ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
160

V zvezi z raziskavami na ribah, na katerih temeljita tako podporni dokument kot dokumentacija za DEHP, naj bi iz znanstvenega poročila iz leta 2008 z naslovom „European Union Risk Assessment Report“, ki izvira iz Skupnega raziskovalnega središča Komisije (JRC), izhajalo, da „ni mogoče z gotovostjo ugotoviti, ali je snov DEHP pri ribah endokrini motilec“. Devet raziskav, ki so bile o vplivu snovi DEHP na ribe opravljene po letu 2008, naj bi bilo le „non-guideline studies“, to je raziskav, ki niso bile opravljene v skladu s standardi Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD). Te raziskave naj bi morale biti ocenjene na podlagi mednarodno priznane metodologije, ki se imenuje Klimischeva lestvica (Klimisch; H. J., Andreae; M. in Tillmann; U., „A Systematic Approach for Evaluating the Quality of Experimental Toxicological and Ecotoxicological Data“, Regulatory Toxicology and Pharmacology, 1997, zvezek 25, strani od 1 do 5). Čeprav naj bi imele v okviru razvrstitve po Klimischevi lestvici raziskave „non-guideline“ oceno 3, kar ustreza „nezanesljivim“ raziskavam (ocena 3 po Klimischu), naj bi bile v podpornem dokumentu omenjene raziskave v nasprotju s Klimischevo lestvico uvrščene v kategorijo 2, kar ustreza raziskavam, ki so „zanesljive z omejitvami“ (ocena 2 po Klimischu). Avtor podpornega dokumenta naj bi sam izrazil dvom v verodostojnost raziskav Carnevali in drugi (2010) in Corradetti in drugi (2013), s tem ko jih je opredelil za raziskave, ki „v bistvu niso zanesljive“ (ocena 2/4 po Klimischu). V nekaterih raziskavah, na katere napotuje podporni dokument, naj škodljivi endokrini vpliv DEHP absolutno ne bi bil dokazan. Tako naj bi bilo posebej pri raziskavah Zanotelli in drugi (2010), Wang in drugi (2013) ali Uhren-Webster in drugi (2010). Poleg tega naj bi rezultate raziskave Zanotelli in drugi (2010), v skladu s katero bi se lahko „upočasnitev rasti“ (reduction in growth) pri ribah po obravnavi z DEHP štela kot izraz „učinka endokrinega delovanja“ te snovi, v nobenem primeru pa kot dokaz njenega „škodljivega učinka“, ovrgle druge raziskave, zlasti raziskava Norman in drugi (2007).
2

Proizvodi in storitve, za katere je bila registrirana zgoraj navedena znamka Evropske unije, so spadali v razrede 9, 16, 25 in 41 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, ter so za vsak posamezen razred ustrezali temu opisu: — razred 9: „Znanstveni, pomorski, geodetski, fotografski, kinematografski, optični, tehtalni, merilni, signalizacijski, kontrolni (nadzorni), reševalni ter učni aparati in instrumenti; aparati in instrumenti za prevajanje, preklapljanje, transformiranje, akumuliranje, regulacijo ali kontrolo električne energije; aparati za snemanje, prenos in reprodukcijo zvoka in slike; magnetni nosilci podatkov, snemalni diski, gramofonske plošče; prodajni avtomati in mehanizmi za aparate na žetone; registrske blagajne, računski stroji, oprema za obdelavo podatkov in računalniki; gasilni aparati“; — razred 16: „Pakiranje zgoščenk, avdio trakov in digitalnih vsestranskih diskov; fotografije, tiskarski izdelki in znaki, v obliki ovitkov, knjižic in etiket za zgoščenke, avdio trakove in digitalne vsestranske diske; fotografije, tiskarski izdelki in znaki za izdelavo plakatov“; — razred 25: „Oblačila, obutev in pokrivala“; — razred 41: „Izobraževanje; usposabljanje; zabava; športne in kulturne dejavnosti“.
139

