ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27

V teh okoliščinah je tribunal de première instance francophone de Bruxelles (prvostopenjsko frankofonsko sodišče v Bruslju) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je treba člen 4 Direktive 90/435, v povezavi z drugimi viri prava [Unije] razlagati tako, da nasprotuje temu, da zakonodaja nacionalnega organa, kakršna sta CIR 1992 in AR/CIR 1992, kakor sta veljala za davčno leto 2011, ki določa ureditev oprostitve (neobdavčitev distribuiranega dobička, ki ga matična družba prejme od svoje odvisne družbe), v skladu s katero se dividenda, ki jo izplača odvisna družba, najprej vključi v davčno osnovo matične družbe, nato pa se 95 % te dividende odbije od te davčne osnove kot [RDT], zaradi kombinirane uporabe v zvezi z določitvijo osnove za izračun davka od dohodkov pravnih oseb matične družbe belgijske ureditve odbitka [RDT] ter (1) pravil o nekem drugem odbitku, ki je davčna ugodnost, ki jo določa ta zakonodaja [DCR], (2) pravice do odbitka preostanka predhodnih prenosljivih izgub, (3) pravice do prenosa na naslednja davčna leta, če je v posameznem davčnem letu znesek višji od obdavčljivega dobička, odbitka presežka dokončno obdavčenega dohodka, odbitka za tvegani kapital in stanja predhodnih prenosljivih izgub, in (4) vrstnega reda odbitkov, v skladu s katerim je treba v naslednjih davčnih letih obdavčitev izvajati, dokler se obdavčljivi dobiček ne izčrpa, pri čemer se najprej obdavčijo preneseni [RDT], nato [DCR] (katerega prenos je omejen na ‚naslednjih sedem davčnih let‘) in nato preostanek predhodnih prenesenih izgub, povzroči, da se v višini celotnih ali dela prejetih dividend od odvisne družbe zmanjšajo izgube, ki bi jih lahko matična družba odbila, če bi se dividende preprosto odštele od dobička v davčnem obdobju, v katerem so bile prejete (s čimer se zmanjša obdavčljivi izid tega davčnega leta in, odvisno od primera, povečajo prenosljive davčne izgube), namesto da bi se ohranile v tem dobičku, nato pa bi se uporabila pravila o oprostitvi in prenosu oproščenega zneska v primeru nezadostnega dobička, torej da se zmanjša preostanek predhodnih prenosljivih izgub matične družbe, ki so lahko nastale v prejšnjih davčnih letih po davčnem letu, v katerem [RDT], [DCR] in preostanek predhodnih prenosljivih izgub presegajo znesek obdavčljivega dobička?“
93

Glede tega je namreč treba poudariti, da kadar institucija, organ, urad ali agencija Unije, ki obravnava prošnjo za dostop do dokumenta, odloči, da bo to prošnjo zavrnila na podlagi katere od izjem iz člena 4 Uredbe št. 1049/2001 od temeljnega načela javnosti delovanja, na katero je opozorjeno v točki 49 te sodbe, mora načeloma pojasniti, zakaj bi dostop do tega dokumenta lahko konkretno in dejansko posegel v interes, ki je varovan s to izjemo. Poleg tega mora biti nevarnost takega posega razumno predvidljiva, in ne zgolj hipotetična (sodba z dne 4. septembra 2018, ClientEarth/Komisija, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, točka 51 in navedena sodna praksa).
12

Komisija se je ob upoštevanju informacij, ki jih je Kraljevina Španija predložila v odgovoru na tožbo ter ki se v bistvu nanašajo na sprejetje in obvestitev Komisije o novih načrtih ravnanja z odpadki za avtonomni skupnosti Aragonija in Madrid ter avtonomno mesto Ceuta v letu 2018, odločila, da umakne tožbo zaradi neizpolnitve obveznosti v delu, v katerem se je nanašala na ti avtonomni skupnosti in to avtonomno mesto. Poleg tega se je Komisija glede avtonomnih skupnosti Balearski otoki in Kanarski otoki odločila, da umakne očitek v zvezi z nesprejetjem načrtov ravnanja z odpadki teh dveh avtonomnih skupnosti, in sicer očitek, ki se nanaša na kršitev člena 28(1) Direktive 2008/98, saj jo je Kraljevina Španija o teh načrtih, ki so bili sprejeti pred začetkom veljavnosti te direktive, obvestila.
17

