ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 108/17

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Central Administrativo Norte (Portugalska) 4. februarja 2013 – Marina da Conceição Pacheco Almeida proti Fundo de Garantia Salarial, IP, Instituto da Segurança Social, IP

(Zadeva C-57/13)

2013/C 108/35

Jezik postopka: portugalščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Central Administrativo Norte

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Marina da Conceição Pacheco Almeida

Nasprotni stranki v pritožbenem postopku: Fundo de Garantia Salarial, IP, Instituto da Segurança Social, IP

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba pravo Unije s konkretnega področja jamstva za terjatve iz delovnega razmerja v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca – zlasti člena 4 in 10 Direktive 80/987/EGS (1) – razlagati tako, da nasprotuje določbi nacionalnega prava, ki jamči samo za tiste terjatve, ki so zapadle v šestih mesecih pred vložitvijo predloga za začetek insolvenčnega postopka nad delodajalcem, tudi kadar so delavci vložili tožbo proti delodajalcu pri Tribunal Trabalho (delovno sodišče), da bi dosegli sodno določitev višine dolgovanega zneska in njegovo prisilno izterjavo?

(1) Direktiva Sveta z dne 20. oktobra 1980 o približevanju zakonodaje držav članic o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti njihovega delodajalca (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 217).
SL Uradni list Evropske unije C 129/7

Pritožba, ki so jo Cooperativa tra i Lavoratori della Piccola Pesca di Pellestrina Soc. coop. rl in drugi vložili 26. februarja 2013 zoper sklep Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 12. decembra 2012 v zadevi Cooperativa San Marco fra Lavoratori della Piccola Pesca – Burano Soc. coop. rl in drugi proti Evropski komisiji, T-260/00

(Zadeva C-94/13 P)

2013/C 129/13

Jezik postopka: italijanščina

Stranke

Pritožniki: Cooperativa tra i Lavoratori della Piccola Pesca di Pellestrina Soc. coop. rl in drugi (zastopniki: A. Vianello, A. Bortoluzzi in A. Veronese, odvetniki)

Druge stranke v postopku: Evropska komisija, Italijanska republika, Cooperativa Pescatori di San Pietro in Volta Soc. coop. Rl in drugi

Predlog

— Razveljavitev in/ali sprememba izpodbijanega sklepa in naložitev plačila stroškov Komisiji.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

V utemeljitev svoje pritožbe pritožniki zatrjujejo napačno uporabo prava pri uporabi načel, ki jih je Sodišče določilo v sodbi „Comitato Venezia vuole vivere“, in sicer, prvič, v zvezi z obveznostjo obrazložitve odločb Komisije s področja državnih pomoči, in drugič, v zvezi z razdelitvijo dokaznega bremena kar zadeva pogoje iz člena 107(1) PDEU.

V izpodbijanem sklepu naj Splošno sodišče ne bi upoštevalo zahtev, ki jih je Sodišče določilo v sodbi „Comitato Venezia vuole vivere“ z dne 9. junija 2011, in sicer zahteve, da mora odločba Komisije „vsebovati vse bistvene elemente za njeno izvršitev s strani nacionalnih organov“. Vendar pa Splošno sodišče ne glede na to, da v odločbi ni bilo bistvenih elementov za njeno izvršitev s strani nacionalnih organov, ni ugotovilo nobene kršitve kar zadeva metodo, ki jo je Komisija uporabila v sporni odločbi, zaradi česar je napačno uporabilo pravo.