Konec obdobja, ki daje pravico do te revalorizacije, mora načeloma sovpadati z datumom razglasitve sodbe, s katero se ugotovi obveznost povrnitve škode, nastale tožeči stranki (glej v tem smislu sodbe z dne 19. maja 1992, Mulder in drugi/Svet in Komisija, C‑104/89 in C‑37/90, EU:C:1992:217, točka 35; z dne 13. julija 2005, Camar/Svet in Komisija, T‑260/97, EU:T:2005:283, točki 142 in 143, in z dne 26. novembra 2008, Agraz in drugi/Komisija, T‑285/03, neobjavljena, EU:T:2008:526, točki 54 in 55).
34

Na drugi strani Komisija za gospodarske subjekte, ki so domnevne žrtve kršitve, ne more biti pritožbeni organ, ki lahko za nične razglasi odločbe nacionalnih organov, s katerimi ni bilo ugodeno njihovi pritožbi. Za nadzor nad sklepi organov, pristojnih za konkurenco v državah članicah, so namreč pristojna samo nacionalna sodišča, ki imajo ključno vlogo pri uporabi pravil Unije o konkurenci (glej v tem smislu sodbo z dne 21. januarja 2015, easyJet Airline/Komisija, T‑355/13, EU:T:2015:36, točka 20). […]
Skupna zunanja in varnostna politika – Pristojnost sodišča Unije – Odškodninska tožba za povrnitev škode, ki naj bi nastala zaradi neupravičenega vpisa tožeče stranke na seznam oseb, ki so predmet omejevalnih ukrepov – Izključitev – Odškodninska tožba za povračilo škode, ki naj bi nastala zaradi izvajanja omejevalnih ukrepov, sprejetih glede tožeče stranke – Vključitev

(člena 24(1), drugi pododstavek, PEU in 40 PEU; členi 215 PDEU, 263, četrti odstavek, PDEU in 275 PDEU; sklepa Sveta 2010/644/SZVP in 2011/783/SZVP; uredbe Sveta št. 961/2010, št. 1245/2011 in št. 267/2012)
4.

Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Omejevalni ukrepi zaradi razmer v Ukrajini – Prepoved prodaje, dobave, prenosa ali izvoza blaga in tehnologije z dvojno rabo nekaterim osebam, subjektom ali organizacijam v Rusiji – Obveznost, da se v obrazložitvi navedejo posebni in konkretni elementi, ki utemeljujejo navedene ukrepe – Sklep, sprejet v okoliščinah, ki so zadevni osebi znane in ki ji omogočajo, da razume obseg ukrepa, sprejetega proti njej – Dopustnost sumarne obrazložitve (Člen 296, drugi odstavek, PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 41(2)(c); Sklep Sveta 2014/512/SZVP; Uredba Sveta št. 833/2014) (Glej točke od 83 do 85, 87, 89, 90 in od 94 do 97.)
1.

Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Pripis – Kršitev, ki jo je storil subjekt, ki ni prenehal obstajati, nadaljeval pa jo je drugi subjekt, ki ga je nasledil v gospodarski dejavnosti na zadevnem trgu – Pripis odgovornosti za celotno kršitev temu drugemu subjektu – Dopustnost – Obstoj ekonomske kontinuitete – Merila presoje (člen 101 PDEU) (Glej točke 21, od 39 do 43 in od 49 do 51.)
(Glej točke 136, 141, 194 in od 222 do 225.)

(Glej točke od 137 do 139 in 148.)

Pojem državna pomoč je objektiven pojem, ki predpostavlja, da mora biti ukrep, da bi ga lahko opredelili kot državno pomoč, tak, da lahko vpliva na trgovino med državami članicami ter da izkrivlja ali bi lahko izkrivljal konkurenco, ki se presoja na dan, ko Komisija sprejme odločbo, in je odvisen zgolj od vprašanja, ali je z državnim ukrepom podeljena ugodnost enemu ali več določenim podjetjem. Praksa odločanja Komisije na tem področju torej ne more biti odločilna za to opredelitev.

