ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(Glej točke 89, 90 in 93.)

Ker je bilo ime zadevne osebe na seznamu primernih kandidatov za natečaj vpisano manj časa kot ime enega od drugih kandidatov, ki so uspeli na natečaju, načelo enakega obravnavanja ni bilo spoštovano.

Splošno načelo enakega obravnavanja je temeljno načelo prava Unije, v skladu s katerim se primerljivih položajev ne sme obravnavati različno, razen če je razlikovanje objektivno utemeljeno. Načelo enakega obravnavanja je kršeno, če se dve kategoriji oseb, katerih dejanski in pravni položaj se bistveno ne razlikujeta, obravnavata različno ali če se različne položaje obravnava enako.

V zvezi z nepogodbeno odgovornostjo je lahko Unija odgovorna le za škodo, ki dovolj neposredno izhaja iz nezakonitega ravnanja katere od njenih institucij, za to pa je potrebno, da je bila nezakonitost, ki jo je storila institucija, ki ji je mogoče pripisati to ravnanje, odločilni vzrok za izgubo možnosti.

Kadar se zatrjevana škoda navezuje na izgubo možnosti, mora stranka, ki se sklicuje na to škodo, dokazati, da gre za resnično možnost in da je izguba take možnosti dejansko postala dokončna.

(Glej točki 122 in 123.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: sodbe z dne 5. oktobra 2004, Sanders in drugi/Komisija, T‑45/01, EU:T:2004:289, točka 150; Eagle in drugi/Komisija, T‑144/02, EU:T:2004:290, točka 165, in z dne 6. junija 2006, Girardot/Komisija, T‑10/02, EU:T:2006:148, točka 96;

Sodišče za uslužbence: sodba z dne 12. maja 2011, Missir Mamachi di Lusignano/Komisija, F‑50/09, EU:F:2011:55, točka 179 in navedena sodna praksa.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(tretji senat)

z dne 25. junija 2014

Zadeva F-120/12

Christèle Coutureau

proti

Evropskemu policijskemu uradu (Europol)

„Javni uslužbenci – Osebje Europola – Konvencija o Europolu – Kadrovski predpisi Europola – Sklep Sveta 2009/371/PNZ – Uporaba PZDU za uslužbence Europola – Nepodaljšanje pogodbe začasnega uslužbenca o zaposlitvi za določen čas – Zavrnitev dodelitve pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas začasnemu uslužbencu“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero C. Coutureau predlaga razglasitev ničnosti odločbe z dne 28. novembra 2011, s katero je Evropski policijski urad (Europol) zavrnil podaljšanje – za nedoločen čas – njene pogodbe o zaposlitvi kot začasne uslužbenke za določen čas, ki se je iztekla 29. februarja 2012.

Odločitev: Tožba se zavrne. C. Coutureau nosi svoje stroške, naloži pa se ji tudi plačilo stroškov, ki jih je priglasil Evropski policijski urad.

Povzetek

1. Tožbe uradnikov – Predhodna upravna pritožba – Skladnost med pritožbo in tožbo – Istovetnost predmeta in vzroka – Tožbeni razlogi in trditve, ki niso navedeni v pritožbi, vendar so z njo tesno povezani – Dopustnost

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

2. Uradniki – Načela – Varstvo legitimnega pričakovanja – Pogoji – Jasna zagotovila uprave

1. V tožbah uradnikov lahko predlogi, predloženi sodišču Unije, vsebujejo samo izpodbojne razloge, ki temeljijo na enakem vzroku kot izpodbojni razlogi, navedeni v pritožbi, pri čemer je te izpodbojne razloge pred sodiščem Unije vseeno mogoče podkrepiti s predstavitvijo tožbenih razlogov in argumentov, ki niso nujno navedeni v pritožbi, vendar so z njo tesno povezani.

Ker je predhodni postopek neformalen in zadevne osebe v tej fazi običajno delujejo brez pomoči odvetnika, v zvezi s tem po eni strani uprava pritožb ne sme razlagati restriktivno, temveč jih mora, nasprotno, presojati široko, po drugi strani pa namen člena 91 Kadrovskih predpisov ni strogo in dokončno zavezovati morebitnega sodnega postopka, če tožba ne spreminja niti vzroka niti predmeta pritožbe. Da pa bi sodni postopek iz člena 91(2) Kadrovskih predpisov dosegel svoj namen, mora biti upravni organ še vedno dovolj natančno seznanjen z ugovori, ki jih zadevne osebe navajajo zoper izpodbijano odločbo.

