SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (drugi senat)

z dne 21. julija 2016

Carlo De Nicola

proti

Evropski investicijski banki (EIB)

„Javni uslužbenci — Osebje EIB — Ocenjevanje — Ocenjevalno poročilo 2013 — Odločba odbora za pritožbe“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero C. De Nicola v bistvu predlaga razglasitev ničnosti odločbe odbora za pritožbe z dne 8. decembra 2014 o zavrnitvi njegove pritožbe zoper ocenjevalno poročilo za leto 2013 in odločbe Evropske investicijske banke (EIB ali v nadaljevanju: Banka) o njegovem nenapredovanju. Poleg tega predlaga, naj se ugotovi psihično nadlegovanje, katerega žrtev naj bi bil, ter naj se Banki naloži plačilo odškodnine za psihično, fizično in premoženjsko škodo, ki naj bi jo utrpel.

Odločitev:

Tožba se zavrne. C. De Nicola nosi svoje stroške in stroške Evropske investicijske banke.

Povzetek

Kar zadeva obseg nadzora, ki ga mora opraviti odbor za pritožbe, ki ga je v zvezi z ocenjevanjem članov osebja vzpostavila Evropska investicijska banka, lahko navedeni odbor odpravi trditve iz ocenjevalnega obrazca in/ali spremeni končno oceno uspešnosti. Odbor za pritožbe je torej pristojen za ponovno presojo utemeljenosti vsake od teh trditev in, če je ustrezno, za njihovo odpravo. Obseg te pristojnosti tako presega zgolj pristojnost nadzora zakonitosti in razglasitve ničnosti izreka akta, saj vsebuje možnost odpraviti celo razloge, ki utemeljujejo sprejetje njegovega izreka, ne glede na njihovo pomembnost v sistematiki obrazložitve navedenega akta. (Glej točko 46.) Napotitev na: Splošno sodišče Evropske unije: sodba z dne 27. aprila 2012, De Nicola/EIB, T‑37/10 P, EU:T:2013:205, točka 41.

V okviru tožbe zoper odločbo odbora za pritožbe, ki ga je v zvezi z ocenjevanjem članov osebja vzpostavila Evropska investicijska banka, mora sodišče Unije preveriti, ali in v kolikšnem obsegu je navedeni odbor izpolnil svojo obveznost celovitega nadzora v skladu z veljavnimi pravili, pri čemer je treba spomniti, da je nadzor zakonitosti, ki ga sodišče Unije opravi v zvezi s presojami iz letnega ocenjevalnega poročila za člana osebja Banke, omejen in se nanaša le na morebitne formalne nepravilnosti, očitno napačna dejstva v teh presojah in morebitno zlorabo pooblastil. V zvezi s tem je lahko napaka opredeljena kot očitna le, kadar jo je mogoče zlahka opaziti in jasno odkriti na podlagi meril, s katerimi je zakonodajalec nameraval pogojevati izvajanje diskrecijske pravice s strani uprave. Ugotovitev, da je uprava storila očitno napako pri presoji dejstev, ki upravičuje razglasitev ničnosti odločbe, sprejete na podlagi te presoje, torej predpostavlja, da so dokazi, ki jih mora predložiti tožeča stranka, zadostni, da se presoja uprave ne zdi verjetna. Povedano drugače, tožbeni razlog, ki se nanaša na očitno napako, je treba zavrniti, če je mogoče izpodbijano presojo kljub dokazom tožeče stranke še vedno sprejeti kot utemeljeno in dosledno. To velja za tožbeni razlog, ki se nanaša na odločitev uprave v zvezi z določitvijo ciljev pri letnem ocenjevanju, pri čemer tožeča stranka navaja le trditve, ki niso podprte z nobenim dokazom. (Glej točke 47, 48, 68 in 73.) Napotitev na: Splošno sodišče Evropske unije: sodbi z dne 27. aprila 2012, De Nicola/EIB, T‑37/10 P, EU:T:2012:205, točki 52 in 54, in z dne 16. septembra 2013, De Nicola/EIB, T‑618/11 P, EU:T:2013:479, točka 61; Sodišče prve stopnje: sodba z dne 22. oktobra 2002, Pflugradt/ECB, T‑178/00 in T‑341/00, EU:T:2002:253, točka 69; Sodišče za uslužbence: sodba z dne 8. oktobra 2015, FT/AEMF, F‑39/14, EU:F:2015:117, točka 74 in navedena sodna praksa.