Glede na načela, ki jih je Sodišče določilo v sodbi „Comitato Venezia vuole vivere“, mora v okviru vračila pomoči država članica – in ne posamezni upravičenec – v vsakem posameznem primeru dokazati izpolnjenost pogojev iz člena 107(1) PDEU. V tej zadevi pa Komisija v sporni odločbi ni pojasnila „načina“ preverjanja obstoja teh pogojev, zaradi česar je Italijanska republika ob tem, da v času zahtevanja vračila ni razpolagala z bistvenimi elementi za dokaz, da dodeljene ugodnosti za prejemnike predstavljajo državno pomoč, z zakonom z dne 24. decembra 2012, št. 228 (v členu 1, točka 351 in naslednje) odločila da, v nasprotju s sodno prakso Skupnosti, prevali onus probandi. Italijanski zakonodajalec je namreč zlasti ocenil, da ni dolžnost države, temveč posameznih upravičencev pomoči, ki je bila dodeljena v obliki zmanjšanja prispevkov, da dokažejo, da zadevne prednosti ne izkrivljajo konkurence ali prizadenejo trgovine med državami članicami; če takega dokaza ni se domneva da je prednost lahko izkrivljala konkurenco in prizadela trgovino med državami članicami. To naj bi bilo v nasprotju z načelom, ki ga je Sodišče določilo v sodbi „Comitato Venezia vuole vivere“.
SL Uradni list Evropske unije C 147/11

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nizozemska) 4. marca 2013 – P.J. Vonk Noordegraaf proti Staatssecretaris van Economische Zaken

(Zadeva C-105/13)

2013/C 147/20

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

College van Beroep voor het Bedrijfsleven

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: P.J. Vonk Noordegraaf

Tožena stranka: Staatssecretaris van Economische Zaken

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali se Uredba (ES) št. 73/2009 (1), predvsem njeni členi 34, 36 in 137, pravilno izvaja, če se kmetu, ki ima pravice do plačila – pridobljene na podlagi proizvodnje, ki ni vezana na površino – ki so pripisane površini v njegovi posesti, pomemben del teh pravic do plačila ne izplača samo zato, ker je upravičena površina, ugotovljena za izplačilo, manjša zaradi spremenjene metode meritev, čeprav je v dobri veri prijavil upravičeno in nespremenjeno površino hektarjev, ki jih je posedoval, v skladu z metodo, ki jo je uporabljala država članica pri aktiviranju pravic do plačila na podlagi člena 34 te uredbe, ki pa jo je Komisija pozneje opustila?

(1) Uredba Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1782/2003 (UL L 30, str. 16).
5.

Združeno kraljestvo trdi, da člena 48 PDEU ni mogoče uporabiti kot materialno pravno podlago za ukrepe, namen katerih so take posledice. Namen tega člena naj bi bil olajšati prosto gibanje državljanov držav članic znotraj skupnega trga. Pravilna pravna podlaga naj bi bil člen 79(2)(b) PDEU. Slednji daje pristojnost za sprejetje ukrepov glede „opredelitev pravic državljanov tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici, in pogojev, ki urejajo svobodo gibanja in prebivanja v drugih državah članicah“. Sklep sveta naj bi bil natančno tak ukrep.
SL Uradni list Evropske unije C 123/10

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija) 28. januarja 2013 – Hauptzollamt Krefeld proti Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH

(Zadeva C-44/13)

2013/C 123/15

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesfinanzhof

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Hauptzollamt Krefeld

Tožena stranka: Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba v skladu s členom 2(3) Direktive Sveta 2003/96/ES o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (1) druge energente, za katere raven obdavčitve s to direktivo ni določena, obdavčiti po stopnji, ki je v nacionalnem pravu določena za uporabo energenta kot goriva za ogrevanje, če se ta drugi energent prav tako uporablja kot gorivo za ogrevanje? Ali pa se lahko, če je drugi energent pri uporabi kot gorivo za ogrevanje enakovreden določenemu energentu, za obdavčitev uporabi stopnja, ki je za ta energent določena v nacionalnem pravu, čeprav gre pri tem za davčno stopnjo, ki je enotna ne glede na to, ali je energent uporabljen kot pogonsko gorivo ali kot gorivo za ogrevanje?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 405.
1.

