ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Ni mogoče šteti, da je bila Komisija na podlagi svoje pristojnosti zastopanja Unije navzven na podlagi člena 17(1) PEU pooblaščena za podpis nezavezujočega sporazuma, ki je bil rezultat pogajanj s tretjo državo. Ker namreč sklep o podpisu sporazuma s tretjo državo spada na področje pristojnosti Unije, ne glede na to, ali je zavezujoč ali ne, je treba ob upoštevanju strateških usmeritev Evropskega sveta ter načel in ciljev zunanjega delovanja Unije, določenih v členu 21(1) in (2) PEU, presoditi interese Unije v okviru odnosov z zadevno tretjo državo in opraviti arbitražo med različnimi interesi, ki izhajajo iz teh odnosov. Zato sklep o podpisu nezavezujočega sporazuma spada med dejanja opredelitve politik Unije in priprave njenega zunanjega delovanja v smislu člena 16(1), drugi stavek, in (6), tretji pododstavek, PEU.

Poleg tega podpis nezavezujočega sporazuma vključuje presojo Unije o vprašanju, ali ta sporazum še vedno ustreza njenemu interesu, kot ga je Svet opredelil predvsem v sklepu o začetku pogajanj o sklenitvi sporazuma. Pri tej presoji je treba zlasti preveriti konkretno vsebino nezavezujočega sporazuma, ki je bil rezultat pogajanj s tretjo državo, pri čemer te vsebine ni mogoče vnaprej določiti niti predvideti ob sprejetju sklepa o uvedbi teh pogajanj. Tako zgolj to, da vsebina nezavezujočega sporazuma, o katerem se je Komisija dogovorila s tretjo državo, ustreza pooblastilu za pogajanje, ki ga je podelil Svet, ne zadostuje za dodelitev pooblastila Komisiji za podpis takega nezavezujočega akta brez predhodne odobritve Sveta na podlagi tega, da je ta odobritev vključena v predhodno določeno stališče Sveta.

(Glej točke od 38 do 40, 42 in 43.)
(Uredba Sveta št. 384/96, členi 5(4), 9(1) in 11(5))

Pravo Evropske unije – Razlaga – Metode – Razlaga glede na mednarodne sporazume, ki jih je sklenila Unija – Razlaga Uredbe št. 384/96 glede na protidaminški sporazum GATT iz leta 1994 – Pojem industrije Skupnosti

(Sporazum o izvajanju člena VI Splošnega sporazuma o carinah in trgovini 1994, „protidampinški sporazum iz leta 1994“; Uredba Sveta št. 384/96, uvodne izjave 1 do 3 in 5)
Člena 4(2) in 21(5) Direktive 2003/96 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni zakonodaji, ki določa pobiranje davka na termično moč jedrskih reaktorjev, saj ta davek ne spada na področje uporabe te direktive.

Prvič, ker termične moči jedrskega reaktorja ni na seznamu energentov, ki je izčrpen seznam iz člena 2(1) Direktive 2003/96, je ni mogoče šteti za energent v smislu te direktive.

Drugič, termična moč jedrskega reaktorja ni zajeta s pojmom električna energija v smislu Direktive 2003/96, ker med obdavčljivim dogodkom za davek na termično moč jedrskih reaktorjev in dejansko električno energijo, ki jo proizvede ta reaktor, ni nobene povezave, glede na to, da ta davek zajema obdavčitev fiksnega mesečnega zneska, izračunanega na podlagi teoretične vrednosti, in sicer največjega števila megavatov termične moči, ki se za vsak jedrski reaktor določi z dovoljenjem za posest in obratovanje jedrskega reaktorja, ki ga za ta reaktor izda nacionalni organ, in glede na to, da je zanj poleg tega značilno, da ga mora imetnik dovoljenja plačati tudi, če ta reaktor ne obratuje.

