Zbi rka odločb sodne pr akse 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE  
ELEANOR SHARPSTON,  
predstavljeni 21. decembra 2016 1  
Postopek za izdajo mnenja 2 / 1 5 , 
uveden na podlagi predloga E v ropske komisije za izdajo mnenja 
„Predlog za izdajo mnenja na podlagi člena 218(11) PDEU — Sklenitev Sporazuma o prosti trgovini 
med Evropsko unijo in Republiko Singapur — Razdelitev pristojnosti med Evropsko unijo in 
državami članicami“ 
Kazalo 
. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  105  
1. Evropska komisija želi na podlagi člena 218(11) PDEU o razdelitvi pristojnosti med Evropsko unijo 
in državami članicami pridobiti mnenje Sodišča v zvezi s predvideno sklenitvijo Sporazuma o prosti 
trgovini med Evropsko unijo in Republiko Singapur (v nadaljevanju: Sporazum EUSFTA). 2 V besedilu 
Sporazuma EUSFTA, kot se je o njem pogajala Komisija, je določeno, da ga je treba skleniti kot 
sporazum med Evropsko unijo in Republiko Singapur (v nadaljevanju: Singapur) brez sodelovanja držav 
članic. Komisija želi usmeritve Sodišča glede vprašanja, ali je tak pristop pravilen. 
2. Komisija trdi, da je Evropska unija izključno pristojna za sklenitev Sporazuma EUSFTA. Navaja, da 
spada večji del tega sporazuma v okvir pristojnosti Evropske unije za skupno trgovinsko politiko na 
podlagi člena 207 PDEU, ki je izključna pristojnost (člen 3(1)(e) PDEU), in da izhaja izključna 
pristojnost Evropske unije za sklenitev drugih delov sporazuma iz zakono dajnega akta, ki jo pooblašča 
1 — Jezik izvirnika: angleščina. 
2 — Besedilo Sporazuma EUSFTA je javno dostopno na spletni strani Komisije: http://trade.ec.europa.eu/doclib/press/index.cfm?id=961. Za kratek 
pregled glej točke od 9 do 30 spodaj, za podrobnejši povzetek pa prilogo k tem sklepnim predlogom. Povzetek v prilogi k tem sklepnim 
predlogom temelji na različici angleškega besedila Sporazuma EUSFTA, ki jo je Komisija predložila Sodišču (kot prilogo k svojemu predlogu). 
Pozneje je Sodišču posredovala prevode EUSFTA v vse uradne jezike Evropske unije. Ob pripravi in prevodu teh sklepnih predlogov se je 
izkazalo, da obstajajo nekatere razlike med izvirno različico, ki jo je posredovala Komisija v angleščini in i) javno dostopno različico 
v angleščini in ii) drugimi jezikovnimi različicami, ki jih je posredovala Komisija. Na primer, javno dostopna različica vsebuje dodatno uvodno 
izjavo v angleščini: „Ob ponovni potrditvi, da ima vsaka pogodbenica pravico sprejeti in okrepiti ukrepe, ki so potrebni za uresničevanje 
legitimnih ciljev politik, na primer na področju sociale, okolja, varnosti, javnega zdravja in varnosti, spodbujanja in zaščite kulturne 
raznolikosti“). Očitno so tudi razlike pri oštevilčenju opomb med angleško različico (tisto, ki je bila poslana Sodišču, in tisto, dostopno na 
spletu) ter drugimi jezikovnimi različicami. Ker je bila ob predstavitvi teh sklepnih predlogov edina javno dostopna različica angleška, sem 
uporabila številke opomb kot v zadnjenavedeni različici, vendar sem navedla, kje bi bila lahko posamezna opomba oštevilčena drugače 
v drugih jezikovnih različicah. Ne morem pa povsem sklepčno povzeti, ali so še druge spremem be, za katere ne vem. 
SL 
ECLI:EU:C:2016 :992 1 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
za tako ravnanje (prva podlaga iz člena 3(2) PDEU), ali iz dejstva, da lahko sklenitev Sporazuma 
EUSFTA vpliva na skupna pravila ali spremeni njihovo področje uporabe (tretja podlaga iz člena 3(2) 
PDEU). Evropski parlament se v splošnem strinja s Komisijo. Vse ostale stranke, ki so predložile 
stališča, trdijo, da Evropska unija sama ne more skleniti sporazuma, ker nekateri deli Sporazuma 
EUSFTA spadajo v deljeno pristojnost Evropske unije in držav članic ter celo v izključno pristojnosti 
držav članic. Iz tega izhaja, da bi morale biti tudi države članice pogodbenice Sporazuma EUSFTA. 
3. Sporazum EUSFTA je del nove generacije sporazumov o trgovini in sporazumov o naložbah, ki so 
bili dogovorjeni ali o njih potekajo pogajanja med Evropsko unijo in trgovinskimi partnerji v drugih 
predelih sveta. Sporazum ni „enoten sporazum“: ne zajema enega posameznega področja ali predmeta 
in ne sledi enemu samem u cilju. Med drugim si prizadeva doseči liberalizacijo trgovine in naložb ter 
zagotavlja nekatere standard e zaščite tako, da usklajuje gospodarske in negospodarske cilje. Čeprav 
Sporazum EUSFTA temelji na obstoječih pravilih iz sporazumov Svetovne trgovinske organizacije (v 
nadaljevanju: STO) , 3 pa so z njim ta pravila razširjena in zajemajo področja, ki (še) niso del tistih 
sporazumov. 
4. Za ugotovitev, ali sme Evropska unija skleniti Sporazum EUSFTA brez držav članic, je najprej treba 
povsem jasno ugotoviti, katera področja zajema ta sporazum in katerim ciljem sledi. 4 To bo nato 
podlaga za uporabo različnih pravil Pogodbe o dodelitvi pristojnosti Evropski uniji in naravi teh 
pristojnosti. Pri tem je treba najprej uporabiti pravila iz člena 3(1) PDEU (o izrecni izključni 
pristojnosti) ter šele nato pravila iz člena 3(2) PDEU (o implicitni izključni pristojnosti 5) in po potrebi 
iz člena 4 PDEU (o deljeni pristojnosti). 
Sporazum EUSF TA 
5. Komisija je decembra 2006 priporočila Svetu Evropske unije, naj jo pooblasti za pogajanja 
o sporazumu o prosti trgovini z državami Združenja držav jugovzhodne Azije (v nadaljevanju: 
ASEAN) v imenu Evropske skupnosti in držav članic. Svet je aprila 2007 pooblastil Komisijo za začetek 
pogajanj. Pogajanja, ki so se nanašala na sporazum po posameznih regijah, so se izkazala za težavna in 
so bila zato začasno prekinjena. Komisija je nato predlagala, da bi si prizadevali za sklenitev 
dvostranskih sporazumov o prosti trgovini z upoštevnimi državami ASEAN, najprej s Singapurjem. 
Decembra 2009 je Svet, ki se je skliceval na pogajalske smernice, ki jih je izdal za pogajanja z ASEAN, 
pooblastil Komisijo za pogajanja o sporazumu o prosti trgovini s Singapurjem. Ta pogajanja so se 
začela marca 2010 . Svet je septembra 2011 spremenil pogajalske smernice, tako da je k seznamu 
zajetih področij dodal naložbe. Pri tem je navedel, da je cilj, da bi poglavje o naložbah sporazuma 
obsegalo področja deljenih pristojnosti, kot so naložbe v vrednostne papirje, 6 reševanje sporov ter 
premoženje in razlastitev. 
6. Evropska unija (ki je delovala prek Komisije) in Singapur sta 20. septembra 2013 parafirala besedilo 
Sporazuma EUSFTA (kar pomeni, da sta ga sprejela kot dokončno), razen poglavja o naložbah. Istega 
dne je bilo besedilo dano na voljo javnosti. 
3 — Torej sporazumov, naštetih v Dodatku 1 k Dogovoru STO o pravilih in postopkih za reševanje sporov. 
4 — Glej v tem smislu mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točke 34, 53, 71, 98 in 105. V tem mnenju je Sodišče preučilo 
predmet in cilje različnih mednarodnih sporazumov, ki so bili del Marakeškega sporazuma o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije (v 
nadaljevanju: Sporazum STO) , zlasti Splošnega sporazuma o trgovini s storitvami (v nadaljevanju: GATS), Sporazuma o trgovinskih vidikih 
pravic intelektualne lastnine (v nadaljevanju: Sporazum TRIPS) in različnih sporazumov o trgovini z blagom, ki so vključeni v Prilogo 1A (v 
nadaljevanju: večstranski sporazumi o trgovini z blagom) k Sporazumu STO, kot sta Splošni sporazum o tarifah in trgovini 1994 (v 
nadaljevanju: GATT 1994 ) in Sporazum o tehničnih ovirah v trgovini (v nadaljevanju: Sporazum o tehničnih ovirah v trgovini). 
5 — Z „implicitno“ izključno zunanjo pristojnostjo hočem povedati, da izključnost ne temelji na določbi Pogodbe, ki izrecno daje Evropski uniji 
izključno pristojnost za določeno področje. 
6 — Ta izraz so uporabile stranke v svojih stališčih. Glej dalje zlasti točki 307 in 346 spodaj. 
ECLI:EU:C:2016 :992 2 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
7. Ko je postalo jasno, da je v besedilu določeno, da Sporazum EUSFTA podpiše in sklene Evropska 
unija brez sodelovanja držav članic, je Odbor za trgovinsko politiko (odbor, ki ga imenuje Svet na 
podlagi člena 207(3) PDEU) februarja 2014 zadevo predložil Odboru stalnih predstavnikov (v 
nadaljevanju: Coreper). Odbor za trgovinsko politiko je pozval Coreper, naj potrdi postopek za podpis 
in sklenitev Sporazuma EUSFTA in ga pozval, naj Komisijo kot pogajalko v imenu Evropske unije in 
držav članic pozove, naj prilagodi besedilo mešani naravi te vrste sporazuma. Coreper je navedel, da 
so se delegacije povsem jasno strinjale, da bi moral biti Sporazum EUSFTA podpisan in sklenjen kot 
mešani sporazum, kar pomeni, da bi morale biti njegove pogodbenice tako Evropska unija kot države 
članice. 
8. Pogajanja o poglavju o naložbah so bila končana oktobra 2014 . Junija 2015 je Komisija poslala 
Odboru za trgovinsko politiko prečiščeno besedilo poglavja o naložbah ter navedla, da je zdaj 
parafiran celotni sporazum. 
9. Sporazum EUSFTA je sestavljen iz preambule, 17 poglavij, protokola in petih dogovorov o razlagi. 
10. V poglavju I („Cilji in splošna opredelitev pojmov“) je navedeno, da sta cilja Sporazuma EUSFTA 
vzpostavitev območja proste trgovine v skladu s členom XXIV GATT 1994 7 in členom V GATS 8 ter 
liberalizacija in olajšanje trgovine in naložb med pogodbenicama v skladu s Sporazumom EUSFTA. 
11. V začetku poglavja II („Nacionalna obravnava in dostop do trga za blago“) je ponovno potrjena 
obveznost pogodbenic, da bosta priznali nacionalno obravnavo 9 v skladu s členom III GATT 1994 (ki 
je s tem poglavjem vključen v Sporazum EUSFTA). Prav tako so z njim določene obveznosti glede 
netarifnih ukrepov. Posebne določbe se uporabljajo za dajanje na voljo in izmenjavo informacij, 
obvestila in poizvedbe ter upravljanje zajetih ukrepov. 
12. V poglavju III („Trgovinska sredstva“) so po eni strani določene obveznosti glede protidampinških 
in izravnalnih ukrepov ter po drugi strani dve vrsti zaščitnih ukrepov (globalni zaščitni ukrepi in 
dvostranski zaščitni ukrepi). 
13. Poglavje IV („Tehnične ovire v trgovini“) je namenjeno olajšanju in povečanju trgovine z blagom 
med pogodbenicama z zagotavljanjem okvira za preprečevanje, odkrivanje in odpravo nepotrebnih ovir 
za trgovino, ki spadajo v okvir Sporazuma o tehničnih ovirah v trgovini (ki je postal del Sporazuma 
EUSFTA). 
14. Poglavje V („Sanitarni in fitosanitarni ukrepi“) je namenjeno (a) varovanju življenja ali zdravja ljudi, 
živali ali rastlin na ozemlju obeh pogodbenic, pri tem pa olajševanju trgovine med pogodbenicama na 
področju sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov (v nadaljevanju: sanitarni in fitosanitarni ukrepi), 
(b) sodelovanju pri nadaljnjem izvajanju Sporazuma o sanitarnih in fitosanitarnih ukrepih (v 
nadaljevanju: Sporazum o sanitarnih in fitosanitarnih ukrepih) in (c) zagotovitvi sredstev za izboljšanje 
komunikacije, sodelovanja in reševanja vprašanj glede izvajanja sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov, ki 
vplivajo na trgovino med pogodbenicama. 
15. Poglavje VI („Olajševanje carine in trgovine“) priznava pomen olajševanja carine in trgovine 
v razvijajočem se svetovnem trgovinskem okolju ter okrepitve sodelovanja na tem področju. V njem so 
določena načela, na katerih morajo temeljiti carinske določbe in postopki pogodbenic. 
7 — Naslov člena XXIV je „Ozemeljska veljavnost – Obmejni promet – Carinske unije in prosta trgovinska območja“.  
8 — Člen V se nanašana „Gospodarsko povezovanje“.  
9 — V bistvu „nacionalna obravnava“ pomeni, da se notranja obdavčitev in ureditev ne bi smeli uporabiti za uvožene ali domače proizvode tako,  
da bi zavarovali domačo proizvodnjo. 
ECLI:EU:C:2016 :992 3 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
16. Cilji poglavja VII („Netarifne ovire za trgovino in naložbe v proizvodnjo energije iz obnovljivih 
virov“) so razvoj in povečevanje proizvodnje energije iz obnovljivih in trajnostnih nefosilnih virov (v 
nadaljevanju: zelena energija), zlasti z omogočanjem trgovine in naložb. Poglavje se uporablja za 
ukrepe, ki lahko vplivajo na trgovino in naložbe med pogodbenicama v zvezi s proizvodnjo zelene 
energije, vendar se ne uporablja za izdelke, iz katerih se proizvaja energija. 
17. V poglavju VIII („Storitve, ustanovitev poslovne enote in elektronsko poslovanje“) pogodbenici 
ponovno potrjujeta svoje zaveze iz Sporazuma STO. 10 To poglavje uvaja potrebne ureditve za 
postopno vzajemno liberalizacijo trgovine s storitvami, torej čezmejno opravljanje storitev z ozemlja 
ene pogodbenice na ozemlje druge pogodbenice in na ozemlju ene pogodbenice za uporabnika 
storitve druge pogodbenice, ustanovitev poslovne enote in začasna prisotnost fizičnih oseb iz poslovnih 
razlogov. Posebej je urejeno elektronsko poslovanje. Prav tako vsebuje določbe o nacionalnih predpisih 
oračunalniških storitvah, poštnih storitvah, telekomunikacijskih storitvah, finančnih storitvah in 
storitvah mednarodnega pomorskega prometa. 
18. Poglavje IX („Naložbe“) je sestavljeno iz dveh delov. 
19. Oddelek A vsebuje vsebinske določbe o zaščiti naložb. Za namene tega poglavja pomeni „naložba“ 
„vsako vrsto sredstev, ki imajo lastnosti naložbe, vključno z lastnostmi, kot so kapitalska obveznost ali 
obveznost drugih virov, pričakovanje zaslužka ali dobička, prevzemanje tveganja ali določeno trajanje“. 
Glavne zahteve se nanašajo na nacionalno obravnavo, pošteno in pravično obravnavo ter popolno 
zaščito in varnost, pa tudi na nadomestilo za izgube, ki nastanejo zaradi vojne ali drugega oboroženega 
spopada, revolucije, izrednih nacionalnih razmer, upora, vstaje ali izgredov na ozemlju druge 
pogodbenice. V oddelku A je tudi določeno, da nobena pogodbenica ne sme neposredno ali posredno 
nacionalizirati ali razlastiti naložb vlagatelja druge pogodbenice oziroma zanje uvesti ukrepov, 
enakovrednih nacionalizaciji ali razlastitvi, razen če so izpolnjeni nekateri pogoji. Poleg tega mora 
vsaka pogodbenica dovoliti, da se vsi prenosi v zvezi z naložbo iz poglavja IX opravijo v prosto 
zamenljivi valuti brez omejitve ali zamude. Po začetku veljavnosti Sporazuma EUSFTA morajo 
prenehati veljati dvostranski sporazumi med državami članicami in Singapurjem iz Priloge 9-Dinse 
nadomestiti s Sporazumom EUSFTA. 
20. Z oddelkom B se vzpostavlja mehanizem „reševanja sporov med vlagatelji in državo“ (v 
nadaljevanju: ISDS). Ta mehanizem, ki lahko obsega arbitražo, se uporablja za spore med tožečo 
stranko ene pogodbenice in drugo pogodbenico v zvezi z obravnavo (vključno z opustitvijo) te 
pogodbenice, ki domnevno krši določbe oddelka A in domnevno povzroča izgubo ali škodo tožeči 
stranki ali njenemu lokalno ustanovljenemu podjetju. V ločeni določbi je določeno, da načeloma 
nobena pogodbenica ne da diplomatske zaščite ali poda mednarodnega zahtevka v zvezi s sporom, 
o katerem sta se eden od njenih vlagateljev in druga pogodbenica dogovorila, da predložita zahtevek 
za arbitražo v skladu s poglavjem IX, oddelek B. 
21. Poglavje X („Javna naročila“) se nanaša na vse ukrepe v zvezi z vrsto javnega naročila, zajetega 
s Sporazumom, torej javnega naročila, ki ga opravi zajeti naročnik in katerega vrednost presega dani 
prag. 
22. V poglavju XI („Intelektualna lastnina“) so določene pravice in obveznosti, ki so zajete tudi 
s Sporazumom TRIPS, in ena kategorija, ki s tem sporazumom ni zajeta, in sicer žlahtniteljske pravice. 
Struktura tega oddelka sledi strukturi iz Sporazuma TRIPS: vsak pododdelek obravnava eno pravico 
intelektualne lastnine, ki je zajeta s Sporazumom EUSFTA, ter vključuje pravice in obveznosti, 
določene z drugimi večstranskimi sporazumi (od katerih so nekateri del Sporazuma TRIPS, drugi pa 
ne). 
10 — Besedilo Sporazuma STO in vseh sporazumov STO, ki so njegov del, je na voljo na: https://www .wto.org/english/docs_e/legal_e/legal_e.htm. 
ECLI:EU:C:2016 :992 4 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
23. Poglavje XII („Konkurenca in povezane zadeve“) se osredotoča na pomen svobodne in neizkrivljene 
konkurence v trgovinskih odnosih pogodbenic. V njem so določena načela glede protimonopolnih 
zadev in združitev, javnih podjetij, podjetij s posebnimi ali izključnimi pravicami in državnih 
monopolov ter subvencij. 
24. Poglavje XIII („Trgovina in trajnostni razvoj“) se nanaša na zavezanost pogodbenic razvoju in 
spodbujanju mednarodne trgovine ter svojega dvostranskega trgovinskega in gospodarskega odnosa 
tako, da prispevata k trajnostnemu razvoju. Poglavitne obveznosti od vsake pogodbenice zahtevajo, da 
vzpostavi svojo raven varstva okolja in zaščite delavcev ter ustrezno sprejme ali spremeni svoje 
zadevne zakone in politike, skladno z načeli mednarodno priznanih standard ov ali sporazumov, 
katerih pogodbenica je. Poglavje vključuje tudi ločene obveznosti glede trgovine z lesom in lesnimi 
proizvodi ter trgovine z ribiškimi proizvodi, pa tudi posebne določbe o reševanju sporov. 
25. Poglavje XIV („Preglednost“) vsebuje obveznosti, s katerimi se poskuša vzpostaviti učinkovito in 
predvidljivo regulativno okolje za gospodarske subjekte ter s katerimi so določene pojasnitve in boljši 
dogovori za preglednost, posvetovanje in boljše izvajanje ukrepov v splošni uporabi. Te obveznosti se 
načeloma uporabljajo skupaj z bolj določnimi pravili iz drugih poglavij Sporazuma EUSFTA. 
26. V poglavju XV („Reševanje sporov“) so določena splošno uporabna pravila o izogibanju in reševanju 
vsakršnih sporov med pogodbenicama glede razlage in uporabe Sporazuma EUSFTA, da se, kadar je to 
mogoče, doseže vzajemno sprejemljiva rešitev. Različne stopnje postopka reševanja sporov so: zahteva 
za posvetovanje, (zahteva za) ustanovitev arbitražnega sveta, izdaja vmesnega poročila in izdaja končne 
odločitve. Z ločenimi določbami je urejen postopek izvajanja in pravna sredstva za doseganje izpolnitve 
odločitve. 
27. V poglavju XVI („Mehanizem mediacije“) je vzpostavljen mehanizem mediacije, katerega cilj je 
s celovitim in hitrim postopkom s pomočjo mediatorja olajšati sprejetje sporazumne rešitve. Uporablja 
se za vse ukrepe, ki spadajo v okvir Sporazuma EUSFTA, ki negativno vplivajo na trgovino ali naložbe 
med pogodbenicami, razen če je določeno drugače. 
28. Poglavje XVII („Institucionalne, splošne in končne določbe“) vsebuje tri kategorije določb. Prva 
kategorija določa institucionalno strukturo, ki jo sestavljajo različni odbori, v katerih se morata 
pogodbenici sestajati zaradi nadzora in olajšanja izvajanja in uporabe Sporazuma EUSFTA. Druga 
kategorija se nanaša na odločanje, spremem be, začetek veljavnosti, neposredni učinek, pristop, 
ozemeljsko uporabo Sporazuma EUSFTA, različne priloge in druga besedila, ki so sestavni del 
Sporazuma EUSFTA, ter verodostojne različice besedila Sporazuma EUSFTA. Tretja kategorija se 
nanaša na vsebinske zadeve, vključno z obdavčitvijo, tekočim računom in pretokom kapitala, 
državnimi premoženjskimi skladi, omejitvami za zaščito plačilne bilance in varnostnimi izjemami. 
29. Besedilu poglavij Sporazuma EUSFTA je dodan protokol o pravilih o poreklu, dogovorih 
o členu 17.6 (obdavčitev), plačilu arbitrov, dodatnih določbah, povezanih s carino, vzajemnem 
priznavanju programov pooblaščenih gospodarskih subjektov in omejitvah Singapurja glede prostora 
ali dostopa do naravnih virov. 
30. Natančnejši povzetek Sporazuma EUSFTA je vključen v prilogo k mojim sklepnim predlogom. 
Namen te priloge ni povzeti vseh vidikov Sporazuma EUSFTA, ampak zagotoviti povzetek glavnih 
točk, ki so upoštevne za te sklepne predloge. Opis predloga, pisna stališča strank in mojo analizo 
predloga je treba brati skupaj s to prilogo. 
ECLI:EU:C:2016 :992 5 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
Pravo Unije 
Pogodba o Evropski uniji 
31. Člen 5 PEU določanačelo prenosa pristojnosti, v skladu s katerim države članice ohranijo vse 
pristojnosti, ki s Pogodbama niso dodeljene Evropski uniji. 11 Člen 5(2) PEU določa, da „[…] Unija 
deluje le v mejah pristojnosti, ki so jih s Pogodbama nanjo prenesle države članice za uresničevanje 
ciljev, določenih v Pogodbah“ in da „[d]ržave članice ohranijo vse pristojnosti, ki niso s Pogodbama 
dodeljene Uniji“. 
32. Člen 21(2) PEU se nanašananačela, ki jih je treba spoštovati, in cilje, ki jim sledi Evropska unija 
pri določanju in izvajanju skupnih politik in ukrepov. Ista načela in cilji se uporabljajo pri oblikovanju 
in izvajanju zunanjih dejavnosti Evropske unije ter zunanjih vidikov njenih drugih politik (člen 21(3) 
PEU). Ti cilji obsegajo „spodbujanje vključitve vseh držav v svetovno gospodarstvo, skupaj s postopno 
odpravo omejitev v mednarodni trgovini“ (člen 21(2)(e) PEU) in „pomoč pri oblikovanju mednarodnih 
ukrepov za ohranitev in izboljšanje kakovosti okolja in trajnostnega gospodarjenja s svetovnimi 
naravnimi viri, da se zagotovi trajnostni razvoj“ (člen 21(2)(f) PEU). 
Pogodba o delovanju Evropske unije 
33. Člen 2 PDEU med drugim določa: 
„1. Če ima Unija po Pogodbah na določenem področju izključno pristojnost, lahko samo Unija izdaja 
zakono dajne in sprejema pravno zavezujoče akte; države članice lahko tako ukrepajo same le, če jih 
Unija za to pooblasti, ali za izvajanje aktov Unije. 
2. Če ima Unija po Pogodbah na določenem področju deljeno pristojnost z državami članicami, lahko 
Unija in države članice na tem področju izdajajo zakono dajne in sprejemajo pravno zavezujoče akte. 
Države članice izvajajo svojo pristojnost, kolikor Unija svoje pristojnosti ne izvaja.[ 12 ]Države članice 
ponovno izvajajo svojo pristojnost, kolikor se je Unija odločila, da bo svojo pristojnost prenehala 
izvajati. 
[…]“ 
34. Edini člen Protokola (št. 25) 13 o izvajanju deljene pristojnosti določa: „Kadar Unija ukrepa na 
posameznem področju, potem glede na člen 2(2) [PDEU] o deljenih pristojnostih, zajema obseg 
izvajanja pristojnosti le elemente, ki jih ureja zadevni akt Unije, in torej ne zajema celotnega 
področja.“ 
35. V členu 3(1) PDEU so opisana področja, na katerih ima Evropska unija izključno pristojnost, med 
katerimi so: 
„(a) carinska unija; 
[…] 
11 — Glej tudi člen 4(1) PEU. 
12 — Glej tudi Izjavo št. 18 o razmejitvi pristojnosti v izjavah, ki so priložene Sklepni listini Medvladne konference, ki je sprejela Lizbonsko 
pogodbo (UL 2016 , C 202, str. 335). S to izjavo je potrjeno, da „[…]države članice ohranijo vse pristojnosti, ki niso s Pogodbama dodeljene 
Uniji“. V njej je dalje navedeno, da „[č]e ima Unija po Pogodbah na določenem področju deljeno pristojnost z državami članicami, 
države članice izvajajo svojo pristojnost, kolikor Unija svoje pristojnosti ne izvaja ali se je odločila, da jo bo prenehala izvajati. […]“. 
13 — UL 2012 , C 326, str. 307. 
ECLI:EU:C:2016 :992 6 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
(d) ohranjanje morskih bioloških virov v okviru skupne ribiške politike; 
(e) skupna trgovinska politika.“ 
36. Na podlagi člena 3(2) PDEU ima Evropska unija tudi izključno pristojnost za sklenitev 
mednarodnega sporazuma „[…] kadar je ta sklenitev predvidena v zakono dajnem aktu Unije [prva 
podlaga] ali je potrebna, da se Uniji omogoči izvajanje njene notranje pristojnosti [druga podlaga], ali 
kolikor lahko vpliva na skupna pravila ali spremeni njihovo področje uporabe [tretja podlaga]“. 
37. Člen 4 PDEU se nanaša na deljeno pristojnost in določa: 
„1. Unija si deli pristojnost z državami članicami, če ji Pogodbi dodeljujeta pristojnost, ki se ne nanaša 
na področja iz členov 3 in 6.[ 14 ] 
2. Deljena pristojnost med Unijo in državami članicami velja za naslednja glavna področja: 
(a) notranji trg, 
(b) socialno politiko glede vidikov, opredeljenih v tej pogodbi, 
[…] 
(d) kme tijstvo in ribištvo, razen ohranjanja morskih bioloških virov, 
(e) okolje, 
[…] 
(g) promet, 
[…] 
(i) energijo, 
[…]“ 
38. V skladu s členom 9 PDEU, ki je del splošnih določb, mora Evropska unija pri opredeljevanju in 
izvajanju politik in dejavnosti Unije „[…] upošteva[ti] zahteve, ki so povezane s spodbujanjem visoke 
stopnje zaposlenosti [in] zagotavljanjem ustrezne socialne zaščite […]“. 
39. Člen 11 PDEU (ki je prav tako del splošnih določb) določa, da je treba „[z]ahteve varstva okolja […] 
vključevati v opredelitve in izvajanje politik in dejavnosti Unije, zlasti zaradi spodbujanja trajnostnega 
razvoja“. 
40. Peti del, naslov 1, PDEU, ki obsega člene od 205 do 207 PDEU, vsebuje splošne določbe 
o zunanjem delovanju Evropske unije. 
41. Člen 206 PDEU določa, da „[z] vzpostavitvijo carinske unije v skladu s členi 28 do 32 Unija 
v skupnem interesu prispeva k usklajenemu razvoju svetovne trgovine, postopnemu odpravljanju 
omejitev v mednarodni trgovini in pri tujih neposrednih naložbah ter k zmanjševanju carinskih in 
drugih ovir“. 
14 — Člen 6 PDEU vsebuje izčrpen seznam področij, na katerih je Evropska unija pristojna za izvajanje ukrepov za podporo, uskladitev ali 
dopolnitev ukrepov držav članic. 
ECLI:EU:C:2016 :992 7 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
42. Člen 207(1) PDEU določa: 
„Skupna trgovinska politika temelji na enotnih načelih, zlasti glede spremem b carinskih stopenj, 
sklenitve sporazumov o carinskih tarifah in trgovini, ki se nanašajo na trgovino z blagom in storitvami, 
trgovinske vidike pravic intelektualne lastnine, tuje neposredne naložbe, doseganje enotnosti pri 
ukrepih liberalizacije, izvozno politiko in ukrepe trgovinske zaščite, na primer pri dampingu ali 
subvencijah. Skupna trgovinska politika se izvaja v okviru načel in ciljev zunanjega delovanja Unije.“ 
43. V skladu s členom 207(5) PDEU so „[p]ogajanja in sklepanje mednarodnih sporazumov na 
področju prevoza […] v skladu z določbami naslova VI tretjega dela[, ki vsebuje določbe o skupni 
prometni politiki,] in člena 218“. 
44. Člen 207(6) PDEU določa, da „[i]zvajanje dodeljenih pristojnosti iz tega člena na področju 
trgovinske politike ne vpliva na razmejitev pristojnosti med Unijo in državami članicami in ne 
povzroči harmonizacije zakono v ali drugih predpisov držav članic, če Pogodbi takšno harmonizacijo 
izključujeta“. 
45. V členu 216 PDEU je določeno, kdaj lahko Evropska unija sklene mednarodni sporazum z eno ali 
več tretjimi državami. V skladu s členom 216(1) PDEU lahko to stori, „[…] kadar je tako določeno 
v Pogodbah [prva podlaga] ali kadar je v okviru politik Unije sklenitev sporazuma potrebna bodisi za 
doseganje enega od ciljev iz Pogodb [druga podlaga], bodisi kadar je tako določeno v pravno 
zavezujočem aktu Unije [tretja podlaga] bodisi kadar sporazum lahko vpliva na skupna pravila ali 
spremeni njihovo področje uporabe [četrta podlaga]“. Člen 216(2) PDEU določa, da so taki sporazumi 
zavezujoči za njene institucije in države članice. 
46. Člen 218 PDEU določa postopkovna pravila, med drugim o pogajanjih, podpisu in sklenitvi 
mednarodnih sporazumov: 
„1. Brez poseganja v posebne določbe člena 207 potekajo pogajanja o sporazumih med Unijo in 
tretjimi državami ali mednarodnimi organizacijami ter njihovo sklepanje po spodaj opisanem 
postopku. 
2. Svet odobri začetek pogajanj, določi pogajalske smernice, odobri podpis in sklene sporazum. 
3. Komisija […] predloži priporočila Svetu, ki sprejme sklep o odobritvi začetka pogajanj […] 
4. Svet lahko pogajalcu da smernice in določi posebni odbor, v posvetovanju s katerim se vodijo 
pogajanja. 
5. Svet na predlog pogajalca sprejme sklep o odobritvi podpisa sporazuma in po potrebi o njegovi 
začasni uporabi pred začetkom veljavnosti. 
6. Svet na predlog pogajalca sprejme sklep o sklenitvi sporazuma. 
[…] 
11. Država članica, Evropski parlament, Svet ali Komisija lahko pridobijo mnenje Sodišča glede 
združljivosti predvidenega sporazuma s Pogodbama. Kadar je mnenje Sodišča odklonilno, lahko 
predvideni sporazum začne veljati le, če se spremeni ali če se spremenita Pogodbi.“ 
ECLI:EU:C:2016 :992 8 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
Predlog za mnenje Sodišča 
47. Komisija je s predlogom z dne 10. julija 2015 na podlagi člena 218(11) PDEU predlagala Sodišču 
izdajo mnenja o tem vprašanju: 
„Ali Unija ima potrebno pristojnost, da sama podpiše in sklene [Sporazum EUSFTA]? Natančneje: 
— Katere določbe sporazuma spadajo v izključno pristojnost Unije? 
— Katere določbe sporazuma spadajo v deljeno pristojnost Unije? 
— Ali katera določba sporazuma spada v izključno pristojnost držav članic?“ 
48. Pisna stališča o predlogu Komisije so predložili Svet, Parlament in vlade vseh držav članic razen 
Belgije, Hrvaške, Estonije in Švedske. Obravnave, ki je bila opravljena 12. in 13. septembra 2013 , so se 
udeležili Komisija, Svet, Parlament ter avstrijska, belgijska, češka, danska, finska, francoska, nemška, 
grška, irska, italijanska, litovska, nizozemska, poljska, romunska, slovenska in španska vlada. 
Vprašanja, navedena v predlogu Komisije za izdajo mnenja 
49. Jasno je, da je predlog Komisije za izdajo mnenja dopusten, saj Sporazum EUSFTA še ni bil 
sklenjen in je zato sporazum, ki je „predviden“ v smislu člena 218(11) PDEU. V bistvu je predlog 
sestavljen iz dveh delov. 
50. Prvi del se nanaša na vprašanje, ali Evropska unija sme podpisati in skleniti Sporazum EUSFTA 
sama, torej brez vključitve držav članic. 
51. Z drugim delom se sprašuje, katere določbe Sporazuma EUSFTA spadajo v izključno pristojnost 
Evropske unije, deljeno pristojnost Evropske unije in izključno pristojnost držav članic. 
52. Če bo odgovor Sodišča na prvi del predloga „da“, ker spada celoten Sporazum EUSFTA v izključno 
zunanjo pristojnost Evropske unije (na podlagi prvega ali drugega odstavka člena 3 PDEU), drugega 
dela ni treba obravnavati. V takem primeru mora Sporazum EUSFTA skleniti Evropska unija sama. 
53. Če Evropska unija nima izključne pristojnosti za celoten Sporazum EUSFTA, je položaj bolj 
zapleten. Če je za Sporazum EUSFTA delno izključno pristojna Evropska unija (na podlagi člena 3 
PDEU), delno pa je pristojnost deljena (v skladu s členom 4 PDEU), kdo lahko podpiše (ali bi moral 
podpisati) ta sporazum? 15 
54. Na tej stopnji moram pojasniti, kako razumem medsebojni odnos sistema notranje in zunanje 
odgovornosti. 
55. Člene od 2 do 4 PDEU je treba razumeti ob upoštevanju členov 4 in 5 PEU. Prav tako jih je treba 
razumeti ob upoštevanju tega, da so umeščeni prav na začetek PDEU („Prvi del – Načela“; „Naslov I – 
Vrste in področja pristojnosti Unije“), in tega, kako so bili oblikovani prej, v prejšnjih različicah 
Pogodb. 
15 — Ni sporno, da ima Evropska unija v skladu s členoma 3(1)(e) in 207(1) PDEU izključno zunanjo pristojnost za nekatere dele Sporazuma 
EUSFTA. 
ECLI:EU:C:2016 :992 9 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON –MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
56. Tu je pomem bno, da se spomnimo na različice tega, kar je zdaj PDEU, kot so bile oblikovane po 
Maastrichtski pogodbi (1992 ), Amsterdamski pogodbi (1997 ) in Pogodbi iz Nice (2001 ). Natančneje, 
člen 3b Pogodbe ES, kakor je bil spremenjen s Pogodbo o Evropski uniji v Maastrichtu (pozneje 
člen 5 ES (Amsterdamske pogodbe in nato Pogodbe iz Nice)), je v treh odstavkih, ki jih je obsegal, 
vseboval analizo pristojnosti, ki je zaporedoma vsebovala načela prenosa pristojnosti, subsidiar nosti in 
sorazmernosti. 16 Vendar v tem celotnem obdobju ni obstajal podroben seznam pristojnosti. Tak 
seznam bi bil uveden z neuspelo Pogodbo o Ustavi za Evropo; vsebina in bistveni elementi tega, kar je 
zdaj mogoče najti v členih 2, 3 in 4 PDEU, so bili bolj ali manj neposredno prevzeti iz osnutka ustave 
in vstavljeni z Lizbonsko pogodbo. 17 
57. Iz teh prejšnjih različic je jasno, da se ta začetni del sedanje PDEU ne nanaša na zunanje odnose 
kot take. V njem gre za osrednje ustavnopravno vprašanje delitve pristojnosti med Evropsko unijo in 
državami članicami, ki jo sestavljajo –za načelo prenosa pristojnosti. Pristojnosti so na Evropsko unijo 
prenesene zlasti zaradi omogočanja sprejemanja aktov na različnih področjih oblikovanja politik in 
gospodarske dejavnosti na območju Evropske unije. To je pogled na svet, ki je osredotočen na Unijo 
(in ne na „Weltanschauung“). Gre za doseganje želenega ravnovesja med združevalno (nadnacionalno) 
centralno oblastjo, vzpostavljeno na podlagi Pogodb, in še vedno suverenimi državami članicami, ki 
sestavljajo Evropsko unijo („Herren der Verträge“). Iz delitve pristojnosti, na kateri temelji projekt 
Evropske unije, mora biti jasno, kdo je pristojen za odločanje na posameznih področjih. Osrednje 
vprašanje je: „Kdo je pristojen za ukrepanje na območju Evropske unije: Evropska unija ali države 
članice?“Pri tem pa bo delitev pristojnosti med Evropsko unijo in državami članicami nujno vplivala 
tudi na izvajanje zunanje pristojnosti. 
58. Kakšen je bil učinek spremem b, uvedenih z Lizbonsko pogodbo? 
59. Pristojnosti na kratkem in izčrpnem seznamu področij so nepovratno (razen ob spremem bi 
Pogodbe) dodeljene Evropski uniji (člen 3(1) PDEU). Večina področij pristojnosti pa je navedenih na 
seznamu „glavnih področij“–torej na neizčrpnem seznamu –deljene pristojnosti (člen 4(2) PDEU). 
Pristojnost, ki je opredeljena kot „deljena“, se ne bo nikoli razvila v a priori izključno pristojnost Unije 
v smislu člena 3(1) PDEU. Res je, da če je Evropska unija z uresničevanjem svoje prednostne pravice iz 
člena 2(2) PDEU (ki jo bom obravnavala v kratkem ), dejansko zasedla področje, tako zasedeno področje 
postane področje, na katerem ima Evropska unija de facto izključno pristojnost. Vendar je razlika med 
a priori izključno pristojnostjo Unije na podlagi člena 3(1) PDEU na eni strani in pristojnostmi, ki 
postanejo de facto izključne pristojnosti Unije prek mehanizma iz člena 2(2) PDEU, 18 na drugi strani 
tale: a priori izključna pristojnost Unije se ne more nikoli (razen ob spremem bi Pogodbe) spremeniti 
v neizključno pristojnost Unije. Nasprotno pa je teoretično mogoče, da se področje, ki je trenutno 
zasedeno z zakono dajo Unije, sprejeto ob uresničevanju prednostne pravice iz člena 2(2) PDEU, vrne 
državam članicam. Zakono dajalec Unije bi se enostavno moral odločiti, da preneha sprejemati 
zakono dajo in razveljavi obstoječo zakono dajo Unije na tem področju. 
16 —Člen 5 ES je določal: „Skupnost deluje v mejah pristojnosti in ciljev, ki jih določa ta pogodba. Skupnost na področjih, ki niso v njeni izključni 
pristojnosti, ukrepa v skladu z načelom subsidiar nosti, vendar le če in kolikor države članice ne morejo zadovoljivo doseči ciljev predlaganih 
ukrepov in jih torej zaradi obsega ali učinkov predlaganih ukrepov laže doseže Skupnost. Noben ukrep Skupnosti ne sme prekoračiti 
okvirov, ki so potrebni za doseganje ciljev te pogodbe.“ 
17 —Za koristen povzetek glej Lenaerts, K., in Van Nuffel, P., European Union Law, Sweet & Maxwell, 2011 , točke od 7021 do 7025 . 
18 —Ne ugibam o tem, ali se ta nepovratnost nanaša tudi na izključno zunanjo pristojnost Unije na podlagi člena 3(2) PDEU. Trdilo se je, da če 
Unija zasede polje na notranjem področju in nato sklene mednarodni sporazum na podlagi člena 3(2) PDEU, dejstvo, da pozneje preneha 
sprejemati zakono dajo na notranjem področju, ne vpliva na izključnost njene dolgo vzpostavljene zunanje pristojnosti. Vendar se mnenja 
teoretikov glede tega razhajajo. 
ECLI:EU:C:2016 :992 10 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON –MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
60. Deljene pristojnosti so na podlagi člena 4 PDEU poleg tega neločljivo povezane z obstojem (ločene) 
določbe Pogodbe, ki Evropski uniji podeljuje pristojnost, ki ni ne izključna pristojnost (člen 3 PDEU) 
ne spremljevalna pristojnost (člen 6 PDEU: „pristojn[ost] za izvajanje ukrepov za podporo, uskladitev 
ali dopolnitev ukrepov držav članic“). Tako je, ker je v členu 4(1) PDEU navedeno, da „[si Evropska 
unija] deli pristojnost z državami članicami, če ji Pogodbi dodeljujeta pristojnost, ki se ne nanašana 
področja iz členov 3 in 6“.19 S členom 4 PDEU je tako opredeljen obstoj različnih pristojnosti, ki si jih 
delijo Evropska unija in države članice. 
61. Člen 2 PDEU se nato ukvarja z različnimi vidiki izvajanja pristojnosti. Natančneje, člen 2(2), druga 
poved, vsebuje „prednostno pravico“Evropske unije. S to določbo je Evropski uniji dana pravica, da se 
odločizazačetek izvajanja ene od naštetih deljenih pristojnosti. V obsegu, v katerem to stori (toda samo 
v tem obsegu), države članice ne morejo več izvajati svojih deljenih pristojnosti na ta konkretni način. 
Tako je v Protokolu (št. 25) izrecno navedeno, da „[k]adar [Evropska unija] ukrepa na posameznem 
področju, […] zajema obseg izvajanja pristojnosti le elemente, ki jih ureja zadevni akt Unije, in torej 
ne zajema celotnega področja“. Za prednostno pravico na podlagi člena 2(2) PDEU je izrecno 
navedeno, da je povratna. Če Evropska unija neha delovati glede določenega dela konkretne deljene 
pristojnosti, se ta pristojnost vrne državam članicam. Deli pa morajo v seštevku vedno tvoriti celoto – 
vsako pristojnost na deljenem področju izvajajo bodisi Evropska unija bodisi države članice. Ne more 
biti negotovosti med njima. 
62. Večina izvajanja pristojnosti Evropske unije se še vedno nanaša na to, kaj se dogaja „navznoter“– 
torej znotraj območja Evropske unije. Nekateri vidiki delitve pristojnosti nujno še naprej vplivajo na 
zunanje delovanje. To velja tako za področja, na katerih ima Evropska unija izključno pristojnost, kot 
za področja deljene pristojnosti. Ko in če pride do takega zunanjega delovanja, se mora spoštovati 
dogovorjena delitev pristojnosti med Evropsko unijo in državami članicami, ki jo sestavljajo. Ta načela 
je treba spoštovati pri celotnem delovanju Evropske unije, tako notranjem kot zunanjem. 20 
63. Pristojnost za carinsko unijo in skupno trgovinsko politiko (ki sta v členu 3(1) PDEU obe navedeni 
kot izključni pristojnosti Evropske unije) je natančneje priznana in izražena v členih 206 PDEU 
(carinska unija) in 207 PDEU (skupna trgovinska politika) iz petega dela PDEU, ki nosi 
naslov „Zunanje delovanje Unije“. Skupna trgovinska politika je eden redkih primerov povsem zunanje 
pristojnosti Unije. Medtem ko člen 207(2) PDEU pooblašča Evropski parlament in Svet z uredbami, 
sprejetimi po rednem zakono dajnem postopku, za določitev ukrepov, s katerimi se opredeli okvir za 
izvajanje skupne trgovinske politike, so take uredbe ukrepi zunanjega delovanja (namenjeni za urejanje 
trgovine s tretjimi državami prek zakono dajnih aktov Unije). Temu ustrezna notranja pristojnost je 
pristojnost za približevanje zakono daje iz členov 114 PDEU in 115 PDEU za ureditev notranjega trga, 
ki je s členom 4(2)(a) PDEU opredeljena kot deljena pristojnost. 
64. V nasprotju s členom 3(1) PDEU, v katerem ni izrecno omenjena zunanja pristojnost, se člen 3(2) 
PDEU sklicuje na okoliščine, v katerih ima „Evropska unija […] tudi izključno pristojnost za sklenitev 
mednarodnega sporazuma“. Štiri podlage, 21 ki so jih navedli avtorji Pogodbe („kadar je ta sklenitev 
predvidena v zakono dajnem aktu [Evropske unije]“, „[kadar je sklenitev] potrebna, da se [Evropski 
uniji] omogoči izvajanje njene notranje pristojnosti“, „kolikor lahko vpliva na skupna pravila ali 
spremeni njihovo področje uporabe“), izražajo in večinoma kodificirajo zgodnejšo sodno prakso 
19 — Povedati je treba, da je ta ubeseditev vse prej kot idealna. Mehanizem prednosti iz člena 2(2) PDEU se nanaša na vse deljene pristojnosti, 
razen če je izrecno določena izjema (kot v členu 4(3) in (4) PDEU). Glede na besedilo so s členom 4(1) PDEU pristojnosti glede skupne 
zunanje in varnostne politike (SZVP) logično opredeljene prav tako kot „deljene“ pristojnosti in zanje torej velja prednost na podlagi 
člena 2(2): rezultat, ki lahko razdeli vsaj nekatere države članice. 
20 — V zvezi z načelom prenosa pristojnosti glej na primer mnenji 2/94 (pristop Skupnosti k EKČP) z dne 28. marca 1996 , EU:C:1996 :140, 
točka 24, in 2/00 z dne 6. decembra 2001 , EU:C:2001 :664, točka 5. 
21 — Čeprav člen 3(2) določa štiri podlage, ker zadnja možnost („vpliva na skupna pravila ali spremeni njihovo področje uporabe“) določa dve 
možnosti, bom ti zadnji v nadaljevanju obravnavala skupaj. Sklicevanje na „tretjo podlago“po členu 3(2) bo zato vključevalo obe možnosti. 
ECLI:EU:C:2016 :992 11 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON –MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
Sodišča. 22 Člen 216 PDEU (ki vsebuje podrobne določbe o tem, kdaj Evropska unija „lahko sklene 
sporazum z eno ali več tretjimi državami ali mednarodnimi organizacijami“) prav tako izraža in 
kodificira sodno prakso Sodišča o obstoju zunanje pristojnosti Unije; neposredno je povezan z delitvijo 
pristojnosti, izvedeno s členi od 2 PDEU do 4 PDEU. Člen 216(1) PDEU določa obstoj zunanje 
pristojnosti Unije, ne pa tega, da je izključna –to je določeno s členom 3(1) in (2) PDEU. 
65. Ob upoštevanju navedenega bom zdaj podrobneje preučila zunanjo pristojnost. 
66. Člen 3(1)(e) PDEU glede skupne trgovinske politike določa, da ima Evropska unija na tem področju 
izključno pristojnost. Iz člena 207 PDEU je jasno razvidno, da skupna trgovinska politika „temelji na 
[…] sklenitv[i] sporazumov o carinskih tarifah in trgovini, ki se nanašajo na [različna področja]“. Prva 
podlaga iz člena 216(1) navaja, da lahko Evropska unija sklene mednarodni sporazum, „kadar je tako 
določeno v Pogodbah“. Če torej določena vsebina spada v skupno trgovinsko politiko (občutljivo 
vprašanje, ki mu je namenjen večji del analize v preostanku teh sklepnih predlogov), bo Evropska 
unija imela izključno zunanjo pristojnost za sklenitev mednarodnega sporazuma, ki se nanašanato 
vsebino. Druge izključne pristojnosti iz člena 3(1) PDEU se lahko navezujejo na druge podlage iz 
člena 216(1) PDEU, zlasti na drugo podlago („kadar je v okviru politik [Evropske unije] sklenitev 
sporazuma potrebna bodisi za doseganje enega od ciljev iz Pogodb“). 
67. Če je izpolnjena ena od podlag iz člena 3(2) PDEU in ima Evropska unija zunanjo pristojnost 
v skladu s podrobnimi pravili o dodelitvi pristojnosti za sklenitev mednarodnih sporazumov iz 
člena 216(1) PDEU, bo ta zunanja pristojnost izključna. Oglejmo si zaporedoma na kratko vsako od 
podlag. 
68. Prvič, ali lahko prepoznamo „pravno zavezujoč akt Unije“, s katerim je določeno, da Evropska unija 
sklene tak mednarodni sporazum (tretja podlaga iz člena 216(1) PDEU)? Če je tako in če je ta akt 
„zakono dajni akt Unije“(prva podlaga iz člena 3(2) PDEU), 23 bo iz tega izhajajoča zunanja pristojnost 
Unije izključna. 24 
69. Drugič, ali je sklenitev mednarodnega sporazuma „v okviru politik [Evropske unije] potrebna […] 
za doseganje enega od ciljev iz Pogodb“(druga podlaga iz člena 21(1) PDEU)? Če je tako in če 
notranje pristojnosti Evropske unije v praksi enostavno ni mogoče izvajati brez zunanje komponente 
(druga podlaga iz člena 3(2) PDEU), bo iz tega izhajajoča zunanja pristojnosti Unije prav tako 
izključna. Kot je prikazano s predlizbonsko sodno prakso, so taki položaji redki, a mogoči. 25 
22 —V vseh teh podlagah se odražanačelo prenosa pristojnosti (glej mnenje 1/13 z dne 14. oktobra 2014 , EU:C:2014 :2303 , točka 67 in navedena 
sodna praksa). Prva podlaga odraža (deloma) Mnenje 1/94 z dne 15. Novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točka 95; druga podlaga obsega 
mnenja 1/76 z dne 26. aprila 1977 , EU:C:1977 :63, točka 3; tretja in četrta podlaga pa odražata načelo (čeprav je izraženo širše), vzpostavljeno 
v sodbi z dne 31. marca 1971 , Komisija/Svet, 22/70, EU:C:1971 :32, točki 17 in 18 (v nadaljevanju: sodba ERTA). Za natančnejšo obravnavo 
načela ERTA glej točke od 120 do 131 spodaj. 
23 —„Zakono dajni akt“je pravni akt, sprejet po zakono dajnem postopku (člen 289(3) PDEU). O razlikovanju med zakono dajnimi akti in predpisi 
glej sodbo z dne 3. oktobra 2013 , Inuit Tapiriit Kanatami in drugi/Parlament in Svet, C-583/11 P, EU:C:2013 :625. S PEU so na področju 
SZVP zakono dajni akti prepovedani: glej člen 24(1), drugi pododstavek, PEU. 
24 —Tudi tu je Pogodba po Lizboni oblikovana nekoliko dvoumno. Kar sem navedla v glavnem besedilu, se zdi naravno razumevanje tretje 
podlage iz člena 216(1) PDEU v povezavi s prvo podlago iz člena 3(2) PDEU; in zares vodi k sklepu, da je zunanja pristojnost, ki jo 
Evropska unija s tem pridobi, po svoji naravi izključna. Toda ta sklep je mogoče le stežka uskladiti z besedilom člena 4(4) PDEU. 
Predstavljajmo si (na primer), da je Evropska unija sprejela zakono dajni akt s področja razvojnega sodelovanja, ki določa sklenitev 
mednarodnega sporazuma. Člen 4(4) PDEU določa, da ima Evropska unija „pristojnost ukrepanja in vodenja skupne politike“na področjih 
razvojnega sodelovanja in humanitarne pomoči; vendar nadaljuje „ne da bi izvajanje te pristojnosti oviralo države članice pri izvajanju 
njihovih pristojnosti“. Ali je glede na to besedilo resnično mogočereči, da je iz tega izhajajoča pristojnost Unije vedno izključna? (Člen 4(3) 
PDEU vsebuje v grobem podobno besedilo glede pristojnosti na področjih raziskav, tehnološkega razvoja in vesolja –ter je enako 
zagoneten.) 
25 —Glej zlasti mnenje 1/76 z dne 26. aprila 1977 , EU:C:1977 :63, točke od 1 do 3. V tem primeru se je skušalo s spornim sporazumom urediti 
gospodarski položaj prevozništva po celinskih plovnih poteh v geografski regiji, v kateri je prevoz po celinskih plovnih poteh še posebej 
pomem ben v celotnem omrežju mednarodnega prevoza (točka 1). Sodišče je razsodilo, da „[…] ni mogoče popolnoma doseči cilja, ki ga 
zasleduje vzpostavitev skupnih pravil po členu 75 Pogodbe [EGS], in sicer zaradi tradicionalne udeležbe plovil iz tretje države, Švice, 
v plovbi po obravnavanih glavnih plovnih poteh, za katere velja režim svobodne plovbe, določen z ustaljenimi mednarodnimi sporazumi“ 
(točka 2). Čeprav Sodišče v tem mnenju ni izrecno navedlo, da je pristojnost Unije, ki iz tega izhaja, izključna, pa je mnenje 1/76 v tem 
smislu jasno razlagalo v poznejši sodni praksi. Glej na primer mnenje 2/92 z dne 24. marca 1995 , EU:C:1995 :83, točka 32. 
ECLI:EU:C:2016 :992 12 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
70. Nazadnje, ali je zakono dajna dejavnost Unije že tako obsežna, da ima zdaj Evropska unija izključno 
zunanjo pristojnost Unije prek kodificiranega „učinka ERTA“? 26 Če se dokaže, da sklenitev 
mednarodnega sporazuma „lahko vpliva na skupna pravila ali spremeni njihovo področje uporabe“, 27 
to avtomatično izpolni pogoje četrte podlage iz člena 216(1) PDEU in tretje podlage iz člena 3(2) 
PDEU; tako bo Evropska unija izključno zunanje pristojna. 
71. Če Evropska unija nima izključne zunanje pristojnosti na podlagi člena 3 PDEU, ali ima deljeno 
zunanjo pristojnost na podlagi členov 2 in 4 PDEU (s katerima je urejena deljena pristojnost) ter 
člena 216 PDEU (s katerim je dana zunanja pristojnost) – ali pa zunanja pristojnost Unije sploh ne 
obstaja, razen morda kot spremljevalna zunanja pristojnost? 28 Tu je položaj bolj zapleten. 
72. Prvič, preveriti je treba, ali deljena pristojnost dejansko obstaja na podlagi člena 4 PDEU. Pod 
predpostavko, da je odgovor na to vprašanje „da“, se potem ozremo na člen 216(1) PDEU za 
ugotovitev, ali je podana ena od v njem naštetih podlag, s katerimi je Evropski uniji dana pristojnost 
za sklenitev mednarodnega sporazuma. Ker po tej predpostavki ni izključne zunanje pristojnosti na 
podlagi člena 3(2) PDEU, je verjetno, da bodo upoštevne prva, druga in tretja podlaga iz te določbe. 
Kombinacija členov 4 in 216(1) PDEU ustvari pogoje, potrebne za obstoj deljene zunanje pristojnosti 
Unije. Kaj pa njeno izvajanje? 
73. Tu se je treba vrniti k členu (2) PDEU in prednostni pravici Evropske unije. Če se Evropska unija 
odloči, da ne bo izvajala te pravice, bodo zunanjo pristojnost – tako kot notranjo – ohranile države 
članice, iz tega pa izhaja, da bodo one (in ne Evropska unija) pristojne za pogajanja, podpis in 
sklenitev mednarodnega sporazuma, katerega predmet spada na to področje deljene pristojnosti. 
Vendar je mogoče člen 2(2) PDEU razumeti tako, da je z njim Evropski uniji dovoljeno izvajanje 
prednostne pravice glede zunanje in notranje pristojnosti. 
74. Sprejetje tega predloga ne pomeni, da ima Evropska unija neomejeno pravico za uveljavljanje 
zunanje pristojnosti na katerem koli področju deljene pristojnosti iz člena 4, ne glede na to, ali se je 
odločila, da bo to pravico notranje izvajala. Svet je na obravnavi poudaril, da je to, ali Evropska unija 
ali države članice izvajajo zunanjo pristojnost za sklenitev konkretnega mednarodnega sporazuma na 
področju deljene pristojnosti, „politična odločitev“. Kot sama razumem , so pravne varovalke, na 
katerih temelji ta politična odločitev, vsebovane v natančnih postopkih iz člena 218 PDEU. 
Člen 218(2) določa, da „Svet odobri začetek pogajanj, določi pogajalske smernice, odobri podpis in 
sklene sporazum“. V naslednjih odstavkih je navedeno, da so za začetek pogajanj (člen 218(3) PDEU), 
podpis sporazuma (člen 218(5) PDEU) in njegovo sklenitev (člen 218(6) PDEU) zahtevani ločeni sklepi 
Sveta – torej držav članic, ko delujejo v vlogi članic Sveta, ki ustrezno institucijo Unije pooblastijo za 
delovanje. Svet v celotnem postopku odloča s kvalificirano večino, razen na nekaterih področjih, na 
katerih je zahtevano soglasje (člen 218(8) PDEU); sklenitev sporazuma, če pomeni izvajanje zunanje 
pristojnosti Unije, pa običajno zahteva tudi odobritev Evropskega parlamenta ali vsaj posvetovanje 
z njim (člen 218(6)(a) oziroma (b) PDEU). 
26 — Predlizbonska „dodana vrednost“ sodbe Sodišča v zadevi ERTA je bila dvojna: prvič, z njo je bila ustvarjena zunanja pristojnost in, drugič, ta 
pristojnost je bila opredeljena kot izključna. Če je področje (ki je primerno opredeljeno) zasedeno s splošnimi pravili, to zadostuje, da se za 
to področje uporabi tretja podlaga iz člena 3(2) PDEU. Glej dalje točke od 120 do 131 spodaj. 
27 — Četrta podlaga iz člena 216(1) PDEU „lahko vpliva na skupna pravila ali spremeni njihovo področje uporabe“, medtem ko tretja podlaga iz 
člena 3(2) PDEU „kolikor lahko vpliva na skupna pravila ali spremeni njihovo področje uporabe“. Menim, da majhna razlika v besedilu dveh 
določb ne pomeni nič vsebinskega. 
28 — Glej točko 60 zgoraj. 
ECLI:EU:C:2016 :992 13 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
75. Iz tega je razvidno, da je mednarodni sporazum na področju, ki spada v deljeno zunanjo 
pristojnost, ki ga podpiše in sklene Evropska unija sama, konceptualno popolnoma drugačen od 
mednarodnega sporazuma, ki zajema področja, ki spadajo v izključno zunanjo pristojnost Evropske 
unije. V prvem primeru imajo države članice skupaj (kadar delujejo v vlogi članic Sveta) pristojnost, 
da se dogovorijo, da bo delovala Evropska unija, ali pa da vztrajajo, da bodo izvajale posamično 
zunanjo pristojnost. V drugem primeru take izbire nimajo, saj pripada izključna zunanja pristojnost 
Evropski uniji. 
76. Če mednarodni sporazum podpišejo Evropska unija in države članice, ki jo sestavljajo, so na 
podlagi mednarodnega prava pogodbenice tega sporazuma tako Evropska unija kot države članice. To 
bo imelo posledice med drugim glede odgovornosti za kršitev sporazuma in pravice za vložitev tožbe 
v zvezi s tako kršitvijo. Zaradi preglednosti znotraj Evropske unije in v interesu tretje države (ali tretjih 
držav), s katerimi se sklepa ta mednarodni sporazum, bi bilo zato zaželeno, da so v takih sklepih zelo 
jasno navedeni natančni vidiki deljene pristojnosti, glede katerih so se države članice (kadar delujejo 
v vlogi članic Sveta) po eni strani dogovorile, da jih bo izvajala Evropska unija, in ki jih po drugi strani 
(še vedno) izvajajo države članice. Izjava o pristojnostih v prilogi k zadevnemu sporazumu po mojem 
mnenju prav tako ne bi mogla škodovati. 
77. Nazadnje, če mednarodni sporazum podpišejo tako Evropska unija kot države članice, je vsaka 
država članica na podlagi mednarodnega prava upravičena odpovedati ta sporazum v skladu s katerim 
koli primernim postopkom odpovedi na podlagi sporazuma. Njeno sodelovanje v sporazumu je konec 
koncev sodelovanje suverene države pogodbenice, ne zgolj priveska Evropske unije (pri čemer za ta 
namen ni upoštevno dejstvo, da je morda Evropska unija igrala vodilno vlogo v pogajanjih 
o sporazumu). Čebi država članica to storila, pa bo učinek člena 216(2) PDEU to, da bo – na podlagi 
prava Unije – ostala še naprej zavezana s področji sporazuma, sklenjenega na podlagi pristojnosti Unije 
(ker je država članica Unije), razen če in dokler Evropska unija sporazuma ne odpove. 29 Možnost 
neodvisnega delovanja kot akter na podlagi mednarodnega prava odraža neprekinjeno mednarodno 
pristojnost države članice; dejstvo, da država članica ostane delno zavezana s sporazumom, čeprav ga, 
ko deluje na podlagi mednarodnega prava, odpove, ne odraža mednarodnega prava, ampak pravo 
Unije. 
78. Položaj je drugačen, kadar imajo države članice izključno pristojnost za enega ali več delov 
mednarodnega sporazuma (preostanek sporazuma pa spada v izključno ali deljeno pristojnosti 
Evropske unije): v takem primeru morajo sporazum skleniti tako države članice kot Evropska unija. 30 
79. Toda če se predpostavi, da bo moralo Sodišče odgovoriti na drugi del predloga – ali mora Sodišče 
ugotoviti, kdo je pristojen za prav vsako posamično določbo Sporazuma EUSFTA? 
80. Menim, da mu ni treba. 
81. Sodišče je v mnenju 2/00 pojasnilo, da pod predpostavko, da si pristojnost za sklenitev 
mednarodnega sporazuma delijo Evropska unija in njene države članice, natančen obseg izključnih 
pristojnosti Evropske unije in deljene (ali izključne) pristojnosti držav članic glede konkretnega 
sporazuma sam po sebi ne bi mogel vplivati na pristojnost Evropske unije za sklenitev tega sporazuma 
niti – bolj splošno – na materialno ali formalno veljavnost odločitve Evropske unije za njegovo 
sklenitev. 31 Namen postopka iz člena 218(11) PDEU je prav to, da se preprečijo zapleti, ki bi lahko 
29 — Tu ne obravnavam vprašanja, ali bi bilo, čebi sedržava članica enostransko umaknila iz sporazuma, ki so ga sklenile države članice in 
Evropska unija, ne da bi najprej vzpostavila dialog z institucijami Unije (zlasti s Komisijo in Svetom), mogoče šteti, da je to v nasprotju 
z dolžnostjo lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) PEU. 
30 — Generalna pravobranilka J. Kokott je v sklepnih predlogih, predstavljenih v zadevi Komisija/Svet (C-13/07, EU:C:2009 :190, točka 121), 
zapisala: „kot lahko tudi majhna kapljica janeževca povzroči, da postane kozarec vode moten, lahko tudi še tako podrejene določbe 
v mednarodnih sporazumih, ki imajo podlago v členu 133(5), prvi pododstavek, ES, povzročijo, da je obvezna sklenitev mešanega 
sporazuma“. Glej tudi sodbo z dne 3. decembra 1996 , Portugalska/Svet, C-268/94, EU:C:1996 :461, točka 39 in navedena sodna praksa. 
31 — Glej v tem smislu mnenje 2/00 z dne 6. decembra 2001 , EU:C:2001 :664, točka 15. 
ECLI:EU:C:2016 :992 14 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
nastali na mednarodni ravni in na ravni Unije, če bi se ugotovilo, da je sklep o sklenitvi sporazuma 
neveljaven. 32 V okviru tega postopka Sodišču ni treba dati konkretnih usmeritev o tem, kdo je 
pristojen za vsako posamično določbo zadevnega sporazumu in kdo bi moral biti odgovoren za 
izvedbo mednarodne zaveze, ki jo vključuje. 33 
82. Pri odgovoru na drugi del predloga Komisije bom raje preučila, za katere dele Sporazuma EUSFTA 
je Evropska unija izključno pristojna (na podlagi bodisi člena 3(1) PDEU bodisi člena 3(2) PDEU), ali 
obstajajo deli, glede katerih si pristojnost deli z državami članicami (na podlagi člena 4 PDEU), in ali 
obstajajo morda kakšni drugi deli, za katere Evropska unija nima pristojnosti. Sporazum EUSFTA je 
zelo raznolik sporazum. To pomeni, da se bo morala analiza, da bi se ugotovili pristojnost in njena 
(izključna ali deljena) narava, nujno osredotočiti na posamezno poglavje ali skupino poglavij 
Sporazuma EUSFTA, na del ali dele tega sporazuma ali včasih na posamezno določbo – odvisno od 
okoliščin. 
83. Kljub dejstvu, da se predlog nanaša zgolj na razdelitev pristojnosti med Evropsko unijo in državami 
članicami, iz nekaterih pisnih stališč (zlasti pisnih stališč Sveta) izhaja, da lahko obstaja tudi težava 
glede postopka, v katerem se je Komisija pogajala za Sporazum EUSFTA in zdaj predlaga njegov 
podpis. Čeprav so bila s pogajalskimi smernicami določena pogajanja o mešanem sporazumu, se je 
Komisija o Sporazumu EUSFTA kot o sporazumu med Evropsko unijo in Singapurjem pogajala sama. 
Ali Komisija s tem ni upoštevala člena 218(4) PDEU in načela lojalnega sodelovanja iz člena 13(2) 
PEU? 
84. Menim, da v okviru tega postopka ni ne potrebno ne primerno zavzeti stališča o tem vprašanju. 
Postopek, po katerem so potekala pogajanja o Sporazumu EUSFTA, sam po sebi ne vpliva na 
razdelitev pristojnosti med Evropsko unijo in njenimi državami članicami za njegovo sklenitev. Zato 
ne spada v okvir predloga Komisije. Prav tako nespoštovanje pravil glede postopka na podlagi prava 
Unije (načeloma) ne bi moglo vplivati na veljavnost sporazuma na podlagi mednarodnega prava. 34 
Zato tega vprašanja ne bom dalje obravnavala. 
85. Prav tako se je pomem bno zavedati, da se predlog Komisije ne nanaša na vsebinsko združljivost 
(katerega koli dela) Sporazuma EUSFTA s Pogodbama. Tako Sodišče ni naprošeno, naj na primer 
preuči združljivost mehanizma ISDS s Pogodbama. Ta vrsta reševanja sporov se ne pojavi le 
v Sporazumu EUSFTA, ampak tudi v drugih sporazumih o trgovini in sporazumih o naložbah, 
o katerih se je ravnokar pogajala ali se pogaja Evropska unija. V obravnavanem postopku je vprašanje 
v zvezi z mehanizmom ISDS (in drugimi oblikami reševanja sporov, predvidenimi v Sporazumu 
EUSFTA) zgolj to, „kdo sme odločati“. Moja analiza v teh sklepnih predlogih zato ne vpliva na taka 
vprašanja (če sploh obstajajo), saj se lahko nanašajo na vsebinsko združljivost Sporazuma EUSFTA 
s Pogodbama, vključno z določbami o mehanizmu ISDS. 35 
86. Nazadnje (in morda zelo očitno) so moji sklepni predlogi v tem postopku omejeni na Sporazum 
EUSFTA. Tako ne vplivajo na razdelitev pristojnosti med Evropsko unijo in državami članicami glede 
drugih sporazumov o trgovini in sporazumov o naložbah. 
32 — Glej med drugim mnenja 1/75 z dne 11. novembra 1975 , EU:C:1975 :145, str. 1360 in 1361 ; 2/00 z dne 6. decembra 2001 , EU:C:2001 :664, 
točki 6 in 17, ter 2/13 z dne 18. decembra 2014 , EU:C:2014 :2454 , točka 145. 
33 — Glej med drugim mnenje 2/00 z dne 6. decembra 2001 , EU:C:2001 :664, točki 6 in 17. 
