SODBA SODIŠČA (šesti senat)
z dne 15. decembra 2022 *
„Predhodno odločanje  –  Socialna politika  –  Delo za določen čas  –  Direktiva 1999/70/ES  –  
Okvirni sporazum  –  Načelo prepovedi diskriminacije  –  Ukrepi za preprečevanje zlorab 
veriženja pogodb o zaposlitvi za določen čas  –  Delovno razmerje v javnem sektorju za določen 
čas  –  Univerzitetni raziskovalci “
V združenih zadevah C-40/20 in C-173/20,
katerih predmet sta predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ju je 
vložil Consiglio di Stato (državni svet, Italija) z odločbama z dne 10. januarja 2020 , ki sta na 
Sodišče prispeli 27. januarja 2020 in 23. aprila 2020 , v postopkih
AQ,
BO,
CP (C-40/20),
AZ,
BY,
CX,
DW,
EV,
FU,
GJ (C-173/20)
proti
Presidenza del Consiglio dei Ministri,
Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca – MIUR,
Università degli studi di Perugia,
SLZbirka odločb sodne prakse
* Jezik postopka: italijanščina.
ECLI:EU:C:2022:985                                                                                                          1
ob udeležbi
Federazione Lavoratori della Conoscenza Cgil,
Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL),
Cipur – Coordinamento Intersedi Professori Universitari di Ruolo,
Anief – Associazione Professionale e Sindacale (C-40/20),
HS,
IR,
JQ,
KP,
LO,
MN,
NM,
OZ,
PK,
QJ,
RI,
SH,
TG,
UF,
WE,
XC,
YD (C-173/20),
SODIŠČE (šesti senat),
v sestavi P. G. Xuereb, predsednik senata, A. Kumin (poročevalec), sodnik, in I. Ziemele, sodnica,
generalni pravobranilec: N. Emiliou,
2                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:985SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za AQ, BO, CP, AZ, BY, CX, DW, EV, FU, GJ, HS, IR, JQ, LO, MN, NM, OZ, PK, QJ, RI, SH, 
TG, UF, XC in YD F. Dinelli in G. Grüner, avvocati,
– za Federazione Lavoratori della Conoscenza Cgil in Confederazione Generale Italiana del 
Lavoro (CGIL) F. Americo, A. Andreoni in I. Barsanti Mauceri, avvocati,
– za Cipur – Coordinamento Intersedi Professori Universitari di Ruolo F. Dinelli in G. Grüner, 
avvocati,
– za Anief – Associazione Professionale e Sindacale V. De Michele, S. Galleano in W. Miceli, 
avvocati,
– za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj z A. Berti Suman, procuratore dello Stato, ter 
C. Colelli in L. Fiandaca, avvocati dello Stato,
– za Evropsko komisijo N. Ruiz García in A. Spina, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno 
brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1 Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na razlago določbe 5 okvirnega sporazuma 
o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999 (v nadaljevanju: okvirni sporazum), ki je 
v Prilogi k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za 
določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP (UL, posebna izdaja v slovenščini, 
poglavje 5, zvezek 3, str. 368).
2 Ta predloga sta bila vložena v okviru sporov med, prvič, AQ, BO in CP (zadeva C-40/20) ter, 
drugič, AZ, BY, CX, DW, EV, FU in GJ (zadeva C-173/20), ki so univerzitetni raziskovalci, ter 
Presidenza del Consiglio dei Ministri (predsedstvo sveta ministrov, Italija), Ministero 
dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca – MIUR (ministrstvo za izobraževanje, 
visokošolsko izobraževanje in raziskave, Italija) in Università degli studi di Perugia (univerza 
v Perugii, Italija), ker je bilo zavrnjeno, da se njihove pogodbe za določen čas spremenijo 
v pogodbe za nedoločen čas oziroma da se jim prizna pravica, da so ocenjeni za izvolitev v naziv 
izrednih profesorjev.
ECLI:EU:C:2022:985                                                                                                                  3SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
Pravni okvir
Pravo Unije
3 V uvodni izjavi 14 Direktive 1999/70 je navedeno:
„Podpisnice so želele skleniti okvirni sporazum o delu za določen čas, ki bi opredelil splošna načela 
in minimalne zahteve za pogodbe o zaposlitvi in delovnih razmerjih za določen čas; podpisnice so 
izrazile željo po izboljšanju kakovosti dela za določen čas z zagotavljanjem uporabe načela 
nediskriminacije [prepovedi diskriminacije] in vzpostavitvijo okvira, ki bi preprečeval zlorabe, 
izhajajoče iz veriženja pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerij za določen čas“.
4 V drugem odstavku preambule okvirnega sporazuma je navedeno, da se podpisnice sporazuma 
„zavedajo, da pogodbe za nedoločen čas so in bodo splošna oblika delovnega razmerja med 
delodajalci in delavci [in da] pogodbe o zaposlitvi za določen čas v nekaterih okoliščinah 
ustrezajo potrebam delodajalcev, pa tudi delavcev“.
5 V določbi 1 okvirnega sporazuma je navedeno:
„Namen okvirnega sporazuma je:
(a)izboljšati kakovost dela za določen čas z zagotavljanjem uporabe načela nediskriminacije 
[prepovedi diskriminacije];
(b)vzpostaviti okvir za preprečevanje zlorab, ki izhajajo iz veriženja pogodb o zaposlitvi ali 
delovnih razmerij za določen čas.“
6 V določbi 3 okvirnega sporazuma, naslovljeni „Opredelitve“, je navedeno:
„1.V tem sporazumu izraz ‚delavec, zaposlen za določen čas‘ pomeni osebo, ki ima pogodbo 
o zaposlitvi ali delovno razmerje, sklenjeno neposredno med delodajalcem in delavcem in pri 
katerem je konec pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja določen z objektivnimi pogoji, 
kakršni so potek določenega datuma, dokončanje določene naloge ali nastop posebnega 
dogodka.
2.V tem sporazumu izraz ,primerljiv delavec, zaposlen za nedoločen čas‘ pomeni osebo, ki ima 
pogodbo o zaposlitvi ali delovno razmerje za nedoločen čas v istem podjetju, opravlja enako 
ali podobno delo/poklic, pri čemer se upošteva izobrazba/strokovnost. Če v istem podjetju ni 
primerljivega delavca, zaposlenega za nedoločen čas, se za primerjavo uporabi veljavna 
kolektivna pogodba ali, če take pogodbe ni, nacionalno zakonodajo, kolektivne pogodbe ali 
običaji.“
7 V določbi 4 okvirnega sporazuma, naslovljeni „Načelo nediskriminacije [prepovedi 
diskriminacije]“, je v točki 1 navedeno:
„Delavce, zaposlene za določen čas, se glede pogojev zaposlitve ne sme obravnavati manj ugodno 
kakor primerljive delavce, zaposlene za nedoločen čas, razen kjer je različno obravnavanje 
upravičljivo iz objektivnih razlogov.“
4                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:985SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
8 V določbi 5 okvirnega sporazuma, naslovljeni „Ukrepi za preprečevanje zlorab“, je navedeno:
„1.Za preprečevanje zlorab, ki izhajajo iz veriženja pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerjih za 
določen čas, države članice po posvetovanju s socialnimi partnerji skladno z nacionalno 
zakonodajo, kolektivnimi pogodbami ali običaji in/ali socialni partnerji, kadar ni ustreznih 
pravnih ukrepov, ki bi preprečevali zlorabo, uvedejo enega ali več naslednjih ukrepov tako, da 
upoštevajo potrebe posameznih sektorjev in/ali kategorij delavcev:
(a)objektivne razloge, ki upravičujejo obnovitev takšnih pogodb ali razmerij;
(b)najdaljše skupno trajanje zaporednih pogodb ali razmerij za določen čas;
(c)število obnovitev takšnih pogodb ali razmerij.
2.Države članice po posvetovanju s socialnimi partnerji in/ali socialni partnerji po potrebi 
določijo, pod kakšnimi pogoji se pogodbe o zaposlitvi ali delovna razmerja:
(a)štejejo za ,zaporedna‘;
(b)štejejo za pogodbe ali razmerja za nedoločen čas.“
9 V določbi 8 okvirnega sporazuma, naslovljeni „Določbe o izvajanju“, je navedeno:
„1.Države članice in/ali socialni partnerji lahko ohranijo ali sprejmejo določbe, ki so za delavce 
ugodnejše od zapisanih v tem [okvirnem] sporazumu.
[…]“
Italijansko pravo
10 Člen 22 legge n. 240 – Norme in materia di organizzazione delle università, di personale 
accademico e reclutamento, nonché delega al Governo per incentivare la qualità e l’efficienza del 
sistema universitario (zakon št. 240 o predpisih s področja organizacije univerz, akademskega 
osebja in zaposlovanja ter o pooblastilu vladi za spodbujanje kakovosti in učinkovitosti 
univerzitetnega sistema) z dne 30. decembra 2010 (redni dodatek h GURI št. 10 z dne 
14. januarja 2011 ) v različici, ki se uporablja za dejansko stanje iz postopkov v glavni stvari (v 
nadaljevanju: zakon št. 240/2010), naslovljen „Nepovratna sredstva za raziskave“, v odstavku 9 
določa:
„Skupno trajanje delovnih razmerij iz tega člena, sklenjenih s prejemniki nepovratnih sredstev, in 
pogodb iz člena 24, tudi z različnimi univerzami – javnimi, zasebnimi ali spletnimi – ter z organi iz 
odstavka 1 tega člena, z isto osebo nikakor ne sme biti daljše od dvanajstih let, vključno 
s prekinitvami. Obdobja porodniškega dopusta ali odsotnosti z dela iz zdravstvenih razlogov v skladu 
z veljavnimi pravili se pri izračunu trajanja navedenih delovnih razmerij ne upoštevajo.“
11 Člen 24 tega zakona, naslovljen „Raziskovalci za določen čas“, določa:
„1. Univerze lahko v okviru razpoložljivih sredstev za programsko obdobje za izvajanje dejavnosti 
raziskav, poučevanja, dopolnilnega poučevanja in pomoči študentom sklenejo pogodbe 
o zaposlitvi za določen čas. S pogodbo so na podlagi predpisov univerze določena podrobna 
pravila za izvajanje poučevanja, dopolnilnega poučevanja in pomoči študentom ter dejavnosti 
raziskav.
ECLI:EU:C:2022:985                                                                                                                  5SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
2.Naslovniki so izbrani na podlagi javnega postopka za izbor, ki ga organizirajo univerze 
s predpisi v smislu zakona št. 168 z dne 9. maja 1989 , ob upoštevanju načel, določenih v Evropski 
listini za raziskovalce, priloženi k Priporočilu Komisije z dne 11. marca 2005 (2005/251/ES) […].