Ali je treba člen 21(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije v povezavi s členoma 67 in 72 iste pogodbe ob upoštevanju omejitev prostega gibanja državljanov Unije na ozemlju držav članic, ki so po pravu Evropske unije dopustne, razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni določbi države članice, kot je člen 63(1)(5) Zakon za ministerstvoto na vatrešnite raboti (zakon o ministrstvu za notranje zadeve) iz postopka v glavni stvari, v skladu s katerim smejo policijski organi pridržati državljana države članice do 24 ur zaradi ugotovitve istovetnosti na podlagi kontrole, ki ne ustreza nobenemu od v tej državi članici zakonsko določenih primerov, ko policijski organ izvede kontrolo zaradi ugotovitve istovetnosti, in tudi ni izrecno povezana z ugotavljanjem ali preprečevanjem kaznivega dejanja ali prekrška, varstvom javnega reda ali notranjo varnostjo?
—

ugotovi, da Republika Poljska ni izpolnila obveznosti iz člena 49(1) Direktive 2009/72/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 2003/54/ES (1), ker ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev s členi 2, točke 1, 22, 32 in 33, 3(7),(8) in (13), 6(1) in (3), 9, 13, 14 in od 17 do 23, 10 in 11, 16(1) in (2), 26(2)(b), (c) in (d), tretji in četrti stavek, 29, 38, od (1) do (4), 39, od (1) do (4), 40, od (1) do (3) in od (5) do (7), te direktive, ter točkama 1 in 2 priloge I k tej direktivi, oziroma jih v vsakem primeru ni sporočila Komisiji;
SL Uradni list Evropske unije C 86/9

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supreme Court (Irska) 27. decembra 2012 – HN proti Minister for Justice, Equality and Law Reform, Irski in Attorney General

(Zadeva C-604/12)

2013/C 86/14

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Supreme Court

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnik: HN

Druge stranke: Minister for Justice, Equality and Law Reform, Irska in Attorney General

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali Direktiva Sveta 2004/83/ES (1) ob upoštevanju načela dobrega upravljanja v pravu Evropske unije, zlasti kot je določeno v členu 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, omogoča državi članici, da v nacionalnem pravu določi, da se prošnja za status subsidiarne zaščite obravnava le, če je prosilec v skladu z nacionalnim pravom zaprosil za status begunca in je bila njegova prošnja zavrnjena?

(1) Direktiva Sveta 2004/83/ES z dne 29. aprila 2004 o minimalnih standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da se jim prizna status begunca ali osebe, ki iz drugih razlogov potrebuje mednarodno zaščito, in o vsebini te zaščite (UL L 304, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 19, zvezek 7, str. 96).
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje, da obstajajo okoliščine, v katerih davčni zavezanec do tega ne bi bil upravičen (ali do tega ne bi bil upravičen v določenem obsegu), katere so te okoliščine in zlasti kakšna je povezava med obema transakcijama, ki bi povzročila take okoliščine?
1.

o skladnosti člena 7 veljavnega zakona o upravnem postopku Italijanske republike, ki v skladu s členom 103 italijanske ustave določa: „Upravno sodišče je pristojno za odločanje v sporih o legitimnih interesih in – na posebnih področjih, določenih z zakonom – o pravicah, ki se nanašajo na izvajanje ali neizvajanje upravnega organa glede ukrepov, aktov, sporazumov ali ravnanj, ki lahko posredno spadajo v izvrševanje te oblasti in jih določijo javni organi. Aktov, ki jih izda vlada v okviru izvrševanja politične oblasti, ni mogoče izpodbijati“; s členom 6 [Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin] in členoma 47 in 52(3) [Listine Evropske unije o temeljnih pravicah], kakor so bili sprejeti po spremembi člena 6 [PEU], (a) v delu, v katerem različnim sodnim organom daje pooblastilo za odločanje o osebnih, abstraktno različnih pravnih položajih (legitimen interes in pravica posameznika), ki pa jih je v konkretnem primeru težko ali nemogoče natančno opredeliti in ne da bi pri tem normativno določil njihovo konkretno vsebino; (b) v delu, v katerem določa, katera sodišča so pristojna za odločanje na istih področjih na podlagi meril (individualizacija različnih osebnih pravnih položajev), ki po uvedbi povrnljivosti legitimnih interesov (določeni od leta 2000 za prilagoditev notranjega predpisa z načeli Skupnosti) ne ustrezajo več realnosti, z bistvenimi razlikami tudi v postopku izdaje sodb; in na splošno
2.

