ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords



Keywords

1. Vprašanja za predhodno odločanje – Odgovor, na katerega je mogoče jasno sklepati iz sodne prakse – Uporaba člena 104(3) Poslovnika

(Poslovnik Sodišča, člen 104(3))

2. Socialna politika – Približevanje zakonodaj – Varstvo delavcev v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca – Direktiva 80/987 – Področje uporabe – Pojem plačila – Nacionalna zakonodaja, ki vključuje odškodnino zaradi nezakonite odpovedi, ki je priznana s sodbo ali upravno odločbo in izključuje terjatve, ki so priznane v okviru postopka sodne poravnave – Kršitev načela enakega obravnavanja – Obveznosti in pooblastila nacionalnega sodišča

(Direktiva Sveta 80/987, kot je bila spremenjena z Direktivo 2002/74, člen 3(1))
5)

Člene od 22 do 24 Sporazuma o trgovinskih vidikih intelektualne lastnine, ki je v Prilogi 1 C k Sporazumu o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije, odobren v imenu Evropske skupnosti za področja, ki so v njeni pristojnosti, s Sklepom Sveta 94/800/ES z dne 22. decembra 1994, je treba razlagati tako, da v primeru, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki se nanaša na enakozvočnost med geografsko označbo v tretji državi in označbo, ki vsebuje ime sorte vinske trte, ki se uporablja za opisovanje in predstavitev določenih vin Skupnosti, ki so iz nje pridelani, navedene določbe ne zahtevajo, da se ta označba lahko uporablja tudi v prihodnosti, kljub dvema okoliščinama, in sicer da so jo zadevni pridelovalci uporabljali v preteklosti bodisi v dobri veri bodisi najmanj deset let pred 15. aprilom 1994 in da označba jasno navaja državo, regijo ali lokacijo porekla zaščitenega vina, tako da ne zavaja potrošnikov.
Združene zadeve C-23/03, C-52/03, C-133/03, C-337/03 in C-473/03

Kazenski postopki

zoper

Michela Mullieza in druge

(Predlogi za sprejetje predhodne odločbe, ki sta jih vložili Tribunale ordinario di Torino in Tribunale ordinario di Milano)

„Člen 104(3), prvi pododstavek, Poslovnika — Pravo družb — Prva direktiva 68/151/EGS, Četrta direktiva 78/660/EGS in Sedma direktiva 83/349/EGS — Letni računovodski izkazi — Načelo resnične in poštene slike — Sankcije, določene pri neresničnih podatkih o družbah (ponarejanje poslovnih knjig) — Člen 6 Prve direktive 68/151/EGS — Obveznost, da so sankcije za kršitev prava Skupnosti ustrezne“

Sklep Sodišča (drugi senat) z dne 4. maja 2006 I - 3925

Povzetek sklepa

Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Podjetja – Direktiva 68/151 – Letni računovodski izkazi

(Direktiva Sveta 68/151, člen 6)

Na zahtevo po ustreznosti sankcij zaradi neobjave letnih računovodskih izkazov iz člena 6 Prve direktive 68/151 o uskladitvi zaščitnih ukrepov za varovanje interesov družbenikov in tretjih oseb, ki jih države članice zahtevajo od gospodarskih družb v skladu s členom 58, drugi odstavek, Pogodbe, zato da se oblikujejo zaščitni ukrepi z enakim učinkom v vsej Skupnosti kot tako, se ni mogoče sklicevati proti obtožencem v okviru kazenskih postopkov, da bi se preizkusila združljivost za obdolžence milejših kazenskih določb, ki so začele veljati po tem, ko so storili prekrške, ker bi to lahko povzročilo, da se odstopi od uporabe sistema milejših kazni, predpisanih v teh določbah. Direktiva sama in neodvisno od notranjega zakona, sprejetega za njeno uporabo, namreč ne more vplivati na opredelitev ali poostritev kazenske odgovornosti obtožencev.

