Zadeva T-349/03

Corsica Ferries France SAS

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Državne pomoči – Ničnostna tožba – Pomoč za prestrukturiranje – Odločba, ki pomoč razglaša za združljivo s skupnim trgom – Smernice Komisije – Obveznost obrazložitve – Spoštovanje pogojev – Omejenost pomoči na najnižjo vsoto“

Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 15. junija 2005

Povzetek sodbe

1. Ničnostna tožba – Tožbeni razlogi – Neobstoj ali nezadostnost obrazložitve – Razlika od očitne napake pri presoji

(člena 230 ES in 253 ES)

2. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Odločba Komisije na področju državnih pomoči – Odločba, ki zadeva pomoč za prestrukturiranje podjetja v težavah

(člena 87(1) in (3)(c) ES in 253 ES; Smernice Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah)

3. Pomoči, ki jih dodelijo države – Prepoved – Odstopanja – Diskrecijska pravica Komisije – Sodni nadzor – Omejitve

(člen 87(3)(c) ES)

4. Pomoči, ki jih dodelijo države – Prepoved – Odstopanja – Diskrecijska pravica Komisije – Možnost sprejetja smernic – Zavezujoč učinek – Sodni nadzor

(člen 87(3)(c) ES)

5. Ničnostna tožba – Izpodbijani akt – Presoja zakonitosti glede na podatke, ki so bili dostopni ob sprejetju akta – Naknadni preudarki – Neobstoj vpliva

(člen 230 ES)

6. Pomoči, ki jih dodelijo države – Prepoved – Odstopanja – Pomoči, za katere se lahko šteje, da so združljive s skupnim trgom – Pomoči za prestrukturiranje podjetja v težavah – Opredelitev podjetja v težavah

(člen 87(3)(c) ES; Smernice Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah, točke 4, 5(a) in 6)

7. Pomoči, ki jih dodelijo države – Prepoved – Odstopanja – Pomoči, za katere se lahko šteje, da so združljive s skupnim trgom – Pomoči za prestrukturiranje podjetja v težavah – Pogoji – Omejitev zneska pomoči na najnižjo vsoto – Uporaba načrta za prestrukturiranje, ki zajema zavezo odprodaje sredstev, ki niso nujno potrebna – Posledica – Obveznost, da se celoten prihodek od odprodaje nameni za financiranje načrta za prestrukturiranje

(člen 87(3)(c) ES; Smernice Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah, točka 40)

8. Pomoči, ki jih dodelijo države – Prepoved – Odstopanja – Pomoči, za katere se lahko šteje, da so združljive s skupnim trgom – Pomoči za prestrukturiranje podjetja v težavah – Diskrecijska pravica Komisije – Pooblastilo za približno oceno neto prihodka od odprodaje sredstev, ki je predvidena v načrtu za prestrukturiranje – Omejitev

(člen 87(3)(c) ES)

9. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Odprava neobstoja obrazložitve v postopku – Nedopustnost

(člen 253 ES)

1. Tožbeni razlog, ki izhaja iz kršitve člena 253 ES, je drugačen tožbeni razlog kot tisti, ki izhaja iz očitno napačne presoje. Medtem ko prvi, ki zajema odsotnost ali nezadostnost obrazložitve, spada med bistvene kršitve postopka v smislu člena 230 ES in je razlog javnega reda, na katerega mora paziti sodišče Skupnosti, spada drugi, ki se nanaša na zakonitost odločitve po temelju, med kršitve pravnega pravila, ki se nanaša na uporabo Pogodbe v smislu istega člena 230 ES, in ga lahko sodišče Skupnosti obravnava samo, če ga navaja tožeča stranka. Obveznost obrazložitve je zato vprašanje, ki se razlikuje od vprašanja utemeljenosti obrazložitve.

Sodišče prve stopnje ne more iz naslova nadzora spoštovanja obveznosti obrazložitve odločbe Komisije preučevati zakonitosti razlogov, ki jih ta institucija navaja v utemeljitev te odločbe.

Iz tega sledi, da so v okviru razloga, ki izhaja iz odsotnosti ali nezadostnosti obrazložitve, očitki in trditve, katerih namen je izpodbijanje utemeljenosti take odločbe, brezpredmetni in neupoštevni.

(Glej točke 52, 58 in 59.)

2. Obseg obveznosti obrazložitve je odvisen od narave zadevnega akta in konteksta, v katerem je bil ta sprejet. Obrazložitev mora na jasen in nedvoumen način podati razloge institucije, ki je ukrep sprejela, tako da po eni strani zadevnim osebam omogoči, da se seznanijo z utemeljitvami sprejetega ukrepa in lahko branijo svoje pravice ter preverijo, če je odločba utemeljena ali ne, in po drugi strani, da sodišču Skupnosti omogoča izvajanje nadzora zakonitosti.

Ne zahteva se, da obrazložitev navede vse upoštevne dejanske in pravne elemente, saj je treba vprašanje o tem, ali obrazložitev akta izpolnjuje zahteve člena 253 ES, presoditi ne samo ob upoštevanju njegovega besedila, ampak tudi njegovega konteksta, kot tudi skupka pravnih pravil, ki zadevno področje urejajo.

Komisija zlasti ni dolžna zavzeti stališča do vseh trditev, ki so jih pred njo navajale zadevne osebe, kot so trditve, ki so očitno napihnjene, nepomembne ali drugotnega pomena, temveč zanjo zadošča, da navede dejstva in pravne ugotovitve, ki so bistvenega pomena za odločbo, ki jo sprejme.

Pri opredelitvi ukrepa pomoči obveznost obrazložitve zahteva, da so navedeni razlogi, zaradi katerih Komisija meni, da za obravnavani ukrep velja člen 87(1) ES.

Obveznost obrazložitve v zvezi z združljivostjo državne pomoči za prestrukturiranje s členom 87(3)(c) ES je izpolnjena, če odločba Komisije navaja razloge, zaradi katerih je zavzeto stališče, da so pomoči utemeljene glede na pogoje, določene s smernicami Skupnosti o prestrukturiranju in reševanju podjetij v težavah, zlasti obstoj načrta za prestrukturiranje, zadovoljiv prikaz glede dolgoročne sposobnosti preživetja in sorazmernost pomoči glede na prispevek njihovega upravičenca.

(Glej točke od 62 do 66 in 132.)

3. Pri izvajanju člena 87(3)(c) ES Komisija uživa široko diskrecijsko pravico, katere izvrševanje zajema kompleksne ocene ekonomske in socialne narave, ki jih je treba opraviti v kontekstu Skupnosti. Sodni nadzor nad izvrševanjem te pravice je zato omejen na preverjanje spoštovanja postopkovnih pravil in obrazložitve, kot tudi na nadzor vsebinske točnosti ugotovljenega dejanskega stanja in pravilnosti uporabljenega prava, očitne napake pri presoji dejanskega stanja ali zlorabe pooblastil. Zato Sodišče prve stopnje ni tisto, ki s svojo ekonomsko presojo nadomesti ekonomsko presojo avtorja odločbe.

(Glej točki 137 in 138.)

4. Komisija je v skladu z ustaljeno sodno prakso vezana na okvire in sporočila, ki jih sprejme na področju nadzora nad državnimi pomočmi, če ne odstopajo od norm Pogodbe in če jih države članice sprejmejo.

Tako ni mogoče šteti, da bi Komisija prekoračila okvire svoje diskrecijske pravice ali se ji odpovedala s tem, da posamično pomoč presodi v luči takih smernic, ki jih je predhodno sprejela. Po eni strani namreč ohrani svojo pravico, da te smernice razveljavi ali spremeni, če to nalagajo okoliščine. Po drugi strani pa se te smernice nanašajo na omejen sektor in temeljijo na želji, da se sledi politiki, ki jo je določila Komisija.

V tem kontekstu je zato Sodišče prve stopnje tisto, ki preveri, ali so bile zahteve, take kot so omenjene v teh smernicah, ki si jih je Komisija sama naložila, spoštovane.

(Glej točke od 139 do 141.)

5. V okviru ničnostne tožbe na podlagi člena 230 ES je treba zakonitost akta Skupnosti presoditi glede na dejanske in pravne elemente, ki so obstajali na dan, ko je bil akt sprejet, in ne more biti odvisna od morebitnih možnosti njegovega obida ali od naknadnih pomislekov o njegovi učinkovitosti.

Zlasti je treba kompleksno presojo Komisije preveriti samo glede na elemente, s katerimi je razpolagala v trenutku, ko je to presojo izvedla.

(Glej točki 142 in 143.)

6. Čeprav se v skladu s smernicami Skupnosti o prestrukturiranju in reševanju podjetij v težavah za podjetje „v vsakem primeru“ šteje, da je podjetje v težavah, ko je znaten del njegovega osnovnega registriranega kapitala izgubljen, nič ne preprečuje podjetju, da z drugimi kazalci, ki so navedeni zgoraj, dokaže, da je v težavah v smislu smernic, četudi ni izgubilo pomembnega dela svojega osnovnega kapitala.

(Glej točko 185.)

7. Če je zato, da bi pridobilo pomoč za prestrukturiranje, podjetje v okviru načrta za prestrukturiranje sprejelo zavezo, da odproda sredstva, ki niso nujno potrebna, mora celoten prihodek od odprodaje teh sredstev nameniti za financiranje načrta za prestrukturiranje. Posledica te obveznosti nikakor ni to, da upravičenca do pomoči zavezuje, da vsa svoja sredstva uporabi za zmanjšanje zneska dodeljene pomoči, temveč samo to, da uporabi vse vire, ki jih ustvarijo sredstva, ki se ne štejejo za nujno potrebna, za nadaljevanje dejavnosti podjetja v okviru njegovega prestrukturiranja. Tak prispevek upravičenca iz svojih lastnih sredstev v korist načrta za prestrukturiranje se zahteva zato, da pomoč v skladu s točko 40 smernic Skupnosti o prestrukturiranju in reševanju podjetij v težavah ostaja omejena na najnižjo vsoto, ki bo še omogočila prestrukturiranje, ki ga je treba izvesti z vidika obstoječih finančnih virov omenjenega upravičenca, njegovih delničarjev in poslovne skupine, ki ji pripada.

(Glej točki 266 in 313.)

8. Pri presoji združljivosti pomoči za prestrukturiranje s skupnim trgom Komisija ni dolžna oceniti posebnega stroška vsakega izmed ukrepov, ki jih mora sprejeti zadevno podjetje. Poleg tega, da je natančna ocena različnih stroškovnih postavk zaradi prihodnje narave predvidenih ukrepov v vsakem primeru negotova, se lahko Komisija pri izvrševanju svoje široke diskrecijske pravice omeji na splošno oceno.

Iz tega sledi, da ima Komisija ob upoštevanju težavnosti natančne presoje neto prihodka od odprodaj sredstev, ki ga predvideva načrt za prestrukturiranje, pri izvrševanju svoje široke diskrecijske pravice načeloma pravico, da sprejme približno oceno omenjenega prihodka.

Če so sredstva, katerih odprodaja je bila določena v omenjenem načrtu, že odprodana, in ker Komisija zaradi tega razpolaga z natančnim zneskom neto prihodka od teh odprodaj, se ta institucija, zlasti glede na načelo prepovedi državnih pomoči, določeno s členom 87(1) ES za potrebe določitve pomoči na najnižjo vsoto, ne more omejiti na to, da v „velikih količinah“ napravi oceno likvidnih sredstev zadevnega podjetja.

(Glej točke 272, 273, 278, 282 in 283.)

9. Obrazložitev odločbe mora biti navedena v samem besedilu odločbe, pri čemer pozneje posredovana pojasnila Komisije, razen v izjemnih okoliščinah, ne morejo biti upoštevana. Iz tega sledi, da mora sama odločba zadostovati in da njena obrazložitev, medtem ko je zadevna odločba že predmet tožbe pred sodiščem Skupnosti, ne more biti posledica naknadno podanih pisnih ali ustnih pojasnil.

(Glej točko 287.)

SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (tretji senat)

z dne 15. junija 2005( )

„Državne pomoči – Ničnostna tožba – Pomoč za prestrukturiranje – Odločba, ki pomoč razglaša za združljivo s skupnim trgom – Smernice Komisije – Obveznost obrazložitve – Spoštovanje pogojev – Omejenost pomoči na najnižjo vsoto“

V zadevi T-349/03,

Corsica Ferries France SAS, s sedežem v Bastiji (Francija), ki jo zastopata S. Rodrigues in C. Scapel, odvetnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

tožeča stranka,

proti

Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo zastopata C. Giolito in H. van Vliet, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

tožena stranka,

ob sodelovanju

Francoske republike, ki jo zastopata G. de Bergues in S. Ramet, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

in

Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA, s sedežem v Marseillu (Francija), ki jo je sprva zastopal H. Tassy, nato pa O. d’Ormesson in A. Bouin, odvetnika,

intervenienta,

zaradi predloga za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije 2004/166/ES z dne 9. julija 2003 o pomoči za prestrukturiranje, ki jo Francija namenila družbi Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) (UL 2004, L 61, str. 13),

SODIŠČE PRVE STOPNJEEVROPSKIH SKUPNOSTI (tretji senat),

v sestavi M. Jaeger, predsednik, V. Tiili, sodnica, in O. Czúcz, sodnik,

sodni tajnik: I. Natsinas, administrator,

na podlagi pisnega postopka in obravnave dne 18. novembra 2004,

izreka naslednjo

Sodbo

Pravni okvir

1 V skladu s členom 87 ES:

„1. Razen če ta pogodba ne določa drugače, je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva s skupnim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami.

[...]

3. Kot združljivo s skupnim trgom se lahko šteje naslednje:

[...]

c) pomoč za pospeševanje razvoja določenih gospodarskih dejavnosti ali določenih gospodarskih območij, kadar takšna pomoč ne spreminja trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi [...]“

2 Oddelek 8 Smernic Skupnosti o državnih pomočeh za pomorski promet (UL 1997, C 205, str. 5) določa, da za pomoči za prestrukturiranje pomorskih družb Komisija uporabi smernice o prestrukturiranju in reševanju podjetij v težavah.

