ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Ali je v primeru, v katerem se kraj dejanskega nastanka kršitve ugotovi po tem, ko neka država članica pri carinski obravnavi odkrije nepravilnost glede prevozne operacije TIR in vloži zahtevek za plačilo zneska, ki ustreza znesku, ki je bil odmerjen garantnemu združenju iz te države, dejstvo, da država članica, v kateri je kršitev nastala, uvede nov postopek za odmero ustreznih carinskih dajatev glavnim zavezancem in garantnemu združenju iz države, v kateri je kršitev dejansko nastala, do meje njegove odgovornosti, če je kraj nastanka kršitve določen po poteku roka, določenega s predpisom Skupnosti, združljivo s členoma 454(3) in 455 Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 (1) z dne 2. julija 1993?
SL Uradni list Evropske unije C 51/23

Tožba, vložena 21. decembra 2009 – Evropska komisija proti Kraljevini Belgiji

(Zadeva C-538/09)

2010/C 51/38

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: D. Recchia in A. Marghelis, zastopnika)

Tožena stranka: Kraljevina Belgija

Predloga tožeče stranke:

— ugotovi naj se, da Kraljevina Belgija ker za nekatere dejavnosti ni predpisala ustrezne presoje vplivov na okolje, kadar bi lahko te dejavnosti vplivale na območje Natura 2000 in ker je za nekatere dejavnosti določila sistem priglasitve, ni izpolnila obveznosti iz člena 6(3) Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (1),

— Kraljevini Belgiji naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija v utemeljitev tožbe navaja en očitek, in sicer nepravilen prenos člena 6(3) Direktive 92/43/EGS (direktiva o habitatih).

Tožeča stranka v zvezi s tem navaja, da se v skladu s to določbo zahteva, da je treba pri vsakem načrtu ali projektu, ki ni neposredno povezan z upravljanjem območja Natura 2000 ali zanj ni potreben, opraviti ustrezno presojo njegovih vplivov na okolje. Belgijska zakonodaja ni v skladu s pravom Skupnosti v delu, v katerem ne določa take načrtne presoje vplivov in za nekatere dejavnosti, ki bi lahko vplivale na območje Natura 2000, določala enostavni sistem priglasitve.

Tako naj bi bilo predvsem v primeru vseh načrtov in projektov, za katere se ne zahteva okoljsko dovoljenje, v regiji Valonija.

(1) UL L 206, str. 7.
1.

Ali je v nasprotju z Direktivo 93/83, da se od ponudnika digitalne satelitske televizije zahteva, da pridobi soglasje imetnika pravice, če radiotelevizijski zavod signale kot nosilce programa bodisi po fiksni povezavi bodisi s kodiranim satelitskim signalom pošlje enemu od ponudnikov digitalne satelitske televizije, ki od njega ni odvisen in te signale kodira in jih pošlje na satelit prek z njim povezane družbe, nakar se ti signali s soglasjem radiotelevizijskega zavoda oddajajo kot del paketa televizijskih programov in so zato vezani na naročnike ponudnika satelitske televizije, ki lahko programe sočasno in nespremenjene spremljajo s kartico za dekodiranje, ki jo da na voljo ponudnik satelitske televizije?
B.

Zastaranje tožbe v zvezi s stroški svetovanja in pravne pomoči ter stroški zaposlenih: (i) protislovnost in očitna nelogičnost obrazložitve ter (ii) kršitev sodne prakse Skupnosti Obrazložitev izpodbijanega sklepa je očitno v nasprotju sama s seboj, ker Sodišče prve stopnje najprej navaja splošno načelo za trajno škodo, ki ga nato ne uporabi pri ugotavljanju narave stroškov svetovanja in pravnega zastopanja ter stroškov zaposlenih (enkratnost ali ne). Obrazložitev je sporna tudi zaradi očitne nelogičnosti, saj je Sodišče prve stopnje na eni strani priznalo trajno naravo stroškov za zavarovanje plačila, medtem ko je na drugi strani izključilo trajno naravo stroškov pravne pomoči, ki so prav tako redno nastajali v teh letih, vse do konca raznih postopkov, ki so se začeli na podlagi preiskave UCLAF (enote za usklajevanje preprečevanja goljufij). Poleg tega je Sodišče prve stopnje odločilo v nasprotju z lastno sodno prakso, s katero je v preteklih letih priznalo, da stroški pravne pomoči niso enkratni.
SL Uradni list Evropske unije C 312/16