3.Pogodbe se sklepajo v naslednjih oblikah:
(a)triletne pogodbe, ki se lahko na podlagi podrobnih pravil, meril in parametrov, določenih 
z ministrskim odlokom, obnovijo samo enkrat za zgolj dve leti na podlagi pozitivne ocene 
opravljenih didaktičnih in raziskovalnih dejavnosti; te pogodbe se lahko sklenejo tudi z isto 
osebo v različnih ustanovah;
(b)triletne pogodbe, namenjene kandidatom, ki so izkoristili pogodbe iz točke (a), ali 
kandidatom, ki imajo nacionalno znanstveno habilitacijo kot redni ali izredni profesor iz 
člena 16 tega zakona, oziroma kandidatom, ki imajo naziv zdravniške specializacije ali ki so 
najmanj tri leta, vključno s prekinitvami, prejemali nepovratna sredstva za raziskave v smislu 
člena 51(6) zakona št. 449 z dne 27. decembra 1997 , nepovratna sredstva za raziskave iz 
člena 22 tega zakona ali podoktorske štipendije iz člena 4 zakona št. 398 z dne 
30. novembra 1989 oziroma ki so imeli sklenjene pogodbe s tujimi univerzami ali so od njih 
prejemali nepovratna sredstva ali podobne štipendije.
[…]
5.Univerza v okviru razpoložljivih sredstev za programsko obdobje v tretjem letu pogodbe iz 
odstavka 3(b) oceni nosilca pogodbe, ki je pridobil znanstveno habilitacijo iz člena 16, za 
imenovanje v naziv izrednega profesorja iz člena 18(1)(e). Nosilec te pogodbe je v primeru 
pozitivne ocene po poteku pogodbe imenovan za izrednega profesorja. Ocenjevanje se opravi 
v skladu z mednarodno priznanimi standardi kakovosti, ki so opredeljeni v pravilniku univerze 
v okviru meril, določenih z odlokom ministra. V programskem obdobju iz člena 18(2) je 
v primeru pozitivne ocene zagotovljena razpoložljivost potrebnih sredstev. Postopek se objavi na 
spletnem mestu univerze.
6.V okviru razpoložljivih sredstev za programsko obdobje, ne da bi to posegalo v določbe 
člena 18(2), se lahko od datuma začetka veljavnosti tega zakona do 31. decembra v osmem letu, ki 
sledi, za imenovanje rednih in izrednih profesorjev za izredne profesorje in raziskovalce, ki so 
zaposleni za nedoločen čas na isti univerzi in ki so pridobili znanstveno habilitacijo iz člena 16, 
uporabi postopek iz odstavka 5. V ta namen lahko univerze porabijo največ polovico sredstev, 
enakovrednih tistim, ki so potrebna za zapolnitev prostih delovnih mest rednih profesorjev. 
Univerza lahko z devetim letom za imenovanja iz odstavka 5 porabi ustrezne vire do polovice 
prostih delovnih mest rednih profesorjev.
[…]
8.Plača imetnikov pogodb iz odstavka 3(a) je enaka izhodiščni plači višjih raziskovalcev glede na 
njihov sistem zaposlovanja. Skupna letna bruto plača imetnikov pogodb iz odstavka 3(b) je enaka 
izhodiščni plači višjih raziskovalcev za polni delovni čas in se lahko poveča za največ 30 %.
9.Pogodbe iz tega člena ne dajejo nobenih pravic v zvezi z zaposlovanjem. Izvajanje pogodbe iz 
odstavka 3(a) in (b) daje prednost pri natečajih za dostop do javne uprave.“
6                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:985SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
12 Legge n. 124 – Deleghe al Governo in materia di riorganizzazione delle amministrazioni pubbliche 
(zakon št. 124 o reorganizaciji javne uprave) z dne 7. avgusta 2015 (GURI št. 187 z dne 
13. avgusta 2015 , v nadaljevanju: zakon št. 124/2015), ki med drugim določa pravila o prenosu 
zakonodajnih pooblastil, ki se nanašajo na reorganizacijo delovnega prava, ki velja za delavce 
v javni upravi, v členu 17(1) določa:
„Zakonske uredbe za reorganizacijo ureditve zaposlovanja v javnih upravah in s tem povezanih 
profilov upravne organizacije bodo po posvetovanju z najbolj reprezentativnimi sindikati sprejete 
v osemnajstih mesecih od datuma začetka veljavnosti tega zakona v skladu z naslednjimi vodilnimi 
načeli in merili, poleg tistih iz člena 16:
(a) vzpostavitev ocenjevalnih mehanizmov v postopkih javnih natečajev, ki omogočajo 
vrednotenje poklicnih izkušenj, ki so jih pridobile osebe s prožnimi delovnimi razmerji z javnimi 
upravami […];
[…]
(o) organizacija prožnih oblik dela z določitvijo omejenih in izčrpnih položajev, za katere je 
značilna njihova skladnost s posebnostjo delovnih razmerij delavcev, ki jih zaposlujejo organi 
javne uprave, ter z zahtevami glede organizacije in funkcionalnosti teh delavcev, da bi se 
preprečila prekarnost zaposlitve;
[…]“
13 Člen 20 decreto legislativo n. 75 – Modifiche e integrazioni al decreto legislativo 30 marzo 2001 , 
no 165, ai sensi degli articoli 16, commi 1, lettera a), e 2, lettere b), c), d) ed e) e 17, comma 1, lettere 
a), c), e), f), g), h), l) m), n), o), q), r), s) e z), della legge 7 agosto 2015 , n. 124, in materia di 
riorganizzazione delle amministrazioni pubbliche (zakonska uredba št. 75 o spremembah in 
dopolnitvah zakonske uredbe št. 165 z dne 30. marca 2001 v skladu s členom 16(1)(a) in 2(b), (c), 
(d) in (e) ter členom 17(1)(a), (c), (e), (f), (g), (h), (l), (m), (n), (o), (q), (r), (s) in (z) zakona 
št. 124/2015 z dne 7. avgusta 2015 o reorganizaciji javne uprave) z dne 25. maja 2017 (GURI 
št. 130 z dne 7. junija 2017 , v nadaljevanju: zakonska uredba št. 75/2017), naslovljen „Boj proti 
prekarnemu delu v javni upravi“, določa:
„1. Uprave lahko – da bi odpravile prekarnost dela, zmanjšale uporabo pogodb o zaposlitvi za 
določen čas in izkoristile strokovno znanje, ki ga je osebje pridobilo na podlagi pogodbe 
o zaposlitvi za določen čas – v letih od 2018 do 2020 v skladu s triletnim načrtom potreb iz 
člena 6(2) in ob navedbi finančnih sredstev za nedoločen čas zaposlujejo nevodstveno osebje, ki je:
(a)zaposleno po datumu začetka veljavnosti zakona št. 124 iz leta 2015 na podlagi pogodb za 
določen čas pri upravi, ki zaposluje, ali – v primeru občinskih uprav, ki opravljajo povezane 
naloge – tudi pri upravah, katerih storitve so povezane;
(b)bilo zaposleno za določen čas za opravljanje enakih dejavnosti na podlagi natečajnih 
postopkov, tudi če ti niso bili izvedeni pri tistih javnih upravah, ki zaposlujejo;
(c)do 31. decembra 2017 pri upravi iz točke (a), ki zaposluje, zaposleno vsaj tri leta v zadnjih 
osmih letih, čeprav niso bila zaporedna.
ECLI:EU:C:2022:985                                                                                                                  7SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
2.Uprave lahko v istih letih, od 2018 do 2020, v skladu s triletnim načrtom potreb iz člena 6(2) in 
brez poseganja v zagotavljanje ustreznega dostopa od zunaj, ob navedbi finančnih sredstev 
organizirajo natečajne postopke, ki so do največ 50 % prostih delovnih mest namenjeni 
nevodstvenemu osebju, ki:
(a)ima po datumu začetka veljavnosti zakona št. 124 iz leta 2015 sklenjeno pogodbo o prožnem 
delu z upravo, ki je organizirala natečaj;
(b)je do 31. decembra 2017 pri upravi, ki je organizirala natečaj, zaposleno vsaj tri leta v zadnjih 
osmih letih, čeprav niso bila zaporedna.
[…]
8.Uprave lahko podaljšajo prožna delovna razmerja z osebami, ki sodelujejo v postopkih iz 
odstavkov 1 in 2, do njihovega zaključka, v mejah razpoložljivih sredstev v smislu člena 9(28) 
uredbe-zakona št. 78 z dne 31. maja 2010 , s spremembami preoblikovane v zakon št. 122 z dne 
30. julija 2010 .
9.Ta člen se ne uporablja za zaposlovanje izobraževalnega, upravnega, tehničnega in pomožnega 
osebja (UTP) v državnih šolskih in izobraževalnih ustanovah. […] Prav tako se ta člen ne uporablja 
za pogodbe o zagotavljanju osebja javnim upravam.“
14 Člen 5(4a) decreto legislativo n. 368 – Attuazione della direttiva 1999/70/CE relativa all’accordo 
quadro sul lavoro a tempo determinato concluso dall’UNICE, dal CEEP e dal CES (zakonska 
uredba št. 368 v zvezi z izvajanjem Direktive 1999/70/ES o okvirnem sporazumu o delu za določen 
čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP) z dne 6. septembra 2001 (GURI št. 235 z dne 
9. oktobra 2001 , v nadaljevanju: zakonska uredba št. 368/2001), s katerim je bila Direktiva 
1999/70 prenesena v italijanski pravni red, je določal:
„Brez poseganja v ureditev veriženja pogodb, kakor je določena v prejšnjih odstavkih, velja, da se 
delovno razmerje, kadar to zaradi veriženja pogodb o zaposlitvi za določen čas za opravljanje 
enakovrstnih nalog med istim delodajalcem in istim zaposlenim skupno presega 
šestintrideset mesecev, vključno s podaljšanji in obnovitvami, ne glede na obdobja prekinitve med 
pogodbami, šteje za delovno razmerje za nedoločen čas v smislu odstavka 2 […].“
15 Ta določba je v bistvu povzeta in v veljavi ohranjena s členom 19 decreto legislativo no 81 – 
Disciplina organica dei contratti di lavoro e revisione della normativa in tema di mansioni, 
a norma dell’articolo 1, comma 7, della legge 10 dicembre 2014, n. 183 (zakonska uredba 
št. 81 o sistemski ureditvi pogodb o zaposlitvi in sprememba zakonodaje s področja delovnih nalog 
v skladu s členom 1(7) zakona št. 183 z dne 10. decembra 2014 ) z dne 15. junija 2015 (redni 
dodatek h GURI št. 144 z dne 24. junija 2015 , v nadaljevanju: zakonska uredba št. 81/2015), 
naslovljenim „Določitev roka in najdaljšega trajanja“, ki velja od 25. junija 2015 . Na podlagi te 
določbe se, ko je zgornja meja 36 mesecev prekoračena, ne glede na to, ali gre za eno samo 
pogodbo ali za verižne pogodbe, sklenjene za opravljanje nalog na enaki ravni in enake vrste, 
„pogodba spremeni v pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas od datuma te prekoračitve“.