Tretjič, ni mogoče šteti, da se davek izračuna neposredno ali posredno na podlagi obsega energije, ki je dejansko proizvedena ob sprostitvi v porabo v smislu člena 4(2) Direktive 2003/96. Niti ni mogoče šteti, da obstaja neposredna in nerazdružljiva povezava med obdavčljivim dogodkom in porabo električne energije, ki jo proizvede jedrski reaktor.

(Glej točke 26, 27, od 31 do 35, 37 in točko 1 izreka.)
Mednarodni sporazum, kakršna je Konvencija o Statutu Evropskih šol, ki so jo na podlagi člena 235 Pogodbe ES (postal člen 308 ES, ki je postal člen 352 PDEU) sklenile Evropske skupnosti, ki so bile za to pooblaščene s Sklepom 94/557 o pooblastitvi Evropske skupnosti in Evropske skupnosti za atomsko energijo za podpis in sklenitev Konvencije o opredelitvi statuta Evropskih šol, je, kar zadeva Evropsko unijo, akt institucije Unije v smislu člena 267, prvi odstavek, točka (b), PDEU, da tvorijo od začetka veljavnosti takega sporazuma njegove določbe sestavni del pravnega reda Unije in da je v okviru tega pravnega reda Sodišče pristojno za predhodno odločanje o razlagi tega sporazuma.

Člen 27(2), prvi pododstavek, prvi stavek, Konvencije o Statutu Evropskih šol je treba razlagati tako, da učitelji s krajšim delovnim časom, zaposleni na evropski šoli, ki jih niso napotile države članice, spadajo med osebe, ki so zajete v tej določbi, drugače kot upravno in pomožno osebje, ki je iz te določbe izključeno.

Člen 27(2), prvi pododstavek, prvi stavek, Konvencije o Statutu Evropskih šol je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da akt, ki ga ravnatelj evropske šole sprejme pri izvajanju svojih pooblastil, načeloma spada v to določbo.

Točke 1.3, 3.2 in 3.4 Pogojev za zaposlitev učiteljev s krajšim delovnim časom, zaposlenih med 1. septembrom 1994 in 31. avgustom 2011, je treba razlagati tako, da ima v sporu glede zakonitosti dogovora o omejitvi trajanja delovnega razmerja iz pogodbe o zaposlitvi, sklenjene med učiteljem s krajšim delovnim časom in tem ravnateljem, izključno pristojnost odbor Evropskih šol za pritožbe.

Obveznost učiteljev s krajšim delovnim časom, da spor glede zakonitosti dogovora o omejitvi trajanja delovnega razmerja iz pogodbe o zaposlitvi, ki je sklenjena z ravnateljem evropske šole, predložijo odboru Evropskih šol za pritožbe, ki odloča na prvi in zadnji stopnji in ki Sodišču ne more predložiti predloga za sprejetje predhodne odločbe, ne posega v njuno pravico do učinkovitega sodnega varstva.

(Glej točki 75 in 76 ter točko 3 izreka.)
Na področju skupne zunanje in varnostne politike in natančneje na področju omejevalnih ukrepov proti Iranu, sprejetih zaradi preprečevanja širjenja jedrskega orožja, je sprostitev nekaterih sredstev izjema od načela zamrznitve sredstev, pri čemer mora pristojni organ opraviti presojo za vsak primer posebej in torej ne more izdati splošne odobritve za neko skupino transakcij, v zvezi s katerimi zadevnim subjektom ne bi bilo treba zaprositi za dovoljenje za vsak primer posebej.

Taka ugotovitev izhaja iz jasnega, natančnega in podrobnega besedila členov od 7 do 10 Uredbe št. 423/2007 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in členov od 16 do 19 in 21 Uredbe št. 961/2010, ki jo je razveljavila, ki določajo v vsakem primeru nadzor pogojev za sprostitev sredstev, ki ga opravi pristojni organ, in odvisno od primera obvestitev odbora za sankcije ali držav članic in Komisije, da te lahko, če je potrebno, ravnajo v skladu z uporabljivimi določbami.

