ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32

V tem okviru je treba glede na pisno stališče slovenske vlade v zvezi s pojmom „načelo poštenja in vestnosti“ poudariti, da mora Sodišče v skladu z ustaljeno sodno prakso v okviru porazdelitve pristojnosti med njim in nacionalnimi sodišči upoštevati dejanski in pravni okvir, v katerega so umeščena vprašanja za predhodno odločanje, kot je opredeljen v predložitveni odločbi, tako da predloga za sprejetje predhodne odločbe ni mogoče preučiti glede na razlago nacionalnega prava, na katero se sklicuje vlada države članice ali stranka iz postopka v glavni stvari (glej v tem smislu sodbo z dne 15. aprila 2021, État belge (Elementi, nastali po odločbi o predaji), C‑194/19, EU:C:2021:270, točka 26 in navedena sodna praksa).
1.

Člen 5(1)(b) Uredbe (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 95/46/ES (Splošna uredba o varstvu podatkov) je treba razlagati tako, da načelo „omejitve namena“ iz te določbe ne nasprotuje temu, da upravljavec v podatkovno zbirko, ki je bila ustvarjena za izvedbo testiranja in odpravo napak, vnese in v njej hrani osebne podatke, ki so bili predhodno zbrani in shranjeni v drugi podatkovni bazi, če je taka nadaljnja obravnava združljiva z nameni, za katere so bili osebni podatki prvotno zbrani, kar je treba presoditi ob upoštevanju meril iz člena 6(4) te uredbe.
29

Tak dodatni pogoj naj bi bil poleg tega v nasprotju s ciljem zagotoviti visoko raven varstva potnikov, ki mu sledi ta uredba, kakor je naveden v njeni uvodni izjavi 1, saj bi se z njim lahko omejile pravice, ki jih navedena uredba daje potnikom, med drugim zlasti pravica do odškodnine na podlagi člena 7 Uredbe št. 261/2004, kadar ob prihodu pride do velike zamude leta, to je kadar ima njihov let najmanj triurno zamudo (glej v tem smislu sodbi z dne 19. novembra 2009, Christopher Sturgeon in drugi, C‑402/07 in C‑432/07, EU:C:2009:716, točki 60 in 61, ter z dne 23. oktobra 2012, Nelson in drugi, C‑581/10 in C‑629/10, EU:C:2012:657, točki 34 in 40).
52

Glede na vse zgornje preudarke je treba na postavljeni vprašanji odgovoriti, da je treba člena 184 in 185 Direktive o DDV razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da se davčnemu zavezancu, ki pred iztekom prekluzivnega roka, določenega v nacionalnem pravu, ni uveljavljal pravice do odbitka DDV v zvezi s pridobitvijo blaga ali storitve, zavrne možnost naknadnega odbitka ob prvi uporabi tega blaga ali te storitve iz naslova popravka, in to tudi, če ni bila ugotovljena nobena zloraba pravice, nobena goljufija niti nobena izguba davčnih sredstev.
44

V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi njen kontekst in cilje, ki se uresničujejo z ureditvijo, katere del je. Zgodovina nastanka določbe prava Unije prav tako lahko razkrije elemente, ki so upoštevni za njeno razlago (sodbi z dne 2. septembra 2021, CRCAM, C‑337/20, EU:C:2021:671, točka 31 in navedena sodna praksa, in z dne 6. oktobra 2021, Conacee, C‑598/19, EU:C:2021:810, točka 20 in navedena sodna praksa).
22

To sodišče tako meni, da je treba določiti bistvene značilnosti v smislu prvega dela splošnega pravila 2(a) za razlago KN, ki jih mora imeti zadevno blago, da bi ga bilo mogoče šteti za podboj ali prag vrat in da ga je mogoče uvrstiti pod tarifno podštevilko 441820 KN. Po eni strani to sodišče poudarja, da čeprav se lahko blago, ki ga je uvozila družba Prodex, na prvi pogled zdi zgolj kot utori in letve, pa je to blago zaradi njegovih značilnosti vseeno mogoče uporabljati le in izključno kot dele vrat, in po drugi strani, da je davčni organ, čeprav je zavrnil uvrstitev tega blaga kot sestavnega dela vrat, to blago izenačil z letvami, namenjenimi za proizvodnjo vrat, in ne s splošnimi lesenimi polizdelki. V zvezi s tem opozarja, da vrste lesenih vrat, ki se danes uporabljajo, ne zahtevajo več toliko posebnega dela kot nekoč, da bi bila njihova neposredna povezava s končanimi vrati jasno vidna, in da obstajajo enostavne tehnike za sestavljanje različnih sestavnih delov, ki ne zahtevajo posebnih pritrdilnih elementov.
19