Ali splošno načelo učinkovitosti prava Skupnosti ter člena 22 in 23 Direktive 2008/48/ES nasprotujejo temu, da lahko dajalec kreditov dokazuje, da je izpolnil svoje predpogodbene in pogodbene obveznosti zgolj s tem, da je v kreditne pogodbe vključil vzorčne klavzule, s katerimi potrošnik priznava, da so bile obveznosti izpolnjene, ne da bi mu bilo treba predložiti sodišču dokumente, ki jih je izdal in vročil kreditojemalcu?
1.

Ali je treba člen 2(3), (4) in (5) Četrte direktive Sveta z dne 25. julija 1978 o letnih računovodskih izkazih posameznih vrst družb, ki temelji na členu 54(3)(g) Pogodbe (78/660/EGS) (1) razlagati tako, da mora družba, če znatno premoženje pridobi neodplačno, zaradi česar ni nabavne vrednosti, ki bi jo lahko vknjižila, in tako prikazuje izkrivljeno sliko sredstev in obveznosti, finančnega stanja ter dobička ali izgube, to neodplačno pridobljeno znatno premoženje vknjižiti po njegovi dejanski vrednosti?
SL Uradni list Evropske unije C 32/5

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia (Italija) 19. novembra 2012 – Dirextra Alta Formazione S.r.l. proti Regione Puglia

(Zadeva C-523/12)

2013/C 32/07

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Dirextra Alta Formazione S.r.l.

Tožena stranka: Regione Puglia

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je določba, kot je člen 2(3) zakona dežele Apulija št. 12/2009, ki velja na deželni ravni in ki omejujoče ureja dostop do trga izvajanja nekaterih specifičnih storitev, ki so namenjene izboljšanju lokalne ravni izobraževanja (izvajanje podiplomskih magistrskih programov) in s tem ko določa, da mora izvajalec izpolnjevati en sam pogoj, ki je izbran in določen samovoljno (fond ur, ki mora biti dosežen v časovnem obdobju, ki je neutemeljeno predolgo) glede na namen ukrepa Skupnosti (izboljšanje kakovosti izobraževanja in torej izbor ustrezno usposobljenih subjektov) in ni prilagojen dejanskemu trajanju specifične storitve, v skladu s členom 56 in naslednjimi, členom 101 in naslednjimi (prej člena 49 in 81 ter naslednji) ter s členom 107 in naslednjimi Pogodbe o delovanju Evropske unije (v besedilu, veljavnem od 1. decembra 2009) ter z načeli konkurence, sorazmernosti, prepovedi diskriminacije in enakega obravnavanja, ki so določena v navedenih predpisih, tudi v povezavi s členoma 9 in 10 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, členom 2 Dodatnega protokola k tej konvenciji ter členoma 11 in 14 Listine o temeljnih pravicah?
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, kako je treba razlagati člen 3(c) Uredbe št. 469/2009, če veljavni osnovni patent varuje več izdelkov in na datum vložitve prijave certifikata za enega od izdelkov (A), varovanih z osnovnim patentom, za druga izdelka (B, C), varovana z istim osnovnim patentom, sicer ni bil podeljen še noben certifikat, vendar sta bila certifikata za ta izdelka (B, C) podeljena, preden je bilo odločeno o prijavi certifikata za prvi izdelek (A)?
1.