3 V skladu s Smernicami Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah (UL 1999, C 288, str. 2, v nadaljevanju: smernice), ki veljajo od 9. oktobra 1999, Komisija navaja pogoje, pod katerimi se lahko zadevne pomoči razglasijo za združljive s skupnim trgom v skladu s členom 87(3)(c) ES. V skladu s točko 3.2.2. teh smernic se ti pogoji nanašajo na uprvičenčev status podjetja v težavah, obnovo sposobnosti preživetja, izogibanje neupravičenim izkrivljanjem konkurence, omejenost pomoči na najnižjo vsoto, določitev pogojev in obveznosti, ki so potrebni zato, da se prepreči, da bi pomoč izkrivila konkurenco v tolikšni meri, ki bi bila v nasprotju skupnim interesom, in popolno izvajanje načrta za prestrukturiranje.

4 Uredba Sveta (EGS) št. 3577/92 z dne 7. decembra 1992 o uporabi načela prostega pretoka storitev v pomorskem prometu med državami članicami (pomorska kabotaža) (UL L 364, str. 7) državam članicam nalaga odprtje nacionalnih trgov kabotaže. Člen 4 navedene uredbe določa, da kadar država članica sklene pogodbo o gospodarski javni službi, to stori na nediskriminatorni podlagi za vse ladjarje Skupnosti.

Dejansko stanje

1. Zadevne pomorske družbe

5 Tožeča stranka je pomorska družba, ki ponuja redne pomorske povezave iz celinske Francije (Toulon in Nica) in Italije (Savona in Livorno) na Korziko.

6 Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) je pomorska družba, ki zagotavlja redne povezave iz celinske Francije (Nica, Toulon, Marseille) na Korziko in v Severno Afriko (Tunizija in Alžirija) ter sezonske povezave od aprila do septembra do Sardinije.

7 SNCM je sedaj v 80 % lasti Compagnie générale maritime et financière (CGMF) in 20 % lasti Société nationale des chemins de fer (SNCF). Dejavnost družbe CGMF, katere 100 % kapitala je v neposredni lasti države Francije, je odobritev vsakega pomorskega prevoza, opremljanja ali najema ladij in kakršen koli prevzem deležev oziroma trgovska ali industrijska transakcija, ki je neposredno ali posredno povezana s to dejavnostjo.

8 SNCM ima manjšinski delež v Compagnie méridionale de navigation (CMN), pomorski družbi, ki deluje med Marseillem in Korziko in ki jo preko Compagnie méridionale de participation obvladuje skupina Stef-TFE.

2. Obveznosti gospodarske javne službe glede pomorskih povezav med celinsko Francijo in Korziko

9 Od leta 1948 se redni prevozi v pomorskem prometu med celinsko Francijo in Korziko zagotavljajo v okviru obveznosti obveznih gospodarskih javnih služb.

10 Do leta 1976 so se ti prevozi opravljali v sistemu, ki ga je deloma urejala francoska zakonodaja in so bili umeščeni v okvir nacionalnega monopola za kabotažo. V tem sistemu je država družbam, ki so opravljale storitve prevoza, izplačevala pavšalna nepovratna sredstva v zameno za zahteve gospodarske javne službe glede pristanišč, za katere je treba opravljati plovbo, rednih linij, frekvence, zmogljivosti nudenja storitev, uporabljenih tarif in posadke plovila,.

11 V letu 1976 je Francija na podlagi načela ozemeljske celovitosti na novo določila pogoje za opravljanje gospodarske javne službe pomorskega prometa s Korziko. Cilj tega načela je omejitev neugodnosti, ki jo predstavlja otoška lega, in zagotovitev povezave z otokom na način, ki bi bil čim bolj podoben navadnim celinskim povezavam. Uveden je bil koncesijski sistem z opisom nalog, ki določa okvir gospodarske javne službe. Tako je bil s SNCM in CMN dne 31. marca 1976 sklenjen okvirni sporazum za dobo 25 let, katerega iztek je bil predviden 31. decembra 2001.

12 Od leta 1976 do leta 1982 je francoska vlada na podlagi navedenega okvirnega sporazuma določila podrobna pravila za zagotavljanje storitev.

13 Zakon z dne 30. julija 1982 o posebnem statusu regije Korzika je na korziško skupščino prenesel upravljanje ozemeljske kontinuitete v pogodbenem okviru z državo Francijo. Kasneje je zakon z dne 13. maja 1991 o statusu teritorialne skupnosti Korzike omenjeni skupščini podelil neomejeno pristojnost glede povezav z otokom. Od tedaj to storitev izvaja Office des transports de la Corse (OTC).

14 Od leta 1991 sta bila med OTC in dvema družbama koncesionarkama na podlagi okvirnega sporazuma sprejeta dva petletna sporazuma. Prvi izmed teh sporazumov (v nadaljevanju: sporazum iz leta 1991) je določil podrobna pravila za izvajanje gospodarske javne službe za obdobje 1991–1996, drugi pa (v nadaljevanju: sporazum iz leta 1996) za obdobje 1996–2001. Ta sporazuma sta opredelila tudi načela za izplačilo pavšalnih nepovratnih sredstev iz dodeljenih sredstev za ozemeljsko kontinuiteto v zameno za naložene obveznosti. Obveznosti gospodarske javne službe so v tem obdobju zajemale vse povezave iz treh pristanišč celinske Francije, tj. Nice, Toulona in Marseilla na Korziko.

15 V letu 2001 je teritorialna skupnost Korzike v skladu z Uredbo št. 3577/92 objavila javni razpis za izbiro izvajalca, ki bi bil od 1. januarja 2002 v okviru petletne pogodbe zadolžen za zagotovitev izpolnitve obveznosti gospodarske javne službe med celinsko Francijo in Korziko v zameno za finančna nadomestila. Glede na razvoj konkurence pri povezavah iz Toulona in Nice je teritorialna skupnost Korzike ocenila, da bi bilo treba take obveznosti gospodarske javne službe določiti samo za povezave iz Marseilla.

16 SNCM in CMN je bila skupaj dodeljena pogodba, pri čemer tožeča stranka ni kandidirala.

17 Na podlagi „sporazuma o delegiranju gospodarske javne službe“ (v nadaljevanju: sporazum iz leta 2002), sklenjenega med lokalno skupnostjo Korzike in OTC, sta SNCM in CMN kot pooblaščenki od 1. januarja 2002 dolžni zagotoviti opravljanje rednih pomorskih prevozov na povezavah med Marseillem in Korziko pod pogojem, da spoštujeta določene obveznosti gospodarske javne službe glede frekvence, zmogljivosti, urnikov, tarif (minimalnih cen glede na sezono, obveznih popustov za določene kategorije oseb) in kakovosti storitve. V skladu s tem sporazumom se te obveznosti izpolnijo v zameno za „referenčno“ finančno nadomestilo, ki letno pada in katerega znesek, določen na podlagi napovedi prihodkov, se konec vsakega leta popravi glede na odstopanja med napovedanimi in dejanskimi prihodki. V skladu s sporazumom je najvišji znesek finančnega nadomestila za zadevno obdobje 326,85 milijona evrov za SNCM in 128,2 milijona evrov za CMN, oziroma skupno 455,05 milijona evrov. Sporazum iz leta 2002 poleg tega določa, da je končno letno finančno nadomestilo vsakega pooblaščenca omejeno na operativno obratovalno izgubo, nastalo zaradi obveznosti gospodarske javne službe, ob upoštevanju zmernega donosa ladij v razmerju z njihovo dejansko uporabo, pri čemer je zmerni donos določen na 15 % prodajne vrednosti ladij, kot jo opredeljuje sporazum. Sporazum iz leta 2002 se izteče 31. decembra 2006, razen če se stranke skupaj ne dogovorijo, da se izteče prej.

Upravni postopek

1. Pomoč družbi SNCM za nadomestitev obveznosti gospodarske javne službe v okviru sporazuma iz leta 1991 in sporazuma iz leta 1996

18 Dne 22. decembra 1998 je Komisija zaradi pritožb zoper pomoči, ki so bile za prevoz potnikov med Korziko in Italijo dodeljene Corsici Marittima, hčerinski družbi SNCM, Francoski republiki sporočila svojo odločitev, da uvede formalni postopek preiskave pomoči na podlagi člena 93(2) Pogodbe ES (postal člen 88(2) ES) (UL 1999, C 62, str. 9). Ta zadeva je bila vpisana pod opravilno številko C-78/98.

19 Dne 28. februarja 2001 je Komisija zaradi novih pritožb glede pomoči, ki jih je za pokritje stroškov svojih obveznosti gospodarske javne službe prejela SNCM, Francoski republiki sporočila svojo odločitev o uvedbi formalnega postopka preverjanja pomoči na podlagi člena 88(2) ES (UL 2001, C 117, str. 9). Ta zadeva je bila vpisana pod opravilno številko C-14/01.

20 Z odločbo 2002/149/ES z dne 30. oktobra 2001 o državnih pomočeh, ki jih je Francija izplačala SNCM (UL 2002, L 50, str. 66), je Komisija ob tem, da je končala postopke, uvedene v zadevah C-78/98 in C-14/01, ocenila, da so bile pomoči v znesku 787 milijonov evrov, ki so bile SNCM dodeljene za obdobje med leti 1991 in 2001 iz naslova nadomestila za obveznosti gospodarske javne službe, ki so proti Korziki zagotovljene iz treh pristanišč na celinski Franciji, in sicer Nice, Toulona in Marseilla, združljive z skupnim trgom na podlagi člena 86(2) ES. Zoper to odločbo na Sodišče prve stopnje ni bila vložena ničnostna tožba.

2. Državne pomoči za reševanje in prestrukturiranje v korist SNCM

21 Dne 20. decembra 2001 so francoski organi Komisijo obvestili o predplačilu zneska 22,5 milijona evrov SNCM iz blagajne CGMF iz naslova pomoči za reševanje. Ker je bila ta pomoč SNCM že delno izplačana, je bila registrirana pod številko NN 27/2002 (nekdanja N 849/2001.

22 Z dopisom z dne 18. februarja 2002 je Francoska republika Komisiji priglasila načrtovano pomoč za prestrukturiranje v korist SNCM. Predlagana pomoč za prestrukturiranje je obsegala dokapitalizacijo SNCM preko CGMF v višini 76 milijonov evrov in s tem dvigom lastnega kapitala SNCM s 30 milijonov na 106 milijonov evrov. To pomoč je Komisija registrirala kot pomoč, priglašeno pod številko N 118/2002.

23 Z odločbo C(2002)2611 konč. z dne 17. julija 2002 je Komisija v okviru predhodnega postopka preučitve pomoči, določenega v členu 88(3) ES, odobrila pomoč za reševanje v korist SNCM. V svoji odločbi je Komisija poudarila, da je priglašena pomoč izpolnjevala vseh pet meril, ki jih v zvezi s tem določajo smernice, zlasti pogoj zagotovila države Francije, da priglasi načrt za prestrukturiranje. Zoper to odločbo na Sodišče prve stopnje ni bila vložena ničnostna tožba.

24 Komisija se je v dopisu z dne 19. avgusta 2002, ki ga je naslovila na Francosko republiko, po tem ko je v skladu s predhodno preučitvijo ugotovila, da priglašena pomoč za prestrukturiranje poraja dvome glede združljivosti s skupnim trgom, odločila za uvedbo formalnega postopka preiskave, določenega v členu 88(2) ES v skladu s členom 4(4) in členom 6 Uredbe Sveta (ES) 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [88] Pogodbe ES (UL L 83, str. 1, v nadaljevanju: odločitev o uvedbi formalnega postopka preiskave). Priglašena pomoč je bila registrirana pod novo številko C-58/2002.

25 Z dopisom z dne 8. oktobra 2002, ki je bil odposlan skupaj s prilogami dne 15. oktobra, so francoski organi Komisiji posredovali svoje pripombe na odločbo o uvedbi formalnega postopka preiskave.

26 Dne 11. decembra 2002 je bila odločba o uvedbi formalnega postopka preiskave skupaj s povzetkom objavljena v Uradnem listu Evropskih skupnosti (UL C 308, str. 29). Zainteresirane stranke so bile pozvane, da v roku 1 meseca od objave predložijo svoje pripombe k načrtovani pomoči.

27 Z dopisom z dne 8. januarja 2003 je tožeča stranka Komisiji predložila svoje pisne pripombe glede odločbe o uvedbi formalnega postopka preiskave. Komisija je poleg tega prejela pripombe skupine Stef-TFE in različnih regionalnih ali lokalnih organov. Komisija je vse prejete pripombe posredovala Francoski republiki in ji s tem dala možnost, da jih komentira.

28 Dne 4. februarja 2003 je imela Komisija na predlog tožeče stranke z njo sestanek, na katerem ji je ta predala dodatne dokumente.

29 Z dopisom z dne 10. februarja 2003 so francoski organi Komisiji predložili svoje argumente, s katerimi naj bi dokazali, da je načrtovana pomoč spoštovala smernice, in opis novih zagotovil glede razvoja delovne sile in plač, obvladovanja vmesnih porab in tarifne politike SNCM.

30 Z dopisom z dne 13. februarja 2003 so francoski organi Komisiji posredovali svoje komentarje na pripombe tožeče stranke in Stef-TFE.

31 Z dopisom z dne 21. februarja 2003 so francoski organi odgovorili na dodatna vprašanja, ki jih je Komisija zastavila v dopisu z dne 10. februarja 2003.

32 S telefaksom, poslanim dne 27. maja 2003, so francoski organi Komisiji posredovali svoje pripombe na dokumente, ki jih je tožeča stranka izročila Komisiji dne 4. februarja 2003 in ki jih je slednja posredovala naprej francoskim organom z dopisom z dne 21. februarja 2003.

33 Dne 9. julija 2003 je Komisija sprejela Sklep 2004/166/ES o pomoči za prestrukturiranje, ki jo bo Francija namenila družbi SNCM (UL 2004, L 61, str. 13), in ta odločba je predmet te ničnostne tožbe (v nadaljevanju: izpodbijana odločba).

34 Izrek izpodbijane odločbe se glasi:

„Člen 1

Pomoč za prestrukturiranje, ki jo bo Francija namenila [SNCM], je v skladu s skupnim trgom pod pogoji, določenimi v členih od 2 do 5.

Člen 2

Družba SNCM se zaveže, da od dneva vročitve te odločbe do 31. decembra 2006 ne bo nabavila novih ladij ali podpisala pogodb ali naročil za najem ali za gradnjo novih ladij ali njihovo obnovo.

Družba SNCM lahko od dneva vročitve te odločbe do 31. decembra 2006 posluje samo z enajstimi ladjami, ki jih podjetje SNCM že ima v lasti, in sicer: Napoléon Bonaparte, Danielle Casanova, Île de Beauté, Corse, Liamone, Aliso, Méditerranée, Pascal Paoli, Paglia Orba, Monte Cinto in Monte d’Oro.

