zoper rezultate naknadnega preverjanja madžarskih carinskih organov naj naknadna vknjižba in obvestitev dolžnikov carinske dajatve ne bi bili dopustni (1). Tako naj za te ukrepe ne bi bilo pravne podlage. Člena 220 CZ pa naj se ne bi smelo razširiti na primer, ko predhodni dvomi temeljijo na tem, da so zneski dajatev upravičeni (2). Poleg tega se nemška vlada pritožuje, da OLAF ni ovrednotil ugotovitev madžarskih carinskih organov glede rezultatov naknadnega preverjanja. Nemški carinski organi naj bi poleg tega smeli ukrepati le na podlagi končnega poročila OLAF (3). Nemška vlada nazadnje ugovarja, da se je Komisija zapletla v protislovje s svojim sporočilom o medsebojni pomoči z dne 27. oktobra 1999 (4).

1. Upoštevanje teka postopka na podlagi pravnega sredstva zoper rezultate naknadnega preverjanja

a) Trditve strank

51. Nemška vlada se najprej sklicuje na sodbo Sfakianakis( ). Iz točk 32 in 43 te sodbe naj bi izhajalo, da nemški carinski organi ob prejetju dopisa 18. avgusta 1998 še ne bi smeli naknadno vknjižiti uvoznih dajatev. Umik potrdil o gibanju blaga EUR.1 v tem primeru še ni bil dokončen. Zato naj bi bila zadevna potrdila o gibanju blaga EUR.1 še naprej „živa“ in tako so jih morali nemški carinski organi upoštevati. Naknadna vknjižba bi nedopustno posegla v pravno sredstvo, o katerem še ni bilo odločeno.

52. Po mnenju Komisije iz sodbe Sfakianakis ni mogoče razbrati, da bi morali carinski organi držav članic ostati pasivni, dokler teče postopek s pravnim sredstvom zoper umik potrdil o gibanju blaga EUR.1. Dalje Protokol ne nasprotuje obveznosti nemških carinskih organov, da naknadno vknjižijo carinske dolgove, kadar umik še ni dokončen. Takega primera namreč Protokol ne ureja. Sicer pa določbe CZ dolžnikom ponujajo zadostne možnosti zaščite.

b) Presoja

53. Najprej je treba proučiti, ali je obrazložitev v točkah 32 in 43 sodbe Sfakianakis mogoče prenesti na obravnavani primer (i). Menim, da ne. Zato bom v nadaljevanju proučila, kakšen pravni učinek je imelo obvestilo o rezultatu naknadnega preverjanja potrdil o gibanju blaga EUR.1, ki so ga madžarski carinski organi poslali nemškim (ii), in ali je na to vplivalo dejstvo, da o pravnem sredstvu zoper rezultat naknadnega preverjanja še ni bilo odločeno (iii).

i) Sodba Sfakianakis

54. V nasprotju z mnenjem nemške vlade Sodišče v sodbi Sfakianakis ni odločilo, da sta bili naknadna vknjižba in obvestitev dolžnikov carinske dajatve v primeru, kakršen je obravnavani, nedopustni.

55. Kot navaja nemška vlada, se točka 32 sodbe, na katero se sklicuje Nemčija, nanaša na primer, ko so bili organi države uvoznice obveščeni o že izdanih odločbah sodišč države izvoznice. V obravnavanem primeru ne gre za take okoliščine. Nemški carinski organi so za odločbo madžarskih sodišč namreč izvedeli šele po 18. avgustu 1998 ter tudi po 18. novembru 1998, in sicer šele s sporočilom o medsebojni pomoči z dne 27. oktobra 1999.

56. Čeprav se nemška vlada v podporo svojemu pravnemu stališču opira na točko 43 sodbe Sfakianakis, to prav tako ni prepričljivo. V točki 43 sodbe Sfakianakis je Sodišče ugotovilo, da je stališče, da polni učinek odprave carinskih dajatev, določene s Sporazumom, nasprotuje upravnim odločbam, ki nalagajo plačilo carinskih dajatev in ki jih sprejmejo carinski organi države uvoznice, preden bi jim bil poslan dokončni rezultat postopkov, uvedenih zoper ugotovitve naknadnega preverjanja, in čeprav odločbe organov države izvoznice, ki prvotno izda potrdilo EUR.1, niso bile preklicane ali razglašene za nične. Menim, da iz tega odgovora Sodišča ni mogoče sklepati, da je naknadna vknjižba nedopustna tudi v primeru, kakršen je obravnavani. Sodišče je namreč obravnavalo le primer, v katerem carinski organi države članice na podlagi razpoložljivih informacij nazadnje niso mogli z gotovostjo izhajati iz dejstva, da je obstajalo obvestilo madžarskih carinskih organov, po katerem so bila potrdila o gibanju blaga EUR.1 izdana nepravilno.

57. To je mogoče razbrati šele iz dela stavka „in čeprav odločbe organov države izvoznice, ki prvotno izda potrdilo EUR.1, niso bile preklicane ali razglašene za nične“. Drugič, kot je ugotovilo Sodišče v točki 40 te sodbe, iz dejstev, podanih pri predložitvenem sodišču, v tej zadevi ne izhaja, da bi madžarski organi izvedli tak preklic, ki bi grškim organom dopuščal odpravo uporabe preferencialne obravnave za zadevne proizvode. To ugotovitev je treba obravnavati v povezavi s točko 11 te sodbe. Iz nje je razvidno, da so carinski organi države članice po informacijah o rezultatih naknadnega preverjanja, ki jih je sporočila Komisija, prejeli nadaljnje informacije neposredno od madžarskih carinskih organov. Ti so v dopisu z dne 3. novembra 1998 carinskim organom države članice poslali seznam s tremi razdelki. Prvi je vseboval podatke za vozila, ki so jim proizvajalec in madžarski organi preverjanja priznali, da so madžarskega porekla; v drugi so bila navedena motorna vozila, ki jim je bilo pripisano tuje poreklo, kar je proizvajalec izrecno potrdil; tretji pa se je nanašal na motorna vozila, glede katerih je potekal sodni postopek o njihovem statusu. Glede tega tretjega dela, v katerem so bila navedena motorna vozila, katerih naknadne dajatve so bile izpodbijane v postopku pred predložitvenim sodiščem, so madžarski carinski organi izjavili, da pred koncem tega postopka ne morejo dati podrobnejših podatkov o rezultatu; ti organi so pristojne grške organe pozvali k potrpežljivosti glede izterjave carinskih dajatev, ki so sporne v postopku v glavni stvari. V teh okoliščinah je Sodišče v točki 41 sodbe opozorilo na dejstvo, da mora nacionalno sodišče presoditi, ali so imeli grški carinski organi dovolj podatkov za domnevo, da sporna potrdila o gibanju blaga EUR.1 niso bila preklicana in so zato ostala veljavna.

