Zadeva T‑746/15

Biofa AG

proti

Evropski komisiji

„Ničnostna tožba – Fitofarmacevtska sredstva – Izvedbena uredba (EU) 2015/2069 – Odobritev osnovne snovi natrijev hidrogenkarbonat – Neobstoj neposrednega nanašanja – Nedopustnost“

Povzetek – Sklep Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 9. novembra 2016

Ničnostna tožba–Fizične ali pravne osebe–Akti, ki se nanje neposredno in posamično nanašajo–Neposredno nanašanje–Merila–Uredba Komisije o odobritvi osnovne snovi natrijev hidrogenkarbonat–Tožba, ki jo vloži družba, ki ima dovoljenje za promet za fungicid na osnovi kalijevega hidrogenkarbonata–Neobstoj neposrednega nanašanja–Nedopustnost

(člen 263 PDEU; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1107/2009, uvodna izjava 18 ter člena 28(2)(a) in 59(1); uredbi Komisije št. 540/2011 in št. 2015/2069)

Neposredno nanašanje na posameznika v smislu člena 263 PDEU temelji na dveh kumulativnih pogojih. Zahteva se, prvič, da ima izpodbijani akt Unije neposredne učinke na pravni položaj posameznika, in drugič, da naslovnikom tega ukrepa, ki so zadolženi za njegovo izvedbo, ne dopušča nobene diskrecijske pravice, saj je ta izvedba samodejna in temelji izključno na ureditvi Unije brez uporabe drugih izvedbenih pravil.

V okviru ničnostne tožbe, ki jo družba, ki ima dovoljenje za promet za fungicid na osnovi kalijevega hidrogenkarbonata, vloži zoper Izvedbeno uredbo (EU) 2015/2069 o odobritvi osnovne snovi natrijev hidrogenkarbonat v skladu z Uredbo (ES) št. 1107/2009 Evropskega parlamenta in Sveta o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet ter o spremembi Priloge k Izvedbeni uredbi (EU) št. 540/2011, Izvedbena uredba 2015/2069 nima neposrednih učinkov na pravni položaj navedene družbe, ker ta izvedbena uredba zgolj dovoljuje uporabo sredstva, ki je drugačno od tistega, ki ga trži družba, za namene varstva rastlin.

V zvezi s tem je namen člena 59(1) Uredbe št. 1107/2009 – ki določa, da varstvo podatkov, ki velja za vlagatelja za registracijo dajanja v promet ali uporabe fitofarmacevtskega sredstva, ki vsebuje aktivno snov, ki je poslal poročilo o preskusih ali študijah v zvezi s to snovjo, državi članici, ki je to poročilo prejela, prepoveduje, da ga uporabi v korist drugih vlagateljev za registracijo, razen v primerih, določenih z navedeno uredbo – kot je razvidno iz uvodne izjave 39 te uredbe, zaščititi velike naložbe, ki jih je lahko izvedel vlagatelj za registracijo, ki je poslal zadevno poročilo, pred uporabo drugega vlagatelja.

Zato je ni mogoče razlagati tako, da tega vlagatelja za registracijo varuje pred sklicevanji Evropske agencije za varnost hrane na zadevno poročilo v okviru odobritve osnovne snovi od Komisije. Kot je razvidno iz uvodne izjave 18 Uredbe št. 1107/2009, so namreč lahko „snovi, ki se pretežno ne uporabljajo kot fitofarmacevtska sredstva, […] pomembne za varstvo rastlin, [tudi če] je gospodarski interes zahtevka za odobritev lahko omejen“. Snov kot osnovna snov tako ni odobrena v korist posameznih vlagateljev, temveč v korist vseh uporabnikov, zato ne spada na področje uporabe varstva iz člena 59(1) Uredbe št. 1107/2009. Poleg tega, kot je razvidno iz člena 28(2)(a) navedene uredbe, odobritev snovi kot osnovne snovi omogoča le „uporabo“ te snovi za namene varstva rastlin, in ne dajanje v promet te snovi kot fitofarmacevtsko sredstvo, kar potrjuje neobstoj gospodarskega interesa posameznega vlagatelja za tako odobritev.

Čeprav ni mogoče izključiti, da ima lahko izpodbijana uredba posledice za možnosti trženja sredstva zadevne družbe, take gospodarske posledice, ki izhajajo iz te uredbe, ne zadevajo pravnega položaja družbe, temveč samo njen dejanski položaj. V zvezi s tem zgolj dejstvo, da lahko akt vpliva na materialni položaj tožeče stranke, ne zadostuje, da se ga lahko obravnava, kot da se nanaša neposredno na to stranko.

(Glej točke 16, 29, od 32 do 34 in od 37 do 39.)