ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
14

Delovanje storitev poravnave je urejeno s kraljevim dekretom 2756/1979 z dne 23. novembra 1979 (BOE št. 291 z dne 5. decembra 1979, str. 28015), ki določa vlogo Instituto de Mediación, Arbitraje y Conciliación (v nadaljevanju: Center za mediacijo, arbitražo in poravnavo). Členi 5, 8, 10 in 11 navedenega kraljevega dekreta določajo: „Člen 5 1. Sporazum o poravnavi se sklepa pred organi Centra za mediacijo, arbitražo in poravnavo na kraju opravljanja storitev ali prebivališča zadevnih oseb, po izbiri predlagatelja. 2. Sporazum o poravnavi se sklene pred direktorjem, predsednikom arbitražnega sodišča, sekretarjem ali drugim uradnikom Centra pod pogojem, da imajo visokošolsko pravno izobrazbo (‚Licenciatura‘). Stranke v postopku poravnave morajo biti enako sposobne, kot se to zahteva za stranke v postopku delovnopravnih razmerij. […] Člen 8 1. Po prejetju in registraciji predloga se ta preuči, da bi se odločilo, ali so zahtevani pogoji izpolnjeni. Če je potrebno, se zahtevajo podrobnejše informacije, da bi bile navedbe zadevnih oseb podane pravilno. Stranki, pozvani pred sodišče, se izda pravilno datirana in žigosana kopija s podpisom ter se jo obvesti o kraju, dnevu in uri poravnave, ki mora potekati v zakonskem roku. V primeru, da stranka, pozvana pred sodišče, ni predlagatelj in poziv pred sodišče zavrne, se ga vroči enako kot drugim zadevnim strankam. […] Člen 10 Po začetku obravnave in pozivu strank, ki jih lahko spremlja zaupnik, posrednik v sporu preveri njihovo istovetnost, poslovno sposobnost in pooblastilo za zastopanje in jim po privolitvi predlagatelja da besedo za navedbo svojih zahtev in tožbenih razlogov, pri čemer je predložitev dokumentov in drugih dokazil prepuščena osebni presoji. Zadevne osebe, ki jim po potrebi pomagajo zaupniki, nato pozove, naj sklenejo sporazum, pri čemer jim da besedo tolikokrat, kot je potrebno, in jim morebiti predlaga pravične rešitve. Med razpravo ohranja red in ima pravico prekiniti razpravo, če je red moten ali če se izkaže, da sporazuma ni mogoče skleniti: v obeh primerih se šteje, da je postopek končan brez sklenitve sporazuma. Posrednik sestavi zapisnik o obravnavi in čim jasneje zapiše vsebino sporazumov, ki so jih sklenile zadevne osebe. Če sporazum ni bil sklenjen, to izrecno ugotovi. Sporazum podpišejo zadevne osebe in posrednik, če pa je kateri izmed njih nepismen oziroma ne more pisati, se to navede, pri čemer lahko podpis v njegovem imenu izvrši zaupnik. Izrecno se navede tudi zavrnitev podpisa in razlogi za zavrnitev, če so znani, s tem da se torej šteje, da je postopek končan brez sklenitve sporazuma. Posrednik takoj po postopku poravnave zadevnim osebam pošlje overjen prepis zapisnika. Člen 11 Odločitev v postopku poravnave pri Centru za mediacijo, arbitražo in poravnavo je izvršljiva, za izvršbo je pristojno delovno sodišče. […]“
24

Finanzamt in nemška vlada glede dejanskega stanja spora, ki je vodil do vprašanj za predhodno odločanje, zatrjujeta, da v obravnavanem primeru ni prišlo do resnične ekonomske izgube zaradi menjalnih tečajev, ki so veljali med prenosom stalne poslovne enote in med vračanjem njenega dotacijskega kapitala. Prav tako poudarjata, da sta bili družba Deutsche Shell in stalna poslovna enota nedeljiv gospodarski subjekt in da so bila v bilanci skupine vedno finančna nihanja, povezana z gibanjem menjalnega tečaja.
5

