Čeprav člen 153(5) PDEU določa izjemo od pristojnosti Unije na področju socialne politike, v skladu s katero Unija med drugim ni pristojna za poseganje na področje plač, je treba namreč razločevati med pojmom „plača“ v smislu te določbe in enakim pojmom iz člena 3(1)(c) Direktive 2000/78, saj je zadnjenavedeni pojem del pogojev zaposlitve in neposredno ne zadeva določitve višine plače.

(Glej točke od 34 do 36 in točko 2 izreka.)

Bilo je namreč že razsojeno, da navedena nacionalna zakonodaja vsebuje diskriminacijo v smislu členov 2 in 6(1) Direktive 2000/78, ker razporeditev uradnikov v plačni razred za osnovno plačo ob njihovi zaposlitvi glede na njihovo starost presega to, kar je nujno za uresničitev legitimnega cilja, ki mu sledi ta zakon.

Člena 2 in 6(1) Direktive 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji, na podlagi katere se osnovna plača sodnika ob njegovi zaposlitvi določi zgolj glede na njegovo starost.

Člena 2 in 6(1) Direktive 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni zakonodaji, ki določa podrobna pravila za prerazporeditev sodnikov, ki so bili imenovani pred začetkom veljave te zakonodaje, v okviru novega plačnega sistema in ki določa, da se plačni razred, v katerega se ti odslej razporedijo, določi zgolj na podlagi zneska osnovne plače, ki so jo prejemali na podlagi starega plačnega sistema, ta pa je temeljil na diskriminaciji sodnikov zaradi starosti, ker je različno obravnavanje iz te zakonodaje mogoče upravičiti s ciljem varstva pridobljenih pravic.

Člena 2 in 6(1) Direktive 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni zakonodaji, ki določa podrobna pravila za napredovanje sodnikov, ki so bili imenovani pred začetkom veljave te zakonodaje, v okviru novega plačnega sistema in ki določa, da je od nekega plačnega razreda dalje sodnikom, ki so na referenčni dan, določen za prehod v nov sistem, dopolnili neko starost, zagotovljena hitrejša rast plače kot sodnikom, ki so bili na referenčni dan, določen za prehod v nov sistem, mlajši, ker je različno obravnavanje iz te zakonodaje mogoče upravičiti glede na člen 6(1) te direktive.

Države članice in socialni partnerji na nacionalni ravni imajo namreč na voljo široko pooblastilo za prosto presojo pri svoji izbiri, ne le glede sledenja določenemu cilju na področju socialne in zaposlovalne politike, temveč tudi pri sprejemanju ukrepov za uresničevanje cilja.

Zato cilji, kot so ti, ki jim sledi zadevna ureditev, in sicer izravnati krivuljo razvoja plač sodnikov s krivuljo plač uradnikov, pri čemer je zadnjenavedena že bila predhodno posodobljena, narediti sodniško funkcijo privlačnejšo, kot je bila prej, med drugim z zagotavljanjem hitrejše rasti dohodka na začetku kariere, zagotoviti, da noben že imenovani sodnik ne trpi takojšnje izgube dohodka ali izgube z globalnega kariernega vidika, in da vsi sodniki ob starosti 49 let dosežejo zadnji plačni razred, načeloma upravičujejo objektivno in razumno v okviru nacionalnega prava – kot določa člen 6(1), prvi pododstavek, Direktive 2000/78 – različno obravnavanje zaradi starosti.

(Glej točke od 56 do 58 in 66 ter točko 4 izreka.)