ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKLEP PREDSEDNIKA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

z dne 3. avgusta 2012

Zadeva F‑57/12 R

Luigi Marcuccio

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Začasna odredba – Predlog za odlog izvršitve – Nujnost – Neobstoj – Stroški postopka – Člen 94 Poslovnika“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 278 PDEU in člena 157 AE ter člena 279 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero L. Marcuccio v bistvu predlaga odlog izvršitve, prvič, odločbe Komisije o zavrnitvi njegove zahteve z dne 19. oktobra 2011, naj mu povrne znesek 1661 EUR, ki je bil po njegovem mnenju neupravičeno odtegnjen od njegove invalidnine, drugič, odločbe Komisije zaradi molka organa, s katero je bila zavrnjena njegova pritožba iz dopisa z dne 20. oktobra 2011, in, tretjič, vseh odločb, na podlagi katerih je Komisija odtegnila znesek 1661 EUR od njegov invalidnine za junij, julij, avgust in september 2011.

Odločitev: Predlog tožeče stranke za izdajo začasne odredbe se zavrne. Tožeča stranka mora Sodišču za uslužbence plačati 1000 EUR. Odločitev o stroških se pridrži.

Povzetek

1. Začasna odredba – Odlog izvršitve – Pogoji dopustnosti – Sporna odločba, ki je delno izčrpala učinke na datum vložitve predloga za izdajo začasne odredbe – Nedopusten predlog

(člen 278 PDEU)

2. Začasna odredba – Pogoji dopustnosti – Vloga – Formalne zahteve – Natančna navedba predmeta predloga

(člena 278 PDEU in 279 PDEU; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člena 35(1)(d) in 102(3))

3. Sodni postopek – Stroški postopka – Stroški, nastali Sodišču za uslužbence s pravnim sredstvom, ki ga je vložil uradnik in ki pomeni zlorabo – Naložitev uradniku, naj povrne navedene stroške – Uporaba v okviru predloga za izdajo začasne odredbe

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 94)

1. Če je del sporne odločbe izčrpal svoje učinke na datum vložitve predloga za izdajo začasne odredbe, so s tem povezani predlogi nedopustni.

(Glej točko 23.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 28. februar 2012, BK proti Komisiji, F‑140/11 R, točka 29 in navedena sodna praksa.

2. Predlog za izdajo začasne odredbe, ki je zaradi neobstoja podrobnejših pojasnil v zvezi s predmetom nejasen in nenatančen, ne izpolnjuje pogojev iz člena 35(1)(d) Poslovnika Sodišča za uslužbence, na katerega se sklicuje člen 102(3) navedenega poslovnika, in je zato nedopusten.

(Glej točko 24.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 2. julij 2004, Enviro Tech Europe in Enviro Tech International proti Komisiji, T‑422/03 R II, točka 59.

3. Člen 94(a) Poslovnika Sodišča za uslužbence določa, da se lahko stranki, če mu je povzročila stroške, ki bi se jim bilo mogoče izogniti, zlasti če tožba pomeni očitno zlorabo, naloži, da jih v celoti ali delno povrne, ne da bi znesek tega povračila presegel znesek 2000 EUR. Ker ta določba ne našteva taksativno okoliščin, v katerih lahko Sodišču za uslužbence zaradi ravnanja stranke nastanejo stroški, ki bi se jim bilo mogoče izogniti, se lahko uporablja za preizkus predloga za izdajo začasne odredbe.

(Glej točko 30.)
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(drugi senat)

z dne 25. septembra 2014

Daniele Possanzini

proti

Evropski agenciji za upravljanje operativnega sodelovanja na zunanjih mejah držav članic Evropske unije (Frontex)

„Javni uslužbenci — Postopek — Odmera stroškov“

Predmet:

Vloga za odmero stroškov, ki se lahko povrnejo, ki jo je na podlagi člena 92 Poslovnika vložila Evropska agencija za upravljanje operativnega sodelovanja na zunanjih mejah držav članic Evropske unije (v nadaljevanju: Frontex ali Agencija) na podlagi sklepov Possanzini/Frontex (F‑61/11 R, EU:F:2011:183) in Possanzini/Frontex (F‑61/11, EU:F:2012:146).