34 — V skladu s členom 46(1) Dunajske konvencije o pogodbenem pravu iz leta 1969 (1155 UNTS 331; v nadaljevanju: Dunajska konvencija iz 
leta 1969 ) „[se država] ne more sklicevati na dejstvo, da je s svojo privolitvijo, da jo mednarodna pogodba zavezuje, kršila kakšno določbo 
svojega notranjega prava glede pristojnosti za sklepanje mednarodnih pogodb, kot na razlog za razveljavitev svoje privolitve, razen četa 
kršitev ni bila očitna in se ne nanaša na temeljno pravilo njenega notranjega prava“. V skladu s členom 46(2) je očitna kršitev kršitev, ki „je 
objektivno jasna vsaki državi, ki pri tem ravna v skladu z običajno prakso in v dobri veri“.V členu 46 Dunajske konvencije o pravu 
mednarodnih pogodb med državami in mednarodnimi organizacijami ali med mednarodnimi organizacijami iz leta 1986 (ki šenizačela 
veljati) (25 ILM 543 (1986 )) so določena podobna pravila. 
35 — V zvezi s tem ugotavljam, da je Sodišče zdaj prejelo predlog za sprejetje predhodne odločbe glede združljivosti določbe o ISDS 
v dvostranskem sporazumu o zaščiti vlaganj med državami članicami Evropske unije s členi 18, prvi odstavek, 267 in 344 PDEU: glej zadevo 
C-284/16, Slovaška republika/Achmea BV (še poteka pri Sodišču). 
ECLI:EU:C:2016 :992 15 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
87. V preostanku sklepnih predlogov bom najprej predstavila temeljna načela, s katerimi je urejena 
razdelitev zunanjih pristojnosti med Evropsko unijo in državami članicami, ter pravno podlago za 
delovanje Unije. Nato bom preučila temeljne značilnosti izrecno izključne pristojnosti Evropske unije 
za skupno trgovinsko politiko (člen 207(1) PDEU), njeno implicitno izključno pristojnost (člen 3(2) 
PDEU) in njeno deljeno pristojnost (člen 4 PDEU) za zunanje delovanje. Ob upoštevanju teh splošnih 
ugotovitev bom potem obravnavala razdelitev pristojnosti glede zadev, ki so zajete s Sporazumom 
EUSFTA. 
Razdelitev pristojnosti med E v ropsko unijo in državami članicami ter pravna podlaga za sklenitev 
Sporazuma EUSF TA 
88. Na obravnavi se je izkazalo, da Svet in številne države članice menijo, da je treba najprej ugotoviti 
razdelitev pristojnosti med Evropsko unijo in državami članicami v zvezi s Sporazumom EUSFTA, 
preden se v naslednjem koraku ugotovi pravna podlaga, na kateri bi morala temeljiti odločitev 
Evropske unije za podpis in sklenitev Sporazuma EUSFTA. 
89. Jasno je, da Sodišče ni naprošeno, da tu razreši ta problem. Vendar po mojem mnenju Svet in 
številne države članice ne razumejo razmerja med načeli, ki veljajo za razdelitev (zunanjih) 
pristojnosti, in načeli, ki veljajo za izbiro pravne podlage za delovanje Unije. 
90. Evropska unija ima le prenesene pristojnosti. 36 Zato mora ukrep, ki ga sprejme, povezati z določbo 
Pogodbe, s katero je pooblaščena za odobritev tega ukrepa. 37 To pravno podlago je treba ugotoviti na 
podlagi objektivnih dejstev, ki omogočajo sodni nadzor ter vključujejo namen in vsebino tega akta. 38 
91. V mnenju 1/08 je Sodišče pojasnilo, da sta vprašanje o izključni pristojnosti Evropske unije za 
sklenitev sporazumov in vprašanje o pravni podlagi, ki jo je treba za to uporabiti, tesno povezani. 39 
Odgovor na vprašanje, ali ima Evropska unija sama pristojnost za sklepanje sporazumov ali pa si tako 
pristojnost deli z državami članicami, je med drugim odvisen od obsega določb Unije, ki lahko 
institucijam Evropske unije podelijo pristojnost za udeležbo pri takem sporazumu. 40 
92. Ugotovitev, da je Evropska unija sploh pristojna za delovanje na določenem področju (in s tem 
ugotovitev pravne podlage za tako delovanje), je zato prvi pogoj za ugotovitev razdelitve pristojnosti 
med Evropsko unijo in državami članicami v skladu s členoma 3 in 4 PDEU, kar zadeva posebno 
zunanje delovanje. 41 
93. Pri ugotavljanju pravne podlage je iz ustaljene sodne prakse razvidno, da če ima sporazum 
Evropske unije več ciljev ali več sestavnih delov, od katerih je eden glavni ali prevladujoč, drugi pa je 
(ali so) zgolj stranski ali po obsegu izredno omejen(i), mora Evropska unija skleniti ta sporazum na 
samo eni pravni podlagi, in sicer tisti, ki se zahteva za glavni ali prevladujoči cilj oziroma sestavni 
del. 42 Če je tako prevladujoči cilj Sporazuma EUSFTA skupna trgovinska politika in je pravilno, da se 
36 — Glej člena 4(1) in 5(2) PEU. Glej tudi člene od 2 do 6 PDEU in razpravo v točkah od 55 do 64 zgoraj.  
37 — Glej med drugim mnenje 2/00 z dne 6. decembra 2001 , EU:C:2001 :664, točka 5, in sodbo z dne 1. oktobra 2009 , Komisija/Svet, C-370/07,  
EU:C:2009 :590, točka 47. 
38 — Glej novejšo sodbo z dne 14. junija 2016 , Parlament/Svet, C-263/14, EU:C:2016 :435, točka 43 in navedena sodna praksa. 
39 — Mnenje 1/08 z dne 30. novembra 2009 , EU:C:2009 :739, točka 111. 
40 — Mnenje 1/08 z dne 30. novembra 2009 , EU:C:2009 :739, točka 112 in navedena sodna praksa. 
41 — To je razvidno iz strukture obrazložitve Sodišča v mnenju 1/08 z dne 30. novembra 2009 , EU:C:2009 :739. 
42 — Glej na primer sodbi z dne 12. decembra 2002 , Komisija/Svet, C-281/01, EU:C:2002 :761, točka 43, in z dne 22. oktobra 2013 , Komisija/Svet, 
C-137/12, EU:C:2013 :675, točka 76. 
ECLI:EU:C:2016 :992 16 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
njegovi drugi vidiki štejejo bodisi za nujno dopolnilo k temu glavnemu sestavnemu delu ali pa so po 
obsegu izredno omejeni, bi bila vsebinska pravna podlaga za sklenitev tega sporazuma člen 207(1) 
PDEU. 43 Potem bi iz člena 3(1)(e) PDEU izhajalo, da ima Evropska unija izključno pristojnost za 
sklenitev Sporazuma EUSFTA. 44 
94. Če pa bi Sodišče ugotovilo, da Sporazum EUSFTA hkrati sledi več ciljem ali da ima več sestavnih 
delov, ki so neločljivo povezani, ne da bi bil eden v primerjavi z drugim stranski, tako da se 
uporabljajo različne določbe Pogodb, bi moral akt Evropske unije, s katerim se sklene tak sporazum, 
temeljiti na različnih ustreznih pravnih podlagah. 45 
95. Glede na navedeno bom zdaj obravnavala obseg skupne trgovinske politike v smislu člena 207 
PDEU. 
Člen 2 0 7(1), (5) in (6) PDEU 
96. Sodišče je pojasnilo izključno pristojnost Evropske unije za skupno trgovinsko politiko veliko pred 
začetkom veljavnosti člena 3(1)(e) PDEU, s katerim je zdaj izrecno potrjena izključna pristojnost 
Evropske unije za to politiko. Tako je Sodišče v svojem prvem mnenju, izdanem na podlagi 
(zdaj) člena 218(11) PDEU, razsodilo, da je izključna pristojnost za skupno trgovinsko politiko 
upravičena, saj bi, če bi bilo državam članicam omogočeno izvajanje hkratnih pristojnosti na tem 
področju, to „pomenilo, da bi države članice v odnosih s tretjimi državami lahko sprejele drugačna 
stališča kot tista, ki bi jih nameravala sprejeti [Evropska unija], s tem pa bi se izkrivil institucionalni 
okvir, porušilo bi se zaupanje znotraj [Evropske unije], kar bi tej onemogočilo izvajanje njene naloge 
varstva skupnega interesa“. 46 Tako razmišljanje je skladno z ustrojem carinske unije, vzpostavljene 
z Rimsko pogodbo. Navznoter ta unija pomeni, da so absolutno prepovedane carine pri uvozu in 
izvozu ter vse dajatve z enakim učinkom med državami članicami. 47 Hkrati je s Pogodbama Evropski 
uniji in njenim institucijam zaupana naloga obrambe poslovnih interesov Evropske unije navzven. Če 
bi državam članicam omogočili, da vzporedno z delovanjem Evropske unije vodijo lastno poslovno 
politiko z zunanjim svetom (in dejansko v tem smislu sledijo lastnim interesom), bi to povsem jasno 
lahko ogrozilo to bistveno funkcijo. 
97. Komisija je v tem postopku pozvala Sodišče, naj ponovno preuči preteklo sodno prakso o obsegu 
skupne trgovinske politike. Kako daleč se je razširil obseg te politike zaradi spremem b, uvedenih 
z Lizbonsko pogodbo (zlasti glede trgovinskih vidikov pravic intelektualne lastnine, tujih neposrednih 
naložb, trgovine s storitvami, izjeme na področju prevoza iz člena 207(5) PDEU in omejitev, ki 
izhajajo iz člena 207(6) PDEU)? 
98. Nekatere države članice so predlagale, da glede na mnenje 1/94 Sodiščaniveč primerno, da bi 
skupno trgovinsko politiko šteli za „dinamično“. 
99. Nisem prepričana, da je razprava o tem, ali je skupna trgovinska politika „dinamična“, posebej 
koristna. Pomem bno je, da bi bilo treba člen 207(1) PDEU razlagati tako, da se hkrati spoštuje 
besedilo te določbe in zagotavlja, da lahko Evropska unija vodi učinkovito skupno trgovinsko politiko 
v neprestano razvijajočem se mednarodnem trgovinskem okolju. 
43 — Glej mnenje 1/08 z dne 30. novembra 2009 , EU:C:2009 :739, točka 166. 
44 — Glej na primer mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točka 68; sodbi z dne 12. decembra 2002 , Komisija/Svet, C-281/01, 
EU:C:2002 :761, točka 43, in z dne 22. oktobra 2013 , Komisija/Svet, C-137/12, EU:C:2013 :675, točka 76, ter mnenje 2/00 z dne 6. decembra 
2001 , EU:C:2001 :664, točki 37in 44. 
45 — Sodba z dne 14. junija 2016 , Parlament/Svet, C-263/14, EU:C:2016 :435, točka 44 in navedena sodna praksa; glej tudi sodbo z dne 
10. januarja 2006 , Komisija/Svet, C-94/03, EU:C:2006 :2, točka 51. 
46 — Mnenje 1/75 z dne 11. novembra 1975 , EU:C:1975 :145, str. 1364 . Glej tudi sodbo z dne 15. decembra 1976 , Donckerwolcke in Schou, 41/76, 
EU:C:1976 :182, točka 32. 
47 — Člen 30 PDEU. 
ECLI:EU:C:2016 :992 17 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
100. Strinjam se z mnenjem, ki ga je izrazil generalni pravobranilec N. Wahl v okviru postopka za 
izdajo mnenja 3/15, da področja mednarodne trgovine ni mogoče niti abstraktno določiti niti statično 
in strogo opredeliti, ker se trgovinske prakse, vzorci in trendi postopoma razvijajo. 48 Vendar to, kar je 
treba šteti za „trgovinsko politiko“ ali „investicijsko politiko“ v mednarodnih odnosih, in to, kar je 
skupna trgovinska politika na podlagi prava Unije, ni nujno isto. 
101. Sodišče je poudarilo tudi potrebo po zagotovitvi učinkovitosti skupne trgovinske politike Evropske 
unije. Sodišče je v mnenju 1/78 pojasnilo, da ne bi bilo več mogoče nadaljevati kakršne koli smiselne 
skupne trgovinske politike, če Evropska unija ne bi mogla uporabiti tudi sredstev za ukrepanje, ki 
presegajo instrumente, ki naj bi vplivali le na tradicionalne vidike zunanje trgovine. „Trgovinska 
politika“, razumljena v tem smislu, bi sčasoma nujno postala neučinkovita 49 in bi tako Evropski uniji 
postopoma onemogočila izpolnjevanje njene vloge svetovnega trgovinskega partnerja prek 
dvostranskih odnosov z državami nečlanicami in prek večstranskega delovanja. 50 Skupna trgovinska 
politika zato ni omejena na ukrepe, ki sledijo trgovinskim ciljem. Obsega lahko ukrepe, katerih cilji 
niso nujno trgovinski, kot so razvoj, 51 zunanja in varnostna politika, 52 varstvo okolja ali zdravja ljudi, 53 
če je vedno zagotovljeno, da imajo tudi ti ukrepi neposreden in takojšen učinek na trgovino. Vzajemno 
učinkovanje skupne trgovinske politike ter (drugih) načel in ciljev zunanjega delovanja Evropske unije 
je izrecno priznano v členu 207(1), zadnja poved, PDEU. 
102. Vendar to ne pomeni, da je obseg skupne trgovinske politike neomejen. Prav tako ni dejstvo, da 
zadostuje, da je neka zadeva obravnavana v sporazumu o trgovini (in sporazumu o naložbah), da bi ta 
zadeva spadala v skupno trgovinsko politiko. Sporazumi ali določbe, ki jih drugi akterji 
v mednarodnem pravu opredelijo kot del prodajne ali trgovinske politike, ne spadajo nujno 
v opredelitev „skupna trgovinska politika“ iz Pogodb. Pri opredelitvi te politike je Sodišče omejeno 
z besedilom členov 206 in 207 PDEU. 
103. Za uporabo člena 207 PDEU je pomem bno, da je (notranje ali zunanje) delovanje Evropske unije 
povezano posebej z mednarodno trgovino, torej s trgovino s tretjimi državami (in ne s trgovino na 
notranjem trgu), 54 tako da je v bistvenem namenjeno spodbujanju, olajševanju ali urejanju 
mednarodne trgovine ter ima neposreden in takojšen učinek nanjo. 55 Tako sama okoliščina, da ima 
lahko akt Unije posledice za mednarodno trgovino, ni dovolj, da bi spadal v skupno trgovinsko 
politiko. 
104. Pri razlikovanju med (mednarodnimi) zavezami, ki spadajo v skupno trgovinsko politiko, in 
tistimi, katerih glavni cilj je izboljšanje delovanja notranjega trga, je pomem bno ugotoviti, ali je 
sporazum v bistvenem namenjen temu, da se z njim zunaj ozemlja Evropske unije razširi približevanje 
zakono v držav članic, ki je že bilo „v veliki meri opravljeno“ s sekundarno zakono dajo Unije o trgovini 
na notranjem trgu. 56 Če gre za to, je mogoče domnevati, da je namen sporazuma pospeševanje 
48 — Sklepni predlogi generalnega pravobranilca N. Wahla v postopku za izdajo mnenja 3/15, EU:C:2016 :657, točka 43. V času pisanja postopek 
pred Sodiščem še ni končan. 
49 — Mnenje 1/78 z dne 4. oktobra 1979 , EU:C:1979 :224, točka 44, in sodba z dne 26. marca 1987 , Komisija/Svet, 45/86, EU:C:1987 :163, točka 20. 
50 — Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca N. Wahla v postopku za izdajo mnenja 3/15, EU:C:2016 :657, točka 43. 
51 — Mnenje 1/78 z dne 4. oktobra 1979 , EU:C:1979 :224, točke od 41do 46. 
52 — Sodbi z dne 17. oktobra 1995 , Werner, C-70/94, EU:C:1995 :328, točka 10, in z dne 17. oktobra 1995 , Leifer in drugi, C-83/94, 
EU:C:1995 :329, točka 11. 
53 — Sodba z dne 29. marca 1990 , Grčija/Svet, C-62/88, EU:C:1990 :153, točke od 17 do 20, in mnenje 2/00 z dne 6. decembra 2001 , 
EU:C:2001 :664, točka 40. Glej tudi novejše sklepne predloge generalnega pravobranilca N. Wahla v postopku za izdajo mnenja 3/15, 
EU:C:2016 :657, točka 69. 
54 — Sodbi z dne 18. julija 2013 , Daiichi Sankyo in Sanofi-Aventis Deutschland, C-414/11, EU:C:2013 :520, točka 50, in z dne 22. oktobra 2013 , 
Komisija/Svet, C-137/12, EU:C:2013 :675, točka 56. 
55 — Glej med drugim sodbi z dne 18. julija 2013 , Daiichi Sankyo in Sanofi-Aventis Deutschland, C-414/11, EU:C:2013 :520, točki 51 in 52 ter 
navedena sodna praksa, in z dne 22. oktobra 2013 , Komisija/Svet, C-137/12, EU:C:2013 :675, točki 57 in 58. 
56 — Sodba z dne 22. oktobra 2013 , Komisija/Svet, C-137/12, EU:C:2013 :675, točka 67. 
ECLI:EU:C:2016 :992 18 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
mednarodne trgovine in da zato njegova sklenitev spada v skupno trgovinsko politiko. Če paje 
predmet sporazuma prav to notranje približevanje, pa je obratno prevladujoči namen sporazuma 
izboljšanje delovanja notranjega trga in zato ne spada v skupno trgovinsko politiko, čeprav učinkuje na 
mednarodno trgovino. 57 
105. Več strank skrbi – bodisi na splošno bodisi v okviru posebnega poglavja Sporazuma EUSFTA – 
da je s široko razlago Komisije o obsegu skupne trgovine politike po začetku veljavnosti Lizbonske 
pogodbe oslabljen člen 207(6) PDEU. 
106. Po mojem mnenju se člen 207(6) PDEU nanaša le na pristojnosti, ki jih Evropska unija izvaja iz 
člena 207(1) PDEU. Z njim se domneva, da ta pristojnost obstaja. Tako ne more spremeniti izključne 
zunanje pristojnosti Evropske unije na podlagi člena 207(1) PDEU. Člen 207(6) PDEU vzpostavlja dve 
omejitvi, čeprav se zdi druga zgolj uporaba prve. 
107. Prvič, izvajanje pristojnosti glede skupne trgovinske politike ne more vplivati na razmejitev 
pristojnosti med Evropsko unijo in državami članicami. Menim, da ta prva omejitev pomeni izraz 
načela prenosa pristojnosti, ki je določeno v členu 2(1) in (2) PDEU ter dalje razdelano v Izjavi št. 18 
o razmejitvi pristojnosti. 58 Povedano drugače, izvajanje izključne pristojnosti Evropske unije za skupno 
trgovinsko politiko ne more spremeniti ali kako drugače vplivati na določbe Pogodbe o razdelitvi 
pristojnosti na drugih področjih, ki ne spadajo v okvir te pristojnosti (kot na primer trgovina na 
notranjem trgu). V tej razlagi me podpira člen 207(2) PDEU, ki pomeni pravno podlago za sprejetje 
„[…] ukrep[ov], s katerimi se opredeli okvir za izvajanje skupne trgovinske politike“, in ne navaja, da je 
Evropska unija izključno pristojna za vse ukrepe, ki jih je morda treba sprejeti za izvajanje obveznosti, 
ki izhajajo iz sporazuma, ki ga je Evropska unija sklenila pri izvajanju svoje izključne prisotnosti za 
skupno trgovinsko politiko. 
108. Tako na primer to, da Evropska unija izvaja svojo izključno pristojnost na podlagi člena 207(1) 
PDEU v zvezi s celotnim Sporazumom TRIPS 59, ne pomeni, da je pristojna za ureditev prav vsake 
zadeve, na katero se ta sporazum nanaša, na notranjem trgu. Prav tako ne more tako izvajanje 
spremeniti razdelitve zunanjih pristojnosti med državami članicami in Evropsko unijo v zvezi 
s pravicami intelektualne lastnine na splošno. 
109. Nasprotno, prve omejitve ne razumem tako, da pomeni, da je izvajanje pristojnosti Evropske unije 
za skupno trgovinsko politiko odvisno od tega, ali ima Evropska unija notranjo pristojnost na kateri 
drugi podlagi ali je to pristojnost izvajala. 60 Vztrajanje pri vzporejanju zunanjih vidikov skupne 
trgovinske politike in notranjih vidikov drugih politik Unije zlasti ni podprto v drugih delih člena 207 
PDEU. Tako je s členom 207(4) PDEU izrecno potrjeno, da lahko skupna trgovinska politika obsega 
trgovino s kulturnimi in avdio-vizualnimi storitvami ter trgovino s socialnimi, izobraževalnimi in 
zdravstvenimi storitvami. Vendar so notranje pristojnosti Evropske unije na področju javnega zdravja 
omejene, saj zgolj dopolnjujejo ravnanje držav članic. 61 Poleg tega mora delovanje Evropske unije 
spoštovati odgovornost držav članic za opredelitev njihove zdravstvene politike ter za organizacijo in 
zagotavljanje zdravstvenih storitev in zdravstvene oskrbe. 62 
57 — Ta pristop je potrjen v mnenju 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točki 44 in 45 (v zvezi s storitvami) ter 59 in 60 (v zvezi 
s pravicami intelektualne lastnine). 
58 — V tej izjavi je navedeno, da „v skladu s sistemom delitve pristojnosti med Unijo in državami članicami, ki je določen v [PEU] in v [PDEU], 
države članice ohranijo vse pristojnosti, ki niso s Pogodbama dodeljene Uniji“. 
59 — Glej dalje točke od 424 do 430 spodaj. 
60 — Zato se ne strinjam z razlago generalne pravobranilke J. Kokott o omejitvi, ki je pred tem izhajala iz člena 133(6) ES. Glej sklepne predloge 
generalne pravobranilke J. Kokott, predstavljene v zadevi Komisija/Svet, C-13/07, EU:C:2009 :190, točke od 120 do 122 in od 139 do 142. Po 
navedbah generalne pravobranilke J. Kokott je smisel in namen prvega pododstavka te določbe „[…] na splošno namreč le to, da se 
vzpostavi vzporednost med notranjimi in zunanjimi pristojnostmi [Evropske unije] in da se prepreči, da bi [Evropska unija] navzven prevzela 
obveznosti, ki jih zaradi neobstoja zadostnih pooblastil ne bi mogla prenesti navznoter“. 
61 — Glej člen 6 PDEU. 
62 — Glej člen 168 PDEU. Člen 6 PDEU določa, da ima Evropska unija v zvezi z varovanjem in izboljšanjem človekovega zdravja pristojnost za 
izvajanje ukrepov za „podporo, uskladitev ali dopolnitev ukrepov držav članic“. 
ECLI:EU:C:2016 :992 19 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
110. Druga omejitev iz člena 207(6) PDEU je, da izvajanje pristojnosti na podlagi skupne trgovinske 
politike ne more povzročiti harmonizacije zakono v ali drugih predpisov držav članic, če Pogodbi 
takšno harmonizacijo izključujeta. Kot je izrecno potrjeno s členom 207(4) PDEU, ta omejitev ne 
pomeni, da skupna trgovinska politika ne more obsegati trgovine na področjih, glede katerih druge 
določbe Pogodbe preprečujejo harmonizacijo (kot na primer na področjih socialne politike, 
izobraževanja, javnega zdravja in kulture). 63 Pomeni pa, da Evropska unija prek izvajanja svojih 
pristojnosti na podlagi člena 207 PDEU ne more ravnati tako, da bi zaobšla prepoved harmonizacije iz 
Pogodb. Ta omejitev je torej posebna uporaba prve omejitve. 
111. V tem postopku za izdajo mnenja je od Sodišča zahtevana tudi razlaga člena 207(5) PDEU, zlasti 
v zvezi z zavezami glede prometa iz poglavja VIII Sporazuma EUSFTA („Storitve, ustanovitev poslovne 
enote in elektronsko poslovanje“). 64 V skladu s to določbo so pogajanja in sklepanje mednarodnih 
sporazumov na področju prevoza v skladu z določbami naslova VI tretjega dela PDEU, torej določbami 
o prometni politiki Evropske unije. Taki sporazumi zato ne spadajo v okvir skupne trgovinske politike. 
112. Ta izjema ni nova. Prometna politika je bila v Pogodbah vedno izključena iz skupne trgovinske 
politike. Dejansko je zaradi te izjeme Sodišče v sodbi ERTA vzpostavilo načelo implicitne izključne 
zunanje pristojnosti kot nasprotje izrecni izključni pristojnosti za skupno trgovinsko politiko. 65 
113. Čeprav se je sodba ERTA nanašala na sporazum o določitvi varnostnih pravil, Sodišče v mnenju 
1/94 ni videlo razloga, da bi glede sporazumov o trgovini, ki se prav tako nanašajo na promet, kakršen 
je GATS, prišlo do drugačnega sklepa. 66 Potrdilo je „zamisel, na kateri temelji [sodba ERTA], da 
mednarodni sporazumi s področja prometa niso zajeti s [skupno trgovinsko politiko]“. 67 Stališčese 
s Pogodbo iz Nice 68 in Amsterdamsko pogodbo ni spremenilo. 69 V zvezi z mednarodno trgovino 
s prevoznimi storitvami je zato namen Pogodb „ohraniti načelno vzporednost med notranjo 
pristojnostjo, ki se izvaja z enostranskim sprejetjem pravil [Unije], in zunanjo pristojnostjo, ki se izvaja 
s sklepanjem mednarodnih sporazumov, pri čemer prva in druga pristojnost ostaneta […] 
v naslovu Pogodbe, ki se nanaša posebej na skupno prometno politiko“. 70 
114. Zato uporaba člena 207(5) PDEU ni omejena na mednarodne sporazume, ki se izključno ali 
pretežno nanašajo na trgovino s prevoznimi storitvami. Kot je navedlo Sodišče v mnenju 1/08, bi 
drugačen sklep pomenil, da bi določbe mednarodnega sporazuma s povsem enako vsebino spadale 
v nekaterih primerih v prometno politiko, v nekaterih pa v trgovinsko le glede na okoliščino, ali so se 
stranke sporazuma odločile, da trgujejo le s prevoznimi storitvami, ali pa so sklenile, da trgujejo hkrati 
s takimi storitvami in drugo vrsto storitev ali s storitvami kot celoto. 71 
115. Kljub širokem u področju uporabe člena 207(5) PDEU menim, da izraz „mednarodni sporazumi na 
področju prevoza“ ne bi smel pomeniti, da je treba vsak sporazum, ki se uporablja za prevoz (torej 
v bistvu za storitve prevoza blaga ali oseb z enim ali več prevoznimi sredstvi z ene točke na drugo), 
izključiti iz skupne trgovinske politike. Dejstvo, da je mogoče ukrepe v splošni uporabi v praksi 
uporabiti tudi za prevoz, ne povzroči, da se nujno uporabi izjema iz člena 207(5) PDEU. Mednarodni 
63 — Glej člene 153(2)(a), 165(4), 168(5) in 167(5) PDEU.  
64 — Glej točke od 208 do 219 spodaj.  
65 — Sodba z dne 31. marca 1971 , Komisija/Svet, 22/70, EU:C:1971 :32, točka 16.  
66 — Mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točki 49 in 50.  
67 — Mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točka 48.  
68 — Glej člen 133(6), tretji pododstavek, ES („Pogajanja in sklepanje mednarodnih sporazumov na področju prevoza še naprej urejajo določbe  
naslova V in člena 300“). Ta določba je odražala namen avtorjev Pogodbe iz Nice „ohraniti neko obliko status quo ante na tem področju“ 
(glej mnenje 1/08 z dne 30. novembra 2009 , EU:C:2009 :739, točka 159). 
69 — Glej člen 207(5) PDEU. 
70 — Mnenje 1/08 z dne 30. novembra 2009 , EU:C:2009 :739, točka 164. 
71 — Mnenje 1/08 z dne 30. novembra 2009 , EU:C:2009 :739, točka 163. Enako je bilo mogoče sklepati (čeprav implicitno) že iz mnenja 2/92 z dne 
24. marca 1995 , EU:C:1995 :83, točka 27. 
ECLI:EU:C:2016 :992 20 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
sporazum „na področju prevoza“ je sporazum, ki vsebuje določbe, ki se nanašajo posebej na prevoz. 
S tem je pojasnjeno, zakaj se je Sodišče v mnenju 1/08 osredotočilo na sektorske zaveze (in 
horizontalne zaveze, ki so se uporabljale poleg teh zavez) in nato sklenilo, da so izpolnjeni pogoji za 
uporabo izjeme iz člena 207(5) PDEU. 
116. Obravnavani postopek kaže na obstoj negotovosti glede področja uporabe člena 207(5) PDEU. 
Vprašanja glede zavez, ki se nanašajo na trgovino s prevoznimi storitvami, obsegajo vprašanje, ali se 
izjema iz člena 207(5) PDEU nanaša na ustanovitev (kot je opredeljena v Sporazumu EUSFTA), čeprav 
zanjo ne velja naslov VI tretjega dela PDEU, in ali spadajo storitve, ki so v odnosu do prevoznih 
storitev „pomožne“, v okvir te izjeme. Ta vprašanja bom obravnavala v analizi poglavja VIII Sporazuma 
EUSFTA. 72 
Člen 3(2) PDEU 
117. Če Evropska unija na podlagi člena 3(1) PDEU nima izrecne izključne pristojnosti za sklenitev 
mednarodnega sporazuma, pa morda kljub temu ima implicitno zunanjo izključno pristojnost na 
podlagi člena 3(2) PDEU. Oba odstavka člena 3 PDEU se nanašata prav na razdelitev pristojnosti med 
Evropsko unijo in državami članicami. Vendar se drugi odstavek člena 3 PDEU drugače kot prvi 
odstavek člena 3 PDEU nanaša samo na zunanjo pristojnost. Različne podlage, ki so v njem določene, 
pa vse nujno kažejo na določeno izvajanje notranje pristojnosti. 
118. Komisija se za ugotovitev izključne zunanje pristojnosti Evropske unije sklicuje na dve podlagi iz 
člena 3(2) PDEU. 
119. Za en del poglavja VIII v zvezi s storitvami, ustanovitvijo in elektronskim poslovanjem 73 se 
Komisija sklicuje na prvo podlago iz člena 3(2) PDEU, v skladu s katero ima Evropska unija izključno 
pristojnost „[…] kadar je ta sklenitev predvidena v zakono dajnem aktu Unije“. V skladu s sodno 
prakso Sodišča temelji ta določba na tem, da lahko obstajajo položaji, v katerih – čeprav s Pogodbama 
samima ni vzpostavljena zunanja pristojnost Evropske unije – skupna pravila, ki jih določijo institucije, 
vzpostavijo tako pristojnost s tem, da določijo sklenitev mednarodnih sporazumov. 74 V takih primerih 
Evropska unija pridobi izključno pristojnost na podlagi skupnih pravil, 75 ker bi, čebisedržavam 
članicam omogočila sklenitev lastnih mednarodnih sporazumov, to lahko ogrozilo usklajeno zunanje 
delovanje na področjih, ki so zajeta s temi pravili Unije. 76 
120. V zvezi z nekaterimi drugimi deli Sporazuma EUSFTA 77 se Komisija sklicuje na tretjo podlago iz 
člena 3(2) PDEU. V skladu s to podlago ima Evropska unija izključno pristojnost za sklenitev 
mednarodnega sporazuma, „[…] kolikor lahko vpliva na skupna pravila ali spremeni njihovo področje 
uporabe“. Ta podlaga je skladna z merilom, ki ga je Sodišče določilo v sodbi ERTA za opredelitev 
„[…] narav[e] mednarodnih zavez, ki jih države članice ne smejo prevzeti zunaj institucionalnega okvira 
Unije, kadar so bila za uresničitev ciljev pogodbe sprejeta skupna pravila Unije“. 78 
121. Tako imenovano „načelo ERTA“ daje podlago za implicitno izključno pristojnost Evropske unije 
za sklenitev mednarodnega sporazuma. Sprva je bilo razvito ob upoštevanju po eni strani zahteve 
primarnega prava, da morajo države članice sprejeti vse ustrezne ukrepe za zagotovitev izpolnjevanja 
svojih obveznosti, ki izhajajo iz Pogodb ali so posledica delovanja institucij, ter po drugi strani 
72 — Glej točke od 208 do 219 spodaj.  
73 — Glej točke od 221 do 224 spodaj.  
74 — Glej med drugim sodbo z dne 5. novembra 2002 , Komisija/Nemčija, C-476/98, EU:C:2002 :631, točka 109 in navedena sodna praksa.  
75 — Sodba z dne 5. novembra 2002 , Komisija/Nemčija, C-476/98, EU:C:2002 :631, točka 108 in navedena sodna praksa.  
76 — Glej v tem smislu mnenje 1/03 z dne 7. februarja 2006 , EU:C:2006 :81, točke 45, 121 in 122.  
77 — Glej točke od 225 do 268 spodaj.  
78 — Sodba z dne 4. septembra 2014 , Komisija/Svet, C-114/12, EU:C:2014 :2151 , točka 66.  
ECLI:EU:C:2016 :992 21 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
dolžnosti držav članic, da se vzdržijo ukrepov, ki bi lahko ogrozili doseganje ciljev Pogodb. 79 Tako je 
Evropska unija izključno zunanje pristojna, če obstaja nevarnost, da bi lahko države članice – 
z ravnanjem zunaj okvira institucij Unije – prevzele mednarodne obveznosti, ki vplivajo na skupna 
pravila ali spreminjajo njihovo področje uporabe. S tem bi se zaobšla pravila, ki so s Pogodbama 
določena za izvajanje politik Unije, in bi se lahko podvomilo o samem bistvu integracijskega procesa 
v Uniji. 
122. S sodno prakso Sodišča je danih nekaj usmeritev o tem, kako preveriti, ali so izpolnjeni pogoji za 
uporabo tretje podlage. Opravljena mora biti posebna analiza razmerja med predlaganim mednarodnim 
sporazumom in pravom Unije, veljavnim v zadevnem času. Za tako analizo in ob upoštevanju načela 
prenosa pristojnosti mora izključno zunanjo pristojnost dokazati stranka, ki jo zatrjuje. 80 
123. Prvi korak te analize obsega določitev področja mednarodnega sporazuma zaradi ugotovitve, 
katera skupna pravila so upoštevna. Predmet sporazuma je mogoče določiti ob upoštevanju vsebine in 
namena sporazuma. V zvezi s tem, čeprav je pri analizi tako imenovanih homogenih sporazumov 
mogoče za celotni sporazum reči, da obsega „neko področje“, in nato preveriti, ali je to področje 
s skupnimi pravili v celoti harmonizirano oziroma ali je to področje v veliki meri zajeto s takimi 
skupnimi pravili, 81 takega pristopa ni mogoče tako lahko prenesti na sporazum, kakršen je Sporazum 
EUSFTA, v katerem so različna „področja“ urejena v različnih poglavjih ali njihovih delih. 
124. Trditve Komisije v tem postopku načenjajo novo vprašanje. Ali se tretja podlaga iz člena 3(2) 
PDEU uporablja samo, če so institucije Unije že sprejele „skupna pravila“ pri izvajanju zakono dajnih 
pristojnosti Evropske unije, ali pa lahko pod določenimi pogoji same določbe Pogodbe prav tako 
pomenijo „skupna pravila“? Komisija trdi, da izključna pristojnost Evropske unije, kar zadeva določbe 
Sporazuma EUSFTA o naložbah, ki niso tuje neposredne naložbe, izhaja iz „skupnih pravil“ v samem 
členu 63 PDEU. S tem vprašanjem se bom ukvarjala pri analizi poglavja IX, oddelek A, Sporazuma 
EUSFTA. 82 
125. Drugi korak je ugotovitev, katera skupna pravila obstajajo na področju. Vendar ni treba, da se 
področji uporabe mednarodnega sporazuma in skupnih pravil popolnoma ujemata. 83 Zadostuje lahko, 
da je področje, na katero spada mednarodni sporazum, v velikem delu zajeto s temi skupnimi pravili. 84 
Upoštevna skupna pravila lahko obsegajo ne le zakono dajo, veljavno na konkretnem področju, ki ga 
zajema sporazum, ampak tudi zakono dajo, ki ima širše področje uporabe. 85 Prav tako ni pomem bno, 
da je taka skupna pravila mogoče (ali jih ni mogoče) najti v enem samem pravnem instrumentu 
Unije. 86 
79 — Sodba z dne 31. marca 1971 , Komisija/Svet, 22/70, EU:C:1971 :32, točka 21. Te obveznosti so zdaj zajete v členu 4(3) PEU, drugi in tretji 
pododstavek. 
80 — Sodba z dne 4. septembra 2014 , Komisija/Svet, C-114/12, EU:C:2014 :2151 , točka 75. 
81 — Tako bi bilo mogoče ta pristop uporabiti za Konvencijo Sveta Evrope o zaščiti pravic radiodifuznih organizacij (sodba z dne 4. septembra 
2014 , Komisija/Svet, C-114/12, EU:C:2014 :2151 , točke od 78 do 103) ali za Marakeško pogodbo o olajšanem dostopu do objavljenih del za 
slepe in slabovidne osebe ter osebe z drugimi motnjami branja (glej sklepne predloge generalnega pravobranilca N. Wahla v postopku za 
izdajo mnenja 3/15, EU:C:2016 :657, točke od 137 do 154). 
82 — Glej točke od 350 do 359 spodaj. 
83 — Sodbi z dne 4. septembra 2014 , Komisija/Svet, C-114/12, EU:C:2014 :2151 , točka 69 in navedena sodna praksa, in z dne 26. novembra 2014 , 
Green Network, C-66/13, EU:C:2014 :2399 , točka 30. Ta korak v analizi razlikuje med merilom na podlagi člena 3(2) PDEU in prepoznavo 
področij, na katerih se je „izvajala prednost“ z delovanjem Unije, ki temelji na podlagi deljene pristojnosti. 
84 — Sodbi z dne 4. septembra 2014 , Komisija/Svet, C-114/12, EU:C:2014 :2151 , točka 70 in navedena sodna praksa, in z dne 26. novembra 2014 , 
Green Network, C-66/13, EU:C:2014 :2399 , točka 31. 
85 — Glej na primer sodbo z dne 4. septembra 2014 , Komisija/Svet, C-114/12, EU:C:2014 :2151 , točka 81. 
86 — Glej na primer sodbo z dne 4. septembra 2014 , Komisija/Svet, C-114/12, EU:C:2014 :2151 , točka 82. 
ECLI:EU:C:2016 :992 22 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
126. Skupna pravila niso zgolj tista pravila, s katerimi so urejeni položaji, ki obsegajo dejavnik zunaj 
Unije in imajo zato zunanjo dimenzijo. 87 Pri prepoznavi skupnih pravil je treba upoštevati trenutno 
veljavno pravo Unije in prihodnji razvoj teh pravil, čeje v času analize ta razvoj predvidljiv. 88 
127. Trditve strank glede tega, katera skupna pravila so upoštevna za uporabo načela ERTA za področji 
prevoznih storitev in naložb, ki niso tuje neposredne naložbe, kažejo, da obstaja precejšnje razhajanje 
glede „skupnih pravil“. Obravnavani postopek ponuja Sodišču priložnost, da poda potrebna pojasnila. 89 
128. Tretji korak obsega preučitev (morebitnega) vpliva sklenitve mednarodnega sporazuma na 
upoštevna skupna pravila. Ni treba dokazati, da tak vpliv obstaja: zadostuje nevarnost, da lahko pride 
do vpliva na skupna pravila ali da se spremeni njihovo področje uporabe. 90 Taka nevarnost obstaja, če 
zaveze na podlagi mednarodnega sporazuma spadajo na področje uporabe skupnih pravil. 91 Ni treba 
dokazati morebitnega nasprotja, torej konflikta, med mednarodnim sporazumom in skupnimi pravili. 92 
129. Kadar je področje, urejeno z mednarodnim sporazumom, v celoti harmonizirano s skupnimi 
pravili, 93 je izključno pristojnost za sklenitev tega sporazuma preprosto ugotoviti. Domneva se, da na 
harmonizirana pravila vplivajo mednarodne zaveze, ki izhajajo iz sklenitve tega sporazuma. 
130. Kadar je harmonizacija le delna, dejstvo, da se mednarodni sporazum (ali njegov(i) del(i)) nanaša 
na področje, ki je „v velikem delu zajeto“ s pravili Unije, samo po sebi ne vodi avtomatično do sklepa, 
da je Evropska unija izključno pristojna za pogajanja o tem celotnem mednarodnem sporazumu (ali 
upoštevnem delu), ne da bi se preverilo, ali se uporablja načelo ERTA. Vse je odvisno od vsebine 
prevzetih zavez in njihove morebitne povezave s pravili Unije. 94 
131. Protokol (št. 25) o izvajanju deljenih pristojnosti ne spodkopava načel, ki sem jih pravkar 
predstavila. Ta protokol se nanaša zgolj na člen 2(2) PDEU. Njegov edini namen je opredeliti področje 
uporabe izvajanja pristojnosti Evropske unije, ki so deljene z državami članicami. Z njim je pojasnjeno, 
da obseg izvajanja teh pristojnosti „zajema […] le elemente, ki jih ureja zadevni akt [Evropske u]nije, in 
torej ne zajema celotnega področja“. Protokola (št. 25) zato – kot je pojasnjeno s sodno prakso – ni 
mogoče razlagati tako, da omejuje področje uporabe izključne zunanje pristojnosti Evropske unije 
v primerih iz člena 3(2) PDEU. 95 
132. Ob upoštevanju navedenega bom zdaj preučila razdelitev pristojnosti med Evropsko unijo in 
državami članicami v zvezi s Sporazumom EUSFTA. 
87 — Glej na primer mnenje 1/03 z dne 7. februarja 2006 , EU:C:2006 :81, točka 172.  
88 — Mnenje 1/13 z dne 14. oktobra 2014 , EU:C:2014 :2303 , točka 74 in navedena sodna praksa, in sodba z dne 26. novembra 2014 , Green  
Network, C-66/13, EU:C:2014 :2399 , točka 33. 
89 — Glej točke 234 in od 349 do 361 spodaj. 
90 — Sodba z dne 4. septembra 2014 , Komisija/Svet, C-114/12, EU:C:2014 :2151 , točka 68 in navedena sodna praksa. 
91 — Sodba z dne 4. septembra 2014 , Komisija/Svet, C-114/12, EU:C:2014 :2151 , točka 68 in navedena sodna praksa. 
92 — Sodba z dne 4. septembra 2014 , Komisija/Svet, C-114/12, EU:C:2014 :2151 , točka 71 in navedena sodna praksa. 
93 — Mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točka 96. 
94 — To stališče sem izrazila že v sklepnih predlogih, predstavljenih v zadevi Komisija/Svet, C-114/12, EU:C:2014 :224, točke od 104 do 111. 
95 — Sodba z dne 4. septembra 2014 , Komisija/Svet, C-114/12, EU:C:2014 :2151 , točka 73. 
ECLI:EU:C:2016 :992 23 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
Cilji Sporazuma EUSF TA in splošna opredelitev pojmov v njem (poglavje I Sporazuma EUSF TA 96 
) 
Trditve 
133. Komisija trdi, da poglavje I v celoti spada v skupno trgovinsko politiko. Po navedbah Komisije 
splošni cilji iz členov 1.1 in 1.2 Sporazuma EUSFTA v veliki meri spadajo v okvir ciljev skupne 
trgovinske politike iz člena 206 PDEU. Cilji Sporazuma EUSFTA so le malenkostno širši od ciljev 
skupne trgovinske politike. V takem primeru ti cilji kljub temu spadajo v okvir ciljev PDEU (zlasti 
členov 63(1), 91 in 100 PDEU). 
134. Druge stranke glede poglavja I niso podale posebnih trditev. 
Analiza 
135. Menim, da ima Evropska unija na podlagi člena 207(1) PDEU izključno pristojnost, da odloči 
o vzpostavitvi območja proste trgovine v skladu s členom XXIV GATT 1994 in členom V GATS 97 ter 
da se strinja, da so cilji Sporazuma EUSFTA liberalizirati in olajšati trgovino in naložbe. Take zadeve 
povsem jasno spadajo v skupno trgovinsko politiko. 
136. Dalje, določbe, v katerih so navedene splošno uporabne opredelitve, so povsem drugotnega 
pomena. Te določbe ne morejo spremeniti razdelitve pristojnosti med Evropsko unijo in državami 
članicami glede drugih določb Sporazuma EUSFTA. 
137. Zato sklepam, da poglavje I v celoti spada v izključno pristojnost Evropske unije na podlagi 
člena 207 PDEU. 
T rgovina z blagom (poglavja od II do VI Sporazuma EUSF TA 98 in Protokol 1 k Sporazumu 
EUSF TA 99 ) 
Trditve 
138. Komisija navaja, da spadajo poglavja od II do VI v celoti v skupno trgovinsko politiko. 
139. Komisija trdi, da se vse določbe poglavja II nanašajo prav na mednarodno trgovino z blagom, ker 
je njihov namen liberalizacija trgovine z blagom med pogodbenicama ter ker imajo neposreden in 
takojšen učinek na to trgovino. To velja tako za določbe tega poglavja o tarifah, na katere se sklicuje 
člen 207(1) PDEU, kot za netarifne določbe, ki ponavljajo, vključujejo s sklicevanjem ali razvijajo 
obstoječe določbe GATT 1994 in drugih večstranskih sporazumov o trgovini z blagom (in tako, kot je 
navedlo Sodišče v mnenju 1/94, avtomatično spadajo v skupno trgovinsko politiko). 
140. Komisija navaja podobne trditve v zvezi s poglavjem III (člen 207(1) PDEU obsega „ukrepe 
trgovinske zaščite, na primer pri dampingu ali subvencijah“), poglavjem IV (ker olajšuje trgovino 
z blagom z zagotavljanjem okvira za preprečevanje, odkrivanje in odpravo nepotrebnih ovir za trgovino 
v okviru Sporazuma o tehničnih ovirah v trgovini) in poglavjem V (ker skuša čim bolj zmanjšati 
96 — Glej točko 2 priloge k mojim sklepnim predlogom.  
97 — Ločeno vprašanje je, ali vse zadeve, zajete s poglavjem o storitvah (poglavje VIII) Sporazuma EUSFTA, dejansko spadajo v izključno  
pristojnost Evropske unije. Glej točke od 195 do 268 spodaj. 
98 — Glej točke od 3 do 12 priloge k mojih sklepnim predlogom. 
99 — Glej točko 131 priloge k mojim sklepnim predlogom. 
ECLI:EU:C:2016 :992 24 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
negativne učinke sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov na trgovino). Sporazum o izvajanju člena VI 
Splošnega sporazuma o carinah in trgovini iz leta 1994 (v nadaljevanju: Protidampinški sporazum), 
Sporazum o subvencijah in izravnalnih ukrepih (v nadaljevanju: Sporazum o subvencijah in izravnalnih 
ukrepih), Sporazum o zaščitnih ukrepih, Sporazum o tehničnih ovirah v trgovini in Sporazum 
o sanitarnih in fitosanitarnih ukrepih so vsi del večstranskih sporazumov o trgovini z blagom, ki 
v skladu z mnenjem 1/94 sodijo v okvir skupne trgovinske politike. 
141. Nazadnje, poglavje VI je prav tako posebej povezano z mednarodno trgovino, saj skuša olajšati 
trgovino z blagom in zagotoviti učinkovit carinski nadzor. Komisija dodaja, da večina določb v tem 
poglavju ustreza natančnejšim določbam o isti tematiki v Sporazumu STO o olajševanju trgovine, ki je 
zdaj vstavljen v Prilogo 1A k Sporazumu STO. 100 Po navedbah Komisije ne države članice ne druge 
institucije ne oporekajo izključni pristojnosti Evropske unije v zvezi s tem novim Sporazumom STO. 
142. Parlament se v bistvu strinja s stališčem Komisije. 
143. Čeprav Svet in skoraj vse države članice niso podali konkretnih trditev v zvezi s poglavji od II 
do VI, ena država članica navaja, da izključna pristojnost Evropske unije ne zajema carinskega 
sodelovanja, ki je določeno v členu 6.1.1, druga poved, Sporazuma EUSFTA. Člen 206 PDEU se 
sklicuje zgolj na vzpostavitev carinske unije v skladu s členi od 28 do 32 PDEU. Zato ne zajema 
člena 33 PDEU, ki daje pravno podlago za sprejetje „ukrep[ov] za okrepitev carinskega sodelovanja 
med državami članicami ter med njimi in Komisijo“. Poleg tega je iz člena 6(g) PDEU, kot je potrjeno 
s členom 197(2) PDEU (edina določba naslova XXIV o „Upravnem sodelovanju“), razvidno, da je 
Evropska unija v zvezi z upravnim sodelovanjem pristojna le za podporo, uskladitev ali dopolnitev 
ukrepov držav članic. 
Analiza 
144. V poglavjih od II do VI so urejeni različni vidiki urejanja trgovine z blagom. Vsebina, ki jo 
obsegajo ta poglavja, in vrste obveznosti, ki so z njimi določene, v določeni meri ustrezajo nekaterim 
sporazumom STO o trgovini z blagom. 
145. Pred začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe je bila trgovina z blagom že zajeta s skupno 
trgovinsko politiko. V mnenju 1/94 je Sodišče ugotovilo, da je (takrat) Evropska skupnost na podlagi 
člena 113 Pogodbe ES izključno pristojna za sklenitev „večstranskih sporazumov o trgovini z blagom“, 
torej sporazumov, ki so vključeni v Prilogo 1A k Sporazumu STO (v nadaljevanju: sporazumi iz 
Priloge 1A). 101 To obsega GATT 1994 , a tudi 12 drugih sporazumov. Sodišče je sklenilo, da vsi 
sporazumi iz Priloge 1A spadajo v skupno trgovinsko politiko, ne da bi preučilo vsakega posebej. 102 
Zato se je za vse štelo, da se nanašajo posebej na mednarodno trgovino, ker so v bistvenem namenjeni 
spodbujanju, olajševanju ali urejanju trgovine ter imajo neposreden in takojšen učinek nanjo. Večina 
sporazumov iz Priloge 1A k Sporazumu STO vsebuje obveznosti o, med drugim, dostopu do trga, 
nacionalnem dostopu in drugih oblikah nacionalnega urejanja, preglednosti, sodnem in upravnem 
nadzoru ter usklajevanju trgovinskih in netrgovinskih ciljev. Obseg uporabe nekaterih od teh 
sporazumov je opredeljen glede na vrsto blaga (na primer Sporazum o kme tijstvu in Sporazum 
o tekstilu in oblačilih); drugi se uporabljajo za posebne vrste trgovinskih instrumentov (na primer 
Sporazum o tehničnih ovirah v trgovini, Sporazum o ukrepih na področju vlaganj, ki vplivajo na 
trgovino, Protidampinški sporazum, Sporazum o subvencijah in izravnalnih ukrepih ter Sporazum 
ozaščitnih ukrepih), trgovinske ukrepe s posebnim ciljem (na primer Sporazum o sanitarnih in 
100 — Besedilo tega sporazuma je dostopno na: https://www .wto.org/english/tratop_e/tradfa_e/tradfa_e.htm.  
101 — Mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točka 34.  
102 — Sodišče je preučilo nekatere od teh sporazumov (Sporazum o kme tijstvu, Sporazum o sanitarnih in fitosanitarnih ukrepih ter Sporazum  
o tehničnih ovirah v trgovini) ob upoštevanju konkretnih trditev strank v zvezi z njimi. Glej mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , 
EU:C:1994 :384, točke od 28 do 33. 
ECLI:EU:C:2016 :992 25 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
fitosanitarnih ukrepih) ali določene faze izvoznega ali uvoznega postopka (na primer Sporazum 
o izvajanju člena VII Splošnega sporazuma o tarifah in trgovini iz leta 1994 (v nadaljevanju: Sporazum 
o carinskem vrednotenju), Sporazum o pregledih pred odpremo, Sporazum o pravilih o poreklu in 
Sporazum o postopkih za izdajanje uvoznih dovoljenj). 
146. Zato je iz mnenja 1/94 jasno razvidno, da ima Evropska unija izključno pristojnost za vsebine, ki 
so zajete s temi sporazumi, in za obveznosti, sprejete v skladu z njimi. 103 Ta položaj ostaja enak na 
podlagi Lizbonske pogodbe, v kateri ni bil spremenjen opis skupne trgovinske politike v zvezi 
s trgovino z blagom. 
147. V teh okoliščinah mi je jasno, da se poglavja od II do V nanašajo posebej na trgovino z blagom. 
Njihov predmet v bistvu ustreza vsebinam, ki so zajete z nekaterimi sporazumi iz Priloge 1A 
k Sporazumu STO, ki spadajo v izključno pristojnost Evropske unije za skupno trgovinsko politiko. 
Tako se poglavje II nanaša na predmet členov I, II in XI GATT 1994 , ki vsebujejo temeljne obveznosti 
glede dostopa na trg v zvezi s trgovino z blagom. Zadeve, zajete s poglavjem III, se nanašajo na določbe 
GATT 1994 o protidampingu, subvencijah in zaščitnih ukrepih ter ustrezne bolj specifične sporazume 
(Protidampinški sporazum, Sporazum o subvencijah in izravnalnih ukrepih ter Sporazum o zaščitnih 
ukrepih) iz Priloge 1A k Sporazumu STO. Poglavji IV in V se nanašata na netarifne ovire, ki so zajete 
z vsebinami iz člena III GATT 1994 („nacionalna obravnava“), in na konkretnejše vsebine iz Sporazuma 
o tehničnih ovirah v trgovini ter Sporazuma o sanitarnih in fitosanitarnih ukrepih, ki so prav tako 
vključene v Prilogo 1A k Sporazumu STO. 
148. Te zadeve se nanašajo na postopek prehoda blaga prek meja, njegovo sprostitev in carinjenje ter 
njegovo obravnavo na trgu. Tako se nanašajo posebej na mednarodno trgovino. 
149. Dalje, pravila, namenjena olajšanju tega postopka (potrebna za uvoz in izvoz blaga) ter večji 
preglednosti, predvidljivosti, učinkovitosti in stroškovni učinkovitosti tega postopka, in pravila, 
s katerimi je urejena obravnava tega blaga na trgu, spodbujajo, olajšujejo ali urejajo trgovino in imajo 
nanjo neposreden in takojšen učinek. 104 
150. Ta sklep se nanaša tudi na carinsko sodelovanje na podlagi poglavja VI in dodatne določbe iz 
Dogovora o razlagi 3, povezane s carinami, ter pravila iz Dogovora o razlagi 4 o vzajemnem 
priznavanju programov pooblaščenih gospodarskih subjektov (oba dogovora o razlagi sta povezana 
s poglavjem VI). 
151. Poglavje VI se nanaša na carinske postopke in vrednotenje ter olajševanje trgovine (delno pokrito 
z GATT 1994 ), Sporazum o carinskem vrednotenju in nedavni Sporazum STO o olajševanju trgovine. 
Oblike sodelovanja iz poglavja VI ustrezajo v neki meri tistim, ki se uporabljajo za carinske zadeve na 
podlagi GATT 1994 in Sporazuma o carinskem vrednotenju. S tema zadnjima sporazumoma je poleg 
splošnih določb o objavi 105 določeno tudi posvetovanje o zadevah, ki se nanašajo na upravljanje 
103 — Ta položaj je bil enak na podlagi GATT 1947 , ker je Evropska skupnost postopoma prevzemala pristojnosti, ki so jih pred tem izvajale 
države članice. Glej sodbi z dne 12. decembra 1972 , International Fruit Company in drugi, od 21/72 do 24/72, EU:C:1972 :115, točka 18, in 
z dne 3. junija 2008 , The International Association of Independent Tanker Owners in drugi, C-308/06, EU:C:2008 :312, točki48 in 49. 
104 — Glej tudi točke od 510 do 512 spodaj. 
105 — Glej člen 12 Sporazuma o carinskem vrednotenju in člen X:1 GATT 1994 . 
ECLI:EU:C:2016 :992 26 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
sistema carinskega vrednotenja. 106 Poleg tega je z GATT 1994 in s sporazumi iz Priloge 1A določenih 
veliko podobnih oblik sodelovanja o različnih vsebinah v zvezi s trgovino z blagom. 107 Take določbe 
Sodišču niso preprečile, da ne bi v mnenju 1/94 sklenilo, da ti sporazumi v celoti spadajo v skupno 
trgovinsko politiko. 108 
152. Ne morem se strinjati s formalistično trditvijo, ki v zvezi s trgovino z blagom na notranjem trgu 
temelji na razlikovanju med določbami Pogodbe, s katerimi sta urejena carinska unija (členi od 30 
do 32 PDEU) in carinsko sodelovanje (člen 33 PDEU). Res je, da se člen 206 PDEU, v katerem so 
določeni cilji carinske unije, sklicuje samo na člene od 28 do 32 PDEU. Vendar je tako, ker so to 
določbe, s katerimi je vzpostavljena carinska unija. To pa ni namen določbe, kakršna je člen 33 PDEU, 
ki daje pravno podlago za sprejetje zakono daje za okrepitev carinskega sodelovanja v Evropski uniji. 
Zato iz dejstva, da se člen 206 PDEU ne sklicuje izrecno na člen 33 PDEU, ni mogoče razumno 
izpeljati vpliva na obseg skupne trgovinske politike. Prav tako na obseg te politike nikakor ne vplivata 
člena 6(g) in 197 PDEU. S temi določbami je v splošnem naslovljeno upravno sodelovanje med 
državami članicami ter med njimi in Evropsko unijo. Zato ne posegajo v izključno pristojnost Evropske 
unije, da v svojo skupno trgovinsko politiko vključi ukrepe za izboljšanje upravnega sodelovanja 
s tretjimi državami glede zadev, ki spadajo v to politiko. 
153. Nazadnje, moja analiza poglavij od II do VI se nanaša tudi na Protokol 1 o opredelitvi pojma 
„izdelki s poreklom“ in metodah upravnega sodelovanja. Ta protokol se nanaša na pravila o poreklu. 
Povsem jasno je, da je posebej povezan z mednarodno trgovino z blagom. 
154. Zato lahko ugotovim, da poglavja od II do VI v celoti spadajo v izključno pristojnost Evropske 
unije za skupno trgovinsko politiko na podlagi člena 207 PDEU. 
155. Zdaj se bom posvetila poglavju VIII. Ker se s poglavjema VII (Netarifne ovire za trgovino in 
naložbe v proizvodnjo energije iz obnovljivih virov) in XIII (Trgovina in trajnostni razvoj) porajajo 
podobna vprašanja o obsegu skupne trgovinske politike ter razmerju med cilji, ki so povezani 
s trgovino, in tistimi, ki to niso, 109 bom poglavje VII obravnavala pozneje v povezavi s poglavjem XIII. 
Storitve, ustanovitev poslovne enote in elektronsko poslovanje (poglavje VIII Sporazuma 
EUSF TA 110 ) 
Trditve 
Splošne trditve 
156. Komisija navaja, da sta v oddelku A navedena cilj in področje uporabe poglavja VIII Sporazuma 
EUSFTA. Oddelki od B do D tega poglavja spadajo v izključno pristojnost Evropske unije, ker njihovo 
področje uporabe ustreza področju uporabe zavez glede načinov 1, 2, 3 in 4 opravljanja storitev na 
podlagi GATS, kar spada v okvir člena 207(1) PDEU. V skladu s členom I:2, od (a) do (d), GATS ti 
štirje načini obsegajo opravljanje storitev: (a) z ozemlja ene članice (STO) na ozemlje druge članice 
106 — Glej člena 18(1) in 19 Sporazuma o carinskem vrednotenju. 
107 — Glej na primer člen IX:6 GATT 1994 (sodelovanje zaradi preprečevanja uporabe trgovskih imen na določen način); člen XV GATT 1994 
(sodelovanje, posvetovanje in izmenjava informacij z MDS v zvezi z ureditvami izmenjave); člen XXV GATT 1994 (skupno delovanje 
pogodbenih strank); člen XXX VIII GATT 1994 (skupno delovanje zaradi spodbujanja ciljev iz člena XXX VI o trgovini in razvoju); 
člen 4(2) Sporazuma o sanitarnih in fitosanitarnih ukrepih (posvetovanje zaradi doseganja sporazumov o priznavanju enakovrednosti 
določenih sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov); člen 7 in Prilogo B k Sporazumu o sanitarnih in fitosanitarnih ukrepih (preglednost in 
izmenjava informacij); člen 10 Sporazuma o tehničnih ovirah v trgovini (izmenjava informacij). 
108 — Glej mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točka 34. 
109 — Glej točke od 467 do 504 spodaj. 
110 — Glej točke od 19 do 51 priloge k mojim sklepnim predlogom. 
ECLI:EU:C:2016 :992 27 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
(STO) (v nadaljevanju: način 1 ali čezmejno opravljanje storitev); (b) na ozemlju ene članice (STO) 
uporabniku storitev iz druge članice (STO) (v nadaljevanju: način 2 ali uporaba v tujini); (c) 
ponudnika storitev iz ene članice (STO) s tržno prisotnostjo na ozemlju druge članice (STO) (v 
nadaljevanju: način 3 ali tržna prisotnost); in (d) ponudnika storitev iz ene članice (STO) 
s prisotnostjo fizičnih oseb iz te članice (STO) na ozemlju katere koli druge članice (STO) (v 
nadaljevanju: način 4 ali prisotnost fizičnih oseb). 
157. Komisija glede vseh pododdelkov oddelka E poglavja VIII („Regulativni okvir“) trdi, da obstaja 
dovolj tesna povezava z mednarodno trgovino. 
158. Glede splošno veljavnih določb (pododdelek 1) se Komisija sklicuje na primerjavo z določbami 
v GATS in številnih nezavezujočih instrumentih, ki so jih sprejeli različni organi STO. Komisija dalje 
trdi, da člen 8.16 Sporazuma EUSFTA o vzajemnem priznavanju poklicnih kvalifikacij spada v skupno 
trgovinsko politiko, ker olajšuje dostop do trga tujim ponudnikom storitev, in je Sodišče potrdilo, da so 
take obveznosti v GATS del skupne trgovinske politike. S členom 8.17 Sporazuma EUSFTA 
o preglednosti so določene obveznosti, ki so v mednarodnih sporazumih o trgovini običajne in so 
podobne tistim, ki izhajajo iz členov III:1 in III:4 GATS. Negotovost glede veljavnih ukrepov, 
s katerimi je urejeno trgovinsko ravnanje, lahko povzroči, da se ponudniki storitev odpovejo dostopu 
do tujih trgov. 
159. V zvezi z domačimi predpisi (pododdelek 2) Komisija v bistvu trdi, da so s tem pododdelkom 
naloženi pogoji za zagotovitev, da zahteve in postopki za izdajanje dovoljenj in kvalifikacij ne ovirajo 
mednarodne trgovine. Njihov namen je podoben namenu člena VI:4 GATS, katerega cilj je zagotoviti, 
da taki standardi in postopki, pa čeprav nediskriminatorni, ne pomenijo nepotrebnih ovir za trgovino 
s storitvami. Dalje, obveznost iz člena 8.19.3 Sporazuma EUSFTA za ohranitev ali ustanovitev sodnih, 
arbitražnih ali upravnih svetov ali postopkov, ki omogočajo pregled sklepov, je podobna tisti iz 
člena VI:2(a) GATS. 
160. Poleg tega spadajo tudi posebne določbe o računalniških storitvah, poštnih storitvah, 
telekomunikacijskih storitvah in finančnih storitvah (pododdelki 3, 4, 5 in 6), od katerih nekatere 
potrjujejo zaveze na podlagi GATT oziroma se na njih opirajo, v pristojnost Evropske unije na podlagi 
člena 207(1) PDEU. 
161. Oddelek F vsebuje pretežno izjave o nameri. Z edino vsebinsko obveznostjo (v členu 8.58 
Sporazuma EUSFTA) je prepovedana naložitev carin, kar je zadeva, ki povsem jasno spada v skupno 
trgovinsko politiko. 
162. Parlament in Svet nista podala posebnih trditev v zvezi z določbami poglavja VIII, ki se ne 
nanašajo na prevoz. 111 
163. Države članice se osredotočajo predvsem na konkretne določbe, kot so tiste, ki se nanašajo na 
finančne storitve in vzajemno priznavanje poklicnih kvalifikacij. 
164. Več držav članic trdi, da pododdelek 6 o finančnih storitvah ne spada v celoti v skupno trgovinsko 
politiko Evropske unije. Z Direktivo 2014 /65 o trgih finančnih instrumentov (v nadaljevanju: Direktiva 
o trgih finančnih instrumentov), 112 ki bo začela veljati januarja 2017 , so usklajeni samo nekateri vidiki 
opravljanja finančnih in naložbenih storitev državljanov tretjih držav. 
111 — Glede trditev v zvezi s prevozom glej točke od 168 do 194 spodaj. 
112 — Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o trgih finančnih instrumentov ter spremem bi Direktive 2002 /92/ES in 
Direktive 2011 /61/EU (UL 2014 , L 173, str. 349). 
ECLI:EU:C:2016 :992 28 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
165. Pravila o vzajemnem priznavanju poklicnih kvalifikacij prav tako ne spadajo v skupno trgovinsko 
politiko. Prvič, v nasprotju s trditvijo Komisije zgolj dejstvo, da zadeva vpliva na zunanje trgovinske 
odnose ali da zanjo velja mednarodno gospodarsko pravo, ni dovolj, da bi zaradi tega spadala 
v skupno trgovinsko politiko. Drugič, Direktiva 2005 /36/ES o priznavanju poklicnih kvalifikacij 113 ne 
vpliva na izključno pristojnost držav članic glede priznavanja poklicnih kvalifikacij, pridobljenih zunaj 
območja Evropske unije. Podobno so na področju pomorskega prometa s sprejetimi skupnimi pravili, 
zlasti z Direktivo Sveta 96/50/ES (o pogojih za pridobitev nacionalnih potrdil o usposobljenosti za 
voditelja čolnov) in Direktivo 2008 /106/ES (o minimalni ravni izobraževanja pomorščakov) 114, 
določena le minimalna pravila, na katera člen 8.16 Sporazuma EUSFTA ne more vplivati. Tretjič, 
Komisija ne upošteva dejstva, da z GATS (zlasti s členom VII:1) ni zahtevano, da članice STO 
priznajo poklicne kvalifikacije tretjih držav ali da v zvezi s tem sklenejo mednarodne sporazume. 
166. Poleg tega bo način, kako je treba na podlagi Sporazuma EUSFTA doseči liberalizacijo, še posebej 
na področju ustanavljanja, vplival ali bi lahko vplival na zdravstvene in socialne storitve, za katere 
ostajajo pristojne države članice. To ni skladno s členom 207(6) PDEU. Komisija prav tako napačno 
trdi, da določbe o elektronskem poslovanju vsebujejo samo izjave o namenu. 
167. Nazadnje, Komisija se ne more sklicevati na člen 216 PDEU, da bi upravičila obstoj deljene 
pristojnosti na področjih, ki ne spadajo v izključno pristojnost Evropske unije. Komisija ni dokazala, 
da je sklenitev Sporazuma EUSFTA potrebna, da bi se dosegel eden od ciljev, navedenih v Pogodbah. 
Trditve v zvezi s prometom 
168. Komisija ločeno obravnava obveznosti na podlagi poglavja VIII, ki se nanašajo posebej na promet 
(na Seznamu specifičnih zavez Evropske unije v dodatku 8-A in oddelku E, pododdelek 7, o storitvah 
mednarodnega pomorskega prometa). 
169. Komisija trdi, da čeprav je znaten del trgovine med Singapurjem in Evropsko unijo v petih 
prevoznih sektorjih, ki so zajeti s Sporazumom EUSFTA (zračni, železniški, cestni, po celinskih plovnih 
poteh, pomorski) opravljen v okviru načina 3 (ustanovitev poslovne enote), določbe o ustanovitvi 
ponudnikov prevoznih storitev ne spadajo v izjemo iz člena 207(5) PDEU. Tako je, ker ustanovitev 
v zvezi s prevoznimi storitvami ne spada na področje uporabe naslova VI tretjega dela PDEU (v 
povezavi s členom 58(1) PDEU), na katerega se sklicuje člen 207(5), in ker nobena določba Pogodbe 
ne nasprotuje temu, da bi se za prevoz uporabljale določbe o svobodi ustanavljanja. Komisija tu kaže 
na analogijo z razlikovanjem med svobodo opravljanja prevoznih storitev na podlagi sekundarne 
zakono daje, sprejete v skladu z naslovom VI tretjega dela PDEU, ki je omejena na načine 1, 2 in 4, na 
eni strani in svobodo ustanavljanja na podlagi člena 49 PDEU in naslednjih na drugi strani. 
