ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Ali je treba splošna načela veljavnega prava Evropske unije, in sicer načela primarnosti prava Unije, pravne varnosti, varstva zaupanja v pravo, enakosti pravnih sredstev, učinkovitega sodnega varstva, pravice do neodvisnega sodišča in, splošneje, pravice do poštenega sojenja iz člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, v povezavi s členom 267 Pogodbe o delovanje Evropske unije, glede na sodno prakso Sodišča Evropske unije s področja odgovornosti italijanske države za hudo kršitev prava Skupnosti s strani sodišča, ki odloča na zadnji stopnji, v sodbah [z dne 30. septembra 2003, Köbler, C-224/01, EU:C:2003:513; z dne 13. junija 2006, Traghetti del Mediterraneo, C-173/03, EU:C:2006:391, in z dne 24. novembra 2011, Komisija proti Italiji, C-379/10, EU:C:2011:775], razlagati tako, da navedene določbe in navedena sodna praksa Sodišča nasprotujejo temu, da bi država članica zato, da bi koristila sebi in svojim javnim upravnim organom, kakor v obravnavani zadevi, sprejela predpise, kakršni so legge n. 18/2015 (zakon št. 18/2015), ki je bil sprejet z izrecnim namenom izvajati navedene odločitve Sodišča EU, vendar s ciljem izničiti njihove učinke in pogojevati notranjo zakonodajo, ki v novem besedilu člena 2(3) in (3a) legge 13 aprile 1988, n. 117 (zakon št. 117 z dne 13. aprila 1988) o civilni odgovornosti sodnikov vzpostavlja pojem odgovornosti „v primeru hude kršitve zakonov in prava Evropske unije“, ki je bila storjena namerno ali zaradi malomarnosti? Navedena nacionalna zakonodaja postavlja nacionalno sodišče pred izbiro – ki v vsakem primeru ustvarja civilno in disciplinsko odgovornost države v zadevah, v katerih je udeležena javna uprava – kakršna je ta v obravnavani zadevi, in sicer, ali kršiti nacionalno zakonodajo tako, da se je ne uporabi in se uporabi pravo Evropske Unije, kot ga je razložilo Sodišče, ali kršiti pravo Evropske unije in uporabiti nacionalne predpise, ki preprečujejo priznanje učinkovitega varstva in so v nasprotju s členom 1(3) in členom 7 Direktive 2003/88, z določbama 2 in 4 okvirnega sporazuma o delu za določen čas, ki je bil prevzet iz Direktive 1999/70, in členom 31(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah v razlagi sodne prakse Sodišča v sodbah [z dne 1. marca 2012, O’Brien, C-393/10, EU:C:2012:110, in z dne 29. novembra 2017, King, C-214/16, EU:C:2017:914].
2.

Ali pristojnost na podlagi tihe privolitve, določena in urejena v členu 26(1) Uredbe (EU) št. 1215/2012, v vseh pogledih zahteva avtonomno in skupno razlago za vse države članice? In ali je torej ni mogoče pogojevati z omejitvami, ki so določene v predpisih držav članic o nacionalni sodni pristojnosti, kot bi bila na primer njena neveljavnost v zadevah, o katerih se zaradi majhne vrednosti spora odloča v postopku v sporih majhne vrednosti v skladu s španskim zakonom o civilnem postopku?
1.

Ali je ob upoštevanju sodb Sodišča v zadevah C-484/15 in C-551/15 določba nacionalne zakonodaje, in sicer določba člena 1 Ovršnog zakona (zakon o izvršbi, objavljen v NN 112/12, 25/13, 93/14, 55/16 in 73/17), s katero se notarje pooblašča, da prisilno izvršitev terjatve na podlagi verodostojne listine opravijo tako, da brez izrecne privolitve dolžnika izdajo sklep o izvršbi kot nalog za izvršbo, v skladu s členom 6 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter členom 18 Pogodbe o delovanju Evropske unije?
—

ugotovi, da Kraljevina Belgija s tem, da ni do 30. septembra 2016 sprejela vseh zakonskih in drugih predpisov za uskladitev z Direktivo 2014/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 (1) ali vsekakor s tem, da teh ukrepov ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz člena 28(1) navedene direktive;
Tožba, vložena 28. septembra 2018 – Evropska komisija/Slovaška republika

