Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA (tretji senat) 
z dne 7. aprila 2016 * 
„Predhodno odločanje — Rimska konvencija — Pravo, ki se uporabi — Čezmejna združitev — 
Direktiva 78/855/EGS — Direktiva 2005 /56/ES — Združitev s prevzemom — Varstvo upnikov — 
Prenos vseh sredstev in obveznosti prevzete družbe na prevzemno družbo“ 
V zadevi C-483/14, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo 
Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija) z odločbo z dne 28. avgusta 2014 , ki je prispela na 
Sodišče 31. oktobra 2014 , v postopku 
KA Finanz AG 
proti 
Sparkassen Versic herung AG Vienna Insurance Group, 
SODIŠČE (tretji senat), 
v sestavi M. Ilešič, predsednik drugega senata v funkciji predsednika tretjega senata, C. Toader, 
M. Berger, sodnici, E. Jarašiūnas in C. G. Fernlund (poročevalec), sodnika,  
generalni pravobranilec: Y. Bot,  
sodni tajnik: V. Tourrès, administrator,  
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 23. septembra 2015 ,  
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:  
— za KA Finanz AG S. Albiez in C. Klausegger, odvetnika,  
— za Sparkassen Versicherung AG Vienna Insurance Group P. Konwitschka, odvetnik,  
— za špansko vlado A. Rubio González, agent,  
— za Evropsko komisijo G. Braun, H. Støvlbæk in M. Wilderspin, agenti,  
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 12. novembra 2015  
izreka naslednjo  
* Jezik postopka: nemščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2016 :205 1 
SODBA Z DNE 7. 4. 2016 – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
Sodbo 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Konvencije o uporabi prava v pogodbenih 
obligacijskih razmerjih, na voljo za podpis 19. junija 1980 v Rimu (UL C 169, 8.7.2005 , str. 10, 
v nadaljevanju: Rimska konvencija), Tretje direktive Sveta z dne 9. oktobra 1978 o združitvi delniških 
družb, ki temelji na členu 54(3)(g) Pogodbe (78/855/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, 
poglavje 17, zvezek 1, str. 42), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009 /109/ES Evropskega 
parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 (UL L 259, str. 14, v nadaljevanju: Direktiva 78/855), 
kakor tudi Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005 /56/ES z dne 26. oktobra 2005 o čezmejnih 
združitvah kapitalskih družb (UL L 310, str. 1). 
2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo KA Finanz AG (v nadaljevanju: KA Finanz) 
s sedežem v Avstriji, ki je pravna naslednica banke Kommunalkredit International Bank LTD (v 
nadaljevanju: Kommunalkredit) s sedežem na Cipru, in družbo Sparkassen Versicherung AG Vienna 
Insurance Group (v nadaljevanju: Sparkassen Versicherung) s sedežem v Avstriji zaradi zahteve družbe 
Sparkassen Versicherung, da ji družba KA Finanz nakaže obresti na podrejeni posojili, odobreni banki 
Kommunalkredit, preden jo je družba KA Finanz prevzela v okviru združitve. 
Pravni okvir 
Pravo Unije 
Rimska konvencija 
3 Člen 1 Rimske konvencije, ki opredeljuje njeno področje uporabe, določa: 
„1. Pravila te konvencije se uporabljajo za pogodbena obligacijska razmerja v vseh primerih, ko je treba 
izbrati med pravi več držav. 
2. Pravila te konvencije se ne uporabljajo za: 
[…] 
(e) vprašanja, ki jih ureja pravo družb in drugih subjektov s pravno osebnostjo ali brez nje, kot so na 
primer ustanovitev z registracijo ali kako drugače, pravna in poslovna sposobnost, notranja 
organizacija, likvidacija družb in drugih subjektov s pravno osebnostjo ali brez nje ter osebna 
odgovornost družbenikov in organov za obveznosti družbe in drugih subjektov; 
[…].“ 
4 Člen 3(1) te konvencije določa naslednje: 
„Pogodbo ureja pravo, ki ga izbereta pogodbeni stranki. Izbira pogodbenih strank mora biti izražena 
izrecno ali pa mora dovolj nedvoumno izhajati iz pogodbenih določil ali okoliščin primera. […]“ 
5 Člen 10 te konvencije določa: 
„1. Pravo, ki se uporablja za pogodbo v skladu s členi 3 do 6 in členom 12 te konvencije, ureja 
predvsem: 
(a) razlago; 
ECLI:EU:C:2016 :205 2 
SODBA Z DNE 7. 4. 2016 – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
(b) izpolnitev; 
(c) v mejah pristojnosti, ki jih ima sodišče v skladu s procesnim pravom, posledice delne in popolne 
neizpolnitve obveznosti, vključno z oceno škode, kolikor tako oceno urejajo pravna pravila; 
(d) različne načine prenehanja obveznosti ter zastaranje samih pravic in pravic zahtevati izpolnitev 
obveznosti; 
[…] 
2. Vzveziznačinom izpolnitve in dejanji, ki jih je treba opraviti v primeru nepopolne izpolnitve, se 
upošteva pravo države, kjer se pogodba izpolni.“ 
6 Rimska konvencija je bila nadomeščena z Uredbo (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta 
z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (UL L 177, str. 6, 
v nadaljevanju: Uredba Rim I). V skladu z njenim členom 28 se ta uredba uporablja za pogodbe, 
sklenjene po 17. decembru 2009 . 