170. V zvezi z zavezami iz Sporazuma EUSFTA, ki spadajo v okvir izjeme iz člena 207(5) PDEU, 
Komisija navaja, da izključna pristojnost Evropske unije izhaja iz tretje podlage iz člena 3(2) PDEU. 
Zunanje delovanje držav članic bi lahko vplivalo na skupna pravila, sprejeta na področju prevoznih 
storitev, ki je v velikem delu zajeto s skupnimi pravili. Če se Sodišče s tem ne bi strinjalo in bi 
ugotovilo, da je treba presojati zaveze za vsak prevozni sektor posamezno, vsaj zaveze Sporazuma 
EUSFTA v zvezi z mednarodnim pomorskim prometom, železniškim prevozom in cestnim prevozom 
ter nekatere pomožne storitve spadajo v izključno pristojnost Evropske unije. 
113 — Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. septembra 2005 (UL 2005 , L 255, str. 22), kakor je bila spremenjena. 
114 — Direktiva z dne 23. julija 1996 o uskladitvi pogojev za pridobitev nacionalnih potrdil o usposobljenosti za voditelja čolnov za prevoz blaga 
in potnikov po notranjih vodnih poteh v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 2, str. 297) in Direktiva 
Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. novembra 2008 o minimalni ravni izobraževanja pomorščakov (UL 2008 , L 323, str. 33). 
ECLI:EU:C:2016 :992 29 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
171. V zvezi s storitvami zračnega prometa Komisija navaja, da izključna pristojnost Evropske unije za 
storitve popravil in vzdrževanja zrakoplovov, med katerimi je zrakoplov umaknjen iz prometa, prodajo 
in trženje storitev zračnega prometa ter računalniške sisteme za rezervacije (za katere se uporabljata 
oddelka B in C) temelji deloma na členu 207(1) PDEU ter deloma na prvi in tretji podlagi iz 
člena 3(2) PDEU. Za storitve popravil in vzdrževanja zrakoplovov je s členom 12 Uredbe (ES) 
št. 216/2008 115 predvidena sklenitev sporazuma z Evropsko unijo (prva podlaga iz člena 3(2) PDEU). 
V zvezi s prodajo in trženjem storitev zračnega prometa Komisija trdi, da kot taka ne zajemata 
prevoza blaga ali potnikov: zato spadata v skupno trgovinsko politiko. Storitve računalniškega sistema 
za rezervacije so obširno urejene s skupnimi pravili, zlasti z Uredbo (ES) št. 80/2009 , 116 in zato spadajo 
v izključno pristojnost Evropske unije v skladu s tretjo podlago iz člena 3(2) PDEU. 
172. Zaradi geografskega položaja Evropske unije in Singapurja je praktični pomen načinov 1, 2 in 4 
omejen. 
173. Tako zlasti glede notranjega prevoza po celinskih plovnih poteh praktično ni izvajanja zunanje 
pristojnosti prek Sporazuma EUSFTA. 
174. V zvezi z železniškim prevozom Evropska unija ni sprejela nobenih zavez za načina 1 ali 4 in je 
sprejela polne zaveze le za način 2. Te pa so vsekakor postranske glede na zaveze iz Sporazuma 
EUSFTA na področju prometa ali v odnosu do skupne trgovinske politike. V zvezi z opravljanjem 
storitev železniškega prevoza s strani hčerinske družbe singapurske družbe s sedežem v državi članici 
v drugo državo članico (način 3) je z Direktivo 2012 /34/EU dovoljeno prosto opravljanje storitev 
znotraj Unije s strani izvajalcev s sedežem v državi članici, ne da bi bile določene zahteve glede 
državljanstva lastnikov hčerinske družbe. 117 Tako je ta zadeva zajeta s skupnimi pravili. 
175. Glede cestnega prevoza je Evropska unija sprejela omejene zaveze glede prevoza potnikov in 
tovora. Za način 1 niso sprejete nobene zaveze. Nasprotno Evropska unija prevzema polno zavezo 
(brez pridržkov) za način 2 in zavezo, vendar s pridržki, za način 4. Enako kot pri železniškem 
prevozu so zaveze omejenega praktičnega pomena. Vsekakor je posebna zaveza za način 2 postranska 
glede na druge zaveze na podlagi Sporazuma EUSFTA. Za opravljanje takih storitev s strani hčerinske 
družbe singapurske družbe s sedežem v državi članici v drugo državo članico (način 3) so z Uredbama 
št. 1072 /2009 118 in št. 1073 /2009 119 v povezavi z Uredbo (ES) št. 1071 /2009 120 določena skupna pravila 
o pogojih ustanavljanja izvajalcev cestnega prevoza v Evropski uniji. Ker se te uredbe uporabljajo ne 
glede na državljanstvo lastnikov hčerinske družbe, je čezmejno opravljanje storitev cestnega prevoza 
s strani družb s sedežem v Evropski uniji v velikem delu zajeto s skupnimi pravili. Tako ima Evropska 
unija ustrezno izključno pristojnost na podlagi člena 3(2) PDEU. Nazadnje, Komisija navaja iste trditve 
glede načina 4 v zvezi s cestnimi prevozi in pomorskim prometom. 121 V praksi lahko družba iz 
Singapurja pošlje ključno osebje (najverjetneje osebje, premeščeno znotraj podjetja 122) v podjetje, 
115 — Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. februarja 2008 o skupnih predpisih na področju civilnega letalstva in ustanovitvi 
Evropske agencije za varnost v letalstvu in razveljavitvi Direktive Sveta 91/670/EGS, Uredbe (ES) št. 1592 /2002 in Direktive 2004 /36/ES 
(UL 2008 , L 79, str. 1), kakor je bila spremenjena. 
116 — Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. januarja 2009 o kodeksu poslovanja računalniških sistemov rezervacij in razveljavitvi 
Uredbe Sveta (EGS) št. 2299 /89 (UL 2009 , L 35, str. 47). 
117 — Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. novembra 2012 o vzpostavitvi enotnega evropskega železniškega območja (UL 2012 , 
L 343, str. 32). 
118 — Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o skupnih pravilih za dostop do trga mednarodnega cestnega prevoza blaga 
(UL 2009 , L 300, str. 72). 
119 — Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o skupnih pravilih za dostop do mednarodnega trga avtobusnih prevozov 
in spremem bi Uredbe (ES) št. 561/2006 (UL 2009 , L 300, str. 88). 
120 — Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o skupnih pravilih glede pogojev za opravljanje dejavnosti cestnega 
prevoznika in o razveljavitvi Direktive Sveta 96/26/ES (UL 2009 , L 300, str. 51). 
121 — Glej točko 177 spodaj. 
122 — Glej člen 8.13 Sporazuma EUSFTA. 
ECLI:EU:C:2016 :992 30 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
ustanovljeno v državi članici. V takih okoliščinah se za vstop in prebivanje teh državljanov tretjih držav 
v okviru premestitve znotraj podjetja uporablja Direktiva 2014 /66/EU. 123 Vsekakor so te zaveze 
postranske glede na zaveze Evropske unije o opravljanju cestnega prevoza prek načina 3 (za katerega 
je Evropska unija izključno pristojna 124). 
176. V zvezi s pomorskim prometom Komisija trdi, da je mogoče skupna pravila najti v Uredbi Sveta 
(EGS) št. 4055 /86, 125 ki obsega vsaj znaten del opravljanja storitev pomorskega prometa med državami 
članicami in tretjimi državami. Prav tako obsega obravnavo državljanov tretje države (in sicer nekaterih 
ladijskih družb s sedežem v tretjih državah). Drugače kot uredbe, upoštevne za zračni promet, se 
Uredba št. 4055 /86 uporablja za nekatere ladijske družbe iz tretjih držav. 126 Ta uredba tudi ni omejena 
na plovne poti znotraj Unije. Poleg tega se uporablja za (čezmejno) opravljanje storitev pomorskega 
prometa s strani hčerinskih družb singapurskih družb s sedežem v državi članici iz te države članice 
v drugo državo članico. 
177. Glede načina 4 Komisija navaja, da bo v praksi pomorska prevozna družba iz Singapurja poslala 
ključno osebje (najverjetneje osebje, premeščeno znotraj podjetja) v podjetje, ustanovljeno v državi 
članici. V takem položaju se za vstop in prebivanje državljanov tretjih oseb v okviru premestitve 
znotraj podjetja uporablja Direktiva 2014 /66. Vsekakor pa je zaveza glede načina 4 nujno dopolnilo 
k zavezi za način 3, za kar je Evropska unija izključno pristojna. 127 
178. Komisija dodaja, da pristaniške storitve, ki so predmet člena 8.56.6 Sporazuma EUSFTA (del 
pododdelka 7), za tuje ponudnike teh storitev niso bile liberalizirane. Tako je, ker Evropska unija na 
svojem seznamu ni prevzela zavez. Člen 8.56.6 Sporazuma EUSFTA je zgolj nadaljnja izpeljava 
obveznosti nacionalne obravnave v zvezi z mednarodnim pomorskim prometom v delu, v katerem je 
liberaliziran. 
179. V zvezi s storitvami, ki so pomožne v odnosu do pomorskega prometa, prevoza po celinskih plovnih 
poteh, železniškega prevoza in cestnega prevoza Komisija trdi, da nekatere od teh storitev niso prevozne 
storitve. Tako spadajo v okvir skupne trgovinske politike Evropske unije. Za to gre še posebej pri 
storitvah carinjenja. V zvezi z vzdrževanjem in popravili opreme za pomorski promet, prevoz po 
celinskih plovnih poteh ter železniški in cestni prevoz Komisija trdi, da so te storitve zajete z zavezami 
Evropske unije o poslovnih storitvah. Zato spadajo v skupno trgovinsko politiko. 
180. Če bi Sodišče ugotovilo, da nekatere določbe Sporazuma EUSFTA o prevoznih storitvah ne 
spadajo v izključno pristojnost Evropske unije, Komisija navaja, da te določbe spadajo v deljene 
pristojnosti Evropske unije, ker so v skladu z drugo podlago iz člena 216(1) PDEU te mednarodne 
zaveze nujne za dosego cilja Pogodb. Komisija se sklicuje med drugim na cilj vzpostavitve skupnih 
pravil za prevozne storitve med Evropsko unijo in tretjimi državami na podlagi člena 91(1) PDEU. 
181. Parlament trdi, da so nekatere storitve (kot so shranjevanje in skladiščenje, špedicija, vleka in 
potiskanje) pomožne v odnosu do storitev pomorskega prometa in da jih je zato treba obravnavati 
enako kot te storitve. Parlament dalje trdi, da so zaveze pri načinu 4 (začasna prisotnost fizičnih oseb) 
potrebne za zagotovitev učinkovite pravice do ustanavljanja. Pravni režim opravljanja storitev na 
način 4 mora zato slediti tistemu iz načina 3 ter v skladu s tem prav tako ne sme spadati v izjemo iz 
člena 207(5) PDEU. Če bi se storitve iz načina 4 vendarle presojale avtonomno, bi ustrezne zaveze še 
vedno spadale v okvir člena 207(1) PDEU, ker za začasno prisotnost fizičnih oseb veljajo določbe 
123 — Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav v okviru 
premestitev znotraj podjetja (UL 2014 , L 157, str. 1). 
124 — Glej točko 169 zgoraj. 
125 — Uredba z dne 22. decembra 1986 o uporabi načela svobode opravljanja storitev v pomorskem prometu med državami članicami ter med 
državami članicami in tretjimi državami (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 174). 
126 — Člen 1(2) Uredbe Sveta št. 4055 /86. 
127 — Komisija se sklicuje na mnenji 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točka 51, in 1/08 z dne 30. novembra 2009 , EU:C:2009 :739, 
točka 166. 
ECLI:EU:C:2016 :992 31 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
Pogodbe o vstopu in prebivanju državljanov tretjih držav na ozemlju držav članic, ne pa določbe 
o prometni politiki iz naslova VI tretjega dela PDEU. V zvezi s pomorskim prometom Parlament 
dodaja, da ima zaradi Uredbe št. 4055 /86 Evropska unija izključno pristojnost za sporazume o delitvi 
tovora. 
182. Svet in več držav članic trdijo, da ni podlage, da bi bilo ustanavljanje na področju prevoza 
izključeno iz okvira člena 207(5) PDEU. Ne določbe iz naslova VI o prevozu ne sodna praksa ne 
kažejo, da je ustanavljanje na področju prevoza popolnoma izvzeto iz področja uporabe teh določb. 
Razumevanje člena 207(5) PDEU s strani Komisije ni podprto s členom 58(1) PDEU. Res je sicer, da 
podobna določba o pravici do ustanavljanja ne obstaja, vendar pa prav tako ne obstaja za prosto 
gibanje delavcev ali prosti pretok kapitala. Razumevanje Komisije bi omejilo naslov o prevozu na 
zadeve, ki se nanašajo na svobodo opravljanja storitev. Vsekakor pa člen 58(1) PDEU ni umeščen 
v naslov o prevozu. Če določbe, ki znatno omejuje področje uporabe naslova o prevozu, ne bi bilo 
mogoče najti v tem naslovu, to ne bi bilo skladno s strukturo Pogodb. Svet in več držav članic 
omenjajo primere, ki temeljijo na členu 91(1) PDEU ali členu 100(2) PDEU in ki se nanašajo na 
svobodo ustanavljanja ali prosto gibanje delavcev na področju prevoza. 128 
183. Svet navaja, da je obseg zadev, ki se nanašajo na prevoz in ki so zajete s Sporazumom EUSFTA, 
bistveno širši, kot navaja Komisija. Svet in številne države članice dodajajo, da praktični pomen 
določbe Sporazuma EUSFTA (zlasti glede celinskih plovnih poti, železnic in cest) ne vpliva na 
razdelitev zunanjih pristojnosti. Podobno obseg zadeve ne postane bolj omejen zaradi pridržkov 
Evropske unije v korist posameznih držav članic 129 (na primer glede storitev najema in dajanja 
v najem brez upravljavcev v zvezi z ladjami, letali in drugo prevozno opremo s seznama specifičnih 
zavez Evropske unije ali v zvezi z vzdrževanjem in popravili plovil, opreme za železniški prevoz, 
motornih vozil, motornih koles, motornih sani in opreme za cestni prevoz ter zrakoplovov in njihovih 
delov na tem seznamu). 
184. Svet meni, da Komisija ni dokazala, da so glede vseh določb, ki se v poglavju VIII nanašajo na 
promet, izpolnjeni pogoji iz člena 3(2) PDEU. Področja, ki ne spadajo v izključno pristojnost Evropske 
unije, tako obsegajo: (i) pomožne storitve v cestnem in železniškem prevozu in prometu na celinskih 
plovnih poteh ter številne storitve, ki so pomožne pri storitvah pomorskega prometa; (ii) storitve 
pomorskega prometa, kadar gre za plovila, ki plujejo pod zastavo tretje države, storitve pomorskega 
prometa, opravljene na način 3, in storitve pomorskega prometa, opravljene na način 4, glede 
prodajalcev poslovnih storitev in poslovnih obiskovalcev za namene ustanovitve poslovne enote; 
(iii) prevozne storitve na celinskih plovnih poteh; (iv) storitve železniškega prevoza, opravljene na 
način 2, ter vzdrževanje in popravila opreme v mestnem in primestnem železniškem prevozu; 
(v) storitve cestnega prevoza, opravljene na način 2, in storitve cestnega prevoza, opravljene na 
način 4, glede prodajalcev poslovnih storitev in poslovnih obiskovalcev za namene ustanovitve 
poslovne enote ter (vi) vzajemno priznavanje poklicnih kvalifikacij. Tudi če bi se Sodišče strinjalo 
s tem, kako ozko Komisija razlaga člen 207(5) PDEU, deli poglavja VIII nikakor ne bi spadali 
v izključno pristojnost Evropske unije. 
185. Svet in številne države članice tudi trdijo, da Komisija ne more združevati vseh vsebin, ki so 
v Sporazumu EUSFTA povezane s prometom, v eno samo upoštevno „področje“ za namene uporabe 
tretje podlage iz člena 3(2) PDEU. Svet trdi, da so nekatere pomožne storitve tako posebne, da same 
pomenijo ločeno področje. Za namene tretje podlage iz člena 3(2) PDEU je treba upoštevna 
„področja“ opredeliti glede na različne vrste prevoza in v velikem delu niso zajeta s skupnimi pravili. 
128 — Ti primeri obsegajo Direktivo 2012 /34, Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005 /45/ES z dne 7. septembra 2005 o vzajemnem 
priznavanju spričeval pomorščakov, ki jih izdajo države članice, in spremem bah Direktive 2001 /25/ES (UL 2005 , L 255, str. 160) ter Uredbo 
št. 1071 /2009 . 
129 — Stranke se v svojih navedbah niso osredotočile na notranje postopke, ki so Evropsko unijo pripeljali do doseženega soglasja s Singapurjem 
o pogojih teh pridržkov. 
ECLI:EU:C:2016 :992 32 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
186. Tako v zvezi s pomorskim prometom upoštevne določbe Sporazuma EUSFTA vsebujejo 
obveznosti, ki ne spadajo na področje uporabe Uredbe št. 4055 /86. V skladu s tem ima ta uredba ožje 
področje uporabe. Poleg tega se – drugače kot Sporazum EUSFTA – Uredba št. 4055 /86 ne uporablja 
za vse vrste storitev. Ne nanaša se na (pomožne) pristaniške storitve ali druge pomožne storitve 
pomorskega prometa, ampak zgolj na prevoz oseb in blaga. 
187. Kadar se uporablja ta uredba, je treba razlikovati med sporazumi o delitvi tovora, ki so v velikem 
delu zajeti s členom 3 Uredbe št. 4055 /86, in vsemi drugimi omejitvami svobode opravljanja storitev 
v sektorju pomorskega prometa, ki v velikem delu niso zajete s to uredbo. 
188. V zvezi s prevozom po celinskih plovnih poteh Komisija ni navedla nobenih skupnih pravil, na 
katera bi določbe Sporazuma EUSFTA lahko vplivale. Izključna pristojnost, ki temelji na podlagi iz 
člena 3(2) PDEU, se na tem področju ne more vzpostaviti na podlagi Uredbe Sveta (EGS) 
št. 3921 /91 130 ali Uredbe Sveta (ES) št. 1356 /96. 131 
189. V zvezi z železniškim prevozom lahko zaveze glede načina 3 na podlagi Sporazuma EUSFTA 
vplivajo na Direktivo 2012 /34 o vzpostavitvi enotnega evropskega železniškega območja. Vendar v tej 
direktivi ni pravil glede načina 2. 
190. V zvezi s cestnim prevozom Komisija ni predstavila nobenih skupnih pravil, ki bi se nanašala na 
način 2. Dalje, v zvezi z načinom 4 se Direktiva 2014 /66 ne uporablja za singapurska podjetja, ki še 
nimajo sedežavdržavi članici. Skupna pravila obstajajo le za način 3. Najti jih je mogoče med drugim 
v uredbah št. 1071 /2009 , št. 1072 /2009 in št. 1073 /2009 , s katerimi ni določen pogoj državljanstva za 
opravljanje storitev v cestnem prevozu. 
191. V zvezi z zračnim prometom je Evropska unija v skladu s členom 3(2) PDEU izključno pristojna 
za storitve računalniškega sistema za rezervacije zaradi Uredbe št. 80/2009 . Vendar Komisija nima 
prav glede storitev popravil in vzdrževanja zrakoplovov (v zvezi z zatrjevano podlago za sklenitev 
mednarodnega sporazuma iz člena 12 Uredbe št. 216/2008 ) ter prodaje in trženja storitev zračnega 
prometa (ki po mnenju Komisije niso zajete z izjemo iz člena 207(5) PDEU). Take storitve so 
neločljivo povezane s prevozom in celo bistvene za opravljanje prevoza. 
192. V zvezi z načinom opravljanja prevoznih storitev (in ne toliko načini prevoza) ne obstajajo skupna 
pravila o opravljanju prevoznih storitev na način 3 (ustanavljanje). Sprejetje takih pravil prav tako ni 
načrtovano v bližnji prihodnosti. Način 4 ni v celoti zajet s skupnimi pravili, zlasti z Direktivo 
2014 /66. Ta direktiva se med drugim uporablja za premestitve znotraj podjetja državljanov tretjih 
držav, kot so vodstveni delavci, strokovnjaki in zaposleni na usposabljanju, ne pa za drugo ključno 
osebje. Poleg tega se določbe o pogojih vstopa in prebivanja državljanov tretjih držav uporabljajo ne 
glede na ugodnejše določbe (a) prava Unije, vključno z dvostranskimi in večstranskimi sporazumi, in 
(b) dvostranskih ali večstranskih sporazumov, sklenjenih med eno ali več državami članicami in eno 
ali več tretjimi državami. 132 Take ugodne določbe je mogoče najti v Sporazumu EUSFTA, med drugim 
v členu 8.14 v povezavi s členom 8.13. Čeprav ima Evropska unija implicitno izključno zunanjo 
pristojnost za kratkoročno prebivanje (zaradi sprejetja Uredbe št. 810/2009 o vizumskem zakoniku 
Skupnosti 133), so države članice še vedno pristojne za vizume za dolgoročno prebivanje, razen 
v posebnih primerih, za katere veljajo skupna pravila (kot v primeru premestitve znotraj skupine). 
130 — Uredba z dne 16. decembra 1991 o določitvi pogojev, pod katerimi lahko tuji prevozniki prevažajo blago ali potnike po celinskih plovnih 
poteh znotraj države članice (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 1, str. 345). 
131 — Uredba z dne 8. julija 1996 o skupnih pravilih, ki se uporabljajo za prevoz blaga ali potnikov po celinskih plovnih poteh med državami 
članicami z namenom vzpostavitve svobode opravljanja teh prevoznih storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 2, 
str. 295). 
132 — Člen 4(1)(a) in (b) Direktive 2014 /66. 
133 — Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o vizumskem zakoniku Skupnosti (Vizumski zakonik) (UL 2009 , L 243, str. 1). 
ECLI:EU:C:2016 :992 33 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
193. Dalje, države članice v nasprotju s Komisijo trdijo, da je način 4 ločen način opravljanja storitev. 
Načina 4 ni mogoče šteti za nujno dopolnilo k ustanovitvi poslovne enote (način 3), ki pogosto zajema 
najemanje lokalne delovne sile. 
194. Nazadnje, priznanje izključne zunanje pristojnosti Evropske unije za določbe iz poglavja VIII 
ozačasni prisotnosti fizičnih oseb bi vodilo do harmonizacije in bi tako nasprotovalo tako razdelitvi 
pristojnosti med Evropsko unijo in državami članicami, ki izhaja iz Protokola (št. 21), kot členu 207(6) 
PDEU. 
Analiza 
Uvod 
195. Sodišče je v mnenju 1/94 navedlo, da je mogoče – drugače kot pri prevozu – pri trgovini 
s storitvami, ki je urejena z GATS, le čezmejne dobave, pri katerih ne pride do gibanja oseb 
(„način 1“), šteti za trgovino z blagom in da zato spadajo v skupno trgovinsko politiko. 134 Nasprotno 
pa gre pri načinih od 2 do 4 (torej pri uporabi v tujini, tržni prisotnosti oziroma prisotnosti fizičnih 
oseb) za gibanje oseb in za obravnavo državljanov tretjih držav ob prehodu zunanjih meja držav 
članic. Ti načini torej ne spadajo v skupno trgovinsko politiko. 135 
196. S Pogodbo iz Nice je bil nato razširjen obseg uporabe skupne trgovinske politike, tako da je med 
drugim zajela pogajanja in sklepanje sporazumov o trgovini s storitvami, če ti sporazumi še niso bili 
zajeti s skupno trgovinsko politiko. 136 Nikakršnega razlikovanja ni bilo glede na način opravljanja. 
Vendar je za to pristojnost veljal zapleten sklop pravil iz člena 133(5) in (6) ES. Z izjemo je bilo 
določeno, da sporazumi o trgovini s storitvami na nekaterih področjih (kulturne, avdiovizualne, 
izobraževalne storitve, socialni in zdravstveni sektor) ostajajo v deljeni pristojnosti (takrat) Evropske 
skupnosti in držav članic. 137 Glede na te izjeme je Sodišče v mnenju 1/08 navedlo, da je Skupnost 
pridobila izključno pristojnost za sklenitev, med drugim, mednarodnih sporazumov v zvezi s trgovino 
s storitvami, ki se zagotavljajo na načine od 2 do 4. 138 To je storilo, ne da bi podrobno preučilo vrsto 
obveznosti, sprejetih glede vsakega od teh načinov opravljanja storitev. 
197. Po začetku veljavnosti Lizbonske pogodbe je zdaj s členom 207(1) PDEU zajeta trgovina 
s storitvami na načine iz člena I:2, od (a) do (d), GATS, saj zdaj ni več razlikovanja med trgovino 
z blagom in trgovino s storitvami. V členu 207 PDEU ni več (sektorskega) odstopanja od izključne 
pristojnosti Evropske unije na tem področju, čeprav se še vedno uporablja splošna izjema v zvezi 
s prevozom. 139 Tako je s skupno trgovinsko politiko zdaj zajet celotni GATS, če se ta sporazum 
uporablja za druge storitve kot prevozne storitve. 
198. Kakšno je stališče v zvezi s poglavjem VIII Sporazuma EUSFTA? 
134 — Mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točka 44. 
135 — Mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točke od 45 do 47. Sodišče je potrdilo to stališče v mnenju 2/92 z dne 24. marca 
1995 , EU:C:1995 :83, točke od 24 do 26. 
136 — Glej člen 133(5) ES. Z Amsterdamsko pogodbo je bila v Pogodbo ES vnesena pravna podlaga za razširitev obsega skupne trgovinske 
politike. Vendar ta možnost ni bila nikoli izkoriščena. 
137 — Člen 133(6), drugi pododstavek, ES je določal, da „so z odstopanjem od prvega pododstavka odstavka 5 sporazumi, ki se nanašajo na 
trgovino s kulturnimi in avdiovizualnimi storitvami, izobraževalnimi storitvami ter socialnimi in zdravstvenimi storitvami, v deljeni 
pristojnosti Skupnosti in njenih držav članic“. 
138 — Mnenje 1/08 z dne 30. novembra 2009 , EU:C:2009 :739, točka 119. 
139 — Glej točke od 208 do 219 spodaj. Za nekatera področja ali sektorje trgovine s storitvami se še vedno uporabljajo posebna postopkovna 
pravila. Glej člen 207(4) PDEU. 
ECLI:EU:C:2016 :992 34 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
199. Da bi se ugotovili pristojnost Evropske unije za poglavje VIII in narava te pristojnosti, je treba 
razlikovati med tistimi deli tega poglavja, ki spadajo v skupno trgovinsko politiko (člen 207 PDEU), in 
tistimi, ki lahko spadajo v pristojnost Evropske unije na drugi podlagi. Tako je, ker so iz obsega skupne 
trgovinske politike s členom 207(5) PDEU izrecno izvzete prevozne storitve. 
200. Zato bom najprej preučila, ali poglavje VIII v delu, v katerem se ne uporablja za prevozne storitve, 
spada v izključno pristojnost Evropske unije za skupno trgovinsko politiko. Nato bom ločeno preučila 
pristojnost Evropske unije glede določb poglavja VIII, ki se nanašajo na prevozne storitve. V okviru 
tega je treba upoštevati določbe, ki se izrecno nanašajo na to, ali se to poglavje uporablja za take 
storitve, splošno veljavne določbe, posebne določbe o mednarodnih pomorskih storitvah in zaveze 
s seznama specifičnih zavez Evropske unije. Ta seznam vsebuje posebne sezname za čezmejno 
opravljanje storitev, ustanovitev poslovne enote ter ključno osebje in diplomirane pripravnike in 
prodajalce poslovnih storitev. Ti ločeni seznami vsebujejo zaveze, ki so značilne za (pod)sektor prevoza 
(med drugim pomorskega prometa, prevoza po celinskih plovnih poteh, železniškega prevoza; cestnega 
prevoza; prenosa po cevovodih drugih snovi kot goriva) in pomožne storitve za te različne načine 
prevoza. 
Izključna pristojnost na podlagi člena 207(1) PDEU v povezavi s členom 3(1) PDEU 
201. Oddelki od B do D poglavja VIII (čezmejno opravljanje storitev, uporaba v tujini, 140 ustanovitev 
poslovne enote in začasna prisotnost fizičnih oseb iz poslovnih razlogov) se uporabljajo za opravljanje 
storitev, ki ustrezajo načinom od 1 do 4 na podlagi GATS. Pravila, ki se nanašajo na te načine 
opravljanja storitev, zato načeloma spadajo na področje uporabe člena 207(1) PDEU. Enako velja za 
horizontalne obveznosti iz oddelka E („Regulativni okvir“), pododdelkov 1 (splošne določbe) in 2 
(domači predpisi), ter za sektor značilnih obveznosti iz pododdelkov 3 (računalniške storitve), 4 
(poštne storitve), 5 (telekomunikacijske storitve) in 6 (finančne storitve). Podobno je oddelek F o 
„Elektronskem poslovanju“ v bistvu namenjen povečanju trgovinskih priložnosti, ki so lahko posledica 
uporabe in razvoja elektronskega poslovanja. Oddelek G določa pogoje, pod katerimi lahko 
pogodbenici sprejmeta ukrepe, ki sicer lahko ne bi bili skladni s poglavjem VIII, in pregled tega 
poglavja. Ti oddelki imajo zato neposreden in takojšen vpliv na trgovino ter v skladu s tem spadajo 
v skupno trgovinsko politiko Evropske unije. 
202. Ločeno vprašanje je, ali se oddelek C („Ustanovitev poslovne enote“, torej opravljanje storitev na 
način 3) nanaša tudi na tuje neposredne naložbe. Komisija priznava, da se lahko v skladu 
s členom 8.8(d) Sporazuma EUSFTA oddelek C poglavja VIII uporablja za oblike poslovnih enot, ki so 
ustanovljene za opravljanje gospodarske dejavnosti, ki ne obsega (izključno) opravljanja storitev. Te 
oblike poslovnih enot tako lahko niso zajete s „trgovino s storitvami“ na podlagi člena 207(1) PDEU. 
Vendar Komisija trdi, da če poslovna enota izpolnjuje pogoje, da bi bila opredeljena kot „tuja 
neposredna naložba“, kljub temu spada v skupno trgovinsko politiko Evropske unije. To trditev bom 
obravnavala v točki 326 spodaj. 
203. Dalje, pojasnila sem že, 141 da trgovina s storitvami, opravljena na način4 (začasna prisotnost 
fizičnih oseb), spada na področje uporabe skupne trgovinske politike, razen izjeme iz člena 207(5) 
PDEU. Na tej podlagi zavračam trditve nekaterih držav članic glede Protokolov (št. 21) in (št. 22). Ta 
protokola ne moreta v ničemer vplivati na vprašanje pravilne pravne podlage za sprejetje sklepa Sveta 
o sklenitvi mednarodnega sporazuma. S pravno podlago ukrepa je opredeljeno, kateri protokoli se 
uporabijo, in ne obratno. 142 Oba protokola zajemata naslov V tretjega dela PDEU (Območje svobode, 
140 — Oddelek B se uporablja za ukrepe, ki vplivajo na čezmejno opravljanje storitev. Vendar je za namene tega oddelka čezmejno opravljanje 
storitev opredeljeno tako, da obsega tudi uporabo v tujini (člen 8.4 Sporazuma EUSFTA). 
141 — Glej točko 197 zgoraj. 
142 — Glej v tem smislu sodbi z dne 22. oktobra 2013 , Komisija/Svet, C-137/12, EU:C:2013 :675, točki 73 in 74, in z dne 18. decembra 2014 , 
Združeno kraljestvo/Svet, C-81/13, EU:C:2014 :2449 , točka 37. 
ECLI:EU:C:2016 :992 35 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
varnosti in pravice). Nič ne kaže na to, da bi bil ta naslov lahko del pravne podlage za odločitev 
o sklenitvi Sporazuma EUSFTA. Tako je še zlasti zaradi člena 8.1.4 Sporazuma EUSFTA in dejstva, da 
se način 4 (kot je zajet s Sporazumom EUSFTA) nanašanazačasno prisotnost fizičnih oseb iz 
poslovnih razlogov. 
204. Podobno ne morem podpreti trditve nekaterih držav članic v zvezi s finančnimi storitvami. Ta 
trditev zahteva, da naj bi Evropska unija sprejela sekundarno zakono dajo, da neko področje spada 
v njeno izključno pristojnost za skupno trgovinsko politiko. Pojasnila sem že, da ne člen (1)(e) PDEU 
ne člen 207(1) PDEU ne pogojujeta pristojnosti Evropske unije s prejšnjim sprejetjem usklajenih pravil 
ali drugih pravil o trgovinskih odnosih med Evropsko unijo in tretjimi državami. 143 V tem smislu ni 
treba preučiti področja uporabe Direktive o trgih finančnih instrumentov, ki je bila omenjena na 
obravnavi. 
205. Prav tako nisem prepričana, da skupna trgovinska politika ne zajema člena 8.16 Sporazuma 
EUSFTA o vzajemnem priznavanju poklicnih kvalifikacij. Tako vzajemno priznavanje lahko 
neposredno vpliva na liberalizacijo trgovine s storitvami, zlasti glede načinov 3 in 4, ker olajša gibanje 
oseb za namen opravljanja storitev. Poleg tega s členom 8.16 Sporazuma EUSFTA niso harmonizirane 
zahteve glede kvalifikacij ali strokovnih izkušenj, prav tako pa z njim pogodbenicama ni zapovedano ali 
prepovedano, da uvedeta take zahteve. Z njim se skuša spodbuditi pogodbenici k sprejetju priporočila 
(in po možnosti pogajanjem o sporazumu) o vzajemnem priznavanju zahtev glede poklicnih 
kvalifikacij ali strokovnih izkušenj. Njegova vloga je torej podobna vlogi člena VII GATS. 
206. Nazadnje, kot sem že pojasnila, 144 se obseg skupne trgovinske politike, ki je avtonomna politika, 
ne more pogojevati s predhodnim sprejetjem sekundarne zakono daje Unije o urejanju notranjega trga 
ali, a fortiori, z obsegom in vsebino te zakono daje. Zato se z Direktivo 2005 /36 ne more spremeniti 
razdelitev pristojnosti, ki izhaja iz členov 3(1)(e) in 207(1) PDEU. 
207. Zato sklepam, da razen izjeme o prevozu iz člena 207(5) PDEU poglavje VIII, oddelki od B do G, 
spada na področje uporabe člena 207(1) PDEU. Iz tega izhaja, da oddelek A, s katerim so določeni cilji 
in področje uporabe tega poglavja, prav tako spada v skupno trgovinsko politiko (ob upoštevanju iste 
izjeme). 
Zadeve, ki so izvzete iz obsega skupne trgovinske politike kot posledica člena 207(5) PDEU 
208. Pravila o prometu ne spadajo v izključno pristojnost Evropske unije kot posledica člena 207(5) 
PDEU. V delu, v katerem se poglavje VIII nanaša na prevozne storitve, je zato treba preučiti, ali ima 
Evropska unija kljub temu izključno pristojnost na podlagi člena 3(2) PDEU. 145 
209. Iz stališč, predloženih v tem postopku, je razvidno, da je natančen obseg uporabe izjeme iz 
člena 207(5) PDEU še vedno negotov. Ali je s členom 207(5) PDEU zajeta poslovna enota 
v prevoznem sektorju? In ali lahko ta izjema velja tudi za storitve, ki jih je mogoče opraviti zgolj 
v zvezi s prevoznim sektorjem? Ti vprašanji bom obravnavala zaporedoma. 
210. V zvezi s prvim vprašanjem člena 207(5) PDEU ne razumem enako kot Komisija. 
211. Člen 207(5) PDEU uvršča „mednarodne sporazume na področju prevoza“ zunaj skupne trgovinske 
politike. Čeprav je v tej določbi navedeno, da za take določbe med drugim velja naslov VI tretjega dela 
PDEU, se to sklicevanje nanašana učinke izjeme, ne pa na njen obseg. Trditve Sveta in držav članic 
v okviru prevoza so se v bistvu osredotočale na vprašanja, ki so povezana s poslovno enoto (način 3). 
143 — Glej točko 109 zgoraj. 
144 — Glej točko 109 zgoraj. 
145 — Glej točke od 225 do 268 spodaj. 
ECLI:EU:C:2016 :992 36 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
212. Ker člen 207(5) PDEU ne razlikuje med načini opravljanja storitev, ne vidim nobene podlage, da 
bi šteli, da se v njem vsebovana izjema ne uporablja za storitve, opravljene na način 3. To je (vsaj 
implicitno) potrjeno z mnenjem 1/08, v katerem je Sodišče ugotovilo, da prevozni vidik spornega 
sporazuma, ki zajema tudi način 3, spada v sfero prometne politike. Sodišče tako ni razlikovalo med 
različnimi načini opravljanja storitev pri uporabi (zdaj) člena 207(5) PDEU. 146 
213. Vsekakor ustanovitev poslovne enote ni izključena s področja uporabe naslova VI tretjega dela 
PDEU o „Prevozu“. Ta naslov se uporablja za vse načine opravljanja storitev, kar zadeva prevozne 
storitve. Tako je lahko na primer ustanovitev poslovne enote zajeta z zakono dajo, sprejeto na podlagi 
člena 91(1)(b) PDEU, s katero so določeni pogoji, pod katerimi lahko prevozniki nerezidenti opravljajo 
prevozne storitve v državi članici. 
214. Res je, da je v členu 58(1) PDEU (del poglavja 3 naslova IV o storitvah) določeno, da je svobodno 
opravljanje prevoznih storitev urejeno pod naslovom VI tretjega dela PDEU, in da v poglavju 2 
naslova IV o pravici do ustanavljanja ni podobne določbe. Sodišče je razsodilo, da je člen 58(1) PDEU 
vključen v poglavje 3 (Storitve) naslova IV Pogodbe o delovanju Evropske unije, ker je prevoz v bistvu 
storitev. Ker je bil za prevoz potreben poseben sistem, ki upošteva posebne vidike te veje gospodarske 
dejavnosti, 147 so prevozne storitve izvzete in je izrecno navedeno, da zanje velja naslov VI tretjega dela 
PDEU, ne pa določbe te pogodbe o svobodnem opravljanju storitev. 148 
215. Vendar to, da v poglavju 2 naslova IV o pravici do ustanavljanja ni določbe, podobne členu 58(1) 
PDEU, ne pomeni, da je ustanovitev poslovne enote kot taka izključena iz naslova VI tretjega dela 
PDEU. Pomeni zgolj to, da ustanovitev poslovne enote v prevoznem sektorju ni izključena s področja 
uporabe poglavja 2 naslova IV. Sodišče je v bistvu razsodilo, da se to poglavje neposredno nanašana 
prevoz, vsaj v delu, v katerem se ne uporabljajo posebna pravila, sprejeta na podlagi naslova VI tretjega 
dela. 149 
216. Zdaj bom obravnavala vprašanje, ali storitve, opravljene v zvezi s prevoznim sektorjem, spadajo 
v izjemo iz člena 207(5) PDEU. Za odgovor na to vprašanje je treba preučiti, ali mora stopnja 
povezave med storitvami in prevozom doseči določeno raven, da bi se uporabila izjema iz člena 207(5) 
PDEU. Natančneje, postavlja se vprašanje, ali storitve, kot so ravnanje s tovorom, carinjenje, storitve 
pomorskih agencij, najem plovil s posadko ter prodaja in trženje storitev zračnega prometa spadajo 
v skupno trgovinsko politiko ali skupno prometno politiko. 
217. Po mojem mnenju izraz „mednarodni sporazumi na področju prevoza“ obsega sporazume (ali 
njihove dele), ki se uporabljajo ne le za prevozne storitve kot take (namreč storitve prevoza blaga ali 
oseb po zraku, cestah, železnici, morju ali celinskih plovnih poteh), ampak tudi storitve, ki so 
neločljivo in nerazdružljivo povezane s takimi storitvami, torej storitve, ki so posebej povezane 
s prevozno storitvijo in od nje odvisne. 150 
218. S povezanostjo zunanjega delovanja na področju prevoza je zahtevano, da sama prevozna storitev 
in njena pomožna storitev pomenita del iste skupne politike. Povezanost politike Evropske unije glede 
prevoznih storitev kot takih in ustrezna liberalizacija teh storitev sta lahko oslabljeni, če ni ustrezne 
politike glede storitev, ki so neločljivo povezane s prevozom in v praksi omogočajo, da se opravi 
prevozna storitev. Tako na primer prevoz tovora v kontejnerjih z ladjo ne služi nobenemu namenu, če 
ni na voljo storitev razkladanja kontejnerjev z ladje, tako da je mogoče njihovo vsebino prepeljati naprej 
in na koncu dostaviti prejemnikom. Ukrepi za liberalizacijo dostopa do pristanišč za tovorne ladje so 
tako lahko ogroženi, če bi na primer za storitve ravnanja s tovorom še naprej veljali protekcionistični 
146 — Mnenje 1/08 z dne 30. novembra 2009 , EU:C:2009 :739, točke od 168 do 173.  
147 — Glej sodbo z dne 4. aprila 1974 , Komisija/Francija, 167/73, EU:C:1974 :35, točka 27.  
148 — Glej na primer sodbo z dne 1. oktobra 2015 , Trijber in Harmsen, C-340/14 in C-341/14, EU:C:2015 :641, točka 47.  
149 — Sodba z dne 22. decembra 2010 , Yellow Cab Verkehrsbetrieb, C-338/09, EU:C:2010 :814, točke od31 do33.  
150 — Glej po analogiji sodbo z dne 15. oktobra 2015 , Grupo Itevelesa in drugi, C-168/14, EU:C:2015 :685.  
ECLI:EU:C:2016 :992 37 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
ukrepi. Enako velja na primer za vzdrževanje in popravilo prevozne opreme, za kar se lahko domneva, 
da zahteva strokovno znanje in tehnične naprave, specifične za zadevni način prevoza, in da je 
potrebno za zagotovitev učinkovitega prevoza. Podobno so računalniški sistemi za rezervacije 
računalniški sistemi, v katerih se zbirajo in dajejo na voljo podatki za rezervacije in morebitni nakup 
(zlasti) prevoznih storitev. Dejstvo, da je mogoče take sisteme uporabiti tudi za rezervacijo in nakup 
namestitve potnikov, ne spremeni dejstva, da je prvotni razlog za obstoj takih sistemov prodaja 
prevoznih storitev. Podlago za tako razlago najdem v mnenju 1/08, v katerem je Sodiščeza „nekatere 
storitve zračnega prometa“, zajete s seznamom, ki je bil sporen v tistem postopku, navedlo, da obsegajo 
„storitve popravila in vzdrževanja letal, storitve prodaje, oglaševanja in informacijskega sistema 
rezervacij“. 151 
219. Po drugi strani storitve, ki niso neločljivo in nerazdružljivo povezane s prevoznimi storitvami, 
kakršne so storitve carinjenja, ne spadajo v izjemo iz člena 207(5) PDEU. Take storitve se opravljajo, 
ker se blago uvaža in izvaža. To bi seveda vsebovalo prosti pretok blaga prek meja z različnimi oblikami 
prevoza. Vendar potreba po takih storitvah nastane neodvisno od načina uporabljenega prevoza. 
Izključna pristojnosti na podlagi člena 3(2) PDEU 
220. Za zadeve s področja uporabe izjeme iz člena 207(5) PDEU in zato s področja prevoza so 
pristojnosti med Evropsko unijo in državami članicami načeloma deljene. 152 Vendar Komisija trdi, da 
ima Evropska unija izključno zunanjo pristojnost na podlagi bodisi prve bodisi tretje podlage iz 
člena 3(2) PDEU, odvisno od vrste zadevne prevozne storitve. 
– Prva podlaga iz člena 3(2) PDEU 
221. Komisija trdi, da je s členom 12 Uredbe št. 216/2008 predvidena sklenitev sporazuma s strani 
Evropske unije. Zato ima Evropska unija izključno pristojnost za sklenitev sporazuma, če se nanašana 
vzdrževanje in popravila zrakoplova. 
222. S tem se ne strinjam. 
223. Z Uredbo št. 216/2008 se ustanavlja Evropska agencija za varnost v letalstvu ter vzpostavlja 
ustrezen in celovit okvir za opredelitev in izvajanje skupnih tehničnih zahtev in upravnih postopkov 
na področju civilnega letalstva ter za varnost zrakoplovov iz tretjih držav, ki uporabljajo letališča 
Unije. 153 Med drugim se nanaša na vzdrževanje in rabo letalskih proizvodov (kar torej vključuje 
zrakoplove 154), delov in naprav. 155 
224. Na podlagi člena 12 mora Evropska unija s tretjimi državami skleniti sporazume o medsebojnem 
priznavanju o uporabi certifikatov, ki so jih izdali letalski organi teh držav, s katerimi se potrjuje 
skladnost z zahtevami za varnost v letalstvu. Ta določba daje v povezavi s tretjo podlago iz člena 3(2) 
PDEU Evropski uniji podlago, da brez svojih držav članic sklene mednarodne sporazume s tretjimi 
državami o priznavanju takih certifikatov. Vendar ne ustvarja izključne zunanje pristojnosti Unije za 
sklenitev mednarodnih sporazumov, katerih namen je liberalizacija trgovine s storitvami vzdrževanja 
in popravil zrakoplovov. Povedano drugače, dejstvo, da se je zakono dajalec odločil, da države članice 
ne smejo skleniti lastnih mednarodnih sporazumov o posebnih vidikih politike, ne pomeni, da je zato 
mogoče prvo podlago iz člena 3(2) PDEU uporabiti za to, da se zahteva izključna pristojnost za 
celotno politiko ali za vse druge vidike te politike. 
151 — Mnenje 1/08 z dne 30. novembra 2009 , EU:C:2009 :739, točka 169.  
152 — Člen 4(2)(g) PDEU.  
153 — Uvodne izjave 32, 33 in 34 Uredbe št. 216/2008 .  
154 — Člen 3(d) Uredbe št. 216/2008 .  
155 — Člen 1(1)(a) Uredbe št. 216/2008 .  
ECLI:EU:C:2016 :992 38 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
– Tretja podlaga iz člena 3(2) PDEU 
225. Prvi korak pri uporabi člena 3(2) PDEU obsega opredelitev zadevnega področja. 156 Med strankami 
ni soglasja o tem, kaj je upoštevno področje za preučitev, ali ima Evropska unija izključno pristojnost za 
Sporazum EUSFTA v delu, v katerem se nanaša na prevozne storitve. 
226. Evropska unija se je s tem, da ni prevzela nobenih ali le zelo omejene zaveze v zvezi z nekaterimi 
načini opravljanja nekaterih vrst prevoza v poglavju VIII, odločila za izvajanje svoje pristojnosti na 
poseben način. V takih okoliščinah je treba pravno podlago za izvajanje te zunanje pristojnosti poiskati 
v Pogodbah. S seznama specifičnih zavez, ki je priložen poglavju VIII, je razvidno, da Evropska unija ne 
prevzema nobenih zavez glede načina 1 za storitve železniškega prevoza. 157 Odločila se je torej, da ne 
bo prevzela obveznosti. To predpostavlja, da ima Evropska unija pristojnost za tako odločitev. Ta 
pristojnost zahteva pravno podlago v Pogodbah. Enako razlogovanje se uporablja za zaveze, ki so lahko 
v praksi omejenega pomena (na primer zaradi geografske razdalje med Evropsko unijo in Singapurjem). 
Če se izvaja pristojnost, se uporabljajo upoštevna pravila Pogodbe o razdelitvi pristojnosti med 
Evropsko unijo in državami članicami. Zato se strinjam s Svetom, da se razdelitev ne more razlikovati 
glede na geografski položaj tretjih pogodbenic, s katerimi Evropska unija sklene posamezni mednarodni 
sporazum. 
227. Nasprotno lahko odločitve pri izvajanju pristojnosti in praktični učinki teh odločitev vplivajo na 
to, ali mednarodni sporazum vpliva na skupna pravila ali spremeni področje njihove uporabe. Kot sem 
pojasnila, zahteva zadnji korak v analizi ERTA posebno preučitev posledic mednarodnih zavez za 
sekundarno zakono dajo Unije na ustreznem področju. 158 
228. Horizontalne zaveze iz poglavja VIII ter horizontalne in sektorske zaveze s seznama specifičnih 
zavez, ki je priložen temu poglavju, kažejo, da Sporazum EUSFTA liberalizira trgovino s prevoznimi 
storitvami med Evropsko unijo in Singapurjem na podlagi upoštevne vrste prevoza. Medtem ko se 
horizontalne zaveze načeloma uporabljajo za vse prevozne storitve (razen za velik del storitev zračnega 
prometa), se posebna načela tako uporabljajo za liberalizacijo mednarodnega pomorskega prometa. 
Dalje, na seznamu specifičnih zavez (dodatek 8-A-1) za način 1 (čezmejno opravljanje storitev) 
v poglavju 11 („Prevozne storitve“) se razlikuje med zavezami za pomorski prevoz (oddelek 11.A); 
prevoz po celinskih vodah (oddelek 11.B); železniški prevoz (oddelek 11.C); cestni prevoz 
(oddelek 11.D); cevovodni transport blaga, razen goriva (oddelek 11.E). Specifične zaveze so naštete 
v poglavju 12 („Pomožne storitve za prevoz“) za pomožne storitve, ki ustrezajo vsaki od teh vrst 
prevoza. Enake razlike so v dodatku 8-A-2 glede načina 3 (ustanovitev poslovne enote) 
(poglavji 16 in 17) ter v dodatku 8-A-3 glede načina 4 (ključno osebje in diplomirani pripravniki ter 
ponudniki poslovnih storitev). 159 Stopnja zaveze je odvisna od tega, ali je na seznamu uporabljen izraz 
„brez zavez“ (kar pomeni, da za vse ali nekatere od zadevnih storitev niso bile prevzete nobene 
zaveze), „jih ni“ (kar pomeni, da so bile prevzete polne zaveze) ali pa so v njem opredeljeni pogoji 
posebnih zavez (na primer, da se še vedno sme uporabiti pogoj državljanstva). 
229. To je skladno z dejstvom, da ima – kot je razvidno iz sekundarne zakono daje Unije o izvajanju 
skupne prometne politike 160 – vsaka vrsta prevoza (zračni, cestni, železniški, pomorski in po celinskih 
plovnih poteh) 161 značilnosti, ki so v veliki meri značilne zanj in zaradi katerih je torej treba sprejeti 
posebna pravila, in to tudi zaradi njihove liberalizacije. 
156 — Glej točko 123 zgoraj.  
157 — Dodatek 8-A-1, Seznam specifičnih zavez v skladu s členom 8.7 (Čezmejno opravljanje storitev), 11.C.  
158 — Glej točke od 128 do 130 zgoraj.  
159 — Poglavji 16 in 17.  
160 — Pregled te zakono daje je dostopen na:  
www .eur-lex.europa.eu/summary/chapter/transport.html?root_default=SUM_1_CODED%3D32,SUM_2_CODED%3D3205 &locale=en 
(dostop 4. oktobra 2016 ). 
161 — Vsak od teh načinov je naveden v členu 100 PDEU. 
ECLI:EU:C:2016 :992 39 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
230. Iz tega je razvidno, da upoštevna področja za namene tretje podlage iz člena 3(2) PDEU 
v obravnavani zadevi ustrezajo opravljanju prevoznih storitev na vsako vrsto prevoza, torej zračnega 
prometa, cestnega prevoza, železniškega prevoza, pomorskega prometa in prevoza po celinskih plovnih 
poteh. 162 Vsako področje vsebuje storitve, ki so neločljivo povezane z zadevnimi prevoznimi storitvami. 
Te storitve ne morejo biti hkrati neločljivo povezane z vrsto prevoza in pomeniti posebnega področja 
za namene člena 3(2) PDEU (ker se razlikujejo od ostalih storitev). 
231. Zdaj bom preučila, ali so ta področja „v velikem delu zajeta“ s skupnimi pravili, nato pa, kako bi 
sklenitev Sporazuma EUSFTA vplivala na ta pravila. 
232. Glede pomorskega prometa zavračam trditev, da dejstvo, da se Uredba št. 4055 /86 ne nanaša 
(primarno) na opravljanje storitev pomorskega prometa iz tretjih držav v Evropsko unijo, zadostuje za 
izključitev izključne zunanje pristojnosti na podlagi tretje podlage iz člena 3(2) PDEU. 
233. Res je, da se Uredba št. 4055 /86 uporablja za „ladijske prevoze znotraj Skupnosti“ (ki so 
opredeljeni kot „prevoz potnikov ali blaga po morju med katerim koli pristaniščem države članice in 
katerim koli pristaniščem ali morskim tehničnim plovnim objektom druge države članice“)in „promet 
s tretjo državo“ (ki je opredeljen kot „prevoz potnikov ali blaga po morju med pristanišči države članice 
in pristanišči ali morskimi tehničnimi plovnimi objekti tretje države“). 163 Ker v bistvu skuša izvajati 
določbe Pogodbe o svobodi opravljanja storitev in sodno prakso, ki se nanje nanaša, 164 se ta uredba 
uporablja zgolj za (i) subjekte Unije, ki imajo sedež vdržavi članici, ki ni država osebe, kateri so 
storitve namenjene (člen 1(1)), ali (ii) subjekte države članice, ki imajo sedež zunaj Evropske unije, in 
za ladjarske družbe, ki imajo sedež zunaj Evropske unije, ki pa jih nadzirajo subjekti Unije, česo 
njihove ladje registrirane v tej državi članici v skladu z njeno zakono dajo (člen 1(2)). 165 V nasprotju 
s Sporazumom EUSFTA se tako Uredba št. 4055 /86 ne ukvarja z odpravo omejitev pri opravljanju 
storitev mednarodnega pomorskega prometa, če te storitve opravljajo subjekti tretjih držav ali ladjarske 
družbe, ki imajo sedež zunaj Evropske unije in ki jih nadzirajo subjekti tretje države, ali če so ladje 
registrirane v tretji držav, razen če storitve opravljajo subjekti Unije, ki imajo sedež vdržavi članici, ki 
ni država osebe, kateri so storitve namenjene. 166 
234. Vendar pri izvajanju analize ERTA ni upoštevno, ali se Uredba št. 4055 /86 uporablja za položaje, 
ki obsegajo dejavnik zunaj Unije (in zato zunanjo dimenzijo). Povsem mogoče je, da mednarodna 
zaveza vpliva na obseg uporabe skupnih pravil, ki veljajo zgolj za položaje „znotraj Unije“, ali ga 
spreminja. Primer za to ponuja mnenje 1/03. 167 Cilj nove Luganske konvencije, ki je bila v tisti zadevi 
predmet predloga za izdajo mnenja, je bil razširiti na tretje države skupna pravila o pristojnosti in 
priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, ki izhajajo iz Uredbe 
Sveta (ES) št. 44/2001 . 168 Čeprav ta skupna pravila niso bila oblikovana za urejanje pristojnosti sodišč 
v tretjih državah ter priznavanje in izvrševanje sodnih odločb, ki jih izdajo ta sodišča, je Sodišče 
sklenilo, da bo nova Luganska konvencija vplivala na enotno in povezano uporabo sistema, 
vzpostavljenega z Uredbo št. 44/2001 . 169 
235. Ali Uredba št. 4055 /86 v velikem delu zajema področje storitev pomorskega prometa? 
162 — Komisija ni navedla ničesar v zvezi z razdelitvijo pristojnosti glede prenosa po cevovodih, ki se nanaša na drugo blago, in ne na gorivo.  
163 — Člen 1(4)(a) in (b) Uredbe št. 4055 /86.  
164 — Sodba z dne 8. julija 2014 , Fonnship in Svenska Transportarbetareförbundet, C-83/13, EU:C:2014 :2053 , točka 41 in navedena sodna praksa.  
165 — Člen 1(1) in (2) Uredbe št. 4055 /86.  
166 — Čeprav je Svet s členom 7 Uredbe št. 4055 /86 pooblaščen, da lahko „[…] razširi določbe te uredbe na pripadnike tretje države, ki  
zagotavljajo pomorske prevoze in imajo sedež v [Evropski uniji]“, ta določba do zdaj še ni bila izvedena. 
167 — Mnenje 1/03 z dne 7. februarja 2006 , EU:C:2006 :81. 
168 — Uredba z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, 
posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42). 
169 — Mnenje 1/03 z dne 7. februarja 2006 , EU:C:2006 :81, točka 172. 
ECLI:EU:C:2016 :992 40 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
236. Za pomorski prevoz Evropska unija na podlagi poglavja VIII – poleg horizontalnih obveznosti iz 
tega poglavja – prevzema polne zaveze glede načinov 1 in 2, nekatere zaveze glede načina 3 in 
4. 170omejene zaveze glede načina Glede pomožnih storitev pomorskega prometa so zaveze glede 
načinov 1 in 3 odvisne od zadevne države članice in vrste pomožnih storitev, sprejete pa so bile polne 
zaveze glede načina 2. Nekatere države članice so sprejele omejene zaveze glede načina 4. 
237. Uredba št. 4055 /86 in poglavje VIII Sporazuma EUSFTA se res prekrivata. V skladu 
s členom 58(1) PDEU je namen te uredbe uporaba pravil Pogodbe o svobodi opravljanja storitev za 
področje pomorskega prometa med državami članicami. 171 V skladu s tem nasprotuje uporabi 
nacionalne zakono daje, zaradi katere je opravljanje storitev med državami članicami težje od 
opravljanja popolnoma notranjih storitev v državi članici, razen če je ta zakono daja upravičena 
z nujnimi razlogi javnega interesa, z njo uvedeni ukrepi pa so potrebni in sorazmerni. 172 Tako kot 
Sporazum EUSFTA je torej tudi Uredba št. 4055 /86 namenjena liberalizaciji čezmejnega opravljanja 
storitev pomorskega prometa (torej opravljanja teh storitev na način 1 in 2). Poleg tega Sporazum 
EUSFTA in ta uredba vsebujeta posebna pravila glede sporazumov o delitvi tovora in dvostranskih 
sporazumov, sklenjenih s tretjimi državami. 173 
238. Vendar obstoj teh pravil v Uredbi št. 4055 /86 ni dovolj za sklep, da je liberalizacija storitev 
pomorskega prometa v velikem delu zajeta s skupnimi pravili. 
239. Prvič, Uredba št. 4055 /86 se nanaša zgolj na čezmejno trgovino s pomorskimi storitvami 
(načina 1 in 2). Z njo ni liberalizirano opravljanje storitev na način 3, torej ustanovitev poslovne enote. 
Morda je tako, ker za pomorski promet (enako kot za druge načine prevoza) znotraj Evropske unije že 
veljajo pravila Pogodbe o svobodi ustanavljanja iz členov od 49 do 55 PDEU. V teh določbah ni izjeme, 
ki bi bila primerljiva s tisto, ki je v členu 58 PDEU določena za storitve. 174 Tako za način 3 pri 
pomorskem prometu veljajo določbe Pogodbe o svobodi ustanavljanja. Vendar, kot bom pojasnila 
v okviru naložb v vrednostne papirje, menim, da določb Pogodbe ni mogoče šteti za „skupna pravila“ 
za namene tretje podlage iz člena 3(2) PDEU. 175 Poleg tega – čeprav je s členom 50(1) PDEU dana 
pravna podlaga za sprejetje skupnih pravil, namenjenih „uresničevanj[u] svobode ustanavljanja v zvezi 
s posamezno dejavnostjo“, nobena od strank v tem postopku ni navedla, da je bila ta določba 
uporabljena v sektorju pomorskega prometa. 176 
240. Drugič, glede načina 4 Komisija pravilno navaja, da so skupna pravila določena v Direktivi 
2014 /66. Vendar se ta direktiva uporablja posebej v okoliščinah premestitev znotraj podjetja vodstvenih 
delavcev, strokovnjakov in zaposlenih na usposabljanju. 177 Kot je razvidno iz člena 8.13.2 Sporazuma 
EUSFTA, je področje uporabe poglavja VIII, oddelek D, bistveno širše, saj z njim niso zajete zgolj 
premestitve osebja znotraj podjetja, ampak tudi druge oblike „začasne prisotnosti fizičnih oseb iz 
poslovnih razlogov“. Tako je iz člena 8.13(a), drugi pododstavek, Sporazuma EUSFTA razvidno, da 
ključno osebje poleg „osebja, premeščenega znotraj podjetja“, zajema „poslovne obiskovalce za namene 
ustanovitve poslovne enote“. Podobno se ta oddelek uporablja za „prodajalce poslovnih storitev“,kiso 
opredeljeni kot „fizične osebe, ki so predstavniki ponudnika storitev pogodbenice in želijo začasni vstop 
na ozemlje druge pogodbenice zaradi pogajanj o prodaji storitev ali sklenitve pogodb o prodaji storitev 
za tega ponudnika storitev“. To opravljanje storitev pa spet ne vsebuje „premestitve delovne sile znotraj 
podjetja“. 
170 — Uporabiti se sme pogoj državljanstva.  
171 — Glej med drugim sodbi z dne 5. oktobra 1994 , Komisija/Francija, C-381/93, EU:C:1994 :370, točka 13, in z dne 11. januarja 2007 ,  
Komisija/Grčija, C-269/05, neobjavljena, EU:C:2007 :17, točka 20. 
172 — Glej med drugim sodbo z dne 14. novembra 2002 , Geha Naftiliaki in drugi, C-435/00, EU:C:2002 :661, točka 20. 
173 — Člen 3 Uredbe št. 4055 /86. 
174 — Glej točki 214 in 215 zgoraj. 
175 — Glej točke od 350 do 359 spodaj. 
176 — Kot sem pojasnila, mora stranka, ki zatrjuje izključno pristojnost, dokazati izključno naravo zunanje pristojnosti Evropske unije, na katero 
se sklicuje (točka 122 zgoraj). 
177 — Člen 2(1) Direktive 2014 /66. 
ECLI:EU:C:2016 :992 41 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
241. Zato sklepam, da področje liberalizacije storitev pomorskega prometa še ni v velikem delu zajeto 
s skupnimi pravili in zato ni mogoče dokazati izključne zunanje pristojnosti na tem področju v smislu 
tretje podlage iz člena 3(2) PDEU. 
242. Vendar se strinjam, da ima Evropska unija deljeno pristojnost za sklenitev mednarodnega 
sporazuma, namenjenega liberalizaciji storitev pomorskega prometa. 
243. Menim, da je mogoče šteti, da so določbe Sporazuma EUSFTA o storitvah pomorskega prometa 
potrebne za dosego ciljev naslova VI tretjega dela PDEU, ki se nanašajo na prometno politiko Unije 
(druga podlaga iz člena 216(1) PDEU). Skupna prometna politika med drugim zahteva sprejetje 
skupnih pravil, ki se uporabljajo za mednarodni prevoz na ozemlje ali z ozemlja države članice ali za 
prevoz prek ozemlja ene ali več držav članic (člen 91(1)(a) PDEU). To vključuje prevoz v železniškem 
in cestnem prometu, po celinskih plovnih poteh, pomorski promet in zračni promet (člen 100 PDEU). 
Nujna posledica je pristojnost za sklepanje mednarodnih sporazumov zaradi doseganja vzajemnih zavez 
tretjih držav, iz katerih izvira prevoz oziroma kamor je namenjen. Zato menim, da imajo Evropska 
unija in države članice deljeno pristojnost za te določbe na podlagi člena 4(2)(g) PDEU („promet“)in 
druge podlage iz člena 216(1) PDEU v povezavi s členoma 91 in 100(2) PDEU. 
244. Zdaj se bom posvetila prevozu po celinskih plovnih poteh. Poleg horizontalnih obveznosti iz 
poglavja VIII Evropska unija sprejema omejene zaveze na podlagi tega poglavja za načina 1 in 2, skupaj 
značinom 3 (odvisno od zadevne države članice). Podane niso nobene zaveze glede načina 4. V zvezi 
s pomožnimi storitvami na celinskih plovnih poteh (kot so storitve ravnanja s tovorom ali storitve 
shranjevanja in skladiščenja) so zaveze glede načinov 1, 2 in 3 odvisne od zadevne države članice in 
vrste pomožnih storitev. 
245. Pojasnila sem že, zakaj se ne strinjam s trditvijo Komisije, da zaradi omejenega pomena, ki ga 
imajo v praksi nekatere storitve, Evropska unija v bistvu ne sprejema nobenih zavez in s Sporazumom 
EUSFTA ne izvaja pristojnosti. 178 Dalje, Komisija ni navedla ničesar v dokaz, da so izpolnjeni pogoji 
tretje podlage iz člena 3(2) PDEU. V teh okoliščinah ni treba dalje preverjati morebitne uporabe 
člena 3(2) PDEU za določbe poglavja VIII v delu, v katerem se uporabljajo za prevoz po celinskih 
plovnih poteh. Evropska unija nima izključne zunanje pristojnosti za tak prevoz na podlagi člena 3(2) 
PDEU. 
246. Vendar je tako kot v primeru pomorskega prometa 179 mogoče šteti določbe Sporazuma EUSFTA 
o prevozu po celinskih plovnih poteh za potrebne za dosego ciljev naslova VI tretjega dela PDEU 
(druga podlaga iz člena 216(1) PDEU) in zato iz istih razlogov spadajo v deljeno pristojnost Evropske 
unije in držav članic na podlagi člena 4(2)(g) in druge podlage iz člena 216(1) PDEU v povezavi 
s členoma 91 in 100(1) PDEU. 
247. Pri zračnem prometu Evropska unija poleg horizontalnih obveznosti iz poglavja VIII prevzema 
polne zaveze za načina 1 in 2, čeprav so te zaveze omejene na (i) storitve popravil in vzdrževanja 
zrakoplovov, med katerimi je zrakoplov umaknjen iz prometa, (ii) prodajo in trženje storitev zračnega 
prometa in (iii) storitve računalniškega sistema za rezervacije. Poleg tega Evropska unija sprejema 
nekatere zaveze glede načina 3 in omejene zaveze glede načina 4 (uporabiti se sme pogoj 
državljanstva) za mednarodne storitve zračnega prometa. 
248. Zavrnila sem že trditev Komisije o izključni pristojnosti Unije za storitve popravil in vzdrževanja 
zrakoplovov na podlagi prve podlage iz člena 3(2) PDEU. 180 
178 — Glej točko 226 zgoraj. Prav tako za razdelitev pristojnosti ni upoštevno, da je bil seznam zavez Evropske unije dogovorjen na podlagi 
seznamov GATS. 
179 — Glej točko 243 zgoraj. 
180 — Glej točke od 221 do 224 zgoraj. 
ECLI:EU:C:2016 :992 42 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
249. Iz tega je razvidno, da je to, ali ima Evropska unija izključno pristojnost za zračni promet, odvisno 
od tega, ali so izpolnjeni pogoji iz tretje podlage iz člena 3(2) PDEU. 
250. Menim, da Komisija ni dokazala, da so. Njene trditve glede storitev popravil in vzdrževanja 
zrakoplovov so omejene na prvo podlago iz člena 3(2) PDEU. Njeno stališče o prodaji in trženju 
storitev zračnega prometa je, da spadajo v skupno trgovinsko politiko. Edina vrsta storitve zračnega 
prometa, glede katere se Komisija sklicuje na analizo ERTA, so storitve računalniškega sistema za 
rezervacije. Ni sporno, da so z Uredbo št. 80/2009 določena skupna pravila, ki se uporabljajo za 
kakršen koli računalniški sistem za rezervacije, če vsebuje proizvode v zračnem prevozu, ki so na voljo 
za uporabo ali se uporabljajo v Uniji. Poleg tega je Sodišče potrdilo, da je zaradi predhodnice te uredbe 
(Uredbe Sveta (EGS) št. 2299 /89 181) Evropska unija pridobila izključno pristojnost za sklenitev 
mednarodnih sporazumov o storitvah računalniškega sistema za rezervacije, ki so na voljo za uporabo 
ali se uporabljajo na njenem ozemlju. 182 Vendar zgolj to ne zadostuje za sklep, da je opravljanje 
storitev zračnega prometa področje, ki je v velikem delu zajeto s skupnimi pravili. Zato Evropska unija 
za to področje nima izključne zunanje pristojnosti. 
251. Določb Sporazuma EUSFTA o storitvah zračnega prometa kljub temu ni mogoče šteti za potrebne 
za dosego ciljev naslova VI tretjega dela PDEU (druga podlaga iz člena 216(1) PDEU) iz razlogov, ki so 
podobni tistim, ki se uporabljajo za pomorski promet in prevoz po celinskih plovnih poteh. 183 Zato 
imajo Evropska unija in države članice deljeno pristojnost za te določbe na podlagi člena 4(2)(g) in 
druge podlage iz člena 216(1) PDEU v povezavi s členoma 91 in 100(2) PDEU. 
