SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

NIILA JÄÄSKINENA,

predstavljeni 6. februarja 2013 ( 1 )

Zadeva C‑373/11

Panellinios Sindesmos Viomikhanion Metapiisis Kapnou

proti

Ipourgos Ikonomias kai Ikonomikon

in

Ipourgos Agrotikis Anaptixis kai Trofimon

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Simvoulio tis Epikratias (Grčija))

„Uredba (ES) št. 1782/2003 — Člen 69 — Veljavnost — Uredba (ES) št. 795/2004 — Člen 48 — Skupna kmetijska politika — Dodatna plačila za posebne vrste kmetovanja in kakovostno proizvodnjo — Izvajanje s strani države članice — Diskriminacija — Členi 2 ES, 32 ES, 33 ES in 34 ES“

I – Uvod

1. V obravnavani zadevi Simvoulio tis Epikratias (grški državni svet) sprašuje o veljavnosti člena 69 Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 (v nadaljevanju: Uredba št. 1782/2003), ( 2 ) s katerim je državam članicam dovoljeno, da v prehodnem obdobju prosto določijo odstotek zadrževanja (med 0 % in 10 % nacionalne zgornje meje sredstev) zaradi plačevanja dodatnih plačil za posebne vrste kmetovanja in kakovostno proizvodnjo.

2. V bistvu se vprašanje nacionalnega sodišča nanaša na meje, znotraj katerih lahko zakonodajalec Evropske unije prenese izvajanje skupne kmetijske politike (v nadaljevanju: SKP) na države članice. Države članice so glede tobačnega sektorja različno pristopile k uvedbi shem enotnega plačila in določanju odstotkov zadrževanja za dodatna plačila iz Uredbe št. 1782/2003.

3. To je očitno ena bistvenih lastnosti reforme SKP, ki se je začela že s sprejetjem tako imenovane Agende 2000 ( 3 ) na srečanju Evropskega sveta 26. marca 1999 v Berlinu. Med glavnimi cilji te reforme sta bila v bistvu racionalizacija in poenostavitev veljavnih predpisov Evropske unije ob hkratni večji decentralizaciji izvajanja politike, pri čemer bi bila državam članicam in njihovim regijam dodeljena širša diskrecijska pravica. ( 4 )

II – Pravni okvir

A – Pravo Evropske Unije

4. Člen 64(1) in (2) Uredbe št. 1782/2003 določa: „1. Država članica se lahko najkasneje do 1. avgusta 2004 odloči, da bo na nacionalni ali regionalni ravni uporabila shemo enotnega plačila, predvideno v poglavjih 1 do 4, pod pogoji, določenimi v tem oddelku. 2. Glede na izbiro, ki jo opravi vsaka država članica, Komisija v skladu s postopkom iz člena 144(2) določi zgornjo mejo za vsako od neposrednih plačil, navedenih v členih 66, 67, 68 in 69, v tem zaporedju. Ta zgornja meja je enaka sestavini vsake vrste neposrednega plačila v nacionalnih zgornjih mejah, navedenih v členu 41, ki se pomnoži z odstotki znižanja, ki ga uporabijo države članice v skladu s členi 66, 67, 68 in 69. Celotni znesek določenih zgornjih mej se odšteje od nacionalnih zgornjih mej iz člena 41 v skladu s postopkom iz člena 144(2). […]“

5. Člen 69 Uredbe št. 1782/2003 določa: „Države članice lahko zadržijo do 10 % sestavine nacionalnih zgornjih mej, navedenih v členu 41, ki ustreza vsakemu sektorju Priloge VI. […] V tem primeru in v okviru zgornje meje, določene v skladu s členom 64(2), zadevna država članica vsako leto izplača dodatno plačilo kmetom v sektorju ali sektorjih, na katere se nanaša zadrževanje. Dodatno plačilo se odobri za posebne vrste kmetovanja, ki so pomembne za zaščito in izboljšanje okolja ali za izboljšanje kakovosti in trženja kmetijskih proizvodov, pod pogoji, ki jih določi Komisija v skladu s postopkom iz člena 144(2).“

6. Z Uredbo (ES) št. 795/2004 (v nadaljevanju: Uredba št. 795/2004) ( 5 ) je Komisija sprejela pravila za izvajanje sheme enotnega plačila, predvidene v Uredbi št. 1782/2003.

7. V členu 48 Uredbe št. 795/2004 je določeno: „1. Dodatno plačilo v skladu s členom 69 Uredbe (ES) št. 1782/2003 se dodeli brez poseganja v člen 37(3) Uredbe (ES) št. 1257/1999 in njena izvedbena pravila pod pogoji iz odstavkov 2 do 6 tega člena. 2. Plačilo prejmejo samo kmetje v smislu člena 2(a) Uredbe (ES) št. 1782/2003 ne glede na to, ali so vložili zahtevek za shemo enotnega plačila in ali že imajo pravice do plačil. 3. ‚V sektorju ali sektorjih, ki jih prizadeva zadrževanje‘ pomeni, da plačilo lahko načelno zahtevajo vsi kmetje, ki ob oddaji zahtevka za dodatno plačilo pod pogoji, predvidenimi v tem členu, proizvajajo proizvode, ki jih pokriva sektor ali sektorji, navedeni v Prilogi VI Uredbe (ES) št. 1782/2003. 4. Če se plačilo nanaša na vrste kmetijske dejavnosti ali na ukrepe za izboljšanje kakovosti oziroma trženja, ki se ne nanašajo na določeno proizvodnjo ali pa se proizvodnja ne more neposredno razvrstiti v en sektor, se plačilo lahko zagotovi pod pogojem, da se zadrževanje izvede v vseh sektorjih, navedenih v Prilogi VI Uredbe (ES) št. 1782/2003, in samo kmetje, ki sodijo v enega izmed sektorjev v navedeni prilogi, so lahko udeleženi v shemi. 5. Pri uporabi člena 69 Uredbe (ES) št. 1782/2003 na regionalni ravni se zadrževanje lahko izračuna na podlagi deleža plačil zadevnih sektorjev v zadevni regiji. Države članice določijo regijo na ustrezni teritorialni ravni v skladu z objektivnimi merili in na način, ki zagotavlja enako obravnavo kmetov ter preprečuje motnje trga in konkurence. 6. Zadevne države članice sporočijo podatke o plačilu, ki ga nameravajo odobriti, ter zlasti pogoje za upravičenost in zadevne sektorje najpozneje do 1. avgusta v letu pred prvim letom izvajanja sheme enotnega plačila. Morebitne spremembe sporočil iz prvega pododstavka je treba opraviti najpozneje do 1. avgusta zadevnega leta in veljajo za naslednje leto. Takoj se sporočijo Komisiji skupaj z objektivnimi merili, ki utemeljujejo te spremembe. Vendar država članica ne sme spreminjati zadevnih sektorjev niti odstotka zadrževanja.“

8. Uredba št. 1782/2003 je bila razveljavljena z Uredbo Sveta (ES) št. 73/2009 (v nadaljevanju: Uredba št. 73/2009). ( 6 )

B – Nacionalno pravo

9. Uredbi št. 1782/2003 in št. 795/2004 sta bili v nacionalno pravo preneseni z dvema medministrskima odredbama ministra za gospodarstvo in finance in ministra za razvoj kmetijstva in prehrano: medministrsko uredbo št. 292464 z dne 9. avgusta 2005 (v nadaljevanju: medministrska odredba iz leta 2005), ( 7 ) s katero so bili na splošno določeni dodatni administrativni ukrepi za izračun števila in vrednosti pravic upravičencev do enotnega plačila, in medministrsko uredbo št. 49143 z dne 8. avgusta 2006 (v nadaljevanju: medministrska odredba iz leta 2006), ( 8 ) s katero so bili posebej določeni ukrepi (postopki za odobritev, odobreni zneski, utemeljitev plačila) za dodatno plačilo (zadrževanje za kakovost) v tobačnem sektorju.