Družba DSR je odmere davka, opravljene po tem davčnem nadzoru, izpodbijala pri Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (upravno in davčno sodišče v Portu, Portugalska), ki ji je s sodbo z dne 16. oktobra 2017 ugodilo. V zvezi s tem je navedeno sodišče med drugim menilo, da so dvigala sestavni del stavb, v katerih so ta nameščena, in da zato uporaba nižje stopnje DDV za storitve popravil in vzdrževanja takih dvigal ni izključena, če so te storitve opravljene v okviru podjemne pogodbe in če se ta stopnja uporablja le za delo.
73

Glede na vse te preudarke je treba na postavljeni vprašanji odgovoriti, da je treba člen 27(3)(g) in (4) ter člen 28(3) Okvirnega sklepa 2002/584 v povezavi s pravico do učinkovitega sodnega varstva, ki jo zagotavlja člen 47 Listine, razlagati tako, da je oseba, ki je na podlagi evropskega naloga za prijetje predana odreditvenemu pravosodnemu organu, upravičena do izjave pred izvršitvenim pravosodnim organom, kadar odreditveni pravosodni organ zadnjenavedenemu na podlagi teh določb tega okvirnega sklepa predloži zahtevo po soglasju, pri čemer lahko to zaslišanje poteka v odreditveni državi članici, pravosodni organi zadnjenavedene pa morajo v tem primeru zagotoviti, da se pravica do izjave zadevne osebe izvede ustrezno in učinkovito, brez neposrednega sodelovanja izvršitvenega pravosodnega organa. Vendar mora izvršitveni pravosodni organ zagotoviti, da ima na voljo dovolj informacij, zlasti glede stališča zadevne osebe, da se mu omogoči, da ob popolnem poznavanju dejstev – in ob polnem spoštovanju pravice te osebe do obrambe – odloči o zahtevi po soglasju, podani na podlagi člena 27(4) Okvirnega sklepa 2002/584 ali člena 28(3) tega okvirnega sklepa, ter po potrebi odreditveni pravosodni organ pozove, naj mu nujno posreduje dodatne informacije.
2

Dejansko stanje spora je predstavljeno v točkah od 1 do 4 izpodbijanega sklepa, in sicer tako: „1. [Pritožnik] […], član Senát Parlamentu České republiky (senat Češke republike), je z dopisom z dne 30. januarja 2020 od Evropske komisije zahteval, naj sprejme zavezujoče in odvračilne ukrepe, namenjene preprečevanju ali obravnavi domnevnega navzkrižja interesov Andreja Babiša, predsednika vlade Češke republike, med drugim s tem, da po eni strani članom kolegija komisarjev, zlasti njegovemu predsedniku, prepreči, da bi se sestali z [A. Babišem] in z njim razpravljali o vprašanjih glede večletnega finančnega okvira za obdobje 2021/2027 in na splošno glede proračuna Unije, ter da po drugi strani sprejme ukrepe, namenjene prekinitvi izplačil neposredne pomoči v kmetijstvu iz proračuna Unije nekaterim družbam, nad katerimi A. Babiš izvaja nadzor in katerih dejanski lastnik je (v nadaljevanju: poziv k ukrepanju), zaradi domnevnega navzkrižja interesov tega predstavnika Češke republike, ki naj bi bilo posledica njegovih osebnih in družinskih interesov v podjetjih skupine Agrofert in skupine Synbiol, ki delujeta zlasti na kmetijsko‑živilskem področju. 2. Komisija je v odgovoru z dne 25. marca 2020 – ob tem, da je ugotovila, da se poziv k ukrepanju, ki je bil naslovljen nanjo, v veliki meri ujema s pozivom, ki je bil že naslovljen na Evropski svet in ki je bil predmet tožbe zaradi nedelovanja, ki je takrat potekala pred Splošnim sodiščem v zadevi T‑715/19, Wagenknecht/Evropski svet – pojasnila, da je že sprejela potrebne in sorazmerne ukrepe, da bi zaščitila proračun Unije. Komisija se je sklicevala, prvič, na dejstvo, da upravičencem, ki bi jih domnevno navzkrižje interesov lahko zadevalo, ni bilo izplačano nobeno plačilo iz naslova evropskih strukturnih in investicijskih skladov, in drugič, na sklep z dne 28. novembra 2019 o začasni ustavitvi plačil v okviru Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP). V tem okviru je Komisija pojasnila, da je bil zadnjenavedeni sklep izpodbijan pred Splošnim sodiščem v okviru zadeve T‑76/20, Češka republika/Komisija. Tako se je Komisija zaradi te zadeve, ki takrat še ni bila rešena in je bila medtem – potem ko je tožeča stranka umaknila tožbo – izbrisana iz vpisnika Splošnega sodišča (sklep z dne 25. avgusta 2020, Češka republika/Komisija, T‑76/20, neobjavljen, EU:T:2020:379), odločila, da ne bo podala drugih pripomb. 3. [Pritožnik] se je z elektronskim sporočilom z dne 30. marca 2020 znova obrnil na Komisijo in ponovil vprašanja, ki jih je postavil v pozivu k ukrepanju, ker meni, da zadnjenavedena v odgovoru z dne 25. marca 2020 glede njih ni zavzela stališča. [Pritožnik] je v istem elektronskem sporočilu postavil dodatna vprašanja, pri čemer je priznal, da ta vprašanja presegajo okvir poziva k ukrepanju. 4. Komisija je z dopisom z dne 23. aprila 2020, v katerem je potrdila seznanitev z elektronskim sporočilom [pritožnika] z dne 30. marca 2020, odgovorila, da k predhodni korespondenci nima kaj dodati.“
1.

Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju – Razlog, ki se nanaša na izkrivljanje dejstev – Nujnost natančne navedbe izkrivljenih elementov in dokaza napak analize, zaradi katerih je prišlo do tega izkrivljanja (člen 256(1), drugi pododstavek, PDEU; Statut Sodišča, člen 58(1)) (Glej točke od 31 do 33.)
83

Pri presoji, ali je Svet v obravnavani zadevi kršil člen 293(1) PDEU, je treba opozoriti, da je treba to določbo razlagati ob upoštevanju člena 13(2) PEU, v skladu s katerim vsaka institucija Unije deluje v mejah pristojnosti, ki so ji dodeljene s Pogodbama, ter v skladu s postopki, pogoji in cilji, ki jih Pogodbi določata. Ta določba izraža načelo institucionalnega ravnovesja, ki je značilnost institucionalne strukture Unije in ki pomeni, da mora vsaka od institucij izvajati svoje pristojnosti ob upoštevanju pristojnosti drugih institucij (sodba z dne 2. septembra 2021, EPSU/Komisija, C‑928/19 P, EU:C:2021:656, točka 48 in navedena sodna praksa).
66

V tem okviru, kot je generalni pravobranilec navedel v točkah 87 in 88 sklepnih predlogov z dne 9. decembra 2021, elementi oglaševanja, kot so ti, na katere se nanaša nacionalna določba iz postopka v glavni stvari, lahko spodbujajo potrošnike k nakupu zdravil, za izdajo katerih zdravniški recept ni potreben in za katera ni mogoče uveljavljati nadomestila stroškov, glede na ekonomsko merilo, ki je povezano s ceno teh zdravil. Zato lahko ti elementi te potrošnike privedejo do nakupa in uporabe navedenih zdravil, ne da bi bila izvedena objektivna ocena na podlagi terapevtskih lastnosti teh zdravil in konkretnih zdravstvenih potreb teh potrošnikov.
6

Člen 6(1) iste direktive določa: „Zdravilo je lahko v državi članici dano na trg samo na podlagi dovoljenja za promet, ki ga pristojni organi navedene države članice izdajo v skladu s to direktivo ali ki je bilo izdano v skladu z Uredbo (ES) št. 726/2004 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o postopkih Skupnosti za pridobitev dovoljenja za promet in nadzor zdravil za humano in veterinarsko uporabo ter o ustanovitvi Evropske agencije za zdravila (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 34, str. 229)] v povezavi z Uredbo (ES) št. 1901/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o zdravilih za pediatrično uporabo [in spremembah Uredbe (EGS) št. 1768/92, Direktive 2001/20/ES, Direktive 2001/83/ES in Uredbe št. 726/2004 (UL 2006, L 378, str. 1)] in Uredbo (ES) št. 1394/2007 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o zdravilih za napredno zdravljenje ter o spremembi Direktive 2001/83 in Uredbe št. 726/2004 (UL 2007, L 324, str. 121)]. […]“
16