Če mora družba SNCM zaradi višje sile zamenjati eno od svojih ladij pred 31. decembrom 2006, Komisija lahko tako zamenjavo odobri na podlagi utemeljenega sporočila Francije.

Člen 3

Skupina SNCM odproda vse svoje neposredne in posredne deleže v naslednjih družbah:

– Amadeus France,

– Compagnie Corse Méditerranée,

– Société civile immobilière Schuman,

– Société méditerranéenne d’investissements et de participations,

– Someca.

Namesto odprodaje svojih deležev v Société méditerranéenne d’investissements et de participations lahko SNCM proda edina sredstva te družbe, tj. Southern Trader, in to hčerinsko družbo zapre.

Odprodajo lahko francoski organi po izbiri izpeljejo bodisi z javno ponudbo bodisi s pozivom interesentom po predhodnem oglaševanju, ki določa vsaj dvomesečni rok za odgovor.

Francija Komisiji predloži dokaze o vseh odprodajah. Na slabe ponudbe, ki jih bo prejela SNCM, se ne bo mogoče sklicevati zato, da se odprodaje ne opravijo. Če ne bo prispela nobena ponudba in če Francija lahko dokaže, da so bili sprejeti vsi potrebni ukrepi oglaševanja, se pogoj, določen v prvem pododstavku, šteje za izpolnjenega.

Člen 4

Za vse linije z namembnim krajem na Korziki se SNCM od vročitve te odločbe do 31. decembra 2006 v okviru objavljenih tarif vzdrži kakršne koli tarifne politike, ki bi ponujala nižje cene, kot so cene vsakega izmed njenih konkurentov za ekvivalentne namembne kraje in prevoze ter za iste datume.

Komisija si pridrži pravico, da uvede postopek preiskave za kakršno koli ugotovljeno neizpolnitev pogojev, določenih s to odločbo, in zlasti pogoja iz prvega pododstavka.

Pogoj iz prvega pododstavka je izpolnjen, če so cene za ekvivalentne namembne kraje in prevoze, ki jih objavi SNCM, vsak dan višje od najnižjih promocijskih cen, ki jih objavi kateri koli izmed njegovih konkurentov.

Pogoj iz prvega pododstavka se ne uporablja več, če z inflacijo usklajene cene navedenih konkurentov postanejo višje od tarif SNCM, ki veljajo v referenčnem letu 1996.

Francija pošlje Komisiji vsako leto do 30. junija vse potrebne elemente, zato da izkaže, da je bil za predhodno koledarsko leto ta pogoj za vse prevoze na Korziko ali z nje pravilno izpolnjen.

Člen 5

V skladu z zagotovili, ki so jih v načrtu za prestrukturiranje sprejeli francoski organi, je letno število ladijskih povratnih voženj na različnih pomorskih povezavah s Korziko do 31. decembra 2006 omejeno s pragovi, določenimi v tabeli 3 te odločbe, razen v primeru posebnih razlogov, za katere SNCM ne odgovarja in ki bi jo zavezovali k prenosu določenih povratnih voženj na druga pristanišča in razen v primeru spremembe obveznosti gospodarske javne službe, ki jo ima podjetje.

Člen 6

Franciji se od vročitve te odločbe dovoli, da s prvim izplačilom zneska 66 milijonov evrov dokapitalizira SNCM.

Do konca obdobja prestrukturiranja, tj. do 31. decembra 2006, bo Komisija na predlog francoskih organov lahko odločila, da kasneje odobri drugo izplačilo SNCM, ki bo enako razliki med preostalimi 10 milijoni evrov in prihodkom od odprodaj, zahtevanih v členu 3, na način, ki je določen v omenjenem členu.

Tako odločitev je mogoče sprejeti samo, če se dejanja, ki jih zahteva člen 3, izvršijo, če dohodek od odprodaj ne preseže 10 milijonov evrov in če so bili pogoji, ki jih določajo členi 2, 4 in 5 spoštovani, kar pa ne posega v pristojnost Komisije, da glede na okoliščine primera zaradi nespoštovanja enega izmed teh pogojev uvede formalni postopek preiskave. V nasprotnem primeru se drugi obrok pomoči ne izplača.

Člen 7

Francija sporoči Komisiji v roku šestih mesecev od dneva vročitve te odločbe ukrepe za njeno izvršitev.

[...]“

Postopek in predlogi strank

35 Tožeča stranka je vložila to tožbo v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje dne 13. oktobra 2003.

36 Francoska republika je z vlogo v sodnem tajništvu dne 3. februarja 2004 predlagala intervencijo v podporo predlogov Komisije.

37 SNCM je predlagala z vlogo v sodnem tajništvu dne 26. februarja 2004 udeležbo v podporo predlogov Komisije.

38 S sklepom z dne 10. marca 2004 je bila Francoski republiki intervencija dovoljena.

39 S sklepom z dne 30. marca 2004 je bila SNCM intervencija dovoljena.

40 Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Sodišče prve stopnje (tretji senat) odločilo, da začne ustni postopek in v okviru ukrepov procesnega vodstva stranke pozvalo, naj odgovorijo na pisna vprašanja. Stranke so se na te zahteve odzvale v določenih rokih.

41 V svojih odgovorih so stranke obvestile Sodišče prve stopnje o tem, da je Komisija dne 8. septembra 2004 sprejela Odločbo C(2004)3359 konč. (v nadaljevanju: odločba z dne 8. septembra 2004), ki spreminja izpodbijano odločbo. Po dodatnem pisnem vprašanju Sodišča prve stopnje so bile glavne stranke prisiljene zavzeti stališče o posledicah te odločbe za to tožbo.

42 Stranke so svoje ustne navedbe in svoje odgovore na ustna vprašanja Sodišča prve stopnje podale na javni obravnavi dne 18. novembra 2004.

43 Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

– izpodbijano odločbo razglasi za nično;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

44 Komisija skupaj s Francosko republiko in SNCM, intervenientki, Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

– tožbo zavrne;

– tožeči stranki naloži plačilo stroškov.

Pravno stanje

45 V utemeljitev te ničnostne tožbe tožeča stranka navaja dva tožbena razloga. Prvi tožbeni razlog izhaja iz kršitve člena 253 ES zaradi nezadostne obrazložitve izpodbijane odločbe. Drugi pritožbeni razlog izhaja iz kršitve člena 87(3)(c) ES, Uredbe št 659/1999 in smernic, ker je v izpodbijani odločbi dejansko stanje napačno ugotovljeno in so pri njej podane očitne napake pri presoji.

46 Vendar pa je treba najprej preučiti morebitne posledice odločbe z dne 8. septembra 2004 za to tožbo.

1. Predhodna ugotovitev glede posledic odločbe z dne 8. septembra 2004 za to tožbo

47 Treba je poudariti, da je Komisija v skladu z besedilom svoje odločbe z dne 8. septembra 2004 spremenila izpodbijano odločbo, da, prvič, kot je to navedeno v drugi uvodni izjavi te nove odločbe, družbi SNCM dovoli, da ladjo Asco zamenja z ladjo Aliso s seznama ladij iz člena 2 izpodbijane odločbe, tj. seznama ladij, s katerimi lahko družba SNCM posluje v obdobju prestrukturiranja in, drugič, da ob upoštevanju težav, ki jih ima s prodajo ladje Asco, proda bodisi to ladjo bodisi ladjo Aliso.

48 Kljub temu pa je treba spomniti, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso v okviru ničnostne tožbe na podlagi člena 230 ES zakonitost akta Skupnosti presojati glede na dejanske in pravne elemente, ki so obstajali na dan, ko je bil akt sprejet (Sodba sodišča prve stopnje z dne 25. junija 1998 v zadevi British Airways in drugi proti Komisiji, T-371/94 in T-394/94, Recueil str. II-2405, točka 81).

49 Nadalje v konkretnem primeru ne kaže, da bi bili zaradi odločbe z dne 8. septembra 2004 določeni tožbeni razlogi in trditve, ki jih v utemeljitev te tožbe navaja tožeča stranka, brezpredmetni. Poleg tega v odgovoru na pisno vprašanje Sodišča prve stopnje niti tožeča stranka niti Komisija nista zatrjevali take posledice.

50 V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da odločba z dne 8. septembra 2004 v ničemer ne vpliva na to ničnostno tožbo zoper izpodbijano odločbo.

2. Prvi tožbeni razlog, ki izhaja iz kršitve člena 253 ES, zaradi nezadostne obrazložitve izpodbijane odločbe

51 S tem tožbenim razlogom tožeča stranka meni, da je izpodbijana odločba nezadostno obrazložena glede narave zadevnega ukrepa pomoči in narave dela pomoči kot nadomestila za gospodarsko javno službo, odprave dvomov zaradi katerih je bil uveden formalni postopek preiskave, presoje obnove sposobnosti preživetja, realističnosti predvidenih potekov prestrukturiranja in določitve nestrateških deležev.

Predhodne ugotovitve glede obsega tožbenega razloga

52 Treba je opozoriti, da je v skladu s sodno prakso tožbeni razlog, ki izhaja iz kršitve člena 253 ES, drugačen tožbeni razlog, kot tisti, ki izhaja iz očitno napačne presoje. Medtem ko prvi, ki zajema odsotnost ali nezadostnost obrazložitve, spada med bistvene kršitve postopka v smislu člena 230 ES in je razlog javnega reda, na katerega mora paziti sodišče Skupnosti, spada drugi, ki se nanaša na zakonitost odločitve po temelju, med kršitve pravnega pravila, ki se nanaša na uporabo Pogodbe v smislu istega člena 230 ES, in ga lahko sodišče Skupnosti obravnava samo, če ga navaja tožeča stranka. Obveznost obrazložitve je zato vprašanje, ki se razlikuje od vprašanja utemeljenosti obrazložitve (sodbe Sodišča z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija proti Sytraval in Brink’s France, C-367/95 P, Recueil str. I-1719, točka 67; z dne 22. marca 2001 v zadevi Francija proti Komisiji, C-17/99, Recueil str. I-2481, točka 35, in z dne 29. aprila 2004 v zadevi Nizozemska proti Komisiji, C-159/01, Recueil, str. I-4461, točka 65; sodba Sodišča prve stopnje z dne 13. januarja 2004 v zadevi Thermenhotel Stoiser Franz in drugi proti Komisiji, T-158/99, Recueil, str. II-1, točka 97).

53 V konkretnem primeru je treba ugotoviti, da se tožeča stranka s svojim prvim tožbenim razlogom omejuje na to, da, tako kot izrecno izhaja iz naslova omenjenega pritožbenega razloga v tožbi („Bistvene kršitve postopka: odsotnost obrazložitve“) in razvijanj v le-tej, zlasti v točkah 17, 18 in 43 tožbe – ki omenjajo bistveno kršitev postopka, kršitev sodne prakse glede člena 253 ES in potrebe po razglasitvi ničnosti izpodbijane odločbe glede na njeno „zunanjo zakonitost“ – kot tudi tretjega in četrtega odstavka povzetka tožbe, ki ga je naredila tožeča stranka – ki zatrjujejo „odsotnost obrazložitve“ glede zgoraj navedenih točk – zatrjuje, da je izpodbijana odločba v določenih pogledih nezadostno obrazložena, s čimer krši člen 253 ES.

54 Treba je poudariti, da tako določen obseg tega tožbenega razloga za stranki ni sporen. Opozoriti je namreč treba, da je tožeča stranka v odgovor na stališča Komisije in Francoske republike, tako kot izhaja iz točke 3 replike, opozorila, da s tem pritožbenim razlogom Komisiji očita „odsotnost“ oziroma „neizpolnitev obveznosti“ obrazložitve.

55 V preostalem pa iz vloge izhaja, da razliko med obveznostjo obrazložitve in očitno napačno presojo tožeča stranka dobro pozna, ker potem ko je prvi tožbeni razlog namenila za dvom v zadostnost obrazložitve izpodbijane odločbe, z drugim tožbenim razlogom (naslovljenim „Kršitev Pogodbe ES in pravil za uporabo: napačna vsebinska ugotovitev dejanskega stanja in očitno napake pri presoji“), ki izhaja iz kršitve člena 87(3) ES in smernic, zatrjuje, da izpodbijana odločba vsebuje očitne napake pri presoji. Enako razlikovanje se pojavi tudi v povzetku tožbe, v katerem tožeča stranka v tretjem odstavku navaja, da „tožba zasleduje razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe iz dveh razlogov – odsotnosti obrazložitve in zaradi vsebinskih in očitnih napak pri presoji“. Podobno tožeča stranka v repliki, potem ko je vzela na znanje stališča, ki sta jih o tej točki navedli Komisija in Francoska republika, ponovno potrjuje, da po eni strani zatrjuje neizpolnitev obveznosti obrazložitve in po drugi strani očitne napake pri presoji.

56 V teh okoliščinah je treba za prvi tožbeni razlog, ki ga v utemeljitev te tožbe navaja tožeča stranka, ob upoštevanju tega, da so očitki tožeče stranke, katerih namen je izpodbijanje utemeljenosti izpodbijane odločbe, povzeti v okviru drugega tožbenega razloga, šteti, kot da izhaja izključno iz kršitve člena 253 ES, zato ker je izpodbijana odločba glede določenih vprašanj nezadostno obrazložena.

57 Treba pa je kljub temu ugotoviti, da, kot pravilno poudarja Komisija in jo v tej točki podpira Francoska republika, namen več očitkov in trditev, ki jih tožeča stranka izpostavlja v okviru prvega tožbenega razloga, ni dokazati nezadostnosti obrazložitve izpodbijane odločbe, pač pa njeno napačnost. S tem, pod pretvezo izpodbijanja obrazložitve izpodbijane odločbe, tožeča stranka v resnici izpodbija njeno utemeljenost.

58 Kot pa je Sodišče že odločilo, Sodišče prve stopnje ne more iz naslova nadzora spoštovanja obveznosti obrazložitve po temelju preučevati zakonitosti razlogov, ki jih v utemeljitev svoje odločitve navaja Komisija (zgoraj v točki 52 navedena sodba Francija proti Komisiji, točka 38).