(Glej točki 34 in 35.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: sodba Komisija/Moschonaki, T-476/11 P, EU:T:2013:557, točke 73, 76 in 77 ter navedena sodna praksa.

2. Pravico zahtevati varstvo legitimnih pričakovanj ima vsak posameznik, ki je v položaju, v katerem je uprava pri njem vzbudila utemeljena pričakovanja s tem, da mu je dala natančna jamstva v obliki natančnih, brezpogojnih in skladnih informacij, ki izhajajo iz pooblaščenih in zanesljivih virov.

(Glej točko 41.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: sodba Mendes/Komisija, F-125/11, EU:F:2013:35, točka 62.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 5. novembra 2013

Carlo De Nicola

proti

Evropska investicijska banka (EIB)

„Javni uslužbenci — Izvršitev sodbe — Stroški — Povračilo stroškov — Nadomestilo vsote, plačane iz naslova povračljivih stroškov po sodbi, s katero je bila delno razveljavljena sodba, ki tožeči stranki nalaga plačilo stroškov“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE na podlagi njenega člena 106a, s katero C. De Nicola Splošnemu sodišču predlaga, naj razveljavi odločbo, s katero mu je Evropska investicijska banka zavrnila povračilo stroškov, plačanih na podlagi prejšnje sodbe Splošnega Sodišča za uslužbence, ki jo je nato razveljavilo Splošno sodišče Evropske unije.

Odločitev:

Odločbi Evropske investicijske banke z dne 4. in 25. maja 2012 se razglasi za nični. Evropski investicijski banki se naloži, da C. De Nicoli plača 6000 EUR, skupaj z izravnalnimi obrestmi od 29. aprila 2012 naprej. Stopnjo izravnalnih obresti je treba izračunati na podlagi stopnje, ki jo je določila Evropska investicijska banka za operacije glavnega refinanciranja, ki se uporabi v zadevnem obdobju, povečano za dve točki. V preostalem se tožbo zavrne. Evropska investicijska banka nosi lastne stroške in stroške, ki jih je priglasil C. De Nicola.

Povzetek

Sodni postopek – Stroški – Nadomestilo vsote, plačane iz naslova povračljivih stroškov po sodbi, s katero je bila delno razveljavljena sodba, s katero je bilo tožeči stranki naloženo, da plača stroške

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 115)

Na podlagi člena 115 Poslovnika Sodišča za uslužbence mora slednje v primeru razveljavitve sodbe ali sklepa s strani Splošnega sodišča Evropske unije in vrnitve v ponovno odločanje Sodišču za uslužbence, v odločbi, s katero se postopek konča, odločiti o stroških, ki se na eni strani nanašajo na postopke, v katerih odloča Sodišče za uslužbence, po drugi strani pa na pritožbeni postopek pred Splošnim sodiščem Evropske unije.

Takšna določba kaže na to, da ima razveljavitev sodbe s strani Splošnega sodišča Evropske unije, četudi delna, za posledico razveljavitev določb, s katerimi je Splošno sodišče v sodbi ali s sklepom odločilo o stroških.

V teh okoliščinah mora institucija ugoditi zahtevi tožeče stranke, da se ji povrne vsota, plačana iz naslova vračljivih stroškov.

(Glej točke 23, 24 in 27.)
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 12. decembra 2013

Mark Hall

proti

Evropski komisiji

in

Evropski policijski akademiji (CEPOL)

„Javni uslužbenci — Osebni prejemki — Družinski dodatek — Otroški dodatek — Dodatek za šolanje — Otroci žene tožeče stranke, ki ne prebivajo na naslovu stalnega prebivališča para — Pogoji za dodelitev“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi njenega člena 106a, s katero M. Hall predlaga razglasitev ničnosti implicitne odločbe z dne 25. marca 2011 in izrecne odločbe z dne 11. julija 2011 Evropske komisije o zavrnitvi njegovega predloga za dodelitev otroškega dodatka in dodatka za šolanje za tri otroke svoje žene za obdobje, ko so ti še prebivali na Filipinih, in o povrnitvi premoženjske in nepremoženjske škode, nastale zaradi neizplačila navedenih dodatkov.

Odločitev:

Tožba se v delu, v katerem je vložena zoper Evropsko policijsko akademijo, zavrže kot nedopustna. Implicitna odločba Komisije z dne 25. marca 2011 in izrecna odločba Komisije z dne 11. julija 2011 o zavrnitvi predloga za dodelitev otroškega dodatka in dodatka za šolanje za tri vzdrževane otroke žene M. Halla za obdobje, ko so ti še prebivali na Filipinih, se razglasita za nični. Tožba proti Evropski komisiji se v preostanku zavrne. Evropska komisija nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasil M. Hall. M. Hallu se naloži plačilo stroškov, ki jih je priglasila Evropska policijska akademija.

