ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nobena določa Uredbe št. 73/2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete izrecno ne določa možnosti spremembe pravic do plačila kmeta, ki bi prejel preveliko število pravic do plačila ob prvotni dodelitvi. Nasprotno pa člen 73a Uredbe št. 796/2004 o podrobnih pravilih za izvajanje navzkrižne skladnosti, modulacije in integriranega administrativnega in kontrolnega sistema, predvidenih z Uredbo Sveta št. 1782/2003, določa pravila o povrnitvi neupravičeno dodeljenih pravic, iz katerih izhaja, da so lahko v okoliščinah, na katere se ta pravila nanašajo, pravice do plačila predmet ponovnega izračuna. Ta določba je – kot je razvidno iz uvodne izjave 15 Uredbe št. 239/2005 o spremembi in popravku Uredbe št. 796/2004, s katero je bila vstavljena v Uredbo št. 796/2004 – izraz volje za določitev pravil za primer, če se ugotovi, da je kmet neupravičeno prejel nekaj pravic do plačila ali da je bila vrednost vsake pravice do plačila določena po neupravičeni stopnji.

V primeru, da je neupravičena dodelitev nekaterih pravic do plačila vplivala tako na vrednost na enoto kot na skupno vrednost pravic do plačila, ki so bile dodeljene kmetu, in sicer tako, da je pripeljala do prenizke ocene vrednosti na enoto in do previsoke skupne vrednosti, člen 73a Uredbe št. 796/2004 ne določa nikakršne retrospektivne ponovne ocene vrednosti pravic do plačila na enoto.

Kar zadeva razlago člena 73a(1) Uredbe št. 796/2004, besedilo te določbe ne določa niti izrecno ne izključuje retrospektivne ponovne ocene vrednosti pravic do plačila na enoto po vračilu neupravičeno dodeljenih pravic. Glede tega pojasnila v členu 73a(1), tretji pododstavek, te uredbe, in sicer da se šteje, da so bile neupravičeno dodeljene pravice dodeljene kot take od začetka, ni mogoče razumeti tako, da je treba opraviti takšno ponovno oceno vrednosti. Nasprotno, to pojasnilo je treba razumeti v povezavi s členom 73a(4) navedene uredbe in ga razlagati tako, da se z njim navaja zgolj to, da so pomoči, ki so glede na okoliščine primera odobrene na podlagi neupravičeno dodeljenih pravic, tudi same neupravičene, tako da jih je treba vrniti v skladu s členom 73 Uredbe št. 796/2004.

Takšna ocena vrednosti navzgor ne more izhajati niti iz člena 73a(2) Uredbe št. 796/2004. V tej določbi je predvideno zgolj, da se pravice do plačila ocenijo navzdol. Te določbe ni mogoče razlagati tako, da zahteva, naj se vrednost pravic do plačila na enoto retrospektivno oceni navzgor, če je bila zaradi neupravičene dodelitve nekaterih pravic do plačila in prenizke ocene vrednosti na enoto dodeljenih pravic skupna vrednost pravic, ki so bile dodeljene, ocenjena previsoko.

(Glej točke 82, 83, 87, 88, 93 in od 95 do 97.)
3.

Kmetijstvo — Skupna kmetijska politika — Financiranje s strani EKJS in EKSRP — Odobritev pomoči in premij — Obveznost držav članic, da organizirajo učinkovit sistem upravnega nadzora na kraju samem — Obveznost popisa živali — Gospodarstva, upravičena do pomoči na površino — Nevplivanje (uredbi Komisije št. 796/2004, člen 28(1) in št. 1975/2006, členi 10 in od 12 do 14) (Glej točke 40, 43, 46, 48, 58, 60, 61, 67, 68 in 89.)
1.