Direktiva 78/855 
7 V tretji in šesti uvodni izjavi Direktive 78/855 je navedeno: 
„[…] varstvo interesov družbenikov in tretjih oseb zahteva, da se zakono daja držav članic v zvezi 
z združitvijo delniških družb uskladi in […]mora[…] zakono daja vseh držav članic vsebovati določbe 
o združitvi; 
[…] 
[…] upniki, z imetniki zadolžnic vred, in osebe, ki imajo druge zahtevke do družb, ki so se združile, 
[morajo biti] zaščiteni, tako da združitev ne škoduje njihovim interesom“. 
8 Člen 13 te direktive določa: 
„1. Zakono daja držav članic mora predvideti ustrezen sistem za varstvo interesov upnikov družb, ki se 
združujejo, katerih zahtevki so starejšega datuma kakor objava načrta združitve in še niso zapadli do 
dneva te objave. 
2. V ta namen zakono daja držav članic določi vsaj to, da imajo ti upniki pravico do ustreznih zaščitnih 
ukrepov, če je takšna zaščita potrebna zaradi finančnega položaja družb, ki se združujejo, in če ti upniki 
še niso tako zaščiteni.. 
Države članice določijo pogoje za zaščito iz odstavka 1 in prvega pododstavka tega odstavka. V vsakem 
primeru države članice zagotovijo, da lahko upniki pri ustreznem upravnem ali sodnem organu 
zaprosijo za zadostne zaščitne ukrepe, če lahko verodostojno prikažejo, da je zaradi združitve ogrožena 
varnost [izpolnitev] njihovih zahtevkov in da družba ni zagotovila ustreznih zaščitnih ukrepov. 
3. Takšno varstvo je lahko drugačno za upnike prevzemne družbe kakor za upnike prevzete družbe.“ 
ECLI:EU:C:2016 :205 3 
SODBA Z DNE 7. 4. 2016 –ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
9 Člen 14 navedene direktive določa: 
„Za imetnike zadolžnic družb, ki se združujejo, se uporablja člen 13, razen kadar združitev odobri 
skupščina imetnikov zadolžnic, če je takšna skupščina predvidena po nacionalni zakono daji, ali 
posamezni imetniki zadolžnic, vendar pa to ne vpliva na pravila, ki urejajo skupinsko uveljavljanje 
njihovih pravic.“ 
10 Člen 15 iste direktive določa: 
„Imetniki vrednostnih papirjev, ki niso delnice, katerim pripadajo posebne pravice, morajo imeti 
v prevzemni družbi najmanj enakovredne pravice tistim, ki so jih imeli v prevzemajoči se družbi, razen 
kadar spremem bo teh pravic odobri skupščina imetnikov takih vrednostnih papirjev, čeje po 
nacionalni zakono daji takšna skupščina predvidena, ali če so jih odobrili imetniki takih vrednostnih 
papirjev posamezno, ali če imajo imetniki vrednostnih papirjev pravico, da njihove vrednostne papirje 
ponovno odkupi prevzemna družba.“ 
11 Direktiva 78/855 je bila razveljavljena z Direktivo 2011 /35/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 
5. aprila 2011 o združitvi delniških družb (UL L 110, str. 1). V skladu z njenim členom 33 je Direktiva 
2011 /35 začela veljati 1. julija 2011 . 
Direktiva 2005 /56 
12 Iz uvodne izjave 1 Direktive 2005 /56 izhaja, da je njen namen olajšati čezmejne združitve različnih vrst 
kapitalskih družb, za katere velja zakono daja različnih držav članic. 
13 V skladu z uvodno izjavo 3 te direktive je zato, „[d]a bi olajšali čezmejne združitve, […] treba določiti, 
razen če ta direktiva ne določa drugače, da za vse družbe, ki sodelujejo pri čezmejni združitvi in vse 
sodelujoče tretje strani, še naprej veljajo predpisi in formalnosti nacionalne zakono daje, ki bi se 
uporabljala v primeru nacionalne združitve […]“. 