10. V členu 16 in prilogi I medministrske odredbe iz leta 2005 je bilo določeno, da znaša odstotek plačila (zadrževanja za kakovost) za tobak 2 %.

III – Spor v postopku v glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

11. Panellinios Sindesmos Viomikhanion Metapiisis Kapnou (vsehelensko združenje za tobačno predelovalno industrijo; v nadaljevanju: združenje) je novembra 2006 pred Simvoulio tis Epikratias zahtevalo razveljavitev medministrske odredbe iz leta 2006. V okviru tega postopka je združenje izpodbijalo tudi zakonitost medministrske odredbe iz leta 2005. Po navedbah združenja sta bili obe medministrski odredbi nezakoniti, ker sta pomenili izvajanje določb člena 69 Uredbe št. 1782/2003, ki je bil sam po sebi nezakonit, ker je bil v nasprotju z več določbami pogodb Evropske unije.

12. Simvoulio tis Epikratias, ki ni prepričano glede veljavnosti člena 69 Uredbe št. 1782/2003, je v navedenih okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je določba člena 69 Uredbe št. 1782/2003 – ki jo je treba razlagati tako, da državam članicam dovoljuje, da določijo različne odstotke zadrževanja za dodatno plačilo proizvajalcem v okviru zgornje meje 10 % sestavine nacionalnih zgornjih mej iz člena 41 – ob upoštevanju meril, določenih v tretjem odstavku tega člena, združljiva, ker omogoča tako diferenciacijo odstotka zadrževanja, z določbami iz členov 2 ES, 32 ES in 34 ES ter s cilji zagotavljanja stalne ravni dohodka in ohranjanja podeželja?“

13. Združenje, Helenska republika, Svet Evropske unije in Evropska komisija so predložili pisna stališča. Vsi so se udeležili tudi obravnave 21. novembra 2012.

IV – Presoja

A – Uvodne ugotovitve

14. Z Uredbo št. 1782/2003 so bila določena skupna pravila za sheme neposrednih podpor v SKP in nekatere sheme podpor za kmete ter spremenjenih več predhodnih uredb. Bila je med glavnimi pravnimi akti za preoblikovanje SKP, katerega cilj je bil povečanje konkurenčnosti kmetijskega sektorja, pospeševanje tržno usmerjenega, trajnostnega kmetijstva in krepitev politike razvoja podeželja. ( 9 )

15. Z Uredbo št. 1782/2003 je bilo v bistvu po eni strani določeno postopno znižanje zneskov neposrednih plačil kmetom do leta 2012 (člen 11) in po drugi uvedena shema enotnega plačila (členi od 33 do 71).

1. Obseg in predmet obravnavanega predloga za sprejetje predhodne odločbe

16. Na začetku je treba razjasniti uporabo ratione temporis predpisov Evropske unije, ki so pomembni za obravnavano zadevo. Čeprav se nekatere stranke, ki so predložile stališča, v svojih utemeljitvah sklicujejo na določene določbe pogodb Evropske unije, kot veljajo sedaj, je dejansko stanje tega postopka nastalo pred začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe. Poleg tega je bila Uredba št. 1782/2003, kot sem že navedel, razveljavljena pred tem datumom, čeprav se je izvajala tudi potem. Glede na navedeno menim, da je pravilen pravni okvir te zadeve tako pravo Evropske unije, kakršno je bilo v veljavi ob vložitvi tožbe pred nacionalnim sodiščem.

17. Glede na navedeno in kot bom pozneje natančneje pojasnil, menim, da spremembe, uvedene z Lizbonsko pogodbo, ne vplivajo bistveno na pravno presojo te zadeve. Določbe pogodb, ki veljajo sedaj, so v bistvu enake prejšnjim ali pa so zgolj kodifikacija pravnih načel, ki so bila potrjena s sodno prakso ali izrecno določena v drugih predpisih.

18. Dejstvo, da sta bili Uredbi št. 1782/2003 in št. 795/2004 medtem razveljavljeni, prav tako nima nobenega vpliva na obravnavano zadevo. Kot je v svojem predlogu za sprejetje predhodne odločbe navedlo predložitveno sodišče in je v svojih stališčih potrdila Komisija, se je člen 69 Uredbe št. 1782/2003 na dan vložitve zadeve pred nacionalnim sodiščem (13. novembra 2006) še vedno izvajal, še zlasti pa so se vse do junija 2010 izvrševala plačila, predvidena s tem členom.

19. Kot drugo poudarjam, da se vse stranke strinjajo, da se ta predlog za sprejetje predhodne odločbe ne nanaša na združljivost ukrepov, ki jih je grška vlada sprejela za izvajanje Uredb št. 1782/2003 in št. 795/2004, s pravom Evropske unije in zlasti ne na zakonitost medministrskih odredb iz leta 2005 in 2006. Predložitveno sodišče dejansko ne sprašuje Sodišča o razlagi zakonske določbe Evropske unije, ampak o njeni veljavnosti.

20. Glede na navedeno v tem postopku ne gre za vprašanje, ali so grški organi pravilno uporabili zadevne predpise Evropske unije. Zato se bom v svoji pravni presoji osredotočil samo na veljavnost člena 69 Uredbe št. 1782/2003.

21. Kot tretje je koristno spomniti, da je pristojnost Evropske unije na področju kmetijstva po svoji naravi deljena pristojnost. V novem členu 4(2)(d) PDEU je kmetijstvo navedeno med področji, za katera velja deljena pristojnost med Evropsko unijo in njenimi državami članicami. Med pravnimi teoretiki so potekale razprave, in to temeljite, ali je bilo z Lizbonsko pogodbo v zvezi s tem kaj spremenjeno in v kakšnem obsegu. ( 10 ) Vendar navedeno po mojem mnenju samo po sebi ni upoštevno, ker imajo države članice v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča iz časa pred Lizbonsko pogodbo na področjih, ki so vključena v skupno ureditev trga, preostalo zakonodajno pristojnost glede položajev, ki niso urejeni s predpisi Evropske unije, ali kadar so jim s temi predpisi izrecno podeljena izvedbena pooblastila. ( 11 )

22. V obravnavani zadevi ni nepomembno, da je kmetijska politika področje, na katerem so tako Evropska unija kot države članice pristojne izdajati zakonodajne in sprejemati pravno zavezujoče akte. ( 12 ) Pristojnosti Evropske unije na takem področju se, kot je izhajalo iz prejšnjega člena 5 ES (ki je po vsebini nadomeščen s členom 5 PEU), dejansko izvajajo v skladu z načelom subsidiarnosti. Zato Evropska unija na področjih, ki niso v njeni izključni pristojnosti, ukrepa le, če in kolikor države članice ne morejo zadovoljivo doseči ciljev predlaganih ukrepov in se ti lahko lažje dosežejo na ravni Evropske unije.

