Pravilo skladnosti med pritožbo in tožbo ne pomeni, da bi morale biti v tožbi ponovljene vse trditve, navedene v predhodni upravni pritožbi. Če predhodni postopek ne zagotovi rešitve, ki bi zadovoljila zadevno osebo, lahko namreč pripelje do omejitve razprave pred sodiščem Unije, ker lahko odgovor organa za imenovanja, na pritožbo prepriča njenega vlagatelja, da so nekatere njegove trditve neutemeljene.

Sodišče za uslužbence: sodbe Praskevicius/Parlament, F-81/10, EU:F:2011:120 , točka 53; Van Neyghem/Svet, F-77/11, EU:F:2012:187 , točka 38, in Nieminen/Svet, F-81/12, EU:F:2014:50 , točki 58 in 91 ter navedena sodna praksa, ki je predmet pritožbe pred Splošnim sodiščem Evropske unije, zadeva T-464/14 P.

Sodišče prve stopnje: sodbi Casini/Komisija, T-132/03, EU:T:2005:324 , točka 52 in navedena sodna praksa, in Buendía Sierra/Komisija, T-311/04, EU:T:2006:329 , točki 131 in 172 ter navedena sodna praksa;

(Glej točke 40 in od 45 do 47.)

Čeprav ima organ za imenovanja široko diskrecijsko pravico za določitev postopka ali metode, ki se mu zdi najprimernejša za primerjalno oceno uspešnosti, ki se upošteva v okviru odločbe o napredovanju iz člena 45 Kadrovskih predpisov, pa je pravica, ki je tako priznana organu, omejena z nujnostjo, da primerjalno oceno uspešnosti opravi skrbno in nepristransko, v interesu službe in v skladu z načelom enakega obravnavanja. Navedeno oceno je treba opraviti tudi na podlagi primerljivih virov podatkov in informacij. V tem smislu mora navedeni organ, da bi bil sistem napredovanja čim bolj pravičen, na podlagi člena 45 Kadrovskih predpisov zagotoviti objektivnost primerjalne ocene uspešnosti, tako da na eni strani zagotovi primerljivost ocen vseh uradnikov z določitvijo skupne lestvice za ocenjevanje in na drugi strani poenoti merila za ocenjevanje, ki jih morajo upoštevati ocenjevalci.

Člen 45(1) Kadrovskih predpisov določa, da mora organ za imenovanja pred vsakim napredovanjem opraviti primerjalno oceno uspešnosti vseh uradnikov, ki lahko napredujejo. Natančneje, ta organ se lahko pri tej oceni za pomoč obrne na upravne službe na različnih hierarhičnih ravneh, saj je tako ravnanje v skladu z načeli, neločljivo povezanimi z delovanjem katere koli hierarhično urejene upravne strukture, ki se odražajo v členu 21, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov. Vendar predhodna ocena spisov uradnikov, upravičenih do napredovanja, ki se opravi v posameznih generalnih direktoratih, ne more nadomestiti primerjalne ocene, ki jo mora zatem opraviti – če je to predvideno – odbor za napredovanja in nato še navedeni organ. Natančneje, če naj primerjalna ocena uspešnosti vseh uradnikov, ki lahko napredujejo, ne bo brezpredmetna, ni mogoče dopustiti, da navedeni organ preuči le uspešnost uradnikov, ki so najbolje razvrščeni na seznamih, ki jih pripravijo različne službe ali generalni direktorati.

Posledično, ker ni postopka ali metode za zagotavljanje objektivnosti, kot so na primer statistična povprečja, dodelitev točk, za katere so bili uporabljeni korekcijski koeficienti za nevtralizacijo razlik pri načinu ocenjevanja med različnimi generalnimi direktorati ali samostojnimi službami, dodelitev točk za delovno uspešnost ali smernice o določitvi skupnih objektivnih meril v zvezi s kariernim profilom kategorij uradnikov, ta sistem ne zagotavlja objektivne primerjave uradnikov, ki lahko napredujejo v različne nazive na lestvici vsega osebja, in je lahko na tej ravni celo dejavnik razdrobljenosti primerjave uspešnosti, ki povečuje pomen subjektivnosti ocenjevalnih poročil.

Poleg tega iz okoliščine, da je paritetni odbor za napredovanja preveril obstoj očitnih napak pri presoji uspešnosti uradnikov, ki lahko napredujejo, ni mogoče sklepati, da je bila uspešnost vseh navedenih uradnikov predmet dejanske primerjave.

(Glej točke 54, 62 in 80.)

Sodišče prve stopnje: sodbe Tsirimokos/Parlament, T-76/92, EU:T:1993:106, točka 17; Allo/Komisija, T-386/94, EU:T:1996:123, točka 31 in naslednje; Séché/Komisija, T-112/96 in T-115/96, EU:T:1999:134, točka 61; Cubero Vermurie/Komisija, T-187/98, EU:T:2000:225, točka 85; Caravelis/Parlament, T-182/99, EU:T:2001:131, točki 33 in 34; Tsarnavas/Komisija, od T-188/01 do T-190/01, EU:T:2003:77, točka 121; Heurtaux/Komisija, T-172/03, EU:T:2005:34, točka 40, in Nielsen/Svet, T-353/03, EU:T:2005:127, točka 63 in naslednje;

Sodišče za uslužbence: sklep Debaty/Svet, F-47/13, EU:F:2013:215, točka 31.