Znamka Skupnosti — Tožbeni postopek — Tožba pri sodišču Unije — Pooblastilo Splošnega sodišča za spremembo izpodbijane odločbe — Meje (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 64(1), drugi stavek, in 65(3)) (Glej točke 20 in od 68 do 70.)
Svet ima široko polje proste presoje pri splošni in abstraktni določitvi pravnih meril in načinov sprejemanja omejevalnih ukrepov. V zvezi s tem ima Svet na podlagi široke formulacije merila podpiranja iranske vlade diskrecijsko pravico. Vendar ta diskrecijska pravica ni niti čezmerna niti arbitrarna. Prvič, načelo pravne varnosti, ki je splošno načelo prava Unije in ki zahteva, da so pravna pravila jasna in natančna ter da so njihovi učinki predvidljivi, predvsem če imajo lahko neugodne posledice za posameznike in podjetja, namreč gotovo velja za omejevalne ukrepe, ki močno vplivajo na pravice in svobode zadevnih oseb in subjektov. Drugič, merilo podpiranja iranske vlade spada v pravni okvir, ki je jasno omejen s cilji, ki jih uresničuje zakonodaja o omejevalnih ukrepih proti Iranu, meddrugim z uvodno izjavo 13 Sklepa 2012/35 o omejevalnih ukrepih proti Iranu. Kot izhaja iz te uvodne izjave 13 Sklepa 2012/35, se navedeno merilo ciljno in selektivno nanaša na dejavnosti zadevne osebe ali subjekta, ki, čeprav same po sebi nikakor niso neposredno ali posredno povezane s širjenjem jedrskega orožja, to širjenje lahko spodbujajo s tem, da iranski vladi zagotavljajo sredstva ali kapacitete, ki ji omogočajo izvajanje navedenega širjenja.

Navedeno merilo se torej ne nanaša na vse oblike podpiranja iranske vlade, ampak na tiste oblike, ki kvantitativno in kvalitativno prispevajo k širjenju iranskih jedrskih dejavnosti. To merilo tako objektivno opredeljuje zaokroženo kategorijo oseb in subjektov, proti katerim je lahko sprejet ukrep zamrznitve sredstev. Navedeno merilo se zato lahko uporabi za vsak subjekt, ki podpira, med drugim s finančno pomočjo, iransko vlado. Nasprotno pa se ne uporabi za vse subjekte, ki so v lasti iranske vlade ali so z njo povezani ali morda za vse iranske davčne zavezance.

(Glej točke od 75 do 80, 83, 84 in 88.)
3.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Figurativna znamka Cuétara MARÍA ORO in figurativne znamke ORO (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 54 in od 57 do 60.)
(Glej točki 64 in 80.)

Glede ugotovitve obstoja izogibanja veljavnim protidampinškim ukrepom s pošiljanjem proizvoda, na katerega se navedeni ukrepi nanašajo, prek tretjih držav v smislu člena 13(1), drugi pododstavek, osnovne protidampinške uredbe št. 1225/2009 niti iz navedene uredbe niti iz sodne prakse ne izhaja, da to, da zadevni izvoznik ni mogel dokazati, da je proizvajalec podobnega proizvoda ali da zanj velja člen 13(2) osnovne protidampinške uredbe št. 1225/2009, institucijam Unije omogoča avtomatično ugotovitev obstoja pretovarjanj navedenega izvoznika.

Glede tega se to, koliko si je zadevna stranka prizadevala predložiti neke informacije, ne odraža nujno v kakovosti predloženih informacij in nikakor ni edini odločilen element. Če Komisija na koncu ni pridobila zahtevanih informacij, ima torej pravico uporabiti dostopna dejstva, ki se nanašajo na zahtevane informacije.

V okviru protidampinške preiskave se morajo institucije Unije same odločiti, ali je treba za preverjanje informacij, ki jih predloži zadevna stranka, te informacije potrditi s preveritvenim obiskom v prostorih te stranke ter ali se, če ena zainteresirana stranka ovira preverjanje podatkov, ki jih je predložila, uporabi člen 18 osnovne protidampinške uredbe št. 1225/2009 in se lahko uporabijo dostopna dejstva.

Čeprav je glede tega zavrnitev preveritvenega obiska v nasprotju s ciljem poštenega in vestnega sodelovanja, ki se poskuša zagotoviti s členom 18(1) osnovne uredbe, dejstvo strinjanja s preveritvenim obiskom ne more voditi do ugotovitve sodelovanja.
Splošno sodišče: sodbi z dne 30. marca 1993, Vardakas/Komisija, T‑4/92, Recueil, EU:T:1993:29 , točka 47; in 3. maja 2001, Liaskou/Svet, T‑60/00, RecFP, EU:T:2001:129 , točki 49 in 50.

(Glej točke od 33 do 35.)

Evropsko fundacijo za usposabljanje (ETF) in Evropsko agencijo za varnost hrane (EFSA) je treba kot organa, ki ju je ustanovila Unija, opredeliti kot mednarodni organizaciji v smislu člena 4(1) Priloge VII h Kadrovskim predpisom.