(Glej točke 29, 30, 36 in 45 ter izrek.)
31

Iz besedila in sobesedila člena 14(1) Direktive 2015/2302 ter cilja in zgodovine nastanka te direktive tako izhaja, da ima zadevni potnik pravico do znižanja cene svojega turističnega paketa v vseh primerih, v katerih opravljene potovalne storitve niso bile skladne, razen v enem primeru, in sicer v primeru, v katerem je to neskladnost mogoče pripisati temu potniku. Navedenemu potniku je tako priznana pravica do znižanja cene ne glede na to, ali je navedena neskladnost posledica „neizogibnih in izrednih okoliščin“, na katere zadevni organizator ne more vplivati.
26

Ta ureditev naj sicer podjetjem, ki so v razmerju odvisnosti ali so med seboj povezana, ne bi prepovedovala, da sodelujejo v istem postopku javnega naročanja. Ureditev naj bi bila torej v skladu s sodno prakso Sodišča, ki izhaja zlasti iz sodb z dne 19. maja 2009, Assitur (C‑538/07, EU:C:2009:317, točki 29 in 30), in z dne 8. februarja 2018, Lloyd’s of London (C‑144/17, EU:C:2018:78, točke od 34 do 36), ter v skladu s katero pravo Unije nasprotuje nacionalni ureditvi, ki za podjetja, ki so v razmerju odvisnosti ali so med seboj povezana, določa brezpogojno prepoved sočasnega sodelovanja in konkuriranja v istem postopku oddaje javnega naročila, ne da bi imela možnost dokazati, da so njihove ponudbe neodvisne, saj je taka ureditev v nasprotju z interesom Unije, da se pri javnem razpisu zagotovi kar najširša udeležba ponudnikov.
46

Drugič, kot poudarja nemška vlada v pisnem stališču, je na podlagi nemškega prava povračilo nepremoženjske škode, ki so jo utrpeli posredni oškodovanci prometne nesreče, v bistvu odvisno od treh pogojev, in sicer, da je tak posredni oškodovanec utrpel škodo za lastno zdravje, da je ožji družinski član neposrednega oškodovanca ter da obstaja vzročna zveza med napako, ki jo je storila oseba, odgovorna za nesrečo, in to škodo. Poleg tega nemška vlada v zvezi s prvim od teh pogojev poudarja, da je v skladu z nemškim pravom, kot ga razlaga Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče), duševne okvare mogoče šteti za škodo za zdravje le, če so patološke in presegajo škodo za zdravje, ki so ji zadevne osebe na splošno izpostavljene v primeru smrti ali hude poškodbe ožjega družinskega člana.
5

Člen 3 te uredbe, naslovljen „Opredelitev pojmov“, določa: „V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: […] 10. ,elektronski podpis‘ pomeni niz podatkov v elektronski obliki, ki so dodani k drugim podatkom v elektronski obliki ali so z njimi logično povezani in jih podpisnik uporablja za podpisovanje; 11. ,napredni elektronski podpis‘ pomeni elektronski podpis, ki izpolnjuje zahteve iz člena 26; 12. ,kvalificirani elektronski podpis‘ pomeni napredni elektronski podpis, ki se ustvari z napravo za ustvarjanje kvalificiranega elektronskega podpisa in temelji na kvalificiranem potrdilu za elektronske podpise; […] 15. ,kvalificirano potrdilo za elektronski podpis‘ pomeni potrdilo za elektronske podpise, ki ga izda ponudnik kvalificiranih storitev zaupanja in izpolnjuje zahteve iz Priloge I; 16. ,storitev zaupanja‘ pomeni elektronsko storitev, ki se praviloma opravlja za plačilo in vključuje: (a) ustvarjanje, preverjanje in potrjevanje veljavnosti elektronskih podpisov, elektronskih žigov ali elektronskih časovnih žigov, storitev elektronske priporočene dostave in potrdil, povezanih s temi storitvami, ali (b) ustvarjanje, preverjanje in potrjevanje veljavnosti potrdil za avtentikacijo spletišč ali (c) hrambo elektronskih podpisov, žigov ali potrdil, povezanih s temi storitvami; […] 18. ‚organ za ugotavljanje skladnosti‘ pomeni organ, opredeljen v točki 13 člena 2 Uredbe (ES) št. 765/2008 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. julija 2008 o določitvi zahtev za akreditacijo in nadzor trga v zvezi s trženjem proizvodov ter razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 339/93 (UL 2008, L 218, str. 30)], ki je akreditiran v skladu z navedeno uredbo in je pristojen za ugotavljanje skladnosti ponudnika kvalificiranih storitev zaupanja in kvalificiranih storitev zaupanja, ki jih ta zagotavlja; […] 23. ,naprava za ustvarjanje kvalificiranega elektronskega podpisa‘ pomeni napravo za ustvarjanje elektronskega podpisa, ki izpolnjuje zahteve iz Priloge II; […] 35. ,elektronski dokument‘ pomeni kakršno koli vsebino, shranjeno v elektronski obliki, zlasti besedilo ali zvočni, vizualni ali avdiovizualni zapis; […]“
18