23. Pomembno je, da je prenos pristojnosti za izvajanje predpisov Evropske unije na nacionalne oziroma, odvisno od primera, regionalne ali lokalne organe dovoljen tudi na področjih izključne pristojnosti. ( 13 ) Vendar ima tak prenos lahko celo večji pomen, če se opravi na področjih, za katere velja deljena pristojnost. Seveda mora biti tudi v okviru teh področij odločitev o tem, ali in glede česa naj zakonodajalec Evropske unije prenese izvajanje na nacionalne organe, v skladu z načelom subsidiarnosti.

24. Zato ni mogoče dvomiti v to, da so na področju kmetijstva države članice še vedno ohranile določene pristojnosti za ukrepanje poleg Evropske unije. Še zlasti imajo organi držav članic možnost in dolžnost ukrepati, kadar to zahteva Evropska unija zaradi uveljavitve ali izvajanja zakonodaje Evropske unije na tem področju. ( 14 ) V zvezi s temi vprašanji bi še opozoril na sklepne predloge generalne pravobranilke V. Trstenjak v zadevi Horvath, v katerih je poudarila, da decentralizirano in diferencirano oblikovanje predpisov v okviru SKP ni samo po sebi neskladno z upoštevnimi načeli pogodb Evropske unije. ( 15 )

25. Zato se lahko vprašanje veljavnosti, ki je bilo postavljeno v obravnavanem primeru, nanaša le na način izvedbe takega prenosa na podlagi člena 69 Uredbe št. 1782/2003, s tem da je državam članicam dodeljena določena diskrecijska pravica za izvedbo dodatnih plačil v okviru reforme SKP.

2. Ločitev pomoči od proizvodnje

26. Med drugim je za to reformo bistvena tako imenovana nevezanost neposredne pomoči kmetom; razen izjemoma, plačila niso več vezana na določeno proizvodnjo. Zaradi tega kmetje prejmejo neposredna plačila, katerih višina ni odvisna od, na primer, vrste pridelka ali količine pridelanih proizvodov.

27. Posebej navajam nevezanost zato, ker so zatrjevani negativni učinki na grško tobačno industrijo, ki jih združenje očita – če obstajajo – po mojem mnenju posledica uveljavitve nevezanosti za tobak in ne posledica ukrepa iz člena 69 Uredbe št. 1782/2003.

28. V utemeljitvah združenja, s katerimi izpodbija veljavnost člena 69 Uredbe št. 1782/2003, je poudarek na tem, da je zakonodajalec Evropske unije določil preširoko polje proste presoje za nacionalne organe. Dovoljenje zakonodajalca EU nacionalnim organom, da v okviru meje 10 % prosto določijo odstotek nacionalne zgornje meje za zadržanje in uporabo za dodatna plačila, naj ne bi bilo združljivo z nekaterimi osnovnimi načeli SKP in naj bi povzročalo nedovoljeno izkrivljanje konkurence. Glavni razlog za to naj bi bil, da se zaradi navedenega polja proste presoje ni mogoče izogniti položaju, da posamezne države članice določijo različen odstotek nacionalne zgornje meje. Zaradi tega bi proizvajalci tobaka iz različnih držav članic prejeli različne zneske dodatnih plačil. Posledično naj bi proizvodnja tobaka v Grčiji izrazito upadla.

29. Ta obrazložitev, kot je v svojih pisnih stališčih pravilno opozorila grška vlada, je očitno nepravilna, saj izhaja iz napačne predpostavke. Čeprav bi iz izraza „dodatna plačila“ lahko izhajalo drugače, ta plačila niso plačila poleg najvišjega možnega zneska plačil, ki ga je mogoče izplačati v obliki neposrednih plačil. Preprosto povedano, s členom 69 Uredbe št. 1782/2003 je bilo državam članicam dovoljeno, da znesek celotne pomoči, do katere so kmetje upravičeni, namesto v obliki neposrednih plačil plačajo delno kot neposredna plačila in delno kot dodatna plačila. Člen 69 izhaja iz zamisli, da bi se države članice lahko odločile, če bi želele, da nekoliko znižajo neposredna plačila za vse proizvajalce do 10 % in tako sproščena sredstva uporabijo za omejena dodatna plačila kmetom z določenimi posebnostmi. ( 16 )

30. Vendar ta delitev zneska pomoči med neposredna plačila in morebitna dodatna plačila nikakor ne vpliva na skupni znesek plačil proizvajalcem, če se nacionalne zgornje meje ne spremenijo. ( 17 ) Na primer, za sektor, ki prejme pomoč, z ekonomskega vidika ni razlike, če se 98 % določenega zneska, ki ustreza nacionalni zgornji meji sredstev, razporedi na neposredna plačila in 2 % tega zneska na dodatna plačila, ali če se ga 90 % razporedi na neposredna plačila in 10 % na dodatna plačila, čeprav bi to vplivalo na razporeditev pomoči v sektorju.

31. To še posebej velja za Grčijo, ker je grška vlada menila, da pogoje za dodelitev dodatnih plačil izpolnjujejo vsi proizvajalci tobaka na njenem ozemlju, in so zato ta plačila prejeli isti proizvajalci, ki bi te zneske sicer prejeli v okviru neposrednih plačil, če dodatnih plačil ne bi bilo.

32. Zato se mi zdijo utemeljitve združenja napačne. Očitana izkrivljanja konkurence ali upad proizvodnje tobaka očitno niso posledica izpodbijanega ukrepa. To je na obravnavi potrdil, čeprav posredno, predstavnik združenja.

33. Pravzaprav se mi zdi, da nasprotujejo nevezanosti pomoči kmetom, in sicer iz dveh razlogov. Prvič, zaradi delnega izvajanja nevezanosti, ki je bilo dovoljeno s členom 64 Uredbe št. 1782/2003, naj bi bili proizvajalci v različnih državah članicah različno obravnavani. Drugič, proizvajalci tobaka naj bi zaradi nevezanosti izgubili interes za nadaljnjo pridelavo tega proizvoda, zaradi česar naj bi upadla proizvodnja tobaka v Grčiji, to pa naj bi škodilo interesom grške tobačno predelovalne industrije, ki jo zastopa združenje.

34. Kakorkoli, v obravnavani zadevi ni pomembno, ali so ti očitki utemeljeni, ker sama nevezanost ali njeno delno izvajanje v skladu s členom 64 Uredbe št. 1782/2003 nista predmet tega postopka. Poleg tega so trditve združenja glede tega očitno brezpredmetne. Cilj SKP ni jamčiti, da se proizvodnja določenega kmetijskega proizvoda ohrani nespremenjena več let. Pravzaprav bi pred reformo SKP in po njej lahko veljalo ravno nasprotno. ( 18 )

35. Dalje, v skladu z uvodno izjavo 28 Uredbe št. 1782/2003 enotno plačilo ne bi smelo biti pogojeno s proizvajanjem kateregakoli določenega proizvoda, da bi se kmetje lahko svobodno odločali o tem, kaj bodo pridelovali na svoji zemlji.