Odločitev:

Znesek stroškov, ki jih D. Possanzini povrne Evropski agenciji za upravljanje operativnega sodelovanja na zunanjih mejah držav članic Evropske unije iz naslova zadev F‑61/11, Possanzini/Frontex, in F‑61/11 R, Possanzini/Frontex, znaša 8978,28 EUR. Vsaka stranka nosi svoje stroške v okviru tega postopka za odmero stroškov.

Povzetek

Kot je razvidno iz člena 19, prvi odstavek, Statuta Sodišča, ki se v postopku pred Splošnim sodiščem uporablja na podlagi člena 7(1) Priloge I k navedenemu statutu, se lahko institucije Unije svobodno odločijo za pomoč odvetnika. Zato spada plačilo odvetnika v okvir pojma nujnih izdatkov, ki nastanejo zaradi postopka, ne da bi morala institucija dokazati, da je bila taka pomoč odvetnika objektivno upravičena. Čeprav to, da so institucijo zastopali zastopnik in dva odvetnika, ne vpliva na vprašanje, ali gre za stroške, ki se lahko morebiti povrnejo, ker jih na podlagi ničesar ni mogoče vnaprej izključiti, pa to lahko vpliva na določitev višine stroškov, nastalih zaradi postopka in ki se jih na koncu lahko uveljavlja. (Glej točko 28.) Napotitev na: Splošno sodišče Evropske unije: sklepa Kerstens/Komisija, T‑498/09 P, T‑498/09 P, EU:T:2012:147, točka 20; in Marcuccio/Komisija, T‑278/07 P‑DEP, EU:T:2013:269, točka 14 in navedena sodna praksa.

Potnih stroškov, ki jih je odvetnik priglasil, da je naročnika osebno obiskal v kraju prebivališča, načeloma ni mogoče šteti za nujne izdatke, ki nastanejo zaradi postopka, razen če lahko stranka, ki zahteva povračilo, utemelji nujnost teh srečanj za zadevo v glavni stvari in nujnost srečevanja na naslovu prebivališča stranke. Tako načelo je treba uporabljati tudi za stroške zastopnika institucije pri srečanjih z odvetniki, ki so mu pomagali v postopku pred Sodiščem za uslužbence. V zvezi s tem je sicer res, da obstoječa komunikacijska sredstva omogočajo izmenjave med odvetniki in strankami, vendar pa ne morejo popolnoma zamenjati vseh osebnih srečanj in vedno je možno, da so ti sestanki nujni za postopek pred navedenim sodiščem. Vendar pa mora stranka, ki zahteva povračilo stroškov, povezanih s temi sestanki, dokazati, da so zadevali zadevo v glavni stvari in da so bili nujni. (Glej točko 46.) Napotitev na: Sodišče: sklepa ICI/Komisija, C‑286/95 P‑DEP, EU:C:2004:412, točka 28; in Tetra Laval/Komisija, C‑12/03 P‑DEP in C‑13/03 P‑DEP, EU:C:2010:280, točka 66; Sodišče prve stopnje: sklep Sison/Svet, T‑47/03 DEP, EU:T:2009:166, točka 52.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 5. julija 2011

Zadeva F-38/11

Gianluigi Alari

proti

Evropskemu parlamentu

„Javni uslužbenci – Uradniki – Napredovanje – Napredovalno obdobje 2009 – Medinstitucionalna premestitev med napredovalnim obdobjem, v katerem bi uradnik napredoval v svoji matični instituciji – Institucija, ki je pristojna za odločitev o napredovanju premeščenega uradnika“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero G. Alari predlaga razglasitev ničnosti odločbe Parlamenta o njegovem nenapredovanju v naziv AD 7 v napredovalnem obdobju 2009.