Merilo zasebnega upnika ali vlagatelja ni izjema, ki se uporablja le na predlog države članice, če so izpolnjeni temeljni sestavni deli pojma državne pomoči, nezdružljive s skupnim trgom, iz člena 107(1) PDEU. To merilo je namreč, če se uporabi, med elementi, ki jih Komisija mora upoštevati za ugotovitev obstoja take pomoči. Če se ugotovi, da je merilo zasebnega upnika mogoče uporabiti, mora tako Komisija to trditev preučiti neodvisno od kakršne koli zahteve v tem smislu s strani zadevne države članice, zato upravičencu do pomoči nič ne preprečuje, da se ne bi mogel sklicevati na možnost uporabe tega merila.

V teh dveh zadnjih primerih, v katerih se država članica ne sklicuje na merilo zasebnega vlagatelja, mora biti izhodišče za ugotavljanje, ali se to merilo uporablja, gospodarska narava ravnanja države članice, ne pa kakšen subjektiven odnos je imela ta država do svojega ravnanja ali katere druge možnosti je upoštevala pred sprejetjem zadevnega ukrepa.

Poleg tega je treba pri presoji vprašanja, ali bi zasebni vlagatelj, ki je v položaju, zelo podobnem položaju države, v običajnih tržnih pogojih sprejel isti ukrep, upoštevati le koristi in obveznosti, ki so povezane s položajem države kot delničarke, in ne tistih, ki so povezane z državo kot javnim organom.

(Glej točke od 240 do 242 in 245.)
Zadeva T‑452/15

Andrei Petrov in drugi

proti

Evropskemu parlamentu

„Poslanec Evropskega parlamenta – Zavrnitev vstopa v zgradbe Parlamenta – Državljan tretje države – Člen 21 Listine o temeljnih pravicah – Diskriminacija na podlagi etničnega porekla – Diskriminacija na podlagi državljanstva – Dopustnost tožbenega razloga – Diskriminacija na podlagi političnega mnenja – Enako obravnavanje – Zloraba pooblastil“

Povzetek – Sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 20. novembra 2017

(člena 14 PEU in 15(6)(d) TUE; člen 230, prvi odstavek, PDEU; Poslovnik Evropskega parlamenta, členi 22, 115 in 157)

V okviru ničnostne tožbe tožeči stranki sicer ni treba izrecno navesti posameznega pravnega pravila, na katero je oprla očitek, vendar to velja le, če je njena utemeljitev dovolj jasna, da lahko nasprotna stranka in sodišče Unije brez težav ugotovita, za katero pravilo gre. Glede na to navajanje „kršitve Pogodb“ pomeni le splošni primer začetka postopka na podlagi ničnostne tožbe, o kateri odloča sodišče Unije, ne more pa pomeniti opredelitve pravne podlage tožbenega razloga. (Glej točki 21 in 22.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 27 in 53.)

Kadar sta v splošnem besedilu uporabljena različna izraza, razlogi, povezani z doslednostjo in pravno varnostjo, nasprotujejo temu, da se izrazoma dodeli isti obseg. To a fortiori velja, kadar ta izraza v pogovornem jeziku pokrivata različna pomena. (Glej točko 34.)

Medtem ko je državljanstvo pravna in politična vez, ki obstaja med posameznikom in suvereno državo, pojem etničnega porekla izhaja iz ideje, da so za družbene skupine značilni občutek pripadnosti istemu narodu ali skupna vera, jezik, kulturno in tradicionalno poreklo ter življenjsko okolje. (Glej točko 35.)

Člen 18, prvi odstavek, PDEU je v drugem delu te pogodbe, naslovljenem „Nediskriminacija in državljanstvo Unije“. Ta določba se nanaša na položaje s področja prava Unije, v katerih je državljan države članice diskriminatorno obravnavan glede na državljane druge države članice zgolj na podlagi svojega državljanstva. Ta člen se zato ne uporablja v primerih morebitnega različnega obravnavanja državljanov držav članic in državljanov tretjih držav. Glede na to, da je treba člen 21(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da ima isti obseg kot člen 18, prvi odstavek, PDEU, se torej državljan tretje države ne more sklicevati na člen 21(2) Listine. (Glej točke od 39 do 41.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 46.)