58. V obravnavanem primeru je dejansko stanje drugačno. Kot je nemška vlada pojasnila na obravnavi, so nemški carinski organi v obravnavanem primeru prejeli le obvestilo Komisije o rezultatu naknadnega preverjanja. Drugače kot pri sodbi Sfakianakis od madžarskih carinskih organov niso neposredno prejeli nobenih nadaljnjih informacij, ki bi lahko povzročile pomisleke o informacijah iz dopisa, prejetega 18. avgusta 1998. Tako obravnavani primer ne ustreza tistemu, ki ga je Sodišče obravnavalo v točki 43 sodbe Sfakianakis.

59. Ugovore nemške vlade, utemeljene s točkama 32 in 43 sodbe Sfakianakis, je torej treba zavrniti.

ii) Učinek naknadnega preverjanja

60. Najprej bom preizkusila, kakšen pravni učinek je imelo obvestilo o rezultatih naknadnega preverjanja na nemške carinske organe. Ker imajo določbe Protokola kot mednarodnopravne pogodbe prednost pred določbami sekundarne zakonodaje, kamor spada CZ, je treba najprej proučiti, ali je mogoče dobiti odgovor na to vprašanje iz določb Protokola.

61. V nasprotju z mnenjem Komisije( ) se mi zdi, da Protokol zelo dobro ureja, kakšne pravne učinke ima obvestilo o rezultatih naknadnega preverjanja, kadar rezultat kaže, da zadevnih motornih vozil ni mogoče obravnavati kot izdelke s poreklom iz Madžarske in da so bila tako potrdila o gibanju blaga EUR.1 izdana nepravilno. To je razvidno iz sistema upravnega sodelovanja, kar je posebej izraženo v členih 16(1), 17(1) in 32 Protokola.

62. V skladu s členom 16(1) Protokola so izdelki s poreklom iz Madžarske ob uvozu v Skupnost deležni preferencialne obravnave, če jim je priloženo dokazilo o poreklu. V skladu s členom 17(1) Protokola so madžarski carinski organi pristojni za izdajo potrdil o gibanju blaga EUR.1. Pri tem morajo v skladu s členom 17(4) in (5) Protokola sprejeti ukrepe, ki so potrebni za preverjanje statusa porekla izdelkov. Iz člena 32(3) in (5) Protokola je razvidno, da so ti organi pristojni tudi za naknadno preverjanje potrdil.

63. Ta sistem upravnega sodelovanja zavezuje carinske organe države uvoznice najprej k načelnemu priznanju potrdil o gibanju blaga EUR.1, ki so jih izdali organi države izvoznice. Dalje jih zavezuje, da načeloma priznajo rezultat naknadnega preverjanja, ki ga opravijo carinski organi države izvoznice.( ) Sistem sodelovanja namreč temelji na razdelitvi nalog in medsebojnem zaupanju med carinskimi organi države uvoznice in carinskimi organi države izvoznice. Razdelitev nalog je upravičena z dejstvom, da lahko organi države izvoznice najbolje neposredno ugotovijo dejstva, od katerih je odvisen status porekla zadevnih izdelkov. Ta sistem lahko deluje le, kadar carinski organi države uvoznice priznajo presoje, ki so jih opravili organi države izvoznice, in sicer ne le pri izdaji potrdil o gibanju blaga EUR.1, temveč tudi pri njihovem naknadnem preverjanju.

64. V obravnavanem primeru bi morali nemški carinski organi tako priznati rezultat naknadnega preverjanja, ki so ga opravili madžarski carinski organi, da zadevna motorna vozila niso izdelki s poreklom iz Madžarske in da so bila potrdila o gibanju blaga EUR.1 za ta motorna vozila izdana nepravilno.

65. Zoper to ni mogoče ugovarjati, da je bilo naknadno preverjanje v obravnavanem primeru povezano z nadzorno misijo Komisije. Člen 32(1) sicer določa, da se naknadno preverjanje dokazil o poreklu opravi naključno, ali kadar carinski organi države uvoznice utemeljeno dvomijo. Vendar tega ni mogoče razumeti kot izčrpen seznam. Razlaga teh določb kot izčrpna ureditev primerov, v katerih je dopusten naknadni nadzor, bi namreč preveč očitno vodila v nesmiselne rezultate, saj bi bila potem izključena tudi naknadna preverjanja, ki jih madžarski carinski organi po uradni dolžnosti opravijo na podlagi opozorila ali suma.

66. Dalje temu rezultatu ni mogoče ugovarjati, češ da se madžarski in nemški carinski organi med seboj niso neposredno obvestili. Člen 32(5) Protokola predvideva, da je treba rezultate naknadnega preverjanja sporočiti carinskim organom, ki so zahtevali preverjanje. Čeprav se pojem carinskih organov v Protokolu redno uporablja za carinske organe držav članic in Madžarske, bi bila lahko ta oznaka v obravnavanem primeru ustrezna tudi za Komisijo, na pobudo katere je bil izveden obsežen naknadni nadzor. To podpira najprej dejstvo, da si Skupnost in Madžarska v skladu s členom 31(2) Protokola prek carinskih uprav zagotavljata medsebojno pomoč pri preverjanju pristnosti potrdil o gibanju blaga EUR.1. Zdi se mi, da pojem carinske uprave Skupnosti v smislu tega predpisa zajema tudi Komisijo. Drugič, v notranjem razmerju med Komisijo in državami članicami je treba upoštevati tudi člen 17(2) Uredbe št. 515/97, na podlagi katerega ima Komisija pravico, da pristojnim organom posameznih držav članic sporoči vse informacije, ki so jim lahko v pomoč pri zagotavljanju spoštovanja carinske zakonodaje.