Ali gre za dvojno uporabo v smislu člena 2(4)(b) Direktive [2003/96] (1), kadar se premog (proizvod iz oznak KN 2701, 2702 in 2704) uporablja kot gorivo v apnenici, medtem ko se ogljikov dioksid, ki se proizvede v tej peči iz premoga (in apnenca), uporabi za proizvodnjo plina za apnenico, ki se pozneje uporabi za čiščenje ekstrakcijskega soka, pridobljenega iz sladkorne pese, in ki je za to nepogrešljiv?
SL Uradni list Evropske unije C 379/15

Tožba, vložena 20. septembra 2012 – Evropska komisija proti Kraljevini Španiji

(Zadeva C-428/12)

2012/C 379/26

Jezik postopka: španščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: I. Galindo Martin in G. Wilms, agenta)

Tožena stranka: Kraljevina Španija

Predloga tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da Kraljevina Španija s tem, da je v odloku FOM/734/2007 z dne 20. marca o izvajanju uredbe za izvajanje zakona o urejanju kopenskega prevoza na področju prevoznih dovoljenj za cestne prevoze blaga določila obveznost, da za pridobitev „dovoljenja za dodatni zasebni prevoz blaga“ od prve registracije prvega vozila voznega parka podjetja ni preteklo več kot pet mesecev, in da te obveznosti ni utemeljila, ni izpolnila obveznosti iz členov 34 in 36 Pogodbe o delovanju Evropske unije.

— Kraljevini Španiji naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Obveznost, da za pridobitev „dovoljenja za dodatni zasebni prevoz blaga“ od prve registracije prvega vozila voznega parka podjetja ni preteklo več kot pet mesecev, pomeni ukrep z enakim učinkom kot količinska omejitev pri uvozu, ki je v nasprotju s členom 34 Pogodbe o delovanju Evropske unije. Ta omejitev ni utemeljena niti z razlogi splošnega interesa, naštetimi v členu 36 PDEU, niti zaradi nujne zahteve.

Kar zadeva obstoj omejitve prostega pretoka blaga, je z zadevnim predpisom uvoz vozil, ki so bila že registrirana v drugih državah članicah, v praksi veliko bolj omejen kot pridobitev vozil, registriranih v Španiji. Poleg tega ker vozila, registrirana v drugih državah članicah, že izpolnjujejo evropske in/ali nacionalne tehnične zahteve za vožnjo v državi članici izvora, je s predpisom kršeno načelo vzajemnega priznavanja, saj bi se moralo z vozilom, s katerim je mogoče voziti v drugi državi članici, voziti tudi v Španiji. Ukrep poleg tega pomeni omejitev uporabe, podobno tistim, ki jih je Sodišče Evropske unije preučilo v sodbah z dne 10. februarja 2009 v zadevi Komisija proti Italiji (C-110/05, ZOdl., str. I-519) in z dne 4. junija 2009 v zadevi Mickelsson in Roos (C-142/05, ZOdl., str. I-4273).

Kar zadeva utemeljitvi, ki ju navaja Kraljevina Španija, in sicer cestno varnost in varstvo okolja, Komisija meni, da sporni predpis ni sorazmeren z želenimi cilji in ne prispeva usklajeno in sistematično k njihovi uresničitvi.

Dejstvo, da je bilo vozilo prvič registrirano pred več kot pet meseci, ne pomeni niti, da tehnično ni primerno za opravljanje gospodarskih dejavnosti, niti da njegova uporaba vpliva na okolje. Nasprotno, s tehničnim pregledom bi bilo mogoče vsaj v nekem obsegu ugotoviti tehnično stanje vozila in bi pomenil manj omejevalen ukrep. Enako bi moral preizkus tehničnih značilnosti vozila, morda skupaj z ustreznim tehničnim pregledom tega vozila, omogočiti oceno ravni onesnaževanja, povzročenega s tem vozilom.