14 Člen 2 iste direktive določa: 
„Za namene te direktive: 
[…] 
2. ‚združitev‘pomeni postopek, pri katerem: 
(a) ena ali več družb v postopku prenehanja brez likvidacije prenesejo vsa svoja sredstva in 
obveznosti na drugo obstoječo družbo –‚prevzemna družba‘–v zameno za to, da se njihovim 
članom izdajo vrednostni papirji ali deleži, ki predstavljajo kapital te druge družbe in kadar 
pride v poštev, za gotovinsko plačilo, ki ne presega 10 % nominalne vrednosti ali, če 
nominalne vrednosti ni, računske vrednosti teh vrednostnih papirjev ali deležev; ali 
[…]“ 
15 Člen 4 Direktive 2005 /56, naslovljen „Pogoji za čezmejne združitve“, določa: 
„1. Razen če ta direktiva ne določa drugače, 
[…] 
(b) družba, ki je udeležena v čezmejni združitvi, upošteva predpise in formalnosti nacionalne 
zakono daje, ki velja za to družbo. […] 
ECLI:EU:C:2016 :205 4 
SODBA Z DNE 7. 4. 2016 – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
2. Predpisi in formalnosti iz odstavka 1(b) zlasti vključujejo določbe o postopku odločanja v zvezi 
z združitvijo in, ob upoštevanju čezmejne narave združitve, o zaščiti upnikov družb, ki se združujejo, 
imetnikov obveznic ter imetnikov vrednostnih papirjev ali deležev, kakor tudi delavcev glede pravic, 
razen tistih, za katere se uporablja člen 16. […]“ 
16 Člen 14 te direktive z naslovom „Učinki čezmejne združitve“ v odstavku 1 določa: 
„Po dnevu iz člena 12 ima čezmejna združitev iz točk (a) in (c) in člena 2(2) naslednje učinke: 
(a) vsa sredstva in obveznosti prevzetih družb se prenesejo na prevzemno družbo; 
[…] 
(c) prevzeta družba preneha obstajati.“ 
Avstrijsko pravo 
17 Člen 226 zakona o delniških družbah (Aktiengesetz) z dne 31. marca 1965 (BGB1. 98/1965 ), v različici, 
ki se uporablja za dejansko stanje iz postopka v glavni stvari (v nadaljevanju: AktG), naslovljen „Zaščita 
upnikov“, ureja zaščito upnikov v primeru združitve. Določa: 
„1. Upniki zadevnih družb, če se javijo v šestih mesecih od objave vpisa združitve v register, so 
upravičeni do jamstev, če ne morejo zahtevati izplačila. Vendar so do tega upravičeni le, če 
verodostojno dokažejo, da združitev pomeni tveganje za plačilo njihove terjatve. Upnike je treba o tej 
pravici obvestiti ob objavi vpisa. 
2. Pravice zahtevati jamstva nimajo upniki, ki imajo v postopku zaradi insolventnosti pravico do 
prednostnega poplačila iz mase, ki se oblikuje v skladu z zakonskimi določbami za njihovo varstvo in 
ki je pod nadzorom pristojnega organa. 
3. Imetnikom obveznic in užitniških pravic je treba dodeliti enakovredne pravice ali jim plačati 
ustrezno nadomestilo za spremem bo pravic ali samo pravico.“ 
18 Predložitveno sodišče navaja, da je bil člen 226(3) AktG namenjen prenosu člena 15 Direktive 78/855. 
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje 
19 Družba Sparkassen Versicherung je leta 2005 vpisala dve podrejeni posojili, ki ju je izdala družba 
Kommunalkredit. Pogoji izdaje obveznic v zvezi s tema posojiloma, ki so enaki za obe posojili (v 
nadaljevanju: pogoji izdaje), opredeljujejo njun status, določajo pogoje njune podrejenosti ter 
podrobnosti plačila obresti in določajo pravo, ki se uporabi. 
20 Člen 2 pogojev izdaje določa: 
„Status. Obveznosti v okviru obveznic so nezavarovane in podrejene obveznosti izdajateljice, ki so 
enakovredne med seboj in v razmerju do vseh ostalih podrejenih obveznosti izdajateljice. V primeru 
prenehanja, likvidacije ali stečaja izdajateljice se lahko obveznosti v okviru obveznic poplačajo šele po 
poplačilu zahtevkov upnikov, ki niso podrejeni, tako da v zvezi z obveznicami ni mogoče plačati 
nobenih zneskov tako dolgo, dokler niso bili v celoti poplačani zahtevki vseh nepodrejenih upnikov 
izdajateljice ali pa so bila sredstva za te zneske v celoti zagotovljena. Imetnik obveznic ni upravičen 
svojih zahtevkov iz vrednostnih papirjev pobotati z zahtevki izdajateljice. Izdajateljica ali tretja oseba 
ne more zagotoviti in niti v prihodnosti ne bo zagotovila pogodbenega zavarovanja za zagotovitev 
ECLI:EU:C:2016 :205 5 
SODBA Z DNE 7. 4. 2016 – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
pravic imetnikov navedenih vrednostnih papirjev. Poznejši dogovor ne more omejiti podrejenosti 
v skladu s tem členom niti v zvezi z obveznicami prestaviti dneva dospelosti na zgodnejši rok ali 
skrajšati veljavni odpovedni rok.“ 
21 Člen 4(1)(b) pogojev izdaje določa: 
„Plačilo obresti. Glavnica ali obresti se lahko izplačajo le, če lastna sredstva izdajateljice, ki jih je treba 
upoštevati, na podlagi teh izplačil ne padejo pod minimalne pragove, določene v smernicah ciprske 
centralne banke o izračunu lastnih sredstev bank.“ 
22 Člen 9 pogojev izdaje določa: 
„Neizpolnitev. Vsak imetnik obveznic je upravičen svoje obveznice razglasiti za dospele in zahtevati 
takojšnje poplačilo v višini predčasnega zneska poplačila […] skupaj z (morebitnimi) do dneva 
poplačila natečenimi obrestmi, če pride do likvidacije ali prenehanja izdajateljice (razen za namen ali 
na podlagi združitve, preoblikovanja ali sanacije, dokler je solventna, pri čemer podjetje, ki obstaja 
naprej, v bistvenem prevzame vsa sredstva in obveznosti izdajateljice).“ 
23 Nazadnje, člen 12(1) teh pogojev določa: 
„Pravo, ki se uporabi. Za obliko in vsebino obveznic ter vse pravice in obveznosti imetnikov obveznic in 
izdajateljice se uporablja nemško pravo.“ 
24 Ker od konca leta 2008 ni izpolnjevala minimalnih zahtev glede lastnega kapitala, določenih 
v smernicah ciprske centralne banke, je družba Komunalkredit družbi Sparkassen Versicherung 
prenehala plačevati obresti, ki so bile dogovorjene s pogoji izdaje. 