(Zadeva C-614/18)

(2018/C 445/10)

Jezik postopka: slovaščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: A. Tokár in C. Cattabriga, agenta)

Tožena stranka: Slovaška republika

Predlog tožeče stranke

Evropska komisija Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da Slovaška republika s tem, da državljanom tretji držav, ki niso družinski člani državljanov Evropske unije in katerih vloga za izdajo vizuma je bila zavrnjena oziroma katerih vizum je bil razveljavljen ali preklican, ni priznala pravice do sprožitve sodnega postopka, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 19(1) Pogodbe o Evropski uniji in člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah v povezavi z določbami člena 32(3), člena 34(7) in člena 35(7) Uredbe (ES) št. 810/2009 (1) (Vizumski zakonik);

— Slovaški republiki naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija v utemeljitev tožbe navaja, da so bila pravna vprašanja, ki so sporna v obravnavani zadevi, jasno rešena v sodbi Sodišča z dne C-403/16, El Hassani, v kateri je Sodišče odločilo, da je treba člen 32(3) Uredbe (ES) št. 810/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o vizumskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 610/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 (2), v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da državam članicam nalaga obveznost, da zagotovijo postopek s pravnim sredstvom zoper odločbe o zavrnitvi izdaje vizuma, katerega podrobna pravila ureja pravni red vsake države članice ob upoštevanju načel enakovrednosti in učinkovitosti. Ta postopek mora zagotavljati, da v neki fazi postopka obstaja možnost pravnega sredstva pred sodiščem.

Komisija zato meni, da s trditvami, ki jih je Slovaška republika v obravnavani zadevi predložila v predhodnem postopku, ni mogoče uspeti in potrjuje svoje stališče, da Slovaška republika ne izpolnjuje svojih obveznosti, ki so bile navedene v tožbi.

(1) Uredba (ES) št. 810/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o vizumskem zakoniku Skupnosti (Vizumski zakonik) (UL 2009, L 243, str. 1).

(2) Uredba (EU) št. 610/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o spremembi Uredbe (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah), Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma, uredb Sveta (ES) št. 1683/95 in (ES) št. 539/2001 ter uredb (ES) št. 767/2008 in (ES) št. 810/2009 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2013, L 182, str. 1).
1.

Ali zastaralni rok za uveljavljanje pravice do izterjave pomoči iz člena 17(1) Uredbe Sveta (EU) 2015/1589 (1) z dne 13. julija 2015 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije velja samo v razmerjih med Evropsko unijo in državo članico, na katero je naslovljena odločba o izterjavi pomoči, ali pa velja tudi v razmerjih med to državo in nasprotno stranko kot upravičencem do pomoči, ki se šteje za nezdružljivo s skupnim trgom?
2.

Ali določba, ki v okvir plinskega olja, ki se uporablja v komercialne namene, vključuje tudi plinsko olje, namenjeno „izrednemu prevozu potnikov“, zaradi diskrecijske pravice, priznane državam članicam, na katero se nanaša člen 7(2) zgoraj navedene Direktive št. 2003/96/ES („Države članice lahko razlikujejo med komercialno in nekomercialno uporabo plinskega olja, ki se uporablja kot pogonsko gorivo, če upoštevajo najnižje ravni Skupnosti in če stopnja za plinsko olje, ki se kot pogonsko gorivo uporablja v komercialne namene ne pade pod nacionalno raven obdavčitve, ki je v veljavi 1. januarja 2003“), nima neposrednega učinka in ni brezpogojna?
—

v celoti ali delno (na primer od maja 2007 ali od novembra 2007, ko so družba GS Group in njene hčerinske družbe imele le približno 45 % in 26 % delnic družbe Prysmian) razglasi ničnost členov 1, 2, 3 in 4 Sklepa Komisije C(2014) 2139 (1) z dne 2. aprila 2014 v delu, v katerem se nanašajo na pritožnico; in/ali
1.