252. Če se zdaj posvetim železniškemu prevozu, Evropska unija razen horizontalnih obveznosti iz 
poglavja VIII ni sprejela nobenih zavez za način 1 in je sprejela polne zaveze le za način 2. Polne 
zaveze so bile sprejete za večino držav članic glede načina 3, čeprav lahko države članice pogojijo 
uporabo javnih dobrin z javnimi monopoli ali izključnimi pravicami, podeljenimi zasebnim subjektom. 
Glede načina 4 se ne uporabljajo nikakršni pridržki. 184 Za pomožne storitve železniškega prevoza so 
zaveze za načina 1 in 3 odvisne od zadevne države članice in vrste pomožne storitve. Sprejete so bile 
polne zaveze za način 2. 
253. Zavračam trditev Komisije, da je z mnenjem 1/04 in sodbo v zadevi C-268/94, Portugalska/Svet, 185 
podprt sklep, da so zaveze iz Sporazuma EUSFTA v zvezi z opravljanjem storitev železniškega prevoza 
na način 2 „po obsegu izredno omejene“ in zato postranske glede na zaveze na področju skupne 
trgovinske politike (glede katere ima Evropska unija izključno pristojnost). V upoštevnem delu mnenja 
1/94 je Sodišče razlikovalo med mednarodnim sporazumom „vrste in dometa TRIPS“, za katerega ni 
mogoče šteti, da spada v obseg skupne trgovinske politike, in sporazumi o trgovini, ki pravice 
intelektualne lastnine obravnavajo popolnoma postransko. 186 Ta del menja 1/94 se je torej nanašal na 
področje uporabe sporazumov, katerih pravna podlaga je bil (zdaj) člen 207(1) PDEU. To sploh ni 
upoštevno, kadar se od Sodišča zahteva, kot v obravnavani zadevi, da ugotovi, ali ima Evropska unija 
izključno zunanjo pristojnost na podlagi člena 3(2) PDEU glede področja (v tem primeru železniškega 
prometa), ki ne spada v skupno trgovinsko politiko. Enako razlogovanje velja za sodbo 
Portugalska/Svet. 187 
181 — Uredba z dne 24. julija 1989 o kodeksu poslovanja računalniških sistemov rezervacij (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 1, 
str. 277). 
182 — Glej na primer sodbo z dne 5. novembra 2002 , Komisija/Danska, C-467/98, EU:C:2002 :625, točka 103. 
183 — Glej točki 243 in 246 zgoraj. 
184 — V zvezi z načinom 4 niso omenjene storitve železniškega prevoza na seznamu specifičnih zavez glede ključnega osebja in diplomiranih 
pripravnikov ter ponudnikov poslovnih storitev v dodatku 8-A-3, katerega namen je v skladu z njegovo prvo točko, da se navedejo 
„gospodarske dejavnosti, liberalizirane v skladu s členom 8.7 […] in 8.12 […], za katere veljajo omejitve glede ključnega osebja in 
diplomiranih pripravnikov v skladu s členom 8.14 […] in 8.15“ in da se opredelijo te omejitve. 
185 — Komisija se med drugim sklicuje na mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točka 67, in sodbo z dne 3. decembra 1996 , 
Portugalska/Svet, C-268/94, EU:C:1996 :461, točka 75. 
186 — Mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točke od66 do68. 
187 — Sodba z dne 3. decembra 1996 , Portugalska/Svet, C-268/94, EU:C:1996 :461, točka 75. 
ECLI:EU:C:2016 :992 43 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
254. Zdaj bom preučila, ali je z Direktivo 2012 /34 v velikem delu zajeto področje storitev železniškega 
prevoza v Evropski uniji. 
255. Direktiva 2012 /34, ki velja za uporabo železniške infrastrukture za storitve v notranjem in 
mednarodnem železniškem prometu, 188 je namenjena temu, da se za železniški sektor uporablja načelo 
svobode opravljanja storitev ob upoštevanju posebnih značilnosti tega sektorja. 189 V skladu s tem je 
z Direktivo 2012 /34 urejen dostop prevoznika v železniškem prometu do železniške infrastrukture 
v vseh državah članicah (vključno z državo članico, ki ni tista, v kateri ima ta prevoznik sedež)za 
izvajanje storitev železniškega tovornega prometa ali storitev mednarodnega potniškega prometa. 190 
Zato obsega opravljanje storitev čezmejnega železniškega prevoza (načina 1 in 2) v Evropski uniji. Poleg 
tega so z Direktivo določena vsebinska in postopkovna pravila o pogojih, pod katerimi lahko prevoznik 
v železniškem prometu pridobi licenco za opravljanje storitev železniškega prevoza v Evropski uniji, 
vključno z ozemlja ene države članice na ozemlje druge države članice. Ti pogoji se med drugim 
nanašajo na dober ugled, finančno sposobnost in strokovno usposobljenost. 191 V Direktivi 2012 /34 so 
zato vsebovana podrobna pravila o dostopu do trga prek poslovne enote (način 3). 
256. V teh okoliščinah menim, da je z Direktivo 2012 /34 v velikem delu zajeto področje železniškega 
prometa. 
257. Prav tako menim, da bi se z upoštevnimi pravili iz Sporazuma EUSFTA spremenil domet skupnih 
pravil, določenih s to direktivo. Na primer, določbe o ustanovitvi poslovne enote (poglavje VIII, 
oddelek C) se uporabljajo za „ukrepe, ki jih pogodbenici sprejmeta ali ohranita in ki vplivajo na 
ustanovitev poslovnih enot v katerih koli gospodarskih dejavnostih“. 192 Te določbe obsegajo varstvo 
pred diskriminatornim obravnavanjem. Tako je treba prevozniku v železniškem prometu iz Singapurja, 
ki želi pridobiti dostop do trga Unije, tako da tam vzpostavi tržno prisotnost, omogočiti 
nediskriminatoren dostop do trga ob omejitvah s seznama specifičnih zavez Evropske unije. 193 Ko ima 
ta prevoznik sedež vdržavi članici, ne bi smel biti obravnavan manj ugodno kot podobni prevozniki iz 
te države članice. 194 Učinek teh določb o dostopu do trga in nacionalni obravnavi je tako omogočiti 
prevozniku v železniškem prometu iz Singapurja dostop do enotnega evropskega železniškega 
območja, vzpostavljenega z Direktivo 2012 /34. Na primer, prevoznik v železniškem prometu iz 
Singapurja bi bil načeloma upravičen do pridobitve licence pod istimi pogoji kot „domači“ prevozniki 
v železniškem prometu. 195 Na podlagi horizontalne omejitve za javne službe s seznama specifičnih 
zavez Evropske unije glede ustanovitve poslovne enote 196 bi ta prevoznik prav tako moral imeti 
pravico do dostopa do železniške infrastrukture v državah članicah 197 in ne bi smel biti obravnavan 
manj ugodno kot „domači“ prevoznik v železniškem prometu pri dodeljevanju infrastrukturnih 
zmogljivosti. 198 Povedano drugače, Sporazum EUSFTA bi spremenil področje uporabe Direktive 
2012 /34. 
188 — Člen 1(2) Direktive 2012 /34.  
189 — Uvodna izjava 7 Direktive 2012 /34.  
190 — Glej člene 1(1)(b), 10(1) in (2) ter 17 Direktive 2012 /34.  
191 — Členi 18, 19, 20 in 21 Direktive 2012 /34.  
192 — Člen 8.9 Sporazuma EUSFTA. Izjeme od tega pravila iz te določbe tukaj niso upoštevne.  
193 — Člen 8.10.1 Sporazuma EUSFTA. Glej tudi točko 252 zgoraj.  
194 — Člen 8.11.1 Sporazuma EUSFTA.  
195 — Člen 17(1) in (3) Direktive 2012 /34.  
196 — Dodatek 8-A-2 k Sporazumu EUSFTA. Ta omejitev, ki se uporablja za storitve železniškega prevoza, za katere je potrebna uporaba javnih  
dobrin, omogoča, da so gospodarske dejavnosti, ki se obravnavajo kot storitve javnih služb na nacionalni ali lokalni ravni, lahko predmet 
javnih monopolov ali izključnih pravic, ki se dodeljujejo zasebnim subjektom. 
197 — Člen 10 Direktive 2012 /34. 
198 — Členi od 38 do 54 Direktive 2012 /34. 
ECLI:EU:C:2016 :992 44 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
258. Ker bi Sporazum EUSFTA vplival na obstoječa skupna pravila o dostopu do trga storitev 
železniškega prevoza v Uniji, je Evropska unija pridobila izključno zunanjo pristojnost na področju 
železniškega prometa. Tega sklepa ne more omajati dejstvo, da ima Direktiva 2014 /66 glede 
opravljanja storitev železniškega prevoza na način 4 bolj omejeno pokritje kot upoštevne določbe 
Sporazuma EUSFTA. Tretja podlaga iz člena 3(2) PDEU ne zahteva, da se področja, ki jih obsegajo 
mednarodne zaveze, in tista, ki so zajeta s pravili Unije, popolnoma ujemajo. 199 
259. Zato menim, da ima Evropska unija na podlagi členov 91 in 100(1) PDEU v povezavi s tretjo 
podlago iz člena 3(2) PDEU in tretjo podlago iz člena 216(1) PDEU izključno zunanjo pristojnost za 
določbe Sporazuma EUSFTA o storitvah železniškega prevoza. 
260. Pri cestnem prevozu Evropska unija razen horizontalnih obveznosti iz poglavja VIII ni sprejela 
nobenih zavez za način 1 in je sprejela polne zaveze za način 2. Za zaveze za način 3 v nekaterih 
državah članicah veljajo različni pridržki, odvisno od vrste prevoza (potniški promet ali prevoz tovora). 
V zvezi z načinom 4 je nekaj držav članic podalo pridržke (v obliki pogojev državljanstva in 
prebivališča). Pri pomožnih storitvah cestnega prevoza so zaveze za načina 1 in 3 odvisne od zadevne 
države članice in vrste zadevne pomožne storitve. Sprejete so bile polne zaveze za način2.Tri države 
članice so podale pridržke za način 4 (v obliki pogoja državljanstva). 
261. Komisija trdi, da so zaveze za način 2 za storitve cestnega prevoza v praksi le malo upoštevne. To 
trditev zavračam iz razlogov, ki sem jih že pojasnila. 200 
262. Ali je z Uredbo št. 1071 /2009 kljub temu v velikem delu zajeto področje storitev cestnega 
prevoza? 
263. Z Uredbo št. 1071 /2009 so določena izčrpna pravila, ki urejajo dovoljenje za opravljanje in 
izvajanje dejavnosti cestnega prevoznika ter ki se uporabljajo za tovorni promet in cestni prevoz 
v potniškem prometu. 201 Z njo so določene zahteve za opravljanje teh dejavnosti, in sicer dejanski in 
stalni sedež vdržavi članici, dober ugled in ustrezen finančni položaj ter ustrezna strokovna 
usposobljenost. 202 Z Uredbo št. 1071 /2009 je poleg tega zahtevano, da vsaka država imenuje enega ali 
več pristojnih organov za izdajo dovoljenj podjetjem za opravljanje dejavnosti cestnega prevoznika, če 
izpolnjujejo te zahteve. 203 Ta pravila so dopolnjena s sektorskimi pravili iz Uredbe št. 1072 /2009 
o dostopu do trga mednarodnega cestnega prevoza blaga 204 in iz Uredbe št. 1073 /2009 o dostopu do 
mednarodnega trga avtobusnih prevozov. 205 Z zadnjima uredbama je od zadevnih podjetij zahtevano, 
da pred začetkom opravljanja teh dejavnosti pridobijo licenco Skupnosti. 206 
199 — Glej točko 125 zgoraj.  
200 — Glej točko 226 zgoraj.  
201 — Člen 1(1) Uredbe št. 1071 /2009 .  
202 — Členi 3in od 5 do 9 Uredbe št. 1071 /2009 .  
203 — Člen 10 Uredbe št. 1071 /2009 .  
204 — Ta uredba se uporablja v mednarodnem cestnem prevozu blaga za najem ali plačilo za vožnje, ki se opravljajo na ozemlju Unije, in za  
notranji cestni prevoz blaga, ki ga občasno opravlja cestni prevoznik nerezident („kabotaža“) (člen 1(1) in (4) Uredbe št. 1072 /2009 ). 
205 — Ta uredba se uporablja za avtobusni prevoz oseb v mednarodnem prometu na območju Evropske unije, ki ga opravljajo prevozniki, 
ustanovljeni v državi članici, za najem ali plačilo ali za lastni račun, skladno z njenimi zakoni, uporabljajo pa se vozila, ki so registrirana 
v taki državi članici ter so po svoji konstrukciji in opremi primerna in namenjena za prevoz več kot devet oseb, vključno z voznikom, ter 
za gibanje takih praznih vozil v zvezi s takim prevozom (člen 1(1) Uredbe št. 1073 /2009 ). Uporablja se tudi za notranji cestni prevoz 
potnikov za najem ali plačilo, ki ga občasno opravlja prevoznik nerezident („kabotaža“) (člen 1(4) Uredbe št. 1073 /2009 ). 
206 — Glej člen 4 Uredbe št. 1072 /2009 in št. 1073 /2009 . 
ECLI:EU:C:2016 :992 45 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
264. Glede na navedeno je z uredbami št. 1071 /2009 , 1072 /2009 in 1073 /2009 urejeno čezmejno 
opravljanje storitve cestnega prevoza (načina 1 in 2) ter dostop do trga storitev cestnega prevoza prek 
poslovne enote (način 3). V Uredbi št. 1072 /2009 so vsebovana tudi pravila o potrdilih za voznike in je 
torej z njo urejena začasna prisotnost fizičnih oseb na ozemlju države članice zaradi opravljanja cestnih 
prevozov blaga (način 4). 207 Čeprav ima Direktiva 2014 /66 v zvezi z načinom 4 bolj omejeno kritje kot 
upoštevne zaveze na podlagi Sporazuma EUSFTA, menim, da je z obstoječimi skupnimi pravili 
v velikem delu zajeto področje cestnega prevoza. 
265. Poleg tega menim, da bi se z mednarodnimi zavezami, kakršne so te iz Sporazuma EUSFTA, 
spremenilo področje uporabe uredb št. 1071 /2009 , 1072 /2009 in 1073 /2009 . Moja obrazložitev je 
v bistvu enaka kot tista glede železniškega prevoza. 208 
266. Med drugim se določbe o ustanovitvi poslovne enote (poglavje VIII, oddelek C) uporabljajo za 
„ukrepe, ki jih pogodbenici sprejmeta ali ohranita in ki vplivajo na ustanovitev poslovnih enot 
v katerih koli gospodarskih dejavnostih“. 209 Te določbe obsegajo varstvo pred diskriminatornim 
obravnavanjem. Tako je treba cestnemu prevozniku iz Singapurja, ki želi pridobiti dostop do trga 
Unije, tako da tam vzpostavi tržno prisotnost, omogočiti nediskriminatoren dostop do trga ob 
omejitvah s seznama specifičnih zavez Evropske unije. 210 Ko bo imel ta prevoznik sedež vdržavi 
članici, bo imel pravico, da se ne obravnava manj ugodno kot podobni prevozniki iz te države 
članice. 211 Učinek teh določb o dostopu do trga in nacionalni obravnavi je torej, da se cestnemu 
prevozniku iz Singapurja omogoči nediskriminatoren dostop do trga Unije z odstranitvijo ovir, da tam 
uspešno ustanovi sedež. Zaradi Sporazuma EUSFTA je treba temu prevozniku omogočiti dostop do 
tega trga pod enakimi pogoji (ki se nanašajo, na primer, na finančni položaj ter strokovno 
usposobljenost 212), kot so tisti, ki se uporabljajo za domače prevoznike. Povedano drugače, 
s Sporazumom EUSFTA bi se spremenilo področje uporabe uredb št. 1071 /2009 , št. 1072 /2009 in 
št. 1073 /2009 . 
267. Ker bi imel Sporazum EUSFTA ta učinek na obstoječa skupna pravila o dostopu do trga Unije 
s storitvami cestnega prevoza, je Evropska unija pridobila izključno zunanjo pristojnost na področju 
cestnega prometa. Zato ima Evropska unija izključno zunanjo pristojnost za določbe Sporazuma 
EUSFTA o storitvah cestnega prometa na podlagi členov 91 in 100(1) PDEU v povezavi s tretjo 
podlago iz člena 3(2) PDEU in tretjo podlago iz člena 216(1) PDEU. 
268. Ob upoštevanju navedenega menim, da si Evropska unija z državami članicami deli zunanjo 
pristojnost za prevzemanje zavez na podlagi poglavja VIII Sporazuma EUSFTA v delu, v katerem se 
nanaša na zračni promet, pomorski promet in prevoz po celinskih plovnih poteh, vključno 
s storitvami, ki so neločljivo povezane s temi prevoznimi storitvami; in da ima izključno zunanjo 
pristojnost na podlagi tretje podlage iz člena 3(2) PDEU za prevzemanje zavez na podlagi 
poglavja VIII Sporazuma EUSFTA v delu, v katerem se nanašana železniški prevoz in cestni prevoz 
(in storitve, ki so neločljivo povezane s temi prevoznimi storitvami). Evropska unija ima izključno 
zunanjo pristojnost na podlagi členov 3(1)(e) in 207(1) PDEU v zvezi z vsemi drugimi storitvami iz tega 
poglavja. 
269. Zdaj se bom posvetila poglavju IX, oddelek A, Sporazuma EUSFTA. Oddelek B tega poglavja bom 
obravnavala skupaj s poglavji XIII, XV in XVI Sporazuma EUSFTA. 213 
207 — Glej člena 5 in 7 Uredbe št. 1072 /2009 . „Potrdilo za voznike“ je v bistvu dovoljenje, ki ga izda država članica kateremu koli cestnemu 
prevozniku za cestni prevoz blaga za najem ali plačilo na podlagi licence Skupnosti. 
208 — Glej točki 257 in 258 zgoraj. 
209 — Člen 8.9 Sporazuma EUSFTA. Izjeme od tega pravila iz te določbe tukaj niso upoštevne. 
210 — Člen 8.10.1 Sporazuma EUSFTA. Glej tudi točko 260 zgoraj. 
211 — Člen 8.11.1 Sporazuma EUSFTA. 
212 — Člena 7 in 8 Uredbe št. 1071 /2009 . 
213 — Glej točke od 523 do 544 spodaj. 
ECLI:EU:C:2016 :992 46 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
Naložbe (poglavje IX, oddelek A, Sporazuma EUSF TA 214 ) 
Trditve 
270. Komisija navaja, da spada poglavje IX, oddelek A, Sporazuma EUSFTA, ki se nanaša posebej na 
mednarodne naložbe in se ne uporablja za naložbe znotraj Unije, v izključno pristojnost Evropske 
unije za skupno trgovinsko politiko v delu, v katerem se uporablja za tuje neposredne naložbe. 
Komisija ob sklicevanju na merilo, uporabljeno v zadevah, ki se nanašajo na trgovino s storitvami in 
blagom ter trgovinske vidike pravic intelektualne lastnine, trdi, da spada sporazum na področje 
uporabe člena 207(1) PDEU, če je posebej povezan z mednarodnimi naložbami, tako da je v bistvenem 
namenjen spodbujanju, olajševanju ali urejanju mednarodnih naložb in ima neposreden in takojšen 
učinek nanje. 
271. Komisija pri razlikovanju med naložbami v vrednostne papirje (ali drugimi posrednimi 
naložbami) in tujimi neposrednimi naložbami (ki lahko oboje spadajo v opredelitev člena 9.1 
Sporazuma EUSFTA) predlaga, naj bi se opredelitev „neposrednih naložb“ s strani Sodišča v okviru 
prostega pretoka kapitala in plačil prenesla na člen 207(1) PDEU. 
272. Po navedbah Komisije so s skupno trgovinsko politiko zajeta tako pravila o začetnem dostopu 
naložb na trg države gostiteljice kot varstvo, ki ga je naložbi treba zagotoviti po odobritvi dostopa na 
trg (v nadaljevanju: „varstvo po odobritvi dostopa“). To obsega varstvo pred, na primer, diskriminacijo, 
nepoštenim in nepravičnim obravnavanjem ter razlastitvijo brez nadomestila. Komisija trdi, da se 
s členoma 206 in 207(1) PDEU pri sklicevanju na „tuje neposredne naložbe“ ne razlikuje med 
dostopom do trga in varstvom po odobritvi dostopa. Dalje, izključitev varstva tujih neposrednih naložb 
iz skupne trgovinske politike po odobritvi dostopa bi bila tudi v nasprotju s cilji iz člena 206 PDEU. 
Cilj „postopnega odpravljanja omejitev […] pri tujih neposrednih naložbah“ se nanaša zlasti na odpravo 
ovir, ki se nanašanazačetne odobritve dostopa naložb in ovire za njihovo naknadno izvajanje in 
uživanje. V tem smislu Komisija opozarja na analogijo z izključno pristojnostjo Evropske unije na 
področju trgovine z blagom in storitvami, ki prav tako ni omejena na dostop do trga. 
273. Komisija dodaja, da so s skupno trgovinsko politiko že zajeta merila GATS, ki se uporabljajo za 
obravnavanje po odobritvi opravljanja storitev na način 3 (torej prek tržne prisotnosti 215). Podobna 
merila je mogoče najti v poglavju VIII Sporazuma EUSFTA. Bilo bi nelogično, da Evropska unija ni 
izključno pristojna za standard e iz poglavja IX, po drugi strani pa je izključno pristojna za enake 
standard e iz poglavja VIII Sporazuma EUSFTA ali GATS. 
274. Komisija meni, da s členom 345 PDEU izključna pristojnost Evropske unije za poglavje IX ni 
omejena v delu, v katerem se to poglavje nanaša na razlastitev. Člen 9.6 Sporazuma EUSFTA pogojuje 
izvajanje pravice do razlastitve s pogoji, ki so podobni tistim iz členov 49 in 63 PDEU. Ta določba ne 
nasprotuje pravilom, ki veljajo za lastninskopravno ureditev v vsaki državi članici: z njo državi članici 
ni prepovedana razlastitev, prav tako pa se ne zahteva, da država članica razlasti kakršna koli sredstva 
v lasti vlagateljev iz Singapurja. 
275. Komisija prav tako zavrača trditev, da so s prvim delom člena 207(6) PDEU s področja uporabe 
skupne trgovinske politike izključene klavzule o razlastitvi, ker na notranjem trgu Unije ne obstaja 
primerljiva politika Unije. S to trditvijo pa ni upoštevana razlika med izrecno in implicitno izključno 
zunanjo pristojnostjo. Prav tako stališča Komisije ne spremeni drugi del člena 207(6) PDEU: 
s členom 345 PDEU kot takim ni izključena harmonizacija lastninskih pravic. Vsekakor s členom 9.6 
Sporazuma EUSFTA niso usklajene zakono dajne ali regulatorne določbe držav članic v smislu 
člena 207(6) PDEU. 
214 — Glej točke od 52 do 60 priloge k mojim sklepnim predlogom. 
215 — Člen I:2(c) GATS. 
ECLI:EU:C:2016 :992 47 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
276. Komisija priznava, da če se poglavje IX uporablja za naložbe v vrednostne papirje, to poglavje ne 
spada v skupno trgovinsko politiko. Trdi, da ima Evropska unija kljub temu izključno pristojnost, ker 
naložbe v vrednostne papirje pomenijo pretok kapitala v smislu člena 63 PDEU in ker so standardi 
obravnavanja iz poglavja IX vsaj v velikem delu zajeti s skupnimi pravili iz te določbe Pogodbe. 
Natančneje, s prepovedjo iz člena 63(1) PDEU so zajeti temeljni standardi nacionalne obravnave, 
poštene in pravične obravnave ter zaščite pred razlastitvijo. Čeprav za člen 63(1) PDEU velja izjema iz 
člena 64(1) PDEU, omejitve, „prevzete“ z zadnjenavedeno določbo (torej obstoječe omejitve, za katere 
je dovoljeno, da še naprej obstajajo) ne vsebujejo omejitev naložb v vrednostne papirje. Zato so 
izpolnjeni pogoji iz tretje podlage iz člena 3(2) PDEU. 
277. Komisija navaja, da njena razlaga „skupnih pravil“ iz tretje podlage iz člena 3(2) PDEU v smislu, 
da krijejo določbe Pogodbe in pravila sekundarnega prava, spoštuje namen sodne prakse ERTA. Ta 
namen je varstvo enotnosti skupnega trga in enotne uporabe prava Unije ter potreba po zagotovitvi 
enotne in povezane uporabe predpisov Unije in dobrega delovanja sistema, katerega del so. 216 Komisija 
tudi navaja, da so pravila o prostem pretoku kapitala edinstvena, ker imajo zunanjo dimenzijo. Dalje, in 
glede na izjemo iz člena 64(1) PDEU, člen 63(1) PDEU sam po sebi doseže polno liberalizacijo pretoka 
kapitala med Evropsko unijo in tretjimi državami. Tako za to, da bi se dosegla polna liberalizacija, ni 
potrebe po sprejetju sekundarne zakono daje, da bi se prosti pretok kapitala razširil na pretok kapitala 
med državami članicami in tretjimi državami. Dejstvo, da – razen zadeve Pringle 217 – večina zadev, 
povezanih z uporabo načela ERTA, vsebuje skupna pravila iz sekundarne zakono daje, je posledica 
tega, da se Pogodbi pogosto omejita na določitev ciljev politik, pristojnost za sprejemanje zakono daje 
pa preneseta na institucije. Nazadnje, če Evropska unija nima izključne pristojnosti, ne bo mogoče 
zagotoviti enotne in povezane uporabe skupnih pravil iz člena 63(1) PDEU. 
278. Če bo Sodišče razsodilo, da Evropska unija ni izključno pristojna za naložbe v vrednostne papirje 
na podlagi člena 3(2) PDEU v povezavi s členom 63(1) PDEU, Komisija navaja, da ima Evropska unija 
kljub temu deljeno pristojnost. Pri tem se sklicuje na člen 216(1) PDEU, v katerem je določena pravica 
Evropske unije, da sklepa mednarodne sporazume s tretjimi državami, čejeto „[…] v okviru politik 
Unije […] potrebn[o] […] za doseganje enega od ciljev iz Pogodb […]“. V obravnavani zadevi je cilj 
doseči prosti pretok kapitala, vključno z naložbami v vrednostne papirje, med Evropsko unijo in 
tretjimi državami. Liberalizacija pretoka kapitala zunaj Unije ne more biti učinkovita, če tretje države 
ne umaknejo lastnih omejitev na pretok kapitala med Evropsko unijo in svojimi ozemlji. Da to storijo, 
je običajno potrebno, da s temi državami sklenejo mednarodne sporazume, ki temeljijo na vzajemnosti. 
Komisija vztraja, da ne trdi, da ima zato, ker je poglavje IX potrebno za to, da Evropski uniji omogoči 
izvajanje njenih zunanjih pristojnosti, Evropska unija izključno prisotnost. 
279. Tudi Parlament si prizadeva za izključno pristojnost Unije za poglavje IX, oddelek A, Sporazuma 
EUSFTA. Med drugim navaja, da ima Evropska unija izključno pristojnost glede naložb v vrednostne 
papirje, ker je po eni strani vključenost naložb v vrednostne papirje v poglavje IX povezana z glavnim 
ali poglavitnim namenom tega poglavja (zagotovitev varstva za tuje neposredne naložbe), po drugi 
strani pa je tudi mogoče uporabiti člen 3(2) PDEU, kadar lahko pride do vpliva na primarno pravo 
Unije. Parlament se zlasti pridružuje stališču Komisije, da prepoved razlastitve iz člena 9.6 Sporazuma 
EUSFTA ne posega v različne sisteme lastnine držav članic in metode za registracijo in urejanje 
lastninskih odnosov v različnih pravnih tradicijah ter ne pomeni harmonizacije zakono daje držav 
članic. 
280. Svet priznava, da so z gospodarskega vidika trgovina in tuje neposredne naložbe medsebojno 
povezane ter da so nekateri vidiki obravnave tujih neposrednih naložb povezani s standard nimi 
vprašanji skupne trgovinske politike (in sicer dostop do trga, kakršen je dostop tujega vlagatelja do 
uvoznih ali izvoznih dovoljenj). Vendar navaja, da ureditev tujih neposrednih naložb ne zasleduje 
216 — Komisija se sklicuje na sodbo z dne 31. marca 1971 , Komisija/Svet, 22/70, EU:C:1971 :32, točka 31, in mnenje 1/03 z dne 7. februarja 2006 , 
EU:C:2006 :81, točki 122 in 133. 
217 — Sodba z dne 27. novembra 2012 , C-370/12, EU:C:2012 :756. 
ECLI:EU:C:2016 :992 48 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
nujno ciljev trgovinske politike. Po navedbah Sveta pomeni sprejemanje zakono daje glede dostopa, 
obravnave in varstva tujih neposrednih naložb neodvisno področje mednarodnih gospodarskih 
odnosov, ki ni avtomatično del trgovinske politike. Svet razlikuje med (i) dostopom do tujih 
neposrednih naložb (torej dostopom do trga: odločitvijo, ali je neposrednemu vlagatelju dovoljeno 
vlagati v državi gostiteljici in katere omejitve ali pogoji se uporabijo (če se uporabijo)), (ii) pretokom 
kapitala v zvezi s tujimi neposrednimi naložbami (tudi če lahko vlagatelj sredstva zbira v državi 
gostiteljici in tako tuje neposredne naložbe ne vključujejo vedno nujno čezmejnega pretoka 
kapitala) in (iii) obravnavo naložb. 
281. Po navedbah Sveta je poglavje IX samostojno poglavje, v katerem je obravnavana samo zaščita 
naložb in v katerem se uporablja zelo široka opredelitev naložb, ki temelji na sredstvih. To poglavje se 
ne nanaša ne na dostop ne na spodbujanje naložb. Pravila o dostopu naložb je mogoče najti 
v poglavju VIII Sporazuma EUSFTA. 
282. Svet priznava, da je Evropska unija izključno pristojna za tuje neposredne naložbe, ki so povezane 
s skupno trgovinsko politiko, a predlaga ožjo razlago področja uporabe člena 207(1) PDEU od tiste, ki 
jo zastopata Komisija in Evropski parlament. V zvezi s tem Svet meni, da Sodišču ni treba odločiti 
o natančnih mejah pristojnosti za tuje neposredne naložbe na podlagi Sporazuma EUSFTA. Svet 
v bistvu trdi, da Komisija ni dokazala, da se vsi standardi iz oddelka A nanašajo na določbe, ki spadajo 
v izključno pristojnost Evropske unije za tuje neposredne naložbe ali za drugo vrsto naložb, za katere 
velja poglavje IX. 
283. V zvezi s klavzulo o nacionalni obravnavi iz člena 9.3 Sporazuma EUSFTA se Svet osredotočana 
položaje, določene v členu 9.3.3, v katerih lahko pogodbenici razveljavita obveznost nacionalne 
obravnave. Po navedbah Sveta Evropska unija ne more imeti izključne pristojnosti za podpis in 
sklenitev Sporazuma EUSFTA v delu, v katerem se nanaša na ukrepe držav članic, ki jih te sprejmejo 
za izvajanje svoje odgovornosti za nacionalno varnost. Prav tako Evropska unija nima izključne 
pristojnosti za varstvo nacionalnih bogastev ali zakono dajne pristojnosti za sprejetje ukrepov na 
področju neposredne obdavčitve. 
284. V zvezi s klavzulo o pošteni in pravični obravnavi ter klavzulo o popolni zaščiti in varnosti iz 
člena 9.4 Sporazuma EUSFTA Svet trdi, da Komisija ni dokazala, da je Evropska unija izključno 
pristojna za eno ali drugo klavzulo. 
285. V zvezi s sistemom nadomestila za izgube naložb (ki je zajet v poglavju IX), določenim v členu 9.5 
Sporazuma EUSFTA, Svet navaja, da Evropska unija ni pristojna za del te določbe, ki se nanašana 
oborožene sile držav članic. Prav tako dvomi, ali sme Evropska unija sama podpisati in skleniti 
sporazum, ki obravnava posledice vojne ali drugega oboroženega spopada, revolucije, izrednih 
nacionalnih razmer, upora, vstaje ali izgredov na ozemlju držav članic. 
286. V zvezi z ureditvami glede razlastitve iz člena 9.6 Sporazuma EUSFTA Svet navaja, da s sodno 
prakso Sodišča ni podprta trditev, da vsi ukrepi v zvezi z razlastitvijo spadajo v izključno pristojnost 
Evropske unije. Zaradi člena 345 PDEU Evropska unija ne more biti izključno pristojna za podpis in 
sklenitev člena 9.6 Sporazuma EUSFTA. 
287. Svet navaja tudi, da Komisija ni ne trdila, kaj šele dokazala, da nekatere zadeve iz člena 9.7.2 
Sporazuma EUSFTA, med drugim kriminalna ali kazniva dejanja, sheme socialne varnosti, javne 
pokojninske sheme ali obvezne varčevalne sheme ter obdavčenje, spadajo v izključno pristojnost 
Evropske unije. 
288. Svet se ne strinja s sklicevanjem Komisije na tretjo podlago iz člena 3(2) PDEU za zatrjevanje 
izključne pristojnosti Evropske unije v zvezi z naložbami v vrednostne papirje. 
ECLI:EU:C:2016 :992 49 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
289. Prvič, čeprav lahko naložbe v vrednostne papirje obsegajo pretok kapitala, te vrste naložbni 
mogoče enačiti s prostim pretokom kapitala na podlagi Pogodb. Člen 63(1) PDEU ne obravnava zaščite 
naložb. Prav tako se ne ukvarja z naložbami v vrednostne papirje ali neposrednimi naložbami kot 
takimi. Člen 63(1) PDEU se uporablja le, kadar gre za pretok kapitala. Pri tujih neposrednih naložbah 
in naložbah v vrednostne papirje ne gre vedno za tak primer. Svet dalje opozarja na pomen 
zagotovitve, da subjekti iz tretje države ne zaobidejo dovoljenih omejitev svobode ustanavljanja 
(upravičenih na podlagi člena 65(2) PDEU), tako da bi se sklicevali neposredno na člen 63 PDEU. 
Sodišče je s tem, da je sprejelo pristop težišča, v okviru katerega preuči, na kateri posebni vidik 
položaja najbolj vpliva zatrjevana omejitev, razlikovalo med svobodo ustanavljanja in prostim pretokom 
kapitala. 
290. Drugič, z nobeno določbo iz Pogodb Evropski uniji ni dana posebna pristojnost za delovanje 
v zvezi z naložbami v vrednostne papirje ali (a fortiori)zaščito naložb v vrednostne papirje. Zato so ob 
upoštevanju členov 4(1) in 5(2) PDEU države članice pooblaščene za delovanje na tem področju. 
291. Tretjič, če bo Sodišče kljub temu sklenilo, da so naložbe v vrednostne papirje pretok kapitala 
v smislu člena 63(1) PDEU in da ta določba Evropski uniji daje posebno pooblastilo za delovanje 
v zvezi z zaščito te vrste naložb, Svet trdi, da Evropska unija ni sprejela zakono daje o zaščiti naložb 
v vrednostne papirje na podlagi člena 63(1) PDEU. Svet priznava, da obstaja sekundarna zakono daja, 
ki se nanaša na primer na sprejem vrednostnih papirjev na borze in na trge finančnih instrumentov. 
Čeprav ta pravila obsegajo vidike naložb v vrednostne papirje, pa nobena od njih niso bila sprejeta 
z uporabo pravnih podlag, ki se nanašajo na prosti pretok kapitala. 
292. Četrtič, nikakor ne more iti za implicitno izključno zunanjo pristojnost Unije za naložbe 
v vrednostne papirje, ker člen 63(1) PDEU ni „skupno pravilo“ na podlagi člena 3(2) PDEU. Tudi čebi 
predpostavili, da je s primarnim pravom dosežena polna liberalizacija pretoka kapitala med državami 
članicami in tretjimi državami, Svet navaja, da je novi način, kako Komisija razume „skupna pravila“ iz 
člena 3(2) PDEU, napačen. Iz sodne prakse Sodišča je razvidno, da je morala Evropska unija notranjo 
pristojnost izvajati s sprejetjem sekundarne zakono daje. Te zahteve ni mogočeločiti od pojma 
implicitnih pristojnosti. Komisija nima prav, ko se sklicuje na sodbo Pringle in mnenje 1/92. 218 
V sodbi Pringle 219 je Sodišče razsodilo, da Pogodba o evropskem mehanizmu za stabilnost (v 
nadaljevanju: EMS) kot celota ne spada v zatrjevano izključno pristojnost Evropske unije iz 
člena 3(1)(c) PDEU. Sodišču ni bilo treba preučiti nadaljnjega vprašanja, ali je mogoče kljub temu 
šteti, da Pogodba EMS vpliva na „skupna pravila ali spremeni njihovo področje uporabe“ v smislu 
člena 3(2) PDEU. Vsekakor je jasno, da se je cilj v zadevi Pringle nanašal na izvajanje pristojnosti 
Evropske unije, ki so ji bile izrecno dodeljene. Svet se strinja, da se je Sodišče v mnenju 1/92 220 
sklicevalo na določbe Pogodbe o konkurenci. Z zadevami, na katere se je Sodišče sklicevalo v tem 
mnenju, pa je bilo vendarle poudarjeno, da je treba notranje pristojnosti izvajati pred nastankom 
implicitne pristojnosti za sklenitev mednarodnega sporazuma oziroma da je obstoj take implicitne 
pristojnosti povezan s pristojnostjo, ki je izrecno dodeljena s Pogodbama. 
293. Če bi Sodišče ugotovilo, da je člen 63(1) PDEU lahko „skupno pravilo“, Svet trdi, da Komisija ni 
dokazala, kako je področje naložb v vrednostne papirje „v velikem delu zajeto“ z zatrjevanimi 
„skupnimi pravili“. Prav tako Komisija ni dokazala, da bi poglavje IX v delu, v katerem se nanašana 
zaščito naložb v vrednostne papirje, vplivalo na taka skupna pravila ali spremenilo njihovo področje 
uporabe. 
218 — Mnenje 1/92 z dne 10. aprila 1992 , EU:C:1992 :189. 
219 — Sodba z dne 27. novembra 2012 , C-370/12, EU:C:2012 :756. 
220 — Mnenje 1/92 z dne 10. aprila 1992 , EU:C:1992 :189. 
ECLI:EU:C:2016 :992 50 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
294. Svet je zaskrbljen tudi zaradi razlogovanja, na katerem temelji podrejena trditev Komisije, da 
obstaja deljena pristojnost za naložbe v vrednostne papirje na podlagi člena 216(1) PDEU. Potreba po 
doseganju določenega cilja Pogodbe zahteva, da se dokaže, da so bile pristojnosti notranje dodeljene 
Evropski uniji za dosego tega cilja. To nasprotuje temu, da se Komisija sklicuje na člen 216(1) PDEU 
v zvezi z naložbami v vrednostne papirje. Če bo Sodišče razsodilo, da Evropska unija ima zahtevano 
pristojnost za ureditev zaščite naložb v vrednostne papirje, Svet navaja, da Komisija ne trdi, da lahko 
Evropska unija izvaja to notranjo pristojnost zgolj s sklenitvijo mednarodnega sporazuma ter da mora 
biti torej izvajanje notranjih in zunanjih prisotnosti za zaščito tujih naložb v vrednostne papirje 
sočasno. Dalje, če bi imela Komisija prav, ne bi bilo potrebe po sklenitvi mednarodnega sporazuma: 
s členom 63(1) PDEU samim bi bila dosežena polna liberalizacija pretoka kapitala med Evropsko unijo 
in tretjimi državami. 
295. Svet se strinja s tem, da imajo Evropska unija in države članice deljeno pristojnost za poglavje IX. 
Ker pa pristojnost za zaščito naložb v vrednostne papirje ni dodeljena Evropski uniji, ta ne more 
izvajati te pristojnosti brez sodelovanja držav članic. Podrejeno Svet navaja, da če bo Sodišče priznalo, 
da ima Evropska unija deljeno pristojnost za naložbe v vrednostne papirje, ostaja odločitev o tem, ali 
naj se ta pristojnost izvaja s sklenitvijo Sporazuma EUSFTA, politična. 
296. Večina držav članic intervenientk je zavzela stališče glede oddelka A. Njihove trditve v glavnem 
ustrezajo različnim vidikom stališča Sveta. 
297. Tako trdijo, da mora biti pomen „neposrednih naložb“ iz člena 64 PDEU in „tujih neposrednih 
naložb“ iz člena 207(1) PDEU enak. V tem smislu sta upoštevni sodna praksa o področju uporabe 
člena 64 PDEU ter opredelitev neposrednih naložb (in naložb v vrednostne papirje) iz Uredbe (ES) 
št. 184/2005 221 in Direktive 88/361. 222 
298. Izključna pristojnost Evropske unije za tuje neposredne naložbe je omejena na odpravo omejitev 
za take naložbe. V delu, v katerem so s Sporazumom EUSFTA zagotovljene druge oblike zaščite, taka 
pravila ne spadajo v izključno pristojnost Evropske unije na podlagi člena 207(1) PDEU. To velja za 
določbe o spodbujanju in zaščiti tujih neposrednih naložb (kot so te o razlastitvi, oboroženih silah, 
neposredni obdavčitvi, kazenskem pravu in postopku). 
299. V členu 9.6 Sporazuma EUSFTA (razlastitev) so določena splošna načela, v skladu s katerimi 
morata pogodbenici uporabljati svojo lastninsko zakono dajo. Take zadeve spadajo v pristojnost držav 
članic, ki jo je treba izvajati v skladu s pravom Unije. Člen 345 PDEU omejuje Evropsko unijo pri 
izvajanju njenih pristojnosti na podlagi Pogodb. 
300. Iz člena 207(6) PDEU je razvidno, da Evropska unija ne sme izvajati izključne pristojnosti za 
pogajanja in sklenitev mednarodnih sporazumov o trgovini na področjih, na katerih nima zakono dajne 
pristojnosti za sprejetje notranje zakono daje. Ta določba prav tako nasprotuje izključni pristojnosti 
Evropske unije na podlagi člena 207(1) PDEU za naložbe, ki niso tuje neposredne naložbe. 
301. Nova razlaga člena 3(2) PDEU s strani Komisije bi pomenila, da ima Evropska unija na podlagi 
členov 3(2) in 63 PDEU izključno pristojnost za naložbe v vrednostne papirje. Pomenila bi tudi, da bi 
lahko vsak sporazum, ki lahko omeji naložbe – ne glede na to, ali je del skupne trgovinske politike – 
spadal v implicitno izključno pristojnost Evropske unije. Vendar je iz Pogodb jasno, da (izrecna) 
izključna pristojnost obstaja le glede tujih neposrednih naložb. Skupna pravila v smislu člena 3(2) 
221 — Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. januarja 2005 o statistiki Skupnosti glede plačilne bilance, mednarodne trgovine 
s storitvami in neposrednih tujih naložb (UL 2005 , L 35, str. 23). 
222 — Direktiva z dne 24. junija 1988 o izvajanju člena 67 Pogodbe (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 10, zvezek 1, str. 10). 
ECLI:EU:C:2016 :992 51 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
PDEU so pravila sekundarnega, in ne primarnega prava. Obstoj notranje pristojnosti ni dovolj. Ta 
razlaga je potrjena z zgodovinskim ozadjem člena 3(2) PDEU. Vsekakor pa člen 63 PDEU ni pravna 
podlaga za izvajanje pristojnosti. Pravno podlago za delovanje je mogoče najti v členu 64(2) PDEU in 
zanjo veljajo omejitve. 
302. Dalje, pogoji iz člena 3(2) PDEU niso izpolnjeni. Področje uporabe poglavja IX, oddelek A, je 
precej širše od področja uporabe člena 63 PDEU. Razlastitev ni omejitev prostega pretoka kapitala, 
določenega v Pogodbah. V delu, v katerem se uporablja člen 63 PDEU, bi to zagotavljalo zgolj 
uporabo načela prepovedi diskriminacije. Glede razlastitve niso bila sprejeta nikakršna skupna pravila. 
303. Evropska unija s tem, da se strinja s členom 9.10.1 Sporazuma EUSFTA, ne sme sama odločiti 
o odpovedi sporazumov, ki so jih države članice sklenile s Singapurjem. S to določbo ni spoštovano 
temeljno načelo iz člena 59(1)(a) Dunajske konvencije iz leta 1969 , v skladu s katerim lahko 
mednarodne sporazume odpovedo le njihove pogodbenice. Prav tako Komisija za svoje stališčeni 
navedla pravne podlage iz mednarodnega prava. Dalje, tudi Evropska unija sama je v Uredbi (EU) 
št. 1219 /2012 223 priznala, da lahko v skladu s to uredbo dvostranski sporazumi, podpisani pred 
1. decembrom 2009 , ostanejo v veljavi ali začnejo veljati. 
304. Nazadnje, izpolnjena ni nobena od podlag iz člena 216 PDEU. Zato Evropska unija nima deljene 
pristojnosti za naložbe v vrednostne papirje. 
Analiza 
Uvod 
305. Obstajata dva načina, kako ima lahko Evropska unija izključno pristojnost za materialnopravna 
pravila o naložbah iz poglavja IX, oddelek A. Ali ta pravila spadajo v skupno trgovinsko politiko, kot 
je opisana v členu 207(1) PDEU? Če ni tako, ali kljub temu pomenijo del področja, na katerem 
obstajajo skupna pravila (ki sovpadajo s tem področjem ali ga v velikem delu zajemajo), na katera je 
mogoče vplivati ali katerih področje uporabe je mogoče spremeniti, če bi bil sklenjen Sporazum 
EUSFTA (tretja podlaga iz člena 3(2) PDEU)? Ti možnosti bom obravnavala eno za drugo. 
306. V zvezi s poglavjem IX se postavlja nadaljnje ločeno vprašanje, ker je v členu 9.10.1 Sporazuma 
EUSFTA navedeno, da bodo zaradi začetka veljavnosti Sporazuma EUSFTA prenehali obstajati 
nekateri dvostranski sporazumi o naložbah med državami članicami in Singapurjem (našteti v Prilogi 
k poglavju IX). To bom obravnavala ločeno. 224 
Izključna pristojnost na podlagi člena 207(1) PDEU v povezavi s členom 3(1) PDEU 
– Pomen „tujih neposrednih naložb“ iz člena 207(1) PDEU 
307. Poglavje IX opredeljuje naložbe in vlagatelje, ki so z njim zajeti. Drugače kot Pogodbe ne razlikuje 
med tujimi neposrednimi naložbami in drugimi oblikami naložb. 225 Ne Sporazum EUSFTA ne Pogodbi 
se ne sklicujejo na „naložbe v vrednostne papirje“. 
223 — Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o prehodnih dogovorih za dvostranske sporazume o naložbah med 
državami članicami in tretjimi državami (UL 2012 , L 351, str. 40). 
224 — Glej točke od 371 do 398 spodaj. 
225 — Člen 9.1.1 in 9.1.2 Sporazuma EUSFTA. 
ECLI:EU:C:2016 :992 52 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
308. Predlog Komisije ponuja Sodišču prvo priložnost za razlago pojma „tuje neposredne naložbe“ iz 
člena 207(1) PDEU in za odločitev o obsegu, v katerem je s skupno trgovinsko politiko zajeta ureditev 
„tujih neposrednih naložb“. Take naložbe so bile vključene že v člen III-315(1) Pogodbe o Ustavi za 
Evropo. 226 Vsebina te določbe je bila enaka vsebini člena 207(1) PDEU. 227 
309. Na podlagi člena 207(1) PDEU v povezavi s členom 3(1)(e) PDEU ima Evropska unija izključno 
pristojnost za tuje neposredne naložbe. Ta pristojnost se uporablja skupaj s pristojnostjo za druge 
zadeve, ki spadajo v skupno trgovinsko politiko (kot na primer storitve), ki pa so lahko povezane tudi 
z naložbami (kot na primer naložbe v storitvenem sektorju). 228 
310. V Pogodbah „tuje neposredne naložbe“ niso opredeljene. Vendar je v številnih določbah Pogodb, 
protokolov in deklaracij 229 uporabljen izraz „naložba“. 
311. Na splošni ravni razumem , da „naložba“ pomeni vlaganje denarja ali drugih sredstev 
v gospodarsko dejavnost s ciljem doseganja dobička. 
312. Člen 207(1) PDEU se sklicuje na posebno vrsto naložb, torej na naložbe, ki so hkrati „tuje“ in 
„neposredne“. 
313. Tuje naložbe so naložbe fizične ali pravne osebe iz Unije v tretji državi ali fizične ali pravne osebe 
iz tretje države v Evropski uniji. Tuje neposredne naložbe so torej neposredne naložbe, ki ne vsebujejo 
komponento Unije. 
314. Izraz „neposredne naložbe“ se pojavlja tudi v drugih določbah Pogodbe, med drugim 
v členu 64(1) in (2) PDEU, ki je del poglavja 4 („Kapital in plačila“) naslova IV („Prosti pretok oseb, 
storitev in kapitala“). Ob upoštevanju člena 64(1) in (2) PDEU so s členom 63 PDEU prepovedane vse 
omejitve pretoka kapitala in omejitve plačil med državami članicami ter med državami članicami in 
tretjimi državami. Obseg uporabe te prepovedi je širok. Uporablja se na primer za omejitve pretoka 
kapitala, ki odvračajo nerezidente od naložbvdržavi članici ali ki odvračajo rezidente te države članice 
od naložb v drugih državah. 230 
315. Člen 64(1) PDEU je opredeljen glede na kategorije pretoka kapitala, za katere se lahko uporabijo 
omejitve. 231 Prepoved iz člena 63 PDEU opredeljuje glede na pretok kapitala v tretje države ali iz njih, 
ki vključuje neposredne naložbe (vključno v nepremičnine), ustanavljanje, opravljanje finančnih storitev 
ali sprejem vrednostnih papirjev na kapitalske trge. S členom 64(2) PDEU je Parlamentu in Svetu dana 
pravna podlaga za sprejetje ukrepov glede teh oblik pretoka kapitala. Pod pogoji iz člena 64(3) PDEU 
sme Svet sprejeti tudi ukrepe, ki v pravu Unije glede liberalizacije pretoka kapitala v tretje države ali iz 
njih v pravu Unije pomenijo „korak nazaj“. 
226 — UL 2004 , C 310, str. 1. 
227 — Razprave o členu III-315(1) so sovpadale z razpravami v okviru STO o tem, ali se je treba pogajati o določbah STO o tujih neposrednih 
naložbah. Z ministrsko izjavo STO, sprejeto 14. novembra 2001 , ki je uvedla krog pogajanj o razvoju iz Dohe, je bila priznana „[…] potreba 
po večstranskem okviru za zagotovitev preglednih, stabilnih in predvidljivih pogojev za dolgoročne čezmejne naložbe, zlasti tuje neposredne 
naložbe, ki bodo prispevale k širitvi trgovine […]“ (moj poudarek) (ministrska izjava STO, sprejeta 14. novembra 2001 , 
WT/MIN(01)/DEC/1 (20. november 2001 ), točka 20; glej tudi točko 22). Ravno ko so tuje neposredne naložbe začele postajati del skupne 
trgovinske politike, so se članice STO (na srečanju v okviru Generalnega sveta STO odločile, da v okviru STO med krogom pogajanj iz 
Dohe ne bodo opravljena pogajanja o naložbah (STO, Generalni svet, sklep Generalnega sveta z dne 1. avgusta 2004 , WT/L/579 (2. avgust 
2004 ), točka 1(g)). 
228 — Glej točko 344 spodaj. 
229 — Glej na primer člene 101(1)(b), 126(3), 199(3) in (4) in 309 PDEU; Protokol (št. 5) o statutu Evropske investicijske banke; Protokol (št. 10) 
o stalnem strukturnem sodelovanju, vzpostavljenem na podlagi člena 42 PEU, in Izjavo št. 30 o členu 126 Pogodbe o delovanju Evropske 
unije. 
230 — Glej sodbi z dne 10. aprila 2014 , Emerging Markets Series of DFA Investment Trust Company, C-190/12, EU:C:2014 :249, točka 39 in 
navedena sodna praksa, in z dne 10. februarja 2011 , Haribo, C-436/08 in C-437/08, EU:C:2011 :61, točka 50 in navedena sodna praksa. 
231 — Sodba z dne 21. maja 2015 , Wagner-Raith, C-560/13, EU:C:2015 :347, točka 39. 
ECLI:EU:C:2016 :992 53 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
316. Ne glede na natančno področje uporabe členov 63 in 64 PDEU menim, da se ti določbi jasno 
uporabljata za pretok kapitala in plačil v tretje države in iz njih, ki vključuje neposredne naložbe, 
vključno s tujimi neposrednimi naložbami. Zato so ti določbi in sodna praksa o njuni razlagi 
upoštevni pri opredelitvi obsega „tujih neposrednih naložb“ iz člena 207(1) PDEU. 
317. Pri razlagi „neposrednih naložb“ iz člena 64(1) PDEU se je Sodišče sklicevalo na opredelitev tega 
izraza v Direktivi Sveta (88/361/EGS) o izvajanju člena 67 Pogodbe EGS. 232 Člen 1(1) te direktive 
določa, da je treba pretok kapitala razvrstiti v skladu z nomenklaturo v Prilogi I (za katero je Sodišče 
233). priznalo, da ni izčrpna 
318. V nomenklaturi iz Priloge I so pod „neposrednimi naložbami“ našteti: „(1) ustanovitev in razširitev 
podružnic ali novih podjetij, ki so v popolni lasti osebe, ki je zagotovila kapital in pridobitev že 
obstoječega podjetja v popolno last; (2) udeležba v novem ali obstoječem podjetju z namenom 
vzpostavitve ali ohranjanja trajnih gospodarskih povezav; (3) dolgoročna posojila z namenom 
vzpostavitve ali ohranjanja trajnih gospodarskih povezav; in (4) ponovno vlaganje dobička z namenom 
ohranjanja trajnih gospodarskih povezav“. Ta del priloge se sklicuje tudi na pojasnila, s katerimi so 
opredeljeni nekateri izrazi izključno za namen nomenklature in Direktive 88/361. S temi pojasnili so 
„neposredne naložbe“ opredeljene kot „[n]aložbe vseh vrst s strani fizičnih oseb ali trgovskih, 
industrijskih ali finančnih podjetij, ki služijo za vzpostavitev ali ohranjanje trajnih in neposrednih 
povezav med osebo, ki je zagotovila kapital, in podjetnikom ali podjetjem, ki je dobil/o na razpolago 
kapital za izvajanje gospodarske dejavnosti“. V pojasnilih je dodano, da je koncept „torej treba razumeti 
v najširšem smislu“. 
319. Sodišče je ob upoštevanju navedenega razsodilo, da so s pojmom „neposredne naložbe“ zajete 
„naložbe fizičnih ali pravnih oseb, ki ustvarjajo ali ohranjajo trajne in neposredne povezave med osebo, 
ki je zagotovila kapital, in podjetjem, ki je dobilo na voljo kapital za opravljanje gospodarske 
dejavnosti“. 234 V sodbi Test Claimants in the FII Group Litigation je Sodišče razsodilo, da na področje 
uporabe člena 63 PDEU načeloma spada pretok kapitala, ki vključuje ustanavljanje ali neposredne 
naložbe, ter razsodilo, da se zadnjenavedena pojma „nanašata na obliko udeležbe v podjetju 
z lastništvom delnic, ki omogoča dejansko sodelovanje pri njegovem upravljanju in nadzoru“. 235 
V zadevi Haribo je Sodišče uporabilo to merilo in sklenilo, da udeležba ne spada na področje uporabe 
člena 64(1) PDEU (in zato implicitno ni neposredna naložba), če vsebuje manj kot 10 % osnovnega 
kapitala družbe. 236 
320. V sodni praksi se očitno odražajo opredelitve, uporabljene drugje. Organizacija za gospodarsko 
sodelovanje in razvoj (v nadaljevanju: OECD) opredeljuje „neposredne naložbe“ kot „[…] kategorijo 
čezmejnih naložb rezidenta iz enega gospodarstva […] s ciljem vzpostavitve trajne udeležbe [ki se kaže 
v tem, da ima neposredni vlagatelj v lasti vsaj 10 % glasovalnih pravic podjetja z neposredno naložbo] 
v podjetju […], ki je rezident v drugem gospodarstvu, kot je gospodarstvo neposrednega vlagatelja“. 
Udeležba neposrednega vlagatelja je v „[…] strateškem dolgoročnem razmerju s podjetjem 
z neposredno naložbo za zagotovitev visoke stopnje vpliva neposrednega vlagatelja na upravljanje 
232 — Za opredelitve v drugi sekundarni zakono daji glej na primer Uredbo (EU) št. 549/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2013 
o Evropskem sistemu nacionalnih in regionalnih računov v Evropski uniji (UL 2013 , L 174, str. 1), točko 4.65 v Prilogi A in Prilogi 7.1 – 
Povzetek posameznih kategorij sredstev; in Prilogo II k Uredbi št. 184/2005 . Glej na primer tudi Smernico Evropske centralne banke z dne 
9. decembra 2011 o zahtevah Evropske centralne banke za statistično poročanje na področju zunanje statistike (ECB/2011 /23) (UL 2012 , 
L 65, str. 1), Priloga III, točka 6.1. 
233 — Glej sodbo z dne 21. maja 2015 , Wagner-Raith, C-560/13, EU:C:2015 :347, točka 23 in navedena sodna praksa; glej tudi sodbo z dne 
12. decembra 2006 , Test Claimants in the FII Group Litigation, C-446/04, EU:C:2006 :774, točki 179 in 180 ter navedena sodna praksa. 
234 — Sodba z dne 17. oktobra 2013 , Welte, C-181/12, EU:C:2013 :662, točka 32 in navedena sodna praksa. 
235 — Sodba z dne 13. novembra 2012 , Test Claimants in the FII Group Litigation, C-35/11, EU:C:2012 :707, točka 102 in navedena sodna praksa. 
236 — Sodba z dne 10. februarja 2011 , Haribo, C-436/08 in C-437/08, EU:C:2011 :61, točka 137. Ta prag 10 % se na primer uporablja tudi 
v opredelitvi „tujih neposrednih naložb“ v Uredbi št. 549/2013 , Priloga 7.1, in Smernicah Evropske centralne banke ECB/2011 /23, 
Priloga III, točka 6.1. 
ECLI:EU:C:2016 :992 54 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
podjetja z neposredno naložbo“. 237 Mednarodni denarni sklad (v nadaljevanju: IMF) opredeljuje 
„neposredne naložbe“ kot „[…] kategorijo mednarodnih naložb, ki izraža cilj subjekta, ki je rezident 
v enem gospodarstvu, da pridobi trajen interes v podjetju, ki je rezident v drugem gospodarstvu“.Po 
mnenju IMF „trajna udeležba implicira obstoj dolgoročnega razmerja med neposrednim vlagateljem in 
podjetjem ter visoko stopnjo vpliva vlagatelja na upravljanje podjetja“. 238 Konferenca Združenih 
narodov za trgovino in razvoj (v nadaljevanju: UNCTAD) se sklicuje na opredelitve, ki jih uporabljata 
OECD in IMF. 
321. Tudi sodna praksa o področju uporabe člena 63 PDEU pomaga razumeti, kaj je izvzeto iz pojma 
„neposredne naložbe“. Tako je Sodišče razlikovalo to vrsto naložbod „naložb v vrednostne papirje“, 
torej „pridobitve vrednostnih papirjev na trgu kapitala, opravljen[o] izključno z namenom uresničitve 
finančne naložbe in brez namena vplivati na upravljanje in nadzor podjetja“. 239 Ta razlaga prav tako 
ustreza opredelitvam naložb v vrednostne papirje, ki so uporabljene drugje. 240 
322. Ob upoštevanju navedenega razlagam pojem „tuje neposredne naložbe“ iz člena 207(1) PDEU 
tako, da pomeni naložbe fizičnih ali pravnih oseb iz tretje države v Evropski uniji in naložbe fizičnih 
ali pravnih oseb iz Unije v tretji državi, ki v obliki učinkovite udeležbe v upravljanju podjetja in 
nadzoru nad njim ustvarjajo ali ohranjajo trajne in neposredne povezave med osebo, ki je zagotovila 
naložbo, in podjetjem, ki je dobilo na voljo naložbo za opravljanje gospodarske dejavnosti. Pri uporabi 
te opredelitve menim, da lahko dejstvo, da ima neposredni vlagatelj vsaj 10 % glasovalnih pravic 
v podjetju z neposredno naložbo, kaže na nekatere usmeritve, zagotovo pa ni odločilno. 
– Urejanje „tujih neposrednih naložb“ kot del skupne trgovinske politike 
323. Stranke se ne strinjajo glede tega, katere oblike urejanja „tujih neposrednih naložb“ spadajo 
v skupno trgovinsko politiko Evropske unije. Ni sporno, da ta politika zajema dostop do trga (torej 
pogoje za vstop in ustanovitev poslovne enote) ter spodbujanje naložb. Tako določba, kakršna je 
člen 9.7 Sporazuma EUSFTA („Prenos“), s katero je od pogodbenic zahtevano, da se vsi prenosi 
v zvezi z naložbo opravijo v prosto zamenljivi valuti brez omejitve ali zamude, in ki se torej nanašana 
dostop do trga, spada v skupno trgovinsko politiko. 
324. Ali je s skupno trgovinsko politiko zajeta tudi zaščita vlagateljev (in njihovih naložb), potem ko so 
dobili dostop do tujega trga? 
325. Menim, da je tako. 
326. Jasno je, da je s skupno trgovinsko politiko vsaj delno zajeta zaščita nekaterih tujih naložb. Tako 
je, ker je s to politiko zajeta trgovina s storitvami, ki se razume kot štirje načini opravljanja storitev, 
zajeti z GATS. 241 V GATS so določene obveznosti, ki se med drugim nanašajo na dostop do trga in 
nacionalno obravnavo, načelo države z največjimi ugodnostmi ter domačo ureditev, zlasti v zvezi 
z opravljanjem storitev s strani ponudnika iz ene članice prek tržne prisotnosti na ozemlju katere koli 
druge članice (tako imenovani način 3 opravljanja storitev, ki v splošnem ustreza „poslovni enoti“). 242 
Tržna prisotnost na podlagi tega sporazuma je „kakršna koli poslovna ali profesionalna oblika 
237 — Glej na primer OECD, Referenčna opredelitev neposrednih tujih naložb OECD, četrta izdaja (2008 ), točka 11; glej tudi točke 29, 117 in 
od 122 do 147. 
238 — Glej na primer IMF, Priročnik za plačilno bilanco, šesta izdaja (2009 ), točka 359. 
239 — Sodba z dne 21. oktobra 2010 , Idryma Typou, C-81/09, EU:C:2010 :622, točka 48 (moj poudarek). Glej tudi sodbo z dne 10. novembra 2011 , 
Komisija/Portugalska, C-212/09, EU:C:2011 :717, točka 47 in navedena sodna praksa, ter na primer opredelitev pojma „naložbe v vrednostne 
papirje“ v Smernici Evropske centralne banke (ECB/2011 /23), točka 6.2. 
240 — Glej na primer OECD, Referenčna opredelitev neposrednih tujih naložb OECD, četrta izdaja, („[…] naložbe v vrednostne papirje, s katerimi 
vlagatelji v splošnem ne pričakujejo vpliva na upravljanje podjetja“), točka 11; glej tudi točko 29. 
241 — Glej točki 196 in 197 zgoraj. 
242 — Glej člene I:2(c), X in XVI GATS. Nekatera od teh pravil se med drugim nanašajo na pogoje, pod katerimi je mogoče izvesti naložbe. 
V zvezi s tem GATS (vsaj) delno dopolnjuje sporazume o naložbah, ki so pogosto osredotočeni na nadaljnjo obravnavo naložb. 
ECLI:EU:C:2016 :992 55 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
ustanavljanja, vključno z (i) ustanovitvijo, pridobitvijo ali vzdrževanjem pravne osebe ali 
(ii) ustanovitvijo ali ohranjanjem podružnice ali predstavništva na ozemlju članice s ciljem ponudbe 
storitev“. 243 Kadar so tuje neposredne naložbe namenjene vzpostavitvi tržne prisotnosti za namene 
opravljanja storitev, so zajete s trgovino s storitvami in zato spadajo v skupno trgovinsko politiko. Ob 
upoštevanju vrste obveznosti, prevzetih na podlagi GATS, ter sklepa Sodišča v mnenju 1/08 244 je prav 
tako jasno, da sta s skupno trgovinsko politiko zajeta dostop do trga in obravnava, ki jo je treba 
zagotoviti po vzpostavitvi tržne prisotnosti. Vsaj za določeno varstvo po odobritvi dostopa tujih 
neposrednih naložb tako velja skupna trgovinska politika, če zajema trgovino s storitvami. 
327. Dalje, vprašanje, ali je s skupno trgovinsko politiko zajeta ureditev, ki z uporabo načela nacionalne 
obravnave obsega naložbene ukrepe, povezane s trgovino z blagom, je že bilo rešeno. Sodiščeje 
razsodilo, da je Evropska unija izključno pristojna za sklenitev Sporazuma o ukrepih na področju 
vlaganj, ki vplivajo na trgovino (v nadaljevanju: Sporazum TRIMs), 245 ki se uporablja za naložbene 
ukrepe, povezane s trgovino z blagom, 246 in s katerim je med drugim določena obveznost nacionalne 
obravnave. 247 
328. Prav tako je iz ustaljene sodne prakse razvidno, da akt Unije spada v skupno trgovinsko politiko 
„[…] [če] je v bistvenem namenjen spodbujanju, olajševanju ali urejanju mednarodne trgovine in ima 
neposreden in takojšen učinek nanjo“. 248 Isto merilo bi bilo zato treba uporabiti za tuje neposredne 
naložbe. Tako ukrepi Unije, ki so v bistvenem namenjeni spodbujanju, olajševanju ali urejanju tujih 
neposrednih naložb ter imajo neposreden in takojšen učinek nanje in na vlagatelje, spadajo v skupno 
trgovinsko politiko Unije. 
329. Dodala bi, da posebni kontekst, v katerem se v členih 206 PDEU in 207(1) PDEU pojavlja besedilo 
„tuje neposredne naložbe“, ustreza tistemu, v katerem je bil isti izraz uporabljen v Osnutku členov 
o zunanjem delovanju k ustavni pogodbi, ki jih je predlagalo predsedstvo Konvencije. V povezavi (z 
zdaj) členoma 206 in 207(1) PDEU je predsedstvo navedlo, da je bilo sklicevanje na tuje neposredne 
naložbe dodano „[…] kot priznanje dejstva, da finančni tokovi podpirajo trgovino z blagom in 
dandanes pomenijo znaten del trgovinskih izmenjav“. 249 To kaže, da so naložbe in trgovina bistveni 
sestavni deli učinkovite in poenotene skupne trgovinske politike. V vse bolj globaliziranem 
gospodarstvu je treba domnevati, da so odločitve o izvoznih in uvoznih trgih ter tem, kje naj poteka 
proizvodnja, odvisne od trgovinskih in naložbenih politik in ureditve. 
330. Skupna trgovinska politika torej poleg ukrepov, ki omogočajo in izboljšujejo dostop tujih 
neposrednih naložbvdržavo gostiteljico, vsebuje ukrepe, ki ščitijo take naložbe, če ima dostopnost 
take zaščite neposreden in takojšen vpliv na to, ali bo tuja neposredna naložba izvedena, in na 
uživanje koristi te naložbe. 
243 — Glej člen XXVIII(d) GATS.  
244 — Mnenje 1/08 z dne 30. novembra 2009 , EU:C:2009 :739.  
245 — Mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točka 34. Glej tudi točko 145 zgoraj. Sporazum TRIMs je sporazum, vključen  
v Prilogo 1A k Sporazumu STO („večstranski sporazumi o trgovini z blagom“). 
246 — Člen 1 Sporazuma TRIMs. 
247 — Člen 2(1) Sporazuma TRIMs. Priloga k temu sporazumu, na katero se sklicuje člen 2(2), vsebuje neizčrpen seznam naložbenih ukrepov, 
povezanih s trgovino, ki niso v skladu z obveznostjo nacionalne obravnave iz člena III:4 GATT 1994 (torej nacionalne obravnave glede vseh 
zakono v, predpisov in zahtev, ki vplivajo na notranjo prodajo, ponujanje v prodajo, nabavo, prevoz, distribucijo ali uporabo proizvodov). 
248 — Glej na primer sodbo z dne 18. julija 2013 , Daiichi Sankyo in Sanofi-Aventis Deutschland, C-414/11, EU:C:2013 :520, točka 51 in navedena 
sodna praksa. 
249 — Glej sporočilo predsedstva Konvenciji, Osnutek členov o zunanjem delovanju k ustavni pogodbi, CONV 685/03 (23. april 2003 ), 
str. 52 in 54. Ali, kot so navedle Evropska unija in države članice v okviru pogajanj STO o razmerju med trgovino in naložbami, trgovina 
in tuje neposredne naložbe so medsebojno odvisne in se dopolnjujejo, tuje neposredne naložbe pa so pomem ben spodbujevalnik trgovine 
(STO, delovna skupina o razmerju med trgovino in naložbami, sporočilo Evropske unije in njenih držav članic, koncept o opredelitvi 
naložb, WT/WGTI/W/115 (16. april 2002 ), točka 2). 