Tožba, vložena 25. septembra 2009 – Komisija Evropskih skupnosti proti Francoski republiki

(Zadeva C-383/09)

2009/C 312/26

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: O. Beynet in D. Recchia, zastopnika)

Tožena stranka: Francoska republika

Predloga tožeče stranke:

— Ugotovi naj se, da Francoska republika s tem, da ni sprejela programa ukrepov za strogo varstvo živalske vrste Cricetus cricetus (veliki hrček), ni izpolnila obveznosti iz člena 12(1)(d) Direktive 92/43/EGS o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (1);

— Francoski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Evropska komisija s tožbo toženi stranki očita, da ni vzpostavila – kot to zahtevajo določbe člena 12 Direktive 92/43/EGS – sistema strogega varstva živalske vrste Cricetus cricetus (veliki hrček) v Alzaciji, ki je naravno razmnoževališče te živalske vrste v Franciji.

Tožeča stranka trdi, da so štetja lukenj živali pokazala znaten upad njihovega števila v zadnjih letih, saj naj bi število lukenj iz 1167 leta 2001 prešlo na le 161 leta 2007. V teh okoliščinah naj bi tej ta živalski vrsti, ki jo ogrožajo neugodne kmetijske prakse in pritisk urbanizacije, grozilo izginotje v zelo kratkem času.

Komisija v tožbi priznava, da je tožena stranka te probleme upoštevala s sprejetjem ukrepov v zvezi z urbanizmom in kmetijskimi praksami, vendar naj ti ukrepi nikakor ne bi zadostovali.

Na eni strani naj bi namreč tri prednostna področja ukrepanja, ki so področja, na katera je osredotočen večji del prizadevanj za zaščito vrste, pomeni le zelo majhen del ozemlja, ki je njen naravni habitat, saj sta dve tretjini obstoječih lukenj zunaj teh področij, ta pa pomenijo le 2 % zemljišč, ki so ugodna za velikega hrčka. Da bi torej zagotovili ustrezno ozemeljsko pokritost za varstvo te vrste, bi morali za referenco vzeti vsaj navzočnost velikega hrčka leta 1990, in ne leta 2000.

Na drugi strani naj bi bili sami varstveni ukrepi nezadostni. Komisija v zvezi s tem očita zlasti pomanjkanje normativne jasnosti glede ponovnega pridobivanja območja hrčka. Nacionalni organi naj bi namreč razpolagali s preširoko diskrecijsko pravico pri odobritvi odstopanj pri izdelavi urbanističnih načrtov na ozemljih, kjer prebiva hrček in naj bi naj bi glede kompenzacijskih ukrepov za varstvo te vrste vladala velika negotovost.

(1) UL L 206, str. 7.
—

Ugotovi naj se, da Republika češka s tem, da v svoj nacionalni pravni red ni pravilno prenesla določb člena 10a, prvi, drugi in tretji odstavek, Direktive 85/337/EGS z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (1), iz različice, ki je razvidna iz Direktive Sveta 97/11/ES (2) in iz Direktive 2003/35/ES (3) Evropskega parlamenta in Sveta, ni izpolnila obveznosti iz člena 10a, prvi, drugi in tretji odstavek, te direktive;
1.

Ali je treba, če pri prenosu podjetja v smislu člena 1(1) Direktive 2001/23 (1) v prenesenem obratu, in sicer restavraciji institucije Skupnosti, dela veliko začasnih delavcev na podlagi okvirne pogodbe, sklenjene z različnimi agencijami za zagotavljanje začasnega dela, agencijo za zagotavljanje začasnega dela ali, podredno, institucijo, pod nadzorom in po navodilih katere so začasni delavci opravljali svoje delo, šteti za delodajalca odsvojitelja v smislu člena 2(1)(a) te direktive? Ali je, če niti agencije za zagotavljanje začasnega dela niti podjetja uporabnika ni mogoče šteti za delodajalca odsvojitelja, treba šteti, da začasni delavci ne morejo biti upravičeni do jamstev iz Direktive 2001/23?
—