8                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:985SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
16 Vendar se v skladu s členom 10(4a) zakonske uredbe št. 368/2001 člen 5(4a) te zakonske uredbe 
v nekaterih primerih ne uporablja. Zadevne pogodbe iz postopkov v glavni stvari spadajo med te 
primere na podlagi člena 29(2)(d) zakonske uredbe št. 81/2015, saj ta določba med izključitve 
s področja uporabe člena 5(4a) zakonske uredbe št. 368/2001 izrecno uvršča pogodbe za določen 
čas, sklenjene na podlagi zakona št. 240/2010.
17 Poleg tega člen 29(4) zakonske uredbe št. 81/2015 določa, da določbe člena 36 decreto legislativo 
št. 165 – Norme generali sull’ordinamento del lavoro alle dipendenze delle amministrazioni 
pubbliche (zakonska uredba št. 165 v zvezi s splošnimi pravili o organizaciji dela v javni upravi) 
z dne 30. marca 2001 (redni dodatek h GURI št. 106 z dne 9. maja 2001 , v nadaljevanju: zakonska 
uredba št. 165/2001) ostanejo nespremenjene.
18 Člen 36 zakonske uredbe št. 165/2001, kakor je bila spremenjena z zakonsko uredbo št. 75/2017, 
naslovljen „Osebje s pogodbo za določen čas ali s prožnim delovnim razmerjem“, določa:
„1. Javne uprave za svoje običajne potrebe zaposlujejo izključno na podlagi pogodb o zaposlitvi za 
nedoločen čas […].
[…]
5.Če javne uprave kršijo kogentne določbe na področju zaposlovanja in dela delavcev, to nikakor 
ne more povzročiti nastanka delovnega razmerja za nedoločen čas pri navedenih javnih upravah, 
ne glede na odgovornost in sankcije, ki lahko temu sledijo. Zadevni delavec ima pravico do 
odškodnine za škodo, ki je nastala z opravljanjem dela v nasprotju s kogentnimi določbami […].
[…]
5c. Pogodbe o zaposlitvi za določen čas, ki so bile sklenjene v nasprotju s tem členom, so nične in 
povzročijo odgovornost uprave. Vodilne osebe, ki s svojim ravnanjem kršijo določbe tega člena, so 
prav tako odgovorne v smislu člena 21. Vodilni osebi, odgovorni za nepravilnost pri uporabi 
prožnega dela, ni mogoče dodeliti nobene nagrade za delovno uspešnost.“
Spora o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
19 Vsaka od tožečih strank iz postopkov v glavni stvari v zadevah C-40/20 in C-173/20 je z univerzo 
v Perugii sklenila triletno pogodbo kot raziskovalec na podlagi člena 24(3)(a) zakona št. 240/2010. 
Odobreno jim je bilo podaljšanje pogodbe za dve leti.
20 Tožeče stranke iz postopkov v glavni stvari, ki so bile ob začetku veljavnosti zakona št. 124/2015 že 
zaposlene, so od univerze v Perugii s sklicevanjem na člen 20(1) zakonske uredbe št. 75/2017 
zahtevale, naj izvede postopek zaposlovanja, da jih zaposli za nedoločen čas.
21 Univerza v Perugii je te zahteve z dopisoma z dne 11. in 19. aprila 2018 zavrnila z obrazložitvijo, da 
ureditev iz člena 20 zakonske uredbe št. 75/2017 v skladu z okrožnico št. 3 predsedstva sveta 
ministrov z dne 23. novembra 2017 o ustalitvi prekarne zaposlitve v javnih upravah (v 
nadaljevanju: okrožnica št. 3/2017) ni delovnega razmerja univerzitetnih profesorjev in 
raziskovalcev, katerih pogodba javnega prava ni bila predmet postopkov za ustalitev prekarnih 
zaposlitev, v ničemer spremenila.
ECLI:EU:C:2022:985                                                                                                                  9SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
22 Tožeče stranke iz postopkov v glavni stvari so pri Tribunale amministrativo regionale per 
l’Umbria (deželno upravno sodišče za Umbrijo, Italija) vložile tožbe, s katerimi so ti odločbi in 
okrožnico št. 3/2017 izpodbijale. Med drugim so trdile, da člen 20 zakonske uredbe št. 75/2017 
univerzitetnih raziskovalcev, ki so zaposleni za določen čas, ne izključuje iz postopka za ustalitev 
prekarnih zaposlitev, saj bi bilo treba v nasprotnem primeru za to določbo šteti, da je 
protiustavna in v nasprotju s pravom Unije, natančneje z okvirnim sporazumom.
23 Tribunale amministrativo regionale per l’Umbria (deželno upravno sodišče za Umbrijo) je po tem, 
ko je tožbi, ki so ju vložile tožeče stranke iz postopkov v glavni stvari v zadevi C-40/20 in v zadevi 
C-173/20, združilo za meritorno odločanje, navedeni tožbi zavrnilo, in sicer iz razloga, da je 
postopek iz člena 20(1) zakonske uredbe št. 75/2017 tudi ob upoštevanju mnenja Consiglio di 
Stato (državni svet, Italija) z dne 11. aprila 2017 upoštevna izjema od načela javnega natečaja, 
katere zavezujočo naravo so Corte costituzionale (ustavno sodišče, Italija) ter socialna in upravna 
sodna praksa vedno potrdili. Ta postopek naj bi bilo treba torej obravnavati kot izjemen ukrep, 
tako da zanj ne veljata samo načeli razumnosti in sorazmernosti, ampak tudi omejitve 
programskega obdobja in financiranja, ki veljajo za vse javne uslužbence.
24 Vsekakor, čeprav naj univerzitetni raziskovalci, ki so sklenili pogodbo za določen čas, ne bi bili 
izrecno izključeni iz naslovnikov navedenega postopka, naj se ta postopek za to kategorijo 
delavcev, katerih razmerja naj bi bila urejena s posebnimi pravili univerze in znanstvenih 
raziskav, ne bi uporabljal.
25 Tožeče stranke iz postopkov v glavni stvari so vložile pritožbo pri Consiglio di Stato (državni svet).
26 Navedeno sodišče meni, da je za rešitev sporov o glavni stvari treba najprej odgovoriti na vprašanje 
združljivosti sistema zaposlovanja univerzitetnih raziskovalcev s pravom Unije.
27 V zvezi s tem navedeno sodišče najprej opozarja, da glavni cilj okvirnega sporazuma in zaščitnih 
mehanizmov, ki jih ta določa, ni izključiti pogodbo o zaposlitvi za določen čas, temveč zlorabo tega 
instrumenta. Poleg tega izraža pomisleke glede samodejne uporabe teh mehanizmov na splošno 
na področju organov javne oblasti in še posebej na področju znanstvenih raziskav, saj so ta 
področja v nacionalnem pravnem redu urejena na podlagi ustavnih načel.
28 Predložitveno sodišče poudarja, da – glede na posebnosti univerzitetnih znanstvenih raziskav – 
delovno razmerje za določen čas, tudi če je zaporedno ali blizu prejšnjega razmerja med istima 
strankama, ne glede na to, ali je na splošno povezano z znanstvenimi raziskavami ali se celo 
podaljša prek najdaljšega trajanja iz člena 19(1) zakonske uredbe št. 81/2015, ni nujno zgolj 
prikrito podaljšanje prvega delovnega razmerja, pri katerem bi lahko šlo za zlorabo.
29 Zaposlovanje osebja za univerzitetne znanstvene raziskave na podlagi pogodb za določen čas naj bi 
bilo zato objektivno upravičeno zaradi vnaprejšnje nepredvidljivosti narave in števila smeri 
raziskav, ki se lahko vzpostavijo, ter vrste, trajanja in vsebine te izobraževalne dejavnosti. V obeh 
primerih naj bi bile potrebe dejansko začasne, saj naj ne bi bile stalne in naj bi spadale v časovne 
okvire, ki niso nujno zaključeni oziroma niso taki, da bi lahko trajali tako dolgo obdobje.
30 Vendar se predložitveno sodišče sprašuje o morebitni neskladnosti ureditve iz postopkov v glavni 
stvari s pravom Unije.
10                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:985SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
31 Uvodoma meni, da bi bila lahko ohranitev dveh statusov raziskovalcev s pogodbo za določen čas iz 
člena 24(3) zakona št. 240/2010 v nasprotju z določbo 5, točka 1, okvirnega sporazuma. 
„Objektivna in pregledna“ merila, ki se s to določbo zahtevajo, naj namreč ne bi bila navedena 
v členu 24(1) tega zakona, ki naj bi zahteval le, da je pogodba o zaposlitvi za določen čas združljiva 
s „sredstvi, ki so razpoložljiva za programsko obdobje“. Iz sodne prakse in zlasti iz sodbe z dne 
26. novembra 2014 , Mascolo in drugi (C-22/13, od C-61/13 do C-63/13 in C-418/13 , 
EU:C:2014:2401 ), pa izhaja, da so proračunski razlogi za zavrnitev ohranitve zaposlitve sicer 
lahko podlaga za izbiro socialne politike države članice in lahko vplivajo na naravo ali obseg 
ukrepov, ki jih ta želi sprejeti, vendar sami po sebi ne pomenijo cilja, ki mu ta politika sledi, in 
zato ne morejo upravičiti neobstoja vsakršnega ukrepa za preprečevanje zlorabe veriženja pogodb 
o zaposlitvi za določen čas v smislu določbe 5, točka 1 okvirnega sporazuma.
32 Poleg tega naj ne bi bilo mogoče šteti, da to, da je morebitna obnovitev pogodbe za dve leti odvisna 
zgolj od „pozitivne ocene opravljenih didaktičnih dejavnosti in raziskav“, izpolnjuje zahtevo, da 
mora univerza za preverjanje, ali je obnovitev takih pogodb dejansko potrebna in ali se z njo 
lahko doseže zastavljeni cilj, določiti in uporabljati objektivna in pregledna merila.
33 Nazadnje, kršitev načel prava Unije, ki izhaja iz sklenitve prve pogodbe za določen čas, naj bi 
vplivala tudi na obnovitev te pogodbe.
34 Zato naj bi lahko člen 24(3) zakona št. 240/2010 pomenil realno tveganje zlorabe pogodb za 
določen čas, in če bi bilo tako, naj ne bi bil združljiv s ciljem in polnim učinkom okvirnega 
sporazuma.