Sodišče: sodba z dne 24. januarja 2008, Adam/Komisija, C‑211/06 P, ZOdl. JU, EU:C:2008:34 , točka 41 in navedena sodna praksa;

(Glej točke 50, 51 in 54.)

Zato je treba pri izračunu desetletnega referenčnega obdobja upoštevati obdobja, v katerih je zadevna oseba opravljala naloge v službi države ali mednarodni organizaciji, in jih izničiti, zaradi česar se referenčno obdobje ustrezno podaljša. Pristop, da se ne izpelje nobenega sklepa glede omejitve navedenega obdobja, ker je bilo delo opravljeno za državo ali mednarodno organizacijo, ne bi upošteval besedila in namena člena 4(1)(b) Priloge VII h Kadrovskim predpisom, ker bi praktično izhajal iz izenačitve takega dela z delom za vsakega drugega delodajalca.

Iz besedila člena 4(1)(b) Priloge VII h Kadrovskim predpisom nikakor ne izhaja, da je treba za dodelitev dodatka za izselitev upoštevati razloge, ki so določali preselitev ali odločitev osebe, da ostane v novi državi. Vsebinska preučitev različnih razlogov, zaradi katerih je zadevna oseba zapustila državo, katere državljanstvo ima ali je imela, in začela prebivati v drugi državi, bi nujno temeljila na subjektivni presoji, kar je nezdružljivo z besedilom in cilji navedene določbe.

Poleg tega iz člena 4 Priloge VII h Kadrovskim predpisom nikakor ni mogoče sklepati, da so njegovi avtorji nameravali dati poseben pomen prenosu prebivališča zunaj države, katere državljanstvo ima ali je imela zadevna oseba, ali razlogom za tak prenos.

(Glej točke 56, 58 in 78.)

Splošno sodišče: sodbi z dne 8. aprila 1992, Costacurta Gelabert/Komisija, T‑18/91, Recueil, EU:T:1992:56, točka 42; in 13. aprila 2000, Reichert/Parlament, T‑18/98, RecFP, EU:T:2000:113, točka 25.
Sodba Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 29. januarja 2015 – Blackrock/UUNT (SO WHAT DO I DO WITH MY MONEY)

(Zadeva T‑609/13)

„Znamka Skupnosti — Prijava besedne znamke Skupnosti SO WHAT DO I DO WITH MY MONEY — Znamka, ki je sestavljena iz reklamnega slogana — Absolutni razlog za zavrnitev — Neobstoj razlikovalnega učinka — Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št° 207/2009“

1. Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke brez razlikovalnega učinka — Znamke, sestavljene iz oglaševalskih sloganov — Razlikovalni učinek — Uporaba meril specifične presoje — Nedopustnost (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točke od 19 do 21.)

2. Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke brez razlikovalnega učinka — Znamke, sestavljene iz oglaševalskih sloganov — Domišljijski slogan (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točko 22.)

3. Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke brez razlikovalnega učinka — Znamke, sestavljene iz oglaševalskih sloganov — Oglaševalska formula z laskavo naravo (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točki 23 in 24.)

4. Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke brez razlikovalnega učinka — Besedna znamka SO WHAT DO I DO WITH MY MONEY (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točke od 26 do 41.)

5. Znamka Skupnosti — Tožbeni postopek — Pritožbe pred odobri za pritožbe — Pristojnost odborov za pritožbe — Nova preučitev utemeljenosti v celoti (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 64(1)) (Glej točko 35.)

Predmet

Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 11. septembra 2013 (zadeva R 572/2013‑4) v zvezi z zahtevo za registracijo besednega znaka SO WHAT DO I DO WITH MY MONEY kot znamke Skupnosti.

Izrek

1. Tožba se zavrne.
7.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Besedni znamki SELOGYN in SELESYN (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 72 in od 74 do 78.)
1.

