Zadeva T‑713/14

Organizacija uslužbencev evropskih in mednarodnih institucij v Zvezni republiki Nemčiji (IPSO)

proti

Evropski centralni banki

„ECB – Osebje ECB – Delavci, zaposleni pri delodajalcu, ki opravlja dejavnost zagotavljanja dela delavcev drugemu delodajalcu – Omejitev najdaljšega trajanja dela istega delavca, zaposlenega pri delodajalcu, ki opravlja dejavnost zagotavljanja dela delavcev drugemu delodajalcu – Ničnostna tožba – Izpodbojni akt – Neposredno in posamično nanašanje – Pravni interes – Rok za vložitev tožbe – Dopustnost – Neobveščanje tožeče sindikalne organizacije in neposvetovanje z njo – Nepogodbena odgovornost“

Povzetek – Sodba Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 13. decembra 2016

Temeljne pravice – Listina Evropske unije o temeljnih pravicah – Zastopanje – Sindikalna organizacija, ki ima pravico do posvetovanja in obveščanja – Neposvetovanje pred sprejetjem odločbe na področju dela prek agencij za zagotavljanje začasnega dela – Nedopustnost

Temeljne pravice – Listina Evropske unije o temeljnih pravicah – Zastopanje – Sindikalna organizacija, ki ima pravico do posvetovanja in obveščanja – Obvezno posvetovanje – Obseg

(člen 6(1), tretji pododstavek, PEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člena 27 in 52(7); Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/14)

Temeljne pravice – Listina Evropske unije o temeljnih pravicah – Pravica delavcev do obveščenosti in posvetovanja v podjetju – Možnost samostojnega sklicevanja na določbo Direktive 2002/14 – Izključitev

Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki se nanje neposredno in posamično nanašajo – Tožba poklicnega združenja za varstvo in zastopanje njegovih članov – Dopustnost – Pogoji

Le ukrepi, ki povzročijo zavezujoče pravne učinke, ki lahko vplivajo na interese tretje osebe tako, da bistveno spremenijo njen pravni položaj, spadajo med akte, ki so lahko predmet ničnostne tožbe. Za ugotovitev, ali ima akt, za katerega se predlaga razglasitev ničnosti, take učinke, je treba preučiti njegovo vsebino, kontekst, v katerem je bil pripravljen, in namen avtorja, da se ta akt opredeli. Vendar oblika, v kateri je ta akt sprejet, načeloma ne vpliva na presojo dopustnosti ničnostne tožbe. Vseeno pa ni mogoče izključiti, da bi Splošno sodišče upoštevalo obliko, v kateri so bili sprejeti akti, za katere se predlaga razglasitev ničnosti, če lahko ta prispeva k ugotovitvi njihove narave. Tako samo akt, s katerim njegov avtor nedvoumno in dokončno opredeli svoje stališče v obliki, iz katere je mogoče določiti njegovo naravo, je odločba, ki je lahko predmet ničnostne tožbe. Tak je primer odločbe izvršilnega odbora Evropske centralne banke o sprejetju splošno veljavnih pravil, ki dokončno določajo nekatera merila, ki jih je treba upoštevati pri najemanju agencijskih delavcev pri tej instituciji, in sicer najdaljše trajanje najetja istega agencijskega delavca, ki opravlja administrativne in tajniške naloge. Ta akt ima zavezujoče pravne učinke, ker Evropska centralna banka, dokler to pravilo ni uradno spremenjeno ali razveljavljeno, od njega ne more odstopati pri presoji ponudb podjetij, ki opravljajo dejavnost zagotavljanja dela delavcev drugemu uporabniku, v postopku oddaje javnih naročil v zvezi z najemanjem agencijskih delavcev s strani te institucije. (Glej točke 17, 18, 20, 22 in 23.)

Ukrep, ki ga sprejme institucija in izraža le njen namen ali namen njene službe, da bo na določenem področju sledila določenim smernicam ravnanja, ne pomeni izpodbojnega akta v smislu člena 263 PDEU. Take notranje usmeritve, ki določajo splošne smernice, na podlagi katerih namerava institucija na podlagi upoštevnih določb pozneje sprejeti posamične odločbe, katerih zakonitost bo mogoče izpodbijati v skladu s postopkom iz člena 263 PDEU, imajo pravne učinke samo v notranji sferi uprave in ne povzročajo nobene pravice ali obveznosti za tretje osebe. Ti akti torej niso akti, ki posegajo v položaj in ki bi lahko bili kot taki predmet ničnostne tožbe na podlagi člena 263 PDEU. (Glej točko 19.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke 44 in od 46 do 49.)