Člen 45 Wet betreffende de opvang van asielzoekers en van bepaalde andere categorieën van vreemdelingen (zakon o sprejemu prosilcev za azil in nekaterih drugih kategorij tujcev) (Moniteur belge z dne 7. maja 2007, str. 24027) z dne 12. januarja 2007 je v različici, ki se uporablja v sporu o glavni stvari (v nadaljevanju: zakon o sprejemu), določal: „Zoper upravičenca do sprejema se lahko izreče sankcija za hude kršitve sistema in pravil iz člena 19, ki veljajo v sprejemnih centrih. Pri izboru sankcije se upoštevajo narava in resnost kršitve ter konkretne okoliščine, v katerih je bila ta kršitev storjena. Izreči je mogoče le naslednje sankcije: […] 7° začasna izključitev iz upravičenosti do materialne pomoči v sprejemnem centru za največ en mesec. Sankcije naloži direktor ali oseba, odgovorna za sprejemni center. Sankcijo iz odstavka 2, točka 7, mora potrditi generalni direktor [agencije Fedasil] v treh delovnih dneh od dneva, ko je oseba, odgovorna za sprejemni center, sprejela sankcijo. Če v tem roku potrditve ni, je sankcija začasne izključitve samodejno odpravljena. Organ, ki je sankcije naložil, jih lahko med njihovim izvajanjem omili ali odpravi. Odločitev o naložitvi sankcije mora biti sprejeta objektivno in nepristransko ter obrazložena. S pridržkom sankcije iz odstavka 2, točka 7, izvajanje sankcije nikakor ne sme imeti za posledico popolne odprave materialne pomoči, dodeljene na podlagi tega zakona, niti omejitve dostopa do zdravstvene oskrbe. Zaradi sankcije iz odstavka 2, točka 7, oseba, zoper katero je ta izrečena, nima pravice do nobene druge oblike sprejema razen do zdravstvene oskrbe, kot je določena v členih 24 in 25 [zakona o sprejemu]. Sankcijo iz odstavka 2, točka 7, je mogoče izreči le za zelo hude kršitve hišnega reda sprejemnega centra, ki ogrožajo bodisi osebje ali druge stanovalce sprejemnega centra bodisi varnost ali spoštovanje javnega reda v tem centru. Oseba, zoper katero je izrečena sankcija začasne izključitve, mora biti pred sprejetjem sankcije zaslišana. […]“
12