Vsako tožečo stranko v postopkih pred Sodiščem za uslužbence zastopa odvetnik, tako da navzočnost tožeče stranke ni nujna, razen če jo je zahtevalo navedeno sodišče ali če je potrebna zaradi okoliščin. (Glej točko 53.) Napotitev na: Sodišče prve stopnje: sklep z dne 2. junija 2009, Sison/Svet, T‑47/03 DEP, EU:T:2009:166, točka 52.

Pri presoji učinkovitosti uslužbenca se ne smejo prezreti njegove izkušnje in raven odgovornosti, saj se lahko pričakovanja institucije ali organa Unije v zvezi z njegovimi uslužbenci spreminjajo in se pri njih upoštevajo izkušnje, ki jih je pridobil zadevni uslužbenec, ne da bi to pomenilo očitno napako pri presoji. (Glej točko 54.) Napotitev na: Sodišče za uslužbence: sodba z dne 11. decembra 2014, DE/EMA, F‑103/13, EU:F:2014:265, točka 97.

Člen 41 Kadrovskih predpisov Evropske investicijske banke članom osebja dovoljuje, da pri sodiščih Unije sprožijo samo individualne spore. Čeprav se lahko uslužbenci pod nekaterimi pogoji v okviru sporov individualne narave sklicujejo na nezakonitost splošnih ukrepov, niso upravičeni neposredno predlagati razglasitve njihove ničnosti. V zvezi s tem imajo notranje smernice Banke o postopku ocenjevanja osebja pravne učinke za kategorijo oseb – in sicer za uslužbence Banke – ki je določena splošno in abstraktno. Zato gre za splošni ukrep. Za predloge za razglasitev njihove ničnosti torej mi mogoče šteti, da so povezani s spori individualne narave v smislu navedenih določb člena 41 Kadrovskih predpisov Banke. Te smernice zato ne morejo biti predmet neposredne tožbe, ki jo vloži uslužbenec Banke. (Glej točki 79 in 80.) Napotitev na: Sodišče: sodba z dne 16. julija 1981, Bowden in drugi/Komisija, 153/79, EU:C:1981:184, točka 13; Sodišče prve stopnje: sodbe z dne 6. marca 2001, Dunnett in drugi/EIB, T‑192/99, EU:T:2001:72, točki 61 in 62; z dne 16. decembra 2004, De Nicola/EIB, T‑120/01 in T‑300/01, EU:T:2004:367, točka 132, in z dne 29. novembra 2006, Agne-Dapper in drugi/Komisija in drugi, T‑35/05, T‑61/05, T‑107/05, T‑108/05 in T‑139/05, EU:T:2006:365, točka 56.

V skladu s členom 270 PDEU je Sodišče v mejah in pod pogoji, ki so določeni v Kadrovskih predpisih za uradnike Evropske unije ali v Pogojih za zaposlitev drugih uslužbencev Unije, pristojno za vse spore med Unijo in njenimi uslužbenci. Poleg tega se v skladu s členom 41 Kadrovskih predpisov Evropske investicijske banke vsakršni spori individualne narave med Banko in člani njenega osebja predložijo Sodišču. Nazadnje, Sodišče za uslužbence je v skladu s členom 1 Priloge I k Statutu Sodišča na prvi stopnji pristojno za odločanje v sporih med Unijo in njenimi uslužbenci na podlagi člena 270 PDEU. Kar zadeva obseg sodnega nadzora Sodišča za uslužbence v sporih med Banko in člani njenega osebja, v členu 41 Kadrovskih predpisov Banke ni nobenega posebnega pravila, s katerim bi se omejila ali razširila pristojnost sodišča Unije, kakor v zvezi z uradniki izhaja iz člena 91 Kadrovskih predpisov in ustaljene sodne prakse. (Glej točki 87 in 88.)