ECLI:EU:C:2016 :992 56 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON –MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
331. To razumevanje člena 207 PDEU omogoča Evropski uniji, da doseže cilje skupne trgovinske 
politike. V skladu s členom 206 PDEU mora Evropska unija pri uresničevanju te politike med drugim 
prispevati k „[…] postopnemu odpravljanju omejitev v mednarodni trgovini in pri tujih neposrednih 
naložbah […]“. Menim, da te povedi ni mogoče razumeti tako, da je skupna trgovinska politika 
omejena na odpravljanje omejitev za dostop tujih neposrednih naložb do trga. Cilj postopnega 
odpravljanja omejitev ni omejen na to, ali lahko blago ali storitve dostopajo na trg oziroma ali lahko 
na trg dostopajo tuje neposredne naložbe. Ukrepi na meji in omejitve vstopa so zgolj ena vrsta 
omejitev. Več drugih vrst ukrepov (oziroma njihov neobstoj) lahko prav tako prepreči, podraži ali 
drugače oteži dajanje proizvoda ali storitve na trg ali izvedbo naložbe na dobičkono sen način. Take 
omejitve so lahko na primer posledica diskriminatornega obravnavanja, neobstoja varnosti, 
predvidljivosti in preglednosti pri upravljanju mednarodne trgovine in tujih neposrednih naložb 250 ali 
obstoja nepoštenih trgovinskih praks. 
332. Skladno s tem razumevanjem je Sodišče priznalo, da določbe o trgovini z blagom in storitvami (z 
izjemo prevoza) iz GATT 1994 in GATS spadajo v skupno trgovinsko politiko. 251 Ta sporazuma nista 
omejena na pravila o dostopu do trga. Prav tako so potrebne druge vrste pravil, ki se nanašajo na 
primer na notranje instrumente, saj bi sicer koristi dostopa do trga lahko zvodenele zaradi , med 
drugim, diskriminatornih domačih ukrepov. 
333. Po mojem mnenju je treba enako razlogovanje uporabiti glede ureditve tujih neposrednih naložb. 
Konec koncev bi bila lahko učinkovitost pravil, s katerimi je dovoljena ta vrsta naložb, popolnoma 
oslabljena, če vlagatelj po izvedeni naložbi ne imel nobene zaščite zoper, na primer, diskriminatorno 
obravnavanje (glej člen 9.3 Sporazuma EUSFTA –„Nacionalna obravnava“–v povezavi z dogovorom 
o razlagi 5, ter člen 9.5.1 Sporazuma EUSFTA –„Nadomestilo za izgube“), razlastitev (glej člen 9.6 
Sporazuma EUSFTA –„Razlastitev“) ali omejitve prenosov (glej 9.7 Sporazuma EUSFTA –„Prenos“). 
Če je bil na primer dovoljen dostop naložbe na trg, gospodarska dejavnost, v katero je bila vložena 
naložba, pa je nato brez nadomestila razlaščena, je lahko izid za vlagatelja slabši, kot če bi bil dostop 
enostavno zavrnjen. Enako velja, če vlagatelj utrpi izgube v državi gostiteljici, ker je njegova naložba 
zasežena ali po nepotrebnem uničena s strani oboroženih sil ali organov te države (glej člen 9.5.2 
Sporazuma EUSFTA –„Nadomestilo za izgube“). 
334. Podobno lahko, če se vlagateljem zavrne poštena in pravična obravnava njihovih naložb, ker 
nimajo dostopa do sodnih postopkov ali zaradi bistvenih kršitev dolžnega pravnega postopanja ali ker 
država gostiteljica nepošteno ravna, to ogrozi odločitev za naložbo v tej državi in njeno uživanje (glej 
člen 9.4 Sporazuma EUSFTA –„Standard obravnave“). Enaka posledica lahko izhaja iz neobstoja 
fizične varnosti vlagateljev in naložb (glej ponovno člen 9.4 Sporazuma EUSFTA –„Standard 
obravnave“). 
335. Nobenega razloga ne vidim za drugačno stališče, ker se določbe o določitvi izjem od nekaterih teh 
standard ov, kot je člen 9.3.3 Sporazuma EUSFTA, nanašajo na cilje, katerih uresničevanje je lahko 
v pristojnosti držav članic. Funkcija takih določb je, da se predpišejo pogoji, pod katerimi lahko 
pogodbenici sprejmeta ali izvajata ukrepe, ki so sicer neskladni s temi standardi , za doseganje 
legitimnih ciljev, kakršni so varstvo javne varnosti ali vzdrževanje javnega reda. To so ukrepi, ki spadajo 
v obseg skupne trgovinske politike Evropske unije zaradi njihovega posebnega odnosa do tujih 
neposrednih naložb. Tako je mogoče, da pogoji, pod katerimi je mogoče izjemoma uporabiti take 
ukrepe, prav tako spadajo v to politiko. 
336. Zato sklepam, da je s skupno trgovinsko politiko zajeta tudi ureditev zaščite tujih neposrednih 
naložb, če ima dostopnost take zaščite neposreden in takojšen vpliv na to, ali bo tuja neposredna 
naložba izvedena, in na uživanje koristi te naložbe. 
250 — Glej tudi točke od 510 do 512 spodaj. 
251 — Glej zlasti točke 145, 196 in 197 zgoraj. 
ECLI:EU:C:2016 :992 57 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
337. To pomeni, da spada poglavje IX, oddelek A, Sporazuma EUSFTA v izključno pristojnost Unije 
v delu, v katerem se določbe iz tega oddelka nanašajo na liberalizacijo in zaščito tujih neposrednih 
naložb v smislu člena 207(1) PDEU. 
338. Vendar več držav članic oporeka, da skupna trgovinska politika ne more zajemati standard ov 
zaščite zoper razlastitev tujih neposrednih naložb. Trdijo, da v skladu s členom 345 PDEU ta materija 
spada v pristojnost držav članic. V skladu s to določbo Pogodbi ne smeta v ničemer posegati 
v lastninskopravno ureditev v državah članicah. V povezavi s členom 207(6) PDEU to pomeni (trdijo), 
da se skupna trgovinska politika ne razteza na razlastitev tujih neposrednih naložb. 
339. Členov 207(6) in 345 PDEU ne razumem na ta način. 
340. Člen 345 PDEU izražanačelo nevtralnosti Pogodb glede lastninskopravne ureditve držav članic: 
Pogodbi načeloma ne nasprotujeta niti nacionalizaciji podjetij niti njihovi privatizaciji. 252 Vendar je 
Sodišče razsodilo, da člen 345 PDEU „[…] ne omogoča, da bi se lastninskopravne ureditve, ki obstajajo 
vdržavah članicah, izognile temeljnim pravilom [PDEU], zlasti pravilom o prepovedi diskriminacije, 
o pravici do ustanavljanja in o prostem pretoku kapitala“. 253 Menim, da iz tega izhaja, da čeprav lahko 
države članice dejansko izberejo svojo lastninskopravno ureditev, posledice, ki izhajajo iz te izbire, in 
pogoji lastništva niso umaknjeni iz dometa veljavnih pravil prava Unije. Povedano drugače, člena 345 
PDEU ni mogoče razumeti tako, da smejo države članice urejati lastninskopravna razmerja „ob 
izključitvi kakršnega koli delovanja [Unije] na področju“. 254 
341. Če bi Evropska unija sklenila mednarodni sporazum (ne glede na pravno podlago za to dejanje), ki 
bi državam članicam odvzel pravico do razlastitve, bi lahko to dejansko kršilo pravico, zagotovljeno 
s členom 345 PDEU. Vendar ni tako, kadar se Evropska unija dogovori s tretjo državo, da nobena 
pogodbenica sporazuma ne sme nacionalizirati ali razlastiti naložb vlagateljev druge pogodbenice, 
razen če so izpolnjeni nekateri pogoji. Tak sporazum ne krši prerogativ (torej izključne pristojnosti) 
držav članic, da izberejo svojo lastninskopravno ureditev. Zgolj omejuje okoliščine, v katerih se lahko 
odločijo za nacionalizacijo ali razlastitev naložb. Če tak sporazum obsega tudi tuje neposredne 
naložbe, člen 345 PDEU ne omejuje izključne pristojnosti Evropske unije na podlagi člena 207(1) 
PDEU, da se s tretjo državo dogovori, da bodo za izvajanje te pravice veljali določeni pogoji. Prav tako 
tak sporazum ne harmonizira pogojev za razlastitev znotraj Evropske unije. 
342. Zato menim, da člen 345 PDEU v povezavi s členom 207(6) PDEU ne omejuje izvajanja izključne 
pristojnosti Evropske unije na podlagi člena 207(1) PDEU. 255 
343. V skladu s tem ugotavljam, da poglavje IX, oddelek A („Zaščita naložb“), v delu, v katerem so 
z njim urejene tuje neposredne naložbe, v celoti spada v izključno pristojnost Evropske unije na podlagi 
člena 207(1) PDEU. 
252 — Sodba z dne 22. oktobra 2013 , Essent in drugi, od C-105/12 do C-107/12, EU:C:2013 :677, točki 29 in 30 ter navedena sodna praksa. 
253 — Sodba z dne 22. oktobra 2013 , Essent in drugi, od C-105/12 do C-107/12, EU:C:2013 :677, točka 36 in navedena sodna praksa. Glej tudi na 
primer sodbo z dne 4. junija 2002 , Komisija/Portugalska, C-367/98, EU:C:2002 :326, točka 48. 
254 — Glej sodbo z dne 13. julija 1995 , Španija/Svet, C-350/92, EU:C:1995 :237, točka 22. 
255 — O členu 207(6) PDEU glej tudi točke od 106 do 110 zgoraj. 
ECLI:EU:C:2016 :992 58 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
344. Nazadnje bi dodala, da čeprav so „tuje neposredne naložbe“ res zadeva, ki spada v skupno 
trgovinsko politiko, bi lahko deli poglavja IX, oddelek A, Sporazuma EUSFTA prav tako spadali v to 
politiko na podlagi drugih vidikov člena 207(1) PDEU. Sklicevala sem se že na vzajemno učinkovanje 
med trgovino s storitvami in naložbami. 256 Trgovinski vidiki prava intelektualne lastnine in naložbe 
lahko medsebojno učinkujejo na podoben način, če so na podlagi Sporazuma EUSFTA pravice 
intelektualne lastnine in dobro ime oblika naložb, zajetih v tem poglavju. 257 
345. Za namene obravnavanega postopka pa zadostuje, da se vsebina poglavja IX nanaša na vsaj eno 
področje iz člena 207(1) PDEU in tako spada v skupno trgovinsko politiko. 
Pristojnost Evropske unije na podlagi člena 63 PDEU v povezavi s členom 3(2) PDEU 
346. Ni sporno, da člen 207(1) PDEU kot tak ne zajema vrst naložb, ki niso tuje neposredne naložbe. 
Stranke so za opis teh naložbvečinoma uporabljale izraz „naložbe v vrednostne papirje“. 
347. Razen če so pravila Sporazuma EUSFTA (ali njihovi deli), ki veljajo za te druge vrste naložb, zajeta 
z zavezami glede storitev, 258 je treba podlago za delovanje Evropske unije v zvezi s takimi naložbami in 
njeno izključno pristojnost torej iskati drugje. 
348. Ne navaja se, da Evropska unija potrebuje izključno pristojnost za sklenitev Sporazuma EUSFTA, 
da bi lahko izvajala svoje notranje pristojnosti. Tako se ne uporablja druga podlaga iz člena 3(2) PDEU. 
349. Vendar se stranke ne strinjajo o tem, ali bi lahko Evropska unija izključno pristojnost za 
poglavje IX, oddelek A, izpeljala iz tretje podlage iz člena 3(2) PDEU v delu, v katerem se nanašana 
vrste naložb, ki niso tuje neposredne naložbe. 
350. Ne morem podpreti široke razlage Komisije člena 3(2) PDEU, v skladu s katero „skupna pravila“ 
vključujejo določbe Pogodbe. 
351. Res je, da s členom 3(2) PDEU samim odločilne usmeritve niso podane. Medtem ko se v PDEU 
uporablja pojem „skupna pravila“ posebej v odnosu do sprejetja sekundarne zakono daje Unije, 259 je 
naslov VII tretjega dela PDEU „Skupna pravila o konkurenci, obdavčitvi in približevanju zakono daje“. 
Tako opredeljuje določbe Pogodbe, ki jih vsebuje, kot „skupna pravila“. 
352. Vendar bi bilo treba tretjo podlago iz člena 3(2) PDEU razlagati ob upoštevanju sodbe ERTA in 
naknadne sodne prakse, v kateri je bilo uporabljeno načelo ERTA. 260 S tega vidika je jasno, da ni 
mogoče sprejeti široke razlage Komisije glede „skupnih pravil“. 
353. S členom 3(2) PDEU so določene dodatne podlage za izključno pristojnost Evropske unije za 
sklenitev mednarodnega sporazuma, kadar Evropska unija nima izrecne izključne prisotnosti na podlagi 
člena 3(1) PDEU. Ta pristojnost mora torej izhajati iz neke druge podlage, kot sta sami Pogodbi. Za 
tretjo podlago iz člena 3(2) PDEU je ta drugi temelj vpliv, ki ga lahko imajo mednarodni sporazumi, ki 
256 — Glej točko 326 zgoraj. V zvezi s tem ugotavljam tudi, da je v opombi 8 k členu 8.8(d) Sporazuma EUSFTA (opredelitev „ustanovitve 
poslovne enote“) navedeno, da je treba izraza „ustanovitev“ in „pridobitev“ pravne osebe razlagati, kot da vključujeta „kapitalsko udeležbo 
v pravni osebi, da bi vzpostavila ali ohranjala trajne gospodarske povezave“. 
257 — Glej člen 9.1.1 in 9.1.1(g) Sporazuma EUSFTA. 
258 — Glej točko 326 zgoraj. V zvezi s tem ugotavljam, da bi se lahko GATS, ki spada v skupno trgovinsko politiko (razen izjeme glede prevoza iz 
člena 207(5) PDEU), morda prav tako uporabljal za nekatere vrste naložb, ki niso tuje neposredne naložbe. Na primer, v prvi povedi 
opombe 8 k členu XVI:1 GATS („Dostop na trg“) je navedeno, da „[č]e članica prevzame obvezo dostopa na trg v zvezi s ponudbo kake 
storitve na način, omenjen v pododstavku 2(a) člena I tega sporazuma, in čeje čezmejni pretok kapitala bistven del same storitve, je ta 
članica s tem obvezana, da dovoli tak pretok“. 
259 — Člen 91(1)(a) PDEU se na primer nanašana „skupna pravila“, ki se uporabljajo za mednarodni prevoz na ozemlje ali z ozemlja države 
članice ali za prevoz prek ozemlja ene ali več držav članic. 
260 — Sodba z dne 4. septembra 2014 , Komisija/Svet, C-114/12, EU:C:2014 :2151 , točka 67. 
ECLI:EU:C:2016 :992 59 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
jih sklenejo države članice, na „skupna pravila“, torej pravila, ki jih je sprejela Evropska unija pri 
izvajanju svojih notranjih pristojnosti (za izvajanje skupne politike) na nekaterih področjih. Tako 
lahko, kot je v mnenju 2/92 pojasnilo Sodišče, samo izvajanje notranjih pristojnosti (za razliko od zgolj 
njihovega obstoja) pripelje do (implicitne) izključne zunanje pristojnosti. 261 V mnenju 1/94 je Sodišče 
poudarilo, da „[…] izključna zunanja pristojnost [Evropske unije] ne izhaja ipso facto iz njene 
pristojnosti, da izdaja predpise na notranji ravni“. 262 
354. Trditev Komisije bi pomenila, da je s členom 3(2) PDEU priznana pravica Evropske unije za 
sklenitev sporazuma, ki vpliva na Pogodbi ali spreminja njuno področje uporabe. Vendar je primarna 
vloga člena 3(2) PDEU, kot je jasno iz njegovega besedila, zamejitev narave zunanje pristojnosti Unije. 
Njegov namen ne more biti, da Evropski uniji da upravičenje za „vplivanje“ na pravila primarnega prava 
Unije ali za to, da s sklenitvijo mednarodnega sporazuma „spremeni njihovo področje uporabe“. 263 
Primarno pravo se lahko spremeni samo s spremem bo Pogodb v skladu s členom 48 PEU. 264 
V nasprotju z navedbo Komisije tveganje za vpliv na primarno pravo Unije ne more vzpostaviti 
izključne zunanje pristojnosti v smislu tretje podlage iz člena 3(2) PDEU. 265 Prav tako člena 3(2) 
PDEU ni mogoče razumeti tako, da ima Evropska unija izključno zunanjo pristojnost zgolj na podlagi 
tega, da je pristojna za sprejetje pravil na notranji ravni. 266 
355. Komisija se je tu sklicevala na zadevo Pringle, v kateri je Sodišče preučevalo, ali Pogodba o EMS 
(ki so jo sklenile države članice, katerih valuta je euro) vpliva na pristojnost Evropske unije, da na 
podlagi člena 122(2) PDEU odobri posamezno finančno pomoč državi članici, ki je v težavah ali ji 
zaradi naravnih nesreč ali izjemnih okoliščin, nad katerimi nima nobenega nadzora, resno grozijo hude 
težave. Sodišče je v tej zadevi ugotovilo, da je uvedba EMS ni vplivala na pristojnost Evropske unije, da 
na podlagi člena 122(2) PDEU odobri ad hoc finančno pomoč državi članici, kadar je ta v težavah ali ji 
zaradi naravnih nesreč ali izjemnih okoliščin, nad katerimi nima nobenega, resno grozijo hude težave. 
Vendar je dodalo, da ker niti člen 122(2) PDEU niti katerakoli druga določba PEU ali PDEU Evropski 
uniji ne daje posebne pristojnosti za vzpostavitev trajnega mehanizma za stabilnost, kot je EMS, lahko 
države članice glede na člena 4(1) in 5(2) PEU ukrepajo na tem področju. 267 Pri preverjanju, ali 
člen 3(2) PDEU nasprotuje temu, da bi države članice, katerih valuta je euro, sklenile Pogodbo o EMS, 
je Sodišče preučilo Uredbo Sveta (EU) št. 407/2010 268 in določbo Pogodbe, ki Evropsko unijo pooblašča 
za sprejetje sekundarne zakono daje. Sodišče je sklenilo, da člen 3(2) PDEU ne preprečuje, da bi 
podskupina držav članic sklenila Pogodbo o EMS. 
261 — Mnenje 2/92 z dne 24. marca 1995 , EU:C:1995 :83, točki 33 (ki se sklicuje na potrebo po „notranji zakono daji“) in 36.  
262 — Mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točka 77 (moj poudarek).  
263 — Za ponazoritev dejstva, da so mednarodni sporazumi, katerih pogodbenica je Evropska unija, predmet primarnega prava, glej sodbo z dne  
10. marca 1998 , Nemčija/Svet, C-122/95, EU:C:1998 :94. 
264 — Člen 218(11), druga poved, PDEU izredno predvideva možnost spremem be Pogodb zaradi preseganja „odklonilnega“ mnenja, ki temelji na 
tej določbi. 
265 — Dejansko bi lahko taka navedba potencialno načela vprašanje, ali je Sporazum EUSFTA vsebinsko skladen s Pogodbama. Vendar to povsem 
jasno presega obseg predloga Komisije za izdajo mnenja. Glej točko 85 zgoraj. 
266 — Mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točka 77. 
267 — Sodba z dne 27. novembra 2012 , C-370/12, EU:C:2012 :756, točki 104 in 105. 
268 — Uredba z dne 11. maja 2010 o vzpostavitvi Evropskega mehanizma za finančno stabilizacijo (UL 2010 , L 118, str. 1). 
ECLI:EU:C:2016 :992 60 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
356. Po opisu glavnega namena člena 3(2) PDEU je Sodišče v zadevi Pringle razsodilo, da „[i]z 
[člena 3(2) PDEU] tudi izhaja, da je državam članicam prepovedano, da med seboj sklenejo sporazum, 
ki bi lahko vplival na skupna pravila ali spremenil njihovo področje uporabe“. 269 S to navedbo je zgolj 
izraženo načelo primarnosti prava Unije nad nacionalnim pravom, ki velja tako glede primarnega kot 
sekundarnega prava Unije. Ta del obrazložitve Sodišča v zadevi Pringle ne podpira navedbe, da lahko 
izključna pristojnost Unije za sklenitev mednarodnega sporazuma na podlagi tretje podlage iz 
člena 3(2) PDEU izhaja iz „skupnih pravil“, vsebovanih v primarnem pravu Unije. 
357. Trditev Komisije bi tudi pomenila, da je mogoče izključno zunanjo pristojnost na podlagi tretje 
podlage iz člena 3(2) PDEU vzpostaviti celo, če ni prišlo do izvajanja notranje pristojnosti, na kateri 
temelji določba Pogodbe, na katero se nanaša. Če bi bilo tako, bi delno izginilo razlikovanje med drugo 
podlago, ki izrecno zajema položaj, v katerem ni prišlo do izvajanja notranjih pristojnosti, in tretjo 
podlago iz člena 3(2) PDEU. 
358. Dalje, če bi tretjo podlago iz člena 3(2) PDEU razumeli, da je izključna pristojnost nujna posledica 
dejstva, da lahko mednarodni sporazum vpliva na določbe Pogodbe ali spremeni njihovo področje 
uporabe, je lahko že sam obstoj določbe Pogodbe dovolj za sklep, da ima Evropska unija tako 
pristojnost. Če bi bilo tako, zakaj niso avtorji Pogodbe enostavno izrecno potrdili, da obstaja ta 
izključna zunanja pristojnost? 
359. Zato menim, da „skupnih pravil“ iz tretje podlage iz člena 3(2) PDEU ni mogoče razumeti tako, da 
vsebujejo „določbe Pogodbe“. 
360. Ni sporno, da na podlagi členov 63(1) in 64(2) PDEU ne obstaja sekundarna zakono daja o vrstah 
naložb, ki niso tuje neposredne naložbe. 
361. Zato sklepam, da ob neobstoju skupnih pravil niso izpolnjeni pogoji tretje podlage iz člena 3(2) 
PDEU. Iz tega je razvidno, da Evropska unija na tej podlagi nima izključne prisotnosti. Komisija pa 
tudi ni trdila, da ima tako pristojnost na drugi podlagi. 
362. Ali si Evropska unija deli pristojnost z državami članicami? 
Deljena pristojnost Evropske unije in držav članic 
363. Komisija podrejeno navaja, da ima Evropska unija deljeno pristojnost za sklenitev mednarodnega 
sporazuma o vrstah naložb, ki niso tuje neposredne naložbe, na podlagi druge podlage iz člena 216(1) 
PDEU. 
364. Sodišče je na obravnavi vprašalo Svet in Komisijo, na kateri podlagi ima Evropska unija notranjo 
pristojnost za vrste naložb, ki niso tuje neposredne naložbe. Svet je navedel, da v Pogodbah ni pravne 
podlage za sprejetje sekundarne zakono daje o vrstah naložb, ki niso tuje neposredne naložbe, za 
katero bi lahko šteli, da so „skupna pravila“ v smislu tretje podlage iz člena 3(2) PDEU. Kljub temu pa 
je priznal, da so lahko nekateri vidiki vrst naložb, ki niso tuje neposredne naložbe, predmet 
zakono dajnih aktov, sprejetih na podlagi določb Pogodbe (razen členov 63 in 64 PDEU) o urejanju 
notranjega trga. Komisija je odgovorila, da glede na prepoved, ki je že vsebovana v členu 63(1) PDEU, 
s Pogodbama (očitno) ni dana pravna podlaga za sprejetje sekundarne zakono daje za doseganje 
liberalizacije (v nasprotju s harmonizacijo) gibanja kapitala, vključno z naložbami v vrednostne 
269 — Sodba z dne 27. novembra 2012 , C-370/12, EU:C:2012 :756, točka 101 (poudarek v izvirniku). Zdi se, da je v svojem stališču v tej zadevi 
generalna pravobranilka J. Kokott nakazala, da je vprašanje glede člena 3(2) PDEU slabo zasnovano: „Glede tega je treba ugotoviti, da 
člen 3(2) PDEU, kot je razvidno tudi iz njegove zveze s členom 216 PDEU, določa samo izključno pristojnost Unije za sklenitev sporazuma 
s tretjimi državami in mednarodnimi organizacijami. Zato je državam članicam v skladu s to določbo v povezavi s členom 2(1) PDEU 
prepovedano le sklepati take sporazume s tretjimi državami. Pogodbenice Pogodbe o EMS pa so samo države članice.“ Glej sklepne 
predloge generalne pravobranilke J. Kokott, predstavljene v zadevi Pringle, C-370/12, EU:C:2012 :675, točka 98. 
ECLI:EU:C:2016 :992 61 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
papirje. Vendar je s členoma 114 in 352 PDEU dana pravna podlaga za odstranitev omejitev na naložbe 
v vrednostne papirje. Ob tem glede na to, da namen Sporazuma EUSFTA ni harmonizacija, člen 114 
PDEU ne bi bil ustrezna pravna podlaga. Komisija je trdila, da nikakor ni treba navesti pravne podlage 
za izvajanje notranje pristojnosti, da bi se lahko Unija sklicevala na člen 216(1) PDEU. 
365. Po mojem mnenju je druga podlaga iz člena 216(1) PDEU upoštevna le, če ima Evropska unija 
notranjo pristojnost. Za to mora zadeva spadati na področje uporabe prava Unije in torej v njeno 
pristojnost. 270 Ni nujno, da je Evropska unija pristojna za sprejetje sekundarnega prava. 
366. Menim, da so tu izpolnjeni vsi pogoji za uporabo druge podlage iz člena 216(1) PDEU. 
367. Na podlagi člena 63 PDEU je Evropska unija povsem jasno pristojna za liberalizacijo in zaščito 
vrst naložb, ki niso tuje neposredne naložbe, če take naložbe pomenijo pretok kapitala med državami 
članicami ter med državami članicami in tretjimi državami. Čeprav s Pogodbama ni opredeljen 
„pretok kapitala“, je Sodišče razlagalo ta izraz s sklicevanjem na (neizčrpno) nomenklaturo, priloženo 
Direktivi 88/361. 271 Pretok kapitala je opredeljen v skladu z gospodarsko naravo sredstev in 
obveznosti, na katero se nanaša. Opredelitev je zelo široka. Tako pretok kapitala med drugim obsega 
nepremičnine, vrednostne papirje, druge instrumente na denarnem trgu, enote investicijskih skladov, 
tekoče in depozitne račune pri finančnih ustanovah, kredite v zvezi s komercialnimi transakcijami ali 
nudenjem storitev, finančna posojila in kredite, poroštva, druga jamstva, zastavne pravice, prenose pri 
izvedbi zavarovalnih pogodb, osebne pretoke kapitala, fizični uvoz in izvoz finančnih sredstev, patente, 
načrte, znamke in inovacije. 
368. Druge oblike urejanja teh vrst naložb lahko temeljijo na členu 114 PDEU, če se z njimi 
približujejo zakoni o vzpostavitvi in delovanju notranjega trga. Iz člena 352 PDEU je mogoče izpeljati 
tudi dodatne pristojnosti. 
369. Vidik prostega pretoka kapitala na notranjem trgu ima notranjo in zunanjo sestavino. Sporazum, 
katerega namen je doseči vzajemno liberalizacijo med Evropsko unijo in tretjo državo, kakršen je 
Sporazum EUSFTA, spada v okvir te politike. Ker takih vzajemnih zavez ni mogoče doseči brez 
pristanka te tretje države, je morda treba – v smislu prve podlage iz člena 216(1) PDEU – za dosego 
tega cilja skleniti mednarodni sporazum. 
370. Zato lahko ugotovim, da spada poglavje IX, oddelek A, v delu, v katerem se nanaša na vrste 
naložb, ki niso tuje neposredne naložbe, v deljeno pristojnost Evropske unije in držav članic na podlagi 
člena 4(2)(a) PDEU in prve podlage iz člena 216(1) PDEU v povezavi s členom 63 PDEU. 
270 — Kadar je zadeva zajeta s pravili Pogodbe, ta zadeva spada v pristojnost Evropske unije. Tako člen 4(2)(a) PDEU določa, da ima Evropska 
unija „deljeno pristojnost“ na glavnem področju notranjega trga. 
271 — Glej na primer sodbo z dne 22. oktobra 2013 , Essent in drugi, od C-105/12 do C-107/12, EU:C:2013 :677, točka 40 in navedena sodna 
praksa. Glej tudi točki 317 in 318 zgoraj (v zvezi z opredelitvijo „neposrednih naložb“). 
ECLI:EU:C:2016 :992 62 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
Ali se lahko s Sporazumom EUSFTA odpovejo dvostranski sporazumi med državami članicami in 
Singapurjem? 
371. Ločeno vprašanje je, ali je Evropska unija pristojna za dogovor o členu 9.10.1 poglavja IX, 
oddelek A, Sporazuma EUSFTA. V tej določbi je navedeno, da bodo zaradi začetka veljavnosti 
Sporazuma EUSFTA nehali obstajati dvostranski sporazumi o naložbah med državami članicami in 
9-D. 272Singapurjem iz Priloge Ti sporazumi se razveljavijo, prenehajo veljati in se nadomestijo 
s Sporazumom EUSFTA. V opombi 19 k tej določbi 273 je navedeno, da „[je treba pojasniti], da za [te 
sporazume] velja, da so odpovedani s [Sporazumom EUSFTA] v smislu člena 59(1)(a) Dunajske 
konvencije o pravu mednarodnih pogodb“. 
372. Komisija v predlogu trdi, da je člen 9.10 („Razmerje do drugih sporazumov“)s členoma 9.8 
(„Subrogacija“) in 9.9 („Odpoved“) povsem jasno odvisen od drugih vsebinskih določb o naložbah iz 
poglavja IX, oddelek A, in zato do njih postranski. Komisija je na obravnavi navedla, da kadar 
Evropska unija sklepa mednarodni sporazum s področja, ki spada v njeno pristojnost (vsaj čeje ta 
pristojnost izključna), Evropska unija nadomesti države članice glede njihovih dvostranskih sporazumov 
s tretjimi državami in lahko zato deluje za te države članice, vključno tako, da odpove take dvostranske 
sporazume. 
373. Svet in večje število držav članic so trdili, da se Evropska unija sama ne more dogovoriti s tretjo 
državo o odpovedi in nadomestitvi mednarodnih sporazumov, ki jih je ta država sklenila z državami 
članicami in pri katerih Evropska unija sama ni pogodbenica. 
374. Kot razumem , je treba dokončno odločiti o tem vprašanju le, če bo Sodišče ugotovilo, da ima 
Evropska unija izključno pristojnost za vse druge dele Sporazuma EUSFTA. Če bo Sodišče odločilo, da 
si Evropska unija pristojnost deli z državami članicami in da bi torej morale Sporazum EUSFTA 
skleniti Evropska unija in države članice, bi lahko (zadevne) države članice s potrditvijo, da so zavezane 
s Sporazumom EUSFTA, same odločile o tem, ali bodo odpovedale svoje obstoječe sporazume 
s Singapurjem. 
375. Iz razlogov, ki sem jih že navedla, menim, da Evropska unija nima izključne pristojnosti za 
celotno poglavje IX, oddelek A (oziroma s tem za celotni Sporazum EUSFTA). 274 
376. Vendar bom zaradi celovitosti kljub temu na kratko preučila, ali se lahko Evropska unija, ne da bi 
bila stranka v odnosu do sporazumov med državami članicami in Singapurjem, ki so vključeni 
v Prilogo 9-D, dogovori s Singapurjem o odpovedi teh sporazumov brez pristanka držav članic. 
377. To je novo vprašanje. 275 
378. Kadar Evropska unija pridobi izključno (notranjo ali zunanjo) pristojnost na določenem področju, 
deluje na področju, za katerega so bile prej pristojne države članice. Ali se bo Evropska unija odločila 
za razveljavitev preteklega delovanja držav članic, bo odvisno od tega, kako izvaja to pristojnost in ali 
to vodi do neskladja s preteklim delovanjem držav članic. Pogoji, pod katerimi sme Evropska unija 
izvajati notranje pristojnosti, so odvisni od prava Unije. Vsekakor mora biti delovanje Unije skladno 
z mednarodnim pravom. 276 
272 — V vseh teh sporazumih je določeno, da so sklenjeni za omejeno obdobje, da pa jih je mogoče podaljšati, če (pod določenimi pogoji) ena ali 
druga pogodbenica ne izrazi svoje namere za prekinitev sporazuma. Za naložbe pred datumom, ko začne učinkovati potek ali odpoved 
sporazuma, sporazum velja za določeno časovno obdobje. 
273 — V nekaterih jezikovnih različicah se to lahko pojavi v opombi 51.  
274 — Glej točke od 307 do 361 zgoraj.  
275 — Čeprav obstajajo drugi primeri, ko se je Evropska unija odločila za odpoved ali odstop od mednarodnih sporazumov, katerih pogodbenica  
ni bila. Glej na primer Sklep Sveta 92/530/EEC z dne 12. novembra 1992 o odpovedi sporazuma o ribištvu med nekdanjo Nemško 
demokratično republiko in Švedsko (UL 1992 , L 334, str. 33). 
276 — Glej na splošno sodbo z dne 24. novembra 1992 , Poulsen in Diva Navigation, C-286/90, EU:C:1992 :453, točka 9. 
ECLI:EU:C:2016 :992 63 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
379. Če Evropska unija na področju urejanja mednarodnega sporazuma prevzame pristojnosti, ki so jih 
pred tem izvajale države članice, postanejo določbe tega sporazuma na podlagi prava Unije za Evropsko 
unijo zavezujoče. 277 To je bilo stališče Sodišča v zvezi z GATT 1947 (katerega pogodbenice so bile vse 
(tedanje) države članice, ne pa tudi Evropska unija) v zadevi International Fruit Company. 278 Zavezujoči 
učinek GATT 1947 je bil pogoj za ugotovitev, ali vpliva na veljavnost sekundarnega prava EGS. Sodišče 
ni preverjalo (niti mu tega ni bilo treba), kako ta ugotovitev vpliva na obveznosti držav članic na 
podlagi GATT 1947 ali na njihov položaj kot pogodbenic tega sporazuma. Kot sama razumem , je 
posledica sodbe International Fruit Company ta, da je Evropska unija na podlagi prava Unije postala 
izključno pristojna za zadeve, zajete z GATT 1947 , in da je na podlagi mednarodnega prava Evropska 
unija nadomestila države članice kot pogodbenica, ki je odgovorna za skladnost z obveznostmi, ki so 
jih prevzele na podlagi GATT 1947 . 
380. Vendar v zadevi International Fruit Company ni bilo obravnavano vprašanje, ali v primeru, 
v katerem Evropska unija prevzame pristojnosti, ki so jih prej izvajale države članice na področju, ki 
postane del izključne pristojnosti Evropske unije, te pristojnosti obsegajo pravico do odpovedi 
obstoječih sporazumov, ki so jih države članice sklenile s tretjimi državami. Tako so bile države 
članice še naprej pogodbenice GATT 1947 , ki se je od tedaj naprej uporabljal na podlagi prava Unije 
tako za te države članice kot za EGS. 
381. Sodišče je tudi razsodilo, da uporaba Pogodb Unije načeloma ne more vplivati na dolžnost držav 
članic, da spoštujejo pravice tretjih držav iz prejšnjega sporazuma in da izvajajo svoje obveznosti na 
njegovi podlagi. 279 Tako morajo, čeprav je s Pogodbama pristojnost za neko področje v celoti 
prenesena na Evropsko unijo, države članice še naprej izvajati svoje obveznosti na podlagi 
mednarodnih sporazumov s tretjimi državami. To je skladno z ustaljenim načelom mednarodnega 
prava, da notranje pravo ne more upravičiti neizvajanja mednarodnega sporazuma ali vplivati na 
veljavnost tega sporazuma. 280 To tudi pomeni, da posledica spremem b Pogodb ne sme biti, da 
Evropska unija nadomesti države članice v sporazumih, ki so jih prej sklenile s tretjimi državami. Tako 
je tretja država še naprej vezana s sporazumom z zadevno državo članico in morata v skladu z načelom 
pacta sunt servanda 281 obe pogodbenici tega sporazuma načeloma polno izvajati ta sporazum. 
382. Vendar se od držav članic zahteva, da izvajajo svoje obveznosti na podlagi teh sporazumov na 
način, ki je skladen s pravom Unije in s tem, kako Evropska unija izvaja svoje novo pridobljene 
izključne pristojnosti. Če tega ni mogoče storiti brez kršenja prava Unije, morajo države članice 
sprejeti potrebne ukrepe za uskladitev teh sporazumov s pravom Unije. Ta obveznost izhaja iz 
primarnosti prava Unije in iz dolžnosti lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) PEU. 
383. S členom 351 PDEU, ki se nanaša na razmerje med sporazumi, ki so jih države članice sklenile 
pred 1. januarjem 1958 (ali pred pristopom posamezne države članice) med eno ali več državami 
članicami in eno ali več tretjimi državami, po eni strani, ter določbami Pogodb, po drugi strani, je 
potrjeno tako razlogovanje. 
277 — Glej na primer tudi sodbo z dne 21. decembra 2011 , Air Transport Association of America in drugi, C-366/10, EU:C:2011 :864, točka 71 (v 
kateri je Sodišče navedlo, da ker Evropska unija do danes ni v celoti prevzela pristojnosti, ki so jih prej izvajale države članice na področju 
uporabe mednarodnega sporazuma, s tem sporazumom ni vezana). 
278 — Sodba z dne 12. decembra 1972 , International Fruit Company in drugi, od 21/72 do 24/72, EU:C:1972 :115, točka 18. V zvezi z drugimi 
mednarodnimi sporazumi glej na primer tudi sodbi z dne 19. novembra 1975 , Douaneagent der Nederlandse Spoorwegen, 38/75, 
EU:C:1975 :154, točki 16 in 21, ter z dne 14. julija 1976 , Kramer in drugi, 3/76, 4/76 in 6/76, EU:C:1976 :114, točki 44 in45. 
279 — Glej sodbo z dne 4. julija 2000 , Komisija/Portugalska, C-84/98, EU:C:2000 :359, točka 53. 
280 — Glej člena 27 in 46 Dunajske konvencije iz leta 1969 in Dunajske konvencije iz leta 1986 . 
281 — V skladu s členom 26 Dunajske konvencije iz leta 1969 in Dunajske konvencije iz leta 1986 „[v]saka veljavna mednarodna pogodba zavezuje 
pogodbenice in te jo morajo izvajati v dobri veri“. Sodiščeje že razsodilo, da to načelo „pomeni temeljno načelo vsakega pravnega reda in 
zlasti mednarodnega pravnega reda“: glej sodbo z dne 16. junija 1998 , Racke, C-162/96, EU:C:1998 :293, točka 49. 
ECLI:EU:C:2016 :992 64 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
384. Namen člena 351, prvi odstavek, PDEU je „[…] v skladu z načeli mednarodnega prava pojasniti, 
da uporaba Pogodbe ne vpliva na dolžnost zadevne države članice spoštovati pravice tretjih držav, ki 
izhajajo iz predhodnega mednarodnega sporazuma, in izpolniti svoje obveznosti […]“. 282 
385. V drugem odstavku te določbe je navedeno, da morajo, kolikor takšni sporazumi niso združljivi 
s Pogodbama, država članica ali države članice, ki jih to zadeva, ustrezno ukrepati, da bi odpravile 
ugotovljeno nezdružljivost. Ti ukrepi lahko od njih zahtevajo odpoved sporazuma. Čeni 
nezdružljivosti med prvotnim sporazumom in Pogodbama, ne pride do obveznosti sprejetja popravnih 
ukrepov. 
386. Člen 351 PDEU se uporablja za razmerje med dvostranskimi sporazumi, sklenjenimi med 
Singapurjem in različnimi posameznimi državami članicami pred pristopom k Evropski uniji 
(Bolgarija, Češka republika, Madžarska, Litva, Poljska, Slovaška republika in Slovenija; torej nekaterimi 
sporazumi iz Priloge 9-D), 283 in Pogodbama. Vendar člen 351(1) PDEU kot tak ne ureja razmerja med 
to prvo kategorijo sporazumov in sporazumi, ki sta jih pozneje sklenila Singapur in Evropska unija. 
Prav tako ni upošteven za sporazume, ki so jih sklenile druge države članice. 
387. Tako člen 351 PDEU sploh ne podpira trditev Komisije, ampak jasno potrjuje, da država članica 
ostane pogodbenica mednarodnih sporazumov, ki jih je prej sklenila, ter je odgovorna za odpravo 
kakršnih koli neskladij med temi sporazumi in Pogodbama. Člen 351 PDEU se uporablja ne glede na 
to, ali ima Evropska unija izključno ali deljeno pristojnost za področje, zajeto s temi sporazumi. 
388. V Pogodbi ni določbe, v kateri bi bile naštete obveznosti držav članic, ki sklenejo sporazume 
s tretjimi državami (ali mednarodnimi organizacijami) po svojem pristopu k Evropski uniji. Njihove 
obveznosti izhajajo iz primarnosti prava Unije in dolžnosti lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) PEU. 
Tako Pogodbi vplivata na pravico držav članic do sklenitve takih sporazumov po njihovem pristopu 
k Evropski uniji. Tako lahko ravnajo le na področjih, ki spadajo v njihovo pristojnost, in pod pogojem, 
da so v skladu s pravom Unije. 
389. Če se razdelitev pristojnosti med Evropsko unijo in državami članicami nato spremeni ter 
Evropska unija pridobi dodatne pristojnosti, ki so po svoji naravi izključne, ne vidim razloga, zakaj bi 
se morala pravila iz člena 351 PDEU nehati uporabljati. Države članice morajo še naprej ustrezno 
ukrepati, da zagotovijo skladnost obstoječih sporazumov z zadevnega področja, ki zdaj zavezujejo tudi 
Evropsko unijo, 284 s to novo razdelitvijo pristojnosti in vsakršnim poznejšim ravnanjem Evropske unije 
pri izvajanju svojih pristojnosti. 
390. Menim, da je ta ugotovitev prav tako popolnoma v skladu z mednarodnim pravom. 
282 — Glej na primer sodbe z dne 3. marca 2009 , Komisija/Avstrija, C-205/06, EU:C:2009 :118, točka 33 in navedena sodna praksa; z dne 
19. novembra 2009 , Komisija/Finska, C-118/07, EU:C:2009 :715, točka 27 in navedena sodna praksa, ter z dne 3. marca 2009 , 
Komisija/Švedska, C-249/06, EU:C:2009 :119, točka 34 in navedena sodna praksa. 
283 — Druge sporazume, naštete v Prilogi 9-D, so sklenili Singapur in Belgijsko-luksemburška ekono mska unija, Francija, Nemčija, Nizozemska in 
Združeno kraljestvo ter spadajo v čas po 1. januarju 1958 ali (za Združeno kraljestvo) po datumu pristopa k Evropski gospodarski 
skupnosti. 
284 — Glej točko 379 zgoraj. 
ECLI:EU:C:2016 :992 65 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
19 285391. Evropska unija in Singapur se v opombi k členu 9.10.1 Sporazuma EUSFTA izrecno 
sklicujeta na člen 59 Dunajske konvencije iz leta 1969 . Ta določba je na podlagi pogodbenega prava 
zavezujoča za vse države članice in Singapur. Evropska unija sama ni in ne more biti zavezana 
z Dunajsko konvencijo iz leta 1969 , ker ni država. Sodišče se je kljub temu sklicevalo na to določbo 
pri reševanju vprašanj glede nadaljnjih sporazumov. 286 
392. Člen 59 Dunajske konvencije iz leta 1969 se nanaša na (implicitno) prenehanje veljavnosti 
pogodbe med pogodbenicami, ker so vse te pogodbenice sklenile poznejšo pogodbo. V tej določbi je 
določeno: „1. Šteje se, da mednarodna pogodba preneha veljati, če vse pogodbenice pozneje sklenejo 
mednarodno pogodbo o istem predmetu in če: a) iz poznejše mednarodne pogodbe izhaja ali se sicer 
ugotovi, da so pogodbenice nameravale predmet urediti s to pogodbo […]“. Komisija iz tega sklepa, da 
bi bilo zdaj treba Evropsko unijo šteti za pogodbenico prejšnjih dvostranskih sporazumov. 
393. Člen 59 v ničemer ne odstopa od temeljnega načela, da prenehanje veljavnosti pogodbe (tako kot 
njena sklenitev) zahteva soglasje pogodbenic te pogodbe. 287 Predvsem služi kot kolizijsko pravilo za 
določitev, katera pogodba se uporabi, če obstajajo nadaljnji sporazumi in če so vse pogodbenice 
prejšnje pogodbe tudi pogodbenice poznejše pogodbe, prva pogodba pa ni odpovedana. 288 Čese 
Evropska unija odloči izvajati novo pridobljene pristojnosti in sklene sporazum s tretjo državo, je ta 
tretja država zavezana s tem novim sporazumom in z vsemi sporazumi, ki jih je prej sklenila 
zdržavami članicami in se nanašajo na isti predmet. To lahko seveda vodi do pravne negotovosti za 
tretjo državo. Kadar se uporabi člen 59 Dunajske konvencije iz leta 1969 , je ta spor razrešen v korist 
poznejšega sporazuma med Evropsko unijo in tretjo državo. Kadar se ne uporabi, mora tretja država 
načeloma spoštovati oba sporazuma. 
394. Vendar se člen 59 Dunajske konvencije iz leta 1969 uporabi le, če je jasno, da je (na podlagi 
mednarodnega prava) Evropska unija nadomestila posamezne države članice pri dvostranskih 
sporazumih iz Priloge 9-D. Ne ponuja splošnih napotkov o nasledstvu pri pogodbah. Dunajska 
konvencija iz leta 1969 ne prejudicira nobenih vprašanj, ki glede pogodbe izhajajo iz nasledstva 
držav. 289 Tudi Dunajska konvencija o nasledstvu držav glede pogodb iz leta 1978 290 se očitno ne ukvarja 
s posebnim položajem, ki je tu sporen. (Dodala bi, da čeprav je ta konvencija začela veljati, je le malo 
držav članic med (omejenimi) podpisnicami.) 
395. Komisija se je na obravnavi sklicevala na to, kar je opisala kot prakso, ki je „ustaljena“ in „jo 
sprejema veliko število tretjih držav“. Vendar so se vsi maloštevilni primeri, ki jih je navedla, nanašali 
na to, kar je storila sama Evropska unija. Komisija ni ponudila nobene razlage glede tega, ali druge 
države menijo, da taka praksa pomeni pravilo mednarodnega prava. 
396. Ob upoštevanju navedenega v mednarodnem pravu (v njegovem trenutnem stanju) ne morem 
najti podlage za sklep, da lahko Evropska unija avtomatično nasledi mednarodni sporazum, ki so ga 
sklenile države članice in pri katerem ni pogodbenica, nato pa odpove ta sporazum. Tako pravilo bi 
pomenilo izjemo od temeljnega pravila o soglasju pri sprejemanju mednarodne zakono daje. Čebi 
285 — V nekaterih jezikovnih različicah se to lahko pojavi v opombi 51. 
286 — Glej sodbo z dne 2. avgusta 1993 , Levy, C-158/91, EU:C:1993 :332, točka 19. Očitno je v sodnih odločbah in pravni teoriji mogoče najti 
podporo za domnevo, da je člen 59 Dunajske konvencije iz leta 1969 postal mednarodno običajno pravo. Za pregled upoštevnih virov glej 
na primer Dubuisson, F., „Article 59 – Termination or suspension of the operation of a treaty implied by conclusion of a later treaty“, 
v Corten, O., in Klein, P. (ur.), The Vienna Conventions on the Law of Treaties – A Comm entary – Volume II (Oxford University Press, 
2011 ), str. 1325 , na str. 1329 in 1330 . 
287 — Glej v tem smislu člen 54 Dunajske konvencije iz leta 1969 . Z Dunajsko konvencijo iz leta 1969 so določene izjeme (pod nekaterimi 
pogoji): v primeru bistvene kršitve (člen 60); nastanek razmer, ki onemogočajo izvajanje (člen 61); bistvena spremem ba okoliščin (člen 62); 
prekinitev diplomatskih ali konzularnih odnosov (člen 63); in nastanek novega obveznega pravila splošnega mednarodnega prava (člen 64). 
288 — To je jasno razvidno iz člena 30 Dunajske konvencije iz leta 1969 o uporabi nadaljnjih mednarodnih pogodb o istem predmetu. 
289 — Člen 73 Dunajske konvencije iz leta 1969 . Če pa se lahko uporabi tako Dunajska konvencija iz leta 1969 kot Dunajska konvencija iz 
leta 1986 (na primer v okoliščinah razmerja med dvostranskim sporazumom med dvema državama ter sporazumom med državo in 
mednarodno organizacijo), prevlada Dunajska konvencija iz leta 1969 (glej člen 7 Dunajske konvencije iz leta 1986 ). 
290 — Zbirka pogodb Združenih narodov, zv. 1946 , str. 3. 
ECLI:EU:C:2016 :992 66 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
sprejeli stališče Komisije, bi to pomenilo, da lahko zaradi spremem b v pravu Unije in (morebitnega) 
izvajanja zunanjih pristojnosti Evropske unije država članica preneha biti pogodbenica mednarodnega 
sporazuma, čeprav je bila država, ki se je strinjala s tem, da jo ta sporazum zavezuje, in za katero je 
veljal. 291 Pravice in obveznosti države članice na podlagi tega sporazuma bi ugasnile ter čebise 
Evropska unija odločila izvajati svoje nove pristojnosti, bi jih nadomestile pravice in obveznosti, ki bi 
jih do tretje države prevzela Evropska unija, ne da bi se s temi (bistvenimi) spremem bami država 
članica strinjala. 
397. Nazadnje, ugotavljam, da je Evropska unija sprejela sekundarno zakono dajo (Uredbo 
št. 1219 /2012 ) o prehodnih dogovorih za dvostranske sporazume o naložbah med državami članicami 
in tretjimi državami. Vendar se za to uredbo izrecno navaja, da ne posega v razdelitev pristojnosti 
med Evropsko unijo in državami članicami na podlagi PDEU. 292 Temelji na domnevi, da je Evropska 
unija izključno pristojna za vse zadeve, zajete s temi prejšnjimi dvostranskimi sporazumi, ter na 
podlagi prava Unije ponuja podlago državam članicam za delovanje glede obstoječih in (morebitnih) 
novih sporazumov. Vendar s to uredbo ni predvideno, da lahko Evropska unija sama (skupaj s tretjo 
državo, ki jo zavezuje dvostranski sporazum) odpove te prejšnje sporazume. 
398. Zato ugotavljam, da imajo države članice izključno pristojnost za odpoved dvostranskih 
sporazumov o naložbah, ki so jih prej sklenile s tretjimi državami. Zato Evropska unija ni pristojna za 
dogovor o členu 9.10 Sporazuma EUSFTA. 
Javna naročila (poglavje X Sporazuma EUSF TA 293 ) 
Trditve 
399. Komisija navaja, da je Sodišče že v zadevi C-360/93 294 razsodilo, da skupna trgovinska politika 
načeloma zajema sklenitev sporazumov o vzajemnem odpiranju trgov javnih naročil za blago in 
čezmejne storitve. Ker so drugi načini opravljanja storitev zdaj vključeni v okvir skupne trgovinske 
politike, se ista trditev s tem uporablja za te druge načine opravljanja storitev. Splošneje Komisija trdi, 
da se mednarodni sporazumi o dostopu blaga in storitev tretjih držav na trge Evropske unije z javnimi 
naročili ter o dostopu blaga in storitev Unije na trge tretjih držav z javnimi naročili nanašajo posebej na 
mednarodno trgovino in imajo zato nanjo neposredne in takojšnje vplive. Komisija dodaja, da je 
Evropska unija (nedavno) sklenila Protokol o spremem bah Sporazuma STO o javnem naročanju na 
podlagi izključne pristojnosti za skupno trgovinsko politiko. 
400. Druge stranke glede poglavja X niso podale posebnih trditev. 
Analiza 
401. Drugače kot Komisija menim, da zadeva C-360/93 295 ni upoštevna za odločitev, ali 
poglavje X spada v skupno trgovinsko politiko. V tej zadevi je Sodišče razglasilo za nična dva sklepa 
Sveta, (i) o sklenitvi sporazuma o javnih naročilih med (sedanjo) Evropsko unijo in Združenimi 
državami Amerike ter (ii) o razširitvi ugodnosti določb direktive Sveta o javnih naročilih, tako da je 
zajemala tudi Združene države Amerike. 296 Razsodilo je, da člen 113 ES ni ustrezna pravna podlaga za 
291 — Glej člen 2(1)(g) Dunajske konvencije iz leta 1969 .  
292 — Člen 1(1) in uvodna izjava 3 Uredbe št. 1219 /2012 .  
293 — Glej točke od 69 do 76 priloge k tem sklepnim predlogom.  
294 — Sodba z dne 7. marca 1996 , Parlament/Svet, C-360/93, EU:C:1996 :84.  
295 — Sodba z dne 7. marca 1996 , Parlament/Svet, C-360/93, EU:C:1996 :84.  
296 — In sicer Direktive Sveta 90/531/EGS z dne 17. septembra 1990 o postopkih javnega naročanja za subjekte, ki delujejo na področju vodnega,  
energetskega, transportnega in telekomunikacijskega sektorja (UL 1990 , L 297, str. 1). 
ECLI:EU:C:2016 :992 67 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON –MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
ti odločbi, ker je takrat zgolj opravljanje čezmejnih storitev spadalo v okvir skupne trgovinske politike. 
Vendar sta obe odločbi zajemali tudi druge načine opravljanja storitev (tržno prisotnost ali prisotnost 
fizičnih oseb na ozemlju pogodbenice). 297 Sodišče se zato ni izreklo o tem, ali javna naročila kot taka 
spadajo v skupno trgovinsko politiko. 
402. Kljub temu se strinjam s Komisijo, da je cilj poglavja X primarno omogočiti vzajemno odprtje 
trgov javnega naročanja v Evropski uniji in Singapurju v okviru omejitev s Seznama zavez o dostopu 
do trga za vsako pogodbenico. S tem poglavjem se skuša tudi okrepiti konkurenca pri javnem 
naročanju blaga, storitev in gradenj ter zagotoviti preglednost in proceduralna poštenost na tem 
področju. To je narejeno z razširitvijo zavez, ki sta jih pogodbenici že prevzeli na podlagi 
(revidira nega) Sporazuma STO o javnih naročilih. 298 Dejansko so precejšnji deli tega 
poglavja (dobesedno) enaki temu sporazumu STO. 
403. Na ugotovitev, da so trgovina z blagom in storitvami –in zato pravila o dostopu do trga za tako 
blago in storitve ter domači predpisi, ki jih urejajo –zajeti s skupno trgovinsko politiko, ne vpliva 
dejstvo, da to blago in storitve kupujejo javni organi in ne zasebni subjekti. 
404. Vendar se na podlagi poglavja X uporabljajo tudi nekatere zaveze, značilne za prevozni sektor. 
S Prilogo 10-E,del 2 („Zaveze Unije“), v kateri so določene storitve, glede katerih Unija sprejema 
zaveze, je izrecno potrjeno, da so s tem poglavjem zajete različne oblike prevoznih storitev. Poleg tega 
je v opombi 2 k temu delu Priloge navedeno, da za zaveze Unije glede storitev veljajo omejitve in 
pogoji zavez Evropske unije iz poglavja VIII. 
405. V delu, v katerem se poglavje X uporablja za prevozne storitve in storitve, ki so neločljivo 
povezane s temi storitvami, je iz člena 207(5) PDEU razvidno, da pristojnost Evropske unije za to 
poglavje ne more temeljiti na skupni trgovinski politiki. 299 
406. Komisija ni dokazala, na kateri drugi podlagi ima lahko Unija izključno pristojnost za poglavje X. 
407. Po mojem mnenju ima Evropska unija deljeno pristojnost za to poglavje v delu, v katerem se to 
uporablja za prevozne storitve in storitve, ki so neločljivo povezane s temi storitvami. 
Poglavje X zagotavlja, da se javna naročila, zajeta s tem poglavjem, dodeljujejo v skladu z načeli 
enakega obravnavanja, prepovedi diskriminacije in preglednosti, ter tako zagotavlja odpiranje javnega 
naročanja konkurenci v Evropski uniji in Singapurju. 300 To poglavje torej prispeva k vzpostavitvi in 
zagotavljanju delovanja notranjega trga, ki –kot je razvidno iz Protokola (št. 27) o notranjem trgu in 
konkurenci –„vključuje sistem, s katerim se preprečuje izkrivljanje konkurence“. 301 V tem smislu je 
mogoče poglavje X šteti za potrebno za doseganje cilja vzpostavitve notranjega trga, določenega 
v členu 26(1) PDEU, v smislu druge podlage iz člena 216(1) PDEU. 302 Vendar si v skladu 
s členom 4(2)(a) PDEU to zunanjo pristojnost delijo Evropska unija in njene države članice. 
408. Zato sklepam, da določbe poglavja X o javnih naročilih spadajo v okvir izključne pristojnosti 
Evropske unije na podlagi člena 207(1) PDEU, razen v delu, v katerem se uporabljajo za javna naročila 
prevoznih storitev in storitev, ki so neločljivo povezane s temi storitvami. V delu, v katerem se 
uporabljajo te zadnje kategorije storitev, poglavje X spada v deljeno pristojnost Evropske unije. 
297 —Sodba z dne 7. marca 1996 , Parlament/Svet, C-360/93, EU:C:1996 :84, točka 30. 
298 —Singapur, Evropska unija in 28 držav članic so pogodbene stranke Sporazuma o javnem naročanju. Ta sporazum je vključen v Prilogo 4 
k Sporazumu STO, ki vsebuje seznam večstranskih sporazumov o trgovini. Zato je del Sporazuma STO samo za tiste članice STO, ki so ga 
sprejele (in zavezuje samo te članice) (člen II:3 Sporazuma STO) . Singapur, Evropska unija in 28 držav članic so tudi pogodbene stranke 
revidira nega Sporazuma STO o javnih naročilih, ki je začel veljati 6. aprila 2014 . 
299 —Glej tudi točko 402 zgoraj. 
300 —Glej člen 10.4 Sporazuma EUSFTA. 
301 —UL 2012 , C 326, str. 309. 
302 —Ta cilj se odraža tudi v členu 3(3) PEU. 
ECLI:EU:C:2016 :992 68 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
Intelektualna lastnina (poglavje XI Sporazuma EUSF TA 303 ) 
Trditve 
409. Komisija trdi, da celotno poglavje XI spada v okvir skupne trgovinske politike, ker se nanašana 
trgovinske vidike pravic intelektualne lastnine v smislu člena 207(1) PDEU. Zato ima Evropska unija 
na podlagi člena 3(1) PDEU izključno pristojnost za to poglavje. 
410. Komisija vidi podporo za svoje stališče v sodbi Daiichi, 304 v kateri je Sodišče razsodilo, da lahko 
med pravili, ki jih je sprejela Evropska unija na področju intelektualne lastnine, samo „tista, ki imajo 
posebno vez z mednarodno trgovino, spadajo pod pojem ‚trgovinski vidiki pravic intelektualne 
lastnine‘“; 305 da pa je Sporazum TRIPS v celoti zajet s tem pojmom. 306 Enako velja za mednarodne 
sporazume o intelektualni lastnini, sklenjene zunaj STO, ki imajo posebno vez z mednarodno 
trgovino. Komisija se tu sklicuje na sodbo Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia in ERSA. 307 
411. Prvič, Komisija navaja, da večina določb poglavja XI temelji na Sporazumu TRIPS. Drugič, 
v členu 11.2.1 je navedeno, da je to poglavje namenjeno temu, da se „[dopolnjujejo] pravice in 
obveznosti pogodbenic na podlagi Sporazuma TRIPS ter drugih mednarodnih pogodb na področju 
intelektualne lastnine, katerih pogodbenici sta obe“. Tretjič, poglavje XI je del širšega sporazuma med 
Evropsko unijo in Singapurjem. To je razvidno iz člena 11.1.1. Cilji, ki so v njem določeni, kažejo, da 
vzpostavitev skupnih standard ov za zaščito intelektualne lastnine kot taka ni cilj Sporazuma EUSFTA. 
Nasprotno, cilji so zmanjšanje izkrivljanja trgovine in povečanje dostopa na trg za proizvode, 
zavarovane s pravicami intelektualne lastnine. Poleg tega za poglavje XI na enak način kot za 
Sporazum TRIPS veljajo določbe o postopkih reševanja sporov iz poglavij XV in XVI Sporazuma 
EUSFTA. Kršitve obveznosti iz poglavja 11 lahko torej vodijo do trgovinskih sankcij. 
412. Komisija v zvezi s sklicevanjem na druge mednarodne sporazume o intelektualni lastnini 
v poglavju XI trdi, da je uporaba te (običajne) zakono dajne tehnike razumna in upravičena, ker je 
splošni cilj postopno zmanjšanje ovir za mednarodno trgovino in naložbe. Dalje, večina sklicevanj je 
zgolj deklaratorna ali v obliki „prizadevanj za najboljše rezultate“, ki ne ustvarjajo pravnih učinkov, ki 
bi lahko oslabili pristojnost Evropske unije za poglavje XI. 
413. Stališče Parlamenta o poglavju XI je skladno s stališčem Komisije. Dodaja, da v poglavju XI ne 
obstaja sklicevanje na člen 61 Sporazuma TRIPS (ki se nanaša na kazenske postopke in kazni). 308 
414. Nobena od trditev Sveta se ne nanaša posebej na poglavje XI. 
415. Številne države članice navajajo, da Evropska unija nima izključne pristojnosti za poglavje XI, ki ni 
posebej povezano z mednarodno trgovino in zato ne more spadati v pojem „trgovinski vidiki pravic 
intelektualne lastnine“. Sodba Daiichi 309 se je v bistvu nanašala na člen 27 Sporazuma TRIPS in ne na 
ves ta sporazum. Zato člena 207 PDEU ni mogoče razlagati tako, da daje izključno pristojnost 
Evropski uniji za sklenitev sporazumov, ki obsegajo vse določbe iz Sporazuma TRIPS. Čebise 
303 — Glej točke od 77 do 91 priloge k mojim sklepnim predlogom.  
304 — Sodba z dne 18. julija 2013 , Daiichi Sankyo in Sanofi-Aventis Deutschland, C-414/11, EU:C:2013 :520.  
305 — Komisija se sklicuje na točko 52 sodbe.  
306 — Komisija se sklicuje na točko 53 sodbe.  
307 — Sodba z dne 12. maja 2005 , Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia in ERSA, C-347/03, EU:C:2005 :285.  
308 — Člen 61 Sporazuma TRIPS določa: „Članice zagotovijo kazenske postopke in kazni, ki se uporabljajo vsaj pri zavestnem ponarejanju znamk  
ali piratstvu avtorskih pravic v trgovinsko pomem bnem obsegu. Sredstva, ki so na voljo, vključujejo zaporno kazen in/ali denarne kazni, ki 
so dovolj visoke, da pomenijo odvračanje od takih dejanj, sorazmerno višini kazni za ustrezna kazniva dejanja. V določenih primerih 
sredstva pomenijo tudi odvzem, zaplembo in uničenje blaga, ki krši pravico intelektualne lastnine, in kateregakoli drugega materiala in 
orodja, ki se v pretežni meri uporabljajo pri kaznivem dejanju. Članice lahko določijo kazenske postopke in kazni še za druge primere 
kršitev pravic intelektualne lastnine, še posebej, če je to storjeno zavestno in v trgovinsko pomem bnem obsegu“. 
309 — Sodba z dne 18. julija 2013 , Daiichi Sankyo in Sanofi-Aventis Deutschland, C-414/11, EU:C:2013 :520. 
ECLI:EU:C:2016 :992 69 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON –MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
v nasprotju s to navedbo sodba Sodišča nanašala na vse določbe Sporazuma TRIPS, je razlogovanje 
Sodišča temeljilo predvsem na značilnostih pravnega reda STO, ki pa v Sporazumu EUSFTA niso 
prisotne. Tudi če sodbo Daiichi 310 razumem o široko, se ne more razširiti na zadeve, ki niso 
neposredno urejene s Sporazumom TRIPS. 
416. Poglavje XI Sporazuma EUSFTA in Sporazum TRIPS se ne prekrivata v celoti. Vsekakor zgolj 
dejstvo, da za zadevo velja Sporazum STO (katerega sestavni del je Sporazum TRIPS), ne pomeni, da 
je zadeva zajeta s skupno trgovinsko politiko. Člena 207(1) PDEU ne bi smeli razumeti tako, da 
pomeni, da zdaj vsi mednarodni sporazumi o pravicah intelektualne lastnine spadajo v skupno 
trgovinsko politiko. 
417. V poglavje XI so vključene nekatere določbe Sporazuma TRIPS in določbe drugih sporazumov 
o intelektualni lastnini (ki so bili sklenjeni zunaj okvira STO) , za katere Evropska unija ne more imeti 
izključne pristojnosti. Drugače kot Sporazum TRIPS ti sporazumi (pretežno mednarodni sporazumi 
v okviru Svetovne organizacije za intelektualno lastnino) niso bili sklenjeni kot del sporazumov 
o trgovini. Prav tako jih ni mogoče opredeliti kot sporazume o trgovini v smislu sodbe Regione 
autonoma Friuli-Venezia Giulia in ERSA. 311 Kakršno koli razmerje med temi sporazumi in 
mednarodno trgovino je zgolj posredno. Evropska unija ne more potrditi mednarodnih zavez, ki se 
nanašajo samo na države članice. Prav tako ne more od držav članic zahtevati, da uporabljajo 
mednarodne sporazume, ki jih niso sklenile. 
418. Dalje, določbe, povezane z uporabo zavarovanih pravic, kot so členi od 42 do 50 Sporazuma 
TRIPS (torej določbe dela III, poglavje 2 –„Civilni in upravni postopki ter sredstva“), niso del skupne 
trgovinske politike. Te določbe se nanašajo na organizacijo pravosodja in civilni postopek. 
Z mednarodno trgovino niso posebej povezane. 
419. Evropska unija tudi ne more imeti izključne pristojnosti, ker poglavje XI vključuje člen 61 
Sporazuma TRIPS, ki se nanaša na kazni. Kazenske zadeve niso del trgovinskih vidikov pravic 
intelektualne lastnine. 
420. Prav tako Evropska unija ni pristojna za prevzem odgovornosti iz člena 11.4 Sporazuma EUSFTA 
v delu, v katerem ta določba vključuje Bernsko konvencijo za varstvo književnih in umetniških del, 312 
Pogodbo Svetovne organizacije za intelektualno lastnino o avtorski pravici 313 in Pogodbo Svetovne 
organizacije za intelektualno lastnino o izvedbah in fonogramih, 314 ki se nanašajo na moralne pravice. 
Evropska unija ni pristojna za moralne pravice; prav tako na tem področju ni bilo nobene 
harmonizacije. 
421. Člen 11.2 (ki se nanaša na Sporazum TRIPS in Pariško konvencijo za varstvo industrijske 
lastnine 315)in člen 11.29 Sporazuma EUSFTA (ki se sklicuje na Pogodbo o sodelovanju na področju 
patentov 316 in zahteva od pogodbenic, da si, če je primerno, po najboljših močeh prizadevata za 
uskladitev s členi od 1 do 16 Pogodbe o patentnem pravu 317) bosta vplivala na patente, ki spadajo 
v deljeno pristojnost (glej med drugim člen 118 PDEU ter uredbi št. 1257 /2012 in št. 1260 /2012 ). 318 
Patentno varstvo je predmet okrepljenega sodelovanja med državami članicami (z izjemo Španije, 
310 — Sodba z dne 18. julija 2013 , Daiichi Sankyo in Sanofi-Aventis Deutschland, C-414/11, EU:C:2013 :520.  
311 — Sodba z dne 12. maja 2005 , Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia in ERSA, C-347/03, EU:C:2005 :285.  
312 — 1161 UNTS 30.  
313 — 36 ILM 65.  
314 — 36 ILM 76.  
315 — 828 UNTS 305.  
316 — 9 ILM 978.  
317 — 39 ILM 1047 .  
318 — Uredba (EU) št. 1257 /2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2012 o izvajanju okrepljenega sodelovanja na področju  
uvedbe enotnega patentnega varstva (UL 2012 , L 361, str. 1) in Uredba Sveta (EU) št. 1260 /2012 z dne 17. decembra 2012 o izvajanju 
okrepljenega sodelovanja na področju uvedbe enotnega patentnega varstva v zvezi z veljavno ureditvijo prevajanja (UL 2012 , L 361, str. 89). 