Skupna trgovinska politika — Zaščita pred dampingom — Preiskava — Opredelitev zadevnega izdelka — Dejavniki, ki jih je mogoče upoštevati — Določitev podobnega izdelka glede na splošno opredelitev zadevnega izdelka — Zahteva po enakosti in zamenljivosti izdelkov, ki so predmet preiskave — Neobstoj — Diskrecijska pravica institucij — Sodni nadzor — Obseg (uredbi Sveta št. 1225/2009, člen 1(4), in št. 412/2013) (Glej točke od 28 do 32, 34, 37, 39, 41, 45 in 48.)
2.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Figurativna znamka dodie in besedni znamki DODOT (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 24, od 28 do 30, 53, 57.)
1.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Ločen preizkus razlogov za zavrnitev vseh proizvodov in storitev, na katere se nanaša zahteva za registracijo — Obveznost obrazložitve zavrnitve registracije — Obseg (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 7(1), in 75) (Glej točke 14, 15 in 26.)
1.

Znamka Skupnosti — Odpoved, razveljavitev ali ničnost — Preučitev prijave — Dokaz o uporabi prejšnje znamke — Resna in dejanska uporaba — Pojem — Razlaga ob upoštevanju ratio legis člena 57(2) in (3) Uredbe št. 207/2009 (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 57(2) in (3)) (Glej točki 20 in 21.)
3.

Pravo Evropske unije — Načela — Pravica do obrambe — Pravica do učinkovitega sodnega varstva — Omejevalni ukrepi proti Iranu — Zamrznitev sredstev oseb, subjektov ali organov ki sodelujejo pri širjenju jedrskega orožja ali to širjenje podpirajo — Obveznost posredovanja novih obremenilnih dokazov — Obseg (Sklep Sveta 2012/829/SZVP; Uredba Sveta št. 1264/2012) (Glej točke 34, 35 in od 43 do 45.)
1.

Znamka Skupnosti — Pripombe tretjih oseb in ugovor — Preizkus ugovora — Dokaz o uporabi prejšnje znamke — Resna in dejanska uporaba — Pojem — Merila presoje (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 42(2) in (3)) (Glej točke od 27 do 32.)
94

V skladu s sodno prakso mora biti iz obrazložitve, ki se zahteva s členom 296 PDEU, jasno in nedvoumno razvidno sklepanje institucije, ki je avtorica akta, tako da se lahko zainteresirane stranke seznanijo z utemeljitvami sprejetega ukrepa, da lahko branijo svoje pravice, in da lahko sodišče Unije izvaja nadzor (glej po analogiji sodbo z dne 18. septembra 2003, Volkswagen/Komisija,C‑338/00 P, Recueil, EU:C:2003:473, točka 124 in navedena sodna praksa). Čeprav mora Komisija na podlagi člena 296 PDEU navesti dejanske in pravne okoliščine, od katerih je odvisna utemeljitev akta, in pravne preudarke, na podlagi katerih je ta akt sprejela, pa ta določba ne zahteva, da obravnava vse dejanske in pravne okoliščine, ki so bile navedene v upravnem postopku (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Volkswagen/Komisija, EU:C:2003:473, točka 127 in navedena sodna praksa). Obveznost obrazložitve je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera, zlasti glede na vsebino zadevnega akta, lastnosti podanih razlogov in interes za obrazložitev, ki ga imajo lahko naslovniki ali druge osebe, ki jih ukrep neposredno in posamično zadeva (glej sodbo z dne 2. aprila 1998, Komisija/Sytraval in Brink’s France, C‑367/95 P, Recueil, EU:C:1998:154, točka 63 in navedena sodna praksa). Navedena sodna praksa se po analogiji uporabi tudi za sklepe Komisije,v katerih se ugotovi kršitev člena 53(1) Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru.
110

V zvezi s tem – in iz podobnih razlogov, kot so navedeni v točkah od 103 do 106 zgoraj – Splošno sodišče v odgovor na tezo iz točke 102 zgoraj meni, da tožeča stranka ni verodostojna, ko v svoji izpovedbi trdi, da je v prisotnosti J. Laitenbergerja in L. Romera Requene povedala, da „odhaja“ ali da „bo odšla“, vendar le če bo njen odstop pisen. Poleg tega je L. Romero Requena kot priča v odgovor na vprašanje odvetnikov tožeče stranke pojasnil, da nikoli ni menil, da je odstopno pismo nujna formalnost za odstop tožeče stranke. To pismo naj bi ji samo omogočalo, da javno pojasni razloge za svoj odstop. Podobno je J. Laitenberger kot priča med svojim zaslišanjem opis dejanskega stanja sklenil z ugotovitvijo, da mu je bilo glede na pogovor med predsednikom Barrosom in tožečo stranko v njegovi prisotnosti jasno, da se je zadnjenavedena odločila odstopiti na lastno pobudo in v to ni bila prisiljena in da naj bi se z odstopnim pismom tožeče stranke zgolj potrdila že sprejeta in veljavna odločitev o odstopu.
101