(Glej točke od 76 do 77.) (Glej točki 76 in 77.)
(Glej točke od 22 do 30.)

Člena 20 PDEU in 21 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotujeta ureditvi države članice, ki za nadaljnje financiranje visokošolskega študija, ki se opravlja zunaj te države, določa pogoj, da je študent, ki je zaprosil za tako financiranje, prebival v navedeni državi vsaj tri leta od šestih pred vpisom na navedeni študij.

S pogojevanjem nadaljnjega financiranja študija v tujini s pravilom treh let od šestih lahko zadevna ureditev kaznuje prosilca le zato, ker je v drugi državi članici izvrševal pravico do prostega gibanja in prebivanja, ob upoštevanju vpliva, ki ga ima lahko izvrševanje te svobode na možnost prejemanja finančne pomoči za visokošolski študij.

V zvezi s tem je lahko vključenost študentov, ki se dokaže z obstojem določene navezne okoliščine med družbo države članice, ki izplačuje pomoč, in upravičencem do pomoči, objektivni preudarek v splošnem interesu, ki lahko upravičuje, da pogoji za dodelitev take pomoči lahko vplivajo na prosto gibanje državljanov Unije.

Vendar zadevna ureditev z omejevanjem pravice do prostega gibanja in prebivanja državljanu Unije ne dovoljuje upoštevanja drugih vezi, ki lahko takega študenta povezujejo z državo članico, ki izplačuje pomoč, kot je državljanstvo študenta, njegovo šolanje, njegova družina, zaposlitev, njegova jezikovna znanja ali druge družbene ali ekonomske vezi. Tudi zaposlitev članov družine, od katerih je študent odvisen, v državi članici, ki izplačuje pomoč, bi bila lahko eden od elementov, ki ga je treba upoštevati pri presoji teh vezi.

Tako je pogoj treh let od šestih preveč izključujoč in preveč negotov hkrati, saj neupravičeno daje prednost elementu, ki ne predstavlja nujno stopnje vključenosti prosilca v državo članico na dan prošnje za financiranje. Zato take nacionalne ureditve ni mogoče šteti za sorazmerno z navedenim ciljem integracije.

(Glej točke 31, 36, 41, 43 in 45 ter izrek.)
Določbe v zvezi s pravico do vstopa, določene v členu 5 Direktive 2004/38 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic nanaša na „države članice“ in med drugim s tem, ko določajo, da imetje veljavnega dovoljenja za prebivanje iz člena 10 te direktive družinske člane državljana Unije, ki nimajo državljanstva države članice, izvzema od obveznosti pridobitve vstopnega vizuma, ne razlikujejo glede na državo članico vstopa. Tako iz tega člena 5 nikakor ne izhaja, da bi bila pravica do vstopa družinskih članov državljanov Unije, ki sami niso državljani države članice, omejena na države članice, ki niso država članica izvora državljana Unije.

Tako člen 35 Direktive 2004/38 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic kot člen 1 Protokola št. 20 o uporabi nekaterih vidikov člena 26 Pogodbe o delovanju Evropske unije za Združeno kraljestvo in Irsko je treba razlagati tako, da državi članici ne omogočata, da pri uresničevanju cilja splošne prevencije od družinskih članov državljana Evropske unije, ki niso državljani države članice in imajo veljavno dovoljenje za prebivanje, ki so ga na podlagi člena 10 Direktive 2004/38 izdali organi druge države članice, zahteva, da imajo zato, da bi lahko vstopili na njeno ozemlje, v skladu z nacionalno zakonodajo dovoljenje za vstop, kakršno je dovoljenje za vstop družinskega člana državljana Evropskega gospodarskega prostora (EGP).