V členu 10 zakona št. 713 o pravilih za izvajanje direktiv Evropske gospodarske skupnosti o proizvodnji in prodaji kozmetičnih izdelkov (norme per l’attuazione delle direttive della Comunità economica europea sulla produzione e la vendita dei cosmetici) z dne 11. oktobra 1986 (redni dodatek h GURI št. 253 z dne 30. oktobra 1986), kakor je bil spremenjen z zakonsko uredbo št. 126 z dne 24. aprila 1997 (GURI št. 112 z dne 16. maja 1997, v nadaljevanju: zakon št. 713/86), je določeno: „[…] 3a. Uvoz kozmetičnih izdelkov iz držav, ki niso članice Evropske unije, se opravi pod nadzorom strokovnjaka, ki izpolnjuje pogoje iz odstavkov 1 in 2. Oceniti mora metode izdelave, uporabljene za izdelke. 4. Dobra praksa glede izdelave kozmetičnih izdelkov, ki temelji tudi na pravilih Skupnosti, se določi in posodobi z dekretom ministra za zdravje v soglasju z ministri, pristojnimi za industrijo, trgovino, obrt in delo ter socialno varstvo. 5. Kdor namerava na svoj ali tuj račun proizvajati ali pakirati izdelke iz člena 1, vsaj 30 dni pred začetkom te dejavnosti na ministrstvo za zdravje in regijo naslovi pisno vlogo. 6. Vloga obsega: (a) ime ali firmo in sedež podjetja in sedež proizvodne enote; (b) opis objektov in opreme, na podlagi katerega se lahko ugotovi, da ustrezajo tehničnim in higienskim zahtevam glede na vrsto nameravane izdelave, ter dokumente, ki dokazujejo nakup ali leasing navedene opreme; (c) ime in kvalifikacije tehničnega direktorja; (d) popoln in podroben seznam uporabljenih snovi in snovi, ki jih vsebujejo tržni izdelki. 7. Vse spremembe podatkov iz točk (a), (b) in (c) odstavka 6 je treba predhodno sporočiti z novo vlogo. 8. Ustrezno vlogo, ki vsebuje le točki (a) in (d) odstavka 6, vložijo uvozniki pakiranih izdelkov, pripravljenih za prodajo in s poreklom iz držav članic Evropske unije, uvozniki takih izdelkov iz držav, ki niso članice Evropske unije, pa morajo navesti tudi ime in kvalifikacije strokovnjaka iz člena 3a. […]“
1.

Kraljevina Španija, s tem da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2002/14/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2002 o določitvi splošnega okvira za obveščanje in posvetovanje z delavci v Evropski skupnosti, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
1.

Kraljevina Španija s tem, da glede finančnih storitev, ki niso zasebna zavarovanja, ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2002/65/ES z dne 23. septembra 2002 o trženju finančnih storitev potrošnikom na daljavo in o spremembi Direktive Sveta 90/619/EGS ter direktiv 97/7/ES in 98/27/ES, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
1.

Češka republika s tem, da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Sveta 78/686/EGS z dne 25. julija 1978 o medsebojnem priznavanju diplom, spričeval in drugih dokazil o formalnih kvalifikacijah zobozdravnikov in o ukrepih za olajšanje uresničevanja pravice do ustanavljanja podjetij in pravice do zagotavljanja storitev, ni izpolnila obveznosti iz člena 24 te direktive.
1.

Italijanska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2002/14/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2002 o določitvi splošnega okvira za obveščanje in posvetovanje z delavci v Evropski skupnosti, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
Keywords

Summary



Keywords

Pravo Unije – Neposredni učinek – Primarnost – Nacionalna zakonodaja v zvezi z javnim monopolom na področju športnih stav

(člena 43 ES in 49 ES)

Summary

V prehodnem obdobju se zaradi primarnosti neposredno uporabljivega prava Unije ne smejo še naprej uporabljati nacionalni predpisi glede javnega monopola na področju športnih stav, ki glede na ugotovitve nacionalnega sodišča vsebujejo omejitve, neskladne s svobodo ustanavljanja in opravljanja storitev, ker se s temi omejitvami ne prispeva k doslednemu in sistematičnemu omejevanju dejavnosti na področju stav, kot to zahteva sodna praksa Sodišča.

Ni namreč mogoče dopustiti, da bi predpisi nacionalnega prava, čeprav so ustavnopravni, posegali v enotnost in učinkovitost prava Unije.

Tudi če bi lahko podobni premisleki, kot so tisti v zvezi z ohranitvijo učinkov akta Unije, ki je bil razglašen za ničen ali glede katerega je bila ugotovljena neveljavnost, katere cilj je preprečitev nastanka pravne praznine, dokler nov akt ne nadomesti akta, ki je bil razglašen za ničen ali glede katerega je bila ugotovljena neveljavnost, po analogiji in izjemoma pripeljali do začasne odložitve učinka izrinjenja, ki ga ima neposredno uporabljiv predpis prava Unije v razmerju do nacionalnega prava, ki je v nasprotju z njim, je treba tako odložitev, za katero lahko pogoje določi le Sodišče, takoj izključiti, če ni nujnih razlogov pravne varnosti, s katerimi bi jo bilo mogoče utemeljiti.