25 Družba KA Finanz je v okviru združitve prevzela družbo Komunalkredit. Ta združitev je bila 
v avstrijski sodni register vpisana 18. septembra 2010 in je posledično začela veljati na ta datum. 
26 Družba Sparkassen Versicherung pri avstrijskih sodiščih od družbe KA Finanz zahteva plačilo obresti, 
dogovorjenih za podrejeni posojili iz postopka v glavni stvari za leti 2009 in 2010 . Družba Sparkassen 
Versicherung podredno predlaga, naj se ugotovi obveznost družbe KA Finanz, da ji podeli 
enakovredne pravice v skladu s členom 226(3) AktG in da v celoti odgovarja za škodo, ki izhaja iz 
zavrnitve podelitve teh pravic. 
27 Družba KA Finanz primarno trdi, da je bila posledica združitve prenehanje podrejenih posojil iz 
postopka v glavni stvari. Podredno poudarja, da obveznosti, ki izhajajo iz teh posojil, niso bile 
prenesene nanjo, ker so v celoti izgubile svojo vrednost zaradi izgube lastnih sredstev družbe 
Kommunalkredit. 
28 Družba KA Finanz meni, da ker je bilo izplačilo obresti in glavnice odvisno od višine lastnih sredstev 
družbe Kommunalkredit, naj bi ti posojili imeli značilnosti lastnih sredstev in naj bi šlo za užitniške 
pravice v smislu člena 226(3) AktG. Po mnenju družbe KA Finanz, ob upoštevanju izgub družbe 
Kommunalkredit, ki so ogrožale njen obstoj in ki je na dan 31. decembra 2008 izkazovala negativni 
lastniški kapital v višini skoraj 1 milijarde EUR, naj bi obveznice iz postopka v glavni stvari na datum 
združitve v celoti izgubile svojo vrednost. Družba KA Finanz na podlagi tega sklepa, da ob 
upoštevanju te izgube ni bila dolžna niti zagotoviti enakovrednih pravic imetnikom teh obveznic niti 
plačati ustreznega nadomestila. 
29 Handelsgericht Wien (gospodarsko sodišče na Dunaju) je na prvi stopnji zavrnilo predlog za 
predhodno ugotovitev, ki ga je podala družba KA Finanz, da so obveznice iz postopka v glavni stvari 
prenehale po združitvi in da obveznosti družbe Kommunalkredit, ki izhajajo iz podrejenih posojil, 
nanjo niso bile prenesene. 
ECLI:EU:C:2016 :205 6 
SODBA Z DNE 7. 4. 2016 – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
30 Handelsgericht Wien (gospodarsko sodišče na Dunaju) je presodilo, da zadevne obveznice iz postopka 
v glavni stvari niso bile niti užitniške pravice niti drugi vrednostni papirji, ki bi jih bilo mogoče izenačiti 
z delnicami, ker naj ne bi imele značilnosti lastnih sredstev, prav tako pa naj ne bi bile odvisne od 
dobička družbe Kommunalkredit. Zato družba KA Finanz po mnenju Handelsgericht Wien 
(gospodarsko sodišče na Dunaju) ni imela pravice, da v okviru združitve konča pravno razmerje 
v zvezi z zadevnimi vrednostnimi papirji. To sodišče je med drugim menilo, da sta bili navedeni 
posojili preneseni na družbo KA Finanz v okviru prenosa celotnega premoženja družbe 
Kommunalkredit. 
31 Predložitveno sodišče navaja, da se Handelsgericht Wien (gospodarsko sodišče na Dunaju) v sporu, 
v katerem je odločalo, ni izreklo o vprašanju, katero pravo se v tem primeru uporabi. 
32 Oberlandesgericht Wien (višje deželno sodišče na Dunaju) je kot pritožbeno sodišče potrdilo odločbo 
Handelsgericht Wien (gospodarsko sodišče na Dunaju), potem ko je navedlo, da pravni učinki 
združitve spadajo pod personalni statut in da je zato treba varstvo upnikov presojati glede na pravo, ki 
ureja ta statut, to je avstrijsko pravo družb. 
33 Oberlandesgericht Wien (višje deželno sodišče na Dunaju) je menilo, da se člen 226(3) AktG, na kateri 
se družba KA Finanz sklicuje, ko trdi, da so obveznice iz postopka v glavni stvari z združitvijo 
prenehale, zanje ne uporabi. Ta določba naj bi se namreč nanašala le na imetnike obveznic 
s komponentami, podobnimi članskim oziroma lastniškokapitalskim, in na imetnike užitniških pravic, 
za katere je značilno, da bi lahko bile premoženjske pravice delničarja, zlasti glede udeležbe pri dobičku 
in/ali iztržku od likvidacije. 
34 To sodišče je presodilo, da v tem primeru to ni bilo tako, kar je bilo razvidno tudi iz pogojev izdaje. 
Presodilo je, da ti pogoji ne določajo, da naj zadevna posojila definitivno ne bi bila dolgovana, če 
lastniški kapital pade pod minimalni prag, temve č zgolj, da naj ne bi dospela v plačilo toliko časa, 
dokler te minimalne zahteve niso izpolnjene. 