ECLI:EU:C:2016 :992 70 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON –MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
Italije in Hrvaške). Taka zadeva ne more biti predmet izključne pristojnosti: pojem okrepljenega 
sodelovanja ni združljiv s pojmom izključne pristojnosti. Druga država članica tudi trdi, da Komisija ni 
pojasnila, kako bi lahko Evropska unija ravnala v skladu s členom 11.29 Sporazuma EUSFTA, 319 čebi 
morala biti Evropska unija edina podpisnica Sporazuma EUSFTA. Zadeve, zajete s Pogodbo 
o sodelovanju na področju patentov in Pogodbo o patentnem pravu, se razlikujejo od vsebinskih 
patentnih zadev, zajetih s Sporazumom TRIPS. 
422. Člen 11.35 (o sortah rastlin) prav tako ne spada v skupno trgovinsko politiko. Mednarodna 
konvencija o varstvu novih sort rastlin ni posebej povezana z mednarodno trgovino. S to konvencijo je 
zagotovljena sui generis oblika varstva intelektualne lastnine. Pravna podlaga za sklep Sveta o sklenitvi 
te konvencije je bil člen 43 PDEU, ki se nanaša na kme tijstvo. 
423. Nazadnje, ni nujno, da sta notranja pristojnost in zunanja pristojnost (skoraj) enaki. Tako 
Evropska unija zato, ker nekatere zadeve, zajete s poglavjem XI, niso harmonizirane, nima izključne 
pristojnosti na podlagi člena 3(2) PDEU. 
Analiza 
Pomen „trgovinskih vidikov pravic intelektualne lastnine“iz člena 207(1) PDEU 
424. Po začetku veljavnosti Lizbonske pogodbe zdaj člen 207(1) PDEU določa, da mora skupna 
trgovinska politika temeljiti na enotnih načelih tudi glede na „trgovinske vidike pravic intelektualne 
lastnine“. Izhodišče za razlago tega izraza je sodba Daiichi. 320 
425. Sodišče je v svoji sodbi v tej zadevi najprej navedlo, da ker se je primarno pravo Unije bistveno 
razvilo, njegova prejšnja sodna praksa o Sporazumu TRIPS, vključno z mnenjem 1/94, 321 ni več 
upoštevna za določitev, v kakšnem obsegu Sporazum TRIPS spada v skupno trgovinsko politiko. 
426. Prvič, Sodišče je ugotovilo, da čeprav se Sporazum TRIPS ne nanaša na podrobno delovanje 
mednarodne trgovine kot take, je sestavni del ureditve STO in eden od glavnih večstranskih 
sporazumov, na katerih temelji ta ureditev. 322 
427. Drugič, Sodišče je ugotovilo, da posebnost vezi med Sporazumom TRIPS in mednarodno trgovino 
ponazarja dejstvo, da je na podlagi pravil o mehanizmu STO za reševanje sporov mogoče, da ena 
članica uporabi vse bolj razširjeno prekinitev koncesij med Sporazumom TRIPS in drugimi 
pomem bnimi večstranskimi sporazumi, ki so sestavni del Sporazuma STO. 323 V zvezi s tem se je 
Sodišče sklicevalo na člen 22(3) Dogovora STO o pravilih in postopkih za reševanje sporov. V tej 
določbi je navedeno, katere koncesije in druge obveznosti je mogoče prekiniti. 
428. Tretjič, Sodišče je ugotovilo, da avtorji Pogodbe –ko so v člen 207(1) PDEU vključili izraz 
„trgovinski vidiki pravic intelektualne lastnine“–niso mogli prezreti, da ta izraz skoraj dobesedno 
ustreza sedanjemu naslovu Sporazuma TRIPS. 324 
319 —V tej določbi pogodbenici ponovno potrjujeta svoje obveznosti v skladu s Pogodbo o sodelovanju na področju patentov in se strinjata, da si 
bosta po najboljših močeh prizadevali za uskladitev s členi od 1 do 16 Pogodbe o patentnem pravu na način, ki je v skladu z njunim 
domačim pravom in postopki. 
320 —Sodba z dne 18. julija 2013 , Daiichi Sankyo in Sanofi-Aventis Deutschland, C-414/11, EU:C:2013 :520. 
321 —Mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točke od 55 do 71. Z izjemo posebnih ukrepov, namenjenih preprečitvi sprostitve 
v prosti promet ponarejenega blaga, Sporazum TRIPS ni spadal v skupno trgovinsko politiko. Sodišče je to stališče upravičilo z dejstvom, 
da pravice intelektualne lastnine vplivajo na notranjo trgovino „enako, če ne celo bolj kot mednarodna trgovina“. Vendar se tedaj določba 
Pogodbe o skupni trgovinski politiki ni nanašala na trgovinske vidike pravic intelektualne lastnine. 
322 —Sodba z dne 18. julija 2013 , Daiichi Sankyo in Sanofi-Aventis Deutschland, C-414/11, EU:C:2013 :520, točka 53. 
323 —Glej v zvezi s tem sodbo z dne 18. julija 2013 , Daiichi Sankyo in Sanofi-Aventis Deutschland, C-414/11, EU:C:2013 :520, točka 54. 
324 —Sodba z dne 18. julija 2013 , Daiichi Sankyo in Sanofi-Aventis Deutschland, C-414/11, EU:C:2013 :520, točka 55. 
ECLI:EU:C:2016 :992 71 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
429. Četrtič, Sodišče je poudarilo, da je glavni cilj Sporazuma TRIPS okrepiti in uskladiti varstvo 
intelektualne lastnine na svetovni ravni. Tako je v preambuli navedeno, da je cilj sporazuma 
zmanjšanje nesorazmerij v mednarodni trgovini z zagotovitvijo učinkovitega in ustreznega varstva 
pravic intelektualne lastnine na ozemlju vsake članice STO. 325 Kontekst vsebinskih pravil je 
liberalizacija trgovine in ne harmonizacija zakono daje držav članic. 
430. Zato menim, da je Sodišče v zadevi Daiichi štelo, da celotni Sporazum TRIPS spada v skupno 
trgovinsko politiko. Njegova analiza ni bila omejena na člen 27 Sporazuma TRIPS. 
431. Kljub temu pa nisem prepričana, da je razlogovanje iz sodbe Daiichi mogoče in treba v celoti 
prenesti na preučitev Sporazuma EUSFTA. 
432. Očitno je dejstvo, da izraz iz člena 207(1) PDEU („trgovinski vidiki pravic intelektualne lastnine“) 
ustreza naslovu Sporazuma TRIPS („trgovinski vidiki pravic intelektualne lastnine“), značilno za ta 
sporazum STO. 
433. Vključitev določb o intelektualni lastnini v posamezni sporazum o trgovini lahko kaže na posebno 
povezavo med temi določbami in mednarodno trgovino. Vendar lahko skupna trgovinska politika 
obsega tudi določbe ali sporazume o intelektualni lastnini, o katerih so pogajanja potekala in ki so bili 
sklenjeni v netrgovinskem kontekstu. 326 Če bi zgolj vključitev zadeve v tak sporazum zadostovala za to, 
da bi spadal v skupno trgovinsko politiko, bi državam članicam resnično grozilo, da bi izgubile 
obstoječe pristojnosti. 327 
434. Obseg skupne trgovinske politike po mojem mnenju tudi ne bi smel biti opredeljen z vrsto 
pravnega sredstva, ki je določeno s pravili o reševanju sporov. 328 
435. Menim, da je za namene člena 207(1) PDEU pomem bno, ali se sporazum, ki vsebuje določbe 
o varstvu pravic intelektualne lastnine, nanaša posebej na mednarodno trgovino. To bi bilo treba 
ugotoviti s preučitvijo, ali je sporazum v bistvenem namenjen spodbujanju, olajševanju ali urejanju 
trgovine (in ne harmonizaciji zakono v držav članic); 329 ali ima neposreden in takojšen učinek na tako 
trgovino; in ali je njegov cilj omejitev izkrivljanja mednarodne trgovine z zagotovitvijo učinkovitega in 
ustreznega varstva gospodarskih interesov in monopolov, ki se ustvarijo s pravicami intelektualne 
lastnine, na ozemlju vsake pogodbenice. To je bistvo sodbe Daiichi. 
436. Tu se strinjam z generalnim pravobranilcem N. Wahlom, da so pravice intelektualne lastnine po 
svoji naravi predvsem trgovinske, saj so v bistvu izključne pravice, ki ustvarjajo monopole, ki lahko 
omejujejo prosti promet blaga ali storitev. 330 Vtržnem gospodarstvu je glavni pomen teh pravic 
njihova gospodarska vrednost. Če je njihovo izvajanje bistveno za tržno izkoriščanje zavarovane 
intelektualne lastnine na čezmejnem trgu, spadajo take pravice v „trgovinske vidike pravic intelektualne 
lastnine“. 331 S tega vidika postanejo interesi, povezani z varstvom teh pravic, v bistvu trgovinski interesi. 
325 — Sodba z dne 18. julija 2013 , Daiichi Sankyo in Sanofi-Aventis Deutschland, C-414/11, EU:C:2013 :520, točka 58.  
326 — Glej na primer sklepne predloge generalnega pravobranilca N. Wahla v postopku za izdajo mnenja 3/15, EU:C:2016 :657, točkeod 64 do 66;  
glej tudi sodbo z dne 12. maja 2005 , Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia in ERSA, C-347/03, EU:C:2005 :285, točke od 81 do 83. 
327 — Glej tudi točko 102 zgoraj. 
328 — Če vsebina kršene obveznosti določa vsebino pravnega sredstva (kot na primer pri povračilni prekinitvi koncesij ali obveznosti), lahko to 
kaže na vsebinsko povezavo med obema vrstama obveznosti. Vendar je značilnost navzkrižnega povračilnega ukrepanja, na katero se je 
Sodišče sklicevalo v sodbi Daiichi, očitno to, da ni nujno, da obstaja taka povezava. Zaradi celovitosti ugotavljam, da člen 15.12 Sporazuma 
EUSFTA daje možnost, da je pogodbenica upravičena do opustitve svojih obveznosti, ki izhajajo iz katere koli določbe, za katero se 
uporablja poglavje XV (reševanje sporov). 
329 — Glej sodbo z dne 18. julija 2013 , Daiichi Sankyo in Sanofi-Aventis Deutschland, C-414/11, EU:C:2013 :520, točka 51. 
330 — Sklepni predlogi generalnega pravobranilca N. Wahla v postopku za izdajo mnenja 3/15, EU:C:2016 :657, točka 56. 
331 — V Deklaraciji iz Punte del Este iz leta 1986 , s katero se je začel urugvajski krog trgovinskih pogajanj, katerega rezultat je bila ustanovitev 
STO, je ta povezava opredeljena tako: „Zaradi zmanjšanja nesorazmerij in ovir v mednarodni trgovini in ob upoštevanju potrebe po 
spodbujanju učinkovitega in ustreznega varstva pravic intelektualne lastnine ter zaradi zagotovitve, da bi preprečili, da ukrepi in postopki 
za uveljavljanje pravic industrijske lastnine sami ne bi postali ovire v zakoniti trgovini, si bodo pogajanja prizadevala pojasniti določbe 
GATT in po potrebi oblikovati nova pravila in discipline“. 
ECLI:EU:C:2016 :992 72 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
437. S tem ne želim povedati, da so vse oblike varstva pravic intelektualne lastnine vedno in nujno 
povezane z mednarodno trgovino. Sodišče je na primer opisalo, da je posebni predmet pravic za 
varstvo literarne in umetniške lastnine zagotovitev, da so varovane moralne in gospodarske pravice 
imetnikov. 332 Moralne pravice dopolnjujejo gospodarske pravice, saj dajejo avtorju „pravico do 
priznanja, da je on ustvarjalec dela, in pravico, da se upre vsaki skazitvi, okrnitvi ali drugačni 
spremem bi dela ali vsaki drugi uporabi tega dela, ki bi škodovala njegovi časti ali njegovemu 
ugledu“. 333 Z njimi se skuša zavarovati razmerje avtorja do njegovega dela. To razmerje je v bistvu 
neodvisno od gospodarskih pravic avtorja na tem delu. To tudi pomeni, da če sporazum, kakršen je 
Sporazum EUSFTA, zajema ustvaritev in varstvo moralnih pravic, pravna podlaga za sklenitev tega 
sporazuma ne more biti zgolj člen 207(1) PDEU. Določbe o takih pravicah niso postranske glede na 
gospodarske pravice. Drugačen sklep bi pomenil, da bi se iz člena 207(1) PDEU črtali besedi 
„trgovinski vidiki“, tako da bi trgovinski in netrgovinski vidiki pravic intelektualne lastnine spadali 
v skupno trgovinsko politiko. 
438. Nekaj držav članic predlaga Sodišču, naj omeji svoj sklep iz sodbe Daiichi, tako da izključi 
nekatere določbe Sporazuma TRIPS, kot so členi od 42 do 50 in 61 tega sporazuma, iz obsega 
trgovinske politike. Trdijo, da se te določbe nanašajo na organizacijo pravosodja, civilne postopke in 
kazenske zadeve. Iz tega bi izhajalo, da ker so te določbe kljub vsemu del Sporazuma EUSFTA, 
Evropska unija nima izključne pristojnosti za poglavje XI. 
439. Če bi bila ta trditev pravilna, bi pomenila, da mora vsaka določba mednarodnega sporazuma 
izpolniti pogoj posebne povezave z mednarodno trgovino, da bi lahko bila vključena v skupno 
trgovinsko politiko. Vendar mora odločitev o tem, ali ima Evropska unija izključno pristojnost, in 
s tem opredelitev pravilne pravne podlage za zadevno delovanje, temeljiti na objektivnih dejavnikih, 
vključno s ciljem in vsebino delovanja. 334 Pravna podlaga za sklep o sklenitvi mednarodnega 
sporazuma ni vsota pravnih podlag za vsako posamezno določbo tega sporazuma. Tako na primer 
v zadevi C-137/12 335 dejstvo, da je v njej sporni mednarodni sporazum vseboval določbe o ukrepih 
zasega in zaplembe, ni spremenilo sklepa Sodišča, da sporazum spada v okvir skupne trgovinske 
politike. S temi določbami „[…] [se je želelo] na splošno zagotoviti učinkovito pravno varstvo storitev, 
ki temeljijo na pogojnem dostopu, na ozemlju […] pogodbenic“ in v skladu s tem „[…] prispeva[ti] 
k uresničevanju glavnega cilja, ki ga ima izpodbijani sklep v povezavi s Konvencijo […]“. 336 
440. Nazadnje, menim, da Evropska unija nima izključne pristojnosti za skupno trgovinsko politiko 
samo takrat, kadar ima ustrezne pristojnosti na notranjem trgu in je te notranje pristojnosti izvajala 
(kar je pripeljalo do harmonizacije). To bi pomenilo, da bi člena 3(1)(e) in 207(1) PDEU razlagali tako, 
da vsebujeta pogoj, ki je take vrste kot pogoj, ki ga je Sodišče določilo v sodbi ERTA. Toda skupna 
trgovinska politika ima notranjo in zunanjo komponento. Izvajanje pristojnosti Evropske unije za 
skupno trgovinsko politiko ni odvisno od tega, ali ima Unija izključno pristojnost na kateri drugi 
podlagi in je to pristojnost izvajala. Na podlagi člena 3(1) PDEU izključna pristojnost Evropske unije 
za to politiko ni odvisna od pogojev iz člena 3(2) PDEU. 337 
332 — Glej sodbi z dne 20. oktobra 1993 , Phil Collins in drugi, C-92/92 in C-326/92, EU:C:1993 :847, točka 20, in z dne 4. oktobra 2011 , Football 
Association Premier League in drugi, C-403/08 in C-429/08, EU:C:2011 :631, točka 107 in navedena sodna praksa. 
333 — Člen 6bis(1) Bernske konvencije za varstvo književnih in umetniških del, kakor je bil revidira n in spremenjen. Ta moralna pravica ni 
vključena v Sporazum TRIPS (glej člen 9(1) Sporazuma TRIPS). Glej tudi sodbo z dne 20. oktobra 1993 , Phil Collins in drugi, C-92/92 in 
C-326/92, EU:C:1993 :847, točka 20. 
334 — Glej točko 93 zgoraj.  
335 — Glej sodbo z dne 22. oktobra 2013 , Komisija/Svet, C-137/12, EU:C:2013 :675.  
336 — Glej sodbo z dne 22. oktobra 2013 , Komisija/Svet, C-137/12, EU:C:2013 :675, točka 70; glej tudi točko 72.  
337 — Glej zlasti točko 109 zgoraj.  
ECLI:EU:C:2016 :992 73 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
Pristojnost Evropske unije za poglavje XI Sporazuma EUSFTA 
441. Menim, da so s poglavjem 11 urejeni tako trgovinski kot netrgovinski vidiki pravic intelektualne 
lastnine. 
442. Preučitev člena 11.1.1 in 11.1.2 Sporazuma EUSFTA kaže, da se primerno in učinkovito varstvo 
pravic intelektualne lastnine šteje za instrument v smeri povečanja koristi trgovine in naložb. Za to so 
v poglavju XI v bistvu določeni minimalni standardi notranje ureditve intelektualne lastnine in 
obveznosti glede učinkovitega izvajanja teh standard ov. 
443. Tako je v poglavju XI opredeljeno področje varstva vsake zajete pravice intelektualne lastnine, 
določeno trajanje varstva in način za njegovo doseganje, opredeljene so oblike sodelovanja ter 
določena vrsta obveznosti za zagotovitev primernega pravnega varstva in izvajanja pravic, zajetih v tem 
poglavju, s primernimi sredstvi. Pri tem je v poglavju XI delno uporabljena tehnika (ki je prav tako 
uporabljena v Sporazumu TRIPS 338) vključitve vsebinskih standard ov intelektualne lastnine iz 
mednarodnih sporazumov, sklenjenih zunaj okvira Sporazuma EUSFTA. 
444. Menim, da dejstvo, da so v poglavje XI vključeni deli Sporazuma TRIPS ter drugih mednarodnih 
sporazumov, sklenjenih zunaj okvira STO po začetku veljavnosti Sporazuma TRIPS, in sklepov STO, 
namesto da bi bili ti instrumenti dobesedno zapisani, 339 ne more vplivati na razdelitev pristojnosti. 
Vsekakor je vir pravic in obveznosti za pogodbenici Sporazuma EUSFTA sam Sporazum EUSFTA. 
Ugotavljam tudi, da v zadevi Daiichi vključitev Sporazuma TRIPS Sodišča ni odvrnila od sklepa, da je 
Evropska unija pristojna za sklenitev tistega sporazuma. 
445. V nasprotju s Komisijo zato ne razlikujem med določbami poglavja XI, ki vključujejo druge 
mednarodne sporazume (ali njihove dele), in tistimi, ki se sklicujejo nanje, ne da bi njihove določbe 
postale zavezujoče na podlagi Sporazuma EUSFTA. Pristojnost Evropske unije na podlagi člena 207(1) 
PDEU je opredelitev in izvajanje skupne trgovinske politike. Evropska unija sme to storiti prek pogajanj 
in sklepanj mednarodnih sporazumov. Cilje skupne trgovinske politike in zunanje delovanje v splošnem 
je mogoče doseči z različnimi sredstvi, od katerih nimajo vsa nujno za posledico pravno zavezujočih 
obveznosti. Kot je Sodišče navedlo v zadevi C-660/13 v okviru mem oranduma o soglasju, „sklep 
o podpisu nezavezujočega sporazuma […] spada med dejanja opredelitve politik Unije […]“. 340 
446. Menim, da se sklepi Sodišča iz sodbe Daiichi 341 nanašajo tudi na poglavje XI v delu, v katerem je 
vanj vključena vsebina Sporazuma TRIPS glede pravic intelektualne lastnine, zajetih s tem poglavjem 
(namreč avtorske in sorodnih pravic, patentov, znamk, modelov, topografij integriranih vezij, 
geografskih označb in varstva nerazkritih informacij). 
447. Načeloma ne vidim nobenega razloga, zakaj bi do drugačnega sklepa prišli glede drugih določb 
o minimalni ravni varstva intelektualne lastnine, če se nanašajo na varstvo in učinkovito izvajanje 
gospodarskih interesov, ki izhajajo iz določene pravice intelektualne lastnine. Z zasledovano politiko so 
uporabljeni minimalni standardi varstva za gospodarske interese, povezane z intelektualno lastnino, da 
bi se pospeševale naložbe, zmanjšale trgovinske ovire, omogočila mednarodna trgovina in zagotovila 
določena enakost konkurenčnih pogojev. Vse te oblike so del trgovinske politike. 
338 — Glej na primer člen 2.1 Sporazuma TRIPS.  
339 — Kot so avtorji Sporazuma EUSFTA na primer storili za znaten del poglavja X o javnih naročilih: glej točko 402 zgoraj.  
340 — Sodba z dne 28. julija 2016 , Svet/Komisija, C-660/13, EU:C:2016 :616, točka 40. Glej tudi točki 102 in 111 (ter tam navedeno sodno prakso)  
mojih sklepnih predlogov, predstavljenih v tej zadevi (EU:C:2015 :787). 
341 — Sodba z dne 18. julija 2013 , Daiichi Sankyo in Sanofi-Aventis Deutschland, C-414/11, EU:C:2013 :520. 
ECLI:EU:C:2016 :992 74 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
448. Čeprav s Sporazumom TRIPS niso zajete žlahtniteljske pravice, menim, da bi bilo treba ta 
pododdelek poglavja XI (člen 11.35 Sporazuma EUSFTA, v katerem pogodbenici potrjujeta svoje 
obveznosti v skladu z Mednarodno konvencijo o varstvu novih sort rastlin 342) preučiti na enak način. 
Tako je, ker so žlahtniteljske pravice gospodarske pravice: pravice žlahtnitelja, da za zavarovane sorte 
odobri med drugim pridelovanje ali razmnoževanje, pripravo zaradi razmnoževanja, dajanje naprodaj, 
prodajanje ali drugo trženje, izvoz, uvoz in skladiščenje. 343 
449. Razumem lahko ugovore zoper izključno pristojnost Evropske unije glede člena 61 Sporazuma 
TRIPS. Vendar menim, da v poglavju XI dejansko ni vključen člen 61 Sporazuma TRIPS. Besedilo 
poglavja XI se ne sklicuje izrecno na to določbo. Prav tako ne vključuje dela o kazenskih ukrepih. 
V delu, v katerem je v to poglavje vključen Sporazum TRIPS glede nekaterih pravic intelektualne 
lastnine, sama to navzkrižno sklicevanje razumem tako, da se nanašana „standard e, ki se nanašajo na 
razpoložljivost, obseg in uporabo pravic intelektualne lastnine“ iz dela II Sporazuma TRIPS, ne pa na 
določbe o „uveljavljanju pravic intelektualne lastnine“ iz dela III Sporazuma TRIPS. Poglavje 11 
namreč vsebuje lasten ločeni del o izvrševanju pravic intelektualne lastnine (v civilnem postopku). 
450. Določbe o preglednosti, učinkovitem varstvu zagotovljenih pravic in izvajanju obveznosti so 
sestavni del skupne trgovinske politike Evropske unije. Zato menim, da tudi deli poglavja XI 
o izvrševanju pravic intelektualne lastnine v civilnem postopku in ukrepih na meji spadajo v skupno 
trgovinsko politiko. 344 Enako velja tudi za določbe, kot je člen 11.52, ki določa oblike mednarodnega 
sodelovanja. 345 
451. Vendar poglavje XI Sporazuma EUSFTA očitno zajema tudi netrgovinske vidike pravic 
intelektualne lastnine. 
452. Drugače kot Sporazum TRIPS 346 člen 11.4 Sporazuma EUSFTA (o zagotovljenem varstvu 
avtorskih in sorodnih pravic) vključuje vse pravice in obveznosti iz Bernske konvencije. Tako vsebuje 
člen 6bis te konvencije, s katerim so varovane moralne pravice. V samem členu 6bis se razlikuje med 
avtorjevimi moralnimi in gospodarskimi pravicami. 
453. S členom 11.4 sta na podoben način v Sporazum EUSFTA vključeni celotna Pogodba Svetovne 
organizacije za intelektualno lastnino o avtorski pravici in Pogodba Svetovne organizacije za 
intelektualno lastnino o izvedbah in fonogramih. S členom 3 prve je zahtevano, da pogodbenice 
uporabljajo določbe členov od 2 do 6 Bernske konvencije glede varstva, predvidenega s Pogodbo 
Svetovne organizacije za intelektualno lastnino o avtorski pravici. V členu 5(1) druge so navedene 
nekatere moralne pravice izvajalcev. 
454. Poudarila sem že, da imajo moralne pravice ločeno – in pomem bno – vlogo. 347 Ta vloga je 
v Sporazumu EUSFTA jasno priznana. Vendar so take pravice prav tako povsem jasno netrgovinske. 
Zato sklepam, da v delu, v katerem se poglavje XI uporablja za netrgovinske vidike pravic intelektualne 
lastnine, pristojnost Evropske unije za sklenitev teh delov tega poglavja ne more temeljiti na 
členu 207(1) PDEU. 
342 — 815 UNTS 89.  
343 — Člen 14 Mednarodne konvencije o varstvu novih sort rastlin.  
344 — Zatrjevalo se je, da iz člena 11.36.3 Sporazuma EUSFTA jasno izhaja, da poglavje XI ne nasprotuje temu, da pogodbenici uporabita domače  
pravo, oziroma ne zahteva, da spremenita domače pravo zaradi uporabe pravic intelektualne lastnine. Vendar sama to določbo razumem 
tako, da pomeni zgolj to, da skladnost s poglavjem XI ne zahteva nujno, da se spremenijo obstoječi zakoni o izvajanju pravic intelektualne 
lastnine. 
345 — Glej sodbo z dne 22. oktobra 2013 , Komisija/Svet, C-137/12, EU:C:2013 :675. 
346 — Člen 9.1, prva poved, Sporazuma TRIPS določa, da se morajo članice STO ravnati po členih od 1 do 21 Bernske konvencije in po prilogi 
k njej. Vendar je v drugi povedi dodano, da članice nimajo pravic ali obveznosti po Sporazumu TRIPS glede pravic, danih na podlagi 
člena 6bis Bernske konvencije, ali pravic, ki iz njega izhajajo. 
347 — Glej točko 437 zgoraj. 
ECLI:EU:C:2016 :992 75 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
455. Komisija ni trdila, da ima Evropska unija kljub temu izključno zunanjo pristojnost na podlagi 
razlogov iz člena 3(2) PDEU. 
456. Ker moralne pravice niso odvisne od gospodarskih pravic intelektualne lastnine 348 (in se 
uporabljajo skupaj z njimi), menim, da je mogoče določbe, kot so te iz poglavja 11 Sporazuma 
EUSFTA, v delu, v katerem se uporabljajo za netrgovinske vidike pravic intelektualne lastnine, šteti za 
potrebne za doseganje ciljev notranjega trga. Dejstvo, da moralne pravice (še) niso usklajene, ne omaja 
tega sklepa. 349 Ti vidiki poglavja XI Sporazuma EUSFTA torej spadajo v deljeno pristojnost Evropske 
unije in držav članic na podlagi členov 4(2)(a) PDEU in 26(1) PDEU ter druge podlage iz člena 216(1) 
PDEU. 
Konkurenca in povezane zadeve (poglavje XII Sporazuma EUSF TA 350 ) 
Trditve 
457. Komisija navaja, da se s poglavjem XII v bistvu spodbuja in olajšuje trgovina z blagom in 
storitvami med Evropsko unijo in Singapurjem. To poglavje je namenjeno prepovedi 
protikonkurenčnih praks z nadnacionalnimi razsežnostmi, ki bi lahko ovirale učinkovit dostop do trga 
ali zmanjšale koristi liberalizacije trgovine, ki se želijo doseči s Sporazumom EUSFTA. Dalje, posledica 
poglavja XII ni harmonizacija in to poglavje se izrecno sklicuje na razmerje med protikonkurenčnim 
ravnanjem in mednarodno trgovino. Zato ima neposreden in takojšen učinek na trgovino in v celoti 
spada v okvir izključne pristojnosti Evropske unije na podlagi člena 207(1) PDEU. Komisija se sklicuje 
tudi na več sporazumov STO, ki vsebujejo elemente konkurenčne politike. 
458. Druge stranke glede poglavja XII niso podale posebnih trditev. 
Analiza 
459. Strinjam se s Komisijo, da je povezava med mednarodno trgovino in konkurenčno politiko 
razvidna že iz nekaterih določb v sporazumih STO. 351 Vendar ni bila sprejeta celovita politika STO 
glede konkurence in trgovine. 352 
460. Nasprotno se skušas členom XII Sporazuma EUSFTA celovito urediti škodljive učinke na 
trgovino med Evropsko unijo in Singapurjem, ki bi lahko bili posledica javnega ali zasebnega 
protikonkurenčnega ravnanja ali praks. Tako se z njim od vsake pogodbenice zahteva, da na svojem 
ozemlju ohrani in uveljavlja celovito zakono dajo o sporazumih med podjetji, zlorabah prevladujočega 
položaja in združevanjih med podjetji, katerih posledica je precejšnje poslabšanje konkurence ali ki 
znatno ovirajo učinkovito konkurenco, če vplivajo na trgovino med Evropsko unijo in Singapurjem. 353 
348 — Glej točko 437 zgoraj.  
349 — Glej točko 109 zgoraj.  
350 — Glej točke od 92 do 97 priloge k mojim sklepnim predlogom.  
351 — Jasno ponazoritev ponuja Sporazum o subvencijah in izravnalnih ukrepih, ki je vključen v Prilogo 1A k Sporazumu STO in dopolnjuje  
člen XVI GATT (v skladu s členoma 12.5 in 12.7 Sporazuma EUSFTA določbe Sporazuma EUSFTA o subvencijah temeljijo na Sporazumu 
o subvencijah in izravnalnih ukrepih). Namen Sporazuma o subvencijah in izravnalnih ukrepih je prepovedati in urediti odobritve subvencij 
podjetjem na način, ki bi lahko izkrivljal konkurenco v korist domače proizvodnje, in določiti, s kakšnim ravnanjem lahko članice STO 
preprečujejo učinke subvencij. 
352 — Zgodnje pobude STO o potrebi po večstranskem okviru za krepitev prispevka konkurenčne politike k mednarodni trgovini in razvoju ter 
po okrepljeni tehnični podpori in krepitvi zmogljivosti na tem področju niso pripeljale do pogajanj o konkurenčnem pravu v STO. Glej 
„Working Group on the Interaction between Trade and Compe tition Policy – WGTCP) – History, Mandates and Decisions“, dostopno na: 
www .wto.org/english/tratop_e/comp_e/history_e.htm#cancun; in „The July 2004 package“, dostopno na: 
www .wto.org/english/tratop_e/dda_e/dda_package_july04_e.htm. 
353 — Člena 12.1.2 in 12.2 Sporazuma EUSFTA. 
ECLI:EU:C:2016 :992 76 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
Šteje se, da bi lahko te vrste protikonkurenčnega ravnanja ogrozile koristi liberalizacije trgovine, ki se 
želijo doseči s Sporazumom EUSFTA, bodisi z razvodenitvijo pravil o dostopu do trga bodisi 
z zmanjšanjem gospodarskih koristi, ki jih podjetja ene pogodbenice pričakujejo od trgovanja s svojim 
blagom ali storitvami na ozemlju druge pogodbenice. 354 
461. Poglavje XII je prav tako neposredno povezano z urejanjem trgovine v delu, v katerem skuša 
omejiti izkrivljanje konkurence, ki je posledica tega, da sme vsaka pogodbenica vzpostaviti ali ohraniti 
javna podjetja oziroma na podjetja prenesti posebne ali izključne pravice, 355 in v katerem ureja 
prepovedane subvencije in druge subvencije. 356 
462. Člen 12.7.2 Sporazuma EUSFTA ponazarja to razmerje med poglavjem XII in mednarodno 
trgovino. S to določbo, v katero je tudi vključen člen 3 Sporazuma o subvencijah in izravnalnih ukrepih 
(o prepovedanih subvencijah), 357 je prepovedana odobritev nekaterih vrst subvencij „razen čeje 
pogodbenica, ki da subvencijo, na zahtevo druge pogodbenice pokazala, da zadevna subvencija ne 
vpliva na trgovino druge pogodbenice niti verjetno ne bo vplivala nanjo“. 358 Podobno je 
s členom 12.8.1 Sporazuma EUSFTA od pogodbenic zahtevano, da „po svojih najboljših močeh“ 
naslovita izkrivljanje konkurence, do katerega pride zaradi drugih posebnih subvencij v zvezi 
s trgovino z blagom in storitvami, „kolikor te vplivajo ali bodo verjetno vplivale na trgovino katere koli 
pogodbenice“, ter preprečita tako izkrivljanje. 
463. Dejstvo, da je posledica poglavja XII določena stopnja uskladitve pravil o konkurenci, ne pomeni, 
da je njegov cilj približevanje zakono daje držav članic na tem področju zaradi izboljšanja delovanja 
notranjega trga. S poglavjem XII se razširjajo nekatera temeljna pravila in načela konkurenčnega prava 
Unije na Singapur zaradi ureditve trgovine z blagom in storitvami s to tretjo državo. 359 Ta pravila 
vključujejo člena 101 in 102 PDEU, ki urejata sporazume ali usklajeno ravnanje med podjetji ter 
zlorabe prevladujočega položaja na trgu s strani podjetij, ter Uredbo Sveta št. 139/2004 o nadzoru 
koncentracij podjetij. 360 Podobno se v določbah Sporazuma EUSFTA izražajo člen 106 PDEU (ki se 
nanaša na javna podjetja, podjetja, ki so jim države članice odobrile posebne ali izključne pravice, in 
podjetja, pooblaščena za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena) in členi od 107 do 109 
PDEU (ki so namenjeni izogibanju izkrivljanja konkurence zaradi državne pomoči). 
464. Res so v poglavju XII vsebovane tudi določbe o sodelovanju in usklajevanju na področju 
kazenskega pregona, varovanju poslovnih skrivnosti in drugih zaupnih informacij, posvetovanju med 
pogodbenicama o konkurenci ter izključitvi uporabe poglavij XV (reševanje sporov) in XVI 
(mehanizem mediacije) za zadeve, ki izhajajo iz poglavja XII (razen za člen 12.7 Sporazuma EUSFTA 
o prepovedanih subvencijah). Te določbe so postranske za glavne vsebinske obveznosti iz poglavja XII. 
Zato ne omajajo mojega sklepa, da je namen poglavja XII spodbujanje, omogočanje in urejanje trgovine 
ter da ima torej neposreden in takojšen učinek na trgovino z blagom in storitvami. 
465. V zvezi z določbo o preglednosti na področju subvencij, povezanih s trgovino z blagom in 
opravljanjem storitev (člen 12.9 Sporazuma EUSFTA), se sklicujem na svojo analizo poglavja XIV in 
določb o preglednosti v drugih poglavjih. 361 
466. Zato ugotavljam, da celotno poglavje XII spada v izključno pristojnost Evropske unije na podlagi 
člena 207(1) PDEU. 
354 — Glej člen 12.1.1, zadnja poved, Sporazuma EUSFTA.  
355 — Člen 12.3 Sporazuma EUSFTA.  
356 — Členi od 12.5 do 12.8 Sporazuma EUSFTA ter Priloga 12-A k Sporazumu EUSFTA.  
357 — Glej člen 12.7.1 Sporazuma EUSFTA.  
358 — Člen 12.7.2, drugi pododstavek, Sporazuma EUSFTA.  
359 — Glej po analogiji sodbo z dne 22. oktobra 2013 , Komisija/Svet, C-137/12, EU:C:2013 :675, točki66 in 67.  
360 — Uredba z dne 20. januarja 2004 (Uredba ES o združitvah) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 40).  
361 — Glej točke od 508 do 513 spodaj.  
ECLI:EU:C:2016 :992 77 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
Netarifne ovire za trgovino in naložbe v proiz vodnjo energije iz obnovljivih virov (poglavje VII  
Sporazuma EUSF TA 362 ) ter trgovina in trajnostni raz voj (poglavje XIII Sporazuma EUSF TA 363 )  
Trditve 
Netarifne ovire za trgovino in naložbe v proizvodnjo energije iz obnovljivih virov 
467. Komisija trdi, da ima Evropska unija izključno pristojnost za poglavje VII na podlagi člena 207(1) 
PDEU. Po eni strani sta s tem poglavjem zahtevana odstranitev ovir za trgovino (tako tarifnih kot 
netarifnih ovir za trgovino) in naložbe ter regulativno usklajevanje zaradi olajševanja trgovine. Po 
drugi strani je povezano tudi s tujimi neposrednimi naložbami: pogodbenicama prepoveduje, da bi 
zahtevali oblikovanje partnerstev z lokalnimi podjetji. 
468. Parlament in Svet glede poglavja VII nista podala posebnih trditev. 
469. Nekatere države članice navajajo, da je cilj poglavja VII zmanjšati emisije toplogrednih plinov 
s spodbujanjem obnovljivih energij in da se zato nanaša na okoljsko politiko (člen 191 PDEU) in ne na 
skupno trgovinsko politiko. 
Trgovina in trajnostni razvoj 
470. Komisija navaja, da poglavje XIII v skladu s členoma 3(1)(e) in 207(1) PDEU v celoti spada 
v izključno pristojnost Evropske unije. Pristojnost za skupno trgovinsko politiko ni omejena na sprejetje 
instrumentov, ki vplivajo le na tradicionalne vidike zunanje trgovine. Razlike v ravni varstva okolja in 
zaščite delavcev med državama lahko imajo neposreden in takojšen učinek na mednarodno trgovino in 
naložbe. Nižji standardi zaščite v eni od pogodbenic lahko spodbudijo trgovino in naložbe na njenem 
ozemlju. Nasprotno pa lahko okoljski in delovni standardi postanejo prikrite trgovinske ovire. Kot je 
razvidno iz, med drugim, člena 13.1.1 Sporazuma EUSFTA, je Sporazum EUSFTA namenjen razvoju 
in spodbujanju mednarodne trgovine tako, da prispeva k trajnostnemu razvoju, ki obsega gospodarski 
razvoj, socialni razvoj in varstvo okolja. 
471. Komisija trdi, da poglavje XIII ni namenjeno vzpostavitvi novih vsebinskih obveznosti glede 
varstva okolja in zaščite delavcev, ampak zgolj ponovno poudarja nekatere obstoječe mednarodne 
zaveze. Njegov namen je zagotoviti, da zaradi različnih ravni varstva ne pride do negativnega vpliva na 
pogoje v zvezi s trgovino in naložbami. 
472. Komisija ne vidi nasprotja med poglavjem XIII na eni strani in členom 3(5) PEU in členom 21(2) 
PEU na drugi strani. S členom 3(5) PEU je od Evropske unije zahtevano, da v svojo skupno trgovinsko 
politiko vključi skrb za „trajnostn[i] razvo[j] Zemlje“ in „prost[o] in pravičn[o] trgovin[o]“. Tudi 
člen 21(2) PEU vsebuje več ciljev, povezanih s trajnostnim razvojem. 
473. Komisija v zvezi s posameznimi določbami poglavja XIII med drugim trdi, da dejstvo, da 
člen 13.3.3 Sporazuma EUSFTA vsebuje zavezo za učinkovito izvajanje nekaterih načel v zvezi 
s temeljnimi pravicami pri delu, ne upravičuje sklepa, da bi države članice morale sodelovati pri 
sklepanju Sporazuma EUSFTA. S to določbo ni predpisan točno določen način, kako morajo Singapur 
in države članice zagotoviti učinkovito izvajanje konvencij Mednarodne organizacije dela (v 
362 — Glej točke od 13 do 18 priloge k mojim sklepnim predlogom. 
363 — Glej točke od 98 do 112 priloge k mojim sklepnim predlogom. 
ECLI:EU:C:2016 :992 78 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
nadaljevanju: ILO), ki so jih ratificirale. Dalje, s členoma 13.6.2 in 13.8(a) Sporazuma EUSFTA so zgolj 
ponovno potrjene že sprejete zaveze. Cilj drugih določb (kot je člen 13.8, od (b) do (d)) je izogniti se 
škodljivim učinkom na mednarodno trgovino, zaradi česar so neločljivo povezane z mednarodno 
trgovino. 
474. Parlament se v bistvu strinja s Komisijo. 
475. Svet in številne države članice menijo, da čeprav je poglavje XIII povezano s trgovino, ureja tudi 
vidike dela, varstva okolja in ribištva, ki niso povezani s trgovino, ter je namenjeno varstvu okolja in 
zaščiti delavcev ter ohranjanju morskih bioloških virov v okviru skupne ribiške politike. Te določbe 
poglavja XIII zato ne morejo temeljiti na členu 207 PDEU. Svet tudi navaja, da člen 13.3.3 in 13.3.4 
Sporazuma EUSFTA vsebuje minimalno uskladitev zakono daje držav članic na področjih, kjer jo 
Pogodbi izključujeta. Če bi bile te določbe del skupne trgovinske politike, ne bi bile združljive 
s členom 207(6) PDEU. 
476. Dalje, Svet in številne države članice navajajo, da je poglavje XIII jasno ločeno od preostanka 
sporazuma. To je zlasti razvidno iz posebnega sistema za reševanje sporov, ki se uporablja za to 
poglavje. 364 
477. Nazadnje, Svet trdi, da izključna pristojnost Evropske unije za prevzem zavez glede trgovine 
z ribiškimi proizvodi iz člena 13.8 Sporazuma EUSFTA izhaja iz člena 3(1)(d) PDEU (ohranjanje 
morskih bioloških virov v okviru skupne ribiške politike), in ne iz člena 3(1)(e) PDEU (skupna 
trgovinska politika). Glavni namen člena 13.8 je zagotoviti ohranitev in upravljanje staležev rib na 
trajnosten način, ne pa omogočati ali urejati trgovino. 
Analiza 
Trgovinski in netrgovinski cilji: splošna načela 
478. Skupno trgovinsko politiko je treba izvajati ob upoštevanju načel in ciljev zunanjega delovanja 
Evropske unije, 365 ki vsebujejo razvoj „mednarodnih ukrepov za ohranitev in izboljšanje kakovosti 
okolja in trajnostnega gospodarjenja s svetovnimi naravnimi viri, da se zagotovi trajnostni razvoj“. 366 
Zato se strinjam s Komisijo, da ravni varstva okolja kažejo na povezavo z mednarodno trgovino. 
Znatna neskladja lahko izkrivljajo konkurenco in trgovino; nizki standardi na nekem trgu lahko vodijo 
do konkurenčnih prednosti za domača podjetja in tako privabljajo tuje naložbe, kar škoduje trgom 
zvišjimi standardi . Nasprotno pa je standard e varstva okolja mogoče zlorabiti za dosego 
protekcionističnih ciljev. 367 Zato spodbujanje trajnostnega razvoja sodi med cilje, določene v preambuli 
k Sporazumu STO. 368 Podobno razmišljanje je mogoče uporabiti za razmerje med zaščito delavcev in 
mednarodno trgovino. 
479. Vendar dejstvo, da se lahko s skupno trgovinsko politiko sledi tudi netrgovinskim ciljem, ne 
pomeni, da poglavji VII in XIII avtomatično spadata na področje uporabe člena 207(1) PDEU. 
364 — Člen 13.17 Sporazuma EUSFTA.  
365 — Člen 207(1) PDEU, zadnja poved.  
366 — Člen 21(2)(f) PEU. Glej tudi člena 3(5) PEU in 11 PDEU; v tej zadnji določbi je navedeno, da je treba zahteve varstva okolja „vključevati  
v opredelitve in izvajanje politik in dejavnosti Unije, zlasti zaradi spodbujanja trajnostnega razvoja“. 
367 — Obe možnosti sta izraženi v členu 13.1.3 Sporazuma EUSFTA. 
368 — Ta cilj je bil upošteven tudi pri tem, kako je Pritožbeni organ razlagal, med drugim, klavzulo o splošnih izjemah iz člena XX GATT 1994 . 
Glej na primer poročilo Pritožbenega organa, Združene države – Prepoved uvoza nekaterih vrst kozic in izdelkov iz kozic, WT/DS58/AB/R, 
sprejeto 6. novembra 1998 , DSR 1998 :VII, str. 2755 , točke od 129 do 131 in od 152 do 155, in poročilo Pritožbenega organa, Indija – 
Nekateri ukrepi v zvezi s sončnimi celicami in solarnimi moduli, WT/DS456 /AB/R, sprejeto 14. oktobra 2016 , še neobjavljeno, točka 5.72. 
ECLI:EU:C:2016 :992 79 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
480. Sodiščeje že ponudilo nekaj usmeritev za razlikovanje med ukrepi iz okvira skupne trgovinske 
politike (v smislu, da so v bistvu namenjeni spodbujanju, olajševanju ali urejanju trgovine ter imajo 
neposreden in takojšen učinek nanjo) 369 in ukrepi, ki se nanašajo na okoljsko ali socialno politiko 
Evropske unije. 
481. Tako je Sodišče priznalo, da lahko akti Unije, s katerimi se sledi tudi ciljem, ki niso popolnoma 
gospodarski (na primer socialni, okoljski ali humanitarni cilji), spadajo v okvir skupne trgovinske 
politike. 370 Vendar so v vseh primerih sporni mednarodni sporazumi obsegali instrumente trgovinske 
politike: trgovinske ureditve za kopičenje zalog v mnenju 1/78, odobritev tarifnih preferencialov 
v zadevi 45/86, (pogojni) uvoz kme tijskih izdelkov v zadevi C-62/88 in zahteve v zvezi z etiketiranjem 
(torej tehnične ovire za trgovino) v zadevi C-281/01. Vse to so instrumenti, ki imajo neposreden in 
takojšen učinek na trgovino z zadevnimi proizvodi ali storitvami. 
482. Nasprotno mednarodni sporazumi, ki niso posebej povezani s trgovino, ne spadajo v skupno 
trgovinsko politiko, tudi če so posredno povezani s trgovino. Tako je Sodišče v mnenju 2/00 upoštevalo 
dejstvo, da pravila o čezmejnem gibanju živih spremenjenih organizmov iz Kartagenskega protokola 
o biološki varnosti h Konvenciji o biološki raznovrstnosti niso omejena na premike v trgovinske 
namene. Zato je sklenilo, da je glavni namen ali sestavni del tega protokola varstvo okolja, ne pa 
skupna trgovinska politika. 371 Podobno je Sodišče v zadevi C-411/06 372 potrdilo, da cilj Uredbe (ES) 
št. 1013 /2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o pošiljkah odpadkov 373 ni 
opredeliti značilnosti, ki jih morajo imeti odpadki za prosti pretok na notranjem trgu ali v okviru 
trgovine s tretjimi državami, ampak splošneje dati na voljo usklajen sistem postopkov, s katerimi je 
mogoče omejiti pretok odpadkov, da bi se zagotovilo varstvo okolja. 374 Zato je ta uredba pravilno 
temeljila na določbah Pogodbe o varstvu okolja. 
483. Ob upoštevanju navedenega bom preučila, ali poglavji VII in XIII kot celota spadata v skupno 
trgovinsko politiko. 
Netarifne ovire za trgovino in naložbe v proizvodnjo energije iz obnovljivih virov 
484. Cilj poglavja VII Sporazuma EUSFTA je varstvo okolja (in s tem zdravja ljudi) s „spodbujanje[m], 
razvoj[em] in povečevanje[m] proizvodnje energije iz obnovljivih in trajnostnih nefosilnih virov“ ter 
tako zmanjšanje emisij toplogrednih plinov. 375 Vendar je njegovo področje uporabe omejeno na 
ukrepe, ki „lahko vplivajo na trgovino in naložbe med pogodbenicama“, povezano s proizvodnjo zelene 
energije. 376 Ali ima Evropska unija izključno pristojnost za to poglavje na podlagi člena 207(1) PDEU, je 
odvisno od tega, ali je v bistvu namenjeno spodbujanju, olajševanju ali urejanju trgovine in ima tako 
neposreden in takojšen učinek nanjo. 377 
485. Po mojem mnenju je tako. 
369 — Glej sodbo z dne 22. oktobra 2013 , Komisija/Svet, C-137/12, EU:C:2013 :675, točka 57 in navedena sodna praksa.  
370 — Glej zlasti mnenje 1/78 z dne 4. oktobra 1979 , EU:C:1979 :224, ter sodbe z dne 26. marca 1987 , Komisija/Svet, 45/86, EU:C:1987 :163; z dne  
29. marca 1990 , Grčija/Svet, C-62/88, EU:C:1990 :153; in z dne 12. decembra 2002 , Komisija/Svet, C-281/01, EU:C:2002 :761. 
371 — Mnenje 2/00 z dne 6. decembra 2001 , EU:C:2001 :664, točka 40. 
372 — Sodba z dne 8. septembra 2009 , Komisija/Parlament in Svet, C-411/06, EU:C:2009 :518. 
373 — UL 2006 , L 190, str. 1. 
374 — Sodba z dne 8. septembra 2009 , Komisija/Parlament in Svet, C-411/06, EU:C:2009 :518, točka 72. 
375 — Člen 7.1 Sporazuma EUSFTA. 
376 — Člen 7.3 Sporazuma EUSFTA. 
377 — Glej zlasti točko 103 zgoraj. 
ECLI:EU:C:2016 :992 80 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
486. Določbe iz poglavja VII se nanašajo zlasti na urejanje instrumentov trgovinske politike ter 
odpravo ovir za trgovino in naložbe. Tako je v členu 7.4 urejena odprava ovir za trgovino in naložbe, 
ki bi lahko ovirale proizvodnjo zelene energije, na primer s prepovedjo „zahte[v] po lokalni vsebini“ in 
obveznega oblikovanja partnerstev z lokalnimi podjetji. 378 Enako je člen 7.5 Sporazuma EUSFTA 
namenjen odpravi tehničnih ovir za trgovino s proizvodi za proizvodnjo zelene energije. Ni sporno, da 
mednarodne zaveze, katerih cilj je zagotovitev, da tehnični predpisi in standardi ter postopki za 
ugotavljanje skladnosti ne ustvarjajo nepotrebnih ovir za mednarodno trgovino, spadajo v okvir 
skupne trgovinske politike. 379 Člena 7.6 in 7.7 Sporazuma EUSFTA (ki se nanašata na izjeme ter 
izvajanje in sodelovanje) sta postranska v odnosu do drugih zavez, ki izhajajo iz poglavja VII, in zato 
nista odločilna pri ugotavljanju, ali to poglavje spada v skupno trgovinsko politiko. 
487. Iz tega je razvidno, da je namen poglavja VII urediti in olajšati trgovino, povezano s proizvodnjo 
zelene energije, in ima tako neposreden in takojšen učinek na trgovino. Zato to poglavje v celoti spada 
v izključno pristojnost Evropske unije na podlagi člena 207(1) PDEU. 
488. Tega sklepa ne omaja navedba države članice, da lahko poglavje VII oslabi pravico vsake države 
članice iz člena 194(2), drugi pododstavek, PDEU, da določi pogoje za izkoriščanje svojih energetskih 
virov, izbiro med različnimi viri energije in splošno strukturo svoje oskrbe z energijo. Iz njegovega 
besedila je razvidno, da je edini namen člena 194(2) PDEU pojasniti obseg pristojnosti Evropske unije 
za sprejemanje zakono dajnih aktov za izvajanje energetske politike. Zato ne more omejiti 
avtonomnega področja uporabe skupne trgovinske politike iz člena 207(1) PDEU. 
Trgovina in trajnostni razvoj 
489. Nekatere določbe iz poglavja XIII imajo jasno neposredno in takojšnjo povezavo z urejanjem 
trgovine. Člen 13.6.4 Sporazuma EUSFTA posebej obravnava vprašanje prikritega omejevanja trgovine, 
ki je lahko posledica ukrepov za izvajanje večstranskih okoljskih sporazumov. Podobno je namen 
člena 13.12 Sporazuma EUSFTA v bistvu preprečiti, da bi pogodbenica vplivala na trgovino ali naložbe 
z opustitvijo ali drugačnim odstopom od svoje okoljske in delovne zakono daje ali z neučinkovito 
uporabo te zakono daje. Druga primera sta člen 13.11.1 Sporazuma EUSFTA, katerega namen je 
posebej olajšati in spodbujati trgovino in naložbe z okolju prijaznim blagom in storitvami, in 
člen 13.11.2, s katerim se pogodbenici strinjata, da bosta posebno pozornost posvetili olajševanju 
odstranjevanja ovir za trgovino ali naložbe v zvezi s podnebju prijaznim blagom in storitvami. 
490. Vendar kljub izraženemu namenu pogodbenic, da ne bosta uskladili delovnih in okoljskih 
standard ov (člen 13.1.4 Sporazuma EUSFTA), znatno število določb poglavja XIII ne predpisuje oblike 
pogojnosti trgovine (z omogočanjem, da druga pogodbenica uvede trgovinske sankcije v primeru 
neskladnosti ali s pogojevanjem konkretnih trgovinskih koristi s skladnostjo z delovnimi in okoljskimi 
standardi ) niti drugače ne ureja uporabe instrumentov trgovske politike kot načina za spodbujanje 
trajnostnega razvoja. 
491. Tako si členi 13.3.1, 13.3.3, 13.4, 13.6.2 in 13.6.3 Sporazuma EUSFTA v bistvu prizadevajo 
v Evropski uniji in Singapurju doseči minimalne standard e zaščite delovnih mest in varstva okolja, 
ločeno od njihovega morebitnega vpliva na trgovino. Te določbe zato povsem jasno ne spadajo 
v skupno trgovinsko politiko. Drugače kot klavzule o „bistvenih elementih“ iz nekaterih sporazumov 
Unije o mednarodni trgovini, 380 s katerimi je določena obveznost spoštovanja demokratičnih načel in 
človekovih pravic, kršitev delovnih in okoljskih standard ov, na katere se sklicujejo te določbe 
Sporazuma EUSFTA, drugi pogodbenici ne daje pravice odpraviti trgovinskih koristi, ki izhajajo iz 
378 — Člen 7.4(a) in (b) Sporazuma EUSFTA. 
379 — Mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točka 33. Sodišče je to navedlo v zvezi s Sporazumom o tehničnih ovirah v trgovini, 
ki se uporablja zlasti za tehnične predpise in standard e ter postopke za presojo skladnosti s tehničnimi predpisi in standardi . 
380 — Glej na primer člen 1 Trgovinskega sporazuma med Evropsko unijo in njenimi državami članicami na eni strani ter Kolumbijo in Perujem 
na drugi strani (UL 2012 , L 354, str. 3). 
ECLI:EU:C:2016 :992 81 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
Sporazuma EUSFTA. Pogodbenica s členoma 13.16 in 13.17 Sporazuma EUSFTA ni upravičena, da 
odpravi trgovinske koncesije, odobrene drugi pogodbenici, če ta ne ravna v skladu z zavezami iz 
poglavja XIII. 381 Poleg tega, v nasprotju s posebnim spodbujevalnim režimom za trajnostni razvoj in 
dobrim upravljanjem na podlagi tako imenovanega sistema GSP+, 382 te določbe prav tako niso 
namenjene temu, da bi se Singapurju odobrile trgovinske koncesije, če izpolni te standard e. 
492. Predmet člena 13.8 Sporazuma EUSFTA je „Trgovina z ribiškimi proizvodi“. Priznavam, da je 
lahko posledica obveznosti iz člena 13.8(b) za uvedbo učinkovitih ukrepov za boj proti nezakonitemu, 
neprijavljenemu in zakonsko neurejenemu ribolovu med drugim sprejetje instrumentov trgovinske 
politike ali vključitev delovanja, namenjenega preprečevanju uporabe takih instrumentov (kot so 
subvencije, ki prispevajo k pretiranemu ribolovu in presežnim zmogljivostim ter so povezane 
z nezakonitim, neprijavljenim in zakonsko neurejenim ribolovom).V tej določbi so omenjeni tudi 
primeri takih ukrepov. 
493. Nasprotno je cilj drugih vsebin v členu 13.8 Sporazuma EUSFTA v bistvu prispevati k trajnostni 
ohranitvi in upravljanju staležev rib s strani pogodbenic. S členom 13.8(a) Sporazuma EUSFTA je na 
primer od pogodbenic v splošnem zahtevano, da spoštujeta dolgoročne ohranitvene ukrepe in 
trajnostno izkoriščanje staležev rib, kot so opredeljeni v mednarodnih instrumentih, ki sta jih 
ratificirali, ter da uveljavita načela Organizacije Združenih narodov za prehrano in kme tijstvo in 
ustreznih instrumentov OZN v zvezi s temi vprašanji. Skladnost s temi standardi ni predpogoj za 
pridobitev trgovinskih koristi. Prav tako kršitev teh zavez ne more voditi k prenehanju trgovinskih 
koncesij na podlagi Sporazuma EUSFTA. 383 Člen 13.8(c) in (d) Sporazuma EUSFTA podobno nima 
neposredne in takojšnje povezave z mednarodno trgovino. Zato ne spada v skupno trgovinsko 
politiko. 
494. Kakšne so posledice za vprašanje pristojnosti? 
495. Po mojem mnenju člena 3(5) PEU in 21 PEU ter člena 9 in 11 PDEU, na katere se sklicuje 
Komisija, niso upoštevni za rešitev vprašanja pristojnosti. Namen teh določb je, da se od Evropske 
unije zahteva prispeve k k nekaterim ciljem v njenih politikah in dejavnostih. Ne morejo vplivati na 
obseg skupne trgovinske politike iz člena 207 PDEU. Iz istega razloga ni pomem bno, ali so – kot navaja 
Komisija – temeljne pravice, na katere se sklicuje člen 13.3.3 Sporazuma EUSFTA, združljive 
z univerzalnimi delovnimi standardi , kot so zavarovani z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah. 
Ta navedba se nanaša na vsebinsko združljivost Sporazuma EUSFTA s temeljnimi pravicami. Ne more 
spremeniti obsega pristojnosti Evropske unije. 384 
496. Prav tako ne sprejemam navedbe Komisije, da člena 13.3.3 in 13.6.2 Sporazuma EUSFTA v bistvu 
nista „dovolj predpisujoča“, da bi ju bilo mogoče upoštevati pri preučitvi razdelitve pristojnosti med 
Evropsko unijo in državami članicami glede poglavja XIII. Komisija se tu sklicuje na zadevo 
C-377/12, 385 v kateri je Sodišče razsodilo, da določbe o ponovnem sprejemu, prometu in okolju iz 
Okvirnega sporazuma o partnerstvu in sodelovanju med Evropsko unijo in njenimi državami 
članicami na eni strani ter Republiko Filipini na drugi strani v imenu Evropske unije, 386 ne „vsebujejo 
tako obsežnih obveznosti, da bi se lahko štelo, da predstavljajo cilje, ki so ločeni od ciljev razvojnega 
381 — Pristojnost skupine strokovnjakov, na katero se sklicuje člen 13.17 Sporazuma EUSFTA, je „izdati poročilo […] pripraviti priporočila“. Glej 
tudi točke od 523 do 535 spodaj. 
382 — Uredba (EU) št. 978/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o uporabi sheme splošnih tarifnih preferencialov in 
razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 732/2008 (UL 2012 , L 303, str. 1), členi od 9 do 16. 
383 — Glej člena 13.16 in 13.17 Sporazuma EUSFTA ter točko 490 zgoraj. 
384 — To stališče je dodatno potrjeno s členom 51(2) Listine, ki določa, da Listina ne razširja področja uporabe prava Unije prek pristojnosti 
Evropske unije niti ne ustvarja nikakršnih novih pristojnosti ali nalog Evropske unije ter ne spreminja pristojnosti in nalog, opredeljenih 
v Pogodbah. 
385 — Sodba z dne 11. junija 2014 , Komisija/Svet, C-377/12, EU:C:2014 :1903 .  
386 — Unija je pogodbenica tega sporazuma na podlagi Sklepa Sveta z dne 14. maja 2012 (2012 /272/EU) (UL 2012 , L 134, str. 3).  
ECLI:EU:C:2016 :992 82 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
sodelovanja in ki glede na zadnjenavedene cilje niso niti drugotni niti posredni“. 387 Ker migracije, 
promet in okolje pomenijo sestavni del razvojne politike Evropske unije,bi – če bi se zahtevalo, da 
sporazum o razvojnem sodelovanju, ki vsebuje te zadeve, temelji na drugih delih Pogodb, kot je 
določba o razvojni politiki – to v praksi pomenilo, da bi pristojnost in postopek, predpisana v tej 
določbi, postala brezpredmetna. 388 Nasprotno pa ne temeljne pravice pri delu ne standardi varstva 
okolja ne pomenijo sestavnega dela skupne trgovinske politike. Zadeva C-377/12 zato pri preučitvi 
poglavja XIII Sporazuma EUSFTA ni v pomoč. 
497. Menim, da ima poglavje XIII štiri sestavne dele. Prvi del obsega določbe, ki spadajo v skupno 
trgovinsko politiko. Drugi in tretji del obsegata določbe o standardi h in zaščiti delavcev oziroma 
standardi h varstva okolja. Četrti del se nanaša na ohranitev in upravljanje staležev rib na trajnosten 
način. 
498. Nobenega od teh sestavnih delov ni mogoče šteti zgolj za nujno dopolnilo za zagotovitev 
učinkovitosti drugih delov Sporazuma EUSFTA ali poglavja XIII, niti jih ni mogoče šteti za izjemno 
omejene po obsegu. Med drugim ne morem sprejeti trditve Komisije, da člen 13.6.2 Sporazuma 
EUSFTA (s katerim se zahteva učinkovito izvajanje večstranskih okoljskih sporazumov, katerih 
pogodbeni stranki sta Evropska unija in Singapur) ne vsebuje nobenih novih mednarodnih obveznosti 
pogodbenic. Res se ta določba zgolj sklicuje na prejšnje večstranske zaveze pogodbenic glede varstva 
okolja. Vendar je njen učinek ta, da so te zaveze vključene v Sporazum EUSFTA in se zato uporabljajo 
med Evropsko unijo in Singapurjem na podlagi Sporazuma EUSFTA. Člen 13.6.2 tako povsem jasno 
prinaša novo obveznost za pogodbenici, ki se izvršuje v skladu s Sporazumom EUSFTA. 
499. Iz tega je razvidno, da mora odločitev Evropske unije za prevzem zavez glede vsakega od štirih 
sestavnih delov temeljiti na ločeni pravni podlagi. 
500. V zvezi s prvim sestavnim delom izključna pristojnost Evropske unije izvira iz 
členov 3(1)(e) in 207(1) PDEU. V skladu s členoma 3(1)(d) PDEU in 43(2) PDEU 389 četrti del spada 
v izključno pristojnost Evropske unije za morske biološke vire na podlagi skupne ribiške politike. 
501. Nasprotno drugi in tretji del načeloma spadata v deljeno pristojnost Evropske unije. 
502. Določbe o standardi h zaščite delavcev (drugi sestavni del) je mogoče šteti za potrebne za dosego 
ciljev socialne politike iz člena 151 PDEU, ki se nanašajo zlasti na cilje iz člena 153(1)(a), (b) in (c) 
PDEU (izboljšanje delovnega okolja za varovanje zdravja in varnosti delavcev, delovni pogoji ter 
socialna varnost in socialna zaščita delavcev). Zato ima Evropska unija deljeno pristojnost za ta del 
zaradi členov 4(2)(b), 151 in 153(1) PDEU ter druge podlage iz člena 216(1) PDEU. 
503. Glede določb o standardi h varstva okolja (tretji sestavni del) zadostuje navedba, da je Evropska 
unija na podlagi člena 191(1) PDEU pristojna za uresničevanje okoljske politike, ki je namenjena 
ohranjanju, varstvu in izboljšanju kakovosti okolja. Zunanja pristojnost Evropske unije si pristojnost za 
uresničevanje okoljskih politik, ki izhaja iz člena 191(4) PDEU 390 in prve podlage iz člena 216(1) PDEU, 
v skladu s členom 4(2)(e) PDEU deli z državami članicami. 
387 — Sodba z dne 11. junija 2014 , Komisija/Svet, C-377/12, EU:C:2014 :1903 , točka 59.  
388 — Sodba z dne 11. junija 2014 , Komisija/Svet, C-377/12, EU:C:2014 :1903 , točki 38 in 49 ter navedena sodna praksa.  
389 — Člen 43(2) PDEU je pravna podlaga za sprejetje določb, potrebnih za zasledovanje med drugim skupne ribiške politike, navedene  
v členu 3(1)(d) PDEU. 
390 — Člen 191(4) PDEU daje Evropski uniji pristojnost za sklepanje sporazumov s tretjimi državami o okoljskem sodelovanju na področjih, na 
katerih ima pristojnost. 
ECLI:EU:C:2016 :992 83 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
504. Komisija ni trdila, da ima Evropska unija izključno zunanjo pristojnost za drugi in tretji sestavni 
del na podlagi člena 3(2) PDEU. Zato Sodišču ni treba preučiti, ali se tretja podlaga iz te določbe 
lahko prepričljivo uporabi za ta sestavna dela. 391 
Preglednost ter upravni in sodni nadzor nad ukrepi v splošni uporabi (poglavje XIV Sporazuma 
EUSF TA 392 in povezane določbe drugih poglavij 393 ) 
Trditve 
505. Komisija navaja, da spada poglavje XIV v izključno pristojnost Evropske unije za skupno 
trgovinsko politiko, ker: (i) je cilj tega poglavja olajšati trgovino in naložbe; (ii) se določbe uporabljajo 
samo za ukrepe, ki se nanašajo na zadeve, zajete z drugimi poglavji Sporazuma EUSFTA; ter (iii) se 
z določbami skuša pojasniti in izboljšati obstoječe določbe v Sporazumih STO, zlasti člen X GATT 
1994 . Poleg tega te določbe odražajo tudi temeljne premisleke o dolžnem postopanju, ki so del 
splošnih načel prava Unije. 
506. Ne Parlament ne Svet glede poglavja XIV nista podala posebnih trditev. 
507. Nekaj držav članic je zavzelo stališče glede poglavja XIV. Podane so trditve, po eni strani, da se 
poglavje XIV nanaša na delovanje nacionalne uprave, uporabo upravnih postopkov in sodno varstvo 
v zvezi z upravnimi ukrepi, po drugi strani pa, da trditev Komisije predpostavlja, da ima Evropska 
unija izključno pristojnost glede vseh drugih delov Sporazuma EUSFTA. V delu, v katerem je 
poglavje XIV namenjeno uresničevanju drugih delov Sporazuma EUSFTA, za katere pristojnost 
Evropske unije ni izključna, pa ne more spadati v izključno pristojnost Evropske unije. Prav tako se 
same določbe poglavja XIV ne nanašajo posebej na mednarodno trgovino. Nazadnje, zadeve, povezane 
s sodnim varstvom, iz členov 14.5 in 14.6 Sporazuma EUSFTA ne spadajo ne v izključno ne v deljeno 
pristojnost Evropske unije: spadajo zunaj področja uporabe člena 81(2) PDEU (ki se nanašana 
pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah). 
Analiza 
508. V poglavju XIV so določene obveznosti glede preglednosti, posvetovanja in boljšega izvajanja 
ukrepov, ki se nanašajo na zakone, predpise, sodne odločbe, postopke in upravne odločbe, ki lahko 
vplivajo na katero koli zadevo, zajeto s Sporazumom EUSFTA (tako imenovani „ukrepi v splošni 
uporabi“). 394 To poglavje je vključeno zlasti zaradi vpliva regulativnega okolja na trgovino in naložbe 
med pogodbenicama. 395 Obveznosti iz poglavja XIV se uporabljajo skupaj z drugimi obveznostmi, ki 
imajo podobne cilje in ki jih je mogoče najti v drugih poglavjih Sporazuma EUSFTA. 396 
509. Tako se poglavje XIV uporablja horizontalno za vsa poglavja Sporazuma EUSFTA in zgolj za 
zadeve, zajete s temi poglavji. Zato menim, da glavni poudarek poglavja XIV ni urejanje upravnih 
postopkov in sodnega varstva kot takega. Obveznosti iz tega poglavja se sprožijo samo, če ukrepi 
v splošni uporabi vplivajo na zadeve, zajete s Sporazumom EUSFTA. Njihova cilj in funkcija sta, da 
391 — Glej v tem smislu sodbo z dne 4. septembra 2014 , Komisija/Svet, C-114/12, EU:C:2014 :2151 , točka 75.  
392 — Glej točke od 113 do 118 priloge k mojim sklepnim predlogom.  
393 — Glej točke 7, 8, 10, 12, 15, 35, 37, 41, 42, 58, od 72 do 75, 82, 88, 89, 95 in 96 priloge k mojim sklepnim predlogom.  
394 — Člen 14.1(a) Sporazuma EUSFTA.  
395 — Glej člen 14.2.1 Sporazuma EUSFTA.  