Povzetek

Uradniki – Osebni prejemki – Družinski dodatki – Otroški dodatek – Pogoji za dodelitev – Dejansko vzdrževanje – Pristojnost uprave

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VII, člen 2)

Odstavka 3 in 5 člena 2 Priloge VII h Kadrovskim predpisom za uradnike zadevata situacije, ko pravica do dodatka za vzdrževanega otroka za otroka uradnika nastane avtomatično, in sicer ker ti določbi predpostavljata, da otroka, na katerega se določbi nanašata, že zato ker je mladoleten, študent, bolan ali invaliden, uradnik dejansko vzdržuje. Vendar iz tega ne izhaja, da uprava ni dolžna preveriti, ali je izpolnjen pogoj iz člena 2(2) Priloge VII h Kadrovskim predpisom o dejanskem vzdrževanju otroka s strani uradnika. Le če je ta pogoj izpolnjen, je mogoče šteti, da je pristojnost organa, pristojnega za imenovanje, omejena, in sicer v treh primerih, navedenih v členu 2(3)(a) in (b) in (5) navedene priloge. Za mladoletnega otroka namreč ni mogoče šteti, da ga zadevni uradnik vzdržuje, niti ne zagotavlja pravice do dodatka za vzdrževanega otroka, če ga v celoti dejansko vzdržuje druga oseba, javna ali zasebna.

(Glej točke od 39 do 41.)

Napotitev na:

Sodišče: 28 november 1991, Schwedler proti Parlamentu, C‑132/90 P, točke od 19 do 24; 7. maj 1992, Svet proti Brems, C‑70/91 P, točka 5;

Sodišče prve stopnje: 11. julij 2000, Skrzypek proti Komisiji, T‑134/99, točka 66.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Zaposlovanje – Natečaj – Pravna narava obstoječega razmerja med uspešnim kandidatom in institucijo, ki organizira javni natečaj – Uporaba nacionalnega prava – Izključitev

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 27)

2. Uradniki – Enako obravnavanje – Zahteva za podaljšanje veljavnosti rezervnega seznama zaradi porodniškega in starševskega dopusta uspešnega kandidata – Zavrnitev – Diskriminacija na podlagi spola – Neobstoj“

(Direktiva 2006/54 Evropskega parlamenta in Sveta; direktivi Sveta 92/85 in 96/34)

1. Razmerij med institucijami in kandidati, ki uspejo na natečaju, organiziranem na podlagi člena 27 Kadrovskih predpisov, ne morejo urejati določbe nacionalnega prava.

(Glej točko 45.)

2. Iz določb prava Unije, ki urejajo porodniški in starševski dopust, ne izhaja, da bi lahko oseba, ki je uveljavljala pravico do enega ali drugega dopusta, od morebitnega delodajalca zahtevala, naj v zvezi z njo začasno prekine postopke, v katerih je udeležena. Zato kandidat, ki je uspel na natečaju, ne more trditi, da mu je bilo zaradi uveljavljanja navedenih pravic objektivno onemogočeno storiti potrebne korake, da bi ga zaposlila institucija Unije.

V zvezi s tem, razen v posebnih zdravstvenih okoliščinah, povezanih z nosečnostjo ali porodom, dejstvo, da je ženska na porodniškem dopustu, ne pomeni ovire za njeno sodelovanje v postopku zaposlovanja. S tem ko je zakonodajalec Unije obdobje, ko za žensko velja obveznost ne delati, omejil na dva tedna v času poroda, ni želel uvesti domneve, da zadevna oseba ne more opraviti nobenega poklicnega koraka v drugih tednih porodniškega dopusta. Čeprav ima ženska pravico odločiti se, da se med porodniškim dopustom v celoti posveti otroku, to namreč ne spremeni dejstva, da se ne more izgovarjati na osebno odločitev pri zatrjevanju, da je žrtev diskriminacije na podlagi spola.

Prav tako v zvezi s starševskim dopustom okoliščina, da oseba uveljavlja pravico do tega dopusta, te ne ovira pri sodelovanju v postopku zaposlovanja v Uniji. To velja še toliko bolj, ker imajo možnost izrabe starševskega dopusta tako ženske kot moški, tako da uveljavljanje pravice do starševskega dopusta ne more povzročiti diskriminacije na podlagi spola.