Pri odločitvi so bila pooblastila zlorabljena samo, če se na podlagi objektivnih, upoštevnih in skladnih dejavnikov izkaže, da je bila sprejeta za drugačne namene od navedenih. To ne velja za dejstvo, da je predsednik Parlamenta sprejel odločitev, da se članom ali simpatizerjem ruske stranke prepreči vstop v prostore institucije, da bi na političnem sestanku izrazile svoje mnenje, namesto da bi računal na sposobnost interveniranja varnostnih služb, saj navedena odločitev spada v poseben okvir tedanjih političnih odnosov med Rusko federacijo in Unijo. To še toliko bolj velja, ker je bila navedena odločitev zaradi svoje vezanosti na zadevni okvir le začasna. (Glej točke 57, 65 in 74.)
5.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Figurativna znamka sulayr GLOBAL SERVICE in besedna znamka SULAYR (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 47 do 49.)
(Glej točke od 64 do 66 in 68.)

V skladu s členom 13(1) osnovne protidampinške uredbe št. 1225/2009 se protidampinške dajatve, ki se uvedejo na podlagi te uredbe, lahko razširijo na uvoz podobnih izdelkov, bodisi rahlo spremenjenih ali nespremenjenih, iz tretjih držav, ali njihovih delov, kadar pride do izogibanja veljavnim ukrepom. V skladu s členom 13(2) te uredbe se za dejavnost sestavljanja šteje, da pomeni izogibanje veljavnim ukrepom, če so izpolnjeni pogoji iz točk od (a) do (c). Natančneje, iz člena 13(2)(a) in (b) navedene uredbe izhaja, da se za dejavnost sestavljanja šteje, da pomeni izogibanje, če deli, katerih vrednost pomeni 60 % ali več celotne vrednosti delov sestavljenega izdelka, prihajajo iz države, ki je predmet ukrepov.

Zato je treba člen 13(2) osnovne uredbe razlagati tako, da se za dejavnost sestavljanja na ozemlju Unije ali v tretji državi šteje, da pomeni izogibanje veljavnim ukrepom, če poleg izpolnjevanja drugih pogojev, ki so navedeni v tej določbi, deli, ki tvorijo 60 % ali več celotne vrednosti delov sestavljenega izdelka, prihajajo iz države, za katero veljajo ukrepi, razen če zadevni gospodarski subjekt institucijam Unije dokaže, da imajo ti deli poreklo iz druge države. To se lahko dokaže v različnih primerih in ne le, ko gre zgolj za tranzit.

Iz tega izhaja, da – čeprav za namene uporabe člena 13(2)(b) osnovne uredbe na splošno zadostuje sklicevanje na izvor delov, ki so bili uporabljeni za sestavitev končnega proizvoda – je v primeru dvoma morda treba preveriti, ali so deli, ki prihajajo iz tretje države, dejansko s poreklom iz druge države. Glede tega je treba besedno zvezo „prihajajo iz“ v smislu člena 13(2)(a) osnovne uredbe razumeti tako, da se nanaša na zadevni uvoz in torej na državo izvoza.

Glede preverjanja, ali so deli, ki prihajajo iz tretje države, dejansko s poreklom iz druge države, kot je država, ki je predmet ukrepov, Komisija ne more po analogiji uporabiti člena 13(2)(b) osnovne uredbe, da bi preverila izvor navedenih delov. Navedeni člen 13(2)(b) namreč ni pravilo o poreklu, merila iz te določbe pa se bistveno razlikujejo od tistih, ki se nanašajo na pravila o poreklu.