(Glej točke 61, 66, 67 in 69 ter izrek.)
1)

Republika Avstrija s tem, da ni sprejela vseh potrebnih zakonov in drugih predpisov, da bi v svoj pravni red prenesla Direktivo 2002/49/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. junija 2002 o ocenjevanju in upravljanju okoljskega hrupa, kar zadeva dežele Gradiščansko, Koroško, Zgornjo Avstrijo, Salzburško, Štajersko in Tirolsko, ni izpolnila obveznosti iz člena 14(1) te direktive.
V tem okviru upravna praksa naročnika, ki je do neke stopnje ustaljena in splošna in v skladu s katero se ponudbe medicinskih pripomočkov z oznako CE zavračajo, ne da bi se spoštovalo postopek, določen z Direktivo 93/42, pomeni neizpolnitev obveznosti, ki jih ima država članica na podlagi člena 8(2) Direktive 93/36 o usklajevanju postopkov oddaje javnih naročil blaga, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2001/78, ter na podlagi členov 17 in 18 Direktive 93/42.

Naročniki, ki so sprožili postopek javnega razpisa za dobavo medicinskih pripomočkov, ki nosijo oznako CE, ne morejo neposredno in zunaj okvirov zaščitnega postopka iz členov 8 in 18 Direktive 93/42 o medicinskih pripomočkih, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1882/2003, zavrniti ponudbe takih proizvodov zaradi varstva javnega zdravja. Če naročnik meni, da lahko ta ponudba medicinskih pripomočkov, ki nosijo oznako CE, ogrozi javno zdravje, mora zaradi izvedbe navedenega zaščitnega postopka o tem obvestiti pristojni organ.

V postopku zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES glede ugotovitve neizpolnitve obveznosti na podlagi upravne prakse države članice velja, da je neizpolnitev obveznosti mogoče ugotoviti samo z dovolj podrobnim in z dokumenti podkrepljenim dokazovanjem očitane prakse, ki mora biti dovolj ustaljena in splošna in pri ugotavljanju obstoja katere se Komisija ne more opreti na kakršno koli domnevo.

Kadar Komisija predloži dovolj dokazov, ki razkrivajo, da so organi države članice razvili ponavljajočo se in vztrajno prakso, ki je v nasprotju z določbami neke direktive, mora ta država članica vsebinsko in podrobno izpodbijati predložene podatke in njihove posledice, kar pa se v tem primeru ni zgodilo.

(Glej točki 48 in 54.)
Opredelitev vodje omejevalnega sporazuma ima pomembne posledice na znesek globe, ki se naloži podjetju, ki je opredeljeno kot tako. Tako gre v skladu s točko 2 Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, za obteževalno okoliščino, ki povzroči nezanemarljivo zvišanje osnovnega zneska globe. Prav tako v skladu z besedilom oddelka B(e) obvestila o nenalaganju ali zmanjševanju glob v primeru kartelov taka opredelitev nemudoma izključi ugodnost precejšnjega zmanjšanja globe, čeprav bi inkriminirana družba, ki je opredeljena kot vodja, izpolnjevala vse pogoje, ki so v njem navedeni za priznanje takega zmanjšanja.

Zato je naloga Komisije, da v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah izpostavi elemente, ki so po njenem mnenju potrebni, da bi se inkriminirani družbi, ki bi jo bilo mogoče opredeliti kot vodjo omejevalnega sporazuma, omogočil odgovor na tovrsten očitek. Ker pa je tovrstno obvestilo le ena od faz pri sprejemanju končne odločbe in zato ne predstavlja končnega stališča Komisije, od nje ni mogoče zahtevati, da že v tej fazi pravno kvalificira elemente, s katerimi v svoji končni odločbi utemeljuje opredelitev družbe kot vodje omejevalnega sporazuma. Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah torej ni dolžna navesti, kako namerava uporabiti dejstva pri določitvi globe in ali namerava na podlagi teh dejstev opredeliti družbo kot vodjo omejevalnega sporazuma. Vendar pa je dolžna vsaj navesti ta dejstva. Kadar gre pri dokumentih in dokazih, iz katerih so razvidna dejstva, na katerih je utemeljena opredelitev vodje omejevalnega sporazuma, za pričevanja oseb, obravnavanih v postopku v zvezi s kršitvijo, in torej za subjektivni vidik, potem to, da se ti dokumenti priložijo obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, ne da bi bila ta dejstva izrecno navedena v samem besedilu obvestila, zadevnemu podjetju ne omogoči niti presoje stopnje verodostojnosti, ki jo Komisija pripisuje vsakemu od teh elementov, izpostavljenih v navedenih dokumentih, niti mu ne omogoči izpodbijanja teh dejstev in posledično tudi ne primernega uveljavljanja njegovih pravic. Zato je Komisija v takem položaju s tem, da je opredelila podjetje kot vodjo omejevalnega sporazuma na podlagi elementov, ki so navedeni v prilogi obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, ne pa v tem obvestilu, temu podjetju kršila pravico do obrambe in torej s temi elementi ne more utemeljiti opredelitve tega podjetja kot vodje omejevalnega sporazuma. Ob neobstoju drugih dokazov v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki omogočajo tako opredelitev, Komisija torej ne more odreči upravičenja, da se za to podjetje uporabi oddelek B obvestila o ugodni obravnavi z razlogom, da je imelo vlogo vodje omejevalnega sporazuma.