Ali je v okoliščinah, kot so te iz postopka v glavni stvari, v katerih organizacija proizvajalcev v smislu členov 11(1) in 15 Uredbe Sveta (ES) št. 2200/96 z dne 28. oktobra 1996 o skupni ureditvi trga za sadje in zelenjavo (Uredba št. 2200/96) (1) dobavi blago proizvajalcem, ki so njeni člani, in za to od proizvajalcev prejme plačilo, ki je nižje od nakupne cene, a) podana menjava z gotovinskim doplačilom, ker so se proizvajalci v zameno za dobavo v pogodbi, ki so jo sklenili z organizacijo proizvajalcev, zavezali, da ji bodo v roku za namensko uporabo dobavljali sadje in zelenjavo, tako da je davčna osnova dobave nakupna cena za investicijsko blago, ki jo je organizacija proizvajalcev plačala preddobaviteljem? b) znesek, ki ga operativni sklad za dobavo dejansko plača organizaciji proizvajalcev, v celoti „subvencija, ki je neposredno povezana s ceno takšnih dobav“ v smislu člena 11(A)(1)(a) Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih (77/388/EGS) (Direktiva 77/388/EGS) (2), tako da je v davčno osnovo vključena tudi finančna pomoč v smislu člena 15 Uredbe št. 2200/96, ki so jo operativnemu skladu na podlagi operativnega programa odobrili pristojni organi?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgerichts Baden-Württemberg (Nemčija) 4. septembra 2018 – TDK-Lambda Germany GmbH/Hauptzollamt Lörrach

(Zadeva C-559/18)

(2018/C 436/31)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Finanzgericht Baden-Württemberg

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: TDK-Lambda Germany GmbH

Tožena stranka: Hauptzollamt Lörrach

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba kombinirano nomenklaturo v Prilogi I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 (1) o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 1218/2012 z dne 12. decembra 2012 o spremembah Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (2), razlagati tako, da se lahko statični pretvorniki, kot so ti v obravnavanem primeru, uvrstijo v tarifno podštevilko 85044030 samo, če se v glavnem uporabljajo skupaj s telekomunikacijskimi napravami ali stroji za avtomatsko obdelavo podatkov in njihovimi enotami, ali pa za izpolnitev merila „vrst, ki se uporabljajo“ zadošča, da se lahko statični pretvorniki v skladu z njihovimi objektivnimi lastnostmi uporabljajo, poleg drugih področij uporabe, tudi skupaj s telekomunikacijskimi napravami ali stroji za avtomatsko obdelavo podatkov in njihovimi enotami?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 2, str. 382.

(2) UL L 351, 2012, str. 36.
2.

Ali člena 4 in 17 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/25/ES z dne 21. aprila 2004 o ponudbah za prevzem – brano z vidika načela učinkovitosti po pravu Unije – nasprotujeta razlagi, v skladu s katero se pravnomočni odločbi nadzornega organa v skladu s členom 4 Direktive 2004/25/ES, s katero je bilo ugotovljeno, da je pravna oseba kršila nacionalne predpise, ki so bili sprejeti za prenos Direktive 2004/25/ES, ne priznava zavezujočega učinka v okviru poznejšega upravnega prekrškovnega postopka, ki ga je ta nadzorni organ vodil proti organu, ki je upravičen zastopati to pravno osebo, zaradi česar ima ta oseba (organ) ponovno na razpolago vse dejanske in pravne ugovore ter dokazna sredstva, s katerimi lahko prereka kršitev pravnega predpisa, ki je že bila ugotovljena v pravnomočni odločbi?
2.

