Keywords

Summary



Keywords

1. Vprašanja za predhodno odločanje – Predložitev Sodišču – Izpodbijanje veljavnosti akta Skupnosti pred nacionalnim sodiščem

(člen 234, drugi odstavek, ES)

2. Promet – Zračni prevoz – Uredba št. 261/2004 – Ukrepi pomoči in oskrbe potnikov v primeru velike zamude leta

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 261/2004, člen 6; Montrealska konvencija iz leta 1999)

3. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg

(člen 253 ES; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 261/2004, členi 5, 6 in 7)

4. Promet – Zračni prevoz – Uredba št. 261/2004 – Ukrepi pomoči, oskrbe in odškodnine v primerih odpovedi ali velike zamude leta

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 261/2004, členi 5, 6 in 7)

5. Promet – Zračni prevoz – Uredba št. 261/2004 – Ukrepi pomoči, oskrbe in odškodnine v primerih odpovedi ali velike zamude leta

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 261/2004, členi 5, 6 in 7)

Summary

1. Izpodbijanje veljavnosti akta Skupnosti pred nacionalnim sodiščem samo po sebi ni zadostna podlaga za to, da se Sodišču predloži vprašanje za predhodno odločanje.

Sodišča, pri katerih se po nacionalnem pravu lahko vloži pravno sredstvo, lahko namreč obravnavajo veljavnost akta Skupnosti in lahko, ko presodijo, da so razlogi za neveljavnost, ki jih stranke navajajo, neutemeljeni, te zavrnejo ob ugotovitvi, da je akt v celoti veljaven, in pri tem ne izpodbijejo obstoja akta Skupnosti.

Po drugi strani morajo taka sodišča, ko presodijo, da je eden ali več razlogov za neveljavnost akta Skupnosti, ki ga navajajo stranke oziroma se nanj pazi po uradni dolžnosti, utemeljen, prekiniti odločanje in Sodišču predložiti predlog za sprejetje predhodne odločbe glede presoje veljavnosti akta.

(Glej točke od 28 do 30 in 32 ter točko 1 izreka.)

2. Ukrepi pomoči in oskrbe potnikov v primeru velike zamude leta, predvideni v členu 6 Uredbe št. 261/2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov, so standardizirani in takojšnji ukrepi za nadomestitev škod, povezanih z nevšečnostmi, ki so posledica zamud v letalskem prevozu potnikov.

Ti ukrepe ne spadajo med tiste, ki se izvajajo pod pogoji, ki jih določa Montrealska konvencija o poenotenju nekaterih pravil za mednarodni letalski prevoz, in zato ni mogoče šteti, da z njo niso skladni.

Ta konvencija namreč ureja pogoje, pod katerimi lahko po zamudi leta zadevni potniki zoper prevoznike, ki so odgovorni za škodo, nastalo zaradi te zamude, vložijo odškodninske tožbe za povračilo individualne škode, ne da bi prevoznike zavarovala pred vsemi drugimi oblikami ukrepov.

Standardizirani in takojšnji ukrepi iz omenjenega člena 6 sami ne preprečujejo, da bi zadevni potniki, če bi jim ta zamuda povzročila tudi pravno priznano škodo, lahko vložili tožbe za nadomestilo navedene škode pod pogoji, določenimi z Montrealsko konvencijo.

(Glej točke od 44 do 48.)

3. Členi 5, 6 in 7 Uredbe št. 261/2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov niso neveljavni zaradi kršitve obveznosti obrazložitve.

Ker namreč iz Uredbe št. 261/2004 izhaja bistvo cilja, ki mu sledijo institucije, ni mogoče zahtevati, da za vsako izmed tehničnih odločitev poda obrazložitev. V zvezi s tem je zakonodajalec Skupnosti, ne da bi kršil svojo obveznost obrazložitve, lahko opustil navedbo razlogov, zaradi katerih je presodil, da se dejanski letalski prevozniki ne morejo sklicevati na ugovor izrednih okoliščin, da bi se razbremenili svojih obveznosti, pomoči in oskrbe iz členov 5 in 6 te uredbe, saj cilj varstva potnikov zahteva, da se sprejmejo standardizirani in učinkoviti ukrepi za odpravo škode, o katerih se ne sme prerekati, ko jih je treba izvajati, kar pa bi ta ugovor gotovo lahko izzval. Iz enakega razloga je lahko zakonodajalec v členu 7 omenjene uredbe, ne da bi bil zadevni akt zato nezakonit, določil načelo in znesek pavšalne odškodnine, ki jo je treba plačati v primeru odpovedi leta, ne da bi navedel razloge, zaradi katerih se je odločil za ta ukrep in znesek.

