Direktiva 89/552 o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov namreč namesto na uskladitvi seznama takšnih dogodkov temelji na predpostavki, da v Uniji obstajajo precejšnje socialne in kulturne razlike glede njihovega pomena za širšo javnost. Glede na sorazmerno nedoločnost meril za presojo mora vsaka država članica tem merilom določiti konkreten pomen ter ob upoštevanju družbenih in kulturnih posebnosti svoje družbe presoditi o zanimanju javnosti za zadevne dogodke.

(Glej točke 18, 19 in od 21 do 23.)

Da se zagotovi polni učinek člena 3a Direktive 89/552, je Komisija, če je zadevna država članica dogodek veljavno opredelila za dogodek velikega pomena, dolžna preizkusiti le učinke te opredelitve na prosti pretok storitev, svobodo ustanavljanja, svobodno konkurenco in lastninsko pravico, ki presegajo učinke, ki so neločljivo povezani z vključitvijo tega dogodka na seznam iz člena 3a(1).

Natančneje, glede vprašanja, ali je določitev dogodka za dogodek velikega pomena skladna s splošnimi načeli prava Unije, kot sta načeli sorazmernosti in prepovedi diskriminacije, temeljnimi pravicami, svobodo opravljanja storitev in svobodo ustanavljanja ter pravili svobodne konkurence, se ne sme spregledati, da veljavna opredelitev dogodka kot dogodka velikega pomena neizogibno povzroči omejitve svobode opravljanja storitev, svobode ustanavljanja, svobodne konkurence in lastninske pravice, ki jih je zakonodajalec Unije opredelil za upravičene s ciljem v splošnem interesu, ki se nanaša na varstvo pravice do obveščenosti in širokega dostopa javnosti do televizijskih prenosov teh dogodkov.

Zakonodajalec Unije ni želel nakazati, da je svetovno nogometno prvenstvo v smislu uvodne izjave 18 Direktive 97/36, ki spreminja Direktivo 89/522 o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov, omejeno le na njegovo končnico ter da pomeni en sam in nedeljiv dogodek. Nasprotno je svetovno prvenstvo treba šteti za dogodek, ki se načeloma deli na različne tekme ali faze, ki jih vseh ni nujno mogoče opredeliti kot dogodek velikega pomena.

Ker pa končnice svetovnega nogometnega prvenstva ni mogoče na seznam dogodkov velikega pomena v celoti veljavno vključiti neodvisno od zanimanja, ki ga tekme vzbujajo v zadevni državi članici, te ni mogoče odvezati obveznosti, da Komisiji sporoči razloge, ki omogočajo ugotovitev, da je v specifičnem družbenem kontekstu te države končnica svetovnega prvenstva en sam dogodek, ki ga je treba v celoti šteti za dogodek velikega pomena za to družbo in ne kot niz posameznih dogodkov, razdeljenih na različno zanimive tekme.

Zato da bi se Komisiji omogočilo izvajanje nadzornih pooblastil, je obrazložitev, ki je državo članico vodila k določitvi dogodka za dogodek velikega pomena, lahko kratka, če je upoštevna. Tako zlasti ni mogoče zahtevati, da država članica v samem obvestilu o sprejetih ukrepih navede podrobne podatke in številke glede vsakega elementa ali dela dogodka, ki je predmet obvestila Komisiji. V zvezi s tem, če bi Komisija dvomila o podatkih, ki so ji bili na voljo glede opredelitve dogodka kot dogodka velikega pomena, bi morala od države članice, ki je sprejela to odločitev, zahtevati pojasnila.

Vprašanje, ali je obrazložitev sodbe Splošnega sodišča protislovna, pomeni pravno vprašanje, ki se sme kot tako uveljavljati v okviru pritožbe, saj mora obrazložitev sodbe jasno in nedvoumno izražati razlogovanje Splošnega sodišča. Vendar navedena obveznost skladne obrazložitve ni sama sebi namen, saj zlasti omogoča zainteresiranim strankam, da se seznanijo z utemeljitvijo sprejete odločbe. Če Sodišče, potem ko sklene, da so ugotovitve Splošnega sodišča napačne, nadomesti obrazložitev z namenom utemeljitve sprejete odločitve, potem ti razlogi Splošnega sodišča ne predstavljajo več utemeljitve sprejete odločbe.

Obveznost jasnosti in preglednosti, ki jo nalaga člen 3a(1), tretji stavek, Direktive 89/552 Direktive 89/552 o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov, je namenjena preprečevanju ravnanja pristojnih nacionalnih organov po prostem preudarku, kadar zaradi takega ravnanja določbe prava Unije v zvezi s temeljno svobodo izgubijo polni učinek. V zvezi s tem mora določitev dogodka za dogodek velikega pomena temeljiti na objektivnih in vnaprej znanih merilih, ki določajo meje diskrecijske pravice teh organov, da se ta ne bi uporabljala arbitrarno. Zato mora nacionalni postopek, uporabljen za izvršitev te določbe, vnaprej določiti organ, ki je pristojen za to opredelitev in določitev pogojev, pod katerimi lahko zainteresirane stranke ali po potrebi posvetovalni organi temu organu predložijo pripombe, preden sprejme odločitev. Ob upoštevanju vpliva takšne odločitve na pravice predvajanja nekega dogodka je v zvezi s tem še zlasti pomembno, da imajo zadevni izdajatelji televizijskih programov in imetniki teh pravic možnost predstaviti svoja stališča temu organu.

Pogoj jasnosti in preglednosti zahteva, da imajo te zainteresirane stranke in posvetovalni organi možnost oblikovati pripombe zgolj v zvezi z bistvenimi elementi, na podlagi katerih je navedeni organ sprejel svojo odločitev. Zato nič ne nasprotuje temu, da država članica Komisiji pozneje predloži dodatne elemente, ki to odločitev potrjujejo in se lahko nanašajo na obdobje po sprejemu seznama dogodkov velikega družbenega pomena.

(Glej točke od 72 do 74.)