Drugi pritožbeni razlog: Splošno sodišče ni preučilo, ali so bili dokumenti, na podlagi katerih je bil odrejen drugi pregled, zaseženi v okviru nezakonitega dela prvega pregleda in odločilo kot da je bil prvi pregled v celoti odrejen v skladu z zakonom. Dokumenti, na podlagi katerih je bil odrejen drugi pregled so bili zaseženi v prejšnjem (prvem) pregledu Komisije na sedežu družbe České dráhy. S svojo sodbo v zadevi T-325/16 je Splošno sodišče razglasilo delno ničnost sklepa Komisije, s katerim je bil odrejen prvi pregled, v delu, v katerem se ni nanašal na domnevne plenilske cene na povezavi Praga-Ostrava. Družba České dráhy meni, da so bili dokumenti, na podlagi katerih je Komisija odredila drugi pregled, zaseženi v nezakonitem delu prvega pregleda (Komisija jih ne bi našla, če bi prvi pregled opravila le do zakonitega obsega) in zato ne morejo biti uporabljeni kot podlaga za odreditev drugega pregleda. Splošno sodišče teh vprašanj ni obravnavalo.
8.

Kdo in v kolikšni meri nosi dokazno breme za to, da so izpolnjeni pogoji iz člena 52(3) Uredbe št. 1107/2009, če se imetnika registracije vzporednega sredstva in referenčnega sredstva glede tega ne strinjata?
5.

Ali je treba člena 41(1) in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, uvodne izjave 2, 25, 27 in 36 Direktive 2007/66/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2007 o spremembi direktiv Sveta 89/665/EGS in 92/13/EGS glede izboljšanja učinkovitosti revizijskih postopkov oddaje javnih naročil, člen 1(1) in (3) Direktive Sveta 92/13/EGS z dne 25. februarja 1992 o uskladitvi zakonov in drugih predpisov o uporabi pravil Skupnosti za oddajo javnih naročil podjetij na vodnem, energetskem, transportnem in telekomunikacijskem področju ter v tem okviru načelo pravne varnosti kot splošno načelo prava Unije, zahtevo po učinkovitosti in hitrosti revizij zoper odločbe naročnikov in načelo sorazmernosti razlagati tako, da lahko – tudi če je glede na ta načela mogoče podeliti pooblastilo, na katero se nanašajo prva štiri vprašanja, organom (za spremljanje), ki so v skladu s pravnim redom države članice pooblaščeni, da po uradni dolžnosti odkrivajo in preiskujejo kršitve na področju javnega naročanja, in katerih naloga je zaščita javnega interesa – nacionalno sodišče presoja razumnost in sorazmernost časa, ki je pretekel med storitvijo kršitve, iztekom prej določenega zastaralnega roka za revizijo in začetkom postopka preiskave kršitve, ter iz tega izpelje pravno posledico neveljavnosti sporne odločbe ali drugo posledico, določeno s pravom države članice?
7.

Ali je treba člen 56 PDEU v povezavi s pravico do dobrega upravljanja iz člena 41(1), pravico do izjave iz člena 41(2)(a) ter pravico do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča iz člena 47 Listine razlagati tako, da te zahteve niso izpolnjene, če odločbe ni mogoče izpodbijati s pritožbo in so v postopku upravnega spora dovoljeni izključno listinski dokazi, ter mora sodišče v zadevi odločiti brez obravnave?
2.

Drugič, pritožnica v utemeljitvi svoje pritožbe zatrjuje, da sta bili v prvotni protidampinški preiskavi opredeljeni dve kategoriji izvoznikov: izvozniki, ki sodelujejo, kot je pritožnica, ki so bili deležni tržnogospodarske obravnave (TGO) na podlagi člena 2(7)(b) osnovne uredbe, in izvozniki, ki ne sodelujejo in ki jim ni bila odobrena TGO ter v zvezi s katerimi so institucije Unije uporabile metodologijo „najboljših razpoložljivih informacij“ na podlagi člena 18 osnovne uredbe. Med delnim vmesnim pregledom, ki je pripeljal do sprejetja Uredbe 626/2012, so institucije Unije sodelujočim izvoznikom, kot je pritožnica, zavrnile TGO in njihova normalna vrednost je bila določena na podlagi člena 2(7)(a) osnovne uredbe s sklicevanjem na Argentino, ki jo je Komisija izbrala za primerljivo državo. Ta kategorija izvoznikov v prvotni preiskavi ni sodelovala. Zato, tudi če bi bil namen člena 11(9) osnovne uredbe preprečevati, da institucije Unije uporabijo konstruirane normalne vrednosti kot nasprotje dejanskim domačim prodajam v vmesnem delnem pregledu, quod non, to še vedno ne bi institucijam Unije preprečilo uporabe konstruirane normalne vrednosti glede nove kategorije izvoznikov, ki sodelujejo, vendar jim ni odobrena GTO, do česar je prvič prišlo v vmesnem delnem pregledu.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo tribunal administratif (Luksemburg) 22. junija 2018 – Nicolas Aubriet/Ministre de l'Enseignement supérieur et de la Recherche