Člen 12a(2) zakona z dne 15. decembra 1980 določa: „Če tujec iz odstavka (1) vloži prošnjo pri belgijskem diplomatskem ali konzularnem predstavniku, ki je pristojen po kraju njegovega stalnega prebivališča ali po kraju njegovega prebivališča v tujini, morajo biti skupaj z odločbo predloženi dokumenti, ki dokazujejo, da izpolnjuje pogoje iz člena 10, od (1) do (3), med drugim zdravniško potrdilo, iz katerega je razvidno, da nima bolezni iz priloge k temu zakonu, in – če je starejši od osemnajst let – potrdilo o nekaznovanosti ali enakovreden dokument. Datum vložitve prošnje je datum, ko so predloženi vsi dokumenti v skladu s členom 30 zakona z dne 16. julija 2004 o zakoniku o mednarodnem zasebnem pravu ali z mednarodnimi sporazumi z enako vsebino. Odločba o odobritvi prebivanja se izda in vroči čim prej, najpozneje pa šest mesecev po vložitvi prošnje iz drugega odstavka. Pri izdaji odločbe se upoštevajo vsi podatki v spisu. Če ni izpolnjen pogoj iz člena 10(5) glede zadostnih sredstev za preživljanje, mora minister ali njegov pooblaščenec na podlagi potreb tujca, ki se mu pridružuje družinski član, in potreb njegovih družinskih članov določiti, katera sredstva za preživljanje potrebujejo za zadovoljevanje svojih potreb, da ne bodo postali breme za javne organe. Minister ali njegov pooblaščenec lahko zato od tujca zahteva predložitev vseh dokumentov in podatkov, ki so koristni za določitev tega zneska. Minister ali njegov pooblaščenec lahko v posebnih okoliščinah, ki se nanašajo na zahtevnost obravnave prošnje, in v okviru preverjanja, ali je bila sklenjena zakonska zveza v smislu člena 146a civilnega zakonika ali pogojev glede partnerstva iz člena 10(1), prvi pododstavek, točka 5, dvakrat podaljša ta rok za tri mesece z obrazloženo odločbo, ki se vroči vlagatelju prošnje. Če odločba ni izdana po poteku roka šestih mesecev od datuma vložitve prošnje – ki je bil po potrebi podaljšan v skladu z odstavkom 5 – je treba priznati pravico do prebivanja.“
3

V uvodnih izjavah od 2 do 7, 9, 11, 12 in 24 Direktive 2003/96 je navedeno: „(2) Odsotnost [Neobstoj] določb Skupnosti, s katerimi se nalaga najnižja stopnja obdavčitve za električno energijo in energente razen mineralnih olj, lahko negativno vpliva na pravilno delovanje notranjega trga. (3) Pravilno delovanje notranjega trga in doseganje ciljev drugih politik Skupnosti zahtevata določitev najnižje ravni obdavčitve na ravni Skupnosti za večino energentov, vključno z električno energijo, zemeljskim plinom in premogom. (4) Precejšnje razlike v nacionalnih ravneh obdavčitve energije, ki jih uporabljajo države članice se lahko izkažejo kot škodljive za nemoteno delovanje notranjega trga[.] (5) Določitev ustreznih najnižjih ravni obdavčitve na ravni Skupnosti lahko omogoči zmanjšanje obstoječih razlik v nacionalnih ravneh obdavčitve. (6) V skladu s členom 6 Pogodbe [ES] se okoljevarstvene zahteve morajo vključiti v opredelitev in izvajanje drugih politik Skupnosti. (7) Kot podpisnica Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja je Skupnost ratificirala Kjotski protokol. Obdavčitev energentov in, kjer je primerno, električne energije, je eden od instrumentov, ki so na razpolago za doseganje ciljev Kjotskega protokola. […] (9) Državam članicam je treba omogočiti potrebno prožnost pri določanju in izvajanju politik, ki so prilagojene okoliščinam v državi[.] […] (11) Davčna ureditev v zvezi z izvajanjem tega pravnega okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije je v pristojnosti vsake posamezne države članice. V tem pogledu se države članice lahko odločijo, da ne bodo povečale skupne davčne obremenitve, če menijo, da bi izvajanje takšnega načela davčne nevtralnosti lahko prispevala k prestrukturiranju in posodobitvi njihovih davčnih sistemov s spodbujanjem ravnanja, ki prispeva k boljšemu varovanju okolja in večji uporabi delovne sile. (12) Cene energije so ključni elementi energetske, transportne in okoljske politike Skupnosti. […] (24) Državam članicam je dovoljena uporaba nekaterih izjem ali nižjih ravni obdavčitve v primerih, kadar to ni škodljivo za pravilno delovanje notranjega trga in kadar to nima za posledico izkrivljanje konkurence.“
68