396 — Glej opombo 388 zgoraj. Če se obveznosti, značilne za poglavje, v zvezi s preglednostjo ter upravnim in sodnim nadzorom razlikujejo od  
določb iz poglavja XIV, morajo prevladati ta bolj specifična pravila iz drugih poglavij (člen 14.8 Sporazuma EUSFTA). 
ECLI:EU:C:2016 :992 84 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
ureditev vsebinskih zadev, zajetih s Sporazumom EUSFTA, postane učinkovita, operativna in 
izvršljiva. 397 Določbe poglavja XIV (in bolj specifične določbe o isti vsebini v drugih poglavjih) se ne 
uporabljajo neodvisno. Po svoji naravi so postranske; vendar so hkrati nujne za nemoteno delovanje 
Sporazuma EUSFTA. 
510. Dalje, preglednost, posvetovanje in izvajanje ukrepov v splošni uporabi glede zadev, ki spadajo 
v skupno trgovinsko politiko, so bistveni za zmanjšanje ali izogibanje oviram za trgovino. Neobstoj 
preglednosti, poštenosti in pravne varnosti lahko sam po sebi pomeni oviro za trgovino. 398 Čese 
trgovcem in vlagateljem ne zagotovi dolžnega pravnega postopanja ter če niso vzpostavljene garancije 
za zagotovitev, da se ti trgovci in vlagatelji ter vlade seznanijo z ukrepi v splošni uporabi, povezanimi 
s trgovino in naložbami, ter se jim prilagodijo, se lahko izgubijo koristi liberalizacije trgovine, ki so 
posledica vsebinskih določb Sporazuma EUSFTA. Poleg tega lahko pride do vpliva na pogoje 
konkurence, če se ti ukrepi dejansko ne uporabijo ali če ob nezadostnih varovalkah v praksi ne morejo 
biti izvedene konkretne transakcije. Trgovci lahko prenehajo trgovati ali vlagati oziroma lahko pri 
njihovih transakcijah pride do zamude ali te postanejo dražje. 
511. Glede na navedeno menim, da so s skupno trgovinsko politiko zajeta pravila in odločitve o objavi, 
izvajanju ter upravnem in sodnem nadzoru ukrepov v splošni uporabi, ki vplivajo na zadeve, zajete 
s Sporazumom EUSFTA, ki so posebej povezane z mednarodno trgovino ali naložbami. Čeprav se 
obveznosti v zvezi s tem ne uporabljajo za vsebino teh ukrepov, pa so enako kot vsebinske obveznosti 
bistvene za dosego cilja spodbujanja in olajševanja trgovine in naložb ter imajo neposreden in takojšen 
učinek na trgovino. 
512. Menim, da imajo te obveznosti podobno vlogo v okviru zunanjih politik, razen skupne trgovinske 
politike, ki so upoštevne za zadeve, zajete s Sporazumom EUSFTA. Pri sklepanju sporazumov s tretjimi 
državami o zadevah, ki spadajo v deljeno ali izključno pristojnost Evropske unije (kot so prevoz, 
varovanje okolja ali spodbujanje naložb v vrednostne papirje), mora pristojnost Evropske unije 
obsegati pristojnost za odločanje o določbah, namenjenih zagotovitvi učinkovitosti zavez, ki jih 
prevzame Evropska unija. Tako so lahko na primer vsebinske zaveze o varstvu okolja oslabljene, čebi 
lahko tretja država državljanom Unije prepovedala dostop do sodnega nadzora glede okoljskih ukrepov 
v splošni uporabi, če je tak sodni nadzor na voljo njenim državljanom v primerljivih položajih. 
513. Zato menim, da mora razdelitev pristojnosti za določbe o preglednosti ter upravnem in sodnem 
nadzoru ukrepov v splošni uporabi (v poglavju XIV ali v drugih poglavjih) slediti razdelitvi vsebinskih 
pristojnosti. 
B, 399Reševanje sporov in mediacija (kombinacija poglavja IX, oddelek ter poglavij XIII, 
XV in XVI Sporazuma EUSF TA 400 ) 
Trditve 
514. Komisija trdi, da ima Evropska unija izključno pristojnost za vse določbe ISDS iz poglavja IX, 
oddelek B. Ta pristojnost nujno izhaja iz pristojnosti za vsebinske določbe Sporazuma, ki se 
uporabljajo in razlagajo, ko se sproži mehanizem reševanja sporov. To načeloma pomeni tudi, da je 
Evropska unija na podlagi mednarodnega prava edina odgovorna za kakršno koli kršitev teh določb. 
Evropska unija se lahko na podlagi prava Unije odloči, da razporedi finančno odgovornost, povezano 
397 — Glej na primer sodbo z dne 22. oktobra 2013 , Komisija/Svet, C-137/12, EU:C:2013 :675. 
398 — Zato Sporazumi STO vsebujejo širok nabor obvez, namenjenih zagotavljanju varstva pred takimi ovirami v zvezi s pripravo, sprejetjem, 
začetkom veljavnosti, objavo, izvajanjem, obveščanjem in upravljanjem ter (upravnim in sodnim) nadzorom ukrepov. Glej na primer 
člen X GATT 1994 . 
399 — Glej točke od 61 do 67 priloge k mojim sklepnim predlogom. 
400 — Glej točke 111, 112 in od 119 do 123 priloge k mojim sklepnim predlogom. 
ECLI:EU:C:2016 :992 85 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
z mehanizmom ISDS, med Evropsko unijo in države članice ter pooblasti države članice, da ravnajo kot 
tožene stranke (in s tem verjetno nosijo finančno odgovornost), če so odgovorne za sporno obravnavo, 
razen če je taka obravnava zahtevana s pravom Unije. Prav to je namen Uredbe št. 912/2014 , 401 ki se 
uporablja za vse sporazume, katerih pogodbenica je Evropska unija in s katerimi je določen mehanizem 
ISDS. Pravila o razporeditvi iz te uredbe bi se uporabila, kadar Evropska unija v skladu s členom 9.15.2 
Sporazuma EUSFTA določitoženo stranko v sporu med vlagateljem in državo. 
515. Komisija v zvezi s členoma 13.16 (posvetovanja na vladni ravni) in 13.17 (skupina strokovnjakov) 
Sporazuma EUSFTA ni navedla posebnih trditev. 
516. V zvezi s poglavjema XV (reševanje sporov) in XVI (mediacija) Komisija navaja, da sta ti poglavji 
potrebni za zagotovitev učinkovitega izvrševanja pravic in obveznosti na podlagi Sporazuma EUSFTA 
ter sledita ustaljeni mednarodni praksi. Ker ima Evropska unija izključno pristojnost za dele Sporazuma 
EUSFTA, za katere se uporabljata poglavji XV in XVI, ima izključno pristojnost tudi za ti poglavji. 
517. Parlament ima v bistvu enako stališče kot Komisija. 
518. Svet trdi, da ker Evropska unija ni pristojna za sprejemanje zakono daje v zvezi z diplomatsko 
zaščito (člen 9.28 Sporazuma EUSFTA), nikakor ne more imeti izključne pristojnosti za podpis in 
sklenitev Sporazuma EUSFTA. Ne glede na člen 23(1) PDEU so za odločitev, ali se v posamezni 
zadevi podeli diplomatska zaščita, pristojne države članice. Podrejeno Svet navaja, da je pristojnost 
Evropske unije glede člena 9.28 Sporazuma EUSFTA omejena na spore o tujih neposrednih naložbah. 
519. Svet glede poglavij XV in XVI ni podal posebnih trditev. 
520. Medtem ko je večina držav članic, ki so vložile pisna stališča (obširno) obravnavala poglavje IX, 
oddelek B, so njihova stališča o poglavjih XV in XVI precej bolj omejena. Na obravnavi so se nekatere 
države članice osredotočile na člen 9.28 Sporazuma EUSFTA (diplomatska zaščita). 
521. V zvezi s poglavjem IX, oddelek B, najprej trdijo, da ker Evropska unija nima izključne pristojnosti 
za vrste naložb, ki niso tuje neposredne naložbe, ne more imeti izključne pristojnosti glede tega 
oddelka, ki se uporablja tako za tuje neposredne naložbe kot za druge vrste naložb. Dalje, ker je 
s Sporazumom EUSFTA predviden mehanizem reševanja sporov, v katerem so države članice lahko 
tožene stranke, je z ustavnim pravom nekaterih držav članic morda zahtevano, da sodelujejo pri 
sklepanju tega sporazuma. 
522. Svet in države članice glede členov 13.16 in 13.17 Sporazuma EUSFTA niso podali posebnih 
trditev, razen sklicevanja na člen 13.17 v podporo njihovemu stališču o pristojnosti Evropske unije za 
vsebinske določbe poglavja XIII. 
Analiza 
523. Menim, da je razdelitev pristojnosti v zvezi z mehanizmi za reševanje sporov o razlagi in uporabi 
različnih določb Sporazuma EUSFTA drugotnega pomena glede na razdelitev vsebinskih pristojnosti. 
To velja za poglavji XV in XVI, ki se uporabljata na horizontalni podlagi, in za druga poglavja, 
v katerih so določene posebne oblike reševanja sporov (kot sta poglavje IX, oddelek B, o naložbah, in 
poglavje XIII o trgovini in trajnostnem razvoju). 
401 — Uredba (EU) št. 912/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. julija 2014 o vzpostavitvi okvira za upravljanje finančnih odgovornosti, 
povezanih s sodiščiza reševanje sporov med vlagatelji in državo, ustanovljenimi z mednarodnimi sporazumi, katerih pogodbenica je 
Evropska unija (UL 2014 , L 257, str. 121). 
ECLI:EU:C:2016 :992 86 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
524. To razdelitev pristojnosti med Evropsko unijo in državami članicami urejata le Pogodbi. Interna 
pravna pravila, čeprav ustavnopravna, ne morejo spremeniti te razdelitve. 402 
525. Iz mnenj 1/91, 1/09 in 2/13 je razvidno, da če je Evropska unija pristojna za vsebinske določbe 
mednarodnega sporazuma, ima tudi pristojnosti za mehanizme reševanja sporov, ki so namenjeni 
zagotovitvi, da se te določbe učinkovito izvršijo. Taki mehanizmi zgolj pomagajo doseči temeljne cilje 
sporazuma in so torej drugotnega pomena v odnosu do (vsebinskih) pravil, na katere se nanašajo. 403 
526. Ta sklep se nanaša na horizontalni mehanizem reševanja sporov iz poglavja XV ter na mehanizme 
reševanja sporov za posamezne vsebine iz poglavja IX, oddelek B, in poglavja XIII. 404 V nasprotju 
z nekaterimi državami članicami menim, da dejstvo, da je z mehanizmom ISDS vlagatelju ene 
pogodbenice dana pravica, da sproži arbitražni postopek proti drugi pogodbenici, samo po sebi 
vničemer na vpliva na razdelitev pristojnosti med Evropsko unijo in državami članicami. Ta 
značilnost odraža dejstvo, da sta se pogodbenici namesto za meddržavno reševanje sporov (ali skupaj 
z njim) v zvezi z naložbami odločili za izbiro te vrste reševanja sporov. Zato se nanašana način 
izvajanja zunanje pristojnosti, ne pa na obstoj in naravo te zunanje pristojnosti. 
527. Enako razlogovanje velja za mehanizme mediacije, kot so ti iz Priloge 9-E (posebej za spore med 
vlagatelji in državo) in iz poglavja XVI. Tudi z njimi se skuša zagotoviti učinkovito izvajanje določb 
Sporazuma EUSFTA, na katere se nanašajo. 
528. Moj sklep ni omajan s trditvijo (ki jo je podala ena država članica), da čeprav je v členu 9.16 
Sporazuma EUSFTA določen arbitražni postopek v okviru Mednarodnega centra za reševanje 
investicijskih sporov (ICSID), Evropska unija ne more postati pogodbenica Konvencije o reševanju 
investicijskih sporov med državami in državljani drugih držav, podpisane 18. marca 1965 . Res je, da 
lahko pogodbenice te konvencije postanejo le države. 405 Vendar je Sodišče že razsodilo, da se ovira, ki 
jo mednarodno pravo postavlja Evropski uniji, da sklene mednarodni sporazum, ne nanaša na obseg 
zunanje pristojnosti Evropske unije, ki jo je treba presojati izključno na podlagi prava Unije. Taka 
ovira Evropski uniji ne preprečuje, da bi izvajala svojo zunanjo pristojnost prek držav članic, ki skupaj 
delujejo v njenem interesu. 406 Vsekakor pa je arbitraža ICSID le eden od mehanizmov reševanja sporov, 
naveden v členu 9.16 Sporazuma EUSFTA. 
529. Ker sta mehanizma reševanja sporov in mediacije po naravi postranska, je razdelitev pristojnosti 
med Evropsko unijo in državami članicami za taka mehanizma nujno enaka kot za vsebinske določbe, 
na katere se nanašata. Povedano drugače, ta mehanizma sama po sebi ne moreta spremeniti razdelitve 
pristojnosti med Evropsko unijo in njenimi državami članicami. 
530. Zato me ne prepriča trditev, da ker lahko pride do tega, da so države članice tožene stranke 
v sporu, ki se nanaša na naložbe, in tako morda nosijo finančno breme, ki izhaja iz odločitve v takem 
sporu, 407 Evropska unija ne more imeti izključne pristojnosti za sklenitev poglavja IX, oddelek B, 
Sporazuma EUSFTA. 
402 — Mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točka 20.  
403 — Glej mnenja 1/91 z dne 14. decembra 1991 , EU:C:1991 :490, točki 40 in 70; 1/09 z dne 8. marca 2011 , EU:C:2011 :123, točka 74; in 2/13  
z dne 18. decembra 2014 , EU:C:2014 :2454 , točka 182. 
404 — Po analogiji se nanaša tudi na posebne določbe o reševanju sporov iz členov 13.16 in 13.17 Sporazuma EUSFTA. 
405 — Člen 67 te konvencije. 
406 — Glej v zvezi s tem mnenje 2/91 z dne 19. marca 1993 , EU:C:1993 :106, točke od 3 do 5. V tej zadevi je Ustava ILO nasprotovala temu, da 
(tedanja) Evropska skupnost sama sklene Konvencijo št. 170. 
407 — To izhaja iz členov 9.11.2 in 9.15.2 Sporazuma EUSFTA v povezavi s členom 9.24, na podlagi katerih lahko razsodišče prisodi denarno 
odškodnino in morebitne pripadajoče obresti ter vračilo premoženja. 
ECLI:EU:C:2016 :992 87 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
531. Poleg tega pravila o razporeditvi finančne odgovornosti med Evropsko unijo in njenimi državami 
članicami, kot so določena v Uredbi št. 912/2014 , ne vplivajo na razdelitev pristojnosti na podlagi 
Pogodb. V uvodnem delu člena 1(1) Uredbe št. 912/2014 je izrecno navedeno, da je ta uredba „brez 
poseganja v delitev pristojnosti, določenih v PDEU“ 408 in da mora biti uredba sama skladna s pravili 
Pogodbe o konkurenci. 409 
532. Vsekakor je Sodišče že razsodilo, da je glede razdelitve pristojnosti med Evropsko unijo in njenimi 
državami članicami za sklenitev mednarodnega sporazuma le malo pomem bno, da nosijo obveznosti in 
finančno breme, neločljivo povezano z izvedbo sporazuma, neposredno države članice. 410 Notranje ali 
zunanje delovanje Unije na področju pristojnosti Evropske unije ne obsega nujno tega, da se na 
institucije Unije prenesejo obveznosti in finančno breme, ki jih lahko obsega tako delovanje; ta pravila 
so namenjena zgolj temu, da se s skupnim ravnanjem, ki temelji na enotnih načelih, v imenu celotne 
Evropske unije nadomesti enostransko delovanje držav članic. 411 
533. Po mojem mnenju se tako razmišljanje toliko bolj uporablja za finančno breme, naloženo državi 
članici, ker je arbitražno razsodišče sprejelo dokončno odločbo, v kateri je ugotovilo, da je država 
članica uporabila ukrepe, ki niso skladni s pravili Sporazuma EUSFTA o zaščiti naložb. 
534. Zaradi celovitosti moram dodati, da je Sodišče v mnenju 1/78 v bistvu razsodilo, da čeje 
z mednarodnim sporazumom določen finančni mehanizem, ki pomeni „bistveno značilnost“ 
sporazuma, lahko to dejstvo samo po sebi upraviči sodelovanje držav članic pri njegovi sklenitvi, če 
finančno breme, ki izhaja iz tega, bremeni neposredno proračune držav članic. 412 Menim, da se to 
razlogovanje ne uporablja za finančno breme, ki lahko za države članice nastane zaradi mehanizma 
ISDS na podlagi Sporazuma EUSFTA. Tako finančno breme, če do njega pride, bi izhajalo iz 
nepravilnega izvajanja obveznosti držav članic na podlagi Sporazuma EUSFTA. Zato ga ni mogoče 
primerjati s tistim, ki ga je Sodišče preučilo v mnenju 1/78. 
535. Zato ugotavljam, da je Evropska unija pristojna za dogovor o mehanizmih reševanja sporov in 
mediacije iz poglavja IX, oddelek B, ter poglavij XIII, XV in XVI Sporazuma EUSFTA. Ker ima 
Evropska unija deljeno pristojnost za nekatere določbe Sporazuma EUSFTA, na katere se nanašajo ta 
poglavja, si to pristojnost deli z državami članicami. V delu, v katerem ima Evropska unija izključno 
pristojnost za nekatere določbe Sporazuma EUSFTA, lahko sama sklene poglavje IX, oddelek B, 
člena 13.16 in 13.17 ter poglavji XV in XVI Sporazuma EUSFTA. 
536. Poudarjam, da se ta moja ugotovitev nanaša samo na pristojnost. Nisem preučila in ne izražam 
nikakršnega stališča o vsebinski združljivosti poglavja IX, oddelek B, z vsebinskimi pravili Pogodb. To 
vprašanje ne spada v obseg predloga Komisije za izdajo mnenja. 413 
537. Nazadnje, ni me prepričala trditev, da Evropska unija ne more imeti izključne pristojnosti za 
poglavje IX, oddelek B, zaradi člena 9.28 Sporazuma EUSFTA. Glavni ugovor zoper to določbo je, da 
Evropska unija nima pristojnosti za diplomatsko zaščito. 
538. Ker je to bistvenega pomena le, če bo Sodišče razsodilo, da ima Evropska unija izključno 
pristojnost za vse druge dele Sporazuma EUSFTA, bom za nadaljnjo obravnavo domnevala, da je tako. 
408 — Glej tudi Skupno izjavo Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, priloženo Uredbi št. 912/2014 . 
409 — Vsekakor se člen 9.15.2 Sporazuma EUSFTA, na podlagi katerega mora Evropska unija določiti toženo stranko v dveh mesecih od datuma 
prejema obvestila o nameri za arbitražno reševanje sporov, ne sklicuje (ne izrecno ne implicitno) na to uredbo. 
410 — Mnenje 1/75 z dne 11. novembra 1975 , EU:C:1975 :145, str. 1364 . Glej tudi mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, 
točka 21. 
411 — Glej v tem smislu mnenje 1/75 z dne 11. novembra 1975 , EU:C:1975 :145, str. 1364 . 
412 — Mnenje 1/78 z dne 4. oktobra 1979 , EU:C:1979 :224, točka 60. Glej tudi mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točka 21. 
413 — Glej točko 85 zgoraj. 
ECLI:EU:C:2016 :992 88 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
539. Diplomatska zaščita se nanaša na postopke, prek katerih država državljanstva oškodovanca 
uveljavlja odgovornost druge države zaradi oškodovanja enega od svojih državljanov, povzročenega 
z nezakonitim ravnanjem ali opustitvijo zadnjenavedene, tako da zagotovi zaščito tega državljana in 
pridobi odškodnino. 414 Ali, kot je navedlo Stalno meddržavno sodišče, „s tem ko prevzame zadevo 
enega svojih državljanov in za njegov račun uveljavlja diplomatsko zaščito ali sproži sodni postopek, 
država dejansko uveljavlja svoje pravice – pravico, da se njenim državljanom zagotovi spoštovanje 
pravil mednarodnega prava“. 415 V skladu s pravilom mednarodnega običajnega prava morajo, preden 
država nudi diplomatsko zaščito svojim oškodovanim državljanom, ti najprej izkoristiti notranja pravna 
sredstva. 416 
540. Posamezniki so sčasoma pridobili več posameznih pravic na podlagi mednarodnega prava, 
vključno s pravicami za uveljavljanje zaščitnih klavzul proti lastni državi in državam gostiteljicam, tako 
da diplomatska zaščita zdaj soobstaja s sredstvi, ki posameznikom omogočajo neposredno uveljavljanje 
njihovih pravic (kakršni so mehanizmi ISDS). 417 Po navedbah Komisije za mednarodno pravo „nudijo 
postopki reševanja sporov iz [dvostranskih sporazumov o naložbah] in ICSID tujemu vlagatelju večje 
prednosti kot sistem diplomatske zaščite na podlagi mednarodnega običajnega prava, saj vlagatelju 
omogočajo neposreden dostop do mednarodne arbitraže, preprečijo politično negotovost, ki je 
značilna za diskrecijski značaj diplomatske zaščite, in opuščajo pogoje za izvajanje diplomatske 
zaščite“. 418 
541. Komisija je potrdila, da člen 9.28 Sporazuma EUSFTA temelji na Konvenciji ICSID. 419 
542. Kot sama razumem , se člen 9.28 Sporazuma EUSFTA nanaša na razmerje med pristojnostjo 
arbitražnih razsodišč v smislu poglavja 9, oddelek B (v nadaljevanju: arbitražno razsodiščeiz 
poglavja IX Sporazuma EUSFTA) na eni strani ter drugimi (nacionalnimi ali mednarodnimi) sodišči in 
drugimi postopki za uveljavljanje odgovornosti druge pogodbene pogodbenice (člen 9.28.1) in 
arbitražnimi sveti v smislu poglavja XV Sporazuma EUSFTA (v nadaljevanju: arbitražni svet iz 
poglavja XV Sporazuma EUSFTA) (člen 9.28.2) na drugi strani. Če sta se pogodbenica in vlagatelj 
druge pogodbenice dogovorila, da bosta spor predložila arbitraži na podlagi poglavja IX, oddelek B, 
tega spora (načeloma) ni mogoče predložiti sodni pristojnosti drugega sodišča prek diplomatske 
zaščite ali mednarodnega zahtevka. Obstajata dve izjemi: prvič, če pogodbenica ni spoštovala in 
izpolnila odločbe, ki jo je v takem sporu izdalo arbitražno razsodišče iz poglavja IX Sporazuma 
EUSFTA (člen 9.28.1), in drugič, če je arbitražni svet iz poglavja XV Sporazuma EUSFTA pristojen za 
obravnavanje spora v zvezi z ukrepom v splošni uporabi (člen 9.28.2). 
543. Menim, da lahko Evropska unija – če se mehanizmi reševanja sporov nanašajo na razlago in 
uporabo določb mednarodnega sporazuma, ki spada v izključno pristojnost Evropske unije – odloča 
tudi o klavzulah, ki opredeljujejo (izključno) pristojnost teh mehanizmov. 
414 — Komisija Združenih narodov za mednarodno pravo je glavne značilnosti diplomatske zaščite opisala kot „[…] poziv države – prek 
diplomatskega delovanja ali drugih načinov mirnega reševanja – drugi državi, naj prevzame odgovornost za škodo, ki je bila namerno 
povzročena z dejanjem te države fizični ali pravni osebi, ki je državljan prve države, zaradi uveljavljanja te odgovornosti“. Komisija 
Združenih narodov za mednarodno pravo, Osnutek členov o diplomatski zaščiti s komentarji (2006 ), ki ga je Komisija za mednarodno 
pravo sprejela na 58. zasedanju in predložila Generalni skupščini kot del poročila Komisije o delu na tem zasedanju (A/61/10), Yearbook of 
the International Law Comm ission, 2006 , zv. II, del 2 (v nadaljevanju: Osnutek členov o diplomatski zaščiti Komisije ZN za mednarodno 
pravo), člen 1 in komentar člena 1, odstavek 2. 
415 — Stalno meddržavno sodišče, Mavrommatis Palestine Concessions (Grčija/Združeno kraljestvo), P.C.I.J. Reports, 1924 , Serija A, št. 2, str. 12. 
Glej tudi Meddržavno sodišče, zadeva Barcelona Traction Light in Power Company Limited (Belgija/Španija), druga faza, sodba z dne 
5. februarja 1970 , I.C.J. Reports 1970 , str. 3, točka 78. 
416 — Meddržavno sodišče, zadeva Interhandel (Švica/Združene države Amerike), predhodni ugovori, sodba z dne 21. marca 1959 , I.C.J. Reports 
1959 , str. 6, na str. 27. Glej tudi Osnutek členov o diplomatski zaščiti Komisije ZN za mednarodno pravo, člen 14 in komentar te določbe. 
417 — Za zgodovinski prikaz tega razvoja glej na primer Parlett, K., The Individual in the International Legal System: Continuity and Change in 
International Law (Cambridge University Press, 2011 ), str. od 47 do 123 („The individual and international claims“). 
418 — Osnutek členov o diplomatski zaščiti Komisije ZN za mednarodno pravo, komentar člena 17, odstavek 2. 
419 — Člen 27(1) Konvencije ICSID določa: „nobena pogodbenica ne da diplomatske zaščite ali poda mednarodnega zahtevka v zvezi s sporom, 
o katerem sta se eden njenih državljanov in druga pogodbenica dogovorila, da predložita zahtevek za arbitražo v skladu s to konvencijo, 
razen če taka druga pogodbenica ne spoštuje in izpolnjuje odločbe, izdane v takem sporu“. 
ECLI:EU:C:2016 :992 89 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
544. Nazadnje, od diplomatskih ali konzularnih oblasti države članice je v skladu s členom 23, prvi 
odstavek, PDEU v nekaterih okoliščinah mogoče zahtevati, da dajo zaščito državljanom druge države 
članice enako kot svojim. Tako je s pravom Unije razširjena kategorija oseb, ki lahko uživajo 
diplomatsko zaščito države članice. Države članice sicer imajo pristojnost za odločitev o diplomatski 
zaščiti. Vendar morajo to pristojnost izvajati v skladu s pristojnostjo, ki je s Pogodbama dana Evropski 
uniji za sprejem pristojnosti za mehanizem reševanja sporov, ki se nanašajo na določbe mednarodnega 
sporazuma, ki (na tej predpostavki) spada v njeno izključno pristojnost. 
Institucionalne, splošne in končne določbe (poglavje XVII Sporazuma EUSF TA 420 ) 
Trditve 
545. Komisija navaja, da je namen poglavja XVII vzpostavitev institucionalnega in postopkovnega 
okvira za zagotovitev učinkovitosti Sporazuma EUSFTA. Ker so določbe iz poglavja XVII torej 
postranske za preostanek Sporazuma EUSFTA, ima Evropska unija izključno pristojnost tudi za to 
poglavje. Ta sklep se nanaša tudi na določbe o izjemah glede obdavčitve (člen 17.6), tekočih računih 
in pretoku kapitala (člen 17.7), državnih premoženjskih skladih (člen 17.8), zaščitnih ukrepih v zvezi 
s plačilno bilanco (člen 17.9), varnosti (člen 17.10) in razkritju informacij (člen 17.11). 
546. Ne Parlament ne Svet nista zavzela stališča glede poglavja XVII. 
547. Le ena država članica je obravnavala to poglavje in trdila, da Komisija z ničemer ni dokazala, da 
se člen 17.6 Sporazuma EUSFTA nanaša posebej na mednarodno trgovino, da pa ta določba tako ali 
tako presega okvir pristojnosti, ki so s Pogodbama dane Evropski uniji v davčnih zadevah. 
Analiza 
548. Določbe iz poglavja XVII Sporazuma EUSFTA, ki so povsem postopkovne ali institucionalne, so 
v mednarodnih (trgovinskih) sporazumih nekaj običajnega. Te določbe ustanavljajo organe, ki so jim 
zaupane posebne naloge na podlagi Sporazuma, in urejajo njihovo delovanje (členi 17.1, 17.2 in 17.3), 
urejajo razmerje med Sporazumom in drugimi mednarodnimi zavezami pogodbenic 
(člena 17.3 in 17.17) ter določajo pravila o spremem bah (člen 17.5), začetku veljavnosti (člen 17.12), 
trajanju (člen 17.13), izpolnjevanju obveznosti (člen 17.14), učinku Sporazuma v pravnih redih 
pogodbenic (člen 17.15), tem, kaj spada v Sporazum, in verodostojnih različicah (člena 17.16 in 17.20), 
prihodnjih pristopih k Evropski uniji ter ozemeljskem področju uporabe Sporazuma 
(člena 17.18 in 17.19). Ker so te določbe po svoji naravi povsem drugotnega pomena, ne morejo 
spremeniti razdelitve pristojnosti med Evropsko unijo in državami članicami glede drugih določb 
Sporazuma EUSFTA. 
549. Druge določbe poglavja XVII so bolj vsebinske. 
550. Namen člena 17.6 Sporazuma EUSFTA (obdavčitev) (v povezavi z dogovorom o razlagi 1) je 
pojasniti obseg uporabe Sporazuma EUSFTA za davčne ukrepe ter ohraniti pristojnost Singapurja in 
Evropske unije ali njenih držav članic za vodenje njihovih davčnih politik. Zato je ta določba 
drugotnega pomena glede na preostanek Sporazuma EUSFTA; ne pomeni ločenega sestavnega dela. 
420 — Glej točke od 124 do 130 priloge k mojim sklepnim predlogom. 
ECLI:EU:C:2016 :992 90 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
551. Enako velja za člen 17.9 Sporazuma EUSFTA (omejitve za zaščito plačilne bilance). S to določbo 
je vsaki pogodbenici omogočeno, če se znajde v resnih plačilnobilančnih in zunanjih finančnih 
težavah, da omeji prednosti, dane s Sporazumom EUSFTA v zvezi s trgovino z blagom, storitvami in 
ustanavljanjem ter plačili in prenosi v povezavi z naložbami. Tako je upoštevna le v povezavi 
z drugimi določbami Sporazuma EUSFTA, v odnosu do katerih pomeni izjemo. Ta določba torej ne 
pomeni ločenega sestavnega dela tega sporazuma. Podobno sta člena 17.10 (varnostne izjeme) in 17.11 
(razkritje informacij) povsem drugotnega pomena za preostanek Sporazuma EUSFTA. 
552. Nazadnje, člena 17.7 (tekoči račun in pretok kapitala) in 17.8 (državni premoženjski skladi) 
vsebujeta pravila, ki so v odnosu do drugih določb Sporazuma EUSFTA samostojna. Vendar sta ti 
določbi po obsegu močno omejeni in ju zato ni mogoče šteti za ločen sestavni del Sporazuma 
EUSFTA. 
553. Zato lahko ugotovim, da so določbe poglavja XVII Sporazuma EUSFTA bodisi povsem 
drugotnega pomena za preostale določbe tega sporazuma bodisi po obsegu močno omejene in zato ne 
morejo spremeniti razdelitve pristojnosti med Evropsko unijo in državami članicami v zvezi 
z različnimi sestavnimi deli Sporazuma EUSFTA. 
Presoja zunanje pristojnosti E v ropske unije za sklenitev Sporazuma EUSF TA 
554. Iz vsega navedenega je razvidno, da je treba Sporazum EUSFTA za presojo razdelitve pristojnosti 
med Evropsko unijo in državami članicami razdeliti v več ločenih delov. Ti deli so: določbe, ki spadajo 
v skupno trgovinsko politiko; določbe o liberalizaciji prevoznih storitev med Evropsko unijo in 
Singapurjem, ki zato spadajo v okvir prometne politike; določbe o vrstah naložb, ki niso tuje 
neposredne naložbe, za katere veljajo pravila o prostem pretoku kapitala; določbe o netrgovinskih 
vidikih pravic intelektualne lastnine, ki so potrebne za dosego ciljev notranjega trga; določbe, ki se 
nanašajo na zbliževanje temeljnih standard ov zaščite delovnih mest in standard ov varstva okolja med 
Evropsko unijo in Singapurjem ter ki zato spadajo v okvir socialne politike oziroma politike varstva 
okolja; ter določbe o ohranjanju morskih bioloških virov, ki spadajo pod ribiško politiko. 
555. Za nobenega od teh delov ni mogočereči, da je bodisi glavni ali poglavitni sestavni del Sporazuma 
EUSFTA ali da je „zgolj stranski“ ali „po obsegu izredno omejen“. 
556. Ker ne spadajo vsi ti deli v okvir izključnih zunanjih pristojnosti Evropske unije, Sporazuma 
EUSFTA ni mogoče skleniti brez sodelovanja držav članic na podlagi izključne pristojnosti Evropske 
unije. 
557. Moje podrobno stališče o razdelitvi pristojnosti med Evropsko unijo in državami članicami za 
različne dele Sporazuma EUSFTA je predstavljeno spodaj. 
558. Evropska unija ima izključno zunanjo pristojnost v skladu s členoma 3(1)(e) in 207(1) PDEU za 
dele Sporazuma EUSFTA, ki obsegajo določbe, ki spadajo v skupno trgovinsko politiko. Te določbe se 
nanašajo na: 
— cilje in splošno opredelitev pojmov (poglavje I); 
— trgovino z blagom (poglavja od II do VI); 
— trgovino in naložbe v proizvodnjo energije iz obnovljivih virov (poglavje VII); 
— trgovino s storitvami in javna naročila (poglavji VII in X), razen tistih delov Sporazuma EUSFTA, ki 
se nanašajo na prevozne storitve in storitve, ki so neločljivo povezane s prevoznimi storitvami; 
ECLI:EU:C:2016 :992 91 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
— tuje neposredne naložbe (poglavje IX, oddelek A); 
— trgovinske vidike pravic intelektualne lastnine (poglavje XI, razen določb o netrgovinskih vidikih teh 
pravic); 
— konkurenco in povezane zadeve (poglavje XII); ter 
— trgovino in trajnostni razvoj v delu, v katerem se zadevne določbe primarno nanašajo na 
instrumente trgovinske politike (poglavje XIII, razen določbiz točk 559 in 562 spodaj). 
559. Poleg tega ima Evropska unija izključno zunanjo pristojnost v skladu s členoma 3(1)(d) in 43(2) 
PDEU za dele Sporazuma EUSFTA, ki se nanašajo na ohranjanje morskih bioloških virov (člen 13.8(a), 
(c) in (d) Sporazuma EUSFTA). 
560. Dalje, Evropska unija ima izključno zunanjo pristojnost v skladu s členoma 91 in 100(1) PDEU 
v povezavi s tretjo podlago iz člena 3(2) PDEU in četrto podlago iz člena 216(1) PDEU za določbe 
Sporazuma EUSFTA o storitvah železniškega in cestnega prevoza (poglavje VIII Sporazuma EUSFTA, 
razen določbiz točke 562 spodaj). 
561. Nazadnje, Evropska unija ima tudi izključno zunanjo pristojnost za zadeve iz poglavja IX, 
oddelek B, členov 13.16 in 13.17 ter poglavij od XIV do XVII Sporazuma EUSFTA v delu, v katerem 
se te določbe nanašajo na dele Sporazuma EUSFTA (in so torej v odnosu do njih postranske), za 
katere ima Evropska unija izključno zunanjo pristojnost. 
562. Evropska unija si zunanjo pristojnost deli z državami članicami glede teh sestavnih delov 
Sporazuma EUSFTA: 
— določbe o storitvah zračnega prometa, storitvah pomorskega prometa in prevozu po celinskih 
plovnih poteh, vključno s storitvami, ki so neločljivo povezane s temi prevoznimi storitvami 
(poglavje VIII), na podlagi členov 4(2)(g), 91 in 100 PDEU ter druge podlage iz člena 216(1) 
PDEU; 
— določbe o vrstah naložb, ki niso tuje neposredne naložbe (poglavje IX, oddelek A), na podlagi 
členov 4(2)(a) in 63 PDEU ter druge podlage iz člena 216(1) PDEU; 
— določbe o javnih naročilih v delu, v katerem se nanašajo na prevozne storitve in storitve, ki so 
neločljivo povezane s prevoznimi storitvami (poglavje X), na podlagi členov 4(2)(a) in 26(1) PDEU 
ter druge podlage iz člena 216(1) PDEU; 
— določbe o netrgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (poglavje XI), na podlagi 
členov 4(2)(a) in 26(1) PDEU ter druge podlage iz člena 216(1) PDEU; 
— določbe, ki določajo temeljne standard e zaščite delovnih mest in varstva okolja ter tako spadajo 
v okvir bodisi socialne politike bodisi politike varstva okolja (poglavje XIII), na podlagi 
členov 4(2)(b), 151 in 153(1) PDEU ter druge podlage iz člena 216(1) PDEU oziroma 
členov 4(2)(e) in 191(4) PDEU ter prve podlage iz člena 216(1) PDEU; in 
— zadeve iz poglavja 9, oddelek B, členov 13.16 in 13.17 ter poglavij od XIV do XVII Sporazuma 
EUSFTA v delu, v katerem se te določbe nanašajo na dele Sporazuma EUSFTA (in so torej 
v odnosu do njih postranske), za katere ima Evropska unija deljeno zunanjo pristojnost. 
ECLI:EU:C:2016 :992 92 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
563. Nazadnje, Evropska unija nima zunanje pristojnosti za dogovor o tem, da je vezana 
s členom 9.10.1 Sporazuma EUSFTA (poglavje IX, oddelek A), s katerim se odpovedujejo dvostranski 
sporazumi, sklenjeni med nekaterimi državami članicami in Singapurjem. To pristojnost imajo 
izključno te države članice. 
564. Iz teh ugotovitev je razvidno, da lahko glede na stanje stvari Evropska unija in države članice 
sklenejo Sporazum EUSFTA samo skupaj. 
565. Postopek ratifikacije, ki ob Evropski uniji zajema vse države članice, je nujno zapleten in obsežen. 
Vključuje lahko nevarnost, da bo nekaj držav članic ali celo ena sama država članica blokirala izid 
dolgotrajnih pogajanj. To lahko oslabi učinkovitost zunanjega delovanja Unije in negativno vpliva na 
odnose Evropske unije z zadevno tretjo državo (zadevnimi tretjimi državami). 
566. Vendar potreba po enotnosti in hitrosti zunanjega delovanja Unije ter težave, ki lahko nastanejo, 
če bi morale Evropska unija in države članice sodelovati pri sklenitvi in izvajanju mednarodnega 
sporazuma, ne morejo vplivati na vprašanje, kdo je pristojen za njegovo sklenitev. To vprašanje je 
treba rešiti izključno na podlagi Pogodb. 421 Iz tega je razvidno, da praktični vidiki glede pogajanj in 
sklenitve Sporazuma EUSFTA ter njegovega izvajanja ne morejo odpraviti razhajanj – ki sem jih 
navedla v sklepnih predlogih – med številnimi področji, ki jih ureja ta sporazum, in obsegom skupne 
trgovinske politike, kot izhaja iz Lizbonske pogodbe. Povedano drugače, dejstvo, da ni popolnega 
prekrivanja med tem, kar se šteje za „trgovinsko politiko“ ali „naložbeno politiko“ v mednarodnih 
odnosih (in je zato zajeto s sporazumom, kot je Sporazum EUSFTA), in med tem, kar pomeni skupno 
trgovinsko politiko na podlagi prava Unije, ni upoštevno pri ugotavljanju, ali je Evropska unija 
izključno pristojna za sklenitev takega sporazuma. 
567. Ena od možnosti bi seveda bila, da bi se Sporazum EUSFTA razdelil v več sporazumov glede na 
pristojnost(i), za katero gre. Vendar je to politična odločitev, ki zahteva (zlasti) pristanek zadevne tretje 
države. 
568. Sodišče je razsodilo, da ko potekajo pogajanja in se sklepa sporazum, ki zahteva sodelovanje 
Evropske unije in držav članic, ki jo sestavljajo, morajo Evropska unija in države članice ravnati 
v okviru svojih pristojnosti in ob spoštovanju pristojnosti vseh drugih pogodbenih strank. 422 Res je, da 
mora načeloma vsaka pogodbenica (vključno z državami članicami) glede na sedanje stanje izbrati 
bodisi soglasje k celotnemu sporazumu bodisi zavrnitev celotnega sporazuma. Vendar je treba to izbiro 
opraviti v skladu s pravili Pogodbe o razdelitvi pristojnosti. Čebi država članica zavrnila sklenitev 
mednarodnega sporazuma iz razlogov, ki se nanašajo na vidike, za katere ima izključno zunanjo 
pristojnost Evropska unija, bi ta država kršila ta pravila Pogodbe. 
569. Nazadnje, Sodiščeje ve čkrat razsodilo, da če vsebina sporazuma deloma spada v pristojnost 
Evropske unije in deloma v pristojnost držav članic, je treba zagotoviti tesno sodelovanje med temi 
državami in institucijami Unije tako v postopku pogajanja in sklenitve kot pri izvajanju prevzetih 
obveznosti. To izhaja iz zahteve po enotnosti pri mednarodnem zastopanju Evropske unije 423 in iz 
načela lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) PEU. Iz razlogov, pojasnjenih v teh sklepnih predlogih, se ta 
obveznost sodelovanja nanaša na pogajanja o Sporazumu EUSFTA, na njegovo sklenitev in njegovo 
izvajanje. 
421 — Glej v tem smislu mnenji 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točka 107, in 1/08 z dne 30. novembra 2009 , EU:C:2009 :739, 
točka 127. 
422 — Sodba z dne 28. aprila 2015 , Komisija/Svet, C-28/12, EU:C:2015 :282, točka 47. 
423 — Glej med drugim mnenje 1/94 z dne 15. novembra 1994 , EU:C:1994 :384, točka 108, in mnenje 2/00 z dne 6. decembra 2001 , 
EU:C:2001 :664, točka 18, ter sodbi z dne 20. aprila 2010 , Komisija/Švedska, C-246/07, EU:C:2010 :203, točka 73, in z dne 28. aprila 2015 , 
Komisija/Svet, C-28/12, EU:C:2015 :282, točka 54. 
ECLI:EU:C:2016 :992 93 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
Predlog 
570. Na podlagi zgornjih ugotovitev predlagam, naj Sodišče na predlog Komisije za izdajo mnenja 
odgovori: 
1. Evropska unija in države članice lahko sklenejo predvideni Sporazum o prosti trgovini med 
Evropsko unijo in Republiko Singapur (v nadaljevanju: Sporazum EUSFTA) samo skupaj. 
2. Evropska unija ima izključno zunanjo pristojnost glede delov Sporazuma EUSFTA, ki obsegajo 
določbe, ki spadajo v skupno trgovinsko politiko, in sicer: 
— cilje in splošno opredelitev pojmov (poglavje I); 
— trgovino z blagom (poglavja od II do VI); 
— trgovino in naložbe v proizvodnjo energije iz obnovljivih virov (poglavje VII); 
— trgovino s storitvami in javna naročila (poglavji VIII in X), razen tistih delov Sporazuma 
EUSFTA, ki se nanašajo na prevozne storitve in storitve, ki so neločljivo povezane s prevoznimi 
storitvami; 
— tuje neposredne naložbe (poglavje IX, oddelek A); 
— trgovinske vidike pravic intelektualne lastnine (poglavje XI, razen določb o netrgovinskih vidikih 
teh pravic); 
— konkurenco in povezane zadeve (poglavje XII); ter 
— trgovino in trajnostni razvoj v delu, v katerem se zadevne določbe primarno nanašajo na 
instrumente trgovinske politike (poglavje XIII, razen določb, ki se nanašajo na ohranjanje 
morskih bioloških virov, ter določb, ki določajo temeljne standard e zaščite delovnih mest in 
varstva okolja ter tako spadajo v okvir bodisi socialne politike bodisi politike varstva okolja). 
Poleg tega ima Evropska unija izključno zunanjo pristojnost za dele Sporazuma EUSFTA 
(poglavje XIII), ki se nanašajo na ohranjanje morskih bioloških virov. 
Evropska unija ima tudi izključno zunanjo pristojnost za določbe Sporazuma EUSFTA (poglavje VIII), 
ki se nanašajo na trgovino s storitvami železniškega in cestnega prevoza. 
Evropska unija ima tudi izključno zunanjo pristojnost za zadeve iz poglavja IX, oddelek B, 
členov 13.16 in 13.17 ter poglavij od XIV do XVII Sporazuma EUSFTA v delu, v katerem se te 
določbe nanašajo na dele Sporazuma EUSFTA (in so torej v odnosu do njih postranske), za katere ima 
Evropska unija izključno zunanjo pristojnost. 
3. Evropska unija si deli zunanjo pristojnost z državami članicami glede teh sestavnih delov 
Sporazuma EUSFTA: 
— določbe o storitvah zračnega prometa, storitvah pomorskega prometa in prevozu po celinskih 
plovnih poteh, vključno s storitvami, ki so neločljivo povezane s temi prevoznimi storitvami 
(poglavje VIII); 
— določbe o vrstah naložb, ki niso tuje neposredne naložbe (poglavje IX, oddelek A) 
ECLI:EU:C:2016 :992 94 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
— določbe o javnih naročilih v delu, v katerem se nanašajo na prevozne storitve in storitve, ki so 
neločljivo povezane s prevoznimi storitvami (poglavje X); 
— določbe o netrgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (poglavje XI); 
— določbe, ki določajo temeljne standard e zaščite delovnih mest in varstva okolja ter tako spadajo 
v okvir bodisi socialne politike bodisi politike varstva okolja (poglavje XIII); in 
— zadeve iz poglavja IX, oddelek B, členov 13.16 in 13.17 ter poglavij od XIV do XVII Sporazuma 
EUSFTA v delu, v katerem se te določbe nanašajo na dele Sporazuma EUSFTA (in so torej 
v odnosu do njih postranske), za katere ima Evropska unija deljeno zunanjo pristojnost. 
4. Evropska unija nima zunanje pristojnosti za dogovor o tem, da je vezana s členom 9.10.1 
Sporazuma EUSFTA (poglavje IX, oddelek A), s katerim se odpovedujejo dvostranski sporazumi, 
sklenjeni med nekaterimi državami članicami in Singapurjem. To pristojnost imajo izključno te 
države članice. 
Priloga – Kratek opis Sporazuma EUSF TA 
1. Prva in druga uvodna izjava Sporazuma EUSFTA se sklicujeta na Sporazum o partnerstvu in 
sodelovanju med Evropsko unijo in Singapurjem. V drugi in peti uvodni izjavi je navedeno, da si isti 
pogodbenici želita okrepiti medsebojne odnose in izboljšati življenjske standard e, spodbujati 
gospodarsko rast in stabilnost, ustvariti nove možnosti za zaposlitev ter izboljšati splošno blaginjo in 
za to ponovno potrjujeta zavezanost spodbujanju liberalizacije trgovine in naložb. V četrti uvodni 
izjavi je navedeno, da sta pogodbenici odločeni tudi, da okrepita gospodarske, trgovinske in naložbene 
odnose v skladu s ciljem trajnostnega razvoja, ter spodbujata trgovino in naložbe, upoštevajoč visoko 
raven varstva okolja in zaščite delovnih mest ter ustreznih mednarodno priznanih standard ov in 
sporazumov, katerih podpisnici sta. Pogodbenici v osmi uvodni izjavi dalje priznavata pomem bnost 
preglednosti za mednarodno trgovino v korist vseh zainteresiranih strani. V deveti uvodni izjavi je 
navedeno, da želita pogodbenici vzpostaviti jasna in vzajemno koristna pravila, ki urejajo trgovino in 
naložbe, ter zmanjšati ali odpraviti ovire za vzajemno trgovino in naložbe. V deseti uvodni izjavi je 
pojasnjeno, da sta pogodbenici odločeni, da prispevata k skladnemu razvoju in širitvi svetovne trgovine 
z odpravo ovir za trgovino prek Sporazuma EUSFTA ter se izogneta novim oviram za trgovino ali 
naložbe med njima, ki bi lahko zmanjšale koristi Sporazuma EUSFTA. Pogodbenici v enajsti uvodni 
izjavi navajata, da nadgrajujeta svoje pravice in obveznosti po Sporazumu STO in drugih večstranskih, 
regionalnih in dvostranskih sporazumih ter dogovorih, katerih podpisnici sta. 
2. V poglavju I („Cilji in splošna opredelitev pojmov“) je navedeno, da pogodbenici s Sporazumom 
EUSFTA vzpostavita območje proste trgovine v skladu s členom XXIV GATT 1994 in 
členom V GATS (člen 1.1). Člen 1.2 opredeljuje cilje Sporazuma EUSFTA, ki so liberalizirati in 
olajšati trgovino in naložbe med pogodbenicama. 
3. Poglavje II („Nacionalna obravnava in dostop do trga za blago“) se uporablja za trgovino z blagom 
med pogodbenicama (člen 2.2). Cilj člena 2.1 je postopno in vzajemno liberalizirati trgovino z blagom 
v prehodnem obdobju, ki se začne z začetkom veljavnosti sporazuma, v skladu z njegovimi pogoji in 
členom XXIV GATT 1994 . V členu 2.3 je določena obveznost priznanja nacionalne obravnave blaga 
druge pogodbenice v skladu s členom III Sporazuma GATT 1994 (ki je s tem vključen v Sporazum 
EUSFTA). S poglavjem II je zajeta tudi uvrstitev blaga (člen 2.5), zahteva se zmanjšanje ali odprava 
carin na uvoz (člen 2.6) ter prepoveduje ohranitev ali uvedba carin ali davkov na izvoz (člen 2.7). Nato 
so v njem določene obveznosti glede netarifnih ukrepov, zlasti uvoznih in izvoznih omejitev (člen 2.9), 
pristojbin in formalnosti, povezanih z uvozom in izvozom (člen 2.10), postopkov za izdajanje uvoznih 
in izvoznih dovoljenj (člen 2.11), državnih trgovinskih podjetij (člen 2.12) in odprave sektorskih 
netarifnih ukrepov iz Priloge 2-B in Priloge 2-C(člen 2.13). Člen 2.14 določa klavzulo o splošnih 
ECLI:EU:C:2016 :992 95 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
izjemah in se zlasti sklicuje na člen XX GATT 1994 (ki je splošna klavzula o izjemah v tem 
sporazumu). S členom 2.15 se ustanavlja Odbor za trgovino z blagom, katerega glavne naloge so 
spremljanje izvajanja, spodbujanje trgovine z blagom med pogodbenicama v zvezi z zadevami, zajetimi 
v poglavju in njegovih prilogah, ter obravnavanje tarifnih in netarifnih ukrepov glede trgovine z blagom 
med pogodbenicama. 
4. V prilogi 2-A je urejena odprava carin. Vsebuje dva dodatka: dodatek 2-A-1 (seznam za odpravo 
carin za Singapur) in dodatek 2-A-2 (seznam za odpravo carin za Evropsko unijo). Priloga 2-B, ki se 
uporablja za vse vrste motornih vozil in njihove dele, vsebuje vrsto obveznosti, ki med drugim 
zajemajo uporabo mednarodnih standard ov, regulativno usklajevanje, proizvode z novimi 
tehnologijami ali novimi značilnostmi, izdajanje uvoznih dovoljenj in druge ukrepe omejevanja 
trgovine. V prilogi 2-C, ki se nanaša na farmacevtske izdelke in medicinske pripomočke, so 
obravnavani mednarodni standardi , preglednost in regulativno sodelovanje. 
5. Poglavje III ima naslov „Trgovinska sredstva“. 
6. Člen 3.1 v zvezi s protidampinškimi in izravnalnimi ukrepi določa, da pogodbenici potrjujeta svoje 
pravice in obveznosti na podlagi člena VI GATT 1994 (ki se nanaša na protidampinške in izravnalne 
dajatve), Protidampinškega sporazuma ter Sporazuma o subvencijah in izravnalnih ukrepih. V poglavju 
so določena postopkovna pravila za obravnavo protidampinških in izravnalnih dajatev (člen 3.2), 
določeno je pravilo nižje dajatve za vsako vrsto dajatve (člen 3.3), izražena je potreba po upoštevanju 
javnega interesa (člen 3.4) in s področja uporabe poglavij XV (Reševanje sporov) in XVI (Mehanizem 
mediacije) izvzete določbe oddelka o protidampinških in izravnalnih ukrepih (člen 3.5). 
7. Poglavje III vsebuje tudi posebna pravila o zaščitnih ukrepih. Med drugim pogodbenici potrjujeta 
svoje pravice in obveznosti iz člena XIX GATT 1994 (ki se nanaša na nujne posege v zvezi z uvozom 
določenih proizvodov), Sporazuma o zaščitnih ukrepih in člena 5 Sporazuma o kme tijstvu (člen 3.6). 
Dalje določa postopkovna pravila in pravila o preglednosti (člen 3.7) ter iz obsega uporabe 
poglavij XV (reševanje sporov) in XVI (mehanizem mediacije) izvzema določbe iz oddelka o globalnih 
zaščitnih ukrepih (člen 3.8). V členih od 3.9 do 3.13 so določeni (po potrebi začasna) uporaba posebnih 
dvostranskih zaščitnih ukrepov in primerna nadomestila, če se uvede tak ukrep. 
8. Poglavje IV („Tehnične ovire v trgovini“) je namenjeno predvsem olajšanju in povečanju trgovine 
z blagom med pogodbenicama z zagotavljanjem okvira za preprečevanje, odkrivanje in odpravo 
nepotrebnih ovir za trgovino, ki spadajo v okvir Sporazuma o tehničnih ovirah v trgovini (člen 4.1), ki 
je smiselno vključen v Sporazum EUSFTA in je njegov sestavni del (člen 4.3). Poglavje IV se uporablja 
za pripravo, sprejetje in uporabo vseh standard ov, tehničnih predpisov in postopkov za ugotavljanje 
skladnosti, kot so opredeljeni v Prilogi 1 Sporazuma o tehničnih ovirah v trgovini, ki lahko vplivajo na 
trgovino z blagom med pogodbenicama, ne glede na poreklo tega blaga (člen 4.2.1). Poglavje IV vsebuje 
tudi določbe o, med drugim, različnih oblikah skupnega sodelovanja (člen 4.4), naravi organov za 
standardi zacijo in vključenosti pogodbenic vanje (člen 4.5), podlagi za tehnične predpise (člen 4.6), 
sredstvih za lažje sprejemanje rezultatov ugotavljanja skladnosti (člen 4.7), preglednosti (člen 4.8) ter 
zahtevah o (obveznem) označevanju in etiketiranju (člen 4.10). Druge določbe se nanašajo na 
izmenjavo informacij (kot na primer člen 4.9) ali zagotavljanje dostopnosti informacij za določene 
namene (na primer prek kontaktnih točk, imenovanih v skladu s členom 14.4) (člen 4.11). 
9. Poglavje V („Sanitarni in fitosanitarni ukrepi“) je namenjeno (a) varovanju življenja ali zdravja ljudi, 
živali ali rastlin na ozemlju obeh pogodbenic, pri tem pa olajševanju trgovine med pogodbenicama na 
področju sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov (v nadaljevanju: sanitarni in fitosanitarni ukrepi); (b) 
sodelovanju pri nadaljnjem izvajanju Sporazuma o sanitarnih in fitosanitarnih ukrepih ter (c) 
izboljšanju komunikacije, sodelovanja in reševanja vprašanj glede izvajanja sanitarnih in fitosanitarnih 
ukrepov, ki vplivajo na trgovino med pogodbenicama (člen 5.1). Pogodbenici ponovno potrjujeta svoje 
pravice in obveznosti iz Sporazuma o sanitarnih in fitosanitarnih ukrepih (člen 5.4; glej tudi 
člen 5.6(a)). 
ECLI:EU:C:2016 :992 96 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
10. Člen 5.6 („Splošna načela“) se nanaša na sredstva za doseganje uskladitve sanitarnih in 
fitosanitarnih ukrepov ter na omejitve uporabe sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov za preprečevanje 
neupravičenih ovir v trgovini ter izogibanja nepotrebnim omejitvam in samovoljni ali neupravičeni 
diskriminaciji in zavlačevanju dostopa do trgov pogodbenic. Druge vsebinske obveznosti se nanašajo 
na uvozne zahteve (člen 5.7), preverjanja (člen 5.8), postopek, ki se uporabi ob preverjanjih na kraju 
samem , da se odobri uvoz določene kategorije ali kategorij proizvodov živalskega izvora iz pogodbenice 
izvoznice, (člen 5.9, glej tudi Prilogo 5-B), določitev in priznavanje območij brez škodljivcev ali brez 
bolezni (člen 5.10), nujne ukrepe v primerih resnega tveganja za zdravje ali življenje ljudi, živali ali 
rastlin (člen 5.13) ter (postopek za) priznanje enakovrednosti posameznega ukrepa ali skupine ukrepov 
(člen 5.14). Splošne obveznosti glede preglednosti in izmenjave informacij je mogoče najti v členu 5.11. 
11. Poglavje VI („Olajševanje carine in trgovine“) je namenjeno priznavanju pomena olajševanja carine 
in trgovine v razvijajočem se svetovnem trgovinskem okolju in okrepitvi sodelovanja na tem področju, 
da bi se z ustrezno zakono dajo in postopki ter tudi upravno usposobljenostjo zadevnih uprav dosegli 
cilji o spodbujanju olajševanja trgovine in hkrati zagotovil učinkovit carinski nadzor (člen 6.1.1). 
Člen 6.2 določanačela, na katerih morajo temeljiti carinske določbe in postopki pogodbenic 
(člen 6.2.1). Pogodbenici morata tudi poenostaviti, kadar koli je to mogoče, zahteve in formalnosti 
zaradi spodbujanja hitre sprostitve in carinjenja blaga ter sprejeti nadaljnje korake za poenostavitev in 
standardi zacijo podatkov in dokumentacije, ki jih potrebujejo carinske in druge agencije (člen 6.2.2). 
Členi od 6.3 do 6.14 določajo konkretne obveznosti o carinskem sodelovanju, tranzitu in 
pretovarjanju, vnaprejšnjih odločbah, poenostavljenih carinskih postopkih, sprostitvi blaga, pristojbinah 
in taksah, carinskih deklarantih, pregledih pred odpremo, carinskem vrednotenju, obvladovanju 
tveganja, storitvi „vse na enem mestu“ (ki omogoča enotno elektronsko predložitev vseh informacij) in 
vzpostavitvi učinkovitih, hitrih, nediskriminatornih in lahko dostopnih pritožbenih postopkov. 
V členu 6.16 se obravnava odnos pogodbenic s poslovno skupnostjo. 
12. Člen 6.15 določa splošno obveznost, da se objavijo ali kako drugače dajo na voljo zakono daja, 
predpisi in upravni postopki ter druge zahteve v zvezi z olajševanjem carine in trgovine (člen 6.15.1) 
ter da se določi ali ohrani ena ali več informacijskih točk(člen 6.15.2). V celotnem poglavju VI se 
različne določbe nanašajo na potrebo po izmenjavi informacij in tem, da se dajo na voljo (na primer 
členi 6.3.2, 6.8.2 in 6.16(b)). 
13. Poglavje VII („Netarifne ovire za trgovino in naložbe v proizvodnjo energije iz obnovljivih virov“)si 
prizadeva spodbujati, razvijati in povečevati proizvodnjo energije iz obnovljivih in trajnostnih nefosilnih 
virov, zlasti z olajševanjem trgovine in naložb. Zato si pogodbenici prizadevata za odpravo ali 
zmanjšanje tarif in netarifnih ovir ter spodbujanje regulativnega usklajevanja z regionalnimi in 
mednarodnimi standardi oziroma zbliževanje z njimi (člen 7.1). 
14. Poglavje VII se uporablja za ukrepe, ki lahko vplivajo na trgovino in naložbe med pogodbenicama 
v zvezi s proizvodnjo energije iz obnovljivih in trajnostnih nefosilnih virov, vendar se ne uporablja za 
izdelke, iz katerih se proizvaja energija (člen 7.3.1). 
15. S členom 7.4 je zahtevano, da pogodbenici (a) ne sprejmeta ukrepov, ki zagotavljajo zahteve po 
lokalni vsebini ali katero koli drugo kompe nzacijo (kateri koli pogoj, ki spodbuja lokalni razvoj), ki 
vpliva na izdelke, ponudnike storitev, vlagatelje ali naložbe druge pogodbenice; (b) ne sprejmeta 
ukrepov, ki zahtevajo oblikovanje partnerstev z lokalnimi podjetji (z izjemo, ki se nanaša na tehnične 
razloge); (c) zagotovita, da so vsa pravila v zvezi z odobritvijo, certificiranjem in izdajanjem dovoljenj 
objektivna, pregledna in nesamovoljna ter ne diskriminirajo vložnikov iz druge pogodbenice; (d) 
zagotovita, da za upravne pristojbine, naložene za uvoz ali v zvezi z njim in uporabo blaga s poreklom 
iz druge pogodbenice ali ki vplivajo na zagotavljanje blaga s strani ponudnikov druge pogodbenice, 
velja člen 2.10, in da za upravne pristojbine, naložene za zagotavljanje storitev s strani ponudnikov 
druge pogodbenice ali v zvezi z njimi veljajo členi od 8.18 do 8.20; ter (e) zagotovita, da so pogoji in 
postopki za priključitev in dostop do omrežja za prenos električne energije pregledni in ne 
diskriminirajo ponudnikov iz druge pogodbenice. 
ECLI:EU:C:2016 :992 97 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
16. Člen 7.5 se nanaša na uporabo mednarodnih ali regionalnih standard ov za izdelke za pridobivanje 
energije iz obnovljivih in trajnostnih nefosilnih virov, potrebo po določitvi tehničnih predpisov, ki 
temeljijo na zahtevah izdelka, in sprejemanje izjav o skladnosti iz druge pogodbenice. 
17. Člen 7.6.1 določa, da za določbe poglavja VII veljajo klavzule o splošnih izjemah iz 
členov 2.14 in 8.62, klavzula o varnosti in splošnih izjemah iz člena 10.3 in ustrezne določbe 
poglavja XVII. V skladu s členom 7.6.2 se nobena določba iz poglavja VII ne sme razlagati tako, da bi 
se eni ali drugi pogodbenici preprečilo sprejemanje ali izvrševanje kakršnih koli ukrepov, potrebnih za 
varno delovanje zadevnih energetskih omrežij ali varnost oskrbe z energijo. 
18. Člen 7.7 določa vlogo Odbora za trgovino glede sodelovanja in izvajanja poglavja VII ter 
opredeljuje, kaj lahko vključuje to sodelovanje. 
19. Poglavje VIII („Storitve, ustanovitev poslovne enote in elektronsko poslovanje“) je razdeljeno v sedem 
oddelkov. 
20. V oddelku A pogodbenici ponovno potrjujeta svoje zaveze iz Sporazuma STO in se strinjata, da so 
v poglavju določene potrebne ureditve za postopno vzajemno liberalizacijo trgovine s storitvami, 
ustanovitev poslovnih enot in elektronsko poslovanje (člen 8.1.1). 
21. Člen 8.1.2 določa, da se, če ni drugače določeno, poglavje VIII ne sme (a) uporabljati za subvencije 
ali nepovratna sredstva, ki jih zagotovi pogodbenica; (b) uporabljati za storitve, opravljene pri izvajanju 
vladnih pooblastil, na zadevnih ozemljih pogodbenic; (c) se z njim ne sme zahtevati privatizacija javnih 
podjetij ali (d) uporabljati za zakone, predpise ali zahteve, ki urejajo storitve vladnih agencij za vladne 
potrebe, in ne z namenom nadaljnje prodaje na trgu ali uporabe v ponudbi storitev za komercialno 
prodajo. V členu 8.1.4 je dodano, da se poglavje VIII ne uporablja za ukrepe, ki vplivajo na fizične 
osebe, ki želijo dostop do trga delovne sile pogodbenice, ali za ukrepe glede državljanstva, prebivališča 
ali zaposlitve za nedoločen čas. 
22. S členom 8.1.3 je zagotovljena pravica vsake pogodbenice do urejanja in uvajanja novih predpisov 
za izpolnjevanje legitimnih ciljev politike v skladu s poglavjem VIII. 
23. V členu 8.2(d) je določeno, da so s Sporazumom EUSFTA zajete ladijske družbe s sedežem zunaj 
Unije in pod nadzorom državljanov države članice, če so njihova plovila registrirana v skladu 
z zakono dajo te države članice in plujejo pod zastavo države članice. 
24. V členu 8.2(m) je „trgovina s storitvami“ opredeljena kot opravljanje storitve: (i) z ozemlja ene 
pogodbenice na ozemlje druge pogodbenice („čezmejno“); (ii) na ozemlju pogodbenice za uporabnika 
storitve druge pogodbenice („uporaba v tujini“); (iii) s strani ponudnika storitve pogodbenice s tržno 
prisotnostjo na ozemlju druge pogodbenice („tržna prisotnost“); in (iv) s strani ponudnika storitve 
pogodbenice s prisotnostjo fizičnih oseb te pogodbenice na ozemlju druge pogodbenice („prisotnost 
fizičnih oseb“). 
25. Oddelek B („Čezmejno opravljanje storitev“) se uporablja za ukrepe pogodbenic, ki vplivajo na 
čezmejno opravljanje vseh storitev razen (a) avdiovizualnih storitev, (b) nacionalne pomorske kabotaže 
(ki vključuje prevoz potnikov ali blaga med pristaniščem ali točko v državi članici in drugim 
pristaniščem ali točko v isti državi članici ter promet, ki se začne in konča v istem pristanišču ali točki 
vdržavi članici Evropske unije), in (c) nacionalnih in mednarodnih storitev zračnega prometa, rednih 
ali izrednih, ter storitev, ki so neposredno povezane z uveljavljanjem pravic (letalskega) prometa 
(člen 8.3). Vendar pa so zajeti: (i) storitve popravil in vzdrževanja zrakoplovov, med katerimi je 
zrakoplov umaknjen iz prometa, (ii) prodaja in trženje storitev zračnega prometa ter (iii) storitve 
računalniškega sistema za rezervacije (člen 8.3(c)). Člen 8.4 opredeljuje „čezmejno opravljanje storitev“ 
za namen oddelka B kot opravljanje storitve (a) z ozemlja ene pogodbenice na ozemlje druge 
pogodbenice in (b) na ozemlju ene pogodbenice za uporabnika storitve druge pogodbenice. 
ECLI:EU:C:2016 :992 98 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
26. Člen 8.5 se nanaša na dostop do trga. Vsaka pogodbenica mora storitvam in ponudnikom storitev 
druge pogodbenice zagotoviti obravnavo, ki ni manj ugodna od obravnave, določene v določilih, 
omejitvah in pogojih, ki so dogovorjeni in navedeni na seznamih specifičnih zavez (člen 8.5.1). 
Člen 8.5.2 v zvezi s sektorji, v katerih se sprejmejo zaveze v zvezi z dostopom do trga, našteva ukrepe, 
ki jih pogodbenica ne sme sprejeti ali ohraniti v kateri koli regiji ali na svojem celotnem ozemlju, razen 
če je na njenem seznamu specifičnih zavez določeno drugače. 
27. Člen 8.6 določa obveznost nacionalne obravnave. Vsaka pogodbenica mora v sektorjih, ki so vpisani 
na njen seznam specifičnih zavez ter so v skladu z vsemi pogoji in pridržki, ki so v njem določeni, 
zagotoviti, da obravnava storitev in ponudnikov storitev druge pogodbenice glede vseh ukrepov, ki 
vplivajo na čezmejno opravljanje storitev, ni manj ugodna od obravnave, ki jo zagotavlja lastnim 
podobnim storitvam in ponudnikom storitev (člen 8.6.1). 
28. Člen 8.7.1 določa, da so sektorji, ki jih pogodbenica liberalizira v skladu z oddelkom B, ter omejitve 
dostopa do trga in nacionalne obravnave, ki se uporabljajo za storitve in ponudnike storitev druge 
pogodbenice v teh sektorjih, določeni na njenem seznamu specifičnih zavez. 
29. Oddelek C se nanašana „Ustanovitev poslovne enote“,kije v členu 8.8(d) opredeljena kot 
„(i) ustanovitev, pridobitev ali vzdrževanje pravne osebe ali (ii) ustanovitev ali ohranitev podružnice ali 
predstavništva na ozemlju pogodbenice z namenom opravljanja gospodarske dejavnosti, vključno z, 
vendar ne omejeno na, opravljanje storitve“. Ustanovitev in pridobitev pravne osebe je treba razlagati, 
kot da vključujeta kapitalsko udeležbo v pravni osebi, da bi vzpostavila ali ohranjala trajne 
gospodarske povezave (opomba 8 k členu 8.8(d) 424). Oddelek C se uporablja za ukrepe, ki jih 
pogodbenici sprejmeta ali ohranita in ki vplivajo na ustanovitev poslovnih enot v katerih koli 
gospodarskih dejavnostih, razen v: (a) rudarstvu, proizvodnji in predelavi jedrskih materialov; 
(b) proizvodnji orožja, streliva in vojaškega materiala ali trgovini z njimi; (c) avdiovizualnih storitvah; 
(d) nacionalni pomorski kabotaži in (e) nacionalnih in mednarodnih storitvah zračnega prometa, 
rednih ali izrednih, ter storitvah, ki so neposredno povezane z uveljavljanjem pravic (letalskega) 
prometa (člen 8.9). Vendar se oddelek C ne uporablja za ukrepe, ki vplivajo na ustanovitev poslovnih 
enot v gospodarskih dejavnostih (i) storitev popravil in vzdrževanja zrakoplovov, med katerimi je 
zrakoplov umaknjen iz prometa; (ii) prodaje in trženja storitev zračnega prometa in (iii) storitev 
računalniškega rezervacijskega sistema (člen 8.9(e)). 