35 Družba KA Finanz je vložila revizijo pri Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče), ki se nanaša, kot 
navaja to sodišče, na vprašanje, ali se člen 226(3) AktG uporablja za podrejena posojila iz zadeve 
v glavni stvari. 
36 Da bi lahko odločilo v sporu o glavni stvari, Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče) sprašuje, katero 
pravo se uporabi v tem sporu. V zvezi s tem je to sodišče navedlo, da je bilo ob vpisu zadevnih posojil 
iz postopka v glavni stvari dogovorjeno, da se uporabi nemško pravo, da je družba, ki je izdala posojila, 
družba Kommunalkredit, s sedežem na Cipru, in da imata družba, ki je prevzela družbo 
Kommunalkredit, namreč družba KA Finanz, in družba, ki je vpisala obveznice v zvezi s tema 
posojiloma, družba Sparkassen Versicherung, sedež v Avstriji. 
37 To sodišče poudarja, da se Uredba Rim I ne uporabi v primeru zadevnih obveznic iz postopka v glavni 
stvari, ker so bile izdane pred 17. decembrom 2009 . 
38 Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče) poleg tega želi izvedeti, na eni strani, ali so vrednostni papirji iz 
postopka v glavni stvari vrednostni papirji v smislu člena 15 Direktive 78/855, in na drugi strani, ali 
pravila o zaščiti upnikov, vsebovana v tem členu, nasprotujejo nacionalni določbi, kot je člen 226(3) 
AktG, na podlagi katerega lahko družba, izdajateljica teh vrednostnih papirjev, ki niso delnice in ki jim 
pripadajo posebne pravice, enostransko konča pravno razmerje z imetniki teh vrednostnih papirjev in 
te imetnike izplača. 
ECLI:EU:C:2016 :205 7 
SODBA Z DNE 7. 4. 2016 – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
39 Oberster gerichtshof (vrhovno sodišče) je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno 
odločanje predložilo ta vprašanja: 
„1. Ali je treba člen 1(2)(e) Rimske konvencije razlagati tako, da določba o izključitvi ‚prava družb‘ 
s področja uporabe navedene konvencije obsega 
(a) postopke preoblikovanja, na primer združitve in delitve, in 
(b) določbo o varstvu interesov upnikov v okviru takih postopkov preoblikovanja iz člena 15 
Direktive 78/855? 
2. Ali je odgovor enak, če se uporabi člen 15 Direktive 2011 /35? 
3. Če sta odgovora na prvo in drugo vprašanje pritrdilna: ali izključitev s področja uporabe, ki jo 
določa člen 1(2)(d) Uredbe Rim I – kot določba naslednica člena 1(2)(e) Rimske konvencije – vodi 
do enakega rezultata ali jo je treba razlagati drugače? Če je tako, kako? 
4. Ali iz primarnega prava Unije, zlasti pravice do ustanavljanja v skladu s členom 49 PDEU, svobode 
opravljanja storitev v skladu s členom 56 PDEU ali prostega pretoka kapitala in plačil v skladu 
s členom 63 PDEU, izhajajo določbe glede obravnave združitev z vidika kolizije zakono v, predvsem 
ali se uporabi nacionalno pravo države prevzete družbe ali nacionalno pravo prevzemne družbe? 
5. Če je odgovor na četrto vprašanje nikalen: ali iz sekundarnega prava Unije, zlasti Direktive 2005 /56, 
Direktive 2011 /35 ali Šeste direktive Sveta z dne 17. decembra 1982 o delitvi delniških družb, ki 
temelji na členu 54(3)(g) Pogodbe (82/891/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, 
zvezek 1, str. 50), izhajajo načela glede obravnave z vidika kolizije zakono v, predvsem ali se 
uporabi nacionalno pravo države prevzete družbe ali nacionalno pravo prevzemne družbe, ali pa se 
lahko na podlagi nacionalnega prava o koliziji zakono v prosto odloča, katero nacionalno materialno 
pravo se uporabi za zadevni položaj? 
6. Ali je treba člen 15 Direktive 78/855 razlagati tako, da je izdajatelj vrednostnih papirjev v razmerju 
do imetnika vrednostnih papirjev, ki niso delnice, katerim pripadajo posebne pravice, predvsem 
kadar gre za podrejene obveznice, v primeru čezmejne združitve upravičen končati pravno 
razmerje in upravičence izplačati? 
7. Ali je odgovor enak, če se uporabi člen 15 Direktive 2011 /35?“ 
Vprašanja za predhodno odločanje 
40 Najprej je treba navesti, da je na podlagi člena 2(a) Prvega protokola z dne 19. decembra 1988 o razlagi 
Konvencije o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih, na voljo za podpis 19. junija 1980 
v Rimu, s strani Sodišča Evropskih skupnosti (UL 1989 , L 48, str. 1) Sodišče pristojno, da odloči 
o vprašanjih v zvezi s to konvencijo v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je podalo 
Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče). 