(Glej točke 77, 78, od 81 do 84, 87, 112 in 114.)
Akt, s katerim se omeji na potrditev prvotne odločitve, ne spreminja položaja zadevne osebe in torej ne pomeni odločbe, zoper katero se lahko vloži ničnostna tožba. Tožba zoper akt, s katerim se zgolj potrdi neka druga pravnomočna odločba, ni dopustna. Šteje, da akt zgolj potrjuje prejšnjo odločbo, če v primerjavi z njo ne vsebuje nobenega novega elementa in ni bil sprejet po ponovni preučitvi položaja naslovnika te odločbe.

Glede tožbe, vložene proti nosilcu projekta, ki ga financira Unija, zoper sklep Komisije, ki je izvršilni naslov v smislu člena 299 PDEU za izterjavo zneskov, ki so bili neupravičeno izplačani, ni mogoče upravičeno trdi, da tožba ni dopustna, ker naj bi bil navedeni sklep izključno potrditvena odločba glede na prejšnje zavrnitve Komisije, da bi tožeči stranki olajšala plačilo ob izvršitvi pogodbe, sklenjene s to institucijo. Take zavrnitve za razliko od odločbe, ki je izvršilni naslov, ne pomenijo izvajanja prerogativ javne oblasti, ki so Komisiji podeljene kot upravnemu organu, in ne ustvarjajo zavezujočih pravnih učinkov, ki presegajo tiste iz pogodbenih razmerij, ki vežejo to institucijo in tožečo stranko. Poleg tega ne gre za vprašanje obidenja roka za vložitev ničnostne tožbe, ker spadajo zadevne zavrnitve na področje pogodbenih razmerij med Komisijo in tožečo stranko in ker za pogodbene pravice in obveznosti, ki se izpodbijajo na podlagi člena 272 PDEU pri sodišču Unije, ne veljajo enaki roki za vložitev tožbe.

(Glej točke 84, 94 in 95.)
4.

Znamka Evropske unije – Odpoved, razveljavitev ali ničnost – Absolutni razlogi za ničnost – Registracija v nasprotju s členom 7(1)(e)(ii) Uredbe št. 207/2009 – Oblika vžigalnika s stranskim krilcem, ki vsebuje besedni element CLIPPER (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 7(1)(e)(ii) in 52(1)(a)) (Glej točke od 37 do 40, 49, od 51 do 53 in 61.)
1.

Znamka Evropske unije–Odpoved, razveljavitev ali ničnost–Razlogi za razveljavitev–Neobstoj resne in dejanske uporabe znamke–Uporaba znamke v obliki, ki se razlikuje v elementih, ki ne spreminjajo razlikovalnega učinka znamke–Predmet in področje uporabe člena 15(1), drugi pododstavek, točka (a), Uredbe št. 207/2009 (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 15(1), drugi pododstavek, točka (a), in 51(1)(a)) (Glej točke od 23 do 25).
3.

Ničnostna tožba–Sodba o razglasitvi ničnosti–Učinki–Razglasitev delne ničnosti uredbe in sklepa v zvezi s sprejetjem omejevalnih ukrepov proti Siriji–Začetek učinkovanja razglasitve ničnosti uredbe od poteka roka za pritožbo ali njene zavrnitve–Neuporaba tega roka za začetek učinkovanja razglasitve ničnosti sklepa (člena 264, drugi odstavek, PDEU in 280 PDEU; Statuta Sodišča, člena 56, prvi odstavek, in 60, drugi odstavek; uredbi Sveta št. 36/2012 in št. 1105/2014; sklepa Sveta 2013/255/SZVP in 2014/730/SZVP) (Glej točke od 62 do 66.)
2.