35 V teh okoliščinah je Consiglio di Stato (državni svet) prekinil odločanje in Sodišču v predhodno 
odločanje predložil ta vprašanja, ki so v zadevah C-40/20 in C-173/20 skupna:
„1.Ali določba 5 [okvirnega sporazuma] z naslovom ,Ukrepi za preprečevanje zlorab‘ v povezavi 
z uvodnima izjavama 6 in 7 [Direktive 1999/70] ter določbo 4 tega sporazuma (,Načelo 
nediskriminacije [prepovedi diskriminacije]‘) in z vidika načel enakovrednosti, učinkovitosti 
in polnega učinka prava [Unije] nasprotuje nacionalni zakonodaji, zlasti členu 24(3)(a) in 
členu 22(9) zakona št. 240/2010, ki univerzi omogoča, da za raziskovalce brez omejitve števila 
uporablja pogodbe o zaposlitvi za določen čas z veljavnostjo treh let in možnostjo podaljšanja 
za dve leti, pri čemer sklenitev in podaljšanje pogodb nista pogojena z nobenim objektivnim 
razlogom, povezanim z začasnimi ali izrednimi potrebami univerze, ki jih sklene, in ki kot 
edino omejitev veriženja razmerij za določen čas z isto osebo določa samo trajanje, ki ne 
presega dvanajst let, vključno s prekinitvami?
2.Ali zgoraj navedena določba 5 okvirnega sporazuma v povezavi z uvodnima izjavama 6 in 7 
Direktive [1999/70] in z zgoraj navedeno določbo 4 navedenega sporazuma ter z vidika 
polnega učinka prava [Unije] nasprotuje nacionalni zakonodaji (zlasti členu 24 in členu 29(1) 
zakona št. 240/2010), ki univerzam omogoča, da zaposlujejo izključno raziskovalce za določen 
čas, z veriženjem pogodb za določen čas, katerih trajanje bi lahko bilo neomejeno, za običajne 
didaktične in raziskovalske potrebe teh univerz, pri čemer zadevne odločitve ne pogojuje 
z obstojem začasnih ali izrednih potreb in ne določa nobenih omejitev?
3.Ali določba 4 okvirnega sporazuma nasprotuje nacionalni zakonodaji, kakršna je v členu 20(1) 
zakonske uredbe št. 75/2017 (kot je razložen v ministrski okrožnici [št. 3/2017]), ki sicer 
priznava možnost ustalitve raziskovalcev, zaposlenih za določen čas pri javnih raziskovalnih 
ustanovah – če so do 31. decembra 2017 dopolnili vsaj tri leta delovne dobe – vendar je ne 
ECLI:EU:C:2022:985                                                                                                                11SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
omogoča za univerzitetne raziskovalce, zaposlene za določen čas, ker člen 22(16) zakonske 
uredbe št. 75/2017 določa, da se za njihovo delovno razmerje, ki po zakonu sicer temelji na 
pogodbi o zaposlitvi, uporablja ,sistem javnega prava‘, čeprav se na podlagi člena 22(9) zakona 
št. 240/2010 za raziskovalce pri javnih raziskovalnih ustanovah in univerzah uporablja isti 
predpis o najdaljšem dovoljenem trajanju delovnih razmerij za določen čas na podlagi 
pogodb iz člena 24 [tega zakona] ali raziskovalnih štipendij iz [njegovega] člena 22, sklenjenih 
z univerzami ali raziskovalnimi ustanovami?
4.Ali načeli enakovrednosti in učinkovitosti ter načelo polnega učinka prava Unije v zvezi 
z navedenim okvirnim sporazumom in načelo prepovedi diskriminacije iz določbe 4 tega 
sporazuma nasprotujejo nacionalni zakonodaji [(člen 24(3)(a) zakona št. 240/2010 in 
člen 29(2)(d) in (4) zakonske uredbe št. 81/2015)], ki – čeprav obstaja ureditev, ki se uporablja 
za vse uslužbence javnega in zasebnega sektorja, ki je bila nazadnje vključena v isto uredbo 
št. 81[/2015] in določa (od leta 2018) omejitev trajanja delovnega razmerja za določen čas 
na 24 mesecev (vključno s podaljšanji in obnovitvami pogodb) ter za tovrstno delovno 
razmerje, sklenjeno z javnim organom, določa pogoj, da obstajajo ,začasne in izredne potrebe‘ 
– univerzam omogoča, da zaposlujejo raziskovalce s triletno pogodbo o zaposlitvi za določen 
čas, ki se lahko v primeru pozitivne ocene raziskovalne in didaktične dejavnosti, opravljene 
v teh treh letih, podaljša za dve leti, pri tem pa za sklenitev prve pogodbe in podaljšanja ne 
zahteva, da ima univerza take začasne ali izredne potrebe, ampak ji celo omogoča, da po 
izteku petih let z isto ali drugimi osebami sklene novo pogodbo o zaposlitvi za določen čas 
enake vrste za zadovoljevanje enakih didaktičnih in raziskovalnih potreb, povezanih 
s prejšnjo pogodbo?
5.Ali določba 5 zgoraj navedenega okvirnega sporazuma tudi z vidika načel učinkovitosti in 
enakovrednosti ter prej navedene določbe 4 nasprotuje nacionalni zakonodaji 
[(člen 29(2)(d) in (4) zakonske uredbe št. 81/2015 in člen 36(2) in (5) zakonske uredbe 
št. 165/2001)], ki univerzitetnim raziskovalcem, zaposlenim s triletno pogodbo o zaposlitvi za 
določen čas, ki se lahko podaljša za dve leti [v skladu z zgoraj navedenim členom 24(3)(a) 
zakona št. 240/2010], preprečuje poznejšo sklenitev delovnega razmerja za nedoločen čas, 
glede na to, da v okviru italijanske pravne ureditve ni drugih ukrepov, ki bi preprečili in 
sankcionirali zlorabo veriženja delovnih razmerij za določen čas na univerzah?“
36 Consiglio di Stato (državni svet) je 23. aprila 2020 v zadevi C-40/20 postavil šesto vprašanje:
„6.Ali določba 4 [okvirnega sporazuma] z naslovom ,Načelo prepovedi diskriminacije‘ v povezavi 
s členoma 20 in 21 [Listine Evropske unije o temeljnih pravicah] ter z vidika načel 
enakovrednosti in učinkovitosti nasprotuje nacionalni zakonodaji, zlasti tisti [iz člena] 
24(5) in (6) zakona št. 240/2010, ki raziskovalcem s pogodbo za določen čas iz člena 24(3)(b), 
ki so pridobili nacionalno znanstveno habilitacijo iz člena 16 navedenega zakona, in 
raziskovalcem s pogodbo za nedoločen čas, ki so prav tako pridobili prej navedeno 
habilitacijo, ob upoštevanju pravice in možnosti (izvedenih z dodelitvijo ustreznih virov), da se 
vključijo – prvi po izteku veljavnosti pogodbe, drugi do 31. decembra 2021 – v postopek 
ocenjevanja za imenovanje v naziv izrednih profesorjev, medtem ko se enake pravice in 
možnosti ne priznajo raziskovalcem za določen čas iz člena 24(3)(a) z nacionalno znanstveno 
habilitacijo, čeprav gre za zaposlene, ki brez izjem opravljajo enake naloge?“
37 Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 27. aprila 2020 zadevi C-40/20 in C-173/20 združil za pisni 
in ustni postopek ter izdajo sodbe.
12                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:985SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
Vprašanja za predhodno odločanje
Uvodne ugotovitve
38 Predložitveno sodišče se v okviru prvega, četrtega, petega in šestega vprašanja sprašuje 
o skladnosti nacionalnih določb zlasti z načeloma učinkovitosti in enakovrednosti. Ker pa te 
nacionalne določbe določajo vsebinske zahteve, in ne postopkovnih pravil, ti načeli nista 
upoštevni za odgovor na navedena vprašanja. Ti načeli se namreč uporabljata le v okviru varstva 
pravic, ki jih imajo posamezniki na podlagi prava Unije, in se zato ne nanašajo na vsebinski obseg 
teh pravic, ampak samo na postopkovna pravila njihovega izvajanja, saj so navedeni postopki 
urejeni v nacionalnem pravu (glej v tem smislu sodbo z dne 30. junija 2016 , Câmpean , C-200/14 , 
EU:C:2016:494 , točki 46in 47).
Prvi del prvega vprašanja in drugo vprašanje
39 S prvim delom prvega vprašanja in drugim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali 
določba 5 okvirnega sporazuma nasprotuje nacionalni ureditvi, ki univerzam omogoča, da 
z raziskovalci sklepajo triletne pogodbe za določen čas, ki se lahko podaljšajo za največ dve leti, 
pri čemer njihova sklenitev in podaljšanje nista pogojena z objektivnimi razlogi, povezanimi 
z začasnimi ali izrednimi potrebami.
40 Spomniti je treba, da člen 24(3) zakona št. 240/2010 določa dve vrsti pogodb za univerzitetne 
raziskovalce – s čimer nadomešča prejšnjo ureditev, s katero je bilo tem osebam po uspešnem 
dokončanju začetne poskusne dobe treh let dodeljeno stalno delovno mesto – in sicer pogodbe iz 
točke (a) te določbe (v nadaljevanju: pogodbe tipa A) in pogodbe iz točke (b) te določbe (v 
nadaljevanju: pogodbe tipa B), pri čemer se ene in druge prav tako sklenejo za obdobje treh let.
41 Čeprav izbirni postopek za ti kategoriji univerzitetnih raziskovalcev tako vodi do sklenitve triletne 
pogodbe za določen čas, iz predlogov za sprejetje predhodne odločbe izhaja, da med navedenima 
tipoma pogodb obstajajo razlike.
42 Sklenitev pogodbe tipa A je namreč odvisna od obstoja sredstev, ki so na voljo za izvajanje 
dejavnosti raziskav, izobraževanja, dopolnilnega izobraževanja in pomoči študentom. Taka 
pogodba se lahko podaljša samo enkrat za obdobje dveh let, in sicer po pozitivni oceni znanstvene 
dejavnosti, ki jo opravlja zadevna oseba. Pogodba tipa B pa se ne more podaljšati, vendar ima 
zadevni raziskovalec po izteku tega obdobja in na podlagi rezultata ustreznega ocenjevanja 
možnost, da se mu ponudi delovno mesto izrednega profesorja, za katero se sklene pogodba 
o zaposlitvi za nedoločen čas.