(Glej točke od 70 do 72, 80, 89, 90, od 93 do 95, 112, 133 in 136.)
Zadeva C-452/06

The Queen, na predlog:

Synthon BV

proti

Licensing Authority of the Department of Health

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court))

„Zakonik Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini — Dovoljenje za promet — Bistveno podobna zdravila — Skrajšani postopek — Postopek medsebojnega priznanja — Razlogi za zavrnitev — Odgovornost države članice — Resna kršitev prava Skupnosti“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca Y. Bota, predstavljeni 10. julija 2008 I ‐ 7684

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 16. oktobra 2008 I ‐ 7713

Povzetek sodbe

Približevanje zakonodaj – Zdravila – Dovoljenje za promet – Vloga za medsebojno priznavanje (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2001/83, členi 10(1), 28 in 29) Približevanje zakonodaj – Zdravila – Dovoljenje za promet – Vloga za medsebojno priznavanje (Direktiva 2001/83 Evropskega parlamenta in Sveta, členi 10(1), 28 in 29)
Države članice so pristojne, da v nacionalni zakonodaji opredelijo pogoje za izvrševanje in uveljavljanje pravice do plačanega letnega dopusta, tako da določijo konkretne okoliščine, v katerih lahko delavci izkoristijo navedeno pravico, pri tem pa za nastanek te pravice, ki izvira iz navedene direktive, ne smejo določiti nobenih pogojev.

Člen 7(1) Direktive 2003/88 o določenih vidikih organizacije delovnega časa je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalnim določbam ali praksam, ki določajo, da pravica do plačanega letnega dopusta ugasne ob koncu referenčnega obdobja in/ali obdobja za prenos, ki je določen z nacionalno zakonodajo, tudi če je bil delavec na bolniškem dopustu celotno referenčno obdobje ali del tega obdobja in je njegova nezmožnost za delo trajala do prenehanja delovnega razmerja, zaradi česar ni mogel izvršiti svoje pravice do plačanega letnega dopusta.

(Glej točki 49 in 52 ter točko 2 izreka.)
Zadeva C-448/06

cp-Pharma Handels GmbH

proti

Zvezni republiki Nemčiji

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Köln)

„Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Veljavnost Uredbe (ES) št. 1873/2003 — Zdravila za uporabo v veterinarski medicini — Uredba (EGS) št. 2377/90 — Najvišje mejne vrednosti ostankov zdravil v živilih živalskega izvora — Progesteron — Omejitev uporabe — Direktiva 96/22/ES“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca J. Mazáka, predstavljeni 16. januarja 2008 I - 5687

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 17. julija 2008 I - 5707

Povzetek sodbe

Kmetijstvo – Enotna zakonodaja – Najvišje mejne vrednosti ostankov zdravil v živilih živalskega izvora – Postopek določitve – Uredba št. 2377/90

(Uredba Sveta št. 2377/90, priloga II; Uredba Komisije št. 1873/2003; Direktiva Sveta 96/22)

Glede na obseg odločanja po prostem preudarku, ki ga ima Komisija, in glede na vse dejanske okoliščine, glede katerih je bila sprejeta Uredba št. 1873/2003 o spremembi priloge II k Uredbi št. 2377/90 o določitvi postopka Skupnosti za določitev najvišjih dovoljenih vrednosti ostankov zdravil za uporabo v veterinarski medicini v živilih živalskega izvora, se ne zdi, da bi Komisija s pristopom, ki je ustrezal tako pomislekom glede zaščite javnega zdravja kot zahtevam glede načela sorazmernosti in pri katerem gre za to, da je vključitev progesterona v navedeno prilogo II omejila na poseben način dajanja, kršila omejitve pooblastila te institucije za odločanje po prostem preudarku.