Odločitev: Tožba se zavrne kot očitno neutemeljena. Parlament nosi svoje stroške in stroške tožeče stranke.

Povzetek

Uradniki – Napredovanje – Primerjalna ocena uspešnosti – Medinstitucionalna premestitev med napredovalnim obdobjem – Pristojnost institucije za odločitev o napredovanju

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

V skladu z zahtevami iz člena 45 Kadrovskih predpisov je organ, pristojen za imenovanja, ki je pristojen za odločanje o napredovanju uradnika, ki lahko napreduje v letu, v katerem je premeščen, matična institucija.

V členu 45 Kadrovskih predpisov je pojasnjeno, da se napredovanje izvede po primerjalni oceni uspešnosti uradnikov, upravičenih do napredovanja, in da organ, pristojen za imenovanja, pri primerjalni oceni uspešnosti upošteva predvsem poročila o uradnikih.

Vendar lahko organ, pristojen za imenovanja, institucije, v katero je uradnik premeščen, pri odločanju, ali je treba uradniku retroaktivno omogočiti napredovanje 1. januarja leta N (in splošneje tudi v letu N), v praksi primerjalno oceni le preteklo uspešnost uradnikov, to je zlasti v letu N – 1 (in glede na ocenjevalna poročila uspešnosti navedenih uradnikov v letu N – 1 in letih pred njim). Zato je namreč treba uspešnost premeščenih uradnikov primerjati s tistimi, ki so bili njihovi sodelavci še v letu pred njihovo premestitvijo, kar pa lahko veljavno presodi le matična institucija.

(Glej točke 26, 27 in 31.)
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(drugi senat)

z dne 20. junija 2011

Zadeva F-67/10

Luigi Marcuccio

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Uradniki – Odškodninska tožba, katere predmet je odmera stroškov – Nedopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero L. Marcuccio predlaga zlasti, naj se Komisiji naloži povračilo škode, ki naj bi jo utrpel zaradi njenega nevračila stroškov, ki se lahko povrnejo in naj bi nastali v zadevi, v kateri je bila izrečena sodba Sodišča za uslužbence z dne 4. novembra 2008 (Marcuccio proti Komisiji, F-41/06, zoper katero je bila vložena pritožba, o kateri poteka postopek pred Splošnim sodiščem Evropske unije, zadeva T-20/09 P).

Odločitev: Tožba se zavrže kot očitno nedopustna. L. Marcucciu se naloži plačilo vseh stroškov.

Povzetek

Postopek – Stroški – Odmera – Predmet

(člen 270 PDEU; Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 92(1))

Pravo uslužbencev Evropske unije določa poseben postopek odmere stroškov, kadar sta stranki v sporu zaradi zneska in narave stroškov, ki se lahko povrnejo, po odločbi, s katero je Sodišče za uslužbence končalo spor in odločilo o plačilu stroškov. Tako njegov poslovnik v členu 92(1) določa, da če pride do spora glede zneska in narave stroškov, ki se lahko povrnejo, Sodišče za uslužbence na predlog zadevne stranke in po opredelitvi nasprotne stranke odloči z obrazloženim sklepom.

Poleg tega posebni postopek, določen v navedenem člena 92(1) Poslovnika, katerega namen je odmera stroškov, izključuje zahtevek za enake zneske ali zneske, priglašene iz enakih razlogov, v okviru tožbe za uveljavljanje nepogodbene odgovornosti Unije. Zato ni dopustno, da tožeča stranka na podlagi člena 270 PDEU in člena 91 Kadrovskih predpisov vloži tožbo, ki ima v resnici isti predmet kot predlog za odmero stroškov.

(Glej točki 20 in 21.)