67. Končno je treba zavrniti tudi ugovor nemške vlade, da pri informacijah, ki jih je sporočila Komisija, ni šlo za dokončen rezultat, ker so madžarski carinski organi napovedali, da bodo dokončne rezultate preverjanja sporočili carinskim organom držav članic. Kajti očitno je, da so bili s tem mišljeni le carinski organi držav članic, ki so upoštevale poziv Komisije v sporočilih z dne 13. junija 1996 in 28. novembra 1996 o medsebojni pomoči in madžarske organe same neposredno pozvale k naknadnemu preverjanju potrdil o gibanju blaga EUR.1. Ker nemška vlada te zahteve ni izpolnila, se tudi ne more sklicevati, da je čakala na neposredni odziv madžarskih carinskih organov. Dalje je iz dopisa madžarskih carinskih organov z dne 26. maja 1998 mogoče dovolj jasno razbrati, da je šlo že za dokončne rezultate. Carinske organe držav članic, ki jih je treba neposredno obvestiti, bi namreč morali opozoriti, da lahko pri Komisiji dobijo podrobne podatke. Pri tem je šlo za podatke, ki jih je Komisija nemškim carinskim organom sporočila v dopisu, prejetem 18. avgusta 1998.

68. Na podlagi podatkov iz dopisa, prejetega 18. avgusta 1998, so morali nemški carinski organi izhajati iz tega, da pri zadevnih motornih vozilih ni šlo za izdelke s poreklom iz Madžarske in tako pri uvozu ne bi smeli biti preferencialno obravnavani na podlagi člena 16(1) Protokola. Zato bi morali nemški carinski organi opraviti naknadno vknjižbo dolgovanega zneska uvoznih dajatev in obvestiti dolžnike carinske dajatve.

iii) Učinek pravnega sredstva

69. V obravnavanem primeru se postavlja vprašanje, ali bi okoliščina, da so bili nemški carinski organi obveščeni tudi o tem, da je bilo zoper rezultate naknadnega preverjanja vloženo pravno sredstvo, o katerem še ni bilo odločeno, kakor koli spremenila ta pravni položaj. Na to vprašanje je treba odgovoriti nikalno.

70. Najprej je treba opozoriti na dejstvo, da v Protokolu ni nobene izrecne določbe, na podlagi katere mora biti rezultat naknadnega preverjanja dokončen. Nasprotno, zdi se mi, da člen 32(5) Protokola, v skladu s katerim je treba rezultat naknadnega preverjanja čim prej sporočiti, nasprotuje tej domnevi.

71. Poleg tega je Sodišče sicer jasno ugotovilo, da morajo carinski organi držav članic spoštovati že izdane odločbe madžarskih sodišč, ki so bile izdane na podlagi pravnega sredstva, vloženega zoper rezultate naknadnega preverjanja.( ) Ta obveznost je po eni strani posledica razdelitve nalog, predvidene v Protokolu, ter medsebojnega zaupanja med madžarskimi carinskimi organi in carinskimi organi držav članic, ki se nazadnje razteza tudi na sodišča.( ) Po drugi strani pa je posledica nujnosti zagotavljanja učinkovitega pravnega varstva.( ) Toda v nasprotju z mnenjem nemške vlade to ne pomeni, da morajo nemški carinski organi do izdaje take sodne odločbe opustiti tudi naknadno vknjižbo.

72. Prvič, proti taki predpostavki govori v Protokolu predvideni sistem sodelovanja, ki je oprt na načela razdelitve nalog in medsebojnega zaupanja med carinskimi organi. Kot je bilo navedeno že zgoraj( ), so za naknadno preverjanje potrdil o gibanju blaga EUR.1 pristojni carinski organi države izvoznice, carinski organi države uvoznice pa morajo načeloma zaupati v pravilnost rezultatov. Okoliščina, da je bilo zoper rezultat naknadnega preverjanja vloženo pravno sredstvo, ne pove še ničesar o tem, kako je z možnostmi za uspeh tega sredstva. To sredstvo torej ni primerno, da bi omajalo zaupanje, ki ga morajo izkazovati carinski organi do rezultatov naknadnega preverjanja, ki ga opravijo madžarski carinski organi.

73. Drugič, v obravnavanem primeru se niti na podlagi načela zagotavljanja učinkovitega pravnega varstva ne zahteva, da bi opustili naknadno vknjižbo v skladu s členom 220(1), prvi stavek, CZ in obvestitev dolžnikov v skladu s členom 221(1) CZ. To bi se namreč zahtevalo, če odločb madžarskih sodišč, izdanih v odgovor na pravno sredstvo, vloženo zoper rezultate naknadnega preverjanja, po njihovi izdaji ne bi mogli več učinkovito upoštevati. Iz tega v obravnavanem primeru ne bi mogli izhajati niti, če bi madžarski carinski organi po izdaji sodbe sporočili, da je zadevna motorna vozila vseeno treba obravnavati kot izdelke s poreklom iz Madžarske (česar niso storili)( ). Kajti kot pravilno navaja Komisija, carinske dajatve, za katere se naknadno izkaže, da niso dolgovane, se v skladu s členom 236(1) CZ odpustijo oziroma povrnejo. Ko so države članice obveščene o tem, da carinski organi države izvoznice na podlagi sodbe sodišča spreminjajo rezultate naknadnega preverjanja in znova izhajajo iz madžarskega porekla zadevnih izdelkov, so zavezane to upoštevati.( ) Čeprav ne bi bilo sprejemljivo pričakovati povračilo, v skladu s CZ obstaja dovolj možnosti za zaščito. Tako je mogoče zadevnemu dolžniku v skladu s pogoji iz člena 229 CZ omogočiti plačilno olajšavo. To je sicer načeloma odvisno od zavarovanja. Vendar je to mogoče opustiti, če bi bile povzročene znatne gospodarske ali socialne težave.

74. Samo dejstvo, da je bilo zoper rezultate naknadnega preverjanja vloženo pravno sredstvo, tako ni razlog za opustitev naknadne vknjižbe.

75. Drugače je, če iz obvestila carinskim organom ni mogoče jasno razbrati, kakšen je rezultat naknadnega preverjanja. Tako je na primer, kadar carinski organi države izvoznice obvestijo carinske organe države uvoznice, da do konca postopka s pravnim sredstvom ne bodo mogli dati podrobnejših podatkov, in prosijo za potrpežljivost glede izterjave spornih carinskih dajatev v postopku v glavni stvari. Vendar tu ne gre za tak primer.

iv) Predlog

76. Na podlagi informacij v dopisu, prejetem 18. avgusta 1998, bi morali nemški carinski organi opraviti naknadno vknjižbo dolgovanega zneska uvoznih dajatev in dolžnika obvestiti o ustreznem znesku.