Družba RED d.o.o. je bila lastnica zemljišča in stanovanjske hiše v Rožni dolini v mestni občini Ljubljana (Slovenija). Ta družba je želela na tem mestu zgraditi nove stavbe. Z družbo Raiffeisen Leasing je 19. novembra 2007 sklenila pogodbo o prodaji in povratnem najemu (sale-and-lease back). V skladu s to pogodbo se je družba Raiffeisen Leasing zavezala, da bo zemljišče kupila po določeni ceni, družba RED pa se je zavezala, da bo družbi Raiffeisen Leasing plačala mesečne obroke lizinga do poplačila vrednosti zemljišča in stavb, ki jih je bilo treba zgraditi, in sicer v skupnem znesku 1.294.786,56 EUR (v nadaljevanju: pogodba o prodaji in povratnem najemu). V tej pogodbi je bil naveden znesek DDV v višini 110.056,86 EUR.
41

Poleg tega člen 52(3) Haaške konvencije iz leta 1996 izrecno nasprotuje temu, da v zvezi z vprašanji, ki jih zajema navedena konvencija, druga konvencija, sklenjena med več državami pogodbenicami, v odnosih teh držav z drugimi državami pogodbenicami vpliva na določbe Haaške konvencije iz leta 1996. Kot pa je potrjeno v točkah od 170 do 173 obrazložitvenega poročila o tej konvenciji, ki ga je pripravil P. Lagarde, člen 52(3) te konvencije izhaja prav iz kompromisa med stališčem držav članic Unije – ki so vse tudi pogodbenice navedene konvencije – ki so želele imeti možnost skleniti ločene sporazume na tem področju, kot je tako imenovana Konvencija „Bruselj II“, ki jo je nasledila Uredba št. 2201/2003, in stališčem drugih držav pogodbenic Haaške konvencije iz leta 1996, ki so se bale, da bi take ločene sporazume države, ki so jih sklenile, lahko uporabile kot argument za to, da se razbremenijo svojih obveznosti do drugih držav pogodbenic te konvencije, kar bi navedeno konvencijo oslabilo.
32

V zvezi s tem je treba opozoriti, da čeprav nacionalno sodišče s tem izravna neravnovesje med potrošnikom in prodajalcem ali ponudnikom, pa je to pogojeno s tem, da razpolaga z vsemi za to potrebnimi pravnimi in dejanskimi elementi (glej v tem smislu sodbo z dne 13. septembra 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, točka 42 in navedena sodna praksa). Iz tega sledi, da bo moralo nacionalno sodišče, odvisno od primera, ob neobstoju ugovora zadevnega potrošnika in po potrebi po uradni dolžnosti sprejeti pripravljalne ukrepe za dopolnitev spisa tako, da bo ob spoštovanju kontradiktornosti od strank zahtevalo, da mu v zvezi s tem predložijo dodatne informacije (glej v tem smislu sklep z dne 26. novembra 2020, DSK Bank in FrontEx International, C‑807/19, EU:C:2020:967, točki 52 in 54 ter navedena sodna praksa).
66