(Glej točke 46, od 49 do 53 in 55.)

Napotitev na:

Sodišče: 30. junij 1998, Brown, C‑394/96, točka 22; 27. oktober 1998, Boyle in drugi, C‑411/96, točka 58; 19. november 1998, Høj Pedersen in drugi, C‑66/96, točka 33; 18. marec 2004, Merino Gómez, C‑342/01, točka 32; 18. november 2004, Sass, C‑284/02, točka 32.
Zato preprost neobstoj vprašanja, ki je neposredno in očitno povezano z izkazovanjem takih lastnosti, tudi če bi bil dokazan, ne more dokazati, da natečajna komisija ni mogla oceniti navedenih lastnosti.

Kar zadeva merila, ki se ne nanašajo na posebna znanja, ki jih mora imeti kandidat, ampak na lastnosti, kot so „motivacija“, „sposobnost prilagajanja“ ali „ustvarjalnost“, ki jih mora pokazati kandidat, se lahko te lastnosti kandidata presojajo glede na njegovo vedenje in izjave med ustnim preizkusom, ne da bi bilo postavljeno kakršno koli vprašanje, ki se neposredno ali izrecno nanaša na zadevne lastnosti.

Natečajna komisija ima široko diskrecijsko pravico v zvezi s podrobnimi pravili in podrobno vsebino preizkusov v okviru natečaja. Sodišče lahko podrobna pravila preizkusa preizkusi le toliko, kolikor je potrebno za zagotovitev enakega obravnavanja kandidatov in objektivnosti izbire med njimi. Naloga sodišča pa ni preizkusiti podrobne vsebine preizkusa, razen če ta izstopa iz okvira, navedenega v obvestilu o natečaju, ali ni združljiva s cilji preizkusa ali natečaja.

Sodišče: 9. oktober 1974, Campogrande in drugi proti Komisiji, 112/73, 144/73 in 145/73, točka 53; 16. junij 1987, Kolivas proti Komisiji, 40/86, točka 11; 4. julij 1996, Parlament proti Innamorati, C-254/95 P, točka 32;

Presoje, ki jih opravi natečajna komisija pri ocenjevanju znanj in sposobnosti kandidatov, so izvzete iz nadzora Sodišča za uslužbence.

Namen obveznosti obrazložitve odločbe, ki posega v položaj, kakršno v zvezi s kandidatom sprejme natečajna komisija, je, po eni strani, zadevni osebi zagotoviti potrebne podatke za ugotovitev, ali je odločba utemeljena ali ne, in po drugi strani, omogočiti sodni nadzor te odločbe.

Kar zadeva odločbe, ki jih sprejme natečajna komisija, mora biti ta obveznost obrazložitve v skladu s spoštovanjem tajnosti, ki velja za njeno delo na podlagi člena 6 Priloge III h Kadrovskim predpisom.

Ta tajnost je bila uvedena, da bi se zagotovila neodvisnost natečajnih komisij in objektivnost njihovega dela, tako da se jih zavaruje pred vsemi zunanjimi posegi in pritiski s strani same uprave Skupnosti, zainteresiranih kandidatov ali tretjih oseb. Spoštovanje te tajnosti zato preprečuje razkritje stališč posameznih članov komisij in vseh elementov, ki se nanašajo na individualne presoje kandidatov.

V fazi preizkusa sposobnosti kandidatov je delo komisije predvsem primerjalne narave in zato zanj velja tajnost, ki sodi k takemu delu.

Ob upoštevanju potrebne uskladitve obveznosti obrazložitve odločbe, ki posega v položaj, s spoštovanjem tajnosti dela natečajne komisije, sporočanje ocen, doseženih na različnih preizkusih, pomeni zadostno obrazložitev odločb komisije.

Taka obrazložitev ne škodi pravicam kandidatov, ki niso bili izbrani, Sodišču za uslužbence pa omogoča ustrezen sodni nadzor za to vrsto spora.

(Glej točke od 47 do 52.)