30. Členi 8.10, 8.11 in 8.12, ki se nanašajo na dostop do trga, nacionalno obravnavo oziroma seznam 
specifičnih zavez, v veliki meri odražajo člene 8.5, 8.6 in 8.7 v zvezi z ustanovitvijo poslovne enote 
(določbe, ki se nanašajo na dostop do trga, nacionalno obravnavo oziroma seznam specifičnih zavez 
v zvezi s čezmejnim opravljanjem storitev (oddelek B)). 
31. Oddelek D („Začasna prisotnost fizičnih oseb iz poslovnih razlogov“) se uporablja za ukrepe 
pogodbenic v zvezi z vstopom na njuno ozemlje in začasnim bivanjem – na njunem ozemlju – 
ključnega osebja, diplomiranih pripravnikov in prodajalcev poslovnih storitev v skladu s členom 8.1.4 
(člen 8.13.1). „Ključno osebje“ so fizične osebe, ki so zaposlene pri pravni osebi pogodbenice, ki ni 
neprofitna organizacija, ter so pristojne za vzpostavitev ali ustrezen nadzor, upravljanje in delovanje 
poslovne enote (člen 8.13.2(a)). Ta kategorija vključuje „poslovne obiskovalce, pristojne za vzpostavitev 
poslovne enote“,in „osebje, premeščeno znotraj podjetja“. „Poslovni obiskovalci za namene ustanovitve 
poslovne enote“ so fizične osebe na vodstvenih položajih, ki so pristojne za ustanovitev poslovne enote 
ter ne opravljajo neposrednih poslov s splošno javnostjo in ne prejemajo plačila od vira v pogodbenici 
gostiteljici (člen 8.13.2(a)(i)). „Osebje, premeščeno znotraj podjetja“ so fizične osebe, ki jih je zaposlila 
pravna oseba pogodbenice ali so, v primeru strokovnjakov, ki zagotavljajo poslovne storitve, partnerji 
v njej vsaj eno leto in ki so začasno premeščeni na delovno mesto v poslovni enoti na ozemlju druge 
pogodbenice. Lahko so vodstveni delavci, upravitelji ali strokovnjaki (člen 8.13.2(a)(ii)). 
424 — V nekaterih jezikovnih različicah je to lahko v opombi 10. 
ECLI:EU:C:2016 :992 99 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
32. Člen 8.14 v zvezi s ključnim osebjem in diplomiranimi pripravniki določa, da mora vsaka 
pogodbenica za vsak sektor, liberaliziran v skladu z oddelkom C, in ob upoštevanju morebitnih 
pridržkov s svojega seznama posebnih zavez, podjetnikom druge pogodbenice omogočiti, da v svoji 
poslovni enoti začasno zaposlijo fizične osebe navedene druge pogodbenice, če so ti zaposleni ključno 
osebje ali diplomirani pripravniki, kot je določeno v členu 8.13. S to določbo so določena tudi različna 
najdaljša obdobja za začasni vstop in bivanje osebja, premeščenega znotraj podjetja, poslovnih 
obiskovalcev zaradi ustanovitve poslovne enote in diplomiranih pripravnikov. Prepovedani so ukrepi, 
ki obsegajo omejitve skupnega števila fizičnih oseb, ki jih podjetnik (sic) lahko premesti kot ključno 
osebje ali diplomirane pripravnike v določenem sektorju (v obliki številčnih kvot ali zahteve po 
preverjanju gospodarskih potreb), ter diskriminatorne omejitve (člen 8.14.2). 
33. V skladu s členom 8.15 mora vsaka pogodbenica načeloma omogočiti začasen vstop in bivanje 
prodajalcev poslovnih storitev za obdobje do devetdeset dni v katerem koli dvanajstmesečnem obdobju 
(člen 8.15). 
34. Oddelek E („Regulativni okvir“) je razdeljen na pododdelke, ki obsegajo splošno veljavne določbe, 
domače predpise, računalniške storitve, poštne storitve, telekomunikacijske storitve, finančne storitve 
in storitve mednarodnega pomorskega prometa. 
35. Pododdelek 1 vsebuje splošno veljavne določbe. V njem so določene obveznosti glede vzajemnega 
priznavanja poklicnih kvalifikacij (člen 8.16) in preglednosti (člen 8.17). Člen 8.16 pogodbenicama 
vničemer ne sme preprečiti, da od fizičnih oseb zahtevata potrebne kvalifikacije ali strokovne 
izkušnje, določene na ozemlju, na katerem se storitev opravlja, za zadevni sektor dejavnosti 
(člen 8.16.1). Vsaka pogodbenica se mora takoj odzvati na zahteve druge pogodbenice po konkretnih 
informacijah v zvezi s svojimi splošno veljavnimi ukrepi ali mednarodnimi sporazumi, ki spadajo pod 
poglavje VIII ali nanj vplivajo. Vsaka pogodbenica mora v skladu s členom 14.4 ustanoviti eno ali več 
kontaktnih točk(člen 8.17). 
36. Pododdelek 2 se nanaša na domače predpise. Uporablja se za ukrepe v zvezi z zahtevami in 
postopki za izdajanje dovoljenj ali zahtevami po kvalifikacijah in postopki za potrditev kvalifikacij, ki 
vplivajo na čezmejno opravljanje storitev; ustanovitev poslovne enote na ozemlju pogodbenic s strani 
fizičnih in pravnih oseb (člen 8.18.1), v skladu s specifičnimi zavezami pogodbenic (člen 8.18.2). 
37. V členih 8.19 in 8.20 so določene obveznosti, ki se nanašajo na zahteve za izdajanje dovoljenj in 
potrditev kvalifikacij ter s tem povezane postopke, postopek za pridobitev dovoljenja in za zagotovitev 
takojšnjega pregleda in, kjer je to upravičeno, primernih sredstev za upravne sklepe, ki vplivajo na 
ustanovitev poslovne enote, čezmejno opravljanje storitev ali začasno bivanje fizičnih oseb iz poslovnih 
razlogov. 
38. Pododdelek 3 se nanašana računalniške storitve. Člen 8.21.1 določa, da pogodbenici sprejmeta 
dogovor, določen v drugih odstavkih člena 8.21, glede računalniških storitev, liberaliziranih v skladu 
z oddelki od B do D. Ta dogovor se nanaša predvsem na pomen računalniških in sorodnih storitev. 
39. Pododdelek 4 se nanašanapoštne storitve. V skladu s členom 8.22 mora vsaka pogodbenica uvesti 
ali ohraniti ustrezne ukrepe, da se ponudnikom poštnih storitev, ki so posamično ali skupaj glavni 
ponudniki na zadevnem trgu za poštne storitve, prepreči izvajanje ali nadaljevanje protikonkurenčne 
prakse. V skladu s členom 8.23 morajo biti regulativni organi ločeni od katerega koli ponudnika 
poštnih storitev in mu tudi ne odgovarjajo. Njihove odločitve in postopki morajo biti nepristranski do 
vseh udeležencev na trgu. 
40. Pododdelek 5 se uporablja za ukrepe, ki vplivajo na trgovino s telekomunikacijskimi storitvami. 
Določanačela regulativnega okvira za telekomunikacijske storitve, liberalizirane v skladu z oddelki 
od B do D (to so čezmejno opravljanje storitev, ustanovitev poslovne enote in začasna prisotnost 
fizičnih oseb iz poslovnih razlogov) (člen 8.24.1). Členi od 8.26 do 8.38 vsebujejo vsebinske obveznosti, 
ECLI:EU:C:2016 :992 100 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
ki se nanašajo med drugim na dostop do javnih telekomunikacijskih omrežij in storitev ter njihovo 
uporabo, medomrežno povezovanje, souporabo infrastrukture in prenosljivost številk. 
V členih 8.41 in 8.42 so določene obveznosti glede postopkov za pridobitev dovoljenja za opravljanje 
telekomunikacijskih storitev po eni strani ter postopkov za dodeljevanje in uporabo omejenih virov po 
drugi strani. 
41. V členu 8.45 je določena splošna obveznost preglednosti. Konkretne obveznosti v zvezi z dajanjem 
informacij na voljo so določene na primer v členih 8.29.3 in 8.41.2. 
42. V pododdelku 6 so določena načela, ki veljajo za regulativni okvir za vse finančne storitve, 
liberalizirane v skladu z oddelki od B do D (člen 8.49.1). Člen 8.50.1 in 8.50.2 vsako pogodbenico 
pooblašča, da sprejme ali ohrani ukrepe iz bonitetnih razlogov, in določa pogoje, pod katerimi je to 
mogoče storiti. V skladu s členom 8.50.4 si mora vsaka pogodbenica prizadevati zagotoviti, da se na 
njenem ozemlju izvaja in uporablja vrsta naštetih standard ov o bančnem nadzoru, zavarovalniškem 
nadzoru, preglednosti in izmenjavi informacij za davčne namene. V skladu s členom 8.50.5 lahko 
vsaka pogodbenica pod določenimi pogoji zahteva registracijo ali odobritev finančnih instrumentov in 
ponudnikov čezmejnih finančnih storitev druge pogodbenice. 
43. S členom 8.52 je od vsake pogodbenice zahtevano, da pod določenimi pogoji ponudnikom 
finančnih storitev druge pogodbenice odobri dostop do plačilnih in klirinških sistemov, ki jih 
upravljajo javni subjekti, ter do uradnih sistemov financiranja in refinanciranja, ki so na voljo pri 
običajem izvajanju rednega poslovanja. 
44. Člen 8.53 se nanaša na nove finančne storitve. Vsako pogodbenico zavezuje, da ponudniku 
finančnih storitev druge pogodbenice dovoli, da opravlja kakršno koli novo finančno storitev, ki bi jo 
prva pogodbenica dovolila opravljati svojim ponudnikom finančnih storitev, ne da bi bili potrebni 
dodatni zakono dajni ukrepi, ki jih zahteva prva pogodbenica. 
45. Člen 8.54 se nanaša zlasti na prenos informacij v elektronski ali drugi obliki z ozemlja in na 
ozemlje pogodbenice za obdelavo podatkov, če je takšna obdelava potrebna za običajno poslovanje 
ponudnika finančne storitve. 
46. V pododdelku 7 so določena načela liberalizacije mednarodnega pomorskega prometa v skladu 
z oddelki od B do D. V členu 8.56.3 je opredeljen dogovor pogodbenic za zagotovitev učinkovite 
uporabe načel neomejenega dostopa do tovora v pridobitne namene, svobode zagotavljanja storitev 
mednarodnega pomorskega prometa ter nacionalne obravnave v okviru opravljanja takih storitev. 
Pogodbenici morata uporabljati načelo neomejenega dostopa do mednarodnih pomorskih trgov in 
trgovine na komercialni in nediskriminatorni podlagi (člen 8.56.3(a)). Vsaka pogodbenica mora ladjam, 
ki plujejo pod zastavo druge pogodbenice ali jih upravljajo ponudniki storitev druge pogodbenice, 
zagotoviti obravnavo, ki ni manj ugodna od obravnave, ki jo zagotovi lastnim ladjam ali ladjam iz 
tretjih držav, glede na to, katera je ugodnejša, med drugim v zvezi z dostopom do pristanišč, uporabo 
infrastrukture in pomožnih pomorskih storitev pristanišč ter v zvezi s tem povezanimi pristojbinami in 
taksami, carinskimi objekti ter določitvami privezov in naprav za natovarjanje in raztovarjanje. 
Člen 8.56.5 določa, da mora vsaka pogodbenica ponudnikom storitev mednarodnega pomorskega 
prevoza druge pogodbenice dovoliti, da na njenem ozemlju ustanovijo poslovno enoto pod pogoji za 
ustanovitev in poslovanje v skladu s pogoji, navedenimi na njenem seznamu specifičnih zavez. 
V skladu s členom 8.56.6 morata pogodbenici ponudnikom storitev mednarodnega pomorskega 
prometa iz druge pogodbenice po razumnih in nediskriminatornih pogojih zagotoviti naslednje storitve 
v pristanišču: (a) pilotažo, (b) pomoč pri vleki in potiskanju, (c) oskrbo s hrano, (d) oskrbo z gorivom in 
vodo, (e) zbiranje odpadkov in odstranjevanje balastnih odpadkov, (f) storitve pristaniškega kapitana, 
(g) navigacijske pripomočke in (h) operativne storitve z obale, ki so bistvene za upravljanje ladij. 
ECLI:EU:C:2016 :992 101 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
47. V oddelku F („Elektronsko poslovanje“) se pogodbenici strinjata glede pomena olajševanja uporabe 
in razvoja elektronskega poslovanja ter glede veljavnosti pravil STO za elektronsko poslovanje, in se 
zavezujeta k spodbujanju razvoja medsebojnega elektronskega poslovanja, zlasti s sodelovanjem pri 
vprašanjih, ki nastanejo pri elektronskem poslovanju v okviru določb poglavja VIII 
(člen 8.57.1 in 8.57. 2). Prav tako se strinjata, da mora biti razvoj elektronskega poslovanja popolnoma 
skladen z mednarodnimi standardi varstva podatkov, da se zagotovi zaupanje tistih, ki ga uporabljajo 
(člen 8.57.4). 
48. V skladu s členom 8.58 pogodbenici ne smeta uvesti carin za elektronske prenose. V členu 8.59 
pogodbenici potrjujeta, da spadajo ukrepi v zvezi z opravljanjem storitve z uporabo elektronskih 
sredstev na področje uporabe obveznosti iz ustreznih določb poglavja VIII, razen izjem, ki se 
uporabljajo. 
49. Oddelek G nosi naslov „Izjeme“. Člen 8.62 določa klavzulo o splošnih izjemah. V členu 8.63 se 
pogodbenici zavezujeta pregledati poglavje VIII in svoje sezname specifičnih zavez najpozneje tri leta 
po začetku veljavnosti Sporazuma EUSFTA in nato v rednih časovnih presledkih. 
50. Edini člen Priloge 8-A določa, da je seznam specifičnih zavez Evropske unije določen v dodatkih 
od 8-A-1do8-A-3. V njih je obravnavan seznam specifičnih zavez Evropske unije v skladu 
s členom 8.7 (čezmejno opravljanje storitev), členom 8.12 (ustanovitev poslovne enote) ter 
členoma 8.14 in 8.15 (ključno osebje in diplomirani pripravniki ter prodajalci poslovnih storitev). 
51. V prilogi 8-B je določeno, da je seznam specifičnih zavez Singapurja določen v dodatkih 8-B-1 
(posebne zaveze) in 8-B-2 (finančne storitve). 
52. Poglavje IX („Naložbe“) je sestavljeno iz dveh delov. Oddelek A vsebuje materialnopravne določbe 
ozaščiti vlagateljev in njihovih naložb. V oddelku B je urejen mehanizem za reševanje sporov med 
vlagatelji in državo (Investor-State Dispute Settlement – ISDS) za izvrševanje teh določb. 
53. Za uporabo poglavja IX pomeni „zajeta naložba“ naložbo, ki je bodisi neposredno ali posredno 
v lasti bodisi neposredno ali posredno pod nadzorom zajetega vlagatelja ene pogodbenice na ozemlju 
druge pogodbenice (člen 9.1.1). „Zajeti vlagatelj“ pomeni fizično ali pravno osebo ene pogodbenice, ki 
je izvedla naložbo na ozemlju druge pogodbenice (člen 9.2). „Naložba“ je opredeljena kot vsaka vrsta 
sredstev, ki imajo lastnosti naložbe, vključno z lastnostmi, kot so kapitalska obveznost ali obveznost 
drugih virov, pričakovanje zaslužka ali dobička, prevzemanje tveganja ali določeno trajanje (člen 9.1.1). 
V členu 9.1.1, od (a) do (h), so naštete različne oblike naložb. 
54. Poglavje IX se uporablja ne glede na to, ali so bile naložbe izvedene pred začetkom veljavnosti 
Sporazuma EUSFTA ali po njem (člen 9.2.1). 
55. Člen 9.3.1 določa zahtevo po nacionalni obravnavi: vsaka pogodbenica mora zajetim vlagateljem 
druge pogodbenice in njihovim zajetim naložbam nameniti obravnavo na svojem ozemlju, ki ni nič 
manj ugodna od obravnave, ki jo zagotavlja v podobnih okoliščinah svojim vlagateljem in njihovim 
naložbam v zvezi z delovanjem, upravljanjem, izvajanjem, vzdrževanjem, uporabo, uživanjem in 
prodajo naložb ali drugimi oblikami razpolaganja z njihovimi naložbami. V členu 9.3.3 so določene 
nekatere izjeme in pogoji, pod katerimi lahko vsaka pogodbenica sprejme ali izvrši ukrepe, ki 
zagotavljajo manj ugodno obravnavo. 
56. S členom 9.4 je zahtevano, da vsaka pogodbenica zajetim naložbam druge pogodbenice na svojem 
ozemlju zagotovi pošteno in pravično obravnavo ter popolno zaščito in varnost (člen 9.4.1) – pri 
čemer se ta nanaša le na obveznost pogodbenice v zvezi s fizično varnostjo zajetih vlagateljev in naložb 
(člen 9.4.4). Za izpolnitev te obveznosti je v členu 9.4.2 določeno, da nobena pogodbenica ne sprejme 
ukrepov, ki pomenijo: (a) odklonitev sodnega varstva v kazenskih, civilnih in upravnih postopkih; 
ECLI:EU:C:2016 :992 102 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
(b) bistveno kršitev dolžnega pravnega postopanja; (c) očitno samovoljno ravnanje; (d) nadlegovanje, 
prisilo, zlorabo moči ali podobno nepošteno ravnanje ali (e) kršitev legitimnih pričakovanj zajetega 
vlagatelja, ki izhajajo iz posebnih ali nedvoumnih zagotovil pogodbenice, da spodbudijo naložbo, in na 
katere se lahko zajeti vlagatelj razumno zanese. 
57. Člen 9.5.1 določa, da vsem zajetim vlagateljem ene pogodbenice, ki utrpijo izgube zaradi vojne ali 
drugega oboroženega spopada, revolucije, izrednih nacionalnih razmer, upora, vstaje ali izgredov na 
ozemlju druge pogodbenice, navedena pogodbenica v zvezi z vračilom, odškodnino, nadomestilom ali 
drugo poravnavo zagotovi obravnavo, ki ni manj ugodna od obravnave, ki jo navedena pogodbenica 
nameni svojim vlagateljem ali vlagateljem iz katere koli tretje države, kar je ugodnejše za zadevnega 
zajetega vlagatelja. S členom 9.5.2 je od pogodbenice zahtevano, da odobri vračilo ali nadomestilo, če 
je zajeta naložba zasežena ali uničena. 
58. Na podlagi člena 9.6.1 ne sme nobena pogodbenica neposredno ali posredno nacionalizirati ali 
razlastiti zajetih naložb zajetih vlagateljev druge pogodbenice oziroma zanje uvesti ukrepov, 
enakovrednih nacionalizaciji ali razlastitvi, razen: (a) za namen v splošnem interesu; (b) v skladu 
značelom dolžnega pravnega postopanja; (c) na nediskriminatorni podlagi ter (d) proti takojšnjemu 
plačilu primernega in učinkovitega nadomestila v skladu s členom 9.6.2. Člen 9.6.2 določa, kako se 
določi znesek nadomestila. Člen 9.6 se ne uporablja za izdajo obveznih dovoljenj, ki se dodelijo v zvezi 
s pravicami intelektualne lastnine v skladu s Sporazumom TRIPS (člen 9.6.3). Člen 9.6.4 se nanašana 
to, da vsak ukrep razlastitve ali vrednotenja pregleda sodni ali drug neodvisni organ pogodbenice, ki 
sprejme ukrep. 
59. Člen 9.7 določa, da mora vsaka pogodbenica dovoliti, da se prenosi v zvezi z zajeto naložbo 
opravijo v prosto zamenljivi valuti brez omejitve ali zamude (člen 9.7.1). Vendar se nič v členu 9.7 ne 
sme razlagati tako, da bi pogodbenici preprečilo pravično in nediskriminatorno uporabo svojega prava 
o zadevah, vključenih v člen 9.7.2, točke od (a) do (g) (člen 9.7.2). 
60. Preostale določbe oddelka A se nanašajo na subrogacijo (člen 9.8), odpoved (člen 9.9) in razmerje 
Sporazuma EUSFTA do drugih sporazumov (člen 9.10). Tako je v členu 9.9 določeno, da čese 
Sporazum EUSFTA odpove v skladu s členom 17.13, bo poglavje IX veljalo še nadaljnjih dvajset let od 
navedenega datuma v zvezi z zajetimi naložbami, ki so bile izvedene pred datumom odpovedi 
Sporazuma EUSFTA. Člen 9.10.1 določa, da z začetkom veljavnosti Sporazuma EUSFTA sporazumi 
med državami članicami in Singapurjem iz Priloge 9-D (vključno s pravicami in obveznostmi, ki iz njih 
izhajajo) prenehajo veljati in se nadomestijo s Sporazumom EUSFTA. V opombi 19 425 je dodano, da za 
te sporazume velja, da so odpovedani s Sporazumom EUSFTA v smislu člena 59(1)(a) Dunajske 
konvencije o pravu mednarodnih pogodb. Preostali odstavki člena 9.10 se ukvarjajo večinoma 
zučinkom začasne uporabe Sporazuma EUSFTA na uporabo določb sporazumov iz Priloge 9-D. 
61. Oddelek B poglavja IX se uporablja za spore med tožečo stranko ene pogodbenice in drugo 
pogodbenico v zvezi z obravnavo (vključno z opustitvijo), ki domnevno krši določbe oddelka A, če 
zadevna kršitev domnevno povzroča izgubo ali škodo tožeči stranki ali njenemu lokalno 
ustanovljenemu podjetju (člen 9.11.1). 
62. Člen 9.12 določa, da je prioritetna oblika reševanja sporov sporazumna rešitev spora s pogajanji. 
Člen 9.14 določa, da se lahko pogodbenici, ki sta v sporu, kadar koli dogovorita o uporabi mediacije 
ali drugih oblik alternativnega reševanja sporov. Kadar spora ni mogočerešiti sporazumno, mora 
tožeča stranka pogodbenice drugi pogodbenici v določenem času predložiti zahtevo za posvetovanja 
(člen 9.13). Če spora ni mogočerešiti v treh mesecih po predložitvi zahteve za posvetovanja, lahko 
tožeča stranka predloži obvestilo o nameri za arbitražno reševanje sporov (člen 9.15). Kadar se 
425 — V nekaterih jezikovnih različicah je to lahko v opombi 51. 
ECLI:EU:C:2016 :992 103 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
obvestilo pošlje Evropski uniji, mora ta v določenem času določiti, kdo bo deloval kot tožena stranka, 
in o tej odločitvi takoj obvestiti tožečo stranko (člen 9.15.2). Če take odločitve ni, je s členom 9.15.3 
v bistvu določeno, da se tožena stranka določi v skladu z obvestilom o nameri za arbitražno reševanje 
sporov. 
63. Tožeča stranka lahko šele po treh mesecih od dneva obvestila v skladu s pogoji iz člena 9.17 ob 
upoštevanju drugih jurisdikcijskih zahtevkov (člen 9.17.5) predloži zahtevek za arbitražno reševanje 
sporov za enega od mehanizmov reševanja sporov iz člena 9.16.1. Ti mehanizmi vključujejo arbitražo 
v okviru Mednarodnega centra za reševanje investicijskih sporov, arbitražno razsodišče, ustanovljeno 
v skladu z arbitražnimi pravili Komisije Združenih narodov za mednarodno trgovinsko pravo, ali 
katero koli drugo arbitražno ustanovo ali katera koli druga arbitražna pravila, če se pogodbenici, ki sta 
stranki v sporu, tako dogovorita. 
64. Členi od 9.18 do 9.21 se nanašajo na sestavo razsodišča, pravo, ki se uporablja, in pravila razlage ter 
zahtevke, ki očitno niso pravne narave ali so brez pravne podlage. 
65. Če je z dokončno odločbo ugotovljena kršitev določb poglavja IX, lahko razsodiščeločeno ali 
v kombinaciji prisodi samo (a) denarno odškodnino (ob upoštevanju omejitev iz člena 9.24.2) in 
morebitne pripadajoče obresti ter (b) vračilo premoženja, če lahko tožena stranka plača denarno 
odškodnino in morebitne pripadajoče obresti namesto vračila (člen 9.24.1). Kaznovalne odškodnine ni 
mogoče prisoditi (člen 9.24.2). Člena 9.25 in 9.26 se nanašata na plačilo odškodnine ali drugo 
nadomestilo ter stroške. 
66. Člen 9.27 se nanaša na zavezujočiučinek odločbe in njeno izvršitev. 
67. V skladu s členom 9.28.1 ne sme nobena pogodbenica dati diplomatske zaščite ali podati 
mednarodnega zahtevka v zvezi s sporom, o katerem sta se eden od njenih vlagateljev in druga 
pogodbenica dogovorila, da predložita zahtevek za arbitražo v skladu z oddelkom B, razen če ta druga 
pogodbenica ne spoštuje in izpolnjuje odločbe, izdane v takem sporu. Diplomatska zaščita za namene 
člena 9.28.1 ne vključuje neformalnih diplomatskih izmenjav z izključnim namenom olajševanja 
reševanja sporov. Vendar s členom 9.28.1 ni izključena možnost, da pogodbenica uporabi postopek 
reševanja sporov iz poglavja XV v zvezi z ukrepom v splošni uporabi, tudi če navedeni ukrep 
domnevno krši Sporazum EUSFTA glede posamezne naložbe, v zvezi s katero je predložen zahtevek. 
68. Priloge k poglavju IX se nanašajo na razlastitev (priloge od 9-Ado 9-C), seznam sporazumov med 
državami članicami in Singapurjem (priloga 9-D), mehanizem mediacije za spore med vlagatelji in 
državo (priloga 9-E), kodeks ravnanja za arbitre in mediatorje (priloga 9-F) ter pravila o dostopu 
javnosti do dokumentov, zaslišanj in možnosti, da tretje osebe predložijo stališča (priloga 9-G). 
69. Poglavje X („Javna naročila“) in njegovih devet prilog prinašajo okvir za javna naročila pogodbenic. 
Za uporabo poglavja X pomenijo „zajeta javna naročila“ javna naročila (i) za vladne namene blaga, 
storitev ali kakršne koli kombinacije obeh, ki so naročeni na podlagi kakršne koli vrste pogodbe, 
katerih ocenjena vrednost je enaka pragom, določenim v prilogah od 10-Ado 10-G, ali jih presega; 
(ii) s strani naročnika, ki (iii) niso drugače izključena (člen 10.2.2). Člen 10.2.3 določa položaje, 
v katerih se poglavje X ne uporabi (razen kadar je v prilogah od 10-Ado 10-G določeno drugače). 
70. V členu 10.3 so določene varnostne in splošne izjeme. 
71. Člen 10.4 določa splošna načela o javnih naročilih. Člena 10.4.1 in 10.4.2 določata obveznosti 
nacionalne obravnave in prepoved diskriminacije. V skladu s členom 10.4.7 se te določbe ne 
uporabljajo za ukrepe, ki niso specifični za javna naročila. 
72. V členu 10.5 so določena pravila o informacijah, ki jih mora vsaka pogodbenica objaviti o svojem 
sistemu za javna naročila. 
ECLI:EU:C:2016 :992 104 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
73. Za vsako krito javno naročilo mora naročnik objaviti obvestilo o nameravanem javnem naročilu 
(člen 10.6.1), ki mora vsebovati informacije, naštete v členu 10.6.2. Poleg tega mora biti za vsako 
nameravano javno naročilo objavljen povzetek obvestila (člen 10.6.3). Člen 10.7 določa obveznosti 
v zvezi z vrsto pogoja, ki ga naročnik lahko naloži (ali ga ne sme naložiti) za sodelovanje v postopku 
oddaje javnega naročila; glede tega, kako oceniti, ali je ponudnik izpolnil te pogoje; in razloge, zaradi 
katerih lahko pogodbenica izključi ponudnika. Člen 10.8 se nanaša na kvalificiranost ponudnikov. 
Člen 10.9 določa zahteve glede tehničnih specifikacij in razpisne dokumentacije. Člen 10.10 se nanaša 
na potrebo po tem, da se ponudnikom zagotovi dovolj časa za pripravo in oddajo vlog za sodelovanje 
in ponudb. Člen 10.11 se uporablja za izvedbo pogajanj. Člen 10.12 določa pogoje, pod katerimi lahko 
naročnik uporabi omejeni razpis in se odloči, da ne bo uporabil nekaterih garancij iz poglavja X. 
Člen 10.14 vsebuje pravila o obravnavi ponudb in oddaji naročil. Člen 10.15 določa obveznosti glede 
informacij, ki jih mora naročnik bodisi zagotoviti sodelujočim ponudnikom bodisi objaviti. 
74. S členom 10.16.1 se od vsake pogodbenice zahteva, da na zahtevo druge pogodbenice nemudoma 
zagotovi vse potrebne informacije za ugotovitev, ali je bilo naročilo izvedeno pošteno, nepristransko in 
v skladu s poglavjem XV. V določenih okoliščinah se informacij ne sme razkriti (člen 10.16.2). 
75. Člen 10.17 določa zahteve glede vrste upravnega ali sodnega postopka pregleda, ki ga mora 
zagotoviti vsaka pogodbenica, pogoje, pod katerimi je treba opraviti ta pregled, in postopek, ki se 
uporabi. 
76. Priloge k poglavju X se nanašajo na: subjekte na centralni ravni, ki naročajo v skladu z določbami 
Sporazuma EUSFTA (priloga 10-A), subjekte na podcentralni ravni, ki naročajo v skladu z določbami 
Sporazuma EUSFTA (priloga 10-B), službe in druge subjekte, ki naročajo v skladu z določbami 
Sporazuma EUSFTA (priloga 10-C), zajeto blago (priloga 10-D), zajete storitve (priloga 10-E), 
gradbene storitve in koncesije za izvajanje del (priloga 10-F), splošne opombe in odstopanja od določb 
člena 10.4 (Splošna načela) (priloga 10-G), objavljanje (priloga 10-H) in javno-zasebna partnerstva 
(priloga 10-I). 
77. Poglavje XI („Intelektualna lastnina“) je namenjeno olajšanju proizvodnje in trženja inovativnih in 
ustvarjalnih izdelkov ter opravljanja storitev med pogodbenicama ter povečanju koristi trgovine in 
naložbzučinkovitim varstvom pravic intelektualne lastnine in sprejemanjem ukrepov za učinkovito 
izvrševanje teh pravic (člen 11.1.1). V poglavju XI se smiselno uporabljajo cilji in načela, vsebovani 
v delu I Sporazuma TRIPS (zlasti v členih 7 in 8) (člen 11.1.2). 
78. V oddelku A so obravnavani področje uporabe poglavja XI, upoštevne opredelitve in izčrpanje 
pravic intelektualne lastnine. V členu 11.2.1 je navedeno, da določbe tega poglavja dopolnjujejo 
pravice in obveznosti pogodbenic na podlagi Sporazuma TRIPS ter drugih mednarodnih pogodb 
o intelektualni lastnini, katerih pogodbenici sta obe. Za uporabo poglavja XI „pravice intelektualne 
lastnine“ pomenijo vse kategorije intelektualne lastnine, ki so predmet oddelkov od 1 do 7 dela II 
Sporazuma TRIPS, in sicer: avtorske in sorodne pravice, patenti, znamke, modeli, topografije 
integriranih vezij, geografske označbe, varstvo nerazkritih informacij (člen 11.2.2(a), od (i) do (vii), ter 
žlahtniteljske pravice (člen 11.2.2(b)). V skladu s členom 11.3 mora biti vsaki pogodbenici omogočeno, 
da sama vzpostavi lasten režim za izčrpanje pravic intelektualne lastnine v skladu z ustreznimi 
določbami Sporazuma TRIPS. 
79. V vsakem pododdelku oddelka B je obravnavana konkretna pravica intelektualne lastnine (ali 
skupek pravic intelektualne lastnine). 
ECLI:EU:C:2016 :992 105 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
80. Pododdelek A nosi naslov „Avtorske in sorodne pravice“. V skladu s členom 11.4 („Zagotovljeno 
varstvo“) morata pogodbenici ravnati v skladu s pravicami in obveznostmi, določenimi v drugih 
mednarodnih sporazumih, in sicer Bernski konvenciji za varstvo književnih in umetniških del, Pogodbi 
Svetovne organizacije za intelektualno lastnino o avtorskih pravicah, Pogodbi Svetovne organizacije za 
intelektualno lastnino o izvedbah in fonogramih ter Sporazumu TRIPS. Člen 11.5 opredeljuje trajanje 
varstva za krite avtorske in sorodne pravice. 
81. Preostanek pododdelka A se nanaša na pravico do enkratnega pravičnega nadomestila proizvajalcev 
fonogramov (člen 11.6), prakse in politike v zvezi s sledno pravico umetnikov (člen 11.7), dostopnost 
ustreznega pravnega varstva in učinkovitih pravnih sredstev proti izogibanju tehnološkim ukrepom, ki 
se uporabljajo v povezavi z izvrševanjem imetnikov pravic svojih pravic glede svojih del, izvedb in 
fonogramov, ki jih niso odobrili imetniki pravic ali ki jih ne dovoljuje domače pravo, oziroma ki 
omejujejo dejanja v zvezi z njihovimi deli, izvedbami in fonogrami (člen 11.9) ter varstvo informacij 
v zvezi z elektronskim upravljanjem pravic (člen 11.10). 
82. Naslov pododdelka B je „Znamke“. V skladu s členom 11.12 si mora vsaka pogodbenica v razumnih 
okvirih čim bolj prizadevati za ravnanje v skladu s Pogodbo o pravu znamk (sklenjena v Ženevi 
27. oktobra 1994 ) in Singapursko pogodbo o pravu blagovnih znamk (sprejeta v Singapurju 27. marca 
2006 ). Vsaka pogodbenica mora zagotoviti sistem za registracijo znamk, v okviru katerega ustrezni 
urad za znamke v pisni obliki navede razloge za zavrnitev registracije znamke. Vložnik mora imeti 
možnost pritožbe zoper zavrnitev pred sodnim organom; tretje osebe morajo imeti možnost, da 
nasprotujejo zahtevkom za registracijo znamk, vsaka pogodbenica pa mora zagotoviti javno dostopno 
elektronsko podatkovno bazo zahtevkov za znamke in njihove registracije (člen 11.13). Pogodbenici 
morata zaščititi znane znamke v skladu s Sporazumom TRIPS (člen 11.14). Člen 11.15 določa izjeme 
glede pravic, dodeljenih z znamko. 
83. Pododdelek C („Geografske označbe“) ureja priznavanje in zaščito geografskih označb za vina, 
žgane pijače, kme tijske proizvode in živila s poreklom z ozemelj pogodbenic (člen 11.16.1). 
Z začetkom veljavnosti Sporazuma EUSFTA mora vsaka pogodbenica na svojem ozemlju vzpostaviti 
sisteme za registracijo in zaščito kategorij proizvodov, za katere meni, da je to ustrezno (člen 11.17). 
Druge določbe se nanašajo na področja, kot je obseg zaščite geografskih označb(člen 11.19), ali osebe, 
ki lahko uporabljajo geografsko označbo (člen 11.20). 
84. Pododdelek D nosi naslov „Modeli“. Pogodbenici morata zagotoviti zaščito neodvisno ustvarjenih 
modelov, ki so novi ali izvirni. To varstvo mora biti zagotovljeno z registracijo in imetniku zagotoviti 
izključne pravice (člen 11.24.1). Člen 11.25 določa obseg pravic, ki se z registracijo zagotovijo lastniku 
zaščitenega modela. Trajanje varstva, ki je na voljo, mora biti najmanj deset let od dneva vloge 
(člen 11.26). Člen 11.27 se nanaša na omejene izjeme pri zaščiti modelov. S členom 11.28 je urejena 
povezava med zaščitenimi modeli in avtorsko pravico. 
85. Pododdelek E ima naslov „Patenti“.S členom 11.29 pogodbenici ponovno potrjujeta svoje 
obveznosti v skladu s Pogodbo o sodelovanju na področju patentov in se, če je primerno, zavezujeta, 
da si bosta po najboljših močeh prizadevali za uskladitev s členi od 1 do 16 Pogodbe o patentnem 
pravu na način, ki je v skladu z njunim domačim pravom in postopki. Pogodbenici se prav tako 
zavezujeta, da bosta spoštovali Sklep Generalnega sveta STO z dne 30. avgusta 2003 o izvajanju 
odstavka 6 Deklaracije iz Dohe o Sporazumu TRIPS in javnem zdravju ter Sklep Generalnega sveta 
STO z dne 6. decembra 2005 o spremem bi Sporazuma TRIPS. V členu 11.31 so opredeljene 
okoliščine, v katerih morata pogodbenici omogočiti podaljšanje obdobja veljavnosti pravic, 
zagotovljenih z zaščito patenta. 
86. S pododdelkom F („Varstvo podatkov iz preskusov“) je urejeno varstvo podatkov, predloženih za 
pridobitev upravnega dovoljenja za trženje za dajanje na trg farmacevtskega izdelka oziroma 
kme tijskega kem ičnega izdelka (člena 11.33 in 11.34). 
ECLI:EU:C:2016 :992 106 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
87. V edini določbi v pododdelku G („Sorte rastlin“) je navedeno, da pogodbenici ponovno potrjujeta 
svoje obveznosti v skladu z Mednarodno konvencijo o varstvu novih sort rastlin, vključno z njuno 
pravico izvajanja neobveznih izjem k žlahtniteljski pravici, kakor je navedeno v členu 15(2) konvencije 
(člen 11.35). 
88. Oddelek C je naslovljen „Izvrševanje pravic intelektualne lastnine v civilnem postopku“. 
V členu 11.36 pogodbenici ponovno potrjujeta svoje zaveze iz členov od 41 do 50 Sporazuma TRIPS. 
Strinjata se z vzpostavitvijo ukrepov, postopkov in pravnih sredstev v skladu z njunim ustreznim 
domačim pravom zoper kršitve pravic intelektualne lastnine, zajetih v poglavju XI, ki so v skladu 
s temi zavezami (člen 11.36.1). Ti ukrepi, postopki in pravna sredstva morajo izpolniti zahteve iz 
člena 11.36.2. Člen 11.36.3 določa, da poglavje XI v ničemer ne vpliva na možnosti pogodbenic, da 
izvršujeta svoje domače pravo na splošno, ali ustvarja kakršne koli obveznosti katere koli pogodbenice, 
da spremeni obstoječo zakono dajo, ki se nanaša na izvrševanje pravic intelektualne lastnine. Poleg tega 
to poglavje v ničemer ne ustvarja nikakršne obveznosti za katero koli od pogodbenic za vzpostavitev 
sodnega sistema za izvrševanje pravic intelektualne lastnine ali vpliva na razdelitev sredstev v zvezi 
z izvrševanjem pravic intelektualne lastnine in izvrševanjem prava na splošno. 
89. V preostalem delu oddelka C so med drugim obravnavani obveznost sprejetja ustreznih ukrepov za 
objavo ali dajanje javnosti na voljo informacij o pravnomočnih sodnih odločbah v civilnih sodnih 
postopkih v zvezi s kršitvijo pravic intelektualne lastnine (člen 11.37), obveznost, da se dajo na voljo 
civilni ukrepi, postopki in pravna sredstva iz oddelka C za vse kategorije intelektualne lastnine, ki so 
predmet oddelkov od 1 do 6 dela II Sporazuma TRIPS (člen 11.38), ukrepi za zavarovanje dokazov 
(člen 11.39), sodne odredbe (člen 11.42), alternativni ukrepi (člen 11.43) in odškodnina (člen 11.44). 
90. Oddelek D nosi naslov „Ukrepi na meji“. Člen 11.49 določa področje uporabe takih ukrepov, zlasti 
v zvezi z blagom pod carinskim nadzorom. S členom 11.50 je od carinskih organov zahtevano, da 
sprejmejo več različnih pristopov za identifikacijo pošiljk, ki vsebujejo blago s ponarejeno znamko, 
piratsko avtorsko blago, piratsko blago z modelom in blago s ponarejeno geografsko označbo. 
Člen 11.51 opredeljuje področja, glede katerih se pogodbenici strinjata, da bosta na njih sodelovali. 
91. Iz edine določbe v oddelku E („Sodelovanje“) je razvidno strinjanje strank, da bosta sodelovali 
v podporo izvajanju zavez in obveznosti iz poglavja XI, v njej pa so naštete dejavnosti, ki morajo biti 
vključene v področja sodelovanja (člen 11.52). 
92. Poglavje XII („Konkurenca in povezane zadeve“) se nanaša na protimonopolne zadeve in združitve, 
javna podjetja, podjetja s posebnimi ali izključnimi pravicami in državne monopole. 
93. V oddelku A so urejene „Protimonopolne zadeve in združitve“. Pogodbenici v členu 12.1.1 
priznavata pomen svobodne in neizkrivljene konkurence v svojih trgovinskih odnosih ter to, da lahko 
protikonkurenčno poslovno ravnanje ali protikonkurenčne transakcije popačijo pravilno delovanje 
trgov pogodbenic in ogrozijo koristi liberalizacije trgovine. V členu 12.1.2 je navedeno, da mora vsaka 
od pogodbenic za spodbujanje svobodne in neizkrivljene konkurence v vseh sektorjih svojega 
gospodarstva na svojem ozemlju ohraniti celovito zakono dajo, ki učinkovito obravnava tri probleme, ki 
vplivajo na trgovino med njima, in sicer: (a) horizontalne in vertikalne sporazume, (b) zlorabe 
prevladujočega položaja in (c) združevanja med podjetji, katerih posledica je precejšnje poslabšanje 
konkurence ali ki znatno ovirajo učinkovito konkurenco. 
94. V oddelku B so urejeni „Javna podjetja, podjetja s posebnimi ali izključnimi pravicami in državni 
monopoli“.V členu 12.3.1 je navedeno, da določbe poglavja XII ne smejo v ničemer preprečiti kateri 
koli pogodbenici, da v skladu s svojo zakono dajo vzpostavi ali ohrani javna podjetja, na katera so bile 
prenesene posebne ali izključne pravice. Preostali del člena 12.3 določa obveznosti glede pogojev, ki se 
ECLI:EU:C:2016 :992 107 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
nanašajo na taka podjetja. V členu 12.4 je navedeno, da lahko pogodbenici še naprej določata ali 
ohranita države monopole. Vendar morata prilagoditi državne monopole poslovne narave za 
zagotovitev, da ni diskriminacije s strani takšnih monopolov, kadar dobavljajo in tržijo blago in 
storitve. 
95. V oddelku C so urejene „Subvencije“.V členu 12.5.1 in 12.5.2 so opredeljene subvencije za namene 
Sporazuma EUSFTA in je navedeno, za katere vrste subvencij velja poglavje XII. Člen 12.5.3 določa, da 
se členi 12.7 (prepovedane subvencije), 12.8 (druge subvencije) in 12.10 (klavzula o pregledu) skupaj 
s prilogo 12-A ne uporabljajo za različne ribiške in kme tijske subvencije. Določbe oddelka C ne 
posegajo v pravice in obveznosti pogodbenic v skladu s Sporazumom STO (člen 12.6). Člen 12.7 
določa, katere vrste subvencij, povezane z blagom in storitvami, so prepovedane, in določa izjeme. 
Člen 12.8.2 se nanaša na izmenjavo informacij o takih subvencijah. Člen 12.9 določa obveznosti 
v zvezi s preglednostjo. S členom 12.10.1 je zahtevano, da pogodbenici redno pregledujeta področja, 
na katere se sklicuje oddelek C. 
96. V oddelku D („Splošne zadeve“) so določene obveznosti glede sodelovanja in usklajevanja na 
področju kazenskega pregona (člen 12.11), zaupnosti (člen 12.12) in posvetovanja (člen 12.13). 
S členom 12.14 je s področja uporabe poglavij XV (reševanje sporov) in XVI (mehanizem mediacije) 
izključena katera koli zadeva, ki izhaja iz poglavja XII, razen člena 12.7. 
97. V prilogi 12-A so določena načela, ki se uporabljajo za druge subvencije. 
98. Poglavje XIII ima naslov „Trgovina in trajnostni razvoj“. 
99. V oddelku A so vsebovane „Uvodne določbe“. Člen 13.1 se nanašanaveč mednarodnih 
instrumentov in potrjuje zavezanost pogodbenic razvoju in spodbujanju mednarodne trgovine ter 
svojega dvostranskega trgovinskega in gospodarskega odnosa tako, da prispevata k trajnostnemu 
razvoju (člen 13.1.1). Pogodbenici priznavata, da so gospodarski razvoj, socialni razvoj in varstvo 
okolja sestavni deli trajnostnega razvoja, ki so med seboj odvisni in se vzajemno krepijo, ter 
poudarjata koristi sodelovanja pri socialnih in okoljskih vprašanjih, povezanih s trgovino, kot del 
globalnega pristopa k trgovini in trajnostnemu razvoju (člen 13.1.2). Pogodbenici tudi priznavata, da ni 
primerno spodbujanje trgovine ali naložb z zmanjševanjem ali zniževanjem zagotovljenega varstva pri 
domači delovni in okoljski zakono daji, a poudarjata, da se okoljski in delovni standardi ne smejo 
uporabljati v protekcionistične trgovinske namene (člen 13.1.3). Poleg tega pogodbenici navajata, da je 
njun cilj okrepiti svoje trgovinske odnose in sodelovanje na načine, ki spodbujajo trajnostni razvoj 
v smislu člena 13.1.1 in 13.1.2, ter izjavljata, da njun namen ni uskladiti svojih delovnih in okoljskih 
standard ov (člen 13.1.4). 
100. Vsaka od pogodbenic ohrani pravico, da določi svojo raven varstva okolja in zaščite delavcev ter 
da ustrezno sprejme ali spremeni svoje zadevne zakone in politike, skladno z načeli mednarodno 
priznanih standard ov ali sporazumov, katerih pogodbenica je, navedenih v členih 13.3 in 13.6 
(člen 13.2.1). Pogodbenici morata še naprej izboljševati svoje zakone in politike ter si prizadevati za 
zagotavljanje in spodbujanje visoke ravni zaščite delavcev in varstva okolja (člen 13.2.2). 
101. V oddelku B se obravnava „Trgovina in trajnostni razvoj – vidiki, povezani z delom“. Pogodbenici 
priznavata pomen mednarodnega sodelovanja in sporazumov na področju okolja in dela kot odziv 
mednarodne skupnosti na gospodarske, zaposlitvene in socialne izzive in priložnosti, ki izhajajo iz 
globalizacije; zavezujeta se, da se bosta primerno posvetovali in da bosta sodelovali pri vprašanjih 
s področja zaposlovanja in dela, povezanih s trgovino, ki so v vzajemnem interesu (člen 13.3.1). 
Ponovno potrjujeta tudi svoje zaveze glede priznavanja polne in produktivne zaposlitve ter dostojnega 
dela za vse kot ključni element trajnostnega razvoja za vse države in kot prednostni cilj mednarodnega 
sodelovanja, ter sta odločeni spodbujati razvoj mednarodne trgovine na način, ki spodbuja polno in 
produktivno zaposlenost ter dostojno delo za vse (člen 13.3.2). V skladu z obveznostmi ILO, ki sta jih 
sprejeli pogodbenici, ter Deklaracijo ILO o temeljnih načelih in pravicah pri delu in njenimi 
ECLI:EU:C:2016 :992 108 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
dopolnitvami se pogodbenici zavežeta, da bosta spoštovali, spodbujali in izvajali načela v zvezi 
s temeljnimi pravicami pri delu, in sicer: (a) svobodo združevanja in učinkovito priznavanje pravice do 
kolektivnih pogajanj; (b) odpravo vseh oblik prisilnega ali obveznega dela; (c) učinkovito odpravo dela 
otrok ter (d) odpravo diskriminacije pri zaposlovanju in poklicih. Pogodbenici ponovno potrjujeta tudi 
zavezo k učinkovitemu izvajanju konvencij ILO, ki so jih ratificirali Singapur oziroma države članice 
Unije (člen 13.3.3). Pogodbenici se zavezujeta, da si bosta stalno in trajno prizadevali za ratifikacijo in 
učinkovito izvajanje temeljnih konvencij ILO, da bosta proučili možnost ratifikacije in učinkovitega 
izvajanja drugih konvencij ILO ob upoštevanju domačih razmer ter da si bosta izmenjali upoštevne 
informacije (člen 13.3.4). Člen 13.3.5 določa, da pogodbenici priznavata, da kršitve temeljnih načel in 
pravic pri delu ni mogoče uveljavljati ali je kako drugače uporabiti kot upravičene primerjalne 
prednosti. 
102. Pogodbenici v členu 13.4 priznavata pomen skupnega dela pri trgovinskih vidikih politik na 
področju dela za dosego ciljev Sporazuma EUSFTA. V tej določbi je vsebovan tudi (neizčrpen) seznam 
področij, na katerih lahko pogodbenici začneta dejavnosti sodelovanja, ki obema koristijo. 
103. V členu 13.5 je določeno, da vsaka pogodbenica med pripravo in izvajanjem ukrepov, katerih cilj 
sta varnost in zdravje pri delu, ki lahko vplivajo na trgovino ali naložbe med pogodbenicama, upošteva 
ustrezne znanstvene in tehnične informacije ter zadevne mednarodne standard e, smernice ali 
priporočila, vključno s previdnostnim načelom. 
104. Oddelek C ima naslov „Trgovina in trajnostni razvoj – okoljski vidiki“. Pogodbenici priznavata 
pomen mednarodnega okoljskega upravljanja in sporazumov, poudarjata potrebo po okrepitvi 
vzajemne podpore med trgovinskimi in okoljskimi politikami, predpisi in ukrepi ter navajata, da se 
bosta posvetovali in po potrebi sodelovali pri pogajanjih o okoljskih vprašanjih, povezanih s trgovino, 
ki so v vzajemnem interesu (člen 13.6.1). Poleg tega se pogodbenici zavezujeta, da bosta v okviru 
zakono v, predpisov ali drugih ukrepov in praks na svojih ozemljih učinkovito izvajali večstranske 
okoljske sporazume, katerih pogodbenici sta (člen 13.6.2). Pogodbenici ponovno potrjujeta svojo zavezo 
k doseganju končnega cilja Okvirne konvencije Združenih narodov o podnebnih spremem bah 
(UNFCCC ) in njenega Kjotskega protokola; strinjata se, da bosta sodelovali pri krepitvi večstranske 
ureditve, ki temelji na jasnih pravilih, v okviru konvencije o podnebnih spremem bah, gradili na 
skupnih odločitvah konvencije o podnebnih spremem bah, ter podpirali prizadevanja za oblikovanje 
mednarodnega sporazuma o podnebnih spremem bah po letu 2020 v okviru konvencije o podnebnih 
spremem bah, ki bi veljala za vse strani (člen 13.6.3). Sporazum EUSFTA ne sme nobeni pogodbenici 
vničemer preprečiti, da sprejme ali ohrani ukrepe za izvajanje večstranskih okoljskih sporazumov, 
katerih pogodbenica je, če se taki ukrepi ne uporabljajo na način, ki bi pomenil sredstvo za 
samovoljno ali neupravičeno diskriminacijo med pogodbenicama ali prikrito omejevanje trgovine 
(člen 13.6.4). 
105. Člen 13.7 je namenjen trgovini z lesom in lesnimi proizvodi. Pogodbenici priznavata pomen 
globalne ohranitve in trajnostnega upravljanja gozdov. Prizadevata si za: (a) izmenjavo informacij 
o pristopih za spodbujanje trgovine in potrošnje lesa in lesnih izdelkov iz zakonito in trajnostno 
upravljanih gozdov ter spodbujanje seznanjenosti s temi pristopi; (b) spodbujanje globalnega 
izvrševanja zakono daje na področju gozdov in upravljanja gozdov ter ukrepanje proti trgovini 
z nezakonito pridobljenim lesom in lesnimi proizvodi; (c) sodelovanje pri spodbujanju učinkovitosti 
ukrepov ali politik za ukrepanje proti trgovini z nezakonito pridobljenim lesom in lesnimi proizvodi ter 
(d) spodbujanje učinkovite uporabe Konvencije o mednarodni trgovini z ogroženimi prosto živečimi 
živalskimi in rastlinskimi vrstami v povezavi z ogroženimi vrstami lesa. 
106. Člen 13.8 se nanaša na trgovino z ribiškimi proizvodi. Pogodbenici priznavata pomem bnost 
zagotavljanja ohranitve in upravljanja staležev rib na trajnosten način in si prizadevata za: (a) 
spoštovanje dolgoročnih ohranitvenih ukrepov in trajnostnega izkoriščanja staležev rib, kot so 
opredeljeni v mednarodnih instrumentih, ki sta jih ratificirali zadevni pogodbenici, ter uveljavitev 
načel Organizacije za prehrano in kme tijstvo (FAO) in ustreznih instrumentov OZN v zvezi s temi 
ECLI:EU:C:2016 :992 109 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON –MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
vprašanji; (b) uvajanje in izvajanje učinkovitih ukrepov za boj proti nezakonitemu, neprijavljenemu in 
zakonsko neurejenemu ribolovu ter omogočanje preprečevanja dostopa proizvodov, pridobljenih 
z nezakonitim, neprijavljenim in zakonsko neurejenim ribolovom, do trgovinskih tokov ter izmenjavo 
informacij o dejavnostih nezakonitega, neprijavljenega in zakonsko neurejenega ribolova; (c) sprejetje 
učinkovitih ukrepov za spremljanje in nadzor za zagotovitev skladnosti z ohranitvenimi ukrepi in (d) 
podpiranje načel Sporazuma FAO o pospeševanju usklajevanja ribiških plovil na odprtem morju 
z mednarodnimi ukrepi za ohranjanje in upravljanje na odprtem morju in spoštovanje ustreznih 
določb Sporazuma FAO o ukrepih države pristanišča za preprečevanje nezakonitega, neprijavljenega in 
zakonsko neurejenega ribolova. 
107. Besedilo člena 13.9 je oblikovano skoraj popolnoma enako kot besedilo člena 13.5, razen da se 
sklicuje na –in uporablja za –„ukrepe, katerih cilj je varstvo okolja“, ter ne na zdravje in varnost pri 
delu. 
108. Pogodbenici v členu 13.10 priznavata pomen skupnega dela pri trgovinskih vidikih okoljskih 
politik za dosego ciljev Sporazuma EUSFTA. V tej določbi je vsebovan (neizčrpen) seznam področij, 
na katerih lahko pogodbenici začneta dejavnosti sodelovanja, ki obema koristijo. 
109. Oddelek D vsebuje „Splošne določbe“.V členu 13.11 so navedene odločenost pogodbenic, da si 
bosta trajno prizadevali za olajšanje in spodbujanje trgovine in naložbe z okoljskim blagom in 
storitvami (člen 13.11.1), obveznost, da se posebna pozornost posveti olajševanju odstranjevanja ovir 
za trgovino ali naložbe v zvezi s podnebju prijaznim blagom in storitvami (člen 13.11.2), potreba po 
zmanjšanju emisij toplogrednih plinov in po tem, da se v največji možni meri omeji izkrivljanje 
trgovine (člen 13.11.3), ter potreba po družbeni odgovornosti podjetij (člen 13.11.4). 
110. V skladu s členom 13.12 pogodbenica ne sme opustiti ali drugače odstopiti od svoje okoljske in 
delovne zakono daje ter ne predlagati njene opustitve ali drugačnega odstopa od nje na način, ki vpliva 
na trgovino ali naložbe med pogodbenicama (člen 13.12.1), ali opustiti učinkovitega izvrševanja svoje 
okoljske in delovne zakono daje s trajnim ali ponavljajočim se ukrepanjem ali neukrepanjem na način, 
ki vpliva na trgovino ali naložbe med pogodbenicama (člen 13.12.2). 
111. V členu 13.13 so določene obveznosti glede preglednosti v zvezi z vsemi splošno veljavnimi 
ukrepi, katerih cilj je varstvo okolja ali delovnih pogojev ter ki lahko vplivajo na trgovino in naložbe 
med pogodbenicama. Člena 13.14 in 13.15 se nanašata na pregled vpliva izvajanja Sporazuma 
EUSFTA na trajnostni razvoj in institucionalne mehanizme za spremljanje skladnosti s poglavjem XIII. 
112. Če se pogodbenici ne strinjata o kateri koli zadevi iz poglavja XIII, morata uporabiti samo 
postopke iz člena 13.16 (posvetovanja na vladni ravni) in člena 13.17 (skupina strokovnjakov). 
Poglavji XV (reševanje sporov) in XVI (mehanizem mediacije) se za poglavje XIII ne uporabljata 
(člen 13.16.1). V členu od 13.16.2 do 13.16.6 so določeni postopki za posvetovanja na vladni ravni in 
njihovi cilji. Člen 13.17 med drugim določa mehanizme in postopke za sestavo skupine strokovnjakov, 
ki obravnava vsako zadevo, ki ni bila zadovoljivo obravnavana v odboru iz člena 13.16.4. 
113. Poglavje XIV („Preglednost“) je namenjeno prizadevanju za učinkovito in predvidljivo regulativno 
okolje za gospodarske subjekte (člen 14.2.1), potrditvi zavez iz Sporazuma STO ter določanju 
pojasnitev in boljših dogovorov za preglednost, posvetovanje in boljše izvajanje ukrepov v splošni 
uporabi (člen 14.2.2). „Ukrep v splošni uporabi“pomeni zakon, predpis, sodno odločbo, postopek ali 
upravno odločbo, ki lahko vpliva na katero koli zadevo, zajeto v Sporazumu EUSFTA. Ne vključuje 
odločitve, ki se nanaša na določeno osebo (člen 14.1(a)). 
ECLI:EU:C:2016 :992 110 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
114. V členu 14.3 so določene obveznosti vsake pogodbenice, da zagotovi objavo v zvezi z ukrepi 
v splošni uporabi (člen 14.3.1) in kakršnim koli predlogom za sprejetje ali spremem bo vsakega ukrepa 
v splošni uporabi (člen 14.3.2). S členom 14.4.1 je od vsake pogodbenice zahtevano, da za olajšanje 
učinkovitega izvajanja Sporazuma EUSFTA in komunikacijo med pogodbenicama glede katere koli 
zadeve, zajete v njem, določi kontaktno točko. Nadaljnje podrobnosti o tej kontaktni točki, njenem 
delovanju in poizvedbah, naslovljenih nanjo, so določene v členu od 14.4.2 do 14.4.8. 
115. Člen 14.5 določa obveznosti, ki jih je treba spoštovati za skladno, nepristransko in razumno 
izvajanje vseh ukrepov v splošni uporabi. Vsaka pogodbenica si mora zlasti (a) prizadevati 
zainteresirane osebe druge pogodbenice, na katere neposredno vpliva določen postopek, v razumnem 
roku in v skladu s svojimi postopki obvestiti o začetku takega postopka; (b) zainteresiranim osebam 
zagotoviti ustrezno priložnost, da predložijo dejstva in argumente, s katerimi podprejo svoja stališča 
pred kakršnim koli končnim upravnim ukrepom; in (c) zagotoviti, da njeni postopki temeljijo na 
njenem pravu in so v skladu z njim. 
116. S členom 14.6.1 je od vsake pogodbenice zahtevano, da vzpostavi in ohrani sodne organe, organe, 
ki odločajo kot sodišče, oziroma upravne svete ali postopke za zagotovitev takojšnjega pregleda in, 
kadar je to upravičeno, popravo upravnega ukrepa v zvezi z zadevami iz Sporazuma EUSFTA. Organi 
morajo biti nepristranski in neodvisni od urada ali organa, pristojnega za upravno izvrševanje, in 
rezultat zadeve ne sme biti v bistvenem interesu teh organov (člen 14.6.1). Vsaka pogodbenica mora 
zagotoviti tudi, da je osebam, udeleženim v postopku, v okviru upravnih svetov ali postopkov 
zagotovljena pravica do (a) razumne možnosti, da podprejo ali zagovarjajo svoja stališča, in (b) sklepa 
na podlagi dokazov in predložitve evidence ali, kadar to zahteva njena zakono daja, evidence, ki jo 
pripravi upravni organ (člen 14.6.2). Člen 14.6.3 obravnava izvajanje teh sklepov. 
117. Pogodbenici se strinjata, da bosta sodelovali pri spodbujanju kakovosti in izvajanja (člen 14.7.1) ter 
pri spodbujanju načel dobrega upravnega ravnanja (člen 14.7.2). 
118. Člen 14.8 določa, da če obstajajo posebna in drugačna pravila v drugih poglavjih Sporazuma 
EUSFTA v zvezi s področji, ki so urejena v poglavju XIV, morajo prevladati ta pravila. 
119. Poglavje XV („Reševanje sporov“) je namenjeno izogibanju ali reševanju vsakršnih sporov med 
pogodbenicama glede razlage in uporabe Sporazuma EUSFTA, da se, kadar je to mogoče, doseže 
vzajemno sprejemljiva rešitev (člen 15.1). Poglavje XV se uporablja za kakršen koli spor glede razlage 
in uporabe Sporazuma EUSFTA, razen če je izrecno določeno drugače(člen 15.2). 
120. V postopkih iz členov od 15.3 do 15.13 so določeni koraki v postopkih reševanja sporov: 
posvetovanja v dobri veri s ciljem, da se doseže dogovor o sporazumni rešitvi (člen od 15.3.1 
do 15.3.4); zahteva po ustanovitvi arbitražnega sveta v skladu s členom 15.4, če po zaključenih 
posvetovanjih ni bil dosežen dogovor o sporazumni rešitvi (člen 15.3.5); arbitraža(členi od 15.4 
do 15.8); postopki za izpolnitev odločitve (členi od 15.9 do 15.11); uporaba pravnih sredstev v primeru 
neizpolnitve odločitve (člen 15.12) in pregled vseh ukrepov, sprejetih za izpolnitev odločitve po 
opustitvi obveznosti (člen 15.13). 
121. V členih od 15.14 do 15.19 so vsebovana različna pravila o arbitražnih postopkih, ki so dopolnjena 
s prilogo 15-A. Splošne določbe iz oddelka D se nanašajo na seznam arbitrov (člen 15.20), razmerje 
med mehanizmom za reševanje sporov iz poglavja XV in mehanizmom STO za reševanje sporov 
(člen 15.21), roke (člen 15.22) ter ponovni pregled in spremem bo poglavja XV (člen 15.23). 
122. Poglavje XVI („Mehanizem mediacije“) poskuša s celovitim in hitrim postopkom z mediatorjem 
olajšati sprejetje sporazumne rešitve (člen 16.1). Poglavje XVI se uporablja za vse ukrepe v okviru 
Sporazuma EUSFTA, ki negativno vplivajo na trgovino ali naložbe med pogodbenicama, razen čeje 
določeno drugače(člen 16.2). 
ECLI:EU:C:2016 :992 111 
SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – MNENJE 2/15  
MNENJE NA PODLAGI ČLENA 218(11) PDEU  
123. Pred začetkom postopka mediacije lahko pogodbenica kadar koli pisno zahteva informacije 
o takem ukrepu (člen 16.2). V postopku, določenem v členih od 16.3 do 16.6, so določeni ti koraki 
v mehanizmu mediacije: zahteva za začetek postopka mediacije (člen 16.3), izbira mediatorja 
(člen 16.4), sama mediacija (člen 16.5) in izvajanje sporazumne rešitve (člen 16.6). Člen 16.7 se nanaša 
na razmerje med mediacijo in reševanjem sporov. Z drugimi določbami so urejeni roki (člen 16.8), 
stroški (člen 16.9) in pregled (člen 16.10). 
124. Poglavje XVII je naslovljeno „Institucionalne, splošne in končne določbe“.S členoma 17.1 in 17.2 je 
vzpostavljena institucionalna struktura, ki jo sestavljajo različni odbori, v katerih se morata pogodbenici 
sestajati zaradi nadzora in olajšanja izvajanja in uporabe Sporazuma EUSFTA. Člen 17.3 določa, da če 
se katera koli določba iz Sporazuma STO, ki sta jo pogodbenici vključili v Sporazum EUSFTA, 
spremeni, se morata pogodbenici posvetovati, da bi poiskali obojestransko zadovoljivo rešitev, kadar je 
to potrebno. Člen 17.4 ureja odločanje v različnih odborih. Člen 17.5 se nanaša na spremem be 
Sporazuma EUSFTA. 
125. V členu 17.6.1 je navedeno, da se mora Sporazum EUSFTA za davčne ukrepe uporabljati samo, če 
je to potrebno za uveljavitev določb Sporazuma EUSFTA. V skladu s členom 17.6.2 Sporazum EUSFTA 
vničemer ne vpliva na pravice in obveznosti bodisi Singapurja bodisi Evropske unije ali ene od njenih 
držav članic v skladu s katerim koli davčnim sporazumom med Singapurjem in katero koli državo 
članico Evropske unije. V členu 17.6.3 in 17.6.4 je navedeno, da Sporazum EUSFTA v ničemer ne sme 
preprečevati sprejetja ali ohranitve nekaterih vrst davčnih ukrepov in ukrepov, katerih cilj je preprečitev 
izogibanja plačevanju davkov ali davčne utaje. Člen 17.6.5 se nanaša na pravico Singapurja, da sprejme 
ali obdrži davčne ukrepe, ki so potrebni za zaščito prevladujočih interesov javne politike, ki izhajajo iz 
njegovih posebnih prostorskih omejitev. 
126. Pogodbenici morata v skladu z določbami člena VIII Statuta Mednarodnega denarnega sklada 
dovoliti vsa plačila in transferje v prosto zamenljivi valuti na tekoči račun plačilne bilance med njima. 
V tem smislu se morata pogodbenici medsebojno posvetovati (člen 17.7). 
127. Vsaka pogodbenica mora spodbujati svoje državne premoženjske sklade, da spoštujejo splošno 
sprejeta načela in prakse, t. i. načela iz Santiaga (člen 17.8). 
128. Člen 17.9 se nanaša na pogoje in postopke, ki pogodbenici, ki je v resnih plačilnobilančnih in 
zunanjih finančnih težavah ali ji te grozijo, omogoča, da sprejme ali ohrani omejevalne ukrepe v zvezi 
s trgovino z blagom, storitvami in ustanavljanjem ter plačili in prenosi v povezavi z naložbami. 
129. Člen 17.10 določa klavzulo o varnostnih izjemah, ki pogodbenicama omogoča, da ukrepata za 
zavarovanje svojih bistvenih varnostnih interesov. 
130. Preostale določbe poglavja XVII se nanašajo na razkritje informacij in varstvo zaupnih informacij 
(člen 17.11), začetek veljavnosti Sporazuma EUSFTA (člen 17.12), njegovo trajanje in prekinitev 
(člen 17.13), izpolnjevanje obveznosti na podlagi Sporazuma EUSFTA (člen 17.14), neobstoj 
neposrednega učinka (člen 17.15), priloge, dodatke, skupne izjave, protokole in dogovore o razlagi, ki 
so sestavni del Sporazuma EUSFTA (člen 17.16), razmerje med Sporazumom EUSFTA ter 
Sporazumom o partnerstvu in sodelovanju ter Sporazumom STO (člen 17.17), prihodnje pristope 
k Evropski uniji (člen 17.18), ozemeljsko uporabo Sporazuma EUSFTA (člen 17.19) ter verodostojne 
različice Sporazuma EUSFTA, torej bolgarsko, hrvaško, češko, dansko, nizozemsko, angleško, 
estonsko, finsko, francosko, nemško, grško, madžarsko, italijansko, latvijsko, litovsko, malteško, 
poljsko, portugalsko, romunsko, slovaško, slovensko, špansko in švedsko različico (člen 17.20). 
131. Protokol I se nanaša na opredelitev pojma „izdelki s poreklom“ ter metod upravnega sodelovanja. 
Dogovori o razlagi od 1 do 5 se nanašajo na člen 17.6 (obdavčitev), plačilo arbitrov, dodatne s carino 
povezane določbe, programe pooblaščenih gospodarskih subjektov in posebne omejitve Singapurja 
glede prostora in dostopa do naravnih virov. 
ECLI:EU:C:2016 :992 112