Ugotovi naj se, da Republika Estonija s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Sveta 2004/113/ES (1) z dne 13. decembra 2004 o izvajanju načela enakega obravnavanja moških in žensk pri dostopu do blaga in storitev ter oskrbi z njimi, oziroma teh predpisov ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz člena 17 te direktive;
SL Uradni list Evropske unije C 282/25

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Nejvyšší správní soud (Republika Češka) 24. avgusta 2009 – Skoma-Lux sro proti Celní ředitelství Olomouc

(Zadeva C-339/09)

2009/C 282/43

Jezik postopka: češčina

Predložitveno sodišče

Nejvyšší správní soud (Republika Češka)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Skoma-Lux sro

Tožena stranka: Celní ředitelství Olomouc

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba blago z oznako „rdeče desertno vino Kagor VK“ v steklenicah s prostornino 0,75 litra in z vsebnostjo alkohola od 15,8 vol. % do 16,1 vol. %, kateremu sta bila med proizvodnjo dodana sladkor iz sladkorne pese in koruzni alkohol, pri čemer ti dve snovi ne izvirata iz svežega grozdja, uvrstiti pod tarifno številko 2204 ali tarifno številko 2206 kombinirane nomenklature carinske tarife?
SL Uradni list Evropske unije C 267/30

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Session (Scotland), Edinburgh (Združeno kraljestvo) 21. julija 2009 – The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs proti RBS Deutschland Holdings GmbH

(Zadeva C-277/09)

2009/C 267/53

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Court of Session (Škotska), Edinburgh

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Nasprotna stranka: RBS Deutschland Holdings GmbH

Vprašanja za predhodno odločanje

V okoliščinah, kot so podane v tej zadevi, ko

(a) je nemška hčerinska družba banke iz Združenega kraljestva kupila v Združenem kraljestvu avtomobile zaradi lizinga za te avtomobile za nepovezano družbo v Združenem kraljestvu in je za te nakupe plačala davek na dodano vrednost;

(b) so bile v skladu z upoštevno zakonodajo Združenega kraljestva dobave, ki se nanašajo na najem avtomobilov, obravnavane kot opravljanje storitev v Nemčiji, zato niso bile predmet davka na dodano vrednost v Združenem kraljestvu. Po nemškem pravu so bile te dobave obravnavane kot dobave blaga, opravljene v Združenem kraljestvu, zato niso bile predmet davka na dodano vrednost v Nemčiji. Posledično na te dobave ni bil obračunan davek na dodano vrednost v nobeni od teh držav članic;

(c) je banka iz Združenega kraljestva izbrala nemško hčerinsko družbo za lizingodajalca in določila trajanje pogodb o lizingu, da bi pridobila davčno ugodnost v smislu neobračunanega DDV na obroke lizinga:

1. Ali je treba člen 17(3)(a) Šeste direktive (1) (zdaj člen 169(a) Glavne direktive o DDV) razlagati tako, da omogoča davčnim organom Združenega kraljestva, da nemški hčerinski družbi ne dovolijo odbiti DDV, ki ga je v Združenem kraljestvu plačala pri nakupu teh avtomobilov?

2. Ali mora nacionalno sodišče pri odgovoru na prvo vprašanje razširiti svojo presojo tako, da upošteva možno uporabo načela prepovedi zlorabe?

3. Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen, ali bi bil odbitek vstopnega davka na nakup avtomobilov v nasprotju z namenom upoštevnih določb Šeste direktive in bi bil tako izpolnjen prvi pogoj za zlorabo, kot je opisan v točki 74 sodbe Sodišča v zadevi Halifax plc in drugi proti Customs & Excise Commissioners (C-255/02), če se med drugimi načeli upošteva načelo nevtralnosti obdavčitve?

4. Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen, ali bi moralo sodišče upoštevati, da je bistveni namen transakcij pridobiti davčno prednost – tako da je izpolnjen drugi pogoj za zlorabo, kot je opisan v točki 75 navedene sodbe Sodišča – če je pri poslovni transakciji med strankama, ki poslujeta kot medsebojno neodvisna subjekta, izbira nemške hčerinske družbe glede lizinga za vozila za stranko iz Združenega kraljestva in določitev pogojev pogodbe o lizingu opravljena zato, da bi se pridobila davčna prednost v smislu neobračunanega izstopnega davka na obroke lizinga?

(1) Šesta direktiva sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS) (UL L 145, str. 1).
SL Uradni list Evropske unije C 267/51

Tožba, vložena 22. septembra 2009 – Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Malti

(Zadeva C-376/09)

2009/C 267/85

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: A. Alcover San Pedro, E. Depasquale, zastopnika)

Tožena stranka: Republika Malta

Predlogi tožeče stranke:

— ugotovi naj se, da Republika Malta s tem, da ni razgradila protipožarnih sistemov in gasilnih aparatov, ki vsebujejo halone za nujno uporabo, na ladjah in da teh halonov ni zajela, ni izpolnila obveznosti iz člena 4(4)(v) Uredbe (ES) št. 2037/2000 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. junija 2000 o snoveh, ki tanjšajo ozonski plašč;

— Republiki Malti naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Iz člena 4(4)(v) in 16 Uredbe v povezavi s členom 2 Akta o pristopu je razvidno, da bi morala Republika Malta razgraditi protipožarne sisteme in gasilne aparate, ki vsebujejo halone, pred 1. majem 2004, razen za nujno uporabo iz Priloge VII k tej uredbi, in te halone zajeti z ustreznimi tehnologijami.

Ker ni nobenega podatka o tem, da je Republika Malta razgradila protipožarne sisteme in gasilne aparate, ki vsebujejo halone za nujno uporabo, na vseh ladjah s seznama, priloženega k odgovoru na pisni opomin, in te halone zajela, Komisija sklepa, da Republika Malta ni izpolnila obveznosti iz členov 4(4)(v) in 16 Uredbe.

(1) UL L 244, str. 1.
SL Uradni list Evropske unije C 267/43

Pritožba, ki jo je 26. avgusta 2009 vložil Victor Guedes – Indústria e Comércio, SA zoper sodbo Sodišča prve stopnje (osmi senat), razglašeno 11. junija 2009 v zadevi Guedes – Indústria e Comércio proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), Consorci de l'Espai Rural de Gallecs, T-151/08

(Zadeva C-342/09)

2009/C 267/75

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: Victor Guedes - Indústria e Comércio, SA (zastopnik: B. Braga da Cruz, odvetnik)

Drugi stranki v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), Consorci de l'Espai Rural de Gallecs

Predlogi pritožnice

— Sodba Sodišča prve stopnje z dne 11. junija 2009 v zadevi T-151/08 (Povezani zadevi: odločba R 986/2007-2 drugega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu z dne 16. januarja 2008; odločba oddelka za znamke Urada za usklajevanje na notranjem trgu z dne 27. aprila 2007, sprejeta v postopku z ugovorom št. B 828634) naj se razveljavi v skladu z upoštevnimi predpisi prava Skupnosti;

— zavrne naj se zahteva za registracijo znamke Skupnosti št. 3 710 597 v zvezi s proizvodi iz razredov 29 in 31;

— toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov postopka.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Oddelek za znamke UUNT je v odločbi štel, da so nekateri zadevni proizvodi enaki ali očitno sorodni, vendar je potrdil, da sta nasprotujoči si znamki različni, ne da bi pri tem preverilo ugled prejšnje znamke „GALLO“.

Drugi odbor za pritožbe je potrdil to odločbo in trdil, da sta zadevni znamki različni, tudi če bi bil ugled prejšnje znamke „GALLO“ ustrezno dokazan.

Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti je potrdilo ugotovitev odbora za pritožbe glede dejstva, da sta zadevni znamki različni s fonetičnega, grafičnega in pojmovnega vidika.

Pritožnica to ugotovitev izpodbija ker meni, da znamki GALLO in GALLECS označujeta proizvode, ki so enaki ali očitno sorodni in so podobni.

Obstaja namreč cela vrsta odločitev Sodišč Skupnosti, da znamke, katerim so skupni enaki začetni elementi, povzročajo zmedo, in zato ne morejo soobstajati na trgu.