Poleg tega ni mogoče povsem razumeti, zakaj Kraljevina Španija določa mejo starosti pet mesecev za prvo vozilo, dopušča pa, da se druga vozila v vozni park vključijo brez najmanjše omejitve, razen če povprečna starost voznega parka ni več kot šest let.
SL Uradni list Evropske unije C 9/27

Pritožba, ki jo je vložil Svet Evropske unije 3. septembra 2012 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 14. junija 2012 v zadevi T-338/08, Stichting Natuur en Milieu, Pesticide Action Network Europe proti Komisiji

(Zadeva C-404/12 P)

2013/C 9/45

Jezik postopka: nizozemščina

Stranke

Pritožnik: Svet Evropske unije (zastopnika: M. Moore in K. Michoel)

Druge stranke v postopku: Stichting Natuur en Milieu, Pesticide Action Network Europe, Evropska komisija, Republika Poljska

Predlogi

Pritožnica predlaga, naj se:

— razveljavi sodba Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 14. junija 2012 v zadevi T-338/08;

— v celoti zavrne tožbo tožeče stranke na prvi stopnji;

— tožečim strankam v postopku na prvi stopnji naloži stroške, ki jih je imel Svet v postopku na prvi stopnji in v tem postopku, kot solidarnim dolžnikom.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Po mnenju Sveta sodba Splošnega sodišča v zgoraj navedeni zadevi vzbuja pravne dvome. Četudi Svet ne izpodbija ugotovitve Splošnega sodišča, da Komisija v tej zadevi ni delovala iz zakonodajne pristojnosti, naj bi bil vendarle mnenja, da Splošno sodišče sodbe v zadevah „Nakajima“ (1) in „Fediol“ (2) ni pravilno razložilo in uporabilo. Zato naj bi Splošno sodišče napačno odločilo, da naj bi bilo zakonitost Uredbe (ES) št. 1367/2006 (3) mogoče preučiti na podlagi Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah.

Nadalje Svet meni, da je izbira, ki jo je sprejel zakonodajalec Uredbe št. 1367/2006, v vsakem primeru popolnoma v skladu z Aarhuško konvencijo. V tej zvezi naj bi bila razlaga člena 9(3) Aarhuške konvencije s strani Splošnega sodišča napačna, v kolikor ne priznava svobode delovanja, ki jo imajo podpisnice konvencije.

Svet zato zahteva, da se razveljavi sodba Splošnega sodišča v zgoraj navedeni zadevi in dokončno odloči o zadevi, s tem ko se tožbo tožeče stranke v polnem obsegu zavrne.

(1) Sodba Splošnega sodišča z dne 7. maja 1991 v zadevi Nakajima proti Svetu (C-69/89, Recueil, str. I 2069).

(2) Sodba Splošnega sodišča z dne 22. junija 1989, v zadevi Fediol proti Komisiji (70/87, Recueil, str. 1781).

(3) Uredba (ES) št. 1367/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. septembra 2006 o uporabi določb Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah v institucijah in organih Skupnosti (UL L 264, str. 13).
—

Izpodbijana sodba naj se razveljavi, ker je Splošno sodišče s tem, da je razsodilo, da je bilo v postopku zoper družbo Bolloré odločeno v razumnem roku in da se je ta družba lahko branila zoper naznanjene očitke, kršilo člen 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člen 6 EKČP, obveznost obrazložitve, prepoved izkrivljanja, pravico do obrambe družbe Bolloré, učinke razglasitve ničnosti Odločbe 2004/337/ES, (1) načelo res iudicata in člen 48(2) Poslovnika Splošnega sodišča.
SL Uradni list Evropske unije C 311/7

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 13. avgusta 2012 vložilo Sofiyski gradski sad (Bolgarija) – Siegfried János Schneider

(Zadeva C-386/12)

2012/C 311/09

Jezik postopka: bolgarščina

Predložitveno sodišče

Sofiyski gradski sad

Stranka v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Siegfried János Schneider

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali se člen 22, točka 1, Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 (1) z dne 22. decembra 2000 uporablja le za pravdne postopke, katerih predmet so stvarne pravice na nepremičninah, ali pa je treba to določbo uporabiti tudi za nepravdne postopke, v katerih državljani neke države članice, ki so bili pred sodiščem te države v skladu z njenim nacionalnim pravom razglašeni za delno poslovno nesposobne in ki jim je bil postavljen skrbnik (tudi državljan te države), zahtevajo razpolaganje z nepremičnim premoženjem, ki jim pripada in ki je v drugi državi članici?

(1) Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42).