Natančneje, kršitev te obveznosti obvestitve – tudi če bi se izkazala za resnično – sama po sebi ne omogoča državam članicam, da bi po lastni volji ovirale uporabo oprostitve iz člena 132(1)(a) Direktive 2006/112, čeprav bi šlo za storitve, ki spadajo v univerzalno poštno storitev. To, da bi se državam članicam priznala taka možnost, bi namreč lahko bilo ne le v nasprotju s sodno prakso, navedeno v točkah od 42 do 44 te sodbe, temveč tudi z načelom davčne nevtralnosti, ki nasprotuje temu, da se gospodarski subjekti, ki opravljajo enake transakcije, obravnavajo različno glede obdavčitve z DDV (glede zadnjenavedenega glej sodbo z dne 28. junija 2007, JP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust in The Association of Investment Trust Companies, C‑363/05, EU:C:2007:391, točka 46 in navedena sodna praksa).
8

Člen 27 Direktive 2004/38 v poglavju VI te direktive, naslovljenem „Omejitve pravice do vstopa in pravice do prebivanja zaradi javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja“, v odstavkih 1 in 2 določa: „1. Ob upoštevanju določb tega poglavja lahko države članice omejijo svobodo gibanja in prebivanja državljanov Unije in njihovih družinskih članov ne glede na državljanstvo, in sicer zaradi javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja. Na te razloge se ne da sklicevati iz ekonomskih ciljev. 2. Ukrepi, sprejeti zaradi javnega reda ali javne varnosti, so v skladu z načelom sorazmernosti in temeljijo izključno na osebnem obnašanju zadevnega posameznika. Predhodne kazenske obsodbe same po sebi še ne predstavljajo razlogov za sprejetje takšnih ukrepov. Osebno obnašanje zadevnega posameznika mora predstavljati resnično, sedanjo in dovolj resno grožnjo, ki prizadene osnovne interese družbe. Utemeljitve, ki niso neposredno povezane s podrobnostmi posameznega primera ali ki se nanašajo na splošno preventivo, niso dovoljene.“
Člen 3(a) in (d) ter člen 5 Uredbe Sveta (ES) št. 4/2009 z dne 18. decembra 2008 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju sodnih odločb ter sodelovanju v preživninskih zadevah je treba razlagati tako, da je – v primeru, ko sodišče države članice odloča o tožbi, ki vsebuje tri zahtevke, ki se nanašajo na razvezo zakonske zveze staršev mladoletnega otroka, na starševsko odgovornost do tega otroka in na preživninsko obveznost v zvezi z njim – sodišče, ki odloča o razvezi zakonske zveze in ki se je izreklo za nepristojno za odločanje o zahtevku glede starševske odgovornosti, kljub temu pristojno za odločanje o zahtevku glede preživninske obveznosti, ki se nanaša na navedenega otroka, če je to sodišče hkrati sodišče kraja, v katerem ima tožena stranka običajno prebivališče, ali sodišče, pri katerem se je ta stranka spustila v postopek, ne da bi ugovarjala njegovi pristojnosti.
11

To sodišče je pritožbo s sklepom z dne 3. maja 2017 zavrnilo. Navedeni znak naj bi predstavljal zaporedje znakov in besed, ki so eden zraven drugega, ki je pretežno sestavljeno iz običajnih izrazov iz nemškega jezika. Šlo naj bi le za stiliziran prikaz razpravne teme. Ključnik naj bi pomenil le, da je javnost povabljena k razpravi o vprašanju „Darf er das?“ (Ali to sme?). Javnost naj bi to vprašanje razumela, zlasti na sprednji strani majic s kratkimi rokavi, zgolj kot izražanje v obliki vprašanja, kar dejansko je.
4

Členi od 17 do 19 Uredbe št. 1215/2012 so del poglavja II te uredbe, ki se nanaša na pravila o pristojnosti, in zlasti oddelka 4 tega poglavja z naslovom „Pristojnost za potrošniške pogodbe“. Člen 17(1)(c) te uredbe določa: „1. V zadevah v zvezi s pogodbami, ki jih sklene oseba – potrošnik – za namen, za katerega se šteje, da je izven njegove poklicne ali pridobitne dejavnosti, se pristojnost določi v skladu s tem oddelkom brez poseganja v člen 6 in točko 5 člena 7: […] (c) v vseh drugih primerih, če je bila pogodba sklenjena z osebo, ki opravlja gospodarsko ali poklicno dejavnost v državi članici, v kateri ima potrošnik stalno prebivališče, ali če na kakršen koli način usmerja to svojo dejavnost v to državo članico ali v več držav, vključno s to državo članico, pogodba pa spada v okvir te dejavnosti.“
29