59 Iz tega sledi, da so v okviru razloga, ki izhaja iz odsotnosti ali nezadostnosti obrazložitve, očitki in trditve, katerih namen je izpodbijanje utemeljenosti izpodbijane odločbe, brezpredmetni in neupoštevni (glej v tem smislu zgoraj v točki 52 navedeno sodbo v zadevi Thermenhotel Stoiser Franz in drugi proti Komisiji, točka 97; sodbe Sodišča prve stopnje z dne 20. aprila 1999 v zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, od T-305/94 do T-307/94, od T-313/94 do T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 in T-335/94, Recueil str. II-931, točka 389; z dne 28. februarja 2002 v zadevi Compagnie générale maritime in drugi proti Komisiji, T-86/95, Recueil str. II-1011, točka 425, in z dne 30. septembra 2003 v zadevi Atlantic Container Line in drugi proti Komisiji, T-191/98, od T-212/98 do T-214/98, Recueil str. II-3275, točki 1175 in 1176).

60 Ker je tožeča stranka izrecno potrdila, da prvi tožbeni razlog izključno izhaja iz odsotnosti obrazložitve in ker iz predstavitve tožbe izhaja, da se omenjena tožeča stranka zaveda razlike med odsotnostjo obrazložitve in napačnostjo obrazložitve, Sodišče prve stopnje ni tisto, ki ponovno okvalificira očitke, navedene v okviru tega tožbenega razloga, katerih namen je v resnici izpodbijanje utemeljenosti izpodbijane odločbe. Ta še bolj pride do izraza, kot npr. v obravnavanem primeru, ko tožeča stranka navaja drugi tožbeni razlog, ki izhaja iz obstoja očitnih napak pri presoji, v okviru katerega določene izmed teh očitkov na novo razvija z namenom izpodbijanja utemeljenosti izpodbijane odločbe.

61 Zato je treba v okviru tega tožbenega razloga zgolj preučiti, ali je izpodbijana odločba v pravno zadostni meri obrazložena. Očitke in trditve tožeče stranke, razvite v okviru tega tožbenega razloga, katerih namen je v resnici podvomiti v utemeljenost omenjene odločbe, pa je treba kot neupoštevne zavrniti.

Očitki glede obrazložitve izpodbijane odločbe

Uvodne ugotovitve

62 Treba je opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso obseg obveznosti obrazložitve odvisen od narave zadevnega akta in konteksta, v katerem je bil ta sprejet. Obrazložitev mora na jasen in nedvoumen način podati razloge institucije, ki je ukrep sprejela, tako da po eni strani zadevnim osebam omogoči, da se seznanijo z utemeljitvami sprejetega ukrepa in lahko branijo svoje pravice ter preverijo, če je odločba utemeljena ali ne, in po drugi strani, da sodišču Skupnosti omogoča izvajanje nadzora zakonitosti (zgoraj v točki 52 navedena sodba Komisija proti Sytraval in Brink’s France, točka 63; sodbe Sodišča prve stopnje z dne 6. marca 2003 v zadevi Westdeutsche Landesbank Girozentrale proti Komisiji, T-228/99 in T-233/99, Recueil str. II-435, točka 278, in z dne 14. januarja 2004 v zadevi Fleuren Compost proti Komisiji, T-109/01, Recueil, str. II-127, točka 119).

63 Ne zahteva se, da obrazložitev navede vse upoštevne dejanske in pravne elemente, saj je treba vprašanje o tem, ali obrazložitev akta izpolnjuje zahteve člena 253 ES, presoditi ne samo ob upoštevanju njegovega besedila, ampak tudi njegovega konteksta, kot tudi skupka pravnih pravil, ki zadevno področje urejajo (zgoraj v točki 52 navedena sodba Francija proti Komisiji, točka 36; sodbe Sodišča prve stopnje z dne 15. junija 2000 v zadevi Alzetta in drugi proti Komisiji, T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, od T-600/97 do T-607/97, T-1/98, od T-3/98 do T-6/98 in T-23/98, Recueil str. II-2319, točka 175, in zgoraj v točki 62 navedeni zadevi Westdeutsche Landesbank Girozentrale proti Komisiji, točka 279).

64 Komisija zlasti ni dolžna zavzeti stališča do vseh trditev, ki so jih pred njo navajale zadevne osebe, temveč zanjo zadošča, da navede dejstva in pravne ugotovitve, ki so bistvenega pomena za odločbo (sodbe Sodišča prve stopnje z dne 8. junija 1995 v zadevi Siemens proti Komisiji, T-459/93, Recueil str. II-1675, točka 31, in zgoraj v točki 62 navedena zadeva Westdeutsche Landesbank Girozentrale proti Komisiji, točka 280). Tako je Sodišče že odločilo, da Komisija ni bila dolžna zavzeti stališča o zadevah, ki so bile nepomembne, neznačilne ali očitno drugotnega pomena (zgoraj v točki 52 navedena sodba Komisija proti Sytraval in Brink’s France, točka 64).

65 Pri opredelitvi ukrepa pomoči obveznost obrazložitve zahteva, da so navedeni razlogi, zaradi katerih Komisija meni, da za obravnavani ukrep velja člen 87(1) ES (zgoraj v točki 62 navedena sodba Westdeutsche Landesbank Girozentrale proti Komisiji, točka 281).

66 Glede združljivosti državne pomoči za prestrukturiranje s členom 87(3)(c) ES iz sodne prakse izhaja, da je obveznost obrazložitve izpolnjena, če odločba Komisije navaja razloge, zaradi katerih meni, da so pomoči utemeljene glede na pogoje, določene s smernicami, zlasti obstoj načrta za prestrukturiranje, zadovoljiv prikaz glede dolgoročne sposobnosti preživetja in sorazmernost pomoči glede na prispevek njihovega upravičenca (glej v tem smislu zgoraj v točki 52 navedeno sodbo Francija proti Komisiji, točka 37, in sodbo Sodišča prve stopnje z dne 30. aprila 1998 v zadevi Vlaamse Gewest proti Komisiji, T-214/95, Recueil str. II-717, točka 102; glede drugih ureditev Skupnosti na področju državnih pomoči pa zgoraj v točki 62 navedeno sodbo v zadevi Fleuren Compost proti Komisiji, točka 125).

67 V luči teh načel je torej treba preučiti, ali je v konkretnem primeru izpodbijana odločba dovolj obrazložena.

Narava obravnavanega ukrepa in narava dela pomoči kot nadomestila za gospodarsko javno službo

68 Tožeča stranka zatrjuje, da je izpodbijana odločba nezadostno obrazložena glede določitve zneska prenizkega nadomestila za gospodarsko javno službo. Navaja, da ji Komisija ni predstavila za ta namen uporabljenega strokovnega poročila, da izpodbijana odločba ne pojasnjuje razloga, zaradi katerega je dodelitev sredstev za amortizacijo Liamone upoštevana, čeprav ta ladja ni bila potrebna za izvajanje prenosa gospodarske javne službe, in da ne dopušča določitve realnega dela nadomestila za gospodarsko javno službo v celotnem znesku pomoči.

69 Uvodoma je treba poudariti, da je Komisija v uvodni izjavi 259 izpodbijane odločbe menila, da je bil, neodvisno od potrebe po analizi pomoči iz naslova pomoči za prestrukturiranja, del pomoči, ki ustreza prenizkemu nadomestilu za gospodarsko javno službo za obdobje 1991–2001, na podlagi člena 86(2) ES združljiv za skupnim trgom.

70 Zdi se, da je Komisija za določitev zneska prenizkega nadomestila za gospodarsko javno službo v uvodnih izjavah 256 in 257 izpodbijane odločbe izračunala znesek izgub, ki jih je SNCM imela med leti 1991 in 2001 za vse povezave s Korziko, za katere so veljale obveznosti gospodarske javne službe. V zvezi s tem pojasnjuje, da se je za obdobje 1991–1999 oprla na poslovni rezultat pred obdavčenjem za povezave s Korziko, kot je ugotovljen z strokovnim poročilom, uporabljenim v okviru odločbe 2002/149, zmanjšanim za presežek, ustvarjen pri ladjah, medtem ko je za obdobje 2000–2001, ki ga zgoraj navedeno poročilo ne zajema, sama v skladu s pristopom, uporabljenim v odločbi 2002/149, ponovno izračunala poslovni rezultat pred obdavčenjem za povezave s Korziko, s tem da je odštela rezervacije, ki so že vštete med priglašene stroške prestrukturiranja, ker v teh dveh letih ni prišlo do nobene odprodaje ladij. Glede morebitnih izgub v letu 2002 na povezavi Marseille–Korzika Komisija navaja, da omenjenih izgub ni mogoče sprejeti „ob upoštevanju dejstva, da so, v nasprotju s tem, kar je veljalo za sporazuma iz leta 1991 in 1996, od 1. januarja 2002 tarife za opravljanje povezave Korzike iz Marseilla in zneske finančnega nadomestila pogodbeno določili organi oblasti in SNCM.“

71 Na tej podlagi Komisija v uvodni izjavi 258 izpodbijane odločbe zaključuje, da skupek poslovnih rezultatov, katerim so dodani presežki, ustvarjeni z ladjami, ki so bile prodane v tem obdobju in stroški prestrukturiranja za celotno obdobje 1991–2001, znaša 53,48 milijona evrov. Povzetek izračuna, ki ga je opravila Komisija, je povzet v uvodni izjavi 257, tabela 11, izpodbijane odločbe.

72 Vendar pa je Komisija v uvodni izjavi 260 izpodbijane odločbe ocenila, da je treba obravnavano pomoč v celoti preučiti kot pomoč za prestrukturiranje, ker so francoski organi iz naslova pomoči za prestrukturiranje priglasili pomoč v višjem znesku, ki znaša 76 milijonov evrov, in je bil na tej podlagi uveden formalni postopek preiskave, določen v členu 88(2) ES. Ta preučitev je predmet uvodnih izjav od 261 do 367 izpodbijane odločbe.

73 V teh okoliščinah je treba kot brezpredmeten zavrniti očitek tožeče stranke, ki izhaja iz tega, da izpodbijana odločba ni v pravno zadostni meri obrazložena glede spoštovanja pogojev, določenih s členom 86(2) ES. Ker je Komisija ocenila, da je treba celotno pomoč 76 milijonov evrov, vključno z delom, ki ustreza prenizkemu nadomestilu za gospodarsko javno službo v znesku 53,48 milijonov evrov, v okviru preučitve, ki je predmet uvodnih izjav od 261 do 367 izpodbijane odločbe, presoditi kot pomoč za prestrukturiranje, odsotnost obrazložitve glede združljivosti omenjenega zneska prenizkega nadomestila s členom 86(2) ES, kot taka, ne more povzročiti razglasitve ničnosti izpodbijane odločbe, ker razloge zanjo podajajo uvodne izjave glede presoje pomoči kot pomoči za prestrukturiranje.

74 Vendar pa je treba preučiti očitek tožeče stranke glede nezadostne obrazložitve izpodbijane odločbe, kar zadeva določitev zneska prenizkega nadomestila za gospodarsko javno službo. Komisija je namreč v uvodni izjavi 327 izpodbijane odločbe v okviru presoje omejenosti pomoči na najnižjo vsoto glede na smernice ocenila, da je bil del pomoči, ki ustreza omenjenemu prenizkemu nadomestilu, potreben za prestrukturiranje SNCM. Tako lahko morebitna odsotnost obrazložitve glede določitve zneska prenizkega nadomestila za gospodarsko javno službo vpliva na presojo pomoči kot pomoči za prestrukturiranje.

75 V zvezi s tem pa je vendarle treba ugotoviti, da je obrazložitev v uvodnih izjavah od 256 do 260 izpodbijane odločbe, ki poda merila, ki jih je Komisija upoštevala za določitev zneska prenizkega nadomestila za gospodarsko javno službo, in tudi metodo izračuna, ki je bila za ta namen uporabljena, taka, da zadevnim osebam omogoči, da se seznanijo z utemeljitvami sprejetega ukrepa, zato da lahko branijo svoje pravice in preverijo, če je odločba utemeljena ali ne, in sodišču Skupnosti omogoča izvajanje nadzora zakonitosti.

76 Nobena trditev ali očitek, ki ga navaja tožeča stranka, ni tak, da bi izpodbijal to ugotovitev.

77 Prvič, glede tega, da Komisija tožeči stranki ni posredovala strokovnega poročila, Sodišče prve stopnje poudarja, da je ta očitek za morebitno ugotovitev kršitve obveznosti obrazložitve neupošteven. Tudi če bi bilo to ugotovljeno, tako neposredovanje v ničemer ne more pomeniti odsotnosti ali nezadostnosti obrazložitve izpodbijane odločbe. S tem očitkom bi se tožeča stranka v najboljšem primeru lahko sklicevala na morebitno kršitev njene pravice do vpogleda v spis, katere kršitev ne bi zadevala obrazložitve, temveč pravice do obrambe. Kljub temu je treba ugotoviti, in to ni sporno, da tožeča stranka ne uveljavlja take kršitve njenih pravic do obrambe. Tak razlog pa ne spada med bistvene kršitve postopka in nanj ni treba paziti po uradni dolžnosti (glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 8. julija 2004 v zadevi JFE Engineering proti Komisiji, T-67/00, T-68/00, T-71/00 in T-78/00, Zodl., str. II-2501, točka 425, in navedena sodna praksa).

78 V kolikor tožeča stranka s tem očitkom zatrjuje, da ni mogla razumeti razlogov, ki so Komisijo pripeljali do določitve zneska prenizkega nadomestila za gospodarsko javno službo, zadošča ugotovitev, da je obrazložitev Komisije o tej točki, kot je bilo navedeno zgoraj, jasno in izrecno podano v uvodnih izjavah od 256 do 258 izpodbijane odločbe.

79 Glede očitane okoliščine, da se Komisija veljavno ni mogla opreti na obravnavano poročilo za leti 2000 in 2001, in dejstva, da naj bi se začasni računovodski izkazi, ki jih je Komisija uporabila za ti dve leti, razlikovali od dokončnih računovodskih izkazov, kot so bili objavljeni, gre za očitke, ki se nanašajo na utemeljenost metode, ki jo je sprejela Komisija, in ki so v okviru tega tožbenega razloga, ki izhaja iz nezadostnosti obrazložitve, zato neupoštevni.