2. Preširoka razlaga pogojev iz člena 220 CZ

a) Trditve strank

77. Nemška vlada poleg tega navaja, da široka uporaba člena 220 CZ za vknjižbo uvoznih dajatev, kadar obstajajo predhodni dvomi o njihovi upravičenosti, ne bi smela temeljiti na dejstvu, da CZ predvideva zaščitne mehanizme za podjetja. Pravzaprav naj bi bilo v takih primerih v interesu zadevnih podjetij zapovedano, da se naknadna vknjižba opusti. Sprijazniti bi se bilo treba, da bi carinski dolgovi zato zastarali. To bi po potrebi rešili s prilagoditvijo CZ.

b) Presoja

78. Tudi ta ugovor je treba zavrniti. Kot je pojasnjeno zgoraj, so morali nemški carinski organi v skladu z določbami Protokola po prejetju dopisa z dne 18. avgusta 1998 izhajati iz dejstva, da ni bilo nikakršne podlage za preferencialno obravnavo zadevnih motornih vozil. Člen 220(1), prvi stavek, CZ v obravnavanem primeru ne bi bil uporabljen široko. Ugovor nemške vlade, ki se v prvi vrsti opira na mnenje, da ni bilo nikakršne pravne podlage za naknadno vknjižbo, je treba tako zavrniti.

79. Le dopolnilno želim opozoriti, da mnenje nemške vlade ni le nepravilno, temveč lahko tudi vodi do obsežnih tveganj za proračun Skupnosti. V skladu s členom 221(3), prvi stavek, CZ je dolžniku namreč mogoče poslati obvestilo le v treh letih od dneva nastanka carinskega dolga. Vložitev pravnega sredstva zoper rezultate naknadnega preverjanja pred madžarskimi sodišči ne vpliva na ta rok. Če bi morali carinski organi držav članic pri vložitvi takega pravnega sredstva torej počakati na odločbo madžarskih sodišč, preden bi lahko opravili naknadno vknjižbo in obvestili dolžnika, bi v veliko primerih grozilo zastaranje določitve dolgovanega zneska v skladu s členom 221(3), prvi stavek, CZ. Zavedati se je treba, da sodni postopek ni nujno omejen samo na eno stopnjo, tako da lahko mine precej časa do izreka pravnomočne sodbe in s tem do dokončnega rezultata. Poleg tega je pri uporabi pravnega mnenja nemške vlade v popolnoma očitnem interesu dolžnika, da se postopek pred madžarskimi sodišči podaljša, da bi, če je le mogoče, izkoristil možnost zastaranja določitve dolgovanega zneska.

3. Neobstoj presoje OLAF in potreba po končnem poročilu

a) Trditve strank

80. Nemška vlada ugovarja, da ni bilo presoje OLAF glede rezultata naknadnega preverjanja, ki so ga opravili madžarski carinski organi. Meni, da bi nemški carinski organi lahko ukrepali le na podlagi končnega poročila OLAF. To mnenje utemeljuje na dokazni moči končnega poročila in na točki 4.5 smernic Komisije za izvajanje misij Skupnosti v skladu z Uredbo št. 515/97( ) (v nadaljevanju: vademekum).

81. Komisija meni, da presoja in končno poročilo nista bila potrebna. V obravnavanem primeru naj ne bi bilo več predloženih nobenih potrdil o gibanju blaga EUR.1, saj so jih madžarski carinski organi preklicali. Komisija naj poleg tega ne bi bila zavezana k izvajanju nadzornih misij na kraju samem. Končno naj bi bila trditev nemške vlade protislovna. Kajti niti obstoj končnega poročila ne bi pripeljal do tega, da bi obstajala dokončna odločba madžarskih carinskih organov, kot to zahteva nemška vlada.

b) Presoja

82. Tudi ti ugovori nemške vlade niso prepričljivi. Najprej je treba znova opozoriti, da lahko ta sistem sodelovanja deluje le, kadar carinski organi države uvoznice priznajo presoje, ki so jih opravili organi države izvoznice, in sicer ne le pri izdaji potrdil o gibanju blaga EUR.1, temveč tudi pri njihovem naknadnem preverjanju.( ) Ta temeljna zaveza do priznavanja ni odvisna od tega, da OLAF ali Komisija ovrednoti presojo carinskih organov države izvoznice.

83. Če se nemška vlada, prvič, sklicuje na to, da nemškim carinskim organom potrebno najmanjšo stopnjo varnosti zagotavlja le končno poročilo v smislu Uredbe št. 515/97, da bi se lahko izognili upoštevanju potrdil o gibanju blaga EUR.1 madžarskih carinskih organov, temelji ta ugovor na neprimerni podlagi. Nemški carinski organi so bili obveščeni o rezultatu naknadnega preverjanja, ki so ga opravili madžarski carinski organi in ki je pokazalo, da zadevna motorna vozila niso blago s poreklom iz Madžarske in da so bila potrdila o gibanju blaga EUR.1 tako izdana nepravilno. Morali so izhajati iz dejstva, da pri zadevnih motornih vozilih ni šlo za izdelke s poreklom iz Madžarske. Že zato ni primerna trditev, da bi bilo treba v tem primeru zaobiti dokazila o poreklu.

84. Drugič, treba je zavrniti ugovor, da so morali nemški carinski organi čakati na presojo Komisije ali končno poročilo Komisije o nadzorni misiji na Madžarskem. Komisija je sicer v tesni povezavi z naknadnim preverjanjem, ki so ga opravili madžarski carinski organi, sama izvedla nadzorno misijo na Madžarskem. Vendar je treba razlikovati med rezultati nadzorne misije Komisije in naknadnega preverjanja madžarskih carinskih organov. Nemški carinski organi so bili z dopisom, prejetim 18. avgusta 1998, obveščeni o rezultatu naknadnega preverjanja, ki so ga opravili madžarski carinski organi. To obvestilo bi morali nemški carinski organi načeloma priznati kot rezultat naknadnega preverjanja v skladu s členom 32(5) Protokola, ne da bi bila potrebna dodatna presoja ali končno poročilo Komisije.

85. Tretjič, zavrniti je treba tudi ugovor, ki temelji na točki 4.5 vademekuma, v skladu s katerim bi morale države članice počakati na končno poročilo Komisije, preden sprejmejo ukrepe. Najprej je treba povedati, da je vademekum dokument iz aprila 2009, za katerega je Komisija na obravnavi navedla, da ga je odbor na podlagi člena 43 Uredbe št. 515/97 sprejel šele decembra 2009, torej precej po obdobju med 18. avgustom 1998 in 15. aprilom 1999, ki je upoštevno v tem primeru. Poleg tega vademekum – kot je izrecno pojasnjeno v njegovem uvodu – nima zavezujočega učinka in ni namenjen razlagi Uredbe št. 515/97.