43 Tudi pogoji za dostop do ene ali druge od teh pogodb so drugačni. Za pogodbe tipa A zadostuje 
imeti naziv doktorja, enakovreden akademski naziv ali specialistični izpit s področja medicine. Za 
pogodbe tipa B pa je treba delati kot raziskovalec v skladu s členom 24(3)(a) zakona št. 240/2010, 
pridobiti habilitacijo kot redni ali izredni profesor, dokončati medicinsko usposabljanje ali vsaj tri 
leta študirati na različnih univerzah in prejemati nepovratna sredstva za raziskave ali štipendije.
44 Zato sklenitev pogodbe tipa A omogoča dostop do pogodbe tipa B. Univerzitetni raziskovalec 
lahko tako nadaljuje svojo akademsko kariero s prehodom s pogodbe tipa A na pogodbo tipa B, 
zaradi česar bo nato imel možnost biti imenovan za izrednega profesorja. Vendar je tako 
imenovanje odvisno od rezultata ustreznega ocenjevanja in torej ni samodejno.
ECLI:EU:C:2022:985                                                                                                                13SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
45 Iz tega izhaja, da je razlika med obema kategorijama univerzitetnih raziskovalcev, prvič, v različnih 
pogojih za pripustitev k sklenitvi pogodbe in, drugič, v tem, da raziskovalci, ki imajo pogodbo 
tipa A, v okviru svoje kariere nimajo neposrednega dostopa do delovnega mesta izrednega 
profesorja, medtem ko tisti, ki imajo pogodbo tipa B, neposreden dostop do tega delovnega mesta 
imajo.
46 V obravnavanih zadevah so bile tožeče stranke iz postopkov v glavni stvari zaposlene kot uspešni 
kandidati izbirnega postopka, organiziranega na podlagi člena 24 zakona št. 240/2010, in torej po 
tem, ko so bile pozitivno ocenjene, kot je to zahtevano v odstavku 3(a) tega člena, in ob 
upoštevanju „razpoložljivih sredstev za programsko obdobje za izvajanje dejavnosti raziskav, 
poučevanja, dopolnilnega poučevanja in pomoči študentom“.
47 Spomniti je treba, da je v skladu z določbo 1 okvirnega sporazuma namen tega sporazuma, prvič, 
izboljšati kakovost dela za določen čas z zagotavljanjem uporabe načela prepovedi diskriminacije 
in, drugič, vzpostaviti okvir za preprečevanje zlorab, ki izhajajo iz veriženja pogodb o zaposlitvi ali 
delovnih razmerij za določen čas.
48 Zaradi preprečitve morebitnih zlorab, ki izhajajo iz veriženja pogodb o zaposlitvi ali delovnih 
razmerij za določen čas, določba 5 okvirnega sporazuma v točki 1 določa ukrepe, ki jih morajo 
države članice uvesti, kadar ni ustreznih pravnih ukrepov za preprečevanje zlorab.
49 Iz besedila te določbe 5 je razvidno, da se ta določba uporablja le v primeru zaporednih pogodb 
o zaposlitvi ali delovnih razmerij za določen čas, tako da se za pogodbo, ki je prva ali edina 
pogodba o zaposlitvi za določen čas, točka 1 navedene določbe ne uporablja. Okvirni sporazum 
tako državam članicam ne nalaga, naj sprejmejo ukrep, s katerim bi se zahtevalo, da je vsaka prva 
ali edina pogodba o zaposlitvi za določen čas utemeljena z objektivnim razlogom (sodba z dne 
3. junija 2021 , Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca - MIUR in drugi 
(Akademski raziskovalci) , C-326/19 , EU:C:2021:438 , točka 52in navedena sodna praksa).
50 Zato sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas, kot je pogodba tipa A, kot taka ni zajeta 
z določbo 5, točka 1, okvirnega sporazuma in torej ne spada na področje uporabe te določbe.
51 Vendar se navedena določba uporablja, kadar se pogodba tipa A podaljša za največ dve leti, kot je 
določeno v členu 24(3)(a) zakona št. 240/2010, saj gre v tem primeru za dve zaporedni pogodbi 
o zaposlitvi za določen čas.
52 V zvezi s tem je treba spomniti, da je namen določbe 5, točka 1, okvirnega sporazuma 
uresničevanje enega od ciljev tega okvirnega sporazuma, in sicer da se veriženje pogodb ali 
delovnih razmerij za določen čas, za katero se šteje, da je potencialni vir zlorab v škodo delavcev, 
omeji z določitvijo nekaj minimalnih varstvenih določb, ki naj bi preprečile prekarizacijo položaja 
delavcev (sodba z dne 3. junija 2021 , Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca - 
MIUR in drugi (Akademski raziskovalci) , C-326/19 , EU:C:2021:438 , točka 55in navedena sodna 
praksa).
53 Določba 5, točka 1, okvirnega sporazuma zato državam članicam zaradi preprečevanja zlorab, ki 
izhajajo iz veriženja pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerij za določen čas, nalaga dejansko in 
zavezujoče sprejetje vsaj enega od ukrepov, ki so našteti v njej, kadar v njihovem nacionalnem 
pravu ni enakovrednih pravnih ukrepov. Trije ukrepi, ki so tako našteti v točki 1, od (a) do (c), te 
določbe, se nanašajo na objektivne razloge, ki upravičujejo obnovitev takšnih pogodb ali delovnih 
razmerij, na najdaljše skupno trajanje takih zaporednih pogodb ali delovnih razmerij ter na število 
14                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:985SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
njihovih obnovitev (sodba z dne 3. junija 2021 , Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della 
Ricerca - MIUR in drugi (Akademski raziskovalci) , C-326/19 , EU:C:2021:438 , točka 56in 
navedena sodna praksa).
54 Države članice imajo v zvezi s tem polje proste presoje, saj lahko uporabijo enega ali več ukrepov, 
naštetih v določbi 5, točka 1, od (a) do (c), okvirnega sporazuma, ali že obstoječe enakovredne 
pravne ukrepe, pri čemer upoštevajo potrebe posameznih sektorjev in/ali kategorij delavcev 
(sodba z dne 3. junija 2021 , Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca - MIUR in 
drugi (Akademski raziskovalci) , C-326/19 , EU:C:2021:438 , točka 57in navedena sodna praksa).
55 Tako določba 5, točka 1, okvirnega sporazuma za države članice določa splošen cilj preprečevanja 
takih zlorab, pri tem pa jim prepušča izbiro sredstev za uresničitev tega cilja, če ne ogrozijo cilja ali 
polnega učinka okvirnega sporazuma (sodba z dne 3. junija 2021 , Ministero dell’Istruzione, 
dell’Università e della Ricerca - MIUR in drugi (Akademski raziskovalci) , C-326/19 , 
EU:C:2021:438 , točka 58in navedena sodna praksa).
56 V obravnavanih zadevah člen 24(3)(a) zakona št. 240/2010 ne določa omejitve le glede najdaljšega 
trajanja pogodb tipa A, kot so pogodbe, ki so jih sklenile tožeče stranke iz postopkov v glavni 
stvari, ampak tudi glede mogočega števila obnovitev teh pogodb. Natančneje, ta določba določa 
najdaljše trajanje teh pogodb na tri leta in dovoljuje le eno podaljšanje, ki je omejeno na dve leti.
57 Člen 24(3)(a) zakona št. 240/2010 torej vsebuje dva od ukrepov, navedenih v določbi 5, točka 1, 
okvirnega sporazuma, in sicer ukrep v zvezi z najdaljšim skupnim trajanjem pogodb o zaposlitvi 
za določen čas in ukrep v zvezi s številom mogočih obnovitev. Poleg tega predložitveno sodišče ni 
navedlo elementov, na podlagi katerih bi bilo mogoče sklepati, da ta ukrepa ne zadostujeta za 
učinkovito preprečevanje zlorab pogodb o zaposlitvi za določen čas v zvezi s pogodbami tipa A.
58 Predložitveno sodišče sicer s sklicevanjem med drugim na sodbo z dne 25. oktobra 2018 , Sciotto
(C-331/17 , EU:C:2018:859 ), navaja, da nacionalna zakonodaja iz postopka v glavni stvari ne 
vsebuje objektivnih in preglednih meril, na podlagi katerih je na eni strani mogoče ugotoviti, ali 
sta sklenitev in podaljšanje pogodb tipa A utemeljena z resničnimi začasnimi potrebami, na drugi 
strani pa, ali te pogodbe lahko zadovoljujejo take potrebe in ali se izvajajo sorazmerno.
59 Vendar, na prvem mestu, medtem ko se je v zadevi, v kateri je bila izdana ta sodba, vprašanje, ali je 
obnovitev pogodb o zaposlitvi za določen čas upravičena iz objektivnih razlogov v smislu določbe 
5, točka 1(a), okvirnega sporazuma, med katerimi je potreba po zadovoljevanju resničnih in 
začasnih potreb, postavljalo zaradi neobstoja ukrepov, kot so tisti, ki so navedeni v določbi 5, 
točka 1(b) in (c), okvirnega sporazuma, nacionalna zakonodaja iz postopkov v glavni stvari take 
ukrepe vsebuje, kot je navedeno v točki 57 te sodbe. Zato dejstvo, na katero se sklicuje 
predložitveno sodišče, in sicer da ta zakonodaja ne vsebuje pojasnila o resničnosti in začasnosti 
potreb, ki jih je treba izpolniti z uporabo pogodb o zaposlitvi za določen čas, ni upoštevno.
60 Na drugem mestu, v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 25. oktobra 2018 , Sciotto (C-331/17 , 
EU:C:2018:859 ), so se zadevni delavci znašli v popolni negotovosti glede trajanja svojega delovnega 
razmerja. Osebe, ki sklenejo pogodbo tipa A, kakršne so tiste, ki so jih sklenile tožeče stranke iz 
postopkov v glavni stvari, pa so že pred podpisom pogodbe obveščene, da delovno razmerje ne bo 
moglo trajati več kot pet let.
ECLI:EU:C:2022:985                                                                                                                15SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
61 Stabilnost zaposlitve delavca je – kot izhaja iz drugega odstavka preambule okvirnega 
sporazuma – resda pomemben element varstva delavcev, medtem ko lahko pogodbe o zaposlitvi 
za določen čas potrebam tako delodajalcev kot tudi delavcev ustrezajo le v nekaterih okoliščinah 
(sodba z dne 3. junija 2021 , Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca - MIUR in 
drugi (Akademski raziskovalci) , C-326/19 , EU:C:2021:438 , točka 65in navedena sodna praksa).
62 Vendar prenehanje učinkov pogodbe raziskovalca za določen čas, kot je pogodba, ki so jo sklenile 
tožeče stranke iz postopkov v glavni stvari, ki so zaposlene na podlagi pogodbe tipa A, ne povzroči 
nujno nestabilnosti zaposlitve, ker zadevnemu delavcu omogoča, da pridobi kvalifikacije, potrebne 
za pridobitev pogodbe tipa B, ki lahko vodi do delovnega razmerja za nedoločen čas v funkciji 
izrednega profesorja.