Zgolj okoliščina, da je reprezentativna sindikalna organizacija sodelovala pri pogajanjih, ki so vodila do sprejetja akta, ne zadostuje za spremembo narave pravice do vložitve tožbe, ki jo lahko ima v okviru člena 263 PDEU v zvezi s tem aktom. Vendar je mogoče tožbo združenja razglasiti za dopustno, če ta ščiti lastne interese, ki so ločeni od interesov njegovih članov, zlasti kadar je bilo z izpodbijanim aktom poseženo v njegov pogajalski položaj, in to v posebnih položajih, ko je imelo vlogo pogajalca, ki je bila jasno določena in tesno povezana s predmetom odločbe, zaradi česar je bilo v dejanskem položaju, ki ga razlikuje od vseh drugih subjektov. Glede tožbe, ki jo je sindikalna organizacija vložila zoper odločbo izvršilnega odbora Evropske centralne banke o omejitvi najdaljšega trajanja dela istega delavca, zaposlenega pri delodajalcu, ki opravlja dejavnost zagotavljanja dela delavcev drugemu delodajalcu, položaj socialne partnerice navedene organizacije v okviru razprave o agencijskih delavcih, ki se je nanašala natančneje na vprašanje trajanja njihovega dela pri Banki, zadostuje za dokaz, da se izpodbijani akt nanjo posamično nanaša v smislu člena 263, šesti odstavek, PDEU. Ta lastnost je namreč njena posebnost, saj je med raznimi sindikalnimi organizacijami, ki morebiti ščitijo interese oseb, ki so zaposlene pri Banki ali delajo zanjo, tista, ki se je spustila v razpravo z Banko prav v zvezi s vprašanji, ki jih pokriva izpodbijani akt, kar jo razlikuje od vseh drugih sindikalnih organizacij. Izpodbijani akt se na navedeno organizacijo tudi neposredno nanaša, ker je njegov neposredni učinek vplivanje na položaj socialne partnerice, ki ga je navedena organizacija imela v razpravi o vprašanjih agencijskih delavcev, saj ji je bilo onemogočeno sodelovanje pri sprejetju odločitve in vplivanje nanjo. (Glej točke 52, 53, 58 in 59.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 63 in 64.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 68.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 69 do 72.)

Člen 27 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah določa pravico delavcev do obveščenosti in posvetovanja v podjetju. Te določbe se lahko uporabijo za razmerja med institucijami Unije in njihovim osebjem. Vendar je v skladu s samim besedilom določb člena 27 Listine izvrševanje pravic, ki jih določajo, omejeno na primere in pogoje, določene s pravom Unije ter z nacionalnimi zakonodajami in praksami. Iz tega izhaja, da člen 27 Listine, ki ne določa nikakršnega pravnega pravila, ki bi se uporabljalo neposredno, sam po sebi ne zadostuje za dodelitev subjektivne pravice posameznikov do obveščenosti in posvetovanja, na katero se kot tako lahko sklicujejo. V skladu s pojasnili v zvezi s členom 27 Listine, ki jih je treba v skladu s členom 6(1), tretji pododstavek, PEU in členom 52(7) Listine upoštevati pri razlagi tega člena, pravni red Unije na področju, na katerega se nanaša člen 27 Listine, ki natančneje določa pogoje, v katerih se ta uporabi, sestavlja med drugim Direktiva 2002/14 o določitvi splošnega okvira za obveščanje in posvetovanje z delavci v Evropski skupnosti. (Glej točke od 84 do 86 in 88.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke 97, 99 in 101.)