Poleg tega je bilo upoštevano in ugotovljeno, da ima znamka GALLO ugled, na podlagi katerega ima na Portugalskem prejšnja znamka večji razlikovalni učinek.

Vendar pa obstaja dejanska možnost, da bi tožena stranka brez upravičenega razloga pridobila koristi zaradi ugleda prejšnje portugalske znamke pritožnice „GALLO“.

Pritožnica zato trdi, da so z izpodbijano sodbo kršene določbe iz člena 8(1)(b) in 5 Uredbe o znamki Skupnosti.
SL Uradni list Evropske unije C 233/10

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Commissione tributaria provinciale di Parma (Italija) 27. junija 2009 – Isabella Calestani proti Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma

(Zadeva C-292/09)

2009/C 233/17

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Commissione tributaria provinciale di Parma

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Isabella Calestani

Tožena stranka: Agenzia delle Entrate Ufficio di Parma

Vprašanje za predhodno odločanje

Da bi se lahko odločilo v sporu o glavni stvari, je treba odgovoriti na vprašanje, ali je člen 19(5) DPR št. 633/72 v nasprotju s pravom Skupnosti in z načelom nediskriminatornosti DDV ter zlasti ali je bila Šesta direktiva Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 pomanjkljivo prenesena v nacionalni pravni red v delu, v katerem ta ne predvideva pravice do odbitka DDV, ki so ga pri nabavah plačali subjekti, ki opravljajo oproščene transakcije.
—

Ugotovi naj se, da Irska, s tem da ni sprejela nacionalnih ukrepov za prenos členov 10 in 12 Uredbe (ES) št. 273/2004 (1), s tem da teh ukrepov v nasprotju s členom 16 te uredbe ni sporočila in s tem da ni sprejela nacionalnih ukrepov za prenos členov 26(3) in 31 Uredbe Sveta (ES) št. 111/2005 (2), ni izpolnila obveznosti iz Uredbe (ES) št. 273/2004 o predhodnih sestavinah pri prepovedanih drogah in Uredbe (ES) št. 111/2005 z dne 22. decembra 2004 o določitvi pravil za nadzor trgovine s predhodnimi sestavinami za prepovedane droge med Skupnostjo in tretjimi državami;
SL Uradni list Evropske unije C 220/18

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo 18. junija 2009 Naczelny Sąd Administracyjny (Republika Poljska) — Kronospan Mielec sp. z o.o. proti Dyrektor Izby Skarbowej w Rzeszowie

(Zadeva C-222/09)

2009/C 220/32

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Naczelny Sąd Administracyjny

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Kronospan Mielec sp. z o.o.

Tožena stranka: Dyrektor Izby Skarbowej w Rzeszowie

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba ureditev iz člena 9(2)(e) Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih — Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS) (UL L 145, 13.6.1977, str. 1, kot je bila spremenjena; v nadaljevanju: Šesta direktiva) oziroma iz člena 56(1)(c) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (v nadaljevanju Direktiva 2006/112/ES) ki zdaj ureja to področje, razlagati tako, da se v teh členih navedene storitve inženirjev, ki jih ti opravljajo za davčnega zavezanca, ki izvaja naročilo, v katerem so zajete te storitve, za prejemnika storitev s sedežem v drugi državi članici, obdavčijo v kraju, v katerem je sedež gospodarske dejavnosti prejemnika (naročnika) storitve ali njegova stalna poslovna enota, ali pa je treba domnevati, da se te storitve kot dejavnosti s področja znanosti v skladu s členom 9(2)(c), prva alinea, Šeste direktive (postal člen 52(a) Direktive 2006/112/ES) obdavčijo tam, kjer se dejansko opravijo, ob predpostavki, da gre pri teh storitvah za dela, ki zajemajo raziskovanje in merjenje emisij, ki so urejene v predpisih s področja varstva okolja, vključno z raziskavami v zvezi z emisijami ogljikovega dioksida (CO2) in trgovanjem z emisijami tega plina, s pripravo in nadzorom dokumentacije v zvezi s temi deli, analizo morebitnih virov onesnaženj, ki se izvajajo z namenom pridobivanja novih izkušenj in tehnoloških znanj, namenjenih proizvodnji novih materialov, proizvodov in naprav ter uporabi novih tehnoloških postopkov v produkcijskih procesih?
3)