63 Na tretjem mestu, to, da imajo univerze stalno potrebo po zaposlovanju univerzitetnih 
raziskovalcev - kot se zdi, da izhaja iz nacionalne ureditve iz postopkov v glavni stvari - ne 
pomeni, da te potrebe ne bi bilo mogoče zadovoljiti z uporabo pogodb o zaposlitvi za določen čas 
(sodba z dne 3. junija 2021 , Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca - MIUR in 
drugi (Akademski raziskovalci) , C-326/19 , EU:C:2021:438 , točka 67in navedena sodna praksa).
64 Delovno mesto raziskovalca je namreč očitno zasnovano kot prvi korak v znanstvenikovi karieri, 
saj je temu raziskovalcu vsekakor namenjeno, da napreduje na drugo delovno mesto, in sicer na 
delovno mesto učitelja, najprej kot izredni profesor, nato pa kot redni profesor (sodba z dne 
3. junija 2021 , Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca - MIUR in drugi 
(Akademski raziskovalci) , C-326/19 , EU:C:2021:438 , točka 68in navedena sodna praksa).
65 Kar poleg tega zadeva dejstvo, da je podaljšanje pogodb tipa A za dve leti pogojeno s pozitivno 
oceno didaktičnih dejavnosti in opravljenih raziskav, lahko „posebne potrebe“ zadevnega sektorja 
na področju znanstvenih raziskav upravičeno vključujejo potrebo po zagotovitvi napredovanja 
kariere različnih raziskovalcev glede na njihovo uspešnost, ki mora zato biti ocenjena. Zato 
določba, na podlagi katere bi univerza morala skleniti pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas 
z raziskovalcem ne glede na oceno rezultatov njegovih znanstvenih dejavnosti, ne bi izpolnjevala 
takih zahtev (sodba z dne 3. junija 2021 , Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca - 
MIUR in drugi (Akademski raziskovalci) , C-326/19 , EU:C:2021:438 , točka 69in navedena sodna 
praksa).
66 Glede na vse zgornje preudarke je treba na prvi del prvega vprašanja in na drugo vprašanje 
odgovoriti, da je treba določbo 5 okvirnega sporazuma razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni 
ureditvi, ki univerzam omogoča, da z raziskovalci sklepajo triletne pogodbe za določen čas, ki se 
lahko podaljšajo za največ dve leti – pri čemer sklenitev in podaljšanje teh pogodb nista pogojena 
z objektivnimi razlogi, povezanimi z začasnimi ali izrednimi potrebami – da bi se pokrile običajne 
in stalne potrebe zadevne univerze.
Drugi del prvega vprašanja
67 Predložitveno sodišče z drugim delom prvega vprašanja v bistvu sprašuje, ali določba 5 okvirnega 
sporazuma nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je člen 22(9) zakona št. 240/2010, ki skupno trajanje 
pogodb o zaposlitvi, ki jih isti raziskovalec lahko sklene, tudi z različnimi univerzami in inštituti, 
določa na dvanajst let, vključno s prekinitvami.
16                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:985SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
68 V zvezi s tem je treba najprej ugotoviti, da namen člena 22(9) navedenega zakona ni omejiti 
trajanje individualne pogodbe o zaposlitvi za določen čas, ampak skupno trajanje vseh različnih 
oblik delovnih razmerij za določen čas na področju raziskav, ki so mogoče, pa naj gre za pogodbe 
tipa A ali B ali za druge oblike delovnih razmerij, ki jih lahko ista oseba sklene, tudi z različnimi 
univerzami in inštituti.
69 Spomniti je treba, da je namen določbe 5 okvirnega sporazuma uresničevanje enega od ciljev tega 
okvirnega sporazuma, in sicer da se prepreči prekarizacija zaposlenih z veriženjem pogodb ali 
delovnih razmerij za določen čas, za katero se šteje, da je potencialni vir zlorab v škodo delavcev 
(glej v tem smislu sodbo z dne 3. junija 2021 , Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della 
Ricerca - MIUR in drugi (Akademski raziskovalci) , C-326/19 , EU:C:2021:438 , točka 55in 
navedena sodna praksa).
70 V obravnavanih zadevah člen 22(9) zakona št. 240/2010 skupno trajanje vseh pogodb o zaposlitvi 
za določen čas, zlasti pogodb tipa A, ki jih isti univerzitetni raziskovalec lahko sklene z eno ali več 
univerzami, določa na dvanajst let.
71 Zato – tako kot člen 24(3) zakona št. 240/2010 – člen 22(9) tega zakona vsebuje enega od ukrepov, 
navedenih v določbi 5, točka 1, okvirnega sporazuma, in sicer ukrep, ki se nanaša na najdaljše 
skupno trajanje vseh pogodb o zaposlitvi za določen čas, ki jih sklene en sam raziskovalec. Poleg 
dejstva, da se določba 5, točka 1(b), okvirnega sporazuma nanaša le na položaj, v katerem je samo 
en delodajalec, tako da je ta določba upoštevna zgolj v primeru veriženja pogodb o zaposlitvi za 
določen čas, ki jih raziskovalec sklene z isto univerzo, predložitveno sodišče ni navedlo 
elementov, na podlagi katerih bi bilo mogoče sklepati, da ta ukrep ne zadostuje za učinkovito 
preprečevanje zlorab pogodb o zaposlitvi za določen čas tipa A.
72 Zato dejstvo, ki ga je navedlo predložitveno sodišče, da nacionalna zakonodaja iz postopkov 
v glavni stvari ne vsebuje pojasnil o resničnosti in začasnosti potreb, ki jih je treba izpolniti 
z uporabo pogodb o zaposlitvi za določen čas, iz enakih razlogov, kot so tisti, navedeni v točki 59 te 
sodbe, ni upoštevno (glej po analogiji sodbo z dne 3. junija 2021 , Ministero dell’Istruzione, 
dell’Università e della Ricerca - MIUR in drugi (Akademski raziskovalci) , C-326/19 , 
EU:C:2021:438 , točka 63).
73 Tudi če se predpostavi, da tak ukrep ne zadostuje za učinkovito preprečevanje take zlorabe in da 
obstajajo primeri, v katerih lahko država članica kljub obstoju zaščitnega pravila, ki se – kot 
v obravnavanih zadevah – nanaša na najdaljše skupno trajanje zaporednih pogodb o zaposlitvi za 
določen čas, krši zahteve določbe 5 okvirnega sporazuma s tem, da za pokrivanje potreb, ki so 
stalne in trajne, sklepa pogodbe o zaposlitvi za določen čas, naj bi bila taka uporaba teh delovnih 
razmerij za določen čas v položaju, kot je ta iz postopkov v glavni stvari, glede na določbo 5(1)(a) 
okvirnega sporazuma upravičena z objektivnimi razlogi.
74 Prvič, kot je v predlogih za sprejetje predhodne odločbe navedlo tudi predložitveno sodišče, bi 
namreč narava univerzitetnih raziskav lahko upravičila začasnost zaposlovanja univerzitetnih 
raziskovalcev.
75 V zvezi s tem je trajanje naloge raziskovalca, ki je pogosto omejeno, povezano z vrsto storitev, ki jih 
mora ta opraviti in ki vključujejo med drugim analizo specifičnih tem ter izvajanje študij in 
raziskav, katerih rezultati se pozneje objavijo. Tako univerza meni, da so narava in število 
področij ter vrsta, trajanje in vsebina raziskovalnih dejavnosti, ki jih je mogoče izbrati, zelo 
nepredvidljivi.
ECLI:EU:C:2022:985                                                                                                                17SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
76 Drugič, kot je bilo ugotovljeno v točkah od 63 do 65 te sodbe, to, da imajo univerze stalno potrebo 
po zaposlovanju univerzitetnih raziskovalcev, kot očitno izhaja iz nacionalne ureditve iz 
postopkov v glavni stvari, ne pomeni, da te potrebe ne bi bilo mogoče zadovoljiti z uporabo 
pogodb o zaposlitvi za določen čas (sodba z dne 3. junija 2021 , Ministero dell’Istruzione, 
dell’Università e della Ricerca - MIUR in drugi (Akademski raziskovalci) , C-326/19 , 
EU:C:2021:438 , točka 67in navedena sodna praksa).
77 Delovno mesto raziskovalca je namreč očitno zasnovano kot prvi korak v znanstvenikovi karieri, 
saj je temu raziskovalcu vsekakor namenjeno, da napreduje na drugo delovno mesto, in sicer na 
delovno mesto učitelja, najprej kot izredni profesor, nato pa kot redni profesor (sodba z dne 
3. junija 2021 , Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca - MIUR in drugi 
(Akademski raziskovalci) , C-326/19 , EU:C:2021:438 , točka 68in navedena sodna praksa).
78 Poleg tega iz predložitvenih odločb ne izhaja, da bi univerze pogodbe za določen čas uporabljale za 
izpolnitev običajnih in stalnih potreb po raziskavah in izobraževanju, kar pa mora preveriti 
nacionalno sodišče.
79 Poleg tega je treba v zvezi z dejstvom, da je podaljšanje pogodb tipa A za dve leti pogojeno 
s pozitivno oceno didaktičnih dejavnosti in opravljenih raziskav, navesti, da lahko „posebne 
potrebe“ zadevnega sektorja na področju znanstvenih raziskav upravičeno vključujejo potrebo po 
zagotovitvi napredovanja kariere različnih raziskovalcev glede na njihove dosežke, ki morajo zato 
biti ocenjeni.
80 Tretjič, kot je že bilo poudarjeno v točki 65 te sodbe, je mogoče najdaljše skupno trajanje 
dvanajstih let, kot je to iz postopkov v glavni stvari, utemeljiti s potrebo po zagotovitvi 
napredovanja kariere različnih raziskovalcev glede na njihove dosežke in torej ni nezdružljivo 
z idejo napredovanja v akademski karieri (glej po analogiji sodbo z dne 3. junija 2021 , Ministero 
dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca - MIUR in drugi (Akademski raziskovalci) , 
C-326/19 , EU:C:2021:438 , točka 69in navedena sodna praksa).
81 Poleg tega se zdi, da raziskovalcu s pogodbo tipa A ni preprečeno sodelovati na natečaju, da bi 
pridobil drugo vrsto pogodbe za določen čas, kakršna je pogodba tipa B, ki lahko vodi do 
poklicne ustalitve kot profesor pri isti akademski ali drugi ustanovi. Zdi se torej, da pogodba 
tipa A raziskovalcu omogoča, da pridobi dodatne akademske in znanstvene kvalifikacije za 
pridobitev pogodbe tipa B ali da po pridobitvi znanstvene habilitacije sodeluje na natečaju, da bi 
dobil pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas kot profesor.