V zvezi s tem je treba ugotoviti, da univerza v Cambridgeu v okviru zbiranja in prejema donacij in dotacij ne deluje kot davčni zavezanec. Da bi se oseba štela za davčnega zavezanca mora namreč opravljati ekonomske dejavnosti, in sicer dejavnosti, opravljene za plačilo. Donacije in dotacije, ki so pretežno dane iz subjektivnih razlogov, za karitativne namene in naključno, pa niso protidajatev za nobeno ekonomsko dejavnost, zaradi česar njihovo zbiranje in prejem ne spadata na področje uporabe DDV (glej v tem smislu sodbo z dne 3. marca 1994, Tolsma,C‑16/93, EU:C:1994:80, točki 17 in 19). Iz tega, kot to izhaja iz točke 24 te sodbe, sledi, da plačani vstopni DDV, ki se nanaša na morebitne stroške, nastale v okviru prejema donacij in dotacij, ne glede na razlog, zaradi katerega so bile te donacije ali dotacije prejete, ni odbiten.
6

Iz predložitvene odločbe je razvidno, da so upoštevne nacionalne določbe tiste iz členov 7 in 8 Norma foral 3/1989 del Territorio Histórico de Bizkaia, del Impuesto sobre Transmisiones Patrimoniales y Actos Jurídicos Documentados (pokrajinski zakon 3/1989 zgodovinskega ozemlja Biskaja o davku na prenose premoženja in overjene pravne akte) z dne 21. marca 1989 (za proračunsko leto 2010) in iz členov 9 in 10 Norma foral 1/2011 del Territorio Histórico de Bizkaia, del Impuesto sobre Transmisiones Patrimoniales y Actos Jurídicos Documentados (pokrajinski zakon 1/2011 zgodovinskega ozemlja Biskaja o davku na prenose premoženja in overjene pravne akte) z dne 24. marca 2011 (za proračunski leti 2011 in 2012). Te določbe so enake določbam iz členov 7 in 8 Real Decreto Legislativo 1/1993 por el que se aprueba el Texto Refundido de la Ley del Impuesto sobre Transmisiones Patrimoniales y Actos Jurídicos Documentados (kraljeva zakonska uredba 1/1993 o potrditvi kodificiranega besedila zakona o davku na prenose premoženja in overjene pravne akte) z dne 24. septembra 1993 (BOE št. 251, z dne 20. oktobra 1993). V tej predložitveni odločbi so upoštevni odlomki teh določb povzeti tako: „[…] – Prenosi premoženja, ki so predmet davka, so odplačni prenosi inter vivos vseh vrst blaga in pravic, ki sestavljajo premoženje fizičnih ali pravnih oseb. – Odplačni prenosi premoženja niso pravkar navedene transakcije, ‚če jih izvajajo podjetniki ali ponudniki pri izvajanju svojih poslovnih ali poklicnih dejavnosti, vsekakor pa, če gre za dobave blaga ali opravljanje storitev, ki so predmet [DDV]‘. – Davčni zavezanec za plačilo davka je ‚tisti, ki kupi‘ blago in pravice vseh vrst v okviru njihovega prenosa, ne glede na to, če sta se stranki dogovorili drugače.“
11