Skupna zunanja in varnostna politika–Omejevalni ukrepi proti Siriji–Zamrznitev sredstev in gospodarskih virov–Ničnostna tožba osebe, ki ima koristi od politike sirskega režima, proti kateri je sprejet sklep o zamrznitvi sredstev–Razdelitev dokaznega bremena–Odločba, ki temelji na sklopu indicev–Dopustnost–Pogoji (člen 296 PDEU; sklepa Sveta 2015/383/SZVP in 2015/837/SZVP; uredbi Sveta št. 2015/375 in 2015/828) (Glej točke od 59 do 61.)
Iz člena 263(1) in člena 275(2) PDEU izhaja, da če je sodišče Unije pristojno za nadzor nad zakonitostjo aktov institucij Unije in med drugim zakonitostjo odločb, ki določajo restriktivne ukrepe proti fizičnim ali pravnim osebam, ki jih je sprejel Svet, ni pristojno za nadzor nad mednarodnim sporazumom, na katerem ti akti Unije temeljijo. V zvezi s tem je treba poudariti, da se nadzor nad zakonitostjo, ki bi tudi moral biti zagotovljen s strani sodišča Unije, navezuje na akt Unije, katerega namen je izvajanje zadevnega mednarodnega sporazuma, in ne na ta sporazum kot tak. Zlasti glede akta Unije, katerega namen je izvajanje resolucije Varnostnega sveta, ni naloga sodišča Unije, da nadzira zakonitost takšne resolucije, ki jo je sprejel ta mednarodni organ, ali pa preiskave, ki iz nje izhaja.

Če se je v okviru postopka, ki se nanaša na sprejetje odločbe o vpisu ali ohranitvi vpisa imena osebe na seznamu, Odbor za sankcije predhodno v okviru upoštevnih resolucij Varnostnega sveta odločil uvrstiti ime te osebe na lasten seznam, spoštovanje pravice do obrambe in pravice do učinkovitega sodnega varstva zahteva, da pristojni organ Unije zadevni osebi posreduje informacije in dokaze, s katerimi ta organ razpolaga zoper zadevno osebo za utemeljitev svoje odločbe, to pomeni vsaj povzetek razlogov, ki ga je predložil Odbor za sankcije, to pa zato, da se tej osebi omogoči zaščita njenih pravic v najboljših možnih okoliščinah in da se ta lahko odloči ob popolnem poznavanju razlogov, ali je smiselno, da se obrne na sodišče Unije. Pristojni organ Unije mora ob tem posredovanju tej osebi omogočiti, da učinkovito predstavi svoje stališče glede razlogov, ki so bili navedeni proti njej. Vendar v okviru prve uvrstitve na seznam v nasprotju s tem, kar velja za postopek, ki ureja ohranitev imena osebe na seznamu, upoštevanje te dvojne postopkovne obveznosti ne sme nastopiti pred sprejetjem sklepa.

Poleg tega mora Svet sprejeti svojo odločitev na temelju povzetka razlogov, ki ga je predložil Odbor za sankcije. Ni namreč določeno, da bi ta odbor na lastno pobudo moral omogočiti pristojnemu organu Unije druge elemente kot ta povzetek razlogov, zato da bi ta odbor lahko sprejel odločbo. Iz tega sledi, da Svet v okviru izvajanja resolucije Varnostnega sveta ni zavezan preveriti natančnost dejstev in okoliščin, ki so povzročile ukrep vpisa. Če zadevna oseba predloži pripombe v zvezi z obrazložitvijo, mora pristojni organ Unije skrbno in nepristransko preizkusiti utemeljenost zatrjevanih razlogov glede na pripombe in morebitne razbremenilne dokaze, priložene tem pripombam.

(Glej točke od 79 do 81 ter od 86 do 88.)
11.

Institucije Evropske unije – Pravica javnosti do dostopa do dokumentov – Uredba št. 1049/2001 – Izjeme od pravice dostopa do dokumentov – Varstvo namena inšpekcij, preiskav in revizij – Obseg – Uporaba za upravne spise, ki se nanašajo na postopke nadzora državnih pomoči – Splošna domneva, da se izjema od pravice do dostopa uporabi za vse dokumente v upravnem spisu – Meje (člen 108(2) PDEU; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, člen 4(2), tretja alinea) (Glej točki 122 in 123.)
1.