V oddelku 7.1 tega sklepa, naslovljenem „Obstoj državne pomoči“, je Komisija med drugim navedla: „[…] (77) […] klub Valencia CF [je bil] že od junija 2007 in v času, ko sta bila dodeljena ukrepa 1 in 4, v težavah v smislu točke 11 smernic za reševanje in prestrukturiranje iz leta 2004 […]. […] (80) Komisija hkrati ugotavlja, da klub[…] Valencia CF […] v letih pred dodelitvijo ukrepov ni [bil] v izredno težkem položaju v smislu točke 2.2 in točke 4.1(a) [o]bvestila o poroštvih […]. […] (82) […] Na podlagi navedenega Komisija meni, da je bil klub Valencia CF v času dodelitve ukrepov 1 in 4 v težavah. (83) Komisija torej meni, da se zaradi dejstva, da so bili zadevni trije klubi v času pred izvedbo ukrepov v finančnih težavah, lahko šteje, da je bila njihova bonitetna ocena v kategoriji CCC […]. […] (85) V zvezi z elementom pomoči v ukrepih, ki vsi vključujejo državna poroštva, Komisija upošteva oddelka 2.2 in 3.2 [o]bvestila o poroštvih […]. [To obvestilo] določa, da je izpolnjevanje nekaterih pogojev (na primer, da posojilojemalec ni v finančnih težavah in da poroštvo ne zajema več kot 80 % neodplačanega posojila ali druge finančne obveznosti) lahko za Komisijo zadosten razlog, da izključi obstoj državne pomoči. Toda kadar posojilojemalec ne plača cene prevzema tveganja za poroštvo, to zanj pomeni prednost. Poleg tega finančne institucije posojilojemalcu, ki je podjetje v finančnih težavah, pod nobenimi pogoji ne bi bile pripravljene dati posojila brez državnega poroštva. (86) Glede na to se Komisija ne strinja z argumentom Španije, da so pogoji iz [o]bvestila o poroštvih […]. Komisija je na podlagi teh meril v zadevnem primeru ugotovila naslednje: (a) Klub[…] Valencia CF [je bil] v času dodelitve ukrepov 1 […] in 4 v finančnih težavah (glej uvodne izjave 70 do 82). […] (c) Glede na težave [kluba] Valencia CF […] ter zlasti [njegovo] visoko razmerje med dolžniškim in lastniškim kapitalom ali dejstvo, da [je imel] v času zadevnih ukrepov negativen lastniški kapital, se ne more šteti, da so letne poroštvene premije v višini 0,5–1 %, zaračunane za zadevna poroštva, izražale tveganje neplačila za posojila s poroštvom. (87) Na podlagi navedenega Komisija ugotavlja, da ukrep[a] 1 […] in 4 ne izpolnjuje[ta] pogojev iz obvestila o poroštvih […], ter zato meni, da upravičenci ukrepov na trgu ne bi prejeli pod enakimi pogoji in da so jim torej ti ukrepi zagotovili neupravičeno prednost. […]“
12

Točka 2 Obvestila Komisije o vodenju postopkov poravnave za sprejetje odločb v skladu s členoma 7 in 23 Uredbe št. 1/2003 v kartelnih zadevah (UL 2008, C 167, str. 1) določa: „Kadar so stranke v postopku pripravljene priznati, da so sodelovale v kartelu ter s tem kršile člen [101 PDEU] in zato nosijo odgovornost, lahko pomagajo tudi pri pospešitvi postopkov in sprejetju ustreznih odločb v skladu s členoma 7 in 23 [Uredbe št. 1/2003] na način in v skladu z ukrepi, določenimi v tem obvestilu. Komisija, ki je kot preiskovalni organ in varuh Pogodbe pooblaščena za sprejetje izvršilnih odločb pod pravosodnim nadzorom sodišč [Unije], se o obstoju kršitve zakonodaje [Unije] in ustreznih sankcij[ah] sicer ne pogaja, lahko pa nagradi sodelovanje, opisano v tem obvestilu.“
79