41 V zvezi je treba spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča za vprašanja v zvezi z razlago 
prava Unije, ki jih nacionalna sodišča zastavijo v pravnem in dejanskem okviru, ki so ga pristojna 
opredeliti sama in katerega pravilnosti Sodišče ne preizkuša, velja domneva upoštevnosti. Predlog 
nacionalnega sodišča Sodišče lahko zavrne samo, čejeočitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima 
nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora v postopku v glavni stvari, če je problem 
hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo pravnih in dejanskih elementov, da bi lahko na zastavljena 
vprašanja dalo koristne odgovore (sodba Verder LabTec, C-657/13, EU:C:2015 :331, točka 29 ter 
navedena sodna praksa). 
ECLI:EU:C:2016 :205 8 
SODBA Z DNE 7. 4. 2016 – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
42 V zvezi s tem je treba ugotoviti, prvič, da ker je Direktiva 2011 /35 začela veljati šele 1. julija 2011 , to je 
po datumu zadevnih dogodkov iz postopka v glavni stvari, so drugo vprašanje, peto vprašanje v delu, 
v katerem se nanaša na razlago te direktive, ter sedmo vprašanje nedopustna. 
43 Drugič, Uredba Rim I, katere člen 28 določa, da se uporabi za pogodbe, sklenjene po 17. decembru 
2009 , kot je navedlo tudi predložitveno sodišče, ni veljala v obdobju sklenitve zadevnih pogodb iz 
postopka v glavni stvari, namreč med letom 2005 . Zato je tretje vprašanje nedopustno. 
44 Tretjič, nesporno je, da je spor o glavni stvari povezan z učinki, ki jih ima združitev dveh družb 
s prevzemom na podrejena posojila. Prvo vprašanje je zato nedopustno v delu, v katerem se nanašana 
razlago člena 1(2)(e) Rimske konvencije glede delitve družb. Poleg tega, ker se Direktiva 82/891 nanaša 
na delitve delniških družb, je peto vprašanje prav tako nedopustno v delu, v katerem se nanašana 
razlago te direktive. 
45 Iz tega izhaja, da so dopustna samo prvo vprašanje v delu, v katerem se ne nanaša na razlago pravil 
člena 1(2)(e) Rimske konvencije glede delitve družb, četrto vprašanje, peto vprašanje v delu, v katerem 
se nanaša na vprašanje Direktive 2005 /56, in šesto vprašanje. 
46 Glede prvega, četrtega in petega vprašanja iz predloga za predhodno odločanje izhaja, da je 
predložitveno sodišče postavilo vprašanja zato, da bi lahko odločilo o vplivu združitve s prevzemom 
družbe Kommunalkredit s strani družbe KA Finanz na zadevne pogodbe iz postopka v glavni stvari, kar 
z njegovega stališča predpostavlja potrebo, da reši vprašanje glede prava, ki se uporabi v primeru teh 
pogodb po združitvi. 
47 Zato se prvo, četrto in peto vprašanje v delih, v katerih so dopustna, v bistvu nanašajo na določitev 
prava, ki se z vidika prava Unije uporabi v primeru čezmejne združitve s prevzemom, na eni strani za 
razlago, izvrševanje obveznosti ter načine prenehanja posojilne pogodbe, kot so pogodbe iz postopka 
v glavni stvari, ki jo je sklenila prevzeta družba, in na drugi strani za zahtevo, kot jo je podredno 
navedla družba Sparkassen Versicherung, s katero se upnik sklicuje na varstvo interesov upnikov iz 
člena 15 Direktive 78/855. 
48 Vzvezi s šestim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 15 Direktive 
78/855 razlagati tako, da ta določba zagotavlja pravice izdajateljici vrednostnih papirjev, ki niso delnice 
in ki jim pripadajo posebne pravice. 
49 Da bi lahko odgovorili na vprašanje glede prava, ki se po čezmejni združitvi s prevzemom uporabi za 
razlago, izvrševanje obveznosti ter načine prenehanja posojilne pogodbe, kakršne so pogodbe 
v postopku v glavni stvari, ki jo je sklenila prevzeta družba, je treba, prvič, preučiti, ali in v kolikšnem 
obsegu se v takšnem kontekstu uporabi Rimska konvencija. 
50 V zvezi s tem je treba poudariti, da se v skladu s členom 1(1) Rimske konvencije njene določbe 
uporabljajo za pogodbena obligacijska razmerja v vseh primerih, ko je treba izbrati med pravi več 
držav. 
51 Vendar člen 1(2)(e) te konvencije, kot izjema od tega pravila o stvarni pristojnosti, izključuje z njenega 
področja uporabe vprašanja, ki jih ureja pravo družb in drugih subjektov s pravno osebnostjo ali brez 
nje, kot so na primer ustanovitev, pravna sposobnost, notranja organizacija, likvidacija družb in drugih 
subjektov s pravno osebnostjo ali brez nje ter osebna odgovornost družbenikov in organov za 
obveznosti družbe in drugih subjektov. 
52 Iz Poročila o konvenciji o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih avtorjev Maria Giuliana, 
profesorja na univerzi v Milanu, in Paula Lagarda , profesorja na univerzi Pariz I (UL 1980 , C 282, 
str. 1), izhaja, da vprašanja, ki se nanašajo na pravo družb ali drugih subjektov s pravno osebnostjo ali 
brez nje, niso bila vključena na področje uporabe Rimske konvencije zaradi dela, ki so ga takrat 
ECLI:EU:C:2016 :205 9 
SODBA Z DNE 7. 4. 2016 – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
opravljali v zvezi s pravom družb znotraj Evropske komisije. Iz tega poročila je prav tako razvidno, da 
so akti, ki urejajo prenehanje družb v primeru združitev ali povezav družb, med akti, na katere se 
nanašajo izjeme iz člena 1(2) Rimske konvencije. Rimska konvencija se zato ne uporabi v primeru 
združitev družb. 