Sodni postopek–Navajani tožbeni razlogi–Preizkus dopustnosti–Presoja glede na argumente in dokaze, ki so jih predložile stranke–Upoštevanje razlogov za izdajo odločbe, ki so bili navedeni šele v fazi sodnega postopka–Dopustnost (Glej točke 49, 54 in 89.)
Sodba Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 1. marca 2017 –

Universiteit Antwerpen/REA

(Zadeva T‑208/15)

„Arbitražna klavzula – Sedmi okvirni program za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti (2007‑2013) – Ukrepi Marie Curie – Mladi raziskovalci – Razpis za zbiranje predlogov FP7 People ITN 2008 – Sporazumi o dodelitvi nepovratnih sredstev – Upravičeni stroški – Povračilo plačanih zneskov – Pojem sprejemanje raziskovalcev – Sorazmernost“

1. Sodni postopek–Vložitev tožbe pri Splošnem sodišču na podlagi arbitražne klavzule–Pogodba, za katero se uporablja nacionalno pravo–Uporaba nacionalnega materialnega prava–Neuporaba nacionalne ureditve glede pristojnosti (člen 272 PDEU) (Glej točke od 52 do 55.)

2. Sodni postopek–Vložitev tožbe pri Splošnem sodišču na podlagi arbitražne klavzule–Pogodbe, sklenjene v okviru specifičnega programa na področju raziskav, tehnološkega razvoja in predstavitvenih dejavnosti–Cilji (člen 272 PDEU) (Glej točko 65.)

3. Sodni postopek–Vložitev tožbe pri Splošnem sodišču na podlagi arbitražne klavzule–Pogodbe, sklenjene v okviru specifičnega programa na področju raziskav, tehnološkega razvoja in predstavitvenih dejavnosti–Pojem sprejemanje raziskovalcev (člen 272 PDEU) (Glej točke od 81 do 85, 93, 104 in 116.)

Predmet

Predlog na podlagi člena 272 PDEU za, prvič, ugotovitev, da sporazumov o dodelitvi nepovratnih sredstev št. 238214 „C7“ (Pregled skorje malih možganov: celice, obtok, izračun in klinične raziskave) in št. 238686 „Cerebnet“ (Čas prilagodljivosti v olivo-cerebelarnem sistemu), sklenjenih v okviru razpisa za zbiranje predlogov FP7-People-ITN2008, ni mogoče razlagati tako, da določajo obveznost upravičencev, da usposabljanje mladih raziskovalcev zagotovijo izključno v svojih prostorih in da zato potrdijo, da REA dela stroškov, povezanega z usposabljanjem treh mladih raziskovalcev zunaj prostorov tožeče stranke, ne more zavrniti kot neupravičenega, in, drugič, za to, da se REA naloži plačilo vseh stroškov povezanih z usposabljanjem mladih raziskovalcev, kot jih je prijavila tožeča strank, skupaj z obrestmi od datuma zapadlosti plačila v skladu s sporazumoma.

Izrek

1. Izvajalski agenciji za raziskave (REA) se naloži, naj Universiteit Antwerpen plača znesek 45.526,73 EUR, ki ustreza plačilu nekaterih upravičenih stroškov sporazuma „Cerebnet“ št. 238686, sklenjenega v okviru sedmega okvirnega programa za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti (2007–2013), skupaj s pogodbenimi obrestmi od datuma zapadlosti plačila tega zneska v skladu s tem sporazumom.

2. V preostalem se tožba zavrne.
3.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Figurativna znamka LUBELSKA in besedna znamka Lubeca (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 26, 35, 44 in 45.)
3.

Pomoči, ki jih dodelijo države — Pregled Komisije — Faza predhodne preučitve in kontradiktorna faza — Združljivost pomoči z notranjim trgom — Težave pri presoji — Obveznost Komisije, da uvede kontradiktorni postopek — Resne težave — Pojem — Nepristranskost — Dokazno breme — Okoliščine, ki omogočajo potrditev obstoja takih težav — Neobstoj (člena 107(1) PDEU in 108(2) in (3) PDEU; Uredba št. 659/1999, člena 4(4) in 13(1)) (Glej točke od 59 do 70, 73, 74.)