36. Ker sem s tem pojasnil obseg obravnavanega predloga za sprejetje predhodne odločbe, bom v nadaljevanju preizkusil veljavnost člena 69 Uredbe št. 1782/2003. V zvezi s tem ugotavljam, da Simvoulio tis Epikratias dvomi o združljivosti navedene določbe s pravom Evropske unije zgolj zaradi treh ločenih razlogov: (i) člena 34 ES v povezavi s členom 2 ES; (ii) člena 32 EC, ter (iii) ciljev „zagotavljanja stalne ravni dohodka“ in „ohranjanja podeželja“. Vendar je tudi združenje v stališčih, ki jih je predložilo Sodišču, navedlo določene dodatne utemeljitve v potrditev svoje trditve, da sporna določba ni veljavna.

37. Najprej bom preizkusil morebitne razloge za neveljavnost, navedene v odločbi predložitvenega sodišča. Nato bom obravnaval dodatne utemeljitve, ki jih je predložilo združenje, kolikor se dovolj navezujejo na pomisleke predložitvenega sodišča. Vendar pa menim, da Sodišču v sodbi ni treba obravnavati trditev, navedenih pred Simvoulio tis Epikratias, ki jih je to že zavrnilo.

B – Morebitni razlogi za neveljavnost

1. Člena 2 ES in 34 ES

38. Simvoulio tis Epikratias v bistvu Sodišče sprašuje o združljivosti člena 69 Uredbe št. 1782/2003 s členom 34 ES (sedaj člen 40 PDEU) v povezavi s členom 2 ES (sedaj člen 3 PEU), s katerima se vzpostavlja skupni trg za kmetijske proizvode. ( 19 )

39. Po navedbah združenja se z uporabo člena 69 Uredbe št. 1782/2003 povzroča izkrivljanje konkurence med proizvajalci enakih izdelkov v različnih državah članicah, ker so zaradi nje proizvajalci v državi članici, ki je določila nizek odstotek zadrževanja, v manj ugodnem položaju kot proizvajalci v drugi državi članici, v kateri je bil ta odstotek določen na višji ravni. To naj bi tudi povzročilo diskriminacijo med proizvajalci in potrošniki v različnih državah članicah.

40. Na začetku bi opozoril, da je člen 34(2) ES, ki prepoveduje vsakršno diskriminacijo v okviru SKP, zgolj poseben izraz splošnega načela enakosti, ki zahteva, da se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in da se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je tako razlikovanje objektivno utemeljeno. ( 20 ) Zakonodajalec Evropske unije je v Uredbi št. 1782/2003 ob upoštevanju tega načela sprejel več določb, s katerimi naj bi se zagotavljalo različno obravnavanje tistih položajev, v katerih so potrebna posebna pravila, ker gre za poseben proizvod ( 21 ) ali geografsko področje ( 22 ).

41. Če se sedaj vrnem na utemeljitve združenja, lahko že takoj na začetku povem, da me ne prepričajo, in sicer iz razlogov, ki sem jih že pojasnil. V vseh državah se celoten znesek plačil kmetom v sektorju v bistvu ohranja na enaki ravni ne glede na to, ali so se nacionalni organi odločili, da izkoristijo možnost, ki jim je bila ponujena s členom 69 Uredbe št. 1782/2003, da uvedejo dodatna plačila, in če so jo izkoristili, ne glede na raven zadrževanja, ki so jo v ta namen določili. Bistvene razlike bi lahko nastale zgolj zaradi razdelitve v posamezni državi, čeprav v grškem sektorju pridelave tobaka ni tako, in sicer s tem, da bi nekateri proizvajalci prejeli le neposredna plačila, medtem ko bi drugi prejeli tudi dodatna plačila.

42. Vsekakor pa menim, da bi bila očitana razlika v obravnavanju, ki bi izhajala iz izvajanja izpodbijane določbe, objektivno upravičena in zato ne bi pomenila diskriminacije, ki je s pravom Evropske unije prepovedana, niti ne bi povzročila nikakršnega nedovoljenega izkrivljanja konkurence.

43. V zvezi s prvim vidikom bi poudaril, da je Sodišče že odločilo, da tega, da bi sprejetje ukrepa v okviru skupne ureditve trga različno vplivalo na določene proizvajalce zaradi njihove posebne proizvodnje ali krajevnih razmer, ni mogoče šteti za diskriminacijo, ki je s Pogodbo prepovedana, če je ta ukrep določen na podlagi objektivnih meril, ki so prilagojena celotnemu delovanju skupne ureditve trga. ( 23 ) Prav tako je Sodišče potrdilo, da primerjava položaja v različnih državah članicah ni vedno mogoča, in da lahko to utemeljuje razlike v upoštevni zakonodaji glede te države članice ali določenih proizvajalcev na njenem ozemlju. ( 24 )

44. Nazadnje, Sodišče je v že navedeni sodbi Horvath najprej navedlo svojo ustaljeno sodno prakso, ( 25 ) v skladu s katero prepoved diskriminacije, ki je splošno načelo prava Evropske unije, ne velja za morebitne primere različnega obravnavanja, ki lahko, glede na državo članico, izhajajo iz razlik med predpisi različnih držav članic, če ti predpisi na vse osebe, za katere se uporabljajo, vplivajo enako. Drugič, na podlagi navedene sodne prakse je sklenilo, da – če ustavna ureditev države članice določa, da imajo različni organi decentralizirane državne uprave zakonodajno pristojnost – samo dejstvo, da ti organi sprejmejo različne standarde v okviru SKP, ne pomeni diskriminacije, ki je v nasprotju s pravom Evropske unije. ( 26 )

45. Menim, da v okoliščinah obravnavane zadeve ni razloga, da se ta načela ne bi upoštevala. Še zlasti sem prepričan, da se v obravnavani zadevi lahko smiselno uporabi obrazložitev Sodišča v sodbi Horvath. Zgolj to, da je bilo v sodbi Horvath drugačno obravnavanje posledica zakonodaje, ki jo je vsaka država članica samostojno sprejela zaradi izvajanja predpisov Evropske unije, medtem ko naj bi bilo v obravnavani zadevi logična posledica polja proste presoje, ki jo je zakonodajalec Evropske unije za tako izvajanje izrecno prepustil organom držav članic, po mojem mnenju ne utemeljuje drugačnega sklepa.

46. V zvezi z drugim vidikom glede izkrivljanj konkurence bi poudaril, da je Sodišče v skladu z ustaljeno sodno prakso v sodbi Vodafone odločilo, da „[mora imeti] zakonodajalec Skupnosti v okviru izvajanja njegovih pristojnosti široko diskrecijsko pravico na področjih, na katerih se njegovo delovanje nanaša tako na politične kot na gospodarske ali socialne izbire in na katerih je dolžan podati kompleksne presoje in ocene. […] Toda zakonodajalec Skupnosti je kljub taki pristojnosti dolžan svojo izbiro utemeljiti na objektivnih merilih. V okviru presoje omejitev, vezanih na različne mogoče ukrepe, mora tudi preučiti, ali cilji sprejetega ukrepa upravičujejo negativne gospodarske posledice, celo precejšnje, za posamezne operaterje.“ ( 27 )

47. Čeprav bi z zadevnim ukrepom nastale določene škodljive posledice za proizvajalce, pa v obravnavanem primeru po mojem mnenju nikakor ni mogoče sklepati, da zakonodajalec Evropske unije svoje odločitve, da državam članicam dodeli določeno diskrecijsko pravico pri izvajanju člena 69 Uredbe št. 1782/2003, ni sprejel na podlagi prepričljivih in objektivnih razlogov, ali da teh škodljivih posledic ne bi bilo, na primer, mogoče opravičiti s ciljem zagotoviti nemoten prehod med obema sistemoma SKP ali s ciljem zagotoviti pomoč, prilagojeno nacionalnim razmeram ali potrebam.