Če je odgovor na prvo in drugo vprašanje nikalen, ali je treba člena 17 in 19 Direktive št. 98/71/ES razlagati tako, da lahko možnost, ki jo ima država članica, da samostojno določi obseg varstva in pogoje, pod katerimi se zagotavlja, zajema tudi možnost izključitve takega varstva v primerih, ko je tretja oseba brez dovoljenja imetnika avtorske pravice na modelih v državi že proizvedla in tržila proizvode, izdelane v skladu s temi modeli, če je taka izključitev določena za daljše obdobje (deset let)?
—

ugotovi naj se, da Helenska republika s tem, da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/24/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o hrambi podatkov, pridobljenih ali obdelanih v zvezi z zagotavljanjem javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev ali javnih komunikacijskih omrežij, in spremembi Direktive 2002/58/ES, oziroma v vsakem primeru, ker jih ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz te direktive,
SL Uradni list Evropske unije C 193/15

Tožba, vložena 16. junija 2009 — Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Malti

(Zadeva C-220/09)

2009/C 193/20

Jezik postopka: malteščina

Stranki

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: J. Aquilina, W. Wils, zastopnika)

Tožena stranka: Republika Malta

Predloga tožeče stranke:

— Ugotovi naj se, da Republika Malta s tem, da v nacionalno pravo ni pravilno prenesla priloge, navedene v členu 3(3), in tretjega stavka iz člena 5 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah, ni izpolnila svojih obveznosti iz Direktive 93/13/EGS;

— Republiki Malti naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija Evropskih skupnosti trdi, da Republika Malta v nacionalno pravo ni pravilno prenesla priloge, navedene v členu 3(3), in tretjega stavka iz člena 5 Direktive Sveta 93/13/EGS (v nadaljevanju: direktiva) in da torej ni izpolnila svojih obveznosti iz te direktive.

Komisija navaja, da ni nujno, da vsaka država sprejme novo zakonodajo za prenos direktive, vendar pa mora nacionalno pravo dejansko zagotavljati, da se direktiva v celoti izvaja, pravni položaj na podlagi nacionalnega prava mora biti dovolj natančen in jasen ter posamezniki morajo biti v celoti seznanjeni s svojimi pravicami in imeti možnost njihovega uveljavljanja pred nacionalnimi sodišči, če je to potrebno.

V zvezi s prilogo, navedeno v členu 3(3) direktive Komisija trdi, da je prenos te priloge v nacionalno pravo nujen in pomemben. Navaja, da čeprav je seznam iz priloge neizčrpen in ponazorilen, pa je vir informacij tako za nacionalne organe, pristojne za uporabo izvedbenih ukrepov, kot tudi za posameznike, na katere ti ukrepi vplivajo. Zato morajo države članice, da bi dosegle cilj, ki mu sledi direktiva, izbrati obliko in način prenosa, ki bosta zadostno zagotavljala, da se lahko javnost z njo seznani.

Komisija trdi, da Republika Malta ni sprejela ukrepov, ki bi zadostno zagotavljali obveščenost javnosti o seznamu iz priloge k direktivi, zlasti glede točk 1(a), (f), (g),(h) in glede točke 1(q) v celoti. Poleg tega Republika Malta ni navedla, da je bila priloga k direktivi v celoti povzeta v pripravljalna dela za zakon, s katerim je bila direktiva prenesena, pripravljalna dela pa so v skladu z malteško pravno tradicijo pomembna pomoč pri razlagi zakonov. Poleg tega ni bilo navedeno, da bo javnost o tem obveščena na drug način.

V zvezi s prenosom tretjega stavka člena 5 direktive v nacionalno pravo Komisija trdi, da je prenos tega stavka v malteško pravo nujen in pomemben, ker je pravilo iz tega stavka zavezujoča pravna določba, ki daje potrošnikom več pravic in zaščite ter pomaga pri opredelitvi cilja, ki mu sledi direktiva.