Napotitev na:

Sodišče: 16. julij 2009, Komisija proti Schneider Electric, C-440/07 P;

Sodišče prve stopnje: 11. julij 2007, Schneider Electric proti Komisiji, T-351/03, točka 297, po pritožbi razglašena za delno nično z zgoraj navedeno sodbo Sodišča;

Sodišče za uslužbence: 10. november 2009, Marcuccio proti Komisiji, F-70/07, točka 17.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 29. septembra 2009

Zadeva F-64/09

Kay Labate

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Socialna varnost – Zavarovanje za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni – Poklicna bolezen – Tožba zaradi neukrepanja – Nepristojnost Sodišča za uslužbence – Napotitev na Sodišče prve stopnje“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 232 ES, s katero K. Labate zlasti predlaga: ugotovitev, da je Komisija nezakonito opustila ukrepanje v smislu člena 232 ES; naložitev Komisiji, naj sprejme ukrepe za uskladitev s sklepom Sodišča za uslužbence Evropske unije z dne 1. februarja 2008 v zadevi Labate proti Komisiji (F-77/07, še neobjavljen v ZOdl. JU); ustrezno prednostno obravnavanje te zadeve in izdajo sodbe v šestih tednih; naložitev drugih ukrepov, ki so morda potrebni; naložitev Komisiji, naj plača stroške.

Odločitev: Tožba v zadevi Labate proti Komisiji, vpisana pod referenčno št. F-64/09, se odstopi Sodišču prve stopnje. Odločitev o stroških tega postopka se pridrži.

Povzetek

Uradniki – Tožba – Tožba zaradi nedelovanja – Nepristojnost Sodišča za uslužbence

(člena 232 ES in 236 ES; Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91)

Tožba, ki se ne nanaša na razglasitev ničnosti akta, ki posega v položaj, ampak na to, da bi sodišče ugotovilo, da je institucija nezakonito opustila ukrepanje, pred katero je potekal postopek poziva k ukrepanju iz člena 232 ES in je jasno vložena na podlagi člena 232 ES, je tožba zaradi neukrepanja, za katero je v skladu s členom 225(1), prvi pododstavek, ES in členom 51, prvi odstavek, statuta Sodišča pristojno Sodišče prve stopnje.

Navedene ugotovitve ne izpodbije to, da spor o glavni stvari izvira iz delovnega razmerja med institucijo in osebo, na katero se nanašajo Kadrovski predpisi, in da zato spada na področje uporabe člena 236 ES.

O vprašanju, ali lahko tožeča stranka v takem sporu vloži tožbo zaradi neukrepanja, čeprav ima v skladu s členoma 90 in 91 Kadrovskih predpisov možnost, da izpodbija neukrepanje uprave s tožbo zoper zavrnitev prošnje zaradi molka organa, lahko odloči samo sodišče s pristojnostjo za odločanje o tožbah zaradi neukrepanja, to je Sodišče prve stopnje, in ne Sodišče za uslužbence.

(Glej točke od 20 do 23.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 6. julij 2009, Marcuccio proti Komisiji, T-176/04 DEP, neobjavljen v ZOdl., točke od 23 do 27; 9. julij 2009, Infeurope proti Komisiji, T-176/08, neobjavljen v ZOdl., točke od 36 do 40.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 10. septembra 2014

Breige Martin

proti

Evropskemu policijskemu uradu (Europol)

„Javni uslužbenci — Postopek — Odmera stroškov“

Predmet:

Vloga za odmero stroškov, ki jo je B. Martin vložila na podlagi člena 92 Poslovnika po izreku sodbe v zadevi Martin/Europol (F‑38/09, EU:F:2010:64).

Odločitev:

Skupni znesek stroškov, ki jih mora Evropski policijski urad povrniti B. Martin, znaša 1343,18 EUR, vključuje pa zamudne obresti od datuma vročitve tega sklepa do datuma plačila po obrestni meri, izračunani na podlagi obrestne mere Evropske centralne banke za glavne operacije refinanciranja, ki se je uporabljala v zgoraj navedenem obdobju, povečani za dve točki.