Kot je namreč generalna pravobranilka poudarila v točkah od 73 do 76 sklepnih predlogov, sta presoja obstoja okoliščin, na katere državi članici nimata vpliva, v smislu te določbe in po potrebi določitev novega datuma predaje odločitvi, povezani z izvršitvijo evropskega naloga za prijetje, za kateri je na podlagi člena 6(2) Okvirnega sklepa 2002/584 v povezavi z uvodno izjavo 8 tega okvirnega sklepa pristojen izvršitveni pravosodni organ. V zvezi s tem in kot priznava tudi predložitveno sodišče, take odločitve presegajo okvir nalog, ki so zgolj „praktična in administrativna pomoč“ in ki se lahko na podlagi člena 7 tega okvirnega sklepa v povezavi z njegovo uvodno izjavo 9 zaupajo policiji.
11

Člen 14(1) in (2) iste direktive 2010/75, naslovljen „Pogoji za dovoljenje“, določa: „1. Države članice zagotovijo, da dovoljenje vsebuje vse ukrepe, potrebne za skladnost z zahtevami za izdajo dovoljenj iz členov 11 in 18. Ti ukrepi vključujejo najmanj naslednje: (a) mejne vrednosti emisij za onesnaževala, našteta v Prilogi II in za druga onesnaževala, za katera je verjetno, da jih posamezni obrat izpušča v pomembnih količinah, pri čemer je treba upoštevati njihovo vrsto in zmožnost prenašanja onesnaženja iz ene prvine okolja v drugo; (b) ustrezne zahteve, ki zagotavljajo varstvo tal in podtalnice ter ukrepe za spremljanje odpadkov, nastalih v obratu, in ravnanje z njimi; (c) primerne zahteve za spremljanje emisij, ki določajo: (i) metodologijo merjenja, pogostnost, postopek vrednotenja in (ii) kadar se uporabi točka (b) člena 15(3), morajo biti rezultati spremljanja emisij na voljo za enaka časovna obdobja in referenčne pogoje kot za ravni emisij, povezane z najboljšimi razpoložljivimi tehnologijami; (d) obveznost, da se pristojnemu organu redno in vsaj enkrat letno zagotavljajo: (i) informacije na podlagi rezultatov spremljanja emisij iz točke (c) in drugi zahtevani podatki, ki pristojnemu organu omogočijo preverjanje skladnosti s pogoji iz dovoljenja, in (ii) pri uporabi točke (b) člena 15(3) povzetek rezultatov spremljanja emisij, ki omogoča primerjavo z ravnmi emisij, povezane z najboljšimi razpoložljivimi tehnologijami; (e) ustrezne zahteve za redno vzdrževanje in nadzor nad ukrepi za preprečevanje emisij v tla in podtalnico v skladu s točko (b) in ustrezne zahteve v zvezi z rednim spremljanjem stanja tal in podtalnice glede zadevnih nevarnih snovi, za katere je verjetno, da bodo najdene na lokaciji, ob upoštevanju možnosti onesnaženja tal in podtalnice na lokaciji obrata; (f) ukrepe, ki se nanašajo na pogoje, ki niso običajni pogoji obratovanja, kot so zagon in ustavitev, puščanje, okvare v delovanju, trenutne zaustavitve in dokončno prenehanje obratovanja; (g) določbe o zmanjševanju onesnaževanja na velike razdalje ali čezmejnega onesnaževanja okolja na najnižjo možno raven; (h) pogoje za ocenjevanje skladnosti z mejnimi vrednostmi emisij ali sklic na veljavne zahteve, navedene na drugem mestu. 2. Za namene točke (a) odstavka 1 se mejne vrednosti emisij lahko dopolnijo ali nadomestijo z enakovrednimi parametri ali tehničnimi ukrepi, ki zagotavljajo enakovredno stopnjo varstva okolja. […]“
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 1. avgusta 2022 –
Kerstens/Komisija
(Zadeva C-447/21 P)1
„Pritožba  –  Javni uslužbenci  –  Disciplinski postopek  –  Prošnje za pomoč  –  Zavrnitev  –  