82 V tem okviru mora nacionalno sodišče v vsakem posameznem primeru presoditi vse materialne 
okoliščine zadev, ki so mu predložene, pri čemer mora upoštevati zlasti število pogodb, ki jih je 
ista univerza sklenila z istim raziskovalcem ali za opravljanje enakega dela, ter preučiti vrsto 
izbirnih postopkov in presledek med vsakim postopkom, da se prepreči, da bi delodajalec zlorabil 
uporabo serije pogodb o zaposlitvi za določen čas (glej po analogiji sodbo z dne 13. januarja 2022 , 
MIUR in Ufficio scolastico Regionale per la Campania , C-282/19 , EU:C:2022:3 , točka 107).
83 Glede na zgornje preudarke je treba na drugi del prvega vprašanja odgovoriti, da je treba določbo 5 
okvirnega sporazuma razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki skupno trajanje 
pogodb o zaposlitvi, ki jih isti raziskovalec lahko sklene, tudi z različnimi univerzami in inštituti, 
določa na dvanajst let, vključno s prekinitvami.
18                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:985SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
Peto vprašanje
84 Predložitveno sodišče s petim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali določba 5 okvirnega sporazuma 
nasprotuje nacionalni ureditvi, ki ne dovoljuje spremembe triletnih pogodb o zaposlitvi za določen 
čas, ki jih sklenejo univerzitetni raziskovalci in ki se lahko podaljšajo za največ dve leti, v pogodbe 
o zaposlitvi za nedoločen čas, kadar v nacionalnem pravnem redu ne obstaja noben drug ukrep za 
preprečevanje in sankcioniranje morebitne zlorabe pogodb o zaposlitvi za določen čas s strani 
univerz.
85 Kot izhaja iz odgovorov na prvo in drugo vprašanje in s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti 
predložitveno sodišče, določba 5 okvirnega sporazuma ne nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna 
je ta iz postopkov v glavni stvari, saj ta ne povzroča tveganja zlorab pogodb o zaposlitvi za določen 
čas. Na peto vprašanje torej ni treba odgovoriti.
Tretje vprašanje
86 Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali določba 4 okvirnega sporazuma 
nasprotuje nacionalni ureditvi, ki pod nekaterimi pogoji določa možnost ustalitve zaposlitve 
raziskovalcev pri javnih raziskovalnih organizacijah, ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi za določen 
čas, vendar tega ne omogoča univerzitetnim raziskovalcem, ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi za 
določen čas.
87 V zvezi s tem je treba opozoriti, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je načelo prepovedi 
diskriminacije v okvirnem sporazumu uvedeno in konkretizirano samo v zvezi z različnim 
obravnavanjem delavcev, zaposlenih za določen čas, in delavcev, zaposlenih za nedoločen čas, ki 
so v primerljivem položaju, zato morebitno različno obravnavanje nekaterih kategorij 
uslužbencev, zaposlenih za določen čas, ni zajeto z načelom prepovedi diskriminacije, določenim 
v navedenem okvirnem sporazumu (sodba z dne 13. januarja 2022 , MIUR in Ufficio Scolastico 
Regionale per la Campania , C-282/19 , EU:C:2022:3 , točka 72in navedena sodna praksa).
88 Zlasti je namen določbe 4 okvirnega sporazuma uporabiti načelo prepovedi diskriminacije za 
delavce, zaposlene za določen čas, da bi se preprečilo, da delodajalec tako delovno razmerje 
uporabi za prikrajšanje teh delavcev za pravice, ki so priznane delavcem, zaposlenim za 
nedoločen čas (sodba z dne 13. januarja 2022 , MIUR in Ufficio Scolastico Regionale per la 
Campania , C-282/19 , EU:C:2022:3 , točka 73in navedena sodna praksa).
89 Dejstvo, da nekateri delavci, zaposleni za določen čas, kot so univerzitetni raziskovalci, ne morejo 
biti upravičeni do ustalitve svoje zaposlitve, medtem ko so raziskovalci pri javnih raziskovalnih 
organizacijah, ki so sklenili pogodbo za določen čas, do tega lahko upravičeni, pomeni različno 
obravnavanje obeh kategorij delavcev, zaposlenih za določen čas.
90 Na tretje vprašanje je torej treba odgovoriti, da je treba določbo 4 okvirnega sporazuma razlagati 
tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki pod nekaterimi pogoji določa možnost ustalitve 
zaposlitve raziskovalcev pri javnih raziskovalnih organizacijah, ki so sklenili pogodbo za določen 
čas, vendar te možnosti ne daje univerzitetnim raziskovalcem, ki so sklenili pogodbo za določen 
čas.
ECLI:EU:C:2022:985                                                                                                                19SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
Četrto vprašanje
91 Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali določba 4 okvirnega sporazuma 
nasprotuje nacionalni ureditvi, ki z odstopanjem, prvič, od splošnega pravila, ki se uporablja za 
vse uslužbence javnega in zasebnega sektorja ter v skladu s katerim je od leta 2018 najdaljše 
trajanje delovnega razmerja za določen čas določeno na 24 mesecev, vključno s podaljšanji in 
obnovitvami, ter, drugič, od pravila, ki se uporablja za zaposlene v javni upravi, v skladu s katerim 
je uporaba te vrste razmerij pogojena z obstojem „začasnih in izrednih potreb“, univerzam 
omogoča, da z raziskovalci sklepajo triletne pogodbe o zaposlitvi za določen čas, ki se lahko 
podaljšajo za največ dve leti, pri čemer sklenitev in podaljšanje teh pogodb nista pogojena s tem, 
da ima univerza začasne ali izredne potrebe, ter ki tem univerzam prav tako omogoča, da po 
izteku petih let z isto ali drugimi osebami sklenejo novo enakovrstno pogodbo o zaposlitvi za 
določen čas za zadovoljevanje enakih didaktičnih in raziskovalnih potreb, kot so tiste, ki so 
povezane s prejšnjo pogodbo.
92 V zvezi s tem je bilo v točkah 87 in 88 te sodbe opozorjeno, da je načelo prepovedi diskriminacije 
v okvirnem sporazumu uvedeno in konkretizirano samo v zvezi z različnim obravnavanjem 
delavcev, zaposlenih za določen čas, in delavcev, zaposlenih za nedoločen čas, ki so 
v primerljivem položaju, zato morebitno različno obravnavanje nekaterih kategorij uslužbencev, 
zaposlenih za določen čas, ni zajeto z načelom prepovedi diskriminacije, določenim v navedenem 
sporazumu. Namen določbe 4 okvirnega sporazuma je zlasti uveljavitev uporabe načela prepovedi 
diskriminacije za delavce, zaposlene za določen čas, da se prepreči, da bi delodajalec tako delovno 
razmerje uporabil za prikrajšanje teh delavcev za pravice, ki so priznane delavcem, zaposlenim za 
nedoločen čas.
93 Poleg tega, ker predložitveno sodišče ni natančno navedlo, s katero kategorijo delavcev, zaposlenih 
za nedoločen čas, bi bilo treba primerjati raziskovalce, ki so sklenili pogodbo tipa A, se zdi, da se 
vprašanje nanaša bolj na veriženje pogodb o zaposlitvi za določen čas, zloraba česar je 
sankcionirana z določbo 5 okvirnega sporazuma, in ne na diskriminacijo raziskovalcev, 
zaposlenih za določen čas, glede na primerljive delavce, zaposlene za nedoločen čas.
94 Iz tega sledi, da je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da je treba določbo 4 okvirnega sporazuma 
razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki z odstopanjem, prvič, od splošnega pravila, 
ki se uporablja za vse uslužbence javnega in zasebnega sektorja ter v skladu s katerim je od 
leta 2018 najdaljše trajanje delovnega razmerja za določen čas določeno na 24 mesecev, vključno 
s podaljšanji in obnovitvami, ter drugič, od pravila, ki se uporablja za zaposlene v javni upravi in 
v skladu s katerim je uporaba te vrste razmerij pogojena z obstojem začasnih in izrednih potreb, 
univerzam omogoča, da z raziskovalci sklepajo triletne pogodbe o zaposlitvi za določen čas, ki se 
lahko podaljšajo za največ dve leti, pri čemer sklenitev in podaljšanje teh pogodb nista pogojena 
s tem, da ima zadevna univerza začasne ali izredne potrebe, ter ki tem univerzam prav tako 
omogoča, da po izteku petih let z isto ali drugimi osebami sklenejo novo enakovrstno pogodbo 
o zaposlitvi za določen čas za zadovoljevanje enakih didaktičnih in raziskovalnih potreb, kot so 
tiste, povezane s prejšnjo pogodbo.
Šesto vprašanje
95 Predložitveno sodišče s šestim vprašanjem, ki je bilo postavljeno le v okviru zadeve C-40/20, 
v bistvu sprašuje, ali določba 4, točka 1, okvirnega sporazuma nasprotuje nacionalni ureditvi, 
v skladu s katero imajo samo raziskovalci, ki so sklenili pogodbo za določen čas določenega tipa 
ali pogodbo za nedoločen čas, možnost, da po pridobitvi nacionalne znanstvene habilitacije 
20                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:985SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
opravijo poseben postopek ocenjevanja za imenovanje v naziv izrednih profesorjev, medtem ko te 
možnosti nimajo raziskovalci, ki so sklenili drugo vrsto pogodbe o zaposlitvi za določen čas, ko so 
tudi ti pridobili nacionalno znanstveno habilitacijo, če zadnjenavedeni opravljajo enake poklicne 
dejavnosti in zagotavljajo enake storitve izobraževanja študentov kot prvi dve kategoriji 
raziskovalcev.
96 V zvezi s tem iz odgovorov na tretje in četrto vprašanje izhaja, da se določba 4 okvirnega 
sporazuma nanaša le na diskriminacijo med delavci, ki so sklenili pogodbe o zaposlitvi za določen 
čas, ter delavci, ki so sklenili pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas in ki delajo v istem sektorju. 
Morebitno neenako obravnavanje obeh kategorij delavcev, zaposlenih za določen čas, torej – kot 
v zadevah v glavni stvari – raziskovalcev, ki so sklenili pogodbe tipa A, in tistih, ki so sklenili 
pogodbe tipa B, ne spada na področje uporabe te določbe 4.
97 Vendar na področje uporabe te določbe spada morebitna neenakost med raziskovalci, ki so sklenili 
pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas, in raziskovalci, ki so sklenili pogodbe tipa A, pri čemer 
drugi nimajo možnosti dostopati do postopka ocenjevanja za imenovanje v naziv profesorja na 
podlagi člena 24(6) zakona št. 240/2010.