Tožeča stranka trdi, da je Svet storil napako pri presoji s tem, da je po ponovnem preverjanju njeno ime ohranil na spornih seznamih, čeprav ni izpolnjevala materialnih pogojev, ki so na podlagi člena 20 Sklepa 2010/413 in člena 23 Uredbe št. 267/2012 omogočali vpis njenega imena na navedena seznama. Zaradi nenatančnosti izpodbijanih aktov naj bi bilo nemogoče vedeti, na katero merilo, določeno v teh določbah, se navezujejo razlogi, iz katerih naj bi „[z]agotavlja[la] finančno podporo vladi Irana“. To naj bi pomenilo bistveno oviro pri izvrševanju njene pravice do pravnega sredstva in jo s tega vidika postavljalo v nezadovoljiv in neustrezen položaj. Svet naj bi vsekakor storil napako pri presoji s tem, da je ugotovil, da je bilo v obravnavanem primeru izpolnjeno merilo iz člena 20(1)(c) navedenega sklepa in člena 23(2)(d) navedene uredbe, torej merilo podpore iranski vladi. Iz spremnega dopisa Sveta z referenčno številko 17576/12, priloženega dopisu z dne 10. decembra 2012, naj bi bilo razvidno, da je bil pravi razlog za sprejetje izpodbijanih aktov to, da bi vpis njenega imena na sporna seznama „lahko bistveno okrepil diplomatski pritisk, ki se trenutno izvaja na Iran“. Nič naj ne bi kazalo na to, da je Svet ob sprejetju izpodbijanih aktov upošteval razlog, da je tožeča stranka zagotavljala podporo iranski vladi, zaradi česar naj v skladu s sodno prakso ta razlog ne bi bil upošteven za utemeljitev navedenih aktov. V vsakem primeru naj zgolj trditev, da je za vlado opravila nekatere storitve, brez dokaza morebitne povezave med temi storitvami in širjenjem jedrskega orožja, v skladu s sodno prakso ne bi zadoščala za utemeljitev izpodbijanih aktov.
145

Na eni strani so bile pravice do emisije uvedene z Direktivo 2003/87 in Uredbo št. 2216/2004. Ta ukrepa določata obveznosti fizičnih in pravnih oseb, ki spadajo v njuno področje uporabe, in sicer oseb, ki opravljajo dejavnosti, na katere se nanaša Priloga I k Direktivi 2003/87. Pravice do emisije so torej instrumenti, ki so bili vzpostavljeni zgolj z zakonodajo Unije in so prvotno namenjeni tem fizičnim in pravnim osebam. Tako so del premoženja teh oseb, ki se lahko uporablja v skladu s tržno logiko.
3.

Nepogodbena odgovornost–Pogoji–Dovolj resna kršitev pravnega pravila, s katerim so posameznikom podeljene pravice–Pravno pravilo, s katerim so posameznikom podeljene pravice–Pojem–Načela prepovedi diskriminacije, sorazmernosti in zaupanja v pravo–Vključitev–Pravica do dobrega upravljanja–Vključitev–Pogoji (člen 340, drugi odstavek, PDEU) (Glej točki 63 in 65.)
4.

Nepogodbena odgovornost — Pogoji — Dejanska in gotova škoda, povzročena z nezakonitim aktom — Dokazno breme — Škoda zaradi posega v ugled in verodostojnost neizbranega ponudnika v nezakonitem postopku oddaje javnega naročila — Odškodninski zahtevek, ki ni podprt s pojasnili ali dokazi — Neobstoj dejanske škode (člen 340, drugi odstavek, PDEU) (Glej točki 91 in 94.)
Za upoštevno javnost, ki jo sestavljajo povprečni nemški potrošniki in strokovnjaki v sektorju gradbeništva, ne obstaja verjetnost zmede v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009 o znamki Skupnosti med figurativnim znakom Rock & Rock, katerega registracija kot znamke Skupnosti se zahteva za proizvode iz razredov 2, 19 in 27 Nicejskega aranžmaja, in besednih znamk MASTERROCK, FIXROCK, FLEXIROCK, COVERROCK in CEILROCK, predhodno registriranih v Nemčiji za proizvode in storitve iz razredov 6, 17, 19 ali 37.

