Iz člena 59, prvi stavek, Uredbe št. 207/2009, je razvidno, da če preizkuševalec zavrne zahtevo za registracijo znamke Skupnosti le za proizvode, na katere se zahteva nanaša, pri čemer odobri registracijo za storitve, na katere se ta zahteva nanaša, se lahko pritožba prijavitelja znamke pred odborom za pritožbe veljavno nanaša le na zavrnitev odobritve registracije s strani preizkuševalca za proizvode, na katere se nanaša zahteva. Nasprotno, odobritev preizkuševalca take zahteve za registracijo glede storitev ne more biti veljavno predmet pritožbe navedenega prijavitelja pred odborom za pritožbe.

V zvezi s tem pa člen 59, prvi stavek, Uredbe št. 207/2009 določa, da ima „pravico do pritožbe […] vsaka stranka v postopku, ki jo odločba prizadene“. Iz te določbe je razvidno, da stranke postopka pred Uradom za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) pred odborom za pritožbe lahko vložijo pritožbo zoper odločbo, sprejeto na nižji stopnji, le, če je bilo s to odločbo zavrnjenih več trditev ali predlogov. Nasprotno, če je bilo z odločbo nižje stopnje ugodeno trditvam stranke, ta ni upravičena do pritožbe pred odborom za pritožbe.

(Glej točke od 37 do 40 in 44.)

V zvezi s tem ni pomembno, da upoštevna javnost izkazuje višjo stopnjo pozornosti. Prav tako v zvezi s tem ni pomembno, da je znak, katerega registracija se je zahtevala, napisan z velikimi tiskanimi črkami in da ga je treba uporabiti kot slogan. Besedna znamka je namreč znamka, ki je sestavljena izključno iz črk, besed ali besednih zvez, napisanih v tiskanih črkah v običajni pisavi, brez posebnega grafičnega elementa. Varstvo, ki se zagotovi z registracijo besedne znamke, se nanaša na besedo, navedeno v prijavi za registracijo, in ne na grafične ali stilistične vidike, ki bi jih ta znamka lahko privzela.

Glede uporabe znaka NEO v sodobni grščini za proizvode, na katere se nanaša zahteva za registracijo, je treba ugotoviti, da bo upoštevni potrošnik iz samega izraza, ne da bi mu bilo treba uporabiti zapletene miselne operacije, sklepal, da se ta nanaša na nekaj novega, modernega ali skladnega z zadnjimi tehnološkimi dosežki in da je v tem jeziku namen tega znaka enostavno poveličevanje in poudarjanje pozitivnih lastnosti proizvodov, na katere se nanaša zahteva za registracijo.

Obstaja določeno prekrivanje področij uporabe člena 7(1)(c) Uredbe št. 207/2009 in člena 7(1)(b) navedene uredbe, ker so opisni znaki, na katere se nanaša člen 7(1)(c) te uredbe, brez slehernega razlikovalnega učinka tudi v smislu člena 7(1)(b) iste uredbe. Zadnja od teh določb se razlikuje od prve, ker prva vključuje vse okoliščine, v katerih znak ni tak, da bi se lahko razlikovalo proizvode ali storitve enega podjetja od proizvodov ali storitev drugih podjetij.

Člen 112(2)(b) Uredbe št. 207/2009 o blagovni znamki Skupnosti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) nalaga samo, naj spoštuje vsebino odločbe Urada, v skladu s katero v državi članici za prijavo ali znamko Skupnosti veljajo razlogi za zavrnitev registracije ali razlogi za razveljavitev ali ničnost.

Nasprotno, ta določba ne more odstopati od člena 7(2) Uredbe št. 207/2009, ki določa, da se absolutni razlogi za zavrnitev iz prvega odstavka navedene določbe uporabljajo ne glede na to, da ti razlogi za zavrnitev obstajajo le v delu Unije. Razlaga člena 112(2)(b) Uredbe št. 207/2009, da mora odbor za pritožbe, ko odloča o pritožbi zoper zavrnitev zahteve za registracijo s strani preizkuševalca zaradi opisnosti in neobstojem razlikovalnega učinka prijavljene znamke v smislu člena 7(1)(b) in (c) Uredbe št. 207/2009, opraviti podrobno analizo opisnosti znaka v vseh državah članicah, tudi če je očitno, da je v zaznavanju upoštevne javnosti in za proizvode in storitve, na katere se nanaša zahteva za registracijo, opisen v jeziku države članice, pa naj bi izkrivljala vsebino pravila iz člena 7(2) Uredbe št. 207/2009.

Iz tega sledi, da na podlagi ničesar ni mogoče predpostaviti, da člen 112(2)(b) Uredbe št. 207/2009 v povezavi s členom 75 navedene uredbe odboru za pritožbe, ki odloča o pritožbi zoper zavrnitev zahteve za registracijo s strani preizkuševalca zaradi opisnosti in neobstoja razlikovalnega učinka prijavljene znamke v delu Unije v smislu člena 7(l)(b) in (c) ter (2) Uredbe št. 207/2009, nalaga tudi, naj opravi podrobno analizo razlikovalnega učinka znaka za storitve ali proizvode, na katere se nanaša zahteva v vseh državah članicah.

(Glej točke od 56 do 58.)