Zadeva C‑553/13

Tallinna Ettevõtlusamet

proti

Statoil Fuel & Retail Eesti AS

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Tallinna ringkonnakohus)

„Predhodno odločanje — Posredni davki — Trošarine — Direktiva 2008/118/ES — Člen 1(2) — Tekoče gorivo, za katero se plača trošarina — Davek na prodajo na drobno — Pojem ‚posebni namen‘ — Vnaprej določen namen — Organizacija javnega prevoza na območju mesta“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 5. marca 2015

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Trošarine – Direktiva 2008/118 – Trošarinski izdelki – Nacionalna zakonodaja o davku na prodajo na drobno tekočega goriva – Davek, katerega namen je financiranje organizacije javnega prevoza, ki se izvaja in financira neodvisno od obstoja navedenega davka – Neobstoj posebnega namena – Nedopustnost

(Direktiva Sveta 2008/118, člen 1(2))

Člen 1(2) Direktive Sveta 2008/118 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12 je treba razlagati tako, da ni mogoče šteti, da se davek – kot je v postopku v glavni stvari, če se nanaša na prodajo na drobno tekočega goriva, za katerega se plača trošarina – pobira za določen namen v smislu te določbe, če se z njim namerava financirati organizacijo javnega prevoza na področju občine, ki ta davek predpiše, pri čemer mora ta občina izvesti in financirati to dejavnost ne glede na obstoj tega davka, tudi če so bili prihodki od tega davka uporabljeni izključno za izvedbo te dejavnosti. Zato je treba to določbo razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je v postopku v glavni stvari, s katero je uveden tovrstni davek na prodajo na drobno tekočega goriva, za katerega se plača trošarina.

Če bi namreč vnaprej določen namen prihodka od davka za financiranje pristojnosti pristojnih lokalnih organov, ki so nanje prenesene, lahko pomenil okoliščino, ki jo je treba upoštevati pri ugotovitvi obstoja posebnega namena, tak namen, ki je le stvar notranje organizacije proračuna države članice, ne more biti zadosten pogoj v zvezi s tem, saj se lahko vsaka država članica ne glede na to, kateremu cilju sledi, odloči naložiti, da se prihodek od nekega davka nameni financiranju določenih izdatkov.

Da bi se štelo, da ima prihodek od davka vnaprej določen namen v smislu člena 1(2) Direktive 2008/118, mora biti zadevni davek namenjen zagotavljanju posebnega namena in mora torej obstajati neposredna povezava med uporabo prihodkov od davkov in tem posebnim namenom. Ob neobstoju takšnega vnaprej določenega namena se za davek, ki se nanaša na trošarinsko blago, šteje, da ima poseben namen v smislu iste določbe, samo če je ta davek, kar zadeva njegovo strukturo, zlasti glede predmeta obdavčenja ali davčne stopnje, zasnovan tako, da vpliva na ravnanje davkoplačevalcev, v smislu, da omogoča uresničitev navedenega posebnega namena, na primer z velikimi obdavčitvami proizvodov, z namenom odvračanja od njihove potrošnje.

Poleg tega, tudi če bi šteli za dokazano, da je v bistvu namen davka na prodajo – če se nanaša na tekoča goriva, za katere se plača trošarina – učinkovita organizacija javnega prevoza, varstvo okolja in javnega zdravja, ter da izdatki za ta namen niso zgolj splošni izdatki, ki se lahko financirajo iz prihodkov od davkov vseh vrst, ne bi mogli šteti, da je zgolj na podlagi dodelitve zadevnih prejemkov organizaciji javnega prevoza, mogoče vzpostaviti neposredno povezavo med uporabo prihodkov na podlagi tega davka in cilji varstva okolja in javnega zdravja.

(Glej točke 39, 41, 42, 45, 47 in izrek.)

Zadeva C‑553/13

Tallinna Ettevõtlusamet

proti

Statoil Fuel & Retail Eesti AS

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Tallinna ringkonnakohus)

„Predhodno odločanje — Posredni davki — Trošarine — Direktiva 2008/118/ES — Člen 1(2) — Tekoče gorivo, za katero se plača trošarina — Davek na prodajo na drobno — Pojem ‚posebni namen‘ — Vnaprej določen namen — Organizacija javnega prevoza na območju mesta“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 5. marca 2015

Davčne določbe — Usklajevanje zakonodaj — Trošarine — Direktiva 2008/118 — Trošarinski izdelki — Nacionalna zakonodaja o davku na prodajo na drobno tekočega goriva — Davek, katerega namen je financiranje organizacije javnega prevoza, ki se izvaja in financira neodvisno od obstoja navedenega davka — Neobstoj posebnega namena — Nedopustnost

(Direktiva Sveta 2008/118, člen 1(2))

Člen 1(2) Direktive Sveta 2008/118 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12 je treba razlagati tako, da ni mogoče šteti, da se davek – kot je v postopku v glavni stvari, če se nanaša na prodajo na drobno tekočega goriva, za katerega se plača trošarina – pobira za določen namen v smislu te določbe, če se z njim namerava financirati organizacijo javnega prevoza na področju občine, ki ta davek predpiše, pri čemer mora ta občina izvesti in financirati to dejavnost ne glede na obstoj tega davka, tudi če so bili prihodki od tega davka uporabljeni izključno za izvedbo te dejavnosti. Zato je treba to določbo razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je v postopku v glavni stvari, s katero je uveden tovrstni davek na prodajo na drobno tekočega goriva, za katerega se plača trošarina.

Če bi namreč vnaprej določen namen prihodka od davka za financiranje pristojnosti pristojnih lokalnih organov, ki so nanje prenesene, lahko pomenil okoliščino, ki jo je treba upoštevati pri ugotovitvi obstoja posebnega namena, tak namen, ki je le stvar notranje organizacije proračuna države članice, ne more biti zadosten pogoj v zvezi s tem, saj se lahko vsaka država članica ne glede na to, kateremu cilju sledi, odloči naložiti, da se prihodek od nekega davka nameni financiranju določenih izdatkov.

Da bi se štelo, da ima prihodek od davka vnaprej določen namen v smislu člena 1(2) Direktive 2008/118, mora biti zadevni davek namenjen zagotavljanju posebnega namena in mora torej obstajati neposredna povezava med uporabo prihodkov od davkov in tem posebnim namenom. Ob neobstoju takšnega vnaprej določenega namena se za davek, ki se nanaša na trošarinsko blago, šteje, da ima poseben namen v smislu iste določbe, samo če je ta davek, kar zadeva njegovo strukturo, zlasti glede predmeta obdavčenja ali davčne stopnje, zasnovan tako, da vpliva na ravnanje davkoplačevalcev, v smislu, da omogoča uresničitev navedenega posebnega namena, na primer z velikimi obdavčitvami proizvodov, z namenom odvračanja od njihove potrošnje.

Poleg tega, tudi če bi šteli za dokazano, da je v bistvu namen davka na prodajo – če se nanaša na tekoča goriva, za katere se plača trošarina – učinkovita organizacija javnega prevoza, varstvo okolja in javnega zdravja, ter da izdatki za ta namen niso zgolj splošni izdatki, ki se lahko financirajo iz prihodkov od davkov vseh vrst, ne bi mogli šteti, da je zgolj na podlagi dodelitve zadevnih prejemkov organizaciji javnega prevoza, mogoče vzpostaviti neposredno povezavo med uporabo prihodkov na podlagi tega davka in cilji varstva okolja in javnega zdravja.

(Glej točke 39, 41, 42, 45, 47 in izrek.)