Povzetek

Sodni postopek – Stroški – Odmera – Stroški, ki se lahko povrnejo – Dejavniki, ki jih je treba upoštevati – Sporazum med stranko in njenim odvetnikom glede njegove nagrade – Izključitev

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 91(b))

Sodišče Unije ni pristojno za določitev nagrade, ki jo morajo stranke plačati svojim odvetnikom, temveč mora določiti znesek, do katerega se lahko za ta plačila zahteva povrnitev stroškov od stranke, ki ji je bilo naloženo plačilo stroškov. Iz tega sledi, da dokazilo o plačilu stroškov, katerih povračilo se zahteva, ni potrebno za to, da bi Sodišče za uslužbence določilo stroške, ki se lahko povrnejo.

Sodišču Unije namreč pri odločanju o odmeri stroškov ni treba upoštevati morebitnega sporazuma, ki so ga v zvezi s tem sklenili zadevna stranka in njeni zastopniki ali svetovalci.

Zato dejstvo, da so se tožeča stranka in njeni odvetniki v sporazumu dogovorili, da prva stranka drugim strankam ne bo izplačala nagrade, ne vpliva na pravico tožeče stranke, da se ji povrnejo stroški, ki so nastali v okviru postopka v glavni stvari.

(Glej točke 14, 19 in 20.)

Napotitev na:

Sodišče: sklepi Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisija, 318/82, EU:C:1985:468, točka 2; C.A.S./Komisija, C‑204/07 P‑DEP, EU:C:2009:526, točka 13; Kronofrance/Nemčija in drugi, C‑75/05 P‑DEP in C‑80/05 P‑DEP, EU:C:2013:458, točka 30.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 12. junija 2009

Zadeva F-67/08

Maria Teresa Visser-Fornt Raya

proti

Evropskemu policijskemu uradu (Europol)

„Javni uslužbenci – Osebje Europola – Nepodaljšanje pogodbe – Pogodba za nedoločen čas – Dopustnost – Pravni interes – Tožba zoper odločbo, ki je bila ob vložitvi tožbe umaknjena – Neobstoj predhodne pritožbe“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 40(3) Konvencije na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji o ustanovitvi Evropskega policijskega urada (Konvencija o Europolu) in člena 93(1) Kadrovskih predpisov Europola, s katero M. T. Visser-Fornt Raya predlaga razglasitev ničnosti odločbe direktorja Europola z dne 4. oktobra 2007 o zavrnitvi podaljšanja njene pogodbe in ponudbe pogodbe za nedoločen čas, odločbe direktorja Europola z dne 29. aprila 2008 o zavrnitvi njene pritožbe zoper navedeno odločbo z dne 4. oktobra 2007 in odločbe direktorja Europola z dne 12. junija 2008 o ponovni zavrnitvi podaljšanja njene pogodbe.

Odločitev: Tožba se zavrne. Tožeči stranki se naloži plačilo stroškov.

Povzetek

Uradniki – Pravno sredstvo – Pravni interes – Presoja ob vložitvi tožbe – Umik izpodbijane odločbe

Na stopnji vložitve tožbe mora obstajati pravni interes, ki je nujen pogoj za njeno dopustnost. Zato ničnostna tožba zoper odločbo, ki je bila iz pravnega reda umaknjena pred vpisom tožbe v register, ni dopustna, ker je bila po ponovni preučitvi sprejeta nova odločba iz drugačnih razlogov in na podlagi drugačnih dejstev od tistih, na katera se je opirala uprava ob sprejetju prve odločbe. Nova odločba ni potrditvena, temveč samostojna odločba, ki nadomešča prejšnjo odločbo.

(Glej točke 32, 33, 35 in 36.)