Zato bi to, da se člen 4(1)(b) Priloge VII h Kadrovskim predpisom ne uporabi za položaj pritožnika od datuma, ko je pridobil belgijsko državljanstvo, privedlo do tega, da bi bil brez objektivne utemeljitve obravnavan ugodnejše od uradnikov, ki so se kljub temu, da so imeli možnost odpovedati se državljanstvu države kraja svoje zaposlitve, ki so ga pridobili samodejno zaradi sklenitve zakonske zveze, odločili, da to državljanstvo ohranijo, in celo, kot je ugotovilo Splošno sodišče v točki 87 izpodbijane sodbe, obravnavan ugodnejše od oseb, ki so od rojstva belgijski državljani, zaposleni na instituciji Unije s sedežem v Belgiji, in ki so morali izpolnjevati stroge pogoje, določene s to določbo, zato da so bili upravičeni do izselitvenega dodatka vso svojo kariero.
14

Člen 28(1) in (2) navedenega zakona določa: „1. Upravljavec gozda mora izvajati preventivne ukrepe za preprečevanje škode, povzročene gozdovom, ter ukrepe za zaščito in varovanje pred škodo, ki jo povzročijo škodljivci, pri čemer mora zlasti: (a) zagotavljati, da se pojav in razvoj škodljivcev in škode za gozdove, ki jih ti povzročijo, odkrijeta in evidentirata; v primeru čezmernega pojava mora o tem nemudoma obvestiti gozdnogospodarski organ države in poklicno organizacijo za uradni nadzor nad varstvom državnih gozdov (člen 29); (b) izvajati preventivne ukrepe za preprečitev čezmernega širjenja biotskih motenj ter zagotoviti stabilnost in odpornost gozdnih sestojev; (c) prednostno odstraniti bolna in poškodovana drevesa gozdnih sestojev, ki so lahko vir večje biotične motnje, razen na območjih, upravičenih do pete stopnje varstva; (d) spodbujati prakse in proizvode, ki so varni za varstvo gozdov, pri čemer mora predvsem dajati prednost biološkim in biotehničnim praksam na področju varstva pred škodo, ki jo povzročijo škodljivci; (e) z gozdovi gospodariti ob vplivu imisij, ki so v skladu z gospodarskimi ukrepi, določenimi v programih gospodarjenja z gozdom, da bi ublažil njihove negativne učinke; (f) izvajati ukrepe za preprečevanje škode, ki jo povzroči divjad; (g) izvajati preventivne ukrepe proti gozdnim požarom; (h) z gozdom gospodariti tako, da se ne ogrožajo gozdovi drugih lastnikov; (i) spoštovati druge ukrepe za varstvo gozdov, ki jih odredi nacionalna uprava za gozdove ali poklicno organizacijo za uradni nadzor nad varstvom državnih gozdov (člen 29). 2. Upravljavec gozda mora v primeru grožnje za gozdove ali škode, ki jo povzročijo škodljivci, na svoje stroške izvesti nujne ukrepe za preprečevanje groženj za gozdove in odpraviti posledice škode; na varovanih območjih, ki so upravičena do pete stopnje varstva, ta obveznost velja šele po začetku veljavnosti odločbe nacionalnega organa za ohranjanje narave in krajine, s katero se dovoli odstopanje.“
77

V obravnavani zadevi iz dejanskih elementov, ki jih je predstavilo predložitveno sodišče, izhaja, da sta se stranki dogovorili o splošnih pogojih, ki so vključeni v pogodbo. V točki 20 teh splošnih pogojev je navedeno, da je odgovornost pogodbenih strank urejena z zakonskimi določbami in določbami mednarodnega prava, zlasti določbami splošnega civilnega zakonika, zakonika o gospodarskih družbah in zakona o obveznem zavarovanju odgovornosti za železniška in motorna vozila. V teh okoliščinah mora predložitveno sodišče preveriti, ali taka napotitev vodi v razširitev odgovornosti vsaj ene od pogodbenih strank, ne da bi to posegalo v pravice, ki jih ima druga stranka na podlagi določb Dodatka E (CUI).
97