Leta 2016 so romunski davčni organi izdali odločbo o odmeri DDV, ki ni bil plačan iz naslova te dobave, s katero je bilo družbi Grup Servicii Petroliere naloženo dodatno plačilo zneska 113 milijonov romunskih levov (RON) (približno 25 milijonov EUR), skupaj z obrestmi in zamudnimi obrestmi. V obrazložitvi te odločbe je med drugim navedeno: – čeprav so zadevne ploščadi plovila v smislu vladne uredbe št. 42/1997 in čeprav se lahko neomejeno uporabljajo za plovbo po odprtem morju, med vrtanjem ne plujejo, ampak mirujejo; njihovi stebri so v nizkem položaju in so oprti na morsko dno ter držijo pontonski most (plavajoči del) nad morsko gladino v višini od 60 do 70 metrov; – glede na določbe odločbe št. 3/2015 glavnega davčnega urada je za to, da se za dobavo ploščadi uporabi oprostitev iz člena 143(1)(h) davčnega zakonika, treba na vsak način dokazati, da zadevno plovilo dejansko in pretežno pluje na odprtem morju; – iz predloženih dokazov pa je izhajalo, da so bile ploščadi parkirane na enem mestu in so se dejansko in pretežno uporabljale za vrtanje, in ne za plovbo, saj je ta le pomožna dejavnost vrtanja.
23

Glede na navedeno je Juzgado de lo Mercantil no 1 de Gerona (sodišče za gospodarske spore št. 1 v Gironi, Španija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali pristojnost na podlagi tihe privolitve, določena in urejena v členu 26 Uredbe [št. 1215/2012], v vseh pogledih zahteva avtonomno in skupno razlago za vse države članice in je torej ni mogoče pogojevati z omejitvami, ki so določene v nacionalnih predpisih držav članic o sodni pristojnosti? 2. Ali je pristojnost na podlagi tihe privolitve, določena in urejena v členu 26 Uredbe [št. 1215/2012], pravilo o ‚čisti‘ mednarodni sodni pristojnosti, s katerim se izključno določijo sodišča države članice, vendar se procesnemu pravu te države članice prepušča, da določi krajevno pristojno sodišče, ali pa gre za pravilo, ki se nanaša tako na mednarodno kot tudi krajevno pristojnost? 3. Ali gre pri sporu v zvezi z letom, ki ga upravlja letalska družba s sedežem v drugi državi članici, katerega odhod oziroma prihod je v državi članici, v kateri ima navedena družba podružnico, ki zanjo opravlja pomožne storitve in prek katere niso bile kupljene vozovnice, ob upoštevanju okoliščin zadeve za spor v zvezi s poslovanjem podružnic, agencij ali katere koli druge poslovne enote, ki pomeni navezno okoliščino v skladu s pravilom o pristojnosti iz člena 7, točka 5, Uredbe [št. 1215/2012]?“
7

Člen 161 legge fallimentare (zakon o stečaju), ki je bil potrjen z regio decreto n. 267 (kraljeva uredba št. 267) z dne 16. marca 1942 (GURI št. 81 z dne 6. aprila 1942), naslovljen „Predlog prisilne poravnave“, določa: „1. Predlog za začetek postopka prisilne poravnave se vloži s tožbo, ki jo podpiše dolžnik, pri sodišču v kraju, kjer ima podjetje svoj glavni sedež; prenos sedeža v letu pred vložitvijo tožbe ne vpliva na določitev pristojnosti. 2. Dolžnik mora tožbi priložiti: […] (e) načrt z analitičnim opisom modalitet in rokov za njihovo izvedbo; v predlogu mora biti vsekakor navedena posamično opredeljena in ekonomsko ocenljiva korist, glede katere se predlagatelj zaveže, da jo bo zagotovil vsem upnikom. […] 6. Podjetnik lahko tožbo, ki vsebuje predlog prisilne poravnave, vloži skupaj z bilanco za zadnja tri poslovna leta in poimenskim seznamom upnikov z navedbo pripadajočih terjatev ter si pri tem pridrži možnost, da predlog, načrt in dokumentacijo iz odstavkov 2 in 3 navedenega člena predloži v roku od šestdeset do sto dvajset dni, ki ga določi sodišče, ki se lahko, če so za to podani utemeljeni razlogi, podaljša za največ šestdeset dni. […] Sodišče lahko z obrazloženim sklepom, v katerem določi rok iz prvega stavka, imenuje sodnega pooblaščenca iz člena 163(2)(3). Uporablja se člen 170(2). […] 7. Po vložitvi tožbe […] lahko dolžnik nujne ukrepe izrednega upravljanja izvede s predhodnim dovoljenjem sodišča, ki lahko zbere delne informacije in mora pridobiti mnenje sodnega pooblaščenca, če je ta imenovan. Sočasno in v tem roku lahko dolžnik izvede tudi ukrepe rednega upravljanja. […]“
1.