Sodišče: zgoraj navedena sodba Campogrande in drugi proti Komisiji, točka 53; 26. november 1981, Michel proti Parlamentu, 195/80, točka 22; zgoraj navedena sodba Parlament proti Innamorati, točke 23, 24, 28, 31 in 32; zgoraj navedena sodba Kolivas proti Komisiji, točka 11.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 24. marca 2011

Zadeva F-104/09

Diego Canga Fano

proti

Svetu Evropske unije

„Javni uslužbenci – Uradniki – Napredovanje – Napredovalno obdobje 2009 – Odločba o nenapredovanju – Primerjalna ocena uspešnosti – Očitna napaka pri presoji – Ničnostna tožba – Odškodninska tožba“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero D. C. Fano predlaga razglasitev ničnosti odločbe, da v napredovalnem obdobju 2009 ne napreduje v naziv AD 13, in naložitev Svetu, naj mu plača odškodnino v znesku 200.000 EUR za nepremoženjsko in poklicno škodo, ki naj bi ju utrpel.

Odločitev: Tožba se zavrne. Tožeča stranka nosi vse stroške.

Povzetek

1. Uradniki – Napredovanje – Primerjalna ocena uspešnosti – Diskrecijska pravica uprave

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

2. Uradniki – Napredovanje – Postopek

1. Diskrecijska pravica uprave pri primerjalni oceni uspešnosti uradnikov, ki so kandidati za napredovanje na podlagi člena 45 Kadrovskih predpisov, je omejena s tem, da je treba kandidature primerjalno oceniti skrbno in nepristransko, v interesu službe in v skladu z načelom enakega obravnavanja. V praksi je treba navedeno oceno opraviti na enaki podlagi ter na podlagi primerljivih virov podatkov in informacij.

V zvezi s tem je napaka pri presoji uspešnosti uradnika, ki ni napredoval – ob ohranitvi polnega učinka, ki ga je treba priznati diskrecijski pravici organa, pristojnega za imenovanja – očitna, kadar jo je mogoče zlahka opaziti in jasno odkriti na podlagi meril, s katerimi je zakonodajalec nameraval pogojevati odločbe na področju napredovanja.

(Glej točki 34 in 35.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 15. september 2005, Casini proti Komisiji, T-132/03, točka 53.

2. V pravilih, ki se uporabljajo za postopek ocenjevanja uradnikov, namreč ni določeno, da se ocenjevalci izrečejo o vprašanju, ali si ocenjeni uradnik zasluži napredovanje. Kadar ocenjevalci na svojo pobudo priporočijo napredovanje katerega od članov skupine, izrazijo mnenje, ki organa, pristojnega za imenovanja, nikakor ne more zavezovati, saj je napredovanje mogoče šele po primerjalni oceni uspešnosti vseh uradnikov institucije, ki lahko napredujejo v isti naziv. Zato, po eni strani, take ocene ne morejo imeti enake teže kot ocene, izhajajoče iz okoliščin, ki jih ocenjevalec mora oceniti. Po drugi strani ima organ, pristojen za imenovanja, pravico uradnika povišati, kadar meni, da je to upravičeno, čeprav v ocenjevalnem poročilu uradnika ni opomb v prid napredovanja.

(Glej točko 60.)
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(drugi senat)

z dne 24. septembra 2009

Zadeva F-36/08

Arno Schell

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Napredovanje – Dodelitev prednostnih točk, ki jo izvedejo generalni direktorji – Napredovalno obdobje 2007“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero A. Schell predlaga razglasitev ničnosti svojega kariernega ocenjevalnega poročila za obdobje od 1. januarja do 31. decembra 2006 in uradnih namenov dodelitve prednostnih točk, ki jih je sprejel generalni direktor v okviru napredovalnega obdobja 2007.

Odločitev: Tožba se zavrne. Tožeči stranki se naložijo vsi stroški.

Povzetek

Uradniki – Ocenjevanje – Karierno ocenjevalno poročilo

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 43 in 45)

Iz člena 8(7) splošnih določb za izvajanje člena 43 Kadrovskih predpisov, ki jih je sprejela Komisija, ni razvidna obveznost uprave, da primerjalno oceni ocenjene uradnike za pripravo njihovega kariernega ocenjevalnega poročila. Navedeno določbo je namreč treba brati v njenem sobesedilu. Najprej, čeprav člen 43 Kadrovskih predpisov določa, da se v obliki kariernega ocenjevalnega poročila, ki se pripravi najmanj enkrat na dve leti, za vsakega uradnika ocenijo sposobnost, učinkovitost in obnašanje v službi, navedeni kadrovski predpisi ne določajo, da je to ocenjevanje primerjalno, kot je to v členu 45 Kadrovskih predpisov. Nasprotno, v skladu s členom 8(5) navedenih splošnih določb za izvajanje se pri rubriki „Učinkovitost“ ocenjuje glede na cilje, ki jih mora doseči posamezni uradnik. Poleg tega je preverjanje iz člena 8(7), prvi pododstavek, navedenih splošnih določb za izvajanje pogoj za posvetovanje iz drugega odstavka navedenega člena, katerega cilj je, da se pri ocenjevanju zagotovi usklajeno ocenjevanje delovne uspešnosti. Iz vsega navedenega izhaja, da je treba sklicevanje na primerjavo delovne uspešnosti iz člena 8(7), prvi pododstavek, navedenih splošnih določb za izvajanje razumeti kot enega od elementov, ki omogočajo nadzor nad usklajenostjo ocenjevanja delovne uspešnosti, ne pa tako, da je mogoče karierna ocenjevalna poročila pripraviti šele po primerjavi delovne uspešnosti vseh uradnikov.

(Glej točke od 37 do 39 in 41.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 13. december 2007, Sundholm proti Komisiji, F-42/06, še neobjavljena v ZOdl. JU, točka 31.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 28. oktobra 2010

Zadeva F-77/08

Isabel Vicente Carbajosa in drugi

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Splošna natečaja EPSO/AD/116/08 in EPSO/AD/117/08 na področju boja proti goljufijam – Izključitev kandidatov na podlagi rezultatov, pridobljenih na pristopnih testih – Odločba OPI – Nevložitev pritožbe – Nedopustnost tožbe“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero I. Vicente Carbajosa in še pet drugih uradnikov/začasnih uslužbencev Komisije predlaga razglasitev ničnosti posamičnih odločb Evropskega urada za izbor osebja (EPSO) z dne 5. junija 2008, da jih ne pripusti k preizkusom splošnih natečajev EPSO/AD/116/08 in EPSO/AD/117/08.

Odločitev: Tožba se zavrže kot nedopustna. Tožeče stranke nosijo svoje stroške in stroške Komisije. Kraljevina Španija, intervenientka v podporo predlogom tožečih strank, nosi svoje stroške.





Povzetek

1. Uradniki – Pravno sredstvo – Predhodna upravna pritožba – Neobstoj – Nedopustnost – Izjeme

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90(2) in 91(2))

2. Evropski urad za izbor osebja (EPSO) – Pooblastila, podeljena organu, pristojnemu za imenovanja, na podlagi člena 90 Kadrovskih predpisov

(Sklep generalnih sekretarjev Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, sodnega tajnika Evropskega sodišča, generalnih sekretarjev Računskega sodišča, Ekonomsko-socialnega odbora in Odbora regij ter predstavnika Evropskega varuha človekovih pravic 2002/621, člen 4(1))

1. Na podlagi člena 91(2) Kadrovskih predpisov je tožba pri sodišču Unije dopustna le, če je bila pri organu, pristojnemu za imenovanja, predhodno vložena pritožba v smislu člena 90(2) navedenih kadrovskih predpisov zoper akt, ki posega v položaj.

Razen v primeru, v katerem je tožba vložena zoper akt, ki ga ni izdal neposredno organ, pristojen za imenovanja, kot je odločba natečajne komisije ali ocenjevalno poročilo, predhodna nevložitev pritožbe v določenem roku povzroči nedopustnost tožbe.

(Glej točki 27 in 28.)

Napotitev na:

Sodišče: 10. junij 1987, Pomar proti Komisiji, 317/85, Recueil, str. 2467, točki 11 in 13;

Sodišče prve stopnje: 20. junij 1990, Burban proti Parlamentu, T-133/89, Recueil, str. II-245, točka 17; 16. julij 1992, Della Pietra proti Komisiji, T-1/91, Recueil, str. II-2145, točka 23;

Sodišče za uslužbence: 27. september 2007, Dálnoky proti Komisiji, F-120/06, ZOdl. JU, str. I-A-1-269 in II-A-1-1517, točka 35; 9. december 2008, T proti Komisiji, F-106/05, ZOdl. JU, str. I-A-1-419 in II-A-1-2315, točka 84.

2. Iz člena 4(1) Sklepa 2002/621 o organizaciji in delovanju Evropskega urada za izbor osebja (EPSO) izhaja, da vodja urada EPSO izvaja pristojnosti, podeljene organu, pristojnemu za imenovanja, s členom 90 Kadrovskih predpisov, v zvezi z vsemi zahtevki ali pritožbami, ki se nanašajo na naloge urada EPSO, med katerimi sta lahko na podlagi obvestila o natečaju zlasti organizacija pristopnih testov za vse kandidate in ocenjevanje navedenih testov.

(Glej točko 44.)