98 V zvezi s tem, čeprav je načeloma v pristojnosti predložitvenega sodišča, da opredeli naravo in cilje 
zadevnih ukrepov, je treba navesti, da iz elementov spisa, ki je na voljo Sodišču, ter iz ustaljene 
sodne prakse v zvezi s tem izhaja, da je treba pogoje za napredovanje poklicne kariere šteti za 
„pogoje zaposlitve“ v smislu določbe 4, točka 1, okvirnega sporazuma (glej v tem smislu sklep 
z dne 22. marca 2018 , Centeno Meléndez , C-315/17 , neobjavljen, EU:C:2018:207 , točke od 46 
do 48 in navedena sodna praksa).
99 Vendar v skladu z ustaljeno sodno prakso načelo prepovedi diskriminacije, katerega poseben izraz 
je določba 4, točka 1, okvirnega sporazuma, zahteva, da se primerljivi položaji ne obravnavajo 
različno in da se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je taka obravnava objektivno 
utemeljena (sodba z dne 16. julija 2020 , Governo della Repubblica italiana (Statut italijanskih 
mirovnih sodnikov) , C-658/18 , EU:C:2020:572 , točka 141in navedena sodna praksa).
100 Tako je bilo z okvirnim sporazumom načelo prepovedi diskriminacije uvedeno in udejanjeno 
samo glede različnega obravnavanja delavcev, zaposlenih za določen čas, in delavcev, zaposlenih 
za nedoločen čas, ki so v primerljivem položaju (sodba z dne 16. julija 2020 , Governo della 
Repubblica italiana (Statut italijanskih mirovnih sodnikov) , C-658/18 , EU:C:2020:572 , točka 142
in navedena sodna praksa).
101 V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba za presojo, ali osebe opravljajo enako ali podobno delo 
v smislu okvirnega sporazuma, v skladu z določbo 3, točka 2, in določbo 4, točka 1, tega okvirnega 
sporazuma raziskati, ali je mogoče šteti, da so te osebe ob upoštevanju vseh okoliščin, kot so 
narava dela, pogoji glede usposabljanja in delovni pogoji, v primerljivem položaju (sodba z dne 
16. julija 2020 , Governo della Repubblica italiana (Statut italijanskih mirovnih sodnikov) , 
C-658/18 , EU:C:2020:572 , točka 143in navedena sodna praksa).
102 Če se ugotovi, da so v obdobju zaposlitve delavci, zaposleni za določen čas, opravljali enake naloge 
ali zasedali enako delovno mesto kot delavci, ki so bili zaposleni za nedoločen čas, je treba 
načeloma šteti, da je položaj teh dveh kategorij delavcev primerljiv (sodba z dne 16. julija 2020 , 
Governo della Repubblica italiana (Statut italijanskih mirovnih sodnikov) , C-658/18 , 
EU:C:2020:572 , točka 144in navedena sodna praksa).
ECLI:EU:C:2022:985                                                                                                                21SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
103 V obravnavanih zadevah lahko le nacionalno sodišče ugotovi, ali so raziskovalci, ki so sklenili 
pogodbo tipa A, v položaju, ki je primerljiv s položajem raziskovalcev, ki so sklenili pogodbo 
o zaposlitvi za nedoločen čas, in sicer ob upoštevanju vseh elementov, navedenih v točki 101 te 
sodbe.
104 V zvezi s tem iz predloga za sprejetje predhodne odločbe izhaja, da se zdi, da predložitveno sodišče 
meni, da so naloge, ki so zaupane različnim kategorijam raziskovalcev, enake.
105 V zvezi z morebitnim objektivnim razlogom, ki upravičuje različno obravnavanje obeh kategorij 
raziskovalcev, je treba opozoriti, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso pojem „objektivni 
razlogi“ v smislu določbe 4, točka 1, okvirnega sporazuma razumeti tako, da ne dopušča, da bi se 
različno obravnavanje delavcev, zaposlenih za določen čas, in delavcev, zaposlenih za nedoločen 
čas, upravičilo s tem, da je to razlikovanje določeno s splošnim in abstraktnim nacionalnim 
pravilom, kot je zakon ali kolektivna pogodba (sodba z dne 17. marca 2021 , Consulmarketing , 
C-652/19 , EU:C:2021:208 , točka 59in navedena sodna praksa).
106 Navedeni pojem, nasprotno, zahteva, da je ugotovljeno različno obravnavanje upravičeno 
z obstojem jasnih in konkretnih elementov, značilnih za zadevni pogoj zaposlitve v posebnem 
kontekstu, v katerem se uporabi, ter na podlagi objektivnih in preglednih meril, da se ugotovi, ali 
to razlikovanje ustreza dejanski potrebi, ali se z njim lahko doseže želeni cilj in ali je nujno za 
dosego tega cilja. Navedeni elementi lahko izhajajo zlasti iz posebne narave nalog, za katerih 
izvedbo so bile sklenjene pogodbe o zaposlitvi za določen čas, in z njimi neločljivo povezanih 
značilnosti ali pa, odvisno od primera, iz doseganja legitimnega cilja socialne politike države 
članice (sodba z dne 17. marca 2021 , Consulmarketing , C-652/19 , EU:C:2021:208 , točka 60in 
navedena sodna praksa).
107 V obravnavanih zadevah pa predložitveno sodišče ne navaja nobenega objektivnega razloga, na 
podlagi katerega bi bilo mogoče utemeljiti različno obravnavanje, za katero se zdi, da ga je 
ugotovilo, in na podlagi katerega imajo raziskovalci, ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi za 
nedoločen čas, možnost sodelovati v posebnem postopku ocenjevanja za imenovanje v naziv 
izrednih profesorjev, raziskovalci, ki so sklenili pogodbe tipa A, pa te možnosti nimajo. Tako – 
s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti navedeno sodišče – očitno obstaja različno 
obravnavanje raziskovalcev, ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas, in tistih, ki so 
sklenili pogodbo tipa A, kar je v nasprotju z določbo 4 okvirnega sporazuma.
108 Iz tega sledi, da je treba na šesto vprašanje odgovoriti, da je treba določbo 4, točka 1, okvirnega 
sporazuma razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero imajo raziskovalci, 
ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas, možnost, da po pridobitvi nacionalne 
znanstvene habilitacije sodelujejo v posebnem postopku ocenjevanja za imenovanje v naziv 
izrednih profesorjev, medtem ko raziskovalci, ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi za določen čas, 
te možnosti nimajo, niti kadar so tudi ti pridobili nacionalno znanstveno habilitacijo, če 
zadnjenavedeni opravljajo enake poklicne dejavnosti in zagotavljajo enake storitve izobraževanja 
študentov kot raziskovalci, ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas.
Stroški
109 Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred 
predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso 
stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
22                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:985SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )
Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:
1.Določbo 5 okvirnega sporazuma o delu za določen čas, ki je bil sklenjen 18. marca 1999 in 
ki je priložen Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu 
o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP, je treba razlagati tako, da 
ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki univerzam omogoča, da z raziskovalci sklepajo 
triletne pogodbe za določen čas, ki se lahko podaljšajo za največ dve leti – pri čemer 
sklenitev in podaljšanje teh pogodb nista pogojena z objektivnimi razlogi, povezanimi 
z začasnimi ali izrednimi potrebami – da bi se pokrile običajne in stalne potrebe zadevne 
univerze.
2.Določbo 5 okvirnega sporazuma o delu za določen čas, ki je bil sklenjen 18. marca 1999 in 
ki je priložen Direktivi 1999/70, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni 
ureditvi, ki skupno trajanje pogodb o zaposlitvi, ki jih isti raziskovalec lahko sklene, tudi 
z različnimi univerzami in inštituti, določa na dvanajst let, vključno s prekinitvami.
3.Določbo 4 okvirnega sporazuma o delu za določen čas, ki je bil sklenjen 18. marca 1999 in 
ki je priložen Direktivi 1999/70, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni 
ureditvi, ki pod nekaterimi pogoji omogoča ustalitev zaposlitve raziskovalcev pri javnih 
raziskovalnih organizacijah, ki so sklenili pogodbo za določen čas, vendar tega ne 
omogoča univerzitetnim raziskovalcem, ki so sklenili pogodbo za določen čas.
4.Določbo 4 okvirnega sporazuma o delu za določen čas, ki je bil sklenjen 18. marca 1999 in 
ki je priložen Direktivi 1999/70, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni 
ureditvi, ki z odstopanjem, prvič, od splošnega pravila, ki se uporablja za vse uslužbence 
javnega in zasebnega sektorja ter v skladu s katerim je od leta 2018 najdaljše trajanje 
delovnega razmerja za določen čas določeno na 24 mesecev, vključno s podaljšanji in 
obnovitvami, ter drugič, od pravila, ki se uporablja za zaposlene v javni upravi in v skladu 
s katerim je uporaba te vrste razmerij pogojena z obstojem začasnih in izrednih potreb, 
univerzam omogoča, da z raziskovalci sklepajo triletne pogodbe o zaposlitvi za določen 
čas, ki se lahko podaljšajo za največ dve leti, pri čemer sklenitev in podaljšanje teh 
pogodb nista pogojena s tem, da ima zadevna univerza začasne ali izredne potrebe, ter ki 
tem univerzam prav tako omogoča, da po izteku petih let z isto ali drugimi osebami 
sklenejo novo enakovrstno pogodbo o zaposlitvi za določen čas za zadovoljevanje enakih 
didaktičnih in raziskovalnih potreb, kot so tiste, povezane s prejšnjo pogodbo.
5.Določbo 4, točka 1, okvirnega sporazuma o delu za določen čas, ki je bil sklenjen 
18. marca 1999 in ki je priložen Direktivi 1999/70, je treba razlagati tako, da nasprotuje 
nacionalni ureditvi, v skladu s katero imajo raziskovalci, ki so sklenili pogodbo 
o zaposlitvi za nedoločen čas, možnost, da po pridobitvi nacionalne znanstvene 
habilitacije sodelujejo v posebnem postopku ocenjevanja za imenovanje v naziv izrednih 
profesorjev, medtem ko raziskovalci, ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi za določen čas, te 
možnosti nimajo, niti kadar so tudi ti pridobili nacionalno znanstveno habilitacijo, če 
zadnjenavedeni opravljajo enake poklicne dejavnosti in zagotavljajo enake storitve 
izobraževanja študentov kot raziskovalci, ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi za nedoločen 
čas.
Podpisi
ECLI:EU:C:2022:985                                                                                                                23SODBA Z DNE 15. 12. 2022 – ZDRUŽENI ZADEVI C-40/20 IN C-173/20 
PRESIDENZA DEL CONSIGLIO DEI MINISTRI IN DRUGI (UNIVERZITETNI RAZISKOVALCI )