48. V zvezi s tem opozarjam, da so v uvodnih izjavah 33 in 34 Uredbe št. 1782/2003 pojasnjeni razlogi, zaradi katerih je zakonodajalec Evropske unije uvedel določena posebna pravila glede regijskega in neobveznega izvajanja, zlasti člen 69 te uredbe. Poleg tega združenje ni navedlo nobenega razloga, zaradi katerega bi lahko resno podvomili o ciljih, ki jim je zakonodajalec sledil, ter o logiki in merilih, na katera se je oprl pri pripravi teh predpisov.

2. Člen 32 ES

49. Združenje v bistvu tudi trdi, da je člen 69 Uredbe št. 1782/2003 v nasprotju s členom 32 ES ( 28 ) (postal člen 38 PDEU). In to zato, ker naj bi bila s tem, ko je državam članicam dovoljeno, da svobodno in brez upoštevanja meril ali pogojev same določijo odstotek zadrževanja v okviru nacionalne zgornje meje sredstev, s katerimi bodo razpolagale za pomoč proizvodu, ki je – tako kot surovi tobak – predmet skupne ureditve trga, v bistvu razveljavljena skupna ureditev trga za ta proizvod. Z drugimi besedami, zaradi člena 69 Uredbe št. 1782/2003 naj bi bila kmetijska politika v bistvu „ponovno nacionalizirana“ in naj bi se s tem obšlo temeljna načela, ki urejajo notranji trg in SKP.

50. Ta trditev me ne prepriča. Po mojem mnenju ni verjetno, da bi lahko bilo zaradi diskrecijske pravice, ki je bila dana organom držav članic v zvezi z možnim dodeljevanjem dodatnih plačil in s tem povezanim odstotkom zadrževanja v okviru 10 % nacionalne zgornje meje sredstev, razvrednoteno katerokoli temeljno načelo SKP ali notranjega trga.

51. Ravno nasprotno, dodelitev določenega polja proste presoje nacionalnim organom za določitev ukrepov, ki bi bili v občutljivem obdobju evropskih kmetijskih trgov primerni za zagotovitev nemotenega prehoda na nov sistem, se mi zdi popolnoma združljiva s pravnim načelom, ki je danes zajeto v členu 39(2) PDEU. V skladu s to določbo mora zakonodajalec med drugim upoštevati „posebno naravo kmetijske dejavnosti, ki je posledica socialne strukture kmetijstva ter strukturnih in naravnih neskladij med različnimi kmetijskimi regijami“. Potreba po tem, da se državam članicam dovoli taka diskrecijska pravica, je dejansko poudarjena v uvodni izjavi 33 Uredbe št. 1782/2003.

52. Na podlagi navedenega menim, da stališča, da nacionalni organi lažje sprejemajo odločitve v zvezi z, na primer, odstotkom zadrževanja zaradi dodatnih plačil ali določitvijo posebnih vrst kmetovanja na njenem ozemlju, ki ta plačila potrebujejo, ni mogoče šteti za očitno napačnega. To ne pomeni „ponovne nacionalizacije“ SKP, ampak zgolj omejeni prenos pooblastil za izvajanje določenih predpisov, ki so po mnenju zakonodajalca Evropske unije za to primerni, na nacionalne organe, v obdobju prehoda od stare SKP na njeno prenovljeno različico.

53. V celotni shemi reforme, ki je bila uvedena z Uredbo št. 1782/2003, bi lahko veljalo, da je člen 69 drugotnega pomena. Z njim je bila zgolj uvedena možnost, da se neposredna plačila dopolnijo z določenimi omejenimi dodatnimi plačili. V zvezi s to možnostjo je bilo tudi določenih več postopkovnih in vsebinskih zahtev, opredeljenih v samem členu 69 in v členu 48 Uredbe št. 795/2004.

54. Natančneje, v členu 48 Uredbe št. 795/2004 so bila določena pomembna jamstva, ker je bilo z njim državam članicam naloženo, da odločajo v skladu z objektivnimi merili in „na način, ki zagotavlja enako obravnavo kmetov ter preprečuje motnje trga in konkurence“. S to določbo je bilo tudi Komisiji dano pooblastilo za natančen nadzor nad tem, kako organi države članice izvajajo dodatna plačila, s tem, da jim je bilo naloženih več obveznosti obveščanja. ( 29 )

55. Pooblastila, ki so jih na podlagi člena 69 Uredbe št. 1782/2003 izvajale države članice, so bila torej vnaprej omejena in predmet naknadnega nadzora.

56. Glede na navedeno menim, da člen 69 Uredbe št. 1782/2003 ni v nasprotju s členom 32 ES.

3. Cilja „zagotavljanja stalne ravni dohodka proizvajalcev“ in „ohranjanja podeželja“

57. Nacionalno sodišče tudi sprašuje, ali sta s členom 69 Uredbe št. 1782/2003 kršena cilja „zagotavljanja stalne ravni dohodka proizvajalcev“ in „ohranjanja podeželja“. Združenje pravzaprav ugovarja, da zaradi sporne določbe kmetom ni zagotovljena stalna raven dohodka, zaradi česar naj bi izrazito upadla proizvodnja tobaka in se opuščala kmetijska zemljišča.

58. Kar zadeva prvi cilj, ki ga navaja nacionalno sodišče, domnevam, da se je sodišče želelo sklicevati na cilj iz člena 33(1)(b) ES (postal člen 39(1)(b) PDEU) „zagotoviti primerno življenjsko raven kmetijske skupnosti“.

59. V zvezi s tem bi najprej pripomnil, da izraz „stalen“, ki ga je uporabilo predložitveno sodišče, ni enakovreden izrazu „primeren“, ki je naveden v določbi Pogodbe. ( 30 ) Navedeno različno izrazoslovje ni nepomembno, ker zakonodajalec Evropske unije ni dolžan jamčiti, da se življenjski standard kmetov s časom ne spreminja. V nasprotnem primeru bi bile možnosti zakonodajalca za uvajanje kakršnihkoli sprememb politik v okviru SKP bistveno omejene. ( 31 )

60. Poleg tega se s Pogodbami ne zahteva, da se mora primerno življenjsko raven zagotoviti s pomočjo nespremenljivega pridelovanja enega samega proizvoda. Z drugimi besedami, življenjska raven in pridelovanje kateregakoli posameznega proizvoda nista nujno povezana.

61. S členom 33 ES torej ni zagotovljeno, da bi bilo treba proizvodnjo določenega kmetijskega proizvoda več let ohraniti nespremenjeno, sploh pa ne na trgu ene same države članice.