86. Ne glede na to menim, da točke 4.5 vademekuma ni mogoče razumeti tako, da je namenjena za primer, v katerem madžarski carinski organi sami kot rezultat naknadnega preverjanja ugotovijo, da zadevno blago ni madžarskega porekla. Kajti v tem primeru iz Protokola izhaja, da morajo carinski organi držav članic ta rezultat priznati ne glede na končno poročilo Komisije. To velja neodvisno od dejstva, ali je bilo naknadno preverjanje uvedeno zaradi dvoma Komisije ali izvedeno v povezavi z nadzorno misijo Komisije.

87. Nasprotno, menim, da je namenjena za primer, v katerem carinski organi tretje države kljub zatrjevanemu dvomu vztrajajo pri statusu porekla zadevnega blaga in kot rezultat naknadnega preverjanja ugotavljajo, da dvomi glede madžarskega porekla izdelkov niso utemeljeni in da so bila potrdila o gibanju blaga EUR.1 tako izdana pravilno. V takem primeru se carinski organi držav članic sicer kljub dvomom načeloma ne smejo enostransko izogniti upoštevanju še naprej veljavnih dokazil o poreklu. Carinski organi lahko zavrnejo zagotavljanje preferencialne obravnave le pod pogoji iz člena 32(6) Protokola, torej kadar na podlagi utemeljenih dvomov po poteku desetih mesecev od datuma zahteve za naknadno preverjanje ni odgovora ali odgovor ne vsebuje zadostnih podatkov. Primere, ki niso zajeti v členu 32(6) Protokola, je treba razrešiti v postopku reševanja sporov v skladu s členom 33 Protokola. Iz zgoraj navedenih razlogov bi bilo v primerih, ko izraženi dvomi o statusu porekla, ki so ga navedli madžarski carinski organi, na koncu niso upoštevani, primerno, da carinski organi držav članic, ki niso sodelovale v misiji Skupnosti, počakajo na rezultate končnega poročila.( )

4. Sporočilo o medsebojni pomoči z dne 27. oktobra 1999

a) Trditve strank

88. Nazadnje se nemška vlada sklicuje na sporočilo o medsebojni pomoči z dne 27. oktobra 1999. Iz tega naj bi izhajalo, da je Komisija menila, da so bili nemški carinski organi šele na podlagi končnega poročila Komisije zavezani opraviti naknadno vknjižbo. Nemška vlada se v zvezi s tem opira predvsem na poziv OLAF državam članicam, ki ga vsebuje sporočilo o medsebojni pomoči, naj svoje ravnanje oprejo na sklepe poročila Skupnosti iz februarja 1999.( )

b) Presoja

89. Tudi ta ugovor ni prepričljiv.

90. Najprej je treba opozoriti, da je nemška vlada sporočilo o medsebojni pomoči z dne 27. oktobra 1999 dobesedno navedla v zelo skrajšani obliki. V tem sporočilu je OLAF carinske organe najprej pozval, naj zavrnejo predelane sklepe madžarske carine, ki so bili poleti 1999 naslovljeni na posamične države članice, in naj potem svoje ravnanje oprejo na sklepe poročila Skupnosti iz februarja 1999. V nasprotju z mnenjem nemške vlade iz tega poziva ni mogoče razbrati, da je Komisija izhajala iz obveznosti nemških carinskih organov, da ukrepajo šele po prejetju končnega poročila.

91. Treba je namreč upoštevati dejstvo, da so madžarski carinski organi po izdaji sodbe madžarskih sodišč delno spremenili rezultat naknadnega preverjanja in da so določena motorna vozila vseeno spet šteli za izdelke s poreklom iz Madžarske. To spremembo bi morali nemški carinski organi v skladu s sistemom sodelovanja, predvidenim v Protokolu, načeloma priznati. Poziv OLAF, da se je treba opreti na končno poročilo Komisije, je treba obravnavati ob upoštevanju teh okoliščin. OLAF ni želel priznati spremenjenih rezultatov naknadnega preverjanja in je zato države članice pozval, naj se oprejo na končno poročilo Komisije, da jim ne bi bilo treba upoštevati teh spremenjenih rezultatov naknadnega preverjanja.

92. V obravnavanem primeru ni treba razjasniti, ali je bil ta poziv združljiv s Protokolom. Iz njega namreč ne izhaja zahteva Komisije, da se je treba glede zadevnih motornih vozil opreti na končno poročilo. Kajti poziv v sporočilu o medsebojni pomoči se je nanašal le na motorna vozila, glede katerih so madžarski carinski organi zdaj spet izhajali iz madžarskega porekla. Glede zadevnih motornih vozil pa so madžarski carinski organi tudi po izdaji sodbe sodišča še naprej vztrajali pri presoji, da ni šlo za izdelke s poreklom iz Madžarske in da so bila potrdila o gibanju blaga EUR.1 tako izdana nepravilno.

5. Predlog

93. Glede na zgoraj navedeno je treba najprej ugotoviti, da bi morali nemški carinski organi na podlagi razpoložljivih informacij iz dopisa, prejetega 18. avgusta 1998, v skladu s členom 220(1), prvi stavek, CZ naknadno vknjižiti dolgovani znesek uvozne dajatve in v skladu s členom 221(1) CZ obvestiti dolžnike.

B – Datum, ko bi moral biti vknjižen sporni znesek lastnih sredstev

1. Trditve strank

94. Po mnenju Komisije bi morali nemški carinski organi dolgovane zneske dajatev naknadno vknjižiti in o tem obvestiti dolžnike v treh mesecih po 18. avgustu 1998, torej do 18. novembra 1998. Dalje naj bi iz členov 2, 6, 9, 10 in 17 spremenjene uredbe št. 1552/1989 oziroma Uredbe št. 1150/2000 in sodne prakse Sodišča v zadevi Komisija proti Danski( ) izhajalo, da bi morala Zvezna republika Nemčija sporni znesek lastnih sredstev, ki je ustrezal zadevnim uvoznim dajatvam z 10-odstotnim odbitkom, knjižiti od 20. januarja 1999 naprej.