80 Drugič je treba glede očitane odsotnosti obrazložitve glede upoštevanja dodelitve sredstev za amortizacijo Liamone, čeprav naj ta ladja ne bi bila potrebna za izvajanje prenosa gospodarske javne službe, ugotoviti, da ta očitek temelji na napačni razlagi izpodbijane odločbe. Iz uvodne izjave 257, tabela 11, v nasprotju s tem, kar očita tožeča stranka, jasno izhaja, da Komisija te dodelitve sredstev ni upoštevala pri določanju zneska prenizkega nadomestila za gospodarsko javno službo. Znesek 14,771 milijona evrov, ki ustreza tej amortizaciji, se je od izgub v zvezi z dejavnostjo gospodarske javne službe odštel, ne pa prištel. Poleg tega je tožeča stranka na vprašanje Sodišča prve stopnje na obravnavi izrecno priznala, da je bilo njeno razumevanje izpodbijane odločbe v tej točki napačno. Jasno je, da Komisiji ni mogoče očitati, da ni utemeljila obrazložitve, ki je v njeni odločbi ni.

81 Kot Komisija pojasnjuje v svojih pisanjih, je znesek za amortizacijo Liamone upoštevan pri stroških načrta za prestrukturiranje, ki je predmet preučitve, opravljene v uvodnih izjavah od 261 do 367, saj je bila izjemna amortizacija te ladje zapisana v omenjenem načrtu, tako kot zlasti izhaja iz uvodnih izjav 126, 144, 302 in 330 izpodbijane odločbe.

82 V fazi replike in na obravnavi je torej tožeča stranka navedla, da je s tem očitkom v resnici želela poudariti, da Komisija sama sebi nasprotuje, ko šteje, da je bila Liamone pred letom 2002 potrebna za obveznosti gospodarske javne službe, medtem ko priznava, da je dodelitev sredstev za amortizacijo te ladje izključila iz izračuna dodatnih stroškov, povezanih z obveznostjo gospodarske javne službe. Vendar pa tožeča stranka, zato ker po njenem mnenju Liamone ni bila potrebna za opravljanje obveznosti gospodarske službe, ocenjuje, da je Komisija amortizacijo te ladje neupravičeno upoštevala pri stroških načrta za prestrukturiranje.

83 Kljub temu je treba ugotoviti, da je namen teh navedb, ki spreminjajo obseg očitka, kot je bil v začetku oblikovan v vlogi, postaviti pod vprašaj utemeljenost presoj izpodbijane odločbe in jih je zato treba v okviru tega tožbenega razloga kot neupoštevne zavrniti.

84 Tretjič, glede zatrjevanja, da je nemogoče določiti delež skupnega zneska pomoči, ki je resnično pomenil nadomestilo za opravljanje obveznosti gospodarske javne službe, je dovolj ugotoviti, da, v nasprotju s tem, kar zatrjuje tožeča stranka, Komisija v uvodni izjavi 258 in uvodni izjavi 257, tabela 11, izrecno navaja, da ta del znaša 53,48 milijona evrov, in to potem, ko je v uvodnih izjavah 256 in 257 omenjene odločbe predstavila izračun, s katerim je prišla do tega zneska.

85 Ker tožeča stranka Komisiji v tem okviru očita, da ni obrazložila „potrebne ravni“ nadomestila za gospodarsko javno službo in ni preverila morebitnih presežnih dodatnih stroškov, povezanih z obveznostmi gospodarske javne službe, zlasti razloga, zakaj naj bi pri SNCM v letih 2000 in 2001 nastalo 50 % izgub, je treba ugotoviti, da želi s tem očitkom tožeča stranka podvomiti v izračun prenizkega nadomestila, ki ga je opravila Komisija, ker je izračun temeljil na znesku izgub, nastalih pri SNCM. Tak očitek, katerega namen je izpodbijanje utemeljenosti izpodbijane odločbe v tej točki, je v okviru tega tožbenega razloga neupošteven.

86 Ker je ta očitek mogoče razumeti, kot da Komisiji očita, da je o tej točki nezadostno obrazložila izpodbijano odločbo, je nadalje treba poudariti, da tožeča stranka med upravnim postopkom takega očitka ni izpostavila, kar bi lahko storila bodisi v svojih pripombah na uvedbo formalnega postopka bodisi na sestanku dne 4. februarja 2003, tako da Komisiji ni mogoče očitati, da nanj v svoji odločbi ni odgovorila.

87 V vsakem primeru je treba ugotoviti, da izpodbijana odločba v pravno zadostni meri podaja tako razloge, zaradi katerih izgube, nastale SNCM, po mnenju Komisije dopuščajo ugotovitev zneska prenizkega nadomestila za gospodarsko javno službo, kot tudi razloge za obstoj teh izgub.

88 Glede razlogov, zaradi katerih izgube, nastale SNCM, dopuščajo ugotovitev zneska prenizkega nadomestila za gospodarsko javno službo, je treba poudariti, da je Komisija v uvodni izjavi 257 izpodbijane odločbe navedla, da je pri določitvi tega zneska sledila „enakemu pristopu in isti obrazložitvi kot v odločbi 2002/149“, odločbi, ki je bila sprejeta po zaključku postopka, v katerem je tožeča stranka sodelovala kot zainteresirana stranka, in ki se je nanašala na pomoči, dodeljene istemu podjetju v okviru sporazumov glede enakih obveznosti gospodarske javne službe relativno za isto obdobje, saj je sporazum iz leta 1996 veljal do leta 2001.

89 V teh okoliščinah in ob upoštevanju izrecnega sklicevanja izpodbijane odločbe na odločbo 2002/149 in ob upoštevanju dejstva, da se slednja odločba umešča v kontekst, ki ga tožeča stranka dobro pozna, je treba priznati, da odločba 2002/149 lahko dopolni obrazložitev izpodbijane odločbe glede vprašanja določitve zneska prenizkega nadomestila za gospodarsko javno službo (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 22. junija 2004 v zadevi Portugalska proti Komisiji, C-42/01, Zodl., str. I-6079, točki 69 in 70, in sodbo Sodišča prve stopnje z dne 19. marca 2003 v zadevi CMA CGM in drugi proti Komisiji, T-213/00, Recueil str. II-913, točka 217).

90 V uvodnih izjavah od 87 do 105 odločbe 2002/149 pa je Komisija, opirajoč se na ugotovitve svojega strokovnjaka za obdobje 1991–1999 navedla, da tako določen znesek izgub razumno odraža stroške obveznosti gospodarske javne službe. Ob upoštevanju teh izgub, ne glede na izplačilo nadomestil, predvidenih s sporazumom iz leta 1991 in sporazumom iz leta 1996, je Komisija v tej odločbi ugotovila, da ni šlo za previsoko nadomestilo.

91 Glede razlogov za izgube SNCM je treba ugotoviti, da je Komisija tako v izpodbijani odločbi (uvodne izjave 281, 282 in 326) kot tudi v odločbi 2002/149 (uvodna izjava 123), na katero se sklicuje uvodna izjava 257 izpodbijane odločbe, navedla, da finančna nadomestila, ki jih določata sporazum iz leta 1991 in sporazum iz leta 1996, niso zadoščala za pokritje celotnega stroška obveznosti gospodarske javne službe, zlasti zato, ker so bila ta relativno neodvisna od prihodkov. Poleg tega je Komisija v uvodni izjavi 282 izpodbijane odločbe poudarila, da je prihod tožeče stranke na trg v letu 1996 negativno vplival na poslovne rezultate SNCM.

92 Iz tega izhaja, da je treba očitke tožeče stranke glede obrazložitve zneska prenizkega nadomestila za gospodarsko javno službo v izpodbijani odločbi v celoti zavrniti.

Odprava dvomov, zaradi katerih je bil uveden formalni postopek preiskave

93 Tožeča stranka ocenjuje, da izpodbijana odločba v pravno zadostni meri ne podaja razlogov, iz katerih je Komisija opustila dvome, zaradi katerih je uvedla formalni postopek preiskave, kar zadeva povezavo med izgubami SNCM in njenimi obveznostmi gospodarske javne službe, vplivom SNCM-jeve politike nakupovanja ladij na računovodske izkaze poslovnih rezultatov, predvidene ukrepe za povečanje produktivnosti SNCM in ukrepe za znižanje vmesnih porab, kot tudi bodočo tarifno politiko SNCM.

94 Z namenom preučitve, ali je v tem pogledu Komisija v pravno zadostni meri obrazložila izpodbijano odločbo, je treba ugotoviti obseg dvomov, ki jih je Komisija navedla v odločbi o uvedbi formalnega postopka preiskave za to, da bi v nadaljevanju preverila, v kakšni meri je izpodbijana odločba podala razloge, zaradi katerih je bilo mogoče te dvome odpraviti.

95 Najprej je treba glede povezav med izgubami SNCM in njenimi obveznostmi gospodarske javne službe ugotoviti, da je Komisija v odločbi o uvedbi formalnega postopka preiskave navedla dvome glede obnove sposobnosti preživetja SNCM, zato ker analitični podatki, posredovani v načrtu za prestrukturiranje, niso dopuščali ugotovitve strukturnih razlogov za stalne izgube SNCM v zadnjih letih. Komisija je ocenila, da pomoč za prestrukturiranje ne bi služila za pokritje izgub iz preteklega poslovanja in da bi načrt za prestrukturiranje, ki se nanje nanaša, podjetje spravil v stanje, ki bi v prihodnosti omogočilo dobičke od poslovanja. V tem pogledu Komisija v odločbi o uvedbi formalnega postopka preiskave po eni strani poudarja, da načrt za prestrukturiranje ni navajal, kako bi SNCM zmanjšala svoje izgube na povezavah, ki so bile prej predmet obveznosti gospodarske javne službe, in da bi po drugi strani ta načrt moral omogočati sposobnost preživetja podjetja tudi v primeru, da SNCM po letu 2006 ne bi dobila naročila glede obveznosti gospodarske javne službe na povezavah med Marseillem in Korziko.

96 Iz tega izhaja, da so imeli dvomi, ki jih je Komisija navajala glede povezave med izgubami SNCM in obveznostmi gospodarske javne službe dva različna vidika, in sicer, po eni strani, prilagoditev pomoči stroškom, povezanim z obveznostmi gospodarske javne službe med leti 1991 in 2001, saj mora pomoč podjetju omogočiti, da pokrije pretekle izgube, ki so izključna posledica izpolnitve obveznosti gospodarske javne službe v okviru sporazuma iz leta 1991 in sporazuma iz leta 1996 in, po drugi strani, prispevek pomoči k obnovi sposobnosti preživetja za obdobje 2002–2006, saj mora pomoč podjetju omogočiti, da v prihodnosti zmanjša svoje izgube na linijah, ki niso ali ne bodo več podvržene obveznostim gospodarske javne službe.

97 Prvič je glede prilagoditve pomoči stroškom v zvezi z obveznostmi gospodarske javne službe med leti 1991 in 2001 dovolj opozoriti, da je o tem že bilo odločeno zgoraj, in sicer, da je bil razlog zaradi katerega je bilo mogoče šteti, da izgube, ki so SNCM v preteklosti nastale pri povezavah na Korziko, ki so bile tedaj vse podvržene obveznostim gospodarske javne službe, ustrezajo dodatnim stroškom, ki jih SNCM nosi za izpolnitev omenjenih obveznosti, v pravno zadostni meri obrazložen tako z izpodbijano odločbo, zlasti v njenih uvodnih izjavah 256, 257, 281 in 282, kot z odločbo 2002/149 na katero se prva sklicuje.

98 Glede tega je treba poudariti, da očitki tožeče stranke glede obrazložitve uvodnih izjav 281 in 282 izpodbijane odločbe, s katerimi ta zatrjuje, da cilj sporazuma iz leta 2002 ni bil pokritje izgub in da je prihod konkurenta v letu 1996 posledica liberalizacije v okviru Skupnosti, v resnici zadevajo utemeljenost ugotovitev Komisije in ne njihove obrazložitve. Zato je treba te očitke kot neupoštevne zavrniti.

99 Poleg tega je izpodbijana odločba glede morebitnih izgub, nastalih v okviru izpolnjevanja obveznosti gospodarske javne službe, določenih s sporazumom iz leta 2002, v pravno zadostni meri obrazložena z uvodno izjavo 256 le-te, v kateri Komisija natančno pojasnjuje, da teh izgub ob upoštevanju dejstva, da je bilo nadomestilo pogodbeno določeno, ni mogoče sprejeti.

100 Drugič je treba, kar zadeva prispevek pomoči k obnovi sposobnosti preživetja za obdobje 2002–2006, najprej ugotoviti, da je Komisija, v nasprotju z očitkom tožeče stranke, v uvodnih izjavah od 263 do 282 izpodbijane odločbe analizirala razloge, ki so pripeljali do težav SNCM, in številčno opredelila strošek, ki ga predstavljajo bremena, ki jih la-ta nosi. Predvsem je Komisija v uvodnih izjavah od 270 do 273 v tem okviru preučila smiselnost SNCM-jeve politike nakupovanja novih ladij. Nadalje je Komisija v uvodnih izjavah od 299 do 303 navedla razloge, zaradi katerih bi moral načrt za prestrukturiranje omogočiti obnovo sposobnosti preživetja SNCM še v letu 2006 kot tudi kasneje. V zvezi s tem je treba poudariti, da je Komisija v uvodnih izjavah od 142 do 152 izpodbijane odločbe podrobno navedla poslovne rezultate, ki jih predvideva „vmesni scenarij“, sprejet tako za obdobje 2002–2006 kot tudi za obdobje po letu 2006. Poleg tega je Komisija v uvodni izjavi 315 izpodbijane odločbe zapisala, da je SNCM pričela svojo sanacijo s prodajo štirih ladij. Za nameček je Komisija v uvodnih izjavah 111 in 113 izpodbijane odločbe, v nasprotju s tem kar trdi tožeča stranka, razkrila in opisala dodatna zagotovila, ki so jih po odločbi o uvedbi formalnega postopka preiskave predlagali francoski organi, zato da se zmanjšajo stroški za zaposlene in stroški nakupa vmesne porabe. V uvodni izjavi 114 izpodbijane odločbe je Komisija ugotovila, da so ta zagotovila, kot tudi zmanjšanje flote, med letoma 2001 in 2002 omogočila padec izdatkov za vzdrževanje iz 29,6 milijona na 23 milijonov evrov.

101 Iz tega izhaja, da je z vsemi temi uvodnimi izjavami Komisija v pravno zadostni meri podala razloge, zaradi katerih bo SNCM v okviru načrta za prestrukturiranje v prihodnosti sposobna zmanjšati izgube na povezavah, ki niso oziroma ne bodo več podvržene obveznostim gospodarske javne službe.