Po eni strani morajo namreč ukrepi, ki jih nacionalni organi sprejmejo na podlagi člena 35 Direktive 2004/38 in katerih namen je zavrnitev, prenehanje ali preklic pravice, podeljene s to direktivo, temeljiti na posamični preučitvi zadevnega primera. Ukrepi, namenjeni splošni prevenciji zlorab pravic ali prevar, bi zaradi njihove samodejnosti državam članicam omogočili neuporabo določb Direktive 2004/38 in nespoštovanje vsebine tako temeljne in individualne pravice državljanov Unije do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic kot izvedenih pravic, ki jih imajo družinski člani teh državljanov, ki sami niso državljani katere od držav članic.

Po drugi strani je namen člena 1Protokola št. 20 Združenemu kraljestvu dovoliti, da preverja, ali oseba, ki želi vstopiti na njegovo ozemlje, dejansko izpolnjuje pogoje za vstop, zlasti tiste, ki so določeni s pravom Unije. Vendar ta člen 1 tej državi članici ne dovoljuje, da bi določala pogoje za vstop oseb, ki imajo pravico do vstopa v skladu s pravom Unije, zlasti pa ne tega, da bi tem osebam nalagala dodatne pogoje za vstop ali pogoje, ki so drugačni od tistih, določenih s pravom Unije.

(Glej točke 52, od 56 do 58, 64 in 66 ter izrek.)
Zadeva C‑364/13

International Stem Cell Corporation

proti

Comptroller General of Patents, Designs and Trade Marks

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division))

„Predhodno odločanje — Direktiva 98/44/ES — Člen 6(2)(c) — Pravno varstvo biotehnoloških izumov — Partenogenetska aktivacija oocitov — Pridobivanje človeških embrionalnih matičnih celic — Možnost patentiranja — Izključitev ‚uporabe človeških zarodkov za industrijske in komercialne namene‘ — Pojma ‚človeški zarodek‘ in ‚organizem, ki lahko sproži proces razvoja človeka‘“

Povzetek – Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 18. decembra 2014

Približevanje zakonodaj – Pravno varstvo biotehnoloških izumov – Direktiva 98/44 – Pojem človeški zarodek – Neoplojeno človeško jajčece – Vključitev – Pogoj – Sposobnost, da se samo po sebi razvije v človeka – Preveritev, ki jo mora opraviti nacionalno sodišče

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 98/44, člen 6(2)(c))

Člen 6(2)(c) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 98/44 o pravnem varstvu biotehnoloških izumov je treba razlagati tako, da neoplojeno človeško jajčece, katerega delitev in nadaljnji razvoj sta bila spodbujena s partenogenezo, ni „človeški zarodek“ v smislu te določbe, če se ob upoštevanju znanja, ki ga je mednarodna znanstvena medicina v zadostni meri dokazala in potrdila, kot tako samo po sebi ne more razviti v človeka, kar mora preveriti nacionalno sodišče.

(Glej točki 36 in 38 ter izrek.)

Zadeva C‑364/13

International Stem Cell Corporation

proti

Comptroller General of Patents, Designs and Trade Marks

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division))

„Predhodno odločanje — Direktiva 98/44/ES — Člen 6(2)(c) — Pravno varstvo biotehnoloških izumov — Partenogenetska aktivacija oocitov — Pridobivanje človeških embrionalnih matičnih celic — Možnost patentiranja — Izključitev ‚uporabe človeških zarodkov za industrijske in komercialne namene‘ — Pojma ‚človeški zarodek‘ in ‚organizem, ki lahko sproži proces razvoja človeka‘“

Povzetek – Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 18. decembra 2014

Približevanje zakonodaj — Pravno varstvo biotehnoloških izumov — Direktiva 98/44 — Pojem človeški zarodek — Neoplojeno človeško jajčece — Vključitev — Pogoj — Sposobnost, da se samo po sebi razvije v človeka — Preveritev, ki jo mora opraviti nacionalno sodišče

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 98/44, člen 6(2)(c))

Člen 6(2)(c) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 98/44 o pravnem varstvu biotehnoloških izumov je treba razlagati tako, da neoplojeno človeško jajčece, katerega delitev in nadaljnji razvoj sta bila spodbujena s partenogenezo, ni „človeški zarodek“ v smislu te določbe, če se ob upoštevanju znanja, ki ga je mednarodna znanstvena medicina v zadostni meri dokazala in potrdila, kot tako samo po sebi ne more razviti v človeka, kar mora preveriti nacionalno sodišče.