Čeprav je namreč res, da člen 3 Uredbe št. 2377/90 ne določa izrecno možnosti, da bi se snov v prilogo II k tej uredbi vključila le za določene načine dajanja, ta okoliščina ne more izključiti, da lahko Komisija vseeno vključi to snov. Ta pristop se lahko zdi zlasti primeren, če po eni strani zadevne snovi ni mogoče vključiti v prilogo I ali III k tej uredbi, čeprav se lahko po drugi strani z določenimi omejitvami načina dajanja te snovi zagotovi, da prisotnost ostankov v živalskem tkivu ne povzroči tveganja za javno zdravje, tako da bi bila popolna prepoved dajanja te snovi na trg zaradi vključitve te snovi v prilogo IV k tej uredbi nesorazmerna.

Tega sklepa nikakor ne izpodbijajo določbe Direktive 96/22 o prepovedi uporabe v živinoreji določenih snovi, ki imajo hormonalno ali tirostatično delovanje, in beta-agonistov, kot je bila spremenjena z Direktivo 2003/74, na podlagi katerih je dovoljeno dajanje progesterona z intramuskularno injekcijo. Med pogoji, od katerih je v skladu s členom 4 te direktive odvisna možnost držav članic, da dovolijo dajanje progesterona farmskim živalim, je namreč spoštovanje zahtev glede dajanja v promet, določenih v Direktivi 81/851, ki je bila nato spremenjena z Direktivo 2001/82 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v veterinarski medicini. Ta določba v povezavi s členom 6 Direktive 2001/82 državam članicam omogoča, da dajanje progesterona farmskim živalim dopustijo le, če je ta snov vključena v priloge I, II ali III k Uredbi št. 2377/90 v skladu z njenimi določbami.

(Glej točke 31, 34, 42, 43 in 45.)
Pogodba o izključni dobavi naftnih proizvodov med imetnikom bencinske postaje in dobaviteljem lahko spada na področje uporabe člena 81(1) ES, prvič, kadar je to sporazum med podjetji, kajti imetnik bencinske postaje v nezanemarljivem delu prevzame enega ali več finančnih in poslovnih tveganj, povezanih s prodajo teh proizvodov tretjim osebam, in sicer tako, da se šteje za samostojni gospodarski subjekt, in, drugič, kadar pogodba vsebuje klavzule, zaradi katerih so lahko kršena pravila konkurence in kakršna je ta o določanju maloprodajnih cen, ki je izrecno prepovedana s členom 81(1)(a) ES, če so vsi preostali pogoji uporabe tega člena izpolnjeni.

Kadar imetnik bencinske postaje ne prevzame takšnih tveganj ali prevzame le njihov zanemarljivi del, ne postane samostojen gospodarski subjekt pri prodaji goriva tretjim osebam, saj je razmerje med imetnikom in dobaviteljem enako razmerju med zastopnikom in njegovim naročiteljem. V tem primeru le obveznosti, ki so naložene imetniku bencinske postaje v okviru prodaje tretjim osebam na račun dobavitelja in med katerimi je določanje maloprodajne cene, ne spadajo pod člen 81(1) ES. Nasprotno lahko na področje uporabe tega člena spadajo obveznosti, ki so naložene imetniku v okviru storitev posrednika, ki jih ponuja dobavitelju, in ki se nanašajo na razmerja med njima kot samostojnima gospodarskima subjektoma. Tako je v primeru klavzul o izključnosti in prepovedi konkurence, zaradi katerih so kršena pravila konkurence, ker povzročajo zaporo zadevnega trga.

(Glej točke 35, od 40 do 42, 44 in točko 1 izreka.)
Člen 3(1), prvi pododstavek, Direktive 96/71 o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev določa, da države članice poskrbijo, da ne glede na to, katera zakonodaja se uporablja za delovno razmerje, podjetja s sedežem v drugi državi članici, ki napotujejo delavce na njihovo ozemlje v okviru čezmejnega opravljanja storitev, napotenim delavcem v zvezi z zadevami, določenimi v istem členu, zagotovijo delovne in zaposlitvene pogoje za delo in zaposlitev, ki so predpisani v državi članici, na ozemlju katere se opravlja delo. V ta namen vsebuje ta določba izčrpen seznam zadev, pri katerih lahko države članice dajo prednost pravilom, ki veljajo v državi članici gostiteljici.

Člen 3(10), prva alinea, te direktive pa vseeno priznava državam članicam možnost, da v skladu s Pogodbo ES za podