46

V teh okoliščinah je Consiglio di Stato prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali člen 10 EKČP, kot se nanj sklicuje člen 6 [EU], zagotavlja zunanji medijski pluralizem v sektorju televizijske radiotelevizije in tako države članice zavezuje, da zagotovijo učinkovit pluralizem in konkurenco v tem sektorju, ki temelji na protikartelnem sistemu, ki v zvezi s tehnološkim razvojem zagotavlja dostop do kanalov in pluralnost operaterjev, ter duopolistične ureditve trga ni mogoče šteti za zakonito? 2. Ali določbe Pogodbe […], ki zagotavljajo svobodo opravljanja storitev in konkurenco, kot ju razlaga Komisija v razlagalnem sporočilu z dne 29. aprila 2000 o koncesijah v pravu Skupnosti, zahtevajo, da se pri dodelitvi koncesij uporabljajo načela, ki lahko zagotovijo nediskriminacijsko in enakopravno obravnavanje, kot tudi preglednost, sorazmernost in spoštovanje pravic posameznikov? Ali so določbe italijanskega prava iz člena 3(7) zakona št. 249/1997 in člena 1 uredbe-zakona [št. 352/2003], kolikor so subjektom, ki upravljajo s kanali, ki „presegajo“ protikartelno omejitev, omogočile, da neprekinjeno nadaljujejo z opravljanjem njihove dejavnosti, in tako izključile operaterje, kot je družba pritožnica, ki čeprav ima ustrezno koncesijo, ki ji je bila dodeljena po postopku, odprtem za konkurenco, ne more opravljati koncesijske dejavnosti zaradi nedodelitve radijskih frekvenc (zaradi premajhnega števila oziroma njihovega pomanjkanja, ki je posledica prej navedenega nadaljevanja delovanja imetnikov t. i. presežnih kanalov), v nasprotju z navedenimi določbami in načeli Pogodbe? 3. Ali od 25. julija 2003 člen 17 […] (direktive o odobritvi) učinkuje neposredno v notranjem pravu in z ureditvijo Skupnosti predpisuje obveznost uskladitve za državo članico, ki je dodelila koncesije za dejavnost televizijske radiodifuzije (ki obsega pravico do namestitve omrežij in zagotavljanja storitev elektronskih komunikacij ali pravico do uporabe radijskih frekvenc)? Ali navedena dolžnost obsega tudi zahtevo, da se dejansko dodelijo radijske frekvence, ki so potrebne za opravljanje [te] dejavnosti? 4. Ali člen 9 Direktive […] (okvirne direktive) in člen 5 direktive o odobritvi določata javne postopke, ki so pregledni in nediskriminacijski (člen 5), ki se izvedejo na podlagi objektivnih, preglednih, nediskriminacijskih in sorazmernih meril (člen 9), nasprotujeta ureditvi splošne odobritve, ki jo določa nacionalno pravo (člen 23(5) zakona št. 112/2004), ki s tem, da dovoljuje nadaljevanje oddajanja ‚presežnim kanalom‘, ki niso bili izbrani na javnih razpisih, škodi pravicam, ki jih imajo druga podjetja na podlagi zakonodaje Skupnosti (člen 17(2) […] direktive o odobritvi), ki jim je preprečena možnost delovanja, čeprav so bila izbrana v postopkih odprtih za konkurenco? 5. Ali člen 9 [okvirne direktive], člen 5(2), drugi pododstavek, člen 7(3) direktive o odobritvi in člen 4 [direktive o konkurenci] od držav članic zahtevajo, naj odpravijo, vsaj od 25. julija 2003 naprej (glej člen 17 direktive o odobritvi), položaj dejanske zasedenosti radijskih frekvenc (delovanje naprav brez koncesij ali odobritve, izdane po primerjavi med kandidati) glede dejavnosti televizijske radiodifuzije, kot je obravnavana dejavnost, in tako ne omogoča opravljanja te dejavnosti v skladu pravilnim načrtovanjem uporabe zemeljskih frekvenc ter je popolnoma v nasprotju z logiko povečanja pluralizma in v nasprotju s koncesijami, ki jih je država članica podelila na podlagi javnega postopka? 6. Ali se je država članica lahko v preteklosti sklicevala in se še danes lahko sklicuje na odstopanje, določeno v členu 5(2), drugi pododstavek 2, [direktive o odobritvi] in v členu 4 [direktive o konkurenci], le zaradi pluralizma informacij in zaradi varstva kulturne ali jezikovne raznolikosti, ne pa tudi v korist tistih, ki upravljajo s kanali, ki presegajo protikartelne omejitve, določene v nacionalni zakonodaji? 7. Ali mora država članica za uporabo odstopanja iz člena 5 [direktive o odobritvi] navesti, kateri so dejansko cilji, ki jim sledi z nacionalno zakonodajo, ki vsebuje odstopanje? 8. Ali lahko navedeno odstopanje velja tudi v drugih primerih, poleg koncesionarskih storitev javne radiotelevizije (RAI v Italiji), torej v korist zasebnih subjektov, ki niso bili izbrani v postopkih, odprtih za konkurenco, in v škodo podjetij, ki jim je bila koncesija dodeljena na podlagi razpisa? 9. Ali pravni okvir prava Skupnosti, izhajajoč iz pogodb in izvedene zakonodaje, ki zagotavlja učinkovito konkurenco (‚workable competition‘), nacionalnega zakonodajalca tudi v sektorju radiotelevizijskega trga zavezuje, da se izogne sočasnemu podaljšanju starega prehodnega analognega sistema, povezanega z uvedbo t. i. digitalnega zemeljskega sistema, saj bi bilo le pri t. i. analognem oddajanju switch-off (in s posledičnim splošnim prehodom na digitalni način) mogoče prerazporediti sproščene radijske frekvence v različne namene, medtem ko pri začetku postopka prehoda na digitalni zemeljski sistem obstaja tveganje, da se zaradi vzporednega (‚simulcast‘) analognega in digitalnega oddajanja še dodatno poglobi pomanjkanje razpoložljivih radijskih frekvenc? 10. Končno, ali nacionalna ureditev – kot je zakon št. 112/2004 –, ki določa novo omejitev 20 % sredstev, povezano z novo osnovo (t. i. SIC: člen 2(g); člen 15, zakon št. 112/2004), ki je precej širša in vključuje tudi dejavnosti, ki ne vplivajo na medijski pluralizem, medtem ko je ‚upoštevni trg‘ v protikartelnem pravu običajno določen z razlikovanjem med trgi, v radiotelevizijskem sektorju še celo z razlikovanjem med plačljivo televizijo in televizijami, ki niso plačljive in oddajajo prek etra (glej inter alia zadeve Komisije št. COMP/JV. 37-BSKYB proti Kirch Pay TV, Uredba (EGS) št. 4064/89, Postopek združitve 21/03/2000 in št. COMP/M.2876-NEWSCORP-TELEPIU’, Uredba (EGS) št. 4064/89, Postopek združitve 2/4/2003), zagotavlja varstvo medijskega pluralizma in konkurence v radiotelevizijskem sektorju, ki ga varuje evropsko pravo?“