(Glej točki 36 in 38 ter izrek.)
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 11. decembra 2014 –

Komisija/Španija

(Zadeva C‑576/13) 1 ( 1 )

„Neizpolnitev obveznosti države — Člen 49 PDEU — Svoboda ustanavljanja — Pristaniška podjetja — Upravljanje delavcev za opravljanje storitev upravljanje tovora — Prepoved zaposlovanja delavcev s trga dela“

Svoboda ustanavljanja — Omejitve — Nacionalna zakonodaja, ki podjetjem za upravljanje tovora v pristaniščih splošnega interesa določa obveznost sodelovanja pri delniški družbi za vodenje pristaniških delavcev in omejitve v zvezi z zaposlovanjem svojega osebja — Nedopustnost — Utemeljitev — Varstvo delavcev — Varnost v pristaniških vodah — Neobstoj (člen 49 PDEU) (Glej točke 37, 38, od 48 do 58 in izrek.)

Izrek

1. Kraljevina Španija s tem, da je podjetjem iz drugih držav članic, ki želijo storitev upravljanja tovora opravljati v španskih pristaniščih splošnega interesa, določila obveznost, na eni strani, da sodelujejo pri delniški družbi za vodenje pristaniških delavcev (Sociedad Anónima de Gestion de Estibadores Portuarios) in glede na okoliščine pridobijo delež v njenem kapitalu, ter na drugi strani, da prednostno zaposlijo delavce, ki jih da na voljo ta družba in ki so v minimalnem številu stalno zaposleni, ni izpolnila obveznosti iz člena 49 PDEU.

2. Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.

( 1 ) UL C 24, 25.1.2014.

Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 11. decembra 2014 –

Komisija/Španija

(Zadeva C‑576/13) 1 ( 1 )

„Neizpolnitev obveznosti države — Člen 49 PDEU — Svoboda ustanavljanja — Pristaniška podjetja — Upravljanje delavcev za opravljanje storitev upravljanje tovora — Prepoved zaposlovanja delavcev s trga dela“

Svoboda ustanavljanja — Omejitve — Nacionalna zakonodaja, ki podjetjem za upravljanje tovora v pristaniščih splošnega interesa določa obveznost sodelovanja pri delniški družbi za vodenje pristaniških delavcev in omejitve v zvezi z zaposlovanjem svojega osebja — Nedopustnost — Utemeljitev — Varstvo delavcev — Varnost v pristaniških vodah — Neobstoj (člen 49 PDEU) (Glej točke 37, 38, od 48 do 58 in izrek.)

Izrek

1. Kraljevina Španija s tem, da je podjetjem iz drugih držav članic, ki želijo storitev upravljanja tovora opravljati v španskih pristaniščih splošnega interesa, določila obveznost, na eni strani, da sodelujejo pri delniški družbi za vodenje pristaniških delavcev (Sociedad Anónima de Gestion de Estibadores Portuarios) in glede na okoliščine pridobijo delež v njenem kapitalu, ter na drugi strani, da prednostno zaposlijo delavce, ki jih da na voljo ta družba in ki so v minimalnem številu stalno zaposleni, ni izpolnila obveznosti iz člena 49 PDEU.

2. Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.