62. Poleg tega ugotavljam, da niti na podlagi cilja stabilizirati trge, navedenega v členu 33(1)(c) ES, ni mogoče sklepati, da bi morala biti proizvodnja vedno stabilna. ( 32 ) Pomen te določbe je dejansko širši in ni omejen na proizvedene količine, ampak, splošneje, na ekonomski položaj kmetijskih proizvodov. ( 33 )

63. Združenje se v svojih stališčih sklicuje na domnevno pravno varstvo, ki naj bi za tobak veljalo zato, ker je ta naveden v Prilogi I k Pogodbi ES (postala Priloga I k PDEU). ( 34 ) Vendar navedba tobaka v seznamu proizvodov iz Priloge I pomeni zgolj to, da zanj velja SKP. S Prilogo I se ne daje nobenega posebnega položaja ali varstva proizvodom, ki so tam navedeni.

64. Na podlagi navedenega sklepam, da iz nobenega od ciljev, ki jim sledi SKP, ne izhaja, da morata biti proizvodnja določenega proizvoda ali podpora temu proizvodu nespremenljivi. Nasprotno, ugotavljam, da je eden od ciljev reforme SKP prav pospeševanje bolj tržno usmerjene in konkurenčne kmetijske dejavnosti. Ker pomoč kmetom ni več vezana na pridelavo določenega proizvoda, lahko kmetje spremenijo proizvodnjo, zato da bi sledili tržnim trendom in se hitreje in učinkoviteje odzivali na spreminjajoče se potrebe in zahteve potrošnikov iz EU in zunaj nje. ( 35 )

65. Glede drugega vidika, ki se nanaša na ohranjanje podeželja, ugotavljam, da je v uvodni izjavi 3 Uredbe št. 1782/2003 med cilji, ki jim uredba sledi, navedeno izogibanje opuščanju kmetijskih zemljišč. Ta cilj je po mojem mnenju popolnoma skladen s tistimi, ki so navedeni v že omenjenem členu 33 ES, in je očitno skoraj naravna posledica zgoraj navedenega cilja zagotoviti primeren življenjski standard kmetijski skupnosti. ( 36 )

66. Vendar pa moram ponovno opozoriti, da ukrep iz člena 69 Uredbe št. 1782/2003 in fleksibilnost, ki jo je zakonodajalec Evropske unije omogočil nacionalnim organom za izvajanje tega člena na nacionalni ravni, kot kaže, nimata nobenega vpliva na opuščanje kmetijskih zemljišč v Grčiji. Očitno je, da bi zadevni proizvajalci tobaka tako z dodatnimi plačili kot brez njih v bistvu prejeli isti znesek sredstev, ne glede na odstotek zadrževanja, ki ga je določila grška vlada.

67. Dodatna utemeljitev, predložena v pisnih stališčih združenja, ki pa ni navedena v predlogu za sprejetje predhodne odločbe Simvoulio tis Epikratias, se tudi nanaša na člen 33 ES.

68. Združenje zatrjuje, da bi se na podlagi člena 69 Uredbe št. 1782/2003, kolikor bi se zaradi njega bistveno znižala pridelava tobaka v Grčiji, ustvarila dolgoročna strukturna neravnovesja na trgu. To naj bi bilo v nasprotju z načelom, v skladu s katerim mora zakonodajalec v okviru SKP uskladiti vse cilje, določene v členu 33 ES, in lahko le v primeru začasnih ukrepov da prednost enemu na račun drugih.

69. To trditev bom obravnaval zgolj zaradi izčrpnosti presoje. Najprej bi opozoril na ustaljeno sodno prakso, v skladu s katero ima zakonodajalec Evropske unije na področju skupne kmetijske politike široko polje proste presoje, kar ustreza politični odgovornosti, ki mu jo nalagajo sedanji členi od 40 PDEU do 43 PDEU. V skladu s tem mora biti sodni nadzor omejen na preverjanje, ali s spornim ukrepom niso bile storjene očitne napake ali zlorabljena pooblastila in ali zadevni organ ni očitno prekoračil svoje diskrecijske pravice. ( 37 ) Poleg tega je Sodišče že pojasnilo, da ni treba, da se cilji SKP iz člena 33 ES pri vseh ukrepih, sprejetih v okviru SKP, spoštujejo hkrati in enako. ( 38 ) Sodišče je tudi odločilo, da morajo institucije Evropske unije pri uresničevanju ciljev SKP zagotoviti trajno približevanje, ki je potrebno zaradi kakršnihkoli sporov med temi cilji, kadar se upoštevajo posamično, vendar le, če to približevanje ne učinkuje tako, da zaradi njega ni mogoče uresničiti drugih ciljev. ( 39 )

70. Če se sedaj vrnem na obravnavano zadevo, po mojem mnenju ni razlogov, zaradi katerih bi se lahko štelo, da je člen 69 Uredbe št. 1782/2003 v nasprotju s katerimkoli ciljem, navedenim v členu 33 ES. Niti ni razlogov za pomislek, da teh ciljev ne bi bilo mogoče uresničiti. Poleg tega menim, da ni razlogov za pomislek, da je zakonodajalec Evropske unije pri odločanju glede ureditve dodatnih plačil presegel meje diskrecijske pravice pri usklajevanju omenjenih različnih ciljev. Poleg tega je bil člen 69 že od začetka predviden kot začasni ukrep ( 40 ) in je bil dejansko razveljavljen, ko je bila Uredba št. 1782/2003 v celoti nadomeščena z Uredbo št. 73/2009.

71. Nazadnje, združenje v svojih pisnih stališčih zatrjuje, da so s členom 69 Uredbe št. 1782/2003 kršena temeljna načela prava EU, kot sta načelo sorazmernosti in načelo varstva zaupanja v pravo.

72. Ponovno bom to vprašanje obravnaval le zaradi popolnosti presoje. V skladu z ustaljeno sodno prakso načelo sorazmernosti zahteva, da ravnanje institucij Evropske unije ne presega tistega, kar je primerno in potrebno za uresničitev ciljev, ki jim zakonito sledi zadevna zakonodaja. Kadar je mogoče izbirati med več primernimi ukrepi, je treba uporabiti tistega, ki je najmanj omejujoč, in povzročene negativne posledice ne smejo biti nesorazmerne glede na cilje, ki se želijo doseči. ( 41 ) Kar se tiče sodnega nadzora skladnosti z navedenimi pogoji v zadevah s področja SKP, ima zakonodajalec Evropske unije široka diskrecijska pooblastila. Zato lahko, kot je že navedeno zgoraj, na zakonitost ukrepa, sprejetega na navedenem področju, vpliva le očitna neustreznost ukrepa glede na cilj, ki ga želi pristojna institucija uresničiti. ( 42 )

73. Vendar pa v primeru člena 69 Uredbe št. 1782/2003 ni tako. Kot je že pojasnjeno, niti uredba niti sama določba ne sledita cilju zagotoviti neprekinjeno proizvodnjo tobaka v Grčiji na ravni, kakršna je bila pred začetkom veljavnosti uredbe. Ta določba tudi ni očitno neustrezna za uresničevanje splošnih ciljev, ki jih za SKP določajo Pogodbe, ali ciljev, ki so posebej opredeljeni v sami uredbi. Ne nazadnje, sporna določba očitno nikakor ne vpliva na opuščanje kmetijskih zemljišč.