Proizvodi, na katere se nanašajo nasprotujoči si znaki, so si delno podobni, v preostalem delu pa malo podobni ali različni. Poleg tega je stopnja pozornosti upoštevne javnosti posebej visoka in med nasprotujočimi si znaki obstaja zgolj nizka stopnja podobnosti, ki je razvidna tudi iz elementa, ki je pretežno opisen in poveličevalen glede zadevnih proizvodov ter poveličevalen glede zadevnih storitev. Nazadnje je razlikovalni učinek prejšnjih znamk majhen, razen znamke CEILROCK, razlikovalni učinek katere je običajen.

Pri celoviti presoji nasprotujočih si znakov ob upoštevanju dejstva, da je stopnja pozornosti upoštevne javnosti pri nakupu zadevnih proizvodov zelo visoka, vizualne, fonetične in pomenske razlike, ki ločujejo nasprotujoče si znake, zadostujejo za to, da kljub podobnosti nekaterih zadevnih proizvodov preprečijo, da bi podobnosti, ki izhajajo iz prisotnosti skupnega elementa „rock“, povzročale verjetnost zmede povprečnega nemškega potrošnika in strokovnjakov s področja gradbeništva.

Element „rock“, ker je pretežno opisen in poveličevalen glede proizvodov in storitev, na katere se nanašajo prejšnje znamke, ne more predstavljati skupnega jedra družine znamk. Prepoznanje družine znamk s serijskim elementom „rock“ naj bi vodilo ravno do monopolizacije elementa „rock“, ki je pretežno opisen in poveličevalen glede proizvodov in storitev, na katere se nanašajo prejšnje znamke. Varstvo, razširjeno s prepoznanjem prisotnosti družine znamk, naj bi v praksi pomenilo, da noben drug gospodarski subjekt ne bi mogel registrirati znamke z elementom „rock“ in lahko bi se, odvisno od primera, prepovedala uporaba tega elementa v sloganih in reklamnem gradivu. Take omejitve svobodne konkurence, ki bi izhajala iz pridržanja temeljne angleške besede za en sam gospodarski subjekt, ni mogoče utemeljiti s potrebo po nagraditvi ustvarjalnih in oglaševalskih prizadevanj imetnika prejšnjih znamk. Kadar ne gre za povečan razlikovalni učinek zaradi uporabe, tržna vrednost, ki jo predstavlja navedeno pridržanje, namreč ni rezultat takih prizadevanj imetnika, ampak le pomena besede, ki je vnaprej določen v zadevnem jeziku, ki napotuje na lastnosti zadevnih proizvodov in storitev.

(Glej točke 19, 24, 81, 83, 86, 96 in 97.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Znamka Skupnosti – Tožbeni postopek – Tožba pri sodišču Unije – Pristojnost Splošnega sodišča – Nadzor zakonitosti odločb odborov za pritožbe – Razveljavitev ali sprememba zaradi razlogov, ki so se pojavili po izreku odločbe – Izključitev (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 65(2)) (Glej točko 24.)

2. Znamka Skupnosti – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Resna in dejanska uporaba – Pojem – Razlaga ob upoštevanju ratio legis člena 42(2) in (3) Uredbe št. 207/2009 (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 42(2) in (3)) (Glej točko 56.)

3. Znamka Skupnosti – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Resna in dejanska uporaba – Pojem – Merila presoje (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 42(2) in (3)) (Glej točke od 58 do 60 in od 95 do 98.)

4. Znamka Skupnosti – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Uporaba znamke v obliki, ki se razlikuje v elementih, ki ne vplivajo na razlikovalni učinek znamke (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 15(1), drugi odstavek, (a), in 42(2) in (3)) (Glej točki 73 in 74.)

Subject of the case

Predmet

Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 3. septembra 2012 (zadeva R 2103/2010‑4) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama Nestlé Schöller GmbH & Co. KG in Lotte Co. Ltd.

Izrek

Izrek

1. Odločba četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)(UUNT) z dne 3. septembra 2012 (zadeva R 2013/2010‑4) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama Nestlé Schöller GmbH & Co. KG in Lotte Co. Ltd se razveljavi.

2. UUNT nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH.

3. Družba Lotte Co. Ltd nosi svoje stroške.