( 1 ) UL C 24, 25.1.2014.
Za ugotovitev, ali je izdelek predmet dampinga, se pojem prodaje v običajnem poteku trgovanja nanaša na lastnosti prodaje, štete same zase, in ne na ceno izdelka. Če je prodaja sklenjena pod pogoji, ki se ne ujemajo s trgovinsko prakso v zvezi s prodajo podobnega izdelka na tem trgu v času, ki se upošteva za ugotovitev, ali obstaja damping, potem to ni ustrezna osnova za določitev normalne vrednosti podobnega izdelka na navedenem trgu.

Poleg tega, ker je cena izdelka le eden od pogojev poslovne transakcije, je to, ali je bila cena uporabljena v običajnem poteku trgovanja, odvisno tudi od drugih pogojev transakcije, ki bi lahko vplivali na uporabljene cene, kot so obseg transakcije, dodatne obveznosti, ki jih sprejmejo stranke te transakcije, ali dobavni rok. Institucije morajo v okviru te presoje, ki se mora opraviti od primera do primera, upoštevati vse upoštevne dejavnike in vse posebne okoliščine v zvezi z zadevno prodajo.

Kar zadeva vključitev takega dodatka za tveganje neplačila v izračun stopnje dobička, določene za oblikovanje normalne vrednosti, ki tako umetno povečuje rezultat izračuna normalne vrednosti, tako da ta rezultat ne odraža več karseda zanesljivo prodajne cene izdelka, kakršna bi bila, če bi bil zadevni izdelek v državi izvora prodan v običajnem poteku trgovanja, se z njo v to določanje vključi element, ki ni ustrezen za ugotavljanje cene, po kateri bi se zadevni izdelek v običajnih okoliščinah prodajal na notranjem trgu, in ki se nanaša izključno na finančno sposobnost določenega domačega kupca. V takem primeru morajo institucije preučiti, ali so bili ti pogoji uporabljeni na splošno za vse stranke na trgu podobnih izdelkov.

(Glej točke 25, od 27 do 30 in 32.)
1.

Zvezna republika Nemčija s tem, da je s seznami pravil na področju gradbeništva, na katere napotujejo zakoni zveznih dežel o gradbeništvu, za gradbene proizvode, na katere se nanašajo usklajeni standardi EN 681‑2:2000 „Gumijasta tesnila – specifikacije glede materialov za vodovodna tesnila in tesnila, ki se uporabljajo v zvezi z odvodnjavanjem – del 2: termoplastični elastomeri“, EN 13162:2008 „Toplotnoizolacijski proizvodi za stavbe – tovarniško izdelani proizvodi iz mineralnih vlaken (MW) – specifikacije“ in EN 13241‑1 „Industrijska, komercialna in garažna vrata – standard za proizvod – del 1: proizvodi, ki ne varujejo proti požaru in dimu“ in ki imajo oznako „CE“, postavila dodatne zahteve za učinkovit dostop teh proizvodov na trg in njihovo uporabo na nemškem ozemlju, ni izpolnila obveznosti iz členov 4(2) in 6(1) Direktive Sveta 89/106/EGS z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic, ki se nanašajo na gradbene proizvode, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1882/2003 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. septembra 2003.
Člen 3(2) Uredbe št. 1346/2000 o postopkih v primeru insolventnosti je treba razlagati tako, da je lahko v okviru stečajnega postopka družbe v državi članici, ki ni država njenega sedeža, ta družba tudi predmet sekundarnega postopka v drugi državi članici, v kateri ima sedež in pravno osebnost.

Po eni strani namreč člen 2(h) Uredbe št. 1346/2000 ne izključuje, da ima lahko poslovalnica za namene te določbe pravno osebnost in da je v državi članici, kjer ima ta družba sedež, če izpolnjuje pogoje iz te določbe.