102 Nobena izmed trditev tožeče stranke ne more vplivati na te ugotovitve.

103 Najprej je treba glede očitkov, ki izhajajo iz domnevne nedoslednosti razlogov izpodbijane odločbe, ko ta ugotavlja, da je načrt varčevanja pri vmesnih nakupih nezadosten (uvodna izjava 279) ali da računovodski izkazi za leto 2002, v nasprotju s predvidevanji načrta za prestrukturiranje, niso pozitivni (uvodna izjava 280), ugotoviti, da le-ti zadevajo utemeljenost izpodbijane odločbe v teh točkah in ne njene obrazložitve, tako da jih je treba kot neupoštevne zavrniti.

104 Nadalje, glede očitka, da uvodne izjave od 258 do 260 izpodbijane odločbe ne podajo razlogov, iz katerih je treba pomoč presoditi v luči smernic, zadošča ugotovitev, da je ta očitek napačen, zato ker izpodbijana odločba v uvodni izjavi 260 navaja, da je bila pomoč priglašena iz naslova pomoči za prestrukturiranje in da njen znesek presega prenizko nadomestilo za gospodarsko javno službo, nato v uvodni izjavi 326 navaja, da lahko pomoč za prestrukturiranje pokrije tako stroške različnih ukrepov, ki jih predvideva načrt za prestrukturiranje, kot tudi primanjkljaje, ki jih je podjetje do konca leta 2000 imelo zaradi izpolnjevanja svojih sporazumov o gospodarski javni službi.

105 Na koncu je treba glede očitkov, ki izhajajo iz sodbe Sodišča z dne 24. julija 2003 v zadevi Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, Recueil str. I-7747), oceniti, da Komisija, zato ker je bila ta sodba izrečena po sprejemu izpodbijane odločbe, očitno ni bila dolžna navesti razlogov, zaradi katerih so bili v konkretnem primeru pogoji, ki jih določa ta sodba, izpolnjeni, kar poleg tega priznava tožeča stranka sama.

106 Drugič, glede vpliva SNCM-jeve politike nakupovanja ladij na njene računovodske izkaze poslovnih rezultatov zadošča ugotovitev, da je namen očitka tožeče stranke, s katerim ta dvomi v ugotovitev uvodne izjave 270 izpodbijane odločbe, da SNCM v zadnjih letih ni kaj preveč vlagala v obnovo svoje flote, izpodbijanje utemeljenosti presoje Komisije in v ta namen sprejete metode, pri čemer Komisiji zlasti očita, da ni upoštevala določenega števila dejavnikov, ki so za tožečo stranko upoštevni in da se je omejila zgolj na analizo bilanc. Tak očitek je v okviru tega tožbenega razloga neupošteven.

107 V vsakem primeru je treba poudariti, da uvodne izjave od 269 do 273 izpodbijane odločbe, tako kot je že bilo navedeno zgoraj, v pravno zadostni meri podajajo razloge zaradi katerih SNCM-jeva politika nakupovanja ladij ni pripeljala do pretirano prevelikih vlaganj.

108 Tretjič, kar zadeva ukrepe, namenjene povečanju produktivnosti SNCM, in odsotnost konkretnih ukrepov za zmanjšanje zneska vmesnih porab, je treba ponovno ugotoviti, da s svojimi očitki glede te točke tožeča stranka izpodbija utemeljenost presoje Komisije. Namen teh očitkov je zanikanje, da bi bili lahko dvomi v teh točkah odpravljeni, ker je Komisija v uvodnih izjavah 279 in 280 izpodbijane odločbe ugotovila, da je načrt „kupujmo boljše“ nezadosten in da poslovni rezultati za leto 2002 niso pozitivni. Taki očitki so v okviru tega tožbenega razloga neupoštevni.

109 V vsakem primeru je treba opozoriti, da je bilo že zgoraj opozorjeno, da je bila v tem pogledu izpodbijana odločba dovolj obrazložena v uvodnih izjavah 113, 114 in 279.

110 Četrtič, na koncu je treba glede tarifne politike SNCM ponovno ugotoviti, da tožeča stranka v resnici izpodbija utemeljenost presoj Komisije. Tožeča stranka v bistvu zatrjuje, da Komisija pred sprejemom izpodbijane odločbe ni pravilno presodila tarifne politike SNCM in da za presojo omenjene politike v letu 2003 ni imela potrebnih podatkov. Ti očitki so v okviru tega tožbenega razloga neupoštevni in jih je treba zato zavrniti.

111 Ker je treba ugovore tožeče stranke razlagati, kot da Komisiji očitajo, da v izpodbijani odločbi ni posebej odgovorila na očitke tožeče stranke glede prodajnih cen vozovnic, ki jih je pred sprejemom omenjene odločbe običajno imela SNCM, je prav opozoriti, da je Komisija v uvodni izjavi 359 izrecno navedla, da trditve Francoske republike, ki so v uvodnih izjavah od 119 do 123 in od 191 do 203, dopuščajo, da se ti očitki zavrnejo.

112 Iz zgoraj navedenega izhaja, da je treba v celoti zavrniti očitke in trditve tožeče stranke glede obrazložitve odprave dvomov, ki so bili podlaga za uvedbo formalnega postopka preiskave.

Presoja obnove sposobnosti preživetja

113 Tožeča stranka ocenjuje, da izpodbijana odločba ni v pravno zadostni meri obrazložena glede obnove sposobnosti preživetja, zato ker Komisija ne podaja razlogov, iz katerih je pristala na to, da z odstopanjem od načela, določenega v smernicah, upošteva zunanje dejavnike, in sicer rast magrebskega trga, predviden razvoj na povezavi z Nico in predpostavko, da se sporazum iz leta 2002 po letu 2006 ne bo podaljšal.

114 V tem pogledu je umestno opozoriti, da točka 32 smernic določa, da mora biti „[i]zboljšanje sposobnosti preživetja […] v glavnem posledica notranjih ukrepov v načrtu za prestrukturiranje“ in da „lahko temelji na zunanjih dejavnikih, kot so spremembe cen in povpraševanja, na katere podjetje nima velikega vpliva, vendar samo, če so tržna predvidevanja splošno potrjena.“

115 Prvič, v obravnavanem primeru je treba glede rasti trga proti Magrebu poudariti, da je Komisija v uvodni izjavi 300 izpodbijane odločbe navedla, da učinka ukrepov za prestrukturiranje ne gre pripisati razvoju trga „z izjemo povečanja storitev do Magreba, ki ustreza predvsem ponovni pridobitvi položaja, ki ga je SNCM imela do sredine devetdesetih let“. Vendar pa je Komisija v uvodnih izjavah od 66 do 81 izpodbijane odločbe na podlagi tržne raziskave, predložene v okviru načrta za prestrukturiranje, ugotovila, da bi na tem trgu moralo priti do velike rasti. Ob upoštevanju točke 32 smernic, je bila torej tožeča stranka vsekakor sposobna razumeti razlog, na katerem temelji ugotovitev Komisije iz uvodne izjave 300 izpodbijane odločbe.

116 Poleg tega je treba poudariti, da so bile enake ugotovitve glede rasti trga proti Magrebu izrecno navedene tudi v odločbi o uvedbi formalnega postopka preiskave. Če je v svojih pisnih pripombah glede uvedbe omenjenega postopka z dne 8. januarja 2003 tožeča stranka menila, da je bil cilj doseganja tržnih deležev, ki ga je zasledovala SNCM glede na močno konkurenco s strani nacionalnih družb ambiciozen, in je pokazal, da je poslovni ugled SNCM v Severni Afriki negativen, pa v nobenem trenutku ni podvomila v predpostavko močne rasti, ki jo predvideva tržna raziskava. To vedenje, poleg tega da potrjuje dejstvo, da je bila predpostavka rasti trga v smislu smernic dejansko splošno priznana, ravno tako upravičuje to, da Komisija ob tem, da ji tožeča stranka ni ugovarjala, v izpodbijani odločbi tega vidika ni natančneje obrazložila.

117 Drugič, očitek tožeče stranke glede ohranitve povezave Nica–Korzika temelji na napačnem razumevanju izpodbijane odločbe. V nasprotju s tezo tožeče stranke Komisija v sporni odločbi ne pristaja na ohranitev te povezave zaradi razvoja trga, temveč zaradi razlogov, navedenih v uvodni izjavi 302, v skladu s katerimi ta povezava zgublja svoj pomen, zgodnja amortizacija Liamone pa bo olajšala ponovno doseganje pozitivnih poslovnih rezultatov. Poleg tega je treba opozoriti, da je Komisija v uvodni izjavi 283 izpodbijane odločbe izrazila željo, da bi se izognili nastanku dejanskega monopolnega položaja, ki ga ima tožeča stranka pri povezavah na Korziko. Čeprav je Komisija v uvodni izjavi 316 izpodbijane odločbe, ki je uvodna izjava, na katero se tožeča stranka ne sklicuje, poudarila močno rast trga v celotnem Genovskem zalivu in Toulonu, pa vendar tega ni storila zato, da bi navedla zunanjo utemeljitev za ohranitev SNCM v Nici, temveč je, ravno nasprotno, s tem poudarila pomen izravnalnih ukrepov v korist konkurentom, ki zlasti zajemajo skoraj popoln umik iz Toulona in omejitev povratnih voženj iz Nice. Komisija seveda v svoji odločbi ni bila dolžna obrazložiti stališča, ki ga ne sprejema.

118 Glede domnevne odsotnosti obrazložitve o neupoštevanju drugih možnosti, kjer ne gre za ohranitev ali ukinitev povezave Nica–Korzika, je treba ugotoviti, da v svojih stališčih o uvedbi formalnega postopka z dne 8. januarja 2003 tožeča stranka, v nasprotju s tem kar meni v repliki, ni predlagala nobene druge možnosti, temveč se je omejila na to, da je v bistvu očitala, da SNCM na tej liniji ni mogla biti donosna. V teh okoliščinah Komisija ni bila dolžna obrazložiti izpodbijane odločbe glede neupoštevanja drugih možnosti.

119 Tretjič, kar zadeva predpostavko morebitnega nepodaljšanja sporazuma iz leta 2002 po letu 2006, zadošča ugotovitev, da je sporna odločba o tej točki dovolj obrazložena v uvodni izjavi 303, saj Komisija v tej uvodni izjavi glede dolgoročne sposobnosti preživetja navaja, da „mora izvajanje načrta podjetju omogočiti, da pri podaljšanju pogodb učinkovito konkurira“. Poleg tega v uvodni izjavi 149 izpodbijana odločba navaja, da „je pomembno vedeti, kakšen bo konkurenčni položaj družbe v letu 2006 ob izteku sedanje pogodbe o delegiranju gospodarske javne službe in kakšna bo njena sposobnost preživetja“, to pa je preudarek, ki je povzet tudi v uvodni izjavi 310.

120 Poleg tega, kolikor tožeča stranka očita, da je ob presoji dolgoročne sposobnosti preživetja nedosledno za preuranjeno šteti predpostavko nepodaljšanja sporazuma, zadošča ugotovitev, da je ta očitek, ki se nanaša na utemeljenost izpodbijane odločbe, v okviru tega tožbenega razloga neupošteven.

121 Iz tega izhaja, da je treba očitke in trditve tožeče stranke glede obrazložitve obnove sposobnosti preživetja v celoti zavrniti.

122 Tožeča stranka zatrjuje, da se je Komisija glede realističnosti predvidevanj prestrukturiranja omejila na prepis smernic in je v uvodni izjavi 306 izpodbijane odločbe navedla, da je bila tržna raziskava, ki so jo predstavili francoski organi, „dobra podlaga za določitev scenarijev za razvoja podjetja“.

123 Vendar pa iz uvodnih izjav od 139 do 141 izpodbijane odločbe jasno izhaja, da je Komisija v omenjeni odločbi podala razloge, zakaj so trije predvideni scenariji finančnega razvoja, ki jih nalaga točka 33 smernic, in sicer optimističen in pesimističen scenarij, ki ju predvideva tržna raziskava, in vmesni scenarij, ki ga je sprejel načrt za prestrukturiranje, „dobra podlaga“ za presojo razvoja podjetja. Kar zadeva pesimistični in optimistični scenarij, Komisija svoje razloge podaja v uvodni izjavi 139, preden zaključi, da se za ta predvidevanja „torej zdi, da v splošnem predstavljajo dovolj reprezentativno vrsto možnih razvojev“. V uvodni izjavi 140 Komisija dodaja, da bi bilo poslovne rezultate v skladu s pesimističnim scenarijem enostavno izboljšati tako, da bi SNCM svojo ponudbo prilagodila sezonskemu povpraševanju. Poleg tega je Komisija v uvodni izjavi 141 izpodbijane odločbe, po tem ko je v skladu s tremi možnimi scenariji primerjala razvoj glavnih finančnih kazalcev v tabeli 6, ugotovila, da „[so] te simulacije dokazale, da bi morala SNCM ponovno postati donosna v vsakem izmed treh predvidenih potekov“.

124 V preostalem se očitki tožeče stranke mešajo s tistimi, ki se nanašajo na obnovo sposobnosti preživetja. V skladu s točko 32 smernic mora načrt za prestrukturiranje temeljiti na realističnih predvidevanjih prihodnjih pogojev poslovanja ravno zato, da bi bilo mogoče presoditi, ali načrt za prestrukturiranje omogoča obnovo sposobnosti preživetja.

125 Iz uvodnih izjav od 142 do 148 izpodbijane odločbe izhaja, da je bil razvoj, ki ga predvideva vmesni scenarij, kateri je bil sprejet za presojo obnove sposobnosti preživetja, ugotovljen na podlagi aritmetične analize naslednjih vprašanj: prerazporeditev prevozov proti Magrebu, povezava Nica–Korzika, povezava Marseille–Korzika in zadolženost SNCM. Poleg tega iz uvodnih izjav od 149 do 152 izhaja, da je tržna raziskava preučila tudi predpostavko nepodaljšanja sporazuma o gospodarski javni službi po letu 2006. Treba pa je ugotoviti, da je vsako izmed teh vprašanj posebej obravnavano v uvodnih izjavah od 300 do 304 in da, tako kot že izhaja iz preučitve očitkov glede obnove sposobnosti preživetja, slednje obsegajo zadostno obrazložitev razlogov, iz katerih je Komisija ocenila, da lahko načrt za prestrukturiranje zagotovi obnovo sposobnosti preživetja, tudi če SNCM ne bi izvajala storitev gospodarske javne službe.