74. Kar zadeva načelo varstva zaupanja v pravo je Sodišče pojasnilo, da gospodarski subjekti ne morejo upravičeno zaupati v ohranitev obstoječega položaja, ki ga lahko institucije Skupnosti spremenijo v okviru svojega diskrecijskega pooblastila, in zlasti na področju, kot je skupna ureditev trgov, katere cilj je v stalnem prilagajanju spremembam gospodarskih razmer. ( 43 ) Poleg tega je Sodišče tudi poudarilo, da se je v razmerju do zakonodaje Evropske unije mogoče sklicevati na načelo varstva zaupanja v pravo le, če je sama Evropska unija pred tem ustvarila položaj, ki bi lahko bil povod za uporabo tega načela, ( 44 ) s tem da je zadevni osebi dala natančna zagotovila. ( 45 )

75. V obravnavani zadevi je očitno, da institucije Evropske unije grškim predelovalcem tobaka niso dale nikakršnih zagotovil glede nadaljevanja prejšnjega sistema pomoči proizvajalcem ali, natančneje, glede načina ureditve dodatnih plačil. Prav tako je očitno, da iz odločitve zakonodajalca Evropske unije v zvezi z drugim kmetijskim proizvodom, in sicer bombažem, ne izhaja, da bi bila enaka odločitev sprejeta v zvezi s katerimkoli drugim izdelkom, vključno s tobakom.

V – Predlog

76. Na podlagi zgoraj predstavljenih razlogov Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo Simvoulio tis Epikratias, odgovori: Pri preučitvi vprašanja za predhodno določanje ni bil ugotovljen noben dejavnik, ki bi lahko vplival na veljavnost člena 69 Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Uredba o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 40, str. 269).

( 3 ) Sporočilo Komisije: „Agenda 2000: za močnejšo in širšo Unijo“, COM(97) 2000 final, Bilten Evropske unije, dodatek 5/97 (v nadaljevanju: Agenda 2000). Glej zlasti del III tega sporočila.

( 4 ) Glej Agendo 2000, str. 28.

( 5 ) Uredba Komisije z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje sheme enotnega plačila, predvidenega v Uredbi Sveta (ES) št. 1782/2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 44, str. 226).

( 6 ) Uredba z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1782/2003 (UL L 30, str. 16). Tudi Uredba št. 795/2004 ne velja več, ker je bila razveljavljena z Uredbo Komisije (ES) št. 1120/2009 z dne 29. oktobra 2009 o podrobnih pravilih za izvajanje sheme enotnega plačila iz naslova III Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete (UL L 316, str. 1).

( 7 ) FEK B 1122.

( 8 ) FEK B 1333.

( 9 ) Glej predloge Evropske komisije za uredbe Sveta – obrazložitveni memorandum – Dolgoročna perspektiva politike za trajnostno kmetijstvo, COM(2003) 23 final, str. 1.

( 10 ) Glej Bianchi, D., La politique agricole commune (PAC) – Toute la PAC, rien d’autre que la PAC, Bruylant, 2006, str. od 92 do 95.

( 11 ) Glej med drugim sodbe z dne 7. februarja 1984 v zadevi Jongeneel Kaas (237/82, Recueil, str. 483, točki 13 in 16), z dne 3. oktobra 1985 v zadevi De Boer proti Produktschap voor Vis en Visprodukten (207/84, Recueil, str. 3203, točke od 26 do 29), z dne 18. septembra 1986 v zadevi Komisija proti Nemčiji (48/85, Recueil, str. 2549, točka 12) in z dne 25. marca 2004 v zadevi Industrias de Deshidratación Agrícola (C-112/02, Recueil, str. I-3073, točka 19).

( 12 ) To je izraz, ki je sedaj kodificiran v členu 2(2) PDEU.

( 13 ) Glej člen 2(1) PDEU.

( 14 ) Glej sedanji člen 291 PDEU, s katerim je bil po vsebini nadomeščen člen 202, tretja alinea, ES in kodificirana izjava št. 43 v zvezi s Protokolom o uporabi načel subsidiarnosti in sorazmernosti.

( 15 ) Sklepni predlogi, predstavljeni 3. februarja 2009 v zadevi Horvath (sodba z dne 16. julija 2009, C-428/07, ZOdl., str. I-6355), točke od 90 do 94.

( 16 ) V členu 69 je dejansko navedena pomoč za „posebne vrste kmetovanja, ki so pomembne za zaščito in izboljšanje okolja ali za izboljšanje kakovosti in trženja kmetijskih proizvodov“.

( 17 ) Glej zlasti uvodno izjavo 31 Uredbe št. 1782/2003.

( 18 ) Sodišče je na primer v sodbi Hauer potrdilo, da je določba, s katero je bilo za določeno obdobje prepovedano novo zasajanje trt, utemeljena s cilji splošnega interesa, ki sta jih predstavljala takojšnje znižanje proizvodnje presežkov in dolgoročna priprava prestrukturiranja evropske vinske industrije. Glej sodbo z dne 13. decembra 1979 v zadevi Hauer proti Land Rheinland-Pfalz (44/97, Recueil, str. 3727, točke od 17 do 33). Za bolj splošen pregled o prizadevanjih Evropske skupnosti za preprečevanje čezmerne proizvodnje določenih kmetijskih proizvodov v sedemdesetih in osemdesetih letih 20. stoletja glej Usher, J.: „EC Agricultural Law“, druga izdaja, Oxford University Press, 2001, strani od 34 do 39.

( 19 ) V skladu s členom 2 ES je „[n]aloga Skupnosti […], da z vzpostavitvijo skupnega trga […] ter z izvajanjem skupnih politik ali dejavnosti […] v vsej Skupnosti spodbuja skladen, uravnotežen in trajnosten razvoj gospodarskih dejavnosti, […] zvišanje ravni in kakovosti življenja ter ekonomsko in socialno kohezijo in solidarnost med državami članicami“. S členom 34 ES je določena skupna ureditev kmetijskih trgov v obliki skupnih pravil konkurence, obvezujoče uskladitve različnih nacionalnih tržnih ureditev ali evropske tržne ureditve. Skupna ureditev lahko vključuje zlasti pomoči pri proizvodnji in trženju raznih proizvodov. Skupna ureditev izključuje vsakršno diskriminacijo med proizvajalci in potrošniki v Skupnosti.

( 20 ) Glej med drugim sodbe z dne 20. septembra 1988 v zadevi Španija proti Svetu (203/86, Recueil, str. 4563, točka 25), z dne 17. aprila 1997 v zadevi EARL de Kerlast proti Unicopa in Coopérative du Trieux (C-15/95, Recueil, str. I-1961, točka 35) in z dne 23. oktobra 2007 v zadevi Poljska proti Svetu (C-273/04, ZOdl., str. I-8925, točka 86).

( 21 ) Glej med drugim člen 66 (Plačila za poljščine), člen 67 (Plačila za ovce in koze), člen 68 (Plačila za govedo in teleta), člene od 76 do 78 (Premija za stročnice), člene od 79 do 82 (Posebno plačilo za riž), člene od 83 do 87 (Plačilo na površino za lupinarje), člene od 88 do 92 (Pomoč za energetske rastline), člene od 93 do 94 (Pomoč za škrobni krompir) in člene od 95 do 97 (Mlečna premija in dodatno plačilo).