Po drugi strani, čeprav je treba pojem „poslovalnica“ razlagati tako, da ne more vključevati kraja dejavnosti družbe dolžnice, ki je kraj, ki izpolnjuje merila, izrecno določena v členu 2(h) Uredbe, in ki je na ozemlju države članice, v kateri je sedež te družbe, se lokalnim interesom, med katerimi so med drugim interesi upnikov, ki imajo sedež v tej državi članici, odreče zaščita, ki jo določa ta uredba, in sicer v obliki uvedbe sekundarnega postopka v navedeni državi članici. Nazadnje bi taka razlaga lahko povzročila diskriminatorno obravnavanje upnikov s sedežem v državi članici, v kateri ima družba dolžnica svoj sedež, zlasti glede na upnike s sedežem v drugih državah članicah, v katerih so lahko celo druge dolžnikove poslovalnice.

(Glej točke 32, 35, 38, 39 in točko 1 izreka.)
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:C:2014 :2270 1Zadeva C-5 4 1 / 1 3
Douane Advies Bureau Rietveld
proti
Hauptzollamt Hannover
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki g a je vložilo Finanzgericht H amburg)
„Predhodno o dločanje — Carinska u nija in skupna carinska tarifa — Tarifna uvrstitev — 
Tarifna številka 3822 — Pojem ‚diagnostični in laboratorijski reagenti‘ — Indikatorji za izpostavljenost 
vnaprej določeni referenčni tempe raturi“
Povzetek – Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 9. oktobra 2014
1. Vprašanja za predhodno odločanje — Pristojnost So dišča — Opredelitev upoštevnih elementov 
prava Unije — Preoblikovanje vprašanj
(Člen 267 P DEU)
2. Carinska unija — Skupna carinska tarifa — Uvrstitev blaga — Merila — Objektivne značilnosti in 
lastnosti proizvoda — Obseg — Namembnost proizvoda — Vključitev — Pogoj
3. Carinska unija — Skupna carinska tarifa — Tarifne številke — Diagnostični in laboratorijski 
reagenti v smislu tarifne številke 3822 — Pojem — Indikatorji za izpostavljenost vnaprej določeni 
referenčni temperaturi — Izključitev
(Uredba Sveta št. 2658 /87, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 861/2010 , Priloga I)
1. Glej besedilo odločbe.
(Glej točko 18.)
2. Glej besedilo odločbe.
(Glej točki 21 in 22.)
Tarifno š tevilko 3822 ko mbinirane no menklature iz Priloge I k Uredbi št. 2658 /87 o tarifni in statistični 
nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 861/2010 , ki s e nanaša 
na dia gnostične in laboratorijske r eagente, je treba ra zlagati tako, da i ndikatorji tempe rature, ki 
s spremem bo barve, do ka tere pride zaradi ra zličnih volumnov tekočin v njih, ir everzibilno ka žejo, ali 
je bila dosežena višja ali nižja tempe ratura o d določene me jne vrednosti, ne spadajo pod to tarifno 
številko.
(Glej točko 33 in izrek.)
Člene 2, 5 in 7 Uredbe št. 261/2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov je treba razlagati tako, da pojem „čas prihoda“, uporabljen za ugotavljanje trajanja zamude, ki jo utrpijo letalski potniki, označuje čas, ko se odprejo vsaj ena vrata letala, saj je takrat potnikom dovoljeno zapustiti letalo.

Položaj letalskih potnikov se načeloma ne spremeni znatno niti takrat, ko se kolesa njihovega letala dotaknejo pristajalne steze letališča v namembnem kraju, niti takrat, ko se to letalo pripelje na svoje parkirno mesto in se aktivirajo parkirne zavore, niti takrat, ko se podložijo zagozde, saj morajo potniki v zaprtem prostoru še naprej trpeti različne neprijetnosti. Potniki praviloma lahko šele takrat, ko jim je dovoljeno zapustiti letalo in ko je za to dana odredba, da se odprejo vrata letala, spet začnejo opravljati svoje običajne dejavnosti, ne da bi morali trpeti te neprijetnosti.

(Glej točke od 23 do 25 in 27 ter izrek.)