126 Glede trditve, ki izhaja iz povečanja zmogljivosti flote v letu 2004 zaradi nakupa nove ladje s strani tožeče stranke, je treba opozoriti, da Komisija ni dolžna odgovoriti na vse dejanske in pravne očitke, navedene med upravnim postopkom. Poleg tega v nasprotju s tem, kar očita tožeča stranka, ne izhaja niti iz pisnih pripomb z dne 8. januarja 2003 niti iz uvodnih izjav od 169 do 174 izpodbijane odločbe, ki povzemajo, ne da bi bile predmet ugovorov s strani tožeče stranke, trditve, ki jih je ta predstavila na sestanku dne 4. februarja 2003, da bi tožeča stranka o tem posebej opozorila Komisijo.

127 Kar zadeva okoliščino, da je Komisija razsodila v drugih odločbah o veljavnosti pomoči pomorskim družbam po temeljiti analizi finančnega razvoja podjetja, ki je upravičeno do načrta za prestrukturiranje, tako ob upoštevanju denarnih sredstev tega podjetja, kot tudi njegove sposobnost, da ustvari dobiček in njegovih finančnih zmogljivosti (npr. Odločba Komisije 2002/15/ES z dne 8. maja 2001 o pomoči, ki jo bo Francija namenila družbi „Bretagne Angleterre Irlande“ („BAI“ ali „Brittany Ferries“) (UL 2002, L 12, str. 33)), zadošča ugotovitev, da stopnja obrazložitve te odločbe, na katero se izpodbijana odločba v utemeljitev lastne obrazložitve ne sklicuje, v ničemer ne more dokazati, četudi bi bila sprejeta na istem področju, da je izpodbijana odločba nezadostno obrazložena in nikakor ne more vplivati na prej navedene ugotovitve, da iz uvodnih izjav od 300 do 304 izhaja, da je izpodbijana odločba v pravno zadostni meri obrazložena glede vprašanja obnove sposobnosti preživetja.

128 Končno, ker tožeča stranka Komisiji očita, da je v utemeljitev svojih ugotovitev o obnovi sposobnosti preživetja upoštevala le aritmetične predpostavke, ki so jih predstavili francoski organi in so se med drugim izkazale za nepravilne, je treba ugotoviti, da je tak ugovor, ki namerava izpodbijati utemeljenost presoj Komisije glede te točke, neupošteven. To zlasti velja za trditev, ki izhaja iz domnevne odsotnosti preučitve denarnih sredstev upravičenca do pomoči in neupoštevanja povečanja zmogljivosti flote zaradi nakupa nove ladje s strani tožeče stranke.

129 Iz tega izhaja, da je treba očitke in trditve tožeče stranke glede obrazložitve realističnosti predvidenih potekov v celoti zavrniti.

Določitev nestrateških deležev

130 Tožeča stranka ocenjuje, da izpodbijana odločba ni v pravno zadostni meri obrazložila, zakaj je delež SNCM v CMN strateški delež, ki ga zato ni treba odprodati.

131 Vendar pa iz uvodnih izjav od 348 do 354 izpodbijane odločbe izhaja, da je Komisija v omenjeni odločbi v odgovor na trditve tožeče stranke in Stef-TFE med upravnim postopkom podrobno navedla, zakaj je ocenila, da je ta delež bistven in ga ni treba odprodati. Zlasti je Komisija v tem pogledu v uvodnih izjavah od 349 do 351 izpodbijane odločbe poudarila, da ti dve podjetji sodelujeta pri izpolnjevanju pogodbe o gospodarski javni službi in da sta ti podjetji razvili sinergije na povezavah Korzike, ki so presegle to, kar je predvideval sporazum iz leta 2002, in da sta se floti CMN in SNCM med seboj dopolnjevali. Očitno taki kazalci izpodbijani odločbi glede te točke nudijo zadostno obrazložitev.

132 Kar zadeva trditev, da se vrednost deležev SNCM v CMN ni upoštevala, je res, kot izhaja iz uvodne izjave 174 izpodbijane odločbe, da je bil ta očitek naveden na sestanku dne 4. februarja 2003, vendar je treba spomniti, da Komisija ni dolžna odgovoriti na vse dejanske in pravne trditve, navedene med postopkom. Treba pa je šteti, da je izpodbijana odločba glede vprašanja deleža v CMN zadosti obrazložena z uvodnimi izjavami od 348 do 354. Poleg tega je treba opozoriti, da je tožeča stranka razumela razlago Komisije o tej stvari, saj iz uvodne izjave 256 izpodbijane odločbe jasno izhaja, da je ta ocenila, da neuresničenih presežkov ni bilo mogoče upoštevati pri določanju višine sredstev SNCM.

133 Poleg tega je pravi namen trditev tožeče stranke, s katerimi želi poudariti domnevno protislovnost obrazložitve izpodbijane odločbe glede te točke, izpodbijanje utemeljenosti izpodbijane odločbe. Zato je treba te trditve v okviru tega tožbenega razloga kot neupoštevne zavrniti.

134 Iz tega izhaja, da je treba očitke in trditve tožeče stranke glede obrazložitve zneska določitve nestrateških deležev v celoti zavrniti.

Ugotovitev glede prvega tožbenega razloga

135 Iz vseh zgoraj navedenih ugotovitev izhaja, da je treba prvi tožbeni razlog, ki izhaja iz kršitve člena 253 ES, zavrniti, ker je izpodbijana odločba nezadostno obrazložena.

3. Drugi tožbeni razlog, ki izhaja iz kršitve člena 87(3)(c) ES, Uredbe št. 659/1999 in smernic, ker je v izpodbijani odločbi dejansko stanje napačno ugotovljeno in so pri njej podane očitne napake pri presoji

136 S tem tožbenim razlogom tožeča stranka meni, da je v izpodbijani odločbi dejansko stanje napačno ugotovljeno in da vsebuje očitne napake pri presoji, kar zadeva presojo dela pomoči kot nadomestila za gospodarsko javno službo, analizo vzrokov, ki so pripeljali do finančnih težav SNCM, spoštovanje smernic in nujnost pogojev, ki jih je naložila Komisija.

Predhodne ugotovitve glede nadzora, ki ga izvaja Sodišče prve stopnje

137 Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da Komisija pri izvajanju člena 87(3)(c) ES uživa široko diskrecijsko pravico, katere izvrševanje zajema kompleksne ocene ekonomske in socialne narave, ki jih je treba opraviti v kontekstu Skupnosti (sodbe Sodišča z dne 24. februarja 1987 v zadevi Deufil proti Komisiji, 310/85, Recueil, str. 901, točka 18, in z dne 29. aprila 2004 v zadevi Italija proti Komisiji, C-372/97, Recueil, str. I-3679, točka 83).

138 Sodni nadzor nad izvrševanjem te pravice je zato omejen na preverjanje spoštovanja postopkovnih pravil in obrazložitve, kot tudi na nadzor vsebinske točnosti ugotovljenega dejanskega stanja in pravilnosti uporabljenega prava, očitne napake pri presoji dejanskega stanja ali zlorabe pooblastil (sodbi Sodišča z dne 13. februarja 2003 v zadevi Španija proti Komisiji, T-409/00, Recueil str. I-1487, točka 93, in zgoraj v točki 137 navedena zadeva Italija proti Komisiji, točka 83; sodbe Sodišča prve stopnje z dne 5. novembra 1997 v zadevi Ducros proti Komisiji, T-149/95, Recueil, str. II-2031, točka 63; z dne 6. oktobra 1999 v zadevah Salomon proti Komisiji, T-123/97, Recueil, str. II-2925, točka 47; Kneissl Dachstein proti Komisiji, T-110/97, Recueil, str. II-2881, točka 46, in zgoraj v točki 62 navedena sodba Westdeutsche Landesbank Girozentrale proti Komisiji, točka 282). Zlasti Sodišče prve stopnje ni tisto, ki s svojo ekonomsko presojo nadomesti ekonomsko presojo avtorja odločbe (zgoraj v točki 48 navedena sodba British Airways in drugi proti Komisiji, točka 79).

139 Poleg tega je v skladu z ustaljeno sodno prakso Komisija vezana na okvire in sporočila, ki jih sprejme na področju nadzora nad državnimi pomočmi, če ne odstopajo od norm Pogodbe in če jih države članice sprejmejo (zgoraj v točki 138 navedena sodba v zadevi Španija proti Komisiji, točka 95; sodba Sodišča prve stopnje z dne 8. julija 2004 v zadevi Technische Glaswerke Ilmenau proti Komisiji, T-198/01, Zodl., str. II-2717, točka 149, in sodba z dne 18. novembra 2004 v zadevi Ferriere Nord proti Komisiji, T-176/01, ZOdl., str. II-3931, točka 134).

140 Iz sodne prakse izhaja, da ni mogoče šteti, da bi Komisija prekoračila okvire svoje diskrecijske pravice ali se ji odpovedala s tem, da posamično pomoč presodi v luči takih smernic, ki jih je predhodno sprejela. Po eni strani ohrani svojo pravico, da te smernice razveljavi ali spremeni, če to nalagajo okoliščine. Po drugi strani pa se te smernice nanašajo na omejen sektor in temeljijo na želji, da se sledi politiki, ki jo je določila Komisija (zgoraj v točki 66 navedena sodba v zadevi Vlaamse Gewest proti Komisiji, točka 89).

141 V tem kontekstu je zato Sodišče prve stopnje tisto, ki preveri, ali so bile zahteve, take kot so omenjene v teh smernicah, ki si jih je Komisija sama naložila, spoštovane (sodbi Sodišča prve stopnje z dne 30. januarja 2002 v zadevi Keller in Keller Meccanica proti Komisiji, T-35/99, Recueil, str. II-261, točka 77, in zgoraj v točki 138 navedena zadeva Ducros proti Komisiji, točki 61 in 62).

142 Poleg tega je treba opozoriti, da je treba zakonitost akta Skupnosti v okviru ničnostne tožbe na podlagi člena 230 ES presoditi glede na dejanske in pravne elemente, ki so obstajali na dan, ko je bil akt sprejet. Zlasti je treba kompleksno presojo Komisije preveriti samo glede na elemente, s katerimi je razpolagala v trenutku, ko je to presojo izvedla (zgoraj v točki 138 navedena sodba Salomon proti Komisiji, točka 48, in zgoraj v točki 138 navedena zadeva Kneissl Dachstein proti Komisiji, točka 47).

143 Končno, sama trditev, da eden ali drug pogoj za odobritev pomoči ne bo spoštovan, ne more vplivati na samo zakonitost odločbe o odobritvi. Na splošno zakonitost akta Skupnosti ne more biti odvisna od morebitnih možnosti njegovega obida ali od naknadnih pomislekov o njegovi učinkovitosti (zgoraj v točki 48 navedena sodba v zadevi British Airways in drugi proti Komisiji, točka 291, in zgoraj v točki 138 navedena sodba Salomon proti Komisiji, točka 49).

144 Očitke in trditve tožeče stranke je torej treba obravnavati v luči zgoraj omenjenih načel.

Očitki glede utemeljenosti izpodbijane odločbe

145 V kolikor ta tožbeni razlog izhaja iz kršitve Uredbe št. 659/1999, ga je treba takoj kot brezpredmetnega zavrniti. Omenjena uredba, ki določa postopkovna pravila, ki se uporabljajo za preučitev državnih pomoči, nikakor ne more biti kršena s tem, da naj bi Komisija domnevno napačno ugotovila dejansko stanje in napravila očitne napake pri presoji, in to še toliko manj, ker je bila izpodbijana odločba sprejeta po uvedbi formalnega postopka preiskave, določenega s členom 88(2) ES. Poleg tega je treba ugotoviti, da tožeča stranka ni navajala nobene trditve, zato da bi dokazala, da izpodbijana odločba krši Uredbo št. 659/1999 in ne izpostavi določb te uredbe, ki naj bi jih omenjena odločba kršila.

146 Zato je treba ta tožbeni razlog obravnavati samo v delu, kjer zatrjuje kršitev člena 87(3)(c) ES in smernic.

Presoja dela pomoči kot nadomestila za gospodarsko javno službo

147 Tožeča stranka zatrjuje, da je Komisija napačno presodila del pomoči, ki ustreza prenizkemu nadomestilu za gospodarsko javno službo s tem, da je po eni strani upoštevala amortizacijo Liamone, čeprav ta ladja ni vključena v izpolnjevanje obveznosti gospodarske javne službe, po drugi strani pa ni upoštevala potencialne povečane vrednosti flote, ki se za take obveznosti uporablja. Poleg tega tožeča stranka poudarja visoko rast izgub med letoma 2000 in 2001.

148 Te očitke je treba kot brezpredmetne zavrniti, saj je njihov namen dokazati, da je v izpodbijani odločbi opravljena napačna presoja združljivosti pomoči s členom 86(2) ES, ker je Komisija v uvodni izjavi 260 izpodbijane odločbe ocenila, da je treba celotno obravnavano pomoč v višini 76 milijonov evrov, vključno z delom, ki ustreza prenizkemu nadomestilu za gospodarsko javno službo, presoditi kot pomoč za prestrukturiranje.

149 Nasprotno pa je te očitke treba obravnavati, v kolikor je njihov namen izpodbijati določanje zneska prenizkega nadomestila za gospodarsko javno službo, ki ga je opravila Komisija.

150 Prvič, je treba glede amortizacije Liamone ugotoviti, da očitek tožeče stranke temelji na napačnem razumevanju izpodbijane odločbe. V nasprotju s tem, kar meni tožeča stranka, Komisija za izračun dela pomoči, ki ustreza prenizkemu nadomestilu za gospodarsko javno službo, ni upoštevala dodelitve sredstev v zvezi z omenjeno amortizacijo, temveč je ravno nasprotno, tako kot jasno izhaja iz uvodne izjave 257, tabela 11, izpodbijane odločbe, znesek teh dodeljenih sredstev iz svojega izračuna izvzela. Ko je Sodišče prve stopnje o tem na obravnavi vprašalo tožečo stranko, je ta poleg tega izrecno priznala, da je bilo njeno razumevanje izpodbijane odločbe v tej točki napačno.

151 Iz tega izhaja, da znesek 53,48 milijona evrov, za katerega je Komisija štela, da ustreza stroškom, ki niso bili predmet nadomestila za obveznosti gospodarske javne službe, ki jih je SNCM prevzela na povezavah Korzike med leti 1991 in 2001, ne upošteva amortizacije Liamone.