53 Vendar ker iz dokumentov, predloženih Sodišču, izhaja, da so zadevne pogodbe iz postopka o glavni 
stvari pred združitvijo družbe KA Finanz z družbo Kommunalkredit spadale na področje uporabe 
Rimske konvencije in da sta pogodbenici v skladu s členom 3(1) te konvencije izbrali nemško pravo kot 
pravo, ki se uporabi v primeru teh pogodb, je treba ugotoviti, ali to pravo še naprej ureja pogodbe po 
tej združitvi in zato na podlagi člena 10(1) te konvencije njihovo razlago, izvrševanje obveznosti, ki jih 
ustvarjajo, in način njihovega prenehanja. 
54 V zvezi s tem je treba preučiti, drugič, predpise, ki jih je sprejel zakono dajalec Evropske unije na 
področju združitve družb. V zvezi s tem je treba navesti, da je bilo pravo družb predmet dveh 
predpisov, katerih namen je bil urediti postopek združitve in pravne učinke združitve, namreč, na eni 
strani, Direktive 78/855, ki je bila sprejeta – kot izhaja iz tretje uvodne izjave – z namenom 
koordinacije predpisov držav članic v zvezi z združitvami delniških družb in v pravo vseh držav članic 
uvesti institut združitve, na drugi strani pa Direktive 2005 /56, ki je bila sprejeta z namenom – tako kot 
izhaja iz uvodne izjave 1 – olajšati čezmejne združitve različnih vrst kapitalskih družb, za katere velja 
zakono daja različnih držav članic. 
55 Ker se spor o glavni stvari nanaša na usodo podrejenih posojil po čezmejni združitvi, je treba na 
podlagi Direktive 2005 /56 določiti učinek te združitve na tovrstna posojila. 
56 Iz člena 2(2)(a) Direktive 2005 /56 izhaja, da je združitev s prevzemom postopek, pri katerem ena ali več 
družb v postopku prenehanja brez likvidacije prenesejo vsa svoja sredstva in obveznosti na drugo 
obstoječo družbo, namreč prevzemno družbo. 
57 Glede učinka tovrstnega postopka iz člena 14(2)(a) te direktive izhaja, da se s čezmejno združitvijo po 
datumu začetka veljavnosti te združitve vsa sredstva in obveznosti prevzete družbe prenesejo na 
prevzemno družbo. 
58 Združitev s prevzemom torej pomeni, da prevzemna družba v celoti pridobi prevzeto družbo, brez 
prenehanja obveznosti, ki bi jih lahko povzročila likvidacija, in vsebuje, brez novacije, nadomestitev 
prevzete družbe kot stranke vseh pogodb, ki jih je sklenila, s prevzemno družbo. Posledično se pravo, 
ki se je uporabljalo za te pogodbe pred združitvijo, uporablja tudi po združitvi. 
59 Iz tega izhaja, da je treba pravo Unije razlagati tako, da je pravo, ki se uporabi po čezmejni združitvi 
s prevzemom za razlago, izvršitev obveznosti in načine prenehanja posojilne pogodbe, kakršne so 
posojilne pogodbe v postopku v glavni stvari, ki jih je sklenila prevzeta družba, tisto pravo, ki se je 
uporabljalo za pogodbe pred to združitvijo. 
60 Glede varstva interesov upnikov v okviru čezmejne združitve, na katero se sklicuje družba Sparkasse 
Versicherung s podredno zahtevo, je treba navesti, da iz uvodne izjave 3 in člena 4 Direktive 2005 /56 
izhaja, da za družbo, ki sodeluje pri čezmejni združitvi, še naprej veljajo predpisi in formalnosti 
nacionalne zakono daje, ki bi se uporabljala v primeru nacionalne združitve, zlasti glede varstva njenih 
upnikov. 
61 Iz tega izhaja, da so določbe, ki urejajo varstvo upnikov prevzete družbe, v primeru, kot je v postopku 
v glavni stvari, določbe nacionalne zakono daje, pod katero je spadala ta družba. 
62 Ker morajo države članice v primeru nacionalne združitve, kar zadeva varstvo upnikov, upoštevati člene 
od 13 do 15 Direktive 78/855, morajo države članice upoštevati te določbe tudi v primeru čezmejne 
združitve. 
ECLI:EU:C:2016 :205 10 
SODBA Z DNE 7. 4. 2016 – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
63 Medtem ko se člena 13 in 14 te direktive nanašata na varstvo upnikov, ki niso imetniki obveznic, in 
upnikov, ki so imetniki obveznic, se člen 15 te direktive nanaša na varstvo imetnikov vrednostnih 
papirjev, ki niso delnice in ki jim pripadajo posebne pravice. 
64 Postavlja se vprašanje, kako razlikovati vrednostne papirje iz člena 15 Direktive 78/855 od drugih oblik 
vrednostnih papirjev. 