Pritožba – Razlogi – Pomanjkljiva obrazložitev – Obseg obveznosti obrazložitve – Obveznost Splošnega sodišča, da jasno in nedvoumno poda svojo obrazložitev (Člen 256(1), drugi pododstavek, PDEU; Statut Sodišča, člena 36 in 53(1); Poslovnik Splošnega sodišča, člen 117(m)) (Glej točke od 36 do 44 in 81.)
2.

Skupna zunanja in varnostna politika – Omejevalni ukrepi zaradi razmer v Ukrajini – Sklep o zamrznitvi sredstev – Sprejetje ali ohranitev na podlagi nacionalne odločbe o zamrznitvi sredstev, ki jo je sprejel organ tretje države – Dopustnost – Zahteva – Nacionalna odločba, sprejeta ob spoštovanju pravice do obrambe in pravice do učinkovitega sodnega varstva – Obveznost preverjanja, ki jo ima Svet – Obveznost obrazložitve – Obseg – Tretja država, ki je pristopila k Evropski konvenciji o človekovih pravicah – Nevplivanje (Sklep Sveta (SZVP) 2016/318; Uredba Sveta 2016/311) (Glej točke od 27 do 31 in 37.)
OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLOČBAH 
Zbi rka odločb sodne pr akse 
Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 1 9. septembra 2 0 1 9 – Poljska/Komisija 
(Zadeva C-3 5 8 / 1 8 P) 1 
„Pritožba – EKUJS, EKJS in EKSRP – Odhodki, izključeni iz financiranja Evropske unije – 
Odhodki Republike Poljske – Skupina proizvajalcev – Organizacija proizvajalcev“ 
1. Kmetijstvo – Financiranje s strani EKJS in EKSRP – Potrditev obračuna – Zavrnitev kritja 
odhodkov, ki izhajajo iz nepravilnosti pri uporabi zakonodaje Unije – Izpodbijanje s strani 
zadevne države članice – Dokazno breme – Razdelitev med Komisijo in državo članico 
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1306 /2013 , člen 52(1) in (2); Uredba Komisije 
št. 885/2006 , člen 11(1) in (2)) 
(Glej točke od 40 do 42.) 
2. Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad 
presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju 
(Člen 256,prvi in drugi odstavek, PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) 
(Glej točki 44 in 45.) 
3. Pritožba – Razlogi – Pomanjkljiva obrazložitev – Implicitna obrazložitev Splošnega sodišča – 
Dopustnost – Pogoji 
(Člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člena 36 in 53, prvi odstavek; Poslovnik Splošnega sodišča, 
člen 117) 
(Glej točki 74 in 75.) 
Iz rek 
1. Pritožba se zavrne. 
1 UL C 276, 6.8.2018 . 
SL 
ECLI:EU:C:2019 :763 1 
OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLOČBAH 
2. Republiki Poljski se naloži plačilo stroškov. 
ECLI:EU:C:2019 :763 2
2.

Energija – Odgovorno in varno ravnanje z izrabljenim gorivom in radioaktivnimi odpadki – Direktiva 2011/70 – Nacionalni program – Obveznost priglasitve Komisiji – Sporočitev končne različice nacionalnega programa Komisiji (Direktiva Sveta 2011/70, členi 5, 11, 12, 13(1) in 15(4)) (Glej točke 33 in od 35 do 39.)