( 22 ) Na primer člena 10(5) in 70(1)(b), s katerima so določena posebna pravila za kmete v francoskih čezmorskih departmajih, na Azorih in Madeiri ter na Kanarskih in Egejskih otokih, in člen 98 o posebni regijski pomoči za poljščine na Finskem in Švedskem severno od 62. vzporednika.

( 23 ) Glej sodbo z dne 9. julija 1985 v zadevi Bozzetti (C-179/84, Recueil, str. 2301, točka 34).

( 24 ) Glej na primer sodbe z dne 20. septembra 1988 v zadevi Španija proti Svetu (203/86, Recueil, str. 4563, točke od 25 do 30), z dne 21. februarja 1990 v združenih zadevah Wuidart in drugi proti Laiterie coopérative eupenoise in drugi (od C-267/88 do 285/88, Recueil, str. I-435, točka 30) in z dne 15. aprila 1997 v zadevi Irish Farmers Association in drugi proti Minister for Agriculture, Food and Forestry, Ireland in Attorney General (C-22/94, Recueil, str. I-1809, točke od 32 do 37) ter sodbo Poljska proti Svetu [navedena v opombi 20], točke od 86 do 88.

( 25 ) V zvezi s tem glej sodbe z dne 3. julija 1979 v združenih zadevah Van Dam (od 185/78 do 204/78, Recueil, str. 2345, točka 10), z dne 1. februarja 1996 v zadevi Perfili (C-177/94, Recueil, str. I-161, točka 17) in z dne 12. julija 2005 v zadevi Schempp (C-403/03, ZOdl., str. I-6421, točka 34).

( 26 ) Točke od 47 do 58.

( 27 ) Sodba z dne 8. junija 2010 v zadevi Vodafone in drugi (C-58/08, ZOdl., str. I-4999, točki 52 in 53).

( 28 ) V skladu s členom 32 ES mora delovanje in razvoj skupnega trga kmetijskih proizvodov spremljati oblikovanje skupne kmetijske politike, pri čemer je njen obseg glede dejavnosti in izdelkov opredeljen v isti določbi Pogodbe.

( 29 ) Treba je navesti, da mora Komisija v skladu s členom 64(3) Uredbe št. 1782/2003 v določenem časovnem okviru „Svetu predloži[ti] poročilo in po potrebi priloži[ti] ustrezne predloge v zvezi z možnimi posledicami izvajanja […] s strani držav članic za tržne in strukturne razvoje“ med drugim tudi možnosti, predvidene v členu 69 navedene uredbe.

( 30 ) Isti izraz je naveden tudi v uvodni izjavi 21 Uredbe št. 1782/2003.

( 31 ) V zvezi s tem glej sodbo z dne 13. novembra 1990 v zadevi The Queen proti Ministry of Agriculture, Fisheries and Food, ex parte FEDESA in drugi (C-331/88, Recueil, str. I-4023, točka 26).

( 32 ) Glej na primer sodbi z dne 13. novembra 1973 v združenih zadevah Werhahn Hansamuehle in drugi proti Svetu (od 63/72 do 69/72, Recueil, str. 1229, točka 12) in z dne 2. junija 1976 v združenih zadevah Kampffmeyer proti Svetu in Komisiji (od 56/74 do 61/74, Recueil, str. 711, točka 13).

( 33 ) Na primer, Sodišče je v sodbi Crispoltoni odločilo, da bi se z ukrepi za obvladovanje proizvodnje tobaka na trgu, za katerega je bila značilna proizvodnja presežkov, dejansko sledilo cilju stabilizacije upoštevnega trga. Glej sodbo z dne 5. oktobra 1994 v združenih zadevah Crispoltoni in drugi proti Fattoria Autonoma Tabacchi in drugi (C-133/93, C-300/93 in C-362/93, Recueil, str. I-4863, točka 33).

( 34 ) Člen 32(2) in (3) Pogodbe ES določa:

„2. Razen če ni v členih 33 do 38 določeno drugače, se za kmetijske proizvode uporabljajo predpisi, ki se nanašajo na vzpostavitev skupnega trga.

3. Proizvodi, ki so predmet določb členov 33 do 38, so našteti v Prilogi I k tej pogodbi.“

( 35 ) Glej na primer uvodni izjavi 24 in 28 Uredbe št. 1782/2003.

( 36 ) Glej že omenjeno uvodno izjavo 21 Uredbe št. 1782/2003.

( 37 ) V zvezi s tem glej sodbo Fedesa, [navedena v opombi 31], točki 8 in 14, in sodbo z dne 12. julija 2001 v zadevi Jippes in drugi (C-189/01, Recueil, str. I-5689, točka 80).

( 38 ) Sodba z dne 5. maja 1998 v zadevi Združeno kraljestvo proti Komisiji (C-180/96, Recueil, str. I-2265, točka 133 in navedena sodna praksa).

( 39 ) Glej sodbe z dne 19. marca 1992 v zadevi Hierl proti Hauptzollamt Regensburg (C-311/90, Recueil, str. I-2061, točka 13), z dne 5. oktobra 1994 v zadevi Nemčija proti Svetu (C-280/93, Recueil, str. I-4973, točka 47) in z dne 26. marca 1998 v zadevi Petridi proti Simou in drugi (C-324/96, Recueil, str. I-1333, točka 30).

( 40 ) Glej zlasti uvodni izjavi 33 in 34 Uredbe št. 1782/2003 in tudi njen člen 64(3).

( 41 ) Glej sodbo Crispoltoni, [navedena v opombi 33], točka 41; sodbo z dne 5. maja 1998 v zadevi The Queen proti Ministry of Agriculture, Fisheries and Food in Commissioners of Customs & Excise, ex parte National Farmers' Union in drugi (C-157/96, Recueil, str. I-2211, točka 60) in sodbo z dne 29. oktobra 1998 v zadevi Zaninotto proti Ispettorato Centrale Repressione Frodi - Ufficio di Conegliano - Ministero delle risorse agricole, alimentari e forestali (C-375/96, Recueil, str. I-6629, točka 63).

( 42 ) Glej sodbo Crispoltoni, [navedena v opombi 33], točka 42; sodbo National Farmers’ Union in drugi, [navedena v opombi 41], točka 61, in sodbo Zaninotto, [navedena v opombi 41], točka 64.

( 43 ) Sodba z dne 14. oktobra 1999 v zadevi Atlanta proti Evropski skupnosti (C-104/97, Recueil, str. I-6983, točka 52).

( 44 ) Sodba z dne 10. januarja 1992 v zadevi Kühn proti Landwirtschaftskammer Weser-Ems (C-177/90, Recueil, str. I-35, točka 14), in sodba Zaninotto, [navedena v opombi 41], točka 50.

( 45 ) Sodbe z dne 18. julija 2007 v zadevi Evropska agencija za obnovo (EAR) proti Karatzoglou (C-213/06 P, ZOdl., str. I-6733, točka 33), z dne 16. decembra 1987 v zadevi Delauche proti Komisiji (111/86, Recueil, str. 5345, točka 24), z dne 25. maja 2000 v zadevi Kögler proti Sodišču (C-82/98 P, Recueil, str. I-3855, točka 33) in z dne 22. junija 2006 v združenih zadevah Belgija in Forum 187 proti Komisiji (C-182/03 in C-217/03, ZOdl., str. I-5479, točka 147).