Napotitev na:

Sodišče: 7. junij 2007, Wunenburger proti Komisiji, C-362/05 P, ZOdl., str. I-4333, točka 42;

Sodišče prve stopnje: 18. junij 1992, Turner proti Komisiji, T-49/91, Recueil, str. II-1855, točke od 24 do 26; 13. december 1996, Lebedef proti Komisiji, T-128/96, RecFP, str. I-A-629 in II-1679, točki 19 in 21; 29. september 1999, Neumann in Neumann-Schölles proti Komisiji, T-68/97, RecFP, str. I-A-193 in II-1005, točka 58; 27. januar 2000, TAT European Airlines proti Komisiji, T-49/97, Recueil, str. II-51, točke od 30 do 36; 24. april 2001, Torre in drugi proti Komisiji, T-159/98, RecFP, str. I-A-83 in II-395, točka 28; 5. marec 2004, Liakoura proti Svetu, T-281/03, RecFP, str. I-A-61 in II-249, točke od 36 do 38; 13. september 2005, Fernández-Gómez proti Komisiji, T-272/03, ZOdl. JU, str. I-A-229 in II-1049, točke 36 in od 42 do 44;

Sodišče za uslužbence: 15. julij 2008, Pouzol proti Računskemu sodišču, F-28/08, ZOdl. JU, str. I-A-1-0000 in II-A-1-0000, točke od 45 do 50.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Odločba, ki posega v položaj – Obveznost obrazložitve – Obseg – Zahtevek za povrnitev stroškov zdravljenja

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 25, drugi odstavek)

2. Uradniki – Pravno sredstvo – Akt, ki posega v položaj – Potrdilni akt

(Kadrovski predpisi za uradnike, členi 72(1), 90 in 91)

1. Odločba o zavrnitvi zahtevka za povrnitev stroškov zdravljenja je zadostno obrazložena, ko je uradnik obveščen o tem, kako je bil njegov zahtevek obravnavan, ter o dejanskih in pravnih razlogih, ki utemeljujejo izterjavo s strani sistema zdravstvenega zavarovanja Evropskih skupnosti, čeprav ta uradnik ni bil naslovnik vseh obračunov, ki jih je izdal oddelek za izplačila. Okoliščina, da uradnik ni vedel za obstoj takih obračunov, preden je bil uradno obveščen o zavrnilni odločbi, ne vpliva na zakonitost odločbe.

Poleg tega bi bilo treba tako zavrnilno odločbo v vsakem primeru, tudi če bi bila nezadostno obrazložena, analizirati, kot da vsebuje vsaj začetek obrazložitve, ki instituciji omogoča, da v postopku navede dodatne informacije in izpolni obveznost obrazložitve.

(Glej točke 51, 52 in 54.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 20. september 1990, Hanning proti Parlamentu, T‑37/89, Recueil, str. II‑463, točki 41 in 44.

2. Dejstvo, da odločba o zavrnitvi zahtevka za stoodstotno povrnitev stroškov zdravljenja ne vsebuje nobenega novega elementa v primerjavi z enakim zahtevkom, ki je bil že zavrnjen in je bil predmet tožbe pred sodiščem Skupnosti, ne spremeni pravnega položaja tožeče stranke in torej ni akt, ki posega v položaj, v smislu členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov.

Tudi če je tako odločbo mogoče analizirati kot akt, ki potrjuje prvo odločbo, tako da jo je mogoče zamenjati s prvo odločbo, in lahko tako posega v položaj, bi moralo sodišče Skupnosti, ki odloča o tožbi zoper to odločbo, po uradni dolžnosti ugotoviti, da sta stranki v sporu isti, da je predmet tožbe isti in da tožba temelji na istih razlogih. V takih okoliščinah bi bila tožba predmet ugovora litispendence in torej očitno nedopustna.

(Glej točki 60 in 61.)