95. Nemška vlada ugovarja, da ji ni mogoče očitati nikakršnega ravnanja v nasprotju s carinsko zakonodajo in da že zato ni nastala nikakršna terjatev Skupnosti do lastnih sredstev proti Zvezni republiki Nemčiji. Poleg tega se je nemška vlada na obravnavi prvič sklicevala na to, da naknadna vknjižba in obvestitev dolžnikov v treh mesecih po 18. avgustu 1998 nista nujno povzročili, da je z 20. januarjem 1999 nastala terjatev do lastnih sredstev. Komisija naj bi upoštevala le primer iz člena 6(2)(a) spremenjene uredbe št. 1552/89. Upoštevati pa bi bilo treba, da je treba v skladu s členom 6(2)(b) te uredbe pravice, ki jih ni bilo mogoče izterjati zaradi plačilne nesposobnosti dolžnika, prikazati na posebnem računu. To naj bi bilo mogoče tudi takrat, kadar je vloženo pravno sredstvo. Z verjetnostjo, ki meji na gotovost, pa naj bi bilo mogoče predvidevati, da so bila taka pravna sredstva vložena.

2. Presoja

96. Komisija navaja, da bi morali nemški carinski organi po 18. avgustu 1998 v treh mesecih opraviti naknadno vknjižbo in obvestiti dolžnike. Pri tem po eni strani opozarja na zapletenost primera, po drugi strani pa na dejstvo, da so države članice primer poznale od leta 1996. Nemška vlada temu dejansko ne oporeka.( ) Ob upoštevanju okoliščin obravnavanega primera menim, da trimesečno obdobje ni bilo prekratko. Za namene obravnavanega postopka zaradi neizpolnitve obveznosti je tako mogoče izhajati iz dejstva, da bi morali nemški carinski organi v treh mesecih po 18. avgustu 1998 opraviti naknadno vknjižbo in obvestiti dolžnike.

97. V skladu s členom 2 spremenjene uredbe št. 1552/89 velja pravica Skupnosti do lastnih sredstev za določeno, takoj ko pristojni urad države članice dolžniku dajatve sporoči znesek dajatve, ki jo dolguje. V skladu s členom 6(2)(a) te uredbe se pravice, določene po členu 2 te uredbe, ob upoštevanju točke (b), vknjižijo najpozneje prvi delovni dan po devetnajstem dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem je bila pravica določena. V skladu s členoma 9 in 10(1), prvi pododstavek, mora država lastna sredstva vknjižiti na račun Komisije najpozneje prvi delovni dan po devetnajstem dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem je bila določena pravica iz člena 2.

98. Sodišče je v sodbi Komisija proti Danski, C-392/02, ugotovilo, da obveznost držav članic, da določijo lastna sredstva, obstaja tudi takrat, kadar carinski organi držav članic v nasprotju s carinsko zakonodajo od dolžnika niso naknadno izterjali zneska dajatve. Glede obveznosti vknjižbe na račun Komisije v določenem roku ni treba razlikovati med primerom, v katerem je država članica določila lastna sredstva, ne da bi jih prenesla, in primerom, v katerem je napačno opustila določitev sredstev.( )

99. Ob uporabi teh pravnih trditev je treba za obravnavani primer ugotoviti, da je Zvezna republika Nemčija zadevni znesek lastnih sredstev očitno vknjižila z zamudo. Naknadna vknjižba in obvestitev dolžnikov bi se morali zgoditi najpozneje 18. novembra 1998. Lastna sredstva bi morala biti vknjižena najpozneje 20. januarja 1999. Vknjižena pa so bila šele 31. oktobra 2005.

100. Nemška vlada se je na obravnavi prvič sklicevala, da bi se (hipotetično) – če bi nemški carinski organi opravili naknadno vknjižbo in obvestitev o zneskih dajatev – upošteval tudi prikaz na posebnem računu v skladu s členom 6(2)(b) spremenjene uredbe št. 1552/89. V tem primeru bi morala biti vknjižba v skladu s členom 10(2), drugi pododstavek, te uredbe opravljena najpozneje prvi delovni dan po devetnajstem dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem so bili izterjani zneski, ki ustrezajo pravicam.

101. Ta ugovor je treba zavrniti, ne da bi bilo treba razjasniti, ali je bila prva navedba tega ugovora v fazi obravnave dopustna s postopkovnega vidika. Najprej je treba opozoriti, da je v skladu z načelom reus in excipiendo fit actor morala Zvezna republika Nemčija predložiti dokaze in nositi dokazno breme za obstoj pogojev iz člena 6(2)(b) spremenjene uredbe št. 1552/89. Vendar po eni strani ni razložila, na podlagi česa naj bi tu morali izhajati iz plačilne nesposobnosti dolžnika carinske dajatve.( ) Po drugi strani ni bila prepričljiva njena trditev glede možnosti držav članic, da pravice ob izpodbijanju prikažejo na posebnem računu. Nemška vlada se sklicuje na to, da so dolžniki izpodbijali terjatve z verjetnostjo, ki je mejila na gotovost. Ta dejanska trditev poraja precejšnje dvome. Kajti dokler so madžarski carinski organi vztrajali pri rezultatu, da zadevna motorna vozila niso bila madžarskega porekla, izpodbijanje določenih pravic pred nemškimi carinskimi organi nikakor ni moglo biti uspešno. Tako kot nemški carinski organi so morala ta rezultat načeloma spoštovati tudi nemška sodišča. Razumen dolžnik bi tako najprej poskusil ukrepati zoper rezultat naknadnega preverjanja na Madžarskem. V nasprotju z mnenjem nemške vlade tako ni bilo mogoče izhajati iz stališča, da bi neposredno sledilo izpodbijanje carinskih terjatev, ki so jih določili nemški carinski organi. Tako na koncu ostanemo pri položaju non liquet, ki bremeni Zvezno republiko Nemčijo, na kateri je dokazno breme. Menim, da je ta rezultat v obravnavanem primeru upravičen tudi zato, ker v njem nezmožnost ugotovitve izhaja iz tega, da nemški carinski organi v nasprotju s carinsko zakonodajo niso opravili naknadne vknjižbe in dolžnikom niso sporočili zneskov dajatev. Sicer pa je treba opozoriti, da predpostavka za izkaz na posebnem računu v skladu s členom 6(2)(b) spremenjene uredbe št. 1552/89 ni samo, da bodo ugotovljene pravice izpodbijane, temveč tudi, da bo dano jamstvo. Glede te predpostavke Zvezna republika Nemčija ni predložila nobenih trditev.