(Zadeva C-410/18)

(2018/C 301/26)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Tribunal administratif

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Nicolas Aubriet

Tožena stranka: Ministre de l'Enseignement supérieur et de la Recherche

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je pogoj, ki ga brez upoštevanja kakršnega koli drugega merila povezanosti za študente, ki ne prebivajo v Velikem vojvodstvu Luksemburg, določa člen 3(5)(b) spremenjenega zakona z dne 24. julija 2014 o državni finančni pomoči za visokošolski študij, in sicer, da gre za otroke delavcev, ki so bili ob vložitvi prošnje za finančno pomoč v Luksemburgu zaposleni ali pa so tam opravljali svojo dejavnost najmanj pet let v referenčnem sedemletnem obdobju, nujen za uresničitev cilja luksemburškega zakonodajalca, ki je spodbuditi povečanje deleža oseb z visokošolsko izobrazbo?
1.

Ali je treba cilje Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost ([Direktiva o DDV]) (1), zlasti zahteve po preprečevanju sporov med državami članicami glede pristojnosti in dvojnega obdavčenja, ki se omenjajo v uvodnih izjavah 17 in 62, in Uredbe Sveta (EU) št. 904/2010 (2), zlasti uvodne izjave 5, 7 in 8 ter člene od 28 do 30, razlagati tako, da nasprotujejo praksi davčne uprave države članice, ki s tem, da transakcijo opredeli tako, da se tako razlikuje od pravne razlage iste transakcije in istih dejstev, ki jo je podala davčna uprava druge države članice, in tudi od zavezujoče informacije, ki jo je dala ta davčna uprava na podlagi te razlage, ter od ugotovitve, do katere je prišla navedena uprava pri opravljenem davčnem inšpekcijskem nadzoru in ki je potrdila tako pravno razlago kot tudi zavezujočo informacijo, povzroči dvojno obdavčitev davčnega zavezanca?
Zadeva C-383/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Rejonowy Lublin-Wschód w Lublinie z siedzibą w Świdniku (Poljska) 11. junija 2018 – Lexitor Sp. z o.o./Spółdzielcza Kasa Oszczędnościowo – Kredytowa im. Franciszka Stefczyka s sedežem v Gdyni, Santander Consumer Bank S.A. s sedežem v Vroclavu, mBank S.A. s sedežem v Varšavi

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Rejonowy Lublin-Wschód w Lublinie z siedzibą w Świdniku (Poljska) 11. junija 2018 – Lexitor Sp. z o.o./Spółdzielcza Kasa Oszczędnościowo – Kredytowa im. Franciszka Stefczyka s sedežem v Gdyni, Santander Consumer Bank S.A. s sedežem v Vroclavu, mBank S.A. s sedežem v Varšavi

(Zadeva C-383/18)

Predložitveno sodišče

Sąd Rejonowy Lublin-Wschód w Lublinie z siedzibą w Świdniku

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Lexitor Sp. z o.o.

Tožene stranke: Spółdzielcza Kasa Oszczędnościowo – Kredytowa im. Franciszka Stefczyka s sedežem v Gdyni, Santander Consumer Bank S.A. s sedežem v Vroclavu, mBank S.A. s sedežem v Varšavi

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 16(1) v povezavi s členom 3(g) Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS ( 1 ) razlagati tako, da je potrošnik v primeru predčasne izpolnitve svojih obveznosti, ki izhajajo iz kreditne pogodbe, upravičen do zmanjšanja skupnih stroškov kredita, vključno s stroški, katerih višina ni odvisna od trajanja te kreditne pogodbe?