Napotitev na:

Sodišče: 17. maj 1973, Perinciolo proti Svetu, združeni zadevi 58/72 in 75/72, Recueil, str. 511, točke od 3 do 5; 19. september 1985, Hoogovens Groep proti Komisiji, združeni zadevi 172/83 in 226/83, Recueil, str. 2831, točka 9;

Sodišče prve stopnje: 14. junij 2007, Landtag Schleswig‑Holstein proti Komisiji, T-68/07, neobjavljena v ZOdl., točka 16; 9. julij 2008, Marcuccio proti Komisiji, združeni zadevi T‑296/05 in T‑408/05, neobjavljen v ZOdl., točke od 47 do 49; 9. september 2008, Marcuccio proti Komisiji, T‑143/08, ZOdl. JU, str. I-A-2-0000 in II-A-2-0000, točke od 39 do 41; 9 september 2008, Marcuccio proti Komisiji, T‑144/08, ZOdl. JU, str. I-A-2-0000 in II-A-2-0000, točke od 32 do 34;

Sodišče za uslužbence: 25. januar 2008, Duyster proti Komisiji, F-80/06, ZOdl. JU, str. I-A-1-0000 in II-A-1-0000, točka 52.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Postopek – Dopustnost tožbe – Vložitev ugovora nedopustnosti – Svoboda sodišča, da sprejme sklep na podlagi člena 76 Poslovnika Sodišča za uslužbence

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člena 76 in 78)

2. Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti – Tožba, vložena brez pomoči odvetnika

(Statut Sodišča, člen 19, tretji odstavek; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 34(1))

1. Tudi če je tožena stranka vložila ugovor nedopustnosti z ločeno vlogo na podlagi člena 78 Poslovnika Sodišča za uslužbence, tožeča stranka pa stališča o navedenem ugovoru, ima Sodišče za uslužbence, če se mu zdi nedopustnost tožbe očitna, pravico sprejeti sklep na podlagi člena 76 navedenega poslovnika.

(Glej točko 23.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 6. marec 2008, R bis proti Komisiji, F‑105/07, še neobjavljen v ZOdl. JU.

2. Iz člena 19, tretji odstavek, Statuta Sodišča in zlasti iz izraza „zastopati“ izhaja, da mora „stranko“ v smislu tega člena pri vložitvi tožbe pri Sodišču za uslužbence zastopati tretja oseba, ki mora biti vpisana v imenik odvetnikov v eni od držav članic ali drugi državi, ki je podpisnica Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru.

Ker niti v Statutu Sodišča niti v Poslovniku Sodišča za uslužbence ni določeno nobeno odstopanje ali izjema od te obveznosti, vložitev tožbe, ki jo tožeča stranka podpiše sama, čeprav je odvetnik, ki lahko nastopa pred nacionalnim sodiščem, ne more zadostovati za vložitev tožbe. Ta zahteva je v skladu z naravo vloge, ki jo ima odvetnik in po kateri velja za sodelavca pravosodja, ki je poklican, da popolnoma nepristransko in v višjem interesu varstva prava daje stranki potrebno pravno pomoč. Ta narava ustreza pravnim izročilom, ki so skupna državam članicam, in ima, kot izhaja prav iz člena 19 Statuta Sodišča, svoje mesto tudi v pravnem redu Skupnosti. Vendar odvetnik, ki je hkrati stranka, ki jo zastopa, zaradi osebne povezave z obravnavano zadevo lahko ne bi bil sposoben najbolj ustrezno izpolniti te bistvene vloge sodelavca pravosodja.

Obveznost zastopanja po tretji osebi pred sodišči pravnega reda Skupnosti zadevni stranki ne odvzema sredstev obrambe in torej ne krši pravice do obrambe. Poleg tega navedena obveznost strankam omogoča enake pogoje obrambe, ne glede na njihov poklicni status, in torej ne krši načela enakosti.

(Glej točke od 31 do 36.)

Napotitev na:

Sodišče: 5. december 1996, Lopes proti Sodišču, C‑174/96 P, Recueil, str. I‑6401, točke 8 in od 10 do 12;

Sodišče prve stopnje: 8. december 1999, Euro‑Lex proti UUNT (EU‑LEX), T‑79/99, Recueil, str. II‑3555, točka 28; 13. januar 2005, Sulvida proti Komisiji, T‑184/04, ZOdl., str. II‑85, točki 8 in 9.