(Glej točke 69, 70, 72 in 77.)

4. Ker se zakonodajalcu Skupnosti na področju skupne prometne politike priznava široka diskrecijska pravica, lahko z vidika spoštovanja načela sorazmernosti na zakonitost ukrepa vpliva le to, da je ukrep, ki je sprejet na tem področju, glede na cilj, ki ga pristojna institucija želi doseči, očitno neprimeren.

Glede tega ukrepi pomoči, oskrbe in plačila odškodnine potnikom, ki so določeni v členih 5, 6 in 7 Uredbe št. 261/2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov, niso očitno neprimerni za dosego cilja zakonodajalca Skupnosti, in sicer izboljšanja varstva potnikov, katerih leti so odpovedani ali katerih leti imajo veliko zamudo. Nasprotno, ukrepi iz členov 5 in 6 te uredbe takoj nadomestijo določeno škodo, ki tem potnikom nastane, s čimer omogočajo zagotavljanje visoke ravni varstva. Poleg tega merila, ki so sprejeta za določitev pravic potnikov iz teh ukrepov, in sicer trajanje zamude in čakanje na naslednji let oziroma kdaj so bili zadevni potniki obveščeni o odpovedi leta, niso v ničemer v nasprotju z zahtevo po sorazmernosti. Ravno tako se ob tem, da se zadevni ukrepi spreminjajo glede na škodo, ki je potnikom nastala, niti za te ne zdi, da bi bili očitno neprimerni samo zato, ker se prevozniki ne morejo sklicevati na ugovor izrednih okoliščin.

Poleg tega ni izkazano, da bi prostovoljno zavarovanje potnikov za kritje tveganj, nujno povezanih z zamudami ali odpovedmi letov, v vsakem primeru lahko nadomestilo škodo, ki zadevnim potnikom nastane na kraju samem. Zato za tak ukrep ni mogoče šteti, da bi bil za uresničitev cilja primernejši od ukrepov, ki jih je sprejel zakonodajalec Skupnosti.

Poleg tega ob tem, da škodljive posledice, ki jih povzroči zamuda, nimajo nikakršne zveze s ceno, ki je bila plačana za vozovnico, ni mogoče sprejeti trditve, da bi morali biti ukrepi za omilitev teh posledic določeni glede na ta strošek.

Končno odškodnina iz člena 7 Uredbe št. 261/2004, ki jo lahko potniki zahtevajo, če so bili o odpovedi leta obveščeni prepozno, ni očitno neustrezna glede na cilj, saj je določen ugovor izrednih okoliščin, ki letalskim prevoznikom omogoča, da se razbremenijo plačila te odškodnine in pogoji, ki omejujejo uporabo te obveznosti. Poleg tega se tudi znesek odškodnine, ki je odvisen od dolžine poti zadevnih letov, ne zdi pretiran.

(Glej točke 80, 82, od 84 do 88 in 91.)

5. Določbe členov 5, 6 in 7 Uredbe št. 261/2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov, ki vsem letalskim prevoznikom nalagajo enake obveznosti, niso neveljavne zaradi kršitve načela enakega obravnavanja, čeprav te obveznosti ne zadevajo drugih prevoznih sredstev.

Prvič, položaj podjetij, ki opravljajo dejavnosti v različnih sektorjih prevoza, ni primerljiv, saj ti načini prevoza med seboj niso zamenljivi glede pogojev za njihovo uporabo.

Drugič, na področju letalskega prevoza so potniki, katerih let je odpovedan ali katerih let ima veliko zamudo, v objektivno drugačnem položaju kot potniki, ki uporabljajo drug prevoz, če nastopijo enake motnje.

Zato so škode, ki jih utrpijo potniki letalskih prevoznikov ob odpovedi ali veliki zamudi letov, podobne ne glede na to, s katerimi letalskimi družbami so sklenili pogodbo, in nimajo zveze s politikami cen, ki jih te izvajajo. Zato je moral zakonodajalec Skupnosti glede na cilj Uredbe, in sicer izboljšanje varstva vseh potnikov letalskih prevoznikov, enako obravnavati vse letalske družbe, saj bi v nasprotnem primeru kršil načelo enakosti.

(Glej točke od 96 do 99.)