102. Kot zaključek je torej treba ugotoviti, da je Zvezna republika Nemčija z zamudo pri knjiženju lastnih sredstev kršila člene 2, 6(2)(b), 9, 10(1), prvi pododstavek, in 17 spremenjene uredbe št. 1552/89.

C – Zavrnitev plačila zamudnih obresti

1. Trditve strank

103. Na koncu Komisija očita kršitev člena 11 Uredbe št. 1552/89 oziroma Uredbe št. 1150/2000, ker Zvezna republika Nemčija ni plačala zamudnih obresti za sporni znesek lastnih sredstev. Obveznosti plačila obresti naj ne bi nasprotovalo niti njeno opozorilo iz zapisnika z dne 12. junija 2003, po katerem bi plačilo v roku, ki ga je predlagala Komisija, pomagalo pri izognitvi obračunu zamudnih obresti. S tem naj Komisija ne bi jasno izrazila, da so zamudne obresti začele nastajati šele od tistega dne. Zvezna republika Nemčija naj se ne bi mogla sklicevati na legitimno pričakovanje.

104. Nemška vlada najprej trdi, da zaradi zamude pri knjiženju ni nastala pravica do obresti. Le če bi šlo za domnevo ravnanja v nasprotju s carinsko zakonodajo, bi zamuda nastopila šele po tem, ko bi Komisija določila rok. Dalje navaja, da pravica do obresti ne bi mogla začeti teči z začetkom trimesečnega roka, ki ga je naknadno določila Komisija. Poleg tega se nemška vlada sklicuje na navedbo iz zapisnika z dne 12. junija 2003, po kateri bi plačilo v roku, ki ga je predlagala Komisija, pomagalo pri izognitvi obračunu zamudnih obresti. Ker je Zvezna republika Nemčija plačala v predvidenem roku, naj bi zanjo veljalo načelo legitimnega pričakovanja.

2. Presoja

105. V skladu s členom 11 spremenjene uredbe št. 1552/89 oziroma členom 11 Uredbe št. 1150/2000, ki ga je ratione temporis nadomestil, morajo države članice v primeru vknjižbe z zamudo plačati zamudne obresti. V obravnavanem primeru je šlo za zamudo Zvezne republike Nemčije. Kot je navedeno zgoraj, bi morala biti vknjižba opravljena najpozneje 20. januarja 1999, vendar je bila opravljena šele 31. oktobra 2005.

106. Ugovori, ki jih zoper obstoj zamude uveljavlja Zvezna republika Nemčija, niso prepričljivi.

107. Prvič, nastop zamude ni odvisen od tega, da Komisija določi rok in ta neuspešno poteče. Iz člena 11 spremenjene uredbe št. 1552/89 in Uredbe št. 1150/2000, ki jo je nadomestila, izhaja, da je treba pri zamudi vknjižbe plačati obresti. Iz besedila tega predpisa ni razvidno, da bi šlo za določitev roka. Poleg tega iz člena 10(1), prvi pododstavek, spremenjene uredbe št. 1552/89 in Uredbe št. 1150/2000, ki jo je nadomestila, izhaja, da mora biti vknjižba opravljena najpozneje prvi delovni dan po devetnajstem dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem je bila pravica določena. Tudi v skladu s tem predpisom zapadejo obresti v plačilo na zakonsko določen koledarski datum. Torej tudi tu ne gre za določitev roka.

108. Ugovor nemške vlade, da bi bilo v primeru, kakršen je obravnavani, nedopustno, da Komisija naknadno po lastni presoji določa, kdaj naj bi vknjižba dospela, je napačen. Kot je razloženo zgoraj, se datum dospetja ne ravna po roku, ki ga določi Komisija. To velja tudi za obravnavani primer. Vendar je treba pri tem razlikovati vprašanje postopkovnega ravnanja Komisije. V obravnavanem primeru je objektivno težko določiti točen datum, ko bi morali biti nemški carinski organi v položaju, da opravijo naknadno vknjižbo in obvestijo dolžnike. Zato se je Komisija v tožbi oprla na to, da naj bi nemškim carinskim organom trije meseci zadoščali za naknadno vknjižbo in obvestitev dolžnikov. Postopkovno ravnanje Komisije je torej treba razumeti tako, da je bilo kršitev mogoče pričakovati najpozneje do tega datuma. Vendar to ne pomeni, da je Komisija materialnopravno določila rok za zapadlost vknjižbe in začetek zamude.

109. Nemška vlada svojega mnenja prav tako ne more utemeljevati na sodbi Komisija proti Danski( ). Ta ne vsebuje nikakršnega opozorila, da je obveznost plačila obresti v nasprotju z besedilom členov 10 in 11 spremenjene uredbe št. 1552/89 in Uredbe št. 1150/2000, ki jo je nadomestila, odvisna od določitve roka. Če se nemška vlada sklicuje na točko 27 navedene sodbe, je treba opozoriti, da je Sodišče v njej le predstavilo dejansko stanje. V nasprotju z mnenjem nemške vlade niti iz izreka ni mogoče razbrati ustreznega sklepa ali potrditve neke upravne prakse. V tem postopku zaradi neizpolnitve obveznosti je Komisija namreč le zahtevala, naj se ugotovi kršitev zaradi neplačila zamudnih obresti od poteka roka, ki ga je državi članici določila za vknjižbo neplačanih zneskov.( ) Dejstvo, da je Sodišče v izreku odločilo v skladu s to zahtevo, temelji na načelu ne ultra petita. Zato iz tega ni mogoče sklepati o razlagi členov 10 in 11 spremenjene uredbe št. 1552/89 in njene naslednice Uredbe št. 1150/2000, ki ne bi bila združljiva z besedilom tega predpisa. Nasprotno, iz obrazložitve Sodišča v točki 67 te sodbe in v njej navedene sodne prakse izhaja, da obstaja neločljiva povezava med obveznostjo določitve lastnih sredstev Skupnosti, obveznostjo vknjižbe v roku (ki ga določa uredba) in obveznostjo plačila zamudnih obresti. Osnova za to je tudi preudarek iz točke 67 navedene sodbe, da z vidika prava lastnih sredstev ni nikakršne razlike, ali država članica določi lastna sredstva, ne da bi jih prenesla, ali pa lastnih sredstev sploh ne določi. Država članica torej ne sme imeti nobene koristi, če lastnih sredstev ni vknjižila do datuma, predvidenega v spremenjeni uredbi št. 1552/89 in Uredbi št. 1150/2000, ki jo je nadomestila.