Glede na to, da so direktive naslovljene na države članice in ne na institucije ali organe Unije, ni mogoče šteti, da določbe Direktive 2002/14 o določitvi splošnega okvira za obveščanje in posvetovanje z delavci v Evropski skupnosti nalagajo take obveznosti institucijam za njihova razmerja z osebjem. Vendar okoliščina, da direktiva sama po sebi ne zavezuje institucij, ne izključuje tega, da se lahko pravila ali načela, ki so zapisana v tej direktivi, uveljavljajo zoper institucije, če gre pri njih le za poseben izraz temeljnih pravil iz Pogodbe in splošnih načel, ki se za te institucije uporabljajo neposredno. V pravno urejeni skupnosti je namreč enotna uporaba prava temeljna zahteva, vsak pravni subjekt pa mora ravnati v skladu z načelom spoštovanja zakonitosti. Institucije morajo tako spoštovati pravila Pogodbe DEU in splošna pravna načela, ki se zanje uporabljajo, enako kot vsak drug pravni subjekt. Direktiva bi bila lahko za institucijo zavezujoča tudi, če naj bi ta zlasti v okviru svoje organizacijske avtonomije izpolnjevala posebno obveznost, določeno z direktivo, ali če bi se splošen interni akt izrecno skliceval na ukrepe, ki jih je sprejel zakonodajalec Unije na podlagi Pogodb. Nazadnje, institucije morajo v skladu z dolžnostjo lojalnosti, ki jo imajo, pri svojem ravnanju v vlogi delodajalca upoštevati zakonodajne določbe, sprejete na ravni Unije. (Glej točke od 104 do 106.)

Čeprav člen 9(c) pogojev za zaposlitev osebja Evropske centralne banke odraža splošno načelo, da enotna uporaba prava zahteva, da institucije Unije spoštujejo pravila prava Unije, vključno z direktivami, in da je treba akt Unije, kolikor je mogoče, razlagati skladno s celotnim primarnim pravom, pa ne navaja zaveze Evropske centralne banke za izpolnitev posebne obveznosti, in sicer obveznosti obveščanja predstavnikov delavcev in posvetovanja z njimi, kot je določena v Direktivi 2002/14 o določitvi splošnega okvira za obveščanje in posvetovanje z delavci v Evropski skupnosti. (Glej točko 111.)

Glede pravice do obveščenosti in posvetovanja, ki jo Evropska centralna banka prizna sindikalni organizaciji na podlagi okvirnega sporazuma, v skladu s katerim je namen te pravice ustvarjanje priložnosti, da sindikalna organizacija vpliva na odločanje, gre za skromnejšo obliko sodelovanja pri odločanju, saj nikakor ne zajema obveznosti uprave, da sledi podanim pripombam, temveč je zainteresiranim osebam dana možnost, da prek predstavnika, ki ščiti njihove interese, izrazijo mnenje pred sprejetjem ali spremembo splošnih aktov, ki se nanašajo nanje, pri čemer morajo zlasti imeti v celotnem postopku sprejemanja takih aktov dostop do vseh upoštevnih informacij, da se sindikalni organizaciji omogoči sodelovanje v postopku posvetovanja, ki bo, kolikor je mogoče, popolno in učinkovito. Uprava mora obveznost posvetovanja, da ne bi bil ogrožen polni učinek te obveznosti, tako upoštevati vsakokrat, ko bi lahko posvetovanje s predstavniki delavcev vplivalo na vsebino akta, ki bo sprejet. (Glej točki 146 in 147.)

Evropska centralna banka s tem, da je sprejela odločbo o dokončni določitvi nekaterih meril, ki jih je treba upoštevati pri najemanju agencijskih delavcev pri Banki, ne da bi predhodno vključila sindikalno organizacijo, ki ima pravico do posvetovanja in obveščenosti, čeprav predmet tega akta spada v predmet razprave delovne skupine, v kateri je navedena organizacija sodelovala, in ne da bi počakala na poročilo te delovne skupine, ni spoštovala pravic sindikalne organizacije do obveščenosti in posvetovanja, ki spadajo med njene prerogative sindikalne organizacije, ki predstavlja zainteresirane osebe, kar je v nasprotju s členom 27 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, kot je natančneje določen z Direktivo 2002/14 o določitvi splošnega okvira za obveščanje in posvetovanje z delavci v Evropski skupnosti, ki se izvaja z okvirnim sporazumom, kot je bil z ustanovitvijo delovne skupine razširjen na agencijske delavce. (Glej točko 148.)