( 1 ) UL 2008, L 133, str. 66.
Zadeva C-365/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italija) 4. junija 2018 – Shell Italia E & P SpA/Ministero dello Sviluppo Economico in drugi

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italija) 4. junija 2018 – Shell Italia E & P SpA/Ministero dello Sviluppo Economico in drugi

(Zadeva C-365/18)

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Shell Italia E & P SpA

Tožene stranke: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Autorità di Regolazione per l’Energia, Reti e Ambiente

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali določbe člena 6(1) in šeste uvodne izjave Direktive 94/22/EGS ( 1 ) nasprotujejo nacionalni zakonodaji, zlasti členu 19(5a) zakonske uredbe št. 625 iz leta 1996, ki na podlagi razlage, ki jo je podal Consiglio di Stato (državni svet) v sodbi št. 290/2018, omogoča, da se pri plačilu dajatev uporabi parameter QE, ki temelji na cenah nafte in drugih goriv, namesto indeksa Pfor, ki je vezan na ceno plina na kratkoročnem trgu?

( 1 ) Direktiva 94/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 1994 o pogojih za izdajo in uporabo dovoljenj za iskanje, raziskovanje in izkoriščanje ogljikovodikov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 2, str. 262).
Zadeva C-347/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale di Milano (Italija) 28. maja 2018 – Avv. Alessandro Salvoni/Anna Maria Fiermonte

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale di Milano (Italija) 28. maja 2018 – Avv. Alessandro Salvoni/Anna Maria Fiermonte

(Zadeva C-347/18)

Predložitveno sodišče

Tribunale di Milano

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Avv. Alessandro Salvoni

Tožena stranka: Anna Maria Fiermonte

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 53 Uredbe (EU) št. 1215/2012 ( 1 ) in člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da nasprotujeta možnosti, da sodišče izvora, od katerega se zahteva izdaja potrdila iz člena 53 Uredbe (EU) št. 1215/2012 o pravnomočni odločbi, izvaja pristojnosti po uradni dolžnosti za preverjanje kršitve predpisov iz poglavja II, oddelek 4, uredbe Bruselj Ia, da obvesti potrošnika o morebitni ugotovljeni kršitvi in mu omogoči, da ob poznavanju okoliščin preuči možnost uporabe pravnega sredstva iz člena 45 te uredbe?

( 1 ) Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL L 351, str. 1).
Zadeva C-384/18: Tožba, vložena 8. junija 2018 – Evropska komisija/Kraljevina Belgija

Tožba, vložena 8. junija 2018 – Evropska komisija/Kraljevina Belgija

(Zadeva C-384/18)

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: H. Tserepa-Lacombe, L. Malferrari, agenta)

Tožena stranka: Kraljevina Belgija

Predlog tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da je Kraljevina Belgija ni izpolnila obveznosti, ki jih ima v skladu s členom 25 Direktive 2006/123/ES ( 1 ) in členom 49 PDEU;

— Kraljevini Belgiji naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Kraljevina Belgija s tem, da je (i) prepovedala skupno opravljanje računovodske dejavnosti, na eni strani, in denarno posredniške posle, dejavnosti zavarovalnega agenta, nepremičninskega agenta in druge bančne dejavnosti ali finančne storitve, na drugi strani, ter s tem, da je (ii) odborom Institut professionnel des comptables et Fiscalistes agrées (Inštitut za pooblaščene računovodje in davčne svetovalce, IPCF) dopustila prepoved skupnega opravljanja računovodske dejavnosti, na eni strani, skupaj z vsemi kmetijskimi obrtnimi in trgovskimi dejavnostmi, na drugi strani, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima v skladu s členom 25 Direktive 2006/123/ES in členom 49 PDEU.

( 1 ) Direktiva 2006/123/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o storitvah na notranjem trgu (UL L 376, str. 36).
2.

Ali je treba člen 9(1) Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta št. 1889/2005 razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki za dejanje, opisano v prvem vprašanju, poleg zagrožene kazni odvzema prostosti do pet let ali denarne kazni v višini petine vrednosti predmeta kaznivega dejanja, določa obvezen zaseg predmeta kaznivega dejanja, ne glede na izvor neprijavljenega zneska?