110. Drugič, nemška vlada navaja, da na podlagi legitimnega pričakovanja ni zavezana plačati zamudnih obresti. V skladu z zapisnikom z dne 12. junija 2003 naj bi Komisija opozorila, da bi plačilo v roku, ki ga je predlagala, pomagalo pri izognitvi obračunu zamudnih obresti. Ker je Nemčija plačala sporni znesek lastnih sredstev v roku, ki ga je določila Komisija, naj bi uživala legitimno pričakovanje.

111. Tudi ta ugovor je treba zavrniti. Legitimnega pričakovanja Zvezne republike Nemčije glede tega, da ji sploh ne bi bilo treba plačati zamudnih obresti, v obravnavanem primeru ni mogoče sprejeti. Zanj namreč najprej velja predpostavka, da so morala biti zagotovljena natančna, brezpogojna in skladna jamstva, ki izhajajo iz dovoljenih in zanesljivih virov. Poleg tega morajo ta jamstva pri subjektu, na katerega so naslovljena, ustvariti utemeljena pričakovanja. Na koncu pa se morajo dana jamstva skladati z veljavnimi predpisi.( )

112. V obravnavanem primeru že oba prva pogoja nista izpolnjena. Iz vsebine zapisnika sestanka z dne 12. junija 2003 nemška vlada namreč ni mogla razbrati dovolj natančnih jamstev, ki bi lahko pri njej ustvarila utemeljena pričakovanja. Navedbe iz zapisnika sestanka v nasprotju z mnenjem Komisije sicer ni mogoče razumeti le tako, da bi se s tem opozarjalo le na skrajšanje obdobja zamude. Vendar v nasprotju z mnenjem Zvezne republike Nemčije te navedbe tudi ni treba nujno razumeti tako, da pri vknjižbi spornega zneska lastnih sredstev v predpisanem roku ne bi začele teči zamudne obresti. Temu nasprotuje že dejstvo, da so sporne zamudne obresti sčasoma dosegle nezanemarljiv znesek (571.011,21 EUR), ki je bil višji od zneska spornih lastnih sredstev (367.861,98 EUR). Poleg tega bi lahko navedbo Komisije razumeli tudi tako, da je želela za izračun zamudnih obresti vseh držav članic, ki v nasprotju s carinsko zakonodajo niso naknadno izterjale dajatev in ji niso odvedle ustreznih lastnih sredstev, poleg enotnega začetnega datuma določiti tudi enotni končni datum.( ) Tako ravnanje bi olajšalo izračun zamudnih obresti, saj glede trajanja zamude ne bi bilo treba razlikovati med posameznimi državami članicami. Glede na zgoraj navedeno lahko ostane odprto, kako je bilo treba razumeti to opozorilo. Ugotoviti je namreč mogoče, da navedba ni bila dovolj natančna, da bi utemeljila legitimno pričakovanje Zvezne republike Nemčije.

113. Nemška vlada v zvezi s tem zatrjuje, da bi bilo treba nejasnosti pripisati v breme Komisije. To naj bi izhajalo iz dejstva, da je treba načelu pravne varnosti na področju določitve, kdo nosi breme, zagotoviti poseben pomen. Ta ugovor je napačen neodvisno od vprašanja, ali je treba načelu pravne varnosti na področju nastanka pravic do lastnih sredstev dati ustrezen pomen. Zakonska podlaga, ki je urejala nastanek pravice do obresti, je bila namreč določena v členu 11 v povezavi s členom 10 spremenjene uredbe št. 1552/89. Ti določbi sta razumljivi in jasni. Nasprotno pa gre v obravnavanem primeru za vprašanje, ali je lahko Zvezna republika Nemčija na podlagi opozorila v zapisniku sestanka z dne 12. junija 2003 pričakovala, da se bo Komisija odpovedala pravici do obresti. Pri tem veljajo načela, navedena v točki 111 teh sklepnih predlogov.

114. Tretjič, legitimnemu pričakovanju nemške vlade nasprotuje tudi naslednji preudarek. Celo če naj bi navedbo v zapisniku sestanka z dne 12. junija 2003 razlagali tako, da Komisija ob vknjižbi v roku, ki ga je določila, ne bi zahtevala pravice do obresti, ne bi bili izpolnjeni pogoji za legitimno pričakovanje Zvezne republike Nemčije. Zaradi nezanemarljivega zneska pravice do obresti in zaradi zgodovine primera bi lahko tako ponudbo namreč dobroverno razumeli le tako, da se Komisija odpoveduje plačilu obresti, če država članica prizna svojo obveznost plačila spornih lastnih sredstev. Neodvisno od vprašanja, ali bi bilo tako ravnanje Komisije dopustno, je treba ugotoviti, da je Zvezna republika Nemčija sporni znesek lastnih sredstev plačala izrecno le s pridržkom in brez priznanja pravice do lastnih sredstev.

115. Zvezna republika Nemčija je bila torej zavezana plačati zamudne obresti za obdobje od 21. januarja 1999 do 30. oktobra 2005. Glede na vse navedeno je treba ugotoviti, da je Zvezna republika Nemčija kršila obveznost za plačilo zamudnih obresti v skladu s členom 11 spremenjene uredbe št. 1552/89 ali Uredbe št. 1150/2000, ki jo je nadomestila.

V – Stroški

116. V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker Zvezna republika Nemčija s trditvami ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

VI – Predlog

117. Na podlagi zgoraj navedenih premislekov Sodišču predlagam, naj odloči:

1. Zvezna republika Nemčija je kršila obveznosti iz člena 9 v povezavi s členi 2, 6(2)(a) in 10(1), prvi pododstavek, Uredbe Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa št. 88/376/EGS, Euratom o sistemu lastnih sredstev Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (Euratom, ES) št. 1355/96 z dne 8. julija 1996 o spremembi Uredbe (EGS, Euratom) št. 1552/89 o izvajanju Sklepa št. 88/376/EGS, Euratom o sistemu lastnih sredstev Skupnosti, ker lastnih sredstev v znesku 367.861,98 EUR ni vknjižila najpozneje 20. januarja 1999, temveč šele 31. oktobra 2005.

2. Zvezna republika Nemčija je kršila obveznosti iz člena 11 Uredbe št. 1552/89, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1355/96, in člen 11 Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti, ker je zavrnila plačilo zamudnih obresti v znesku 571.011,21 EUR, ki so nastale zaradi zamude plačila dolgovanega zneska lastnih sredstev v obdobju od 21. januarja 1999 do 30. oktobra 2005.

3. Zvezna republika Nemčija nosi stroške postopka.