152 Drugič, kar zadeva potencialne višje vrednosti flote, vključene v obveznost gospodarske javne službe, tožeča stranka ugotavlja, da je prodajna vrednost petih ladij, vključenih v obveznost gospodarske javne službe na dan 31. decembra 2001 za 22,2 milijona evrov višja od njihove neto računovodske vrednosti. Po mnenju tožeče stranke bi se zato izgube, ki so med letoma 1991 in 2001 nastale na povezavi Korzike in ki po mnenju Komisije ustrezajo prenizkemu nadomestilu za gospodarsko javno službo, morale zmanjšati za znesek teh višjih vrednosti.

153 V tem pogledu je treba najprej ugotoviti, in to ni sporno, da očitane skrite višje vrednosti niso bili knjižene v računovodske izkaze SNCM za leti 2000 in 2001, ki so jih potrdili revizorji. Kot zatrjuje Komisija in ji tožeča stranka tudi ne nasprotuje, saj je na obravnavi potrdila, da iz uporabe splošnih računovodskih načel, zlasti načela previdnosti izhaja, da podjetje načeloma nima pravice do ponovne ocene zneska aktive svoje bilance, ker bi bila njena prodajna vrednost višja od njene računovodske vrednosti. Po drugi strani pa mora podjetje v skladu z istimi načeli upoštevati pričakovano amortizacijo, ko je prodajna vrednost sredstev nižja od njihove računovodske vrednosti.

154 Tožeča stranka sicer v okviru drugih očitkov na splošno očita, da so se začasni računovodski izkazi, s katerimi je Komisija razpolagala v trenutku sprejema sporne odločbe, razlikovali od končnih računovodskih izkazov, ki so jih potrdili revizorji in ki so postali dostopni po sprejemu omenjene odločbe. Vendar pa je treba ugotoviti, da tožeča stranka ni predložila nobenega dokaza, ki bi lahko podkrepil ta očitek in da v nobenem trenutku ni navedla, v čem naj bi se začasni računovodski izkazi razlikovali od dokončnih potrjenih računovodskih izkazov.

155 Nadalje je treba predvsem poudariti, da je Komisija v uvodni izjavi 272 izpodbijane odločbe navedla, da sta bili dve od petih ladij, ki so bile pred letom 2002 vključene v obveznost gospodarske javne službe, pod hipoteko, medtem ko za tri preostale ladje družba ni našla bank, ki bi jih bile pripravljene vzeti za hipoteko. V zvezi s tem je Komisija ugotovila: „Raven zadolženosti družbe in njen šibek denarni tok, podrobneje predstavljen spodaj, ki ji komaj zagotavlja poravnavanje obstoječega dolga, nista taka, da bi banko, ki ravna kot zasebni upnik v tržnih pogojih, pripeljala do tega, da bi SNCM ponudila dodatno posojilo. Tveganje za takega upnika, da SNCM ne bi zmogla odplačevati obrokov kredita, za katere se zaveže, bi bilo, ob upoštevanju finančnih sredstev, ki jih ta sprosti, v resnici pomembno. Podobne težave naj SNCM ne bi dopuščale, da se za zmanjšanje svoje zadolženosti zateče k morebitnim operacijam ‘lease-back’. Izkušnje Komisije glede dejanskega zasega ladij ali zrakoplovov kažejo, da je ta v praksi težko izvedljiv, če so ta sredstva vključena v povezave, za katere obstaja nacionalni ali regionalni interes.“ Treba je ugotoviti, da tožeča stranka, čeprav izpodbija te ugotovitve, v okviru teh očitkov ni predložila nobenega konkretnega dokaza, ki jih lahko izpodbija.

156 Končno je treba ta očitek, kolikor tožeča stranka zatrjuje, da bi SNCM morala ustvariti zatrjevane višje vrednosti zato, da bi sprostila dodatne lastne prihodke in da bi tako zmanjšala izgube, ki so posledica izpolnjevanja obveznosti gospodarske javne službe, zavrniti, saj bi to pomenilo prodajo ravno tistih ladij, ki jih je SNCM vključila v svoje obveznosti gospodarske javne službe.

157 V teh okoliščinah ne izkaže, da bi Komisija storila očitno napako pri presoji s tem, da je skrite višje vrednosti ladij, vključenih v obveznosti gospodarske javne službe, izvzela iz izračuna prenizkega nadomestila za gospodarsko javno službo.

158 V nasprotju s trditvijo tožeče stranke pa glede na metodo, kateri je sledila Odločba 2002/149, ne izhaja nobena nedoslednost. Tako kot izhaja iz uvodne izjave 102 omenjene odločbe, je Komisija upoštevala samo znesek višjih vrednosti, ki so bile dejansko ustvarjene s tremi ladjami, ki so bile odprodane v obdobju 1991-1999, da bi popravila znesek izgub v zvezi z izpolnjevanjem obveznosti gospodarske javne službe. Vendar pa iz omenjene odločbe ne izhaja, da bi Komisija upoštevala tudi skrite višje vrednosti drugih ladij, ki naj dejansko ne bi bile odprodane. Če je zatorej točno, da je bila Komisija v odločbi 2002/149 prisiljena popraviti računovodski rezultat SNCM glede povezave s Korziko s tem, da je vpisala presežek, ki ga ni bilo v poglavju glede te povezave, ker je bil knjižen pod drugo poglavje, je v obravnavanem primeru položaj popolnoma drugačen, saj tožeča stranka Komisiji očita, da ni popravila računovodskega rezultata SNCM, pri čemer naj bi upoštevala potencialne presežke, ki v računovodske izkaze niso bili knjiženi.

159 Glede okoliščine, ki jo poudarja tožeča stranka, in sicer, da je Komisija po drugi strani pri ugotovitvi stroškov prestrukturiranja upoštevala amortizacijo Liamone, zadošča ugotovitev, da je taka okoliščina, kot je bilo navedeno zgoraj, posledica stroge uporabe računovodskih pravil, katerih tožeča stranka ni izpodbijala.

160 Tretjič, kar zadeva domnevno veliko rast izgub SNCM med letoma 2000 in 2001, zadošča ugotovitev, da ta okoliščina, če domnevamo, da je točna, daleč od tega da bi vplivala na ugotovitev iz uvodne izjave 256 izpodbijane odločbe, da so med leti 1991 in 2001 SNCM pomembni primanjkljaji nastali pri vseh povezavah Korzike, podvrženih obveznosti gospodarske javne službe, potrjuje omenjeno ugotovitev in zato v ničemer ne more izpodbijati analize sporne odločbe glede dela pomoči, ki ustreza prenizkemu nadomestilu za gospodarsko javno službo.

161 Zato je treba očitke in trditve tožeče stranke glede ugotovitve prenizkega nadomestila za gospodarsko javno službo v celoti zavrniti.

Analiza vzrokov, ki so pripeljali do finančnih težav SNCM

162 Tožeča stranka v bistvu zatrjuje, da težave SNCM ne izvirajo iz omejitev, ki jih nalagajo obveznosti gospodarske javne službe, temveč iz presežne zmogljivosti njene ponudbe, ki naj bi bila posledica politike prevelikih vlaganj v nove ladje.

163 V tem pogledu je treba najprej opozoriti, da mora v skladu s točko 33 smernic „Načrt za prestrukturiranje [...] opisati okoliščine, ki so podjetje privedle v težave, ker predstavljajo osnovo za ocenjevanje, ali so predlagani ukrepi primerni.“

164 Iz tega sledi, kot to upravičeno poudarja Komisija, da analiza vzrokov za težave SNCM, ki jo je opravila v uvodnih izjavah od 263 do 281 izpodbijane odločbe s tem, da je zlasti preučevala SNCM-jevo politiko nakupovanja ladij, obseg plač, pomen vmesnih nakupov in pomen omejitev gospodarske javne službe, kot taka ni zahtevana, temveč je potrebna samo zato, da se preveri primernost predlaganih ukrepov za odpravo teh težav in zagotovitev obnove sposobnosti preživetja zadevnega podjetja.

165 Zato lahko v obravnavanem primeru očitki tožeče stranke glede presežka zmogljivosti SNCM dokažejo, da je pri izpodbijani odločbi podana napaka le, če so taki, da lahko prikažejo neustreznost ukrepov, ki jih za odpravo dvomov, ki jih je glede te točke izrazila Komisija, določa izpodbijana odločba.

166 V tem oziru je treba poudariti, da je Komisija v izpodbijani odločbi po ugotovitvi v uvodni izjavi 333, da „je treba zmanjšanje flote, ki ga predvideva načrt za prestrukturiranje [...] uravnotežiti glede na politiko nakupovanja ladij, ki jo je SNCM vodila v preteklih letih“ v uvodnih izjavah od 336 do 339 izpodbijane odločbe, ne da bi ugotovila presežek prostih zmogljivosti SNCM ali ga količinsko opredelila, ocenila, da je, tako kot izhaja iz uvodnih izjav od 97 do 101 in 315, primerno, da SNCM poleg zavez, sprejetih v načrtu za prestrukturiranje, odproda štiri ladje, in ji naloži še tri dodatne pogoje zato, da zmanjša svoje zmogljivosti, in sicer omejitev flote SNCM na sedanje število ladij po odprodaji štirih ladij, prepoved SNCM, da v določenem obdobju obnavlja svojo floto, in omejitev letnega števila povratnih voženj na različnih pomorskih povezavah z namembnim krajem Korziko. V skladu s točkami 35 in 36 smernic ti pogoji odražajo v uvodnih izjavah od 311 do 317 izpodbijane odločbe izraženo skrb Komisije, da omili nezaželene posledice pomoči za konkurente s tem, da omeji prisotnost SNCM na njenem zgodovinskem trgu, in sicer povezavi Korzike.

167 Treba pa je ugotoviti, da čeprav tožeča stranka s temi očitki zatrjuje, da je ponudba SNCM presežna, po drugi strani ne pojasni, v čem zaveza francoskih organov glede odprodaje štirih ladij in dodatni zgoraj navedeni pogoji, ki jih je naložila Komisija, niso primerni za ustrezno odpravo očitane presežne zmogljivosti.

168 V teh okoliščinah je treba šteti, da so očitki tožeče stranke o tej točki brezpredmetni.

169 V vsakem primeru se ti očitki izkažejo za neutemeljene.

170 Prvič, treba je zavrniti očitek, da je Komisija v uvodni izjavi 271 izpodbijane odločbe na podlagi neto izpadov ladij med osnovna sredstva in ne na podlagi razvoja izražene zmogljivosti v številu sedežev ugotovila, da SNCM v zadnjih letih ni preveč vlagala v obnovo svoje flote.

171 S tem da je preučila razvoj neto izpadov ladij, Komisija ni nameravala preveriti morebitne presežne zmogljivosti ponudbe SNCM, temveč, kot izrecno izhaja iz uvodne izjave 270 izpodbijane odločbe in točke III 2 odločbe o uvedbi postopka, racionalnost odločitev o nakupih družbe, zato da se prepriča, da izgube iz preteklosti ne bi bile posledice drugih dejavnikov, kot je teža njenih obveznosti gospodarske javne službe med leti 1991 in 2001. Tako je Komisija po tem ko je preučila razvoj neto izpadov ladij SNCM in ugotovila, da SNCM ni posebej preveč vlagala, v uvodni izjavi 272 izpodbijane odločbe preučila zadolženost SNCM, ki je posledica nakupa zadevnih ladij.

172 Iz tega izhaja, da očitek tožeče stranke temelji na napačnem razumevanju izpodbijane odločbe.

173 Vsekakor je treba ugotoviti, da so podatki, ki jih tožeča stranka navaja glede izražene zmogljivosti ladij v številu sedežev, v nasprotju z njeno tezo, ker iz njih jasno izhaja, kar poleg tega tožeča stranka ne prereka, da se je ta zmogljivost, ob upoštevanju prodaje štirih predhodno obnovljenih ladij in nakupu treh drugih ladij, zmanjšala. V zvezi s tem je treba v repliki naveden očitek, da naj bi bila povprečna zmogljivost, ki jo izraženo v številu sedežev predstavljajo tri nove ladje, večja od nekdanje flote, kot neupoštevnega zavrniti, ker je očitana povprečna zmogljivost čisto teoretičen podatek, ki v ničemer ne ustreza dejanski zmogljivosti, ki jo ponujajo ladje SNCM.

174 Glede očitka, da naj to znižanje števila sedežev ne bi bilo sorazmerno z upadom prometa SNCM in ki naj bi bilo še toliko bolj nujno glede na očitan padec prometa SNCM, zmanjšanje obveznosti gospodarske javne službe in povečanje števila prevozov, ki jih opravi tožeča stranka, je treba opozoriti, da je brezpredmeten, ker je Komisija zlasti iz teh razlogov, ne da bi ugotovila ponudbo presežkov prostih zmogljivosti s strani SNCM ali jo količinsko opredelila, ocenila kot nujno, da zmanjša ponudbo SNCM tako, da določi različne pogoje. Znova je treba ugotoviti, da če tožeča stranka Komisiji očita, da pri ponudbi SNCM ni ugotovila presežkov prostih zmogljivosti, pa ne izpodbija ukrepov, ki jih je Komisija za to naložila iz naslova izravnalnih ukrepov v korist konkurentov.

175 V vsakem primeru tožeča stranka ne more trditi, da je dokazala presežke prostih zmogljivosti SNCM, s tem da se je sklicevala na okoliščino, da ladja Pascal Paoli, ki deluje na liniji Marseille – Bastilja ponuja več prostih mest, kot je to predvideno v sporazumu iz leta 2002. Iz priloge I k omenjenem sporazumu jasno izhaja, da ta določa minimalno število prostih mest za zagotavljanje minimalne storitve, imenovane „osnovna“ storitev. Poleg tega je Komisija, ne da bi ji tožeča stranka nasprotovala, poudarila, da je Pascal Paoli ponujal število kajut, ki je bilo natančno enako obveznostim gospodarske javne službe.

176 Drugič, kar zadeva očitek, da naj bi se izgube SNCM povečale v letih 2000 in 2001, oziroma točno tistih letih, ko je bila dobavljena Liamone in naročena Danielle Casanova, zadošča ugotovitev, da tožeča stranka ni predložila nobenega konkretnega dokaza o obstoju vzročne zveze med tema slednjima okoliščinama in povečanjem izgub SNCM.

177 Ob upoštevanju teh ugotovitev je treba očitke glede analize razlogov za težave SNCM v celoti zavrniti.

Spoštovanje smernic

178 Tožeča stranka meni, da je Komisija napačno ugotovila dejansko stanje in storil