Splošno sodišče je v točki 199 izpodbijane sodbe na podlagi sodbe z dne 30. novembra 2011, Transnational Company Kazchrome in ENRC Marketing/Svet in Komisija (T‑107/08, EU:T:2011:704), sklepalo, da so v okviru določitve škode in referenčne točke, glede na katero je bilo treba izračunati cene izdelkov družbe Hansol, ki jih je treba primerjati s cenami industrije Unije, na odločitev strank nekega podjetja, da kupijo izdelek tega podjetja in ne izdelek industrije Unije, lahko vplivale cene, dogovorjene med tem podjetjem in njegovimi strankami, ne pa cene na vmesni stopnji te odločitve. Splošno sodišče je štelo, da pa je v primeru nadaljnje prodaje podobnemu izdelku industrije Unije konkuriral in tej industriji povzročil škodo prav zadevni izdelek. Splošno sodišče je na podlagi tega v točki 201 izpodbijane sodbe ugotovilo, da „referenčna točka“ v zvezi z nadaljnjo prodajo zadevnega izdelka s strani družbe Schades ni na ravni meje Unije, ampak na ravni prodaje neodvisnim strankam tega povezanega predelovalca. Splošno sodišče je v točki 203 izpodbijane sodbe presodilo, da je Komisija storila napako s tem, da je pri določitvi škode za te nadaljnje prodaje neodvisnim strankam upoštevala izvozno ceno, od katere so se odšteli stroški PSA in stopnja dobička.
13

Bezirksgericht Schwechat (okrajno sodišče v Schwechatu) je s sodbo z dne 15. marca 2020 ugotovilo, da so nekateri potniki zadevnega letala pred JR uporabljali iste premične stopnice kot JR in da se nihče od njih ni pritožil zaradi spolzkega mesta na teh stopnicah niti ni padel. To sodišče je zlasti ugotovilo, da so bile navedene stopnice kovinske in brez strehe, saj letališče Dunaj‑Schwechat nima stopnic s streho, da so bile posamezne stopnice dovolj široke, da sta se lahko hkrati vzporedno izkrcali dve osebi, da so bile stopnice zaradi površine iz rebraste pločevine posebej nedrseče in da je to opremo potrdilo in preverilo Technischer Überwachungsverein (združenje za tehnični nadzor). Navedeno sodišče je ugotovilo, da zadevne stopnice niso imele nobenih pomanjkljivosti ali poškodb in da tudi če so bile navedene stopnice vlažne, niso bile spolzke, oljnate, mastne ali na splošno umazane, ker je bilo le na zadnjih treh stopnicah nekaj umazanije neznane konsistence v obliki pik. Iz tega je sklepalo, da ni bilo mogoče ugotoviti razlogov za padec JR.
Člen 64(1) in (2) Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o financiranju, upravljanju in spremljanju skupne kmetijske politike in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 352/78, (ES) št. 165/94, (ES) št. 2799/98, (EC) No 814/2000, (ES) št. 1290/2005 in (ES) št. 485/2008 (UL 2013, L 347, str. 549, in popravek v UL 2016, L 130, str. 13) določa:

„1. Kar zadeva upravne kazni iz člena 63(2), se ta člen uporablja v primeru neizpolnjevanja meril za upravičenost, obveznosti ali drugih zavez, ki izhajajo iz uporabe področne kmetijske zakonodaje, razen tistih iz členov 67 do 78 poglavja II tega naslova in iz členov 91 do 101 naslova VI ter tistih, za katere veljajo kazni iz člena 89(3) in 89(4).

2. Upravne kazni se ne naložijo:

(a) kadar je neizpolnjevanje posledica višje sile;

(b) kadar je neizpolnjevanje posledica očitnih napak, kot je navedeno v členu 59(6);

(c) kadar je neizpolnjevanje posledica napake pristojnega organa ali drugega organa in kadar ni razumno pričakovati, da bi oseba, ki jo upravna kazen zadeva, napako lahko odkrila;

(d) kadar lahko zadevna oseba pristojnemu organu zadovoljivo dokaže, da ni odgovorna za neizpolnjevanje obveznosti iz odstavka 1, ali če se pristojni organ drugače prepriča, da zadevna oseba ni kriva;

[…]“
48

Vendar je treba ugotoviti, da je predložitveno sodišče ob upoštevanju navedene sodne prakse in zlasti preverjanj, ki so v skladu s sodbo z dne 16. julija 2020, Governo della Repubblica italiana (Status italijanskih mirovnih sodnikov) (C‑658/18, EU:C:2020:572, točka 161), v njegovi izključni pristojnosti ter na katera je bilo opozorjeno v točki 46 te sodbe, v bistvu navedlo, da razlika med načini dostopa do sodniške funkcije, ki veljajo za ti kategoriji delavcev, ne more upravičiti tega, da so častni sodniki izključeni iz upravičenosti do vsakršnega plačanega letnega dopusta ter sistema socialnega varstva in pokojninskega zavarovanja, do česar so upravičeni redni sodniki, ki so v primerljivem položaju.