65 V zvezi s tem je v pripravljalnih dokumentih za to direktivo, namreč v predlogu Tretje direktive Sveta 
o uskladitvi zaščitnih ukrepov, ki jih od družb v smislu člena 58(2) Pogodbe za zaščito interesov 
družbenikov in tretjih zahtevajo države članice v zvezi z združitvami delniških družb (UL 1970 , C 89, 
str. 20), kot tudi v spremenjenem predlogu Tretje direktive Sveta o uskladitvi zaščitnih ukrepov, ki jih 
od družb v smislu člena 58(2) Pogodbe za zaščito interesov družbenikov in tretjih zahtevajo države 
članice v zvezi z združitvami delniških družb (COM (72) 1668 final), navedeno, da se vrednostni 
papirji, ki niso delnice in ki jim pripadajo posebne pravice, v smislu člena 15 te direktive, poleg drugih 
vrednostnih papirjev, nanašajo na obveznice, zamenljive za delnice, obveznice s pravico do 
prednostnega vpisa kapitala družbe, dividendne obveznice in vrednostne papirje s pravico do vpisa. 
66 Takšni vrednostni papirji so tisti, ki imetnikom zagotavljajo širše pravice, kot je zgolj povračilo 
dolžniških terjatev in dogovorjenih obresti. To velja med drugim zlasti za vrednostne papirje, ki 
imetnikom dajejo pravico do zamenjave za delnice ali pravico do udeležbe pri dobičku družbe 
izdajateljice. 
67 V tem primeru iz pogojev izdaje, kakor jih je predstavilo predložitveno sodišče, izhaja, da se ne zdi, da 
bi zadevni vrednostni papirji iz postopka v glavni stvari njihovim imetnikom zagotavljali večje pravice 
kot zgolj povračilo dolžniških terjatev in dogovorjenih obresti. To kaže na to, da ti vrednostni papirji 
ne spadajo na področje uporabe člena 15 Direktive 78/855, kar mora preveriti predložitveno sodišče. 
68 Če to sodišče ugotovi nasprotno, je treba navesti, da člen 15 Direktive 78/855 določa, da morajo 
imetniki vrednostnih papirjev, ki niso delnice in ki jim pripadajo posebne pravice, imeti v prevzemni 
družbi najmanj enakovredne pravice tistim, ki so jih imeli v prevzeti družbi, razen kadar spremem bo 
teh pravic odobri skupščina imetnikov takih vrednostnih papirjev, če je po nacionalni zakono daji 
takšna skupščina predvidena, ali če so jih odobrili imetniki takih vrednostnih papirjev posamezno, ali 
če imajo imetniki vrednostnih papirjev pravico, da njihove vrednostne papirje ponovno odkupi 
prevzemna družba. 
69 Iz besedila člena 15 Direktive 78/855 torej izhaja, da je njegov namen zaščita interesov imetnikov 
vrednostnih papirjev, ki niso delnice in ki jim pripadajo posebne pravice. 
70 Ker pa iz predloga za sprejetje predhodne odločbe izhaja, da je bil člen 226(3) AktG uveden zaradi 
prenosa člena 15 Direktive 78/855, in se zdi, da ima izdajateljica teh vrednostnih papirjev na podlagi 
prve določbe pravico, da enostransko konča pravno razmerje z imetniki teh vrednostnih papirjev in te 
imetnike izplača, je treba navesti, da je ta pravica nezdružljiva z besedilom in ciljem člena 15 Direktive 
78/855, ki zagotavlja pravice imetnikom takšnih vrednostnih papirjev, ne pa njihovi izdajateljici. Zato se 
za določbo, kot je člen 226(3) AktG, ne more šteti, da prenaša člen 15 Direktive 78/855. 
71 Iz tega izhaja, da je treba člen 15 Direktive 78/855 razlagati tako, da ta določba zagotavlja pravice 
imetnikom vrednostnih papirjev, ki niso delnice in ki jim pripadajo posebne pravice, ne pa izdajateljici 
tovrstnih vrednostnih papirjev. 
ECLI:EU:C:2016 :205 11 
SODBA Z DNE 7. 4. 2016 – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
Stroški 
72 Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, 
se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo: 
1. Pravo Unije je treba razlagati tako, da: 
— je pravo, ki se uporabi po čezmejni združitvi s prev zemom za razlago, iz v ršitev obveznosti 
in načine prenehanja posojilne pogodbe, kakršne so posojilne pogodbe v postopku v glavni 
stvari, ki jo je sklenila prev zeta družba, tisto pravo, ki se je uporabljalo za to pogodbo pred 
to združitvijo: 
— določbe, ki urejajo varstvo upnikov prev zete družbe v primeru, kot je ta v zadevi v glavni 
stvari, so določbe nacionalne zakonodaje, pod katero je spadala ta družba. 
2. Člen 1 5 T retje direktive Sveta z dne 9. oktobra 1 9 7 8 o združitvi delniških družb, ki temelji na 
členu 5 4(3)(g) Pogodbe (7 8 / 8 5 5 / E GS), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2 0 0 9 / 1 0 9 / E S 
E v ropskega parlamenta in Sveta z dne 1 6. septembra 2 0 0 9 , je treba razlagati tako, da ta 
določba zagotavlja pravice imetnikom v rednostnih papirjev, ki niso delnice in ki jim 
pripadajo posebne pravice, ne pa izdajateljici tov rstnih v rednostnih papirjev. 
Podpisi 
ECLI:EU:C:2016 :205 12