Elektronsko vročanje odločb  –  Ničnostna tožba  –  Rok za vložitev tožbe  –  Začetek teka  –  
Prepozno vložena tožba “
Pritožbe uradnikov  –  Roki  –  Začetek teka  –  Sklep, vročen po elektronski pošti  –  
Domneva uradnega obvestila  –  Neobstoj
(Kadrovski predpisi, člen 91(3))
(Glej točke 25, 31, 32, 39, 65 in 70.)
Izrek
1. Pritožba se zavrne.
2. Petrusu Kerstensu se naloži, da nosi svoje stroške in stroške Evropske komisije.
SLZbirka odločb sodne prakse
1 UL C 431, 25.10.2021.
ECLI:EU:C:2022:612                                                                                                          1OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLOČBAH
1. Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 23. septembra 2020, Španija in drugi/Komisija (T‑515/13 RENV in T‑719/13 RENV, EU:T:2020:434), se razveljavi v delu, v katerem je Splošno sodišče s to sodbo zavrnilo tožbe za razglasitev ničnosti člena 1 Sklepa Komisije z dne 17. julija 2013 o shemi pomoči SA.21233 C/11 (ex NN/11, ex CP 137/06), ki jo izvaja Španija – Davčna shema, ki se uporablja za določene dogovore o finančnem najemu, znana tudi kot španski sistem poslovnega najema, v delu, v katerem določa, da so gospodarska interesna združenja in njihovi vlagatelji edini prejemniki pomoči iz tega sklepa, in člena 4(1) tega sklepa v delu, v katerem nalaga Kraljevini Španiji, naj zahteva vračilo celotnega zneska pomoči iz tega istega sklepa od vlagateljev gospodarskih interesnih združenj, ki so to pomoč prejeli. 2. V preostalem se pritožbe zavrnejo. 3. Člen 1 Sklepa 2014/200 se razglasi za ničen v delu, v katerem določa, da so gospodarska interesna združenja in njihovi vlagatelji edini prejemniki pomoči iz tega sklepa. 4. Člen 4(1) Sklepa 2014/200 se razglasi za ničen v delu, v katerem Kraljevini Španiji nalaga, naj zahteva vračilo celotnega zneska pomoči iz tega sklepa od vlagateljev gospodarskih interesnih združenj. 5. Kraljevina Španija, družbi Lico Leasing SA in Pequeños y Medianos Astilleros Sociedad de Reconversión SA ter družbe Caixabank SA, Asociación Española de Banca, Unicaja Banco SA, Liberbank SA, Banco de Sabadell SA, Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA, Banco Santander SA, Santander Investment SA, Naviera Séneca AIE, Industria de Diseño Textil SA (Inditex), Naviera Nebulosa de Omega AIE, Abanca Corporación Bancaria SA, Ibercaja Banco SA, Naviera Bósforo AIE, Joyería Tous SA, Corporación Alimentaria Guissona SA, Naviera Muriola AIE, Poal Investments XXI SL, Poal Investments XXII SL, Naviera Cabo Vilaboa C‑1658 AIE, Naviera Cabo Domaio, C‑1659 AIE, Caamaño Sistemas Metálicos SL, Blumaq SA, Grupo Ibérica de Congelados SA, RNB SL, Inversiones Antaviana SL, Banco de Albacete SA, Bodegas Muga SL in Aluminios Cortizo SAU poleg svojih stroškov nosijo tri četrtine stroškov, ki jih je priglasila Evropska komisija v postopku na prvi stopnji in v pritožbenem postopku, ki je bil predmet zadeve C‑128/16 P in združenih zadev C‑649/20 P, C‑658/20 P in C‑662/20 P. 6. Družba Decal España SA nosi svoje stroške. 7. Evropska komisija nosi četrtino stroškov, ki jih je priglasila v postopku na prvi stopnji in v pritožbenem postopku, ki je bil predmet zadeve C‑128/16 P in združenih zadev C‑649/20 P, C‑658/20 P in C‑662/20 P.
49

Iz tega izhaja, da morajo imeti v obravnavani zadevi vsi delavci družbe SAP možnost izkoristiti volilni postopek, ki ga določa nemška zakonodaja, in sicer tudi če to v tej zakonodaji ni navedeno. Kot je razvidno iz predložitvene odločbe in točke 55 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca, za ohranitev pravic teh delavcev, za spodbujanje socialnih ciljev Unije, kot so navedeni v uvodni izjavi 3 Direktive 2001/86, in za zagotovitev obstoja postopkov obveščanja, posvetovanja z delavci in udeležbe delavcev na čezmejni ravni, pravice do predlaganja nekega deleža kandidatov pri izvolitvi predstavnikov delavcev v nadzornem svetu SE, ustanovljene s preoblikovanjem, kakršna je družba SAP, ni mogoče omejiti zgolj na nemške sindikate, temveč jo je treba razširiti na vse sindikate, zastopane v SE, njenih hčerinskih družbah in obratih, tako da se zagotovi enakost med temi sindikati glede te pravice.
59

Čeprav pravo Unije ne posega v to pristojnost držav članic glede, na eni strani, vsebine poučevanja in organizacije izobraževalnega sistema ter njihove kulturne in jezikovne raznolikosti in glede, na drugi strani, vsebine in organizacije poklicnega usposabljanja, kot izhaja iz člena 165(1) in člena 166(1) PDEU, ostaja dejstvo, da morajo države članice pri izvajanju te pristojnosti spoštovati pravo Unije, med drugim določbe o svobodi ustanavljanja (glej v tem smislu sodbo z dne 11. septembra 2007, Schwarz in Gootjes-Schwarz, C‑76/05, EU:C:2007:492, točka 70).
9

S členom 1(649) legge n. 190 – Disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge di stabilità 2015) (zakon št. 190 o določbah za oblikovanje letnega in večletnega proračuna države (zakon o stabilnosti za leto 2015)) z dne 23. decembra 2014 (GURI št. 300 z dne 29. decembra 2014, redni dodatek h GURI št. 99; v nadaljevanju: zakon o stabilnosti za leto 2015) je bila naložena letna dajatev na državna sredstva, ki so iz naslova provizije dana na voljo koncesionarjem in drugim gospodarskim subjektom, ki zagotavljajo upravljanje iger in pobiranje vplačil za račun države, v višini 500 milijonov EUR. Ta določba se glasi: „Za prispevanje k izboljšanju ciljev javnih financ ter v pričakovanju temeljitega preoblikovanja nadomestil in provizij za koncesionarje in druge gospodarske subjekte v sektorju v okviru mreže za pobiranje vplačil za račun države na podlagi člena 14(2)(g) zakona št. 23 z dne 11. marca 2014 se državna sredstva, ki so iz naslova provizij na voljo koncesionarjem in osebam, ki glede na svoje pristojnosti upravljajo igre na srečo in pobiranje vplačil na avtomatih iz člena 110(6) kraljevega odloka št. 773 z dne 18. junija 1931, zmanjšajo za 500 milijonov EUR na leto od leta 2015. Zato od 1. januarja 2015: (a) gospodarski subjekti v sektorju koncesionarjem plačajo skupni znesek vplačil, pobranih na zgoraj navedenih avtomatih, razen izplačanih dobičkov. Koncesionarji [ADM] sporočijo imena gospodarskih subjektov v sektorju, ki ne izvedejo tega plačila, zlasti za morebitno pritožbo pri pristojnem pravosodnem organu; (b) koncesionarji pri opravljanju javnih funkcij, ki so jim podeljene, poleg običajnega plačila državi iz naslova davkov in drugih obveznosti na podlagi veljavne zakonodaje in koncesijskih pogodb letno plačajo tudi znesek 500 milijonov EUR, in sicer med aprilom in oktobrom vsakega leta, sorazmerno s številom avtomatov, ki so jim bili dodeljeni na dan 31. decembra 2014. Število avtomatov iz člena 110(6)(a) in (b) kraljevega odloka št. 773 z dne 18. junija 1931, dodeljenih vsakemu koncesionarju, in podrobna pravila za plačilo se določijo z odločbo direktorja agencije za carine in monopole, sprejeto najpozneje 15. januarja 2015, po pregledu podatkov. S podobno odločbo se spremeni število avtomatov, določeno skladno z navedenim, od leta 2016; (c) koncesionarji pri opravljanju javnih funkcij, ki so jim podeljene, med druge gospodarske subjekte v sektorju razdelijo preostale zneske, ki so na voljo za njihova nadomestila in provizije, s tem, da se znova pogajajo o ustreznih pogodbah ter plačajo nadomestila in provizije izključno glede na sklenitev pogodb, o katerih so se pogajali.“
3

V uvodnih izjavah 15, 16, 18 in 34 Uredbe št. 1215/2012 je navedeno: „(15) Pravila o pristojnosti bi morala biti čim bolj predvidljiva in morajo temeljiti na načelu, da se pristojnost praviloma določa po stalnem prebivališču toženca. Pri tem bi morala taka pristojnost vedno obstajati, razen v nekaterih točno opredeljenih primerih, v katerih je zaradi predmeta spora ali avtonomije strank upravičena druga navezna okoliščina. Da bi postala skupna pravila preglednejša in da ne pride do kolizije pristojnosti, je treba stalno prebivališče pravne osebe opredeliti kot avtonomen koncept. (16) Poleg stalnega prebivališča toženca bi morala obstajati tudi alternativna podlaga pristojnosti, ki temelji na tesni povezavi med sodiščem in sporom, ali ki pripomore k pravilnemu delovanju pravosodja. Obstoj tesne povezave bi moral zagotoviti pravno varnost in preprečiti možnost, da bi bil toženec tožen pred sodiščem države članice, katerega pristojnosti razumno ni bilo mogoče predvideti. […] […] (18) Šibkejša stranka bi morala biti v zvezi z zavarovalnimi ter potrošniškimi pogodbami in pogodbami o zaposlitvi zaščitena s pravili o pristojnosti, ki so za varstvo njenih pravic ugodnejša od splošnih pravil. […] (34) Zagotoviti bi bilo treba kontinuiteto med konvencijo [z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32)], Uredbo (ES) št. 44/2001 [z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42)] in to uredbo ter v ta namen predpisati prehodne določbe. To velja tudi za razlago [te] konvencije […] in uredb, ki so jo nadomestile, s strani Sodišča Evropske unije.“
9

Člen 4(1) in (2) iste uredbe določa: „1. Proizvajalci morajo dokazati, da so vsa nova vozila, ki so bila prodana, registrirana ali so se začela uporabljati v Skupnosti, homologirana v skladu s to uredbo in njenimi izvedbenimi ukrepi. Proizvajalci morajo dokazati, da so vse nove nadomestne naprave za uravnavanje onesnaževanja, ki jih je treba homologirati in ki se prodajo ali začnejo uporabljati v Skupnosti, homologirane v skladu s to uredbo in njenimi izvedbenimi ukrepi. Te obveznosti vključujejo izpolnjevanje zahtev glede mejnih vrednosti emisij, določenih v Prilogi I, in ukrepe za izvajanje iz člena 5. 2. Proizvajalci zagotovijo, da se upoštevajo postopki homologacije za potrjevanje skladnosti proizvodnje, trajnosti naprav za uravnavanje onesnaževanja in skladnosti v uporabi. Poleg tega morajo tehnični ukrepi, ki jih izvede proizvajalec, zagotavljati, da se emisije iz izpušne cevi in emisije izhlapevanja v skladu s to uredbo učinkovito omejujejo v celotni običajni življenjski dobi vozil v uporabi v normalnih pogojih. […] […]“.
63

V zvezi s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da izbira med sistemom oprostitve in sistemom odbitka v družbi prejemnici dividend ne vodi nujno do enakega rezultata in da se država članica, ki se je ob prenosu direktive odločila za enega od alternativnih sistemov, določenih s to direktivo, ne more sklicevati na učinke ali omejitve, ki bi lahko izhajali iz uporabe drugega sistema (sodba z dne 12. februarja 2009, Cobelfret, C‑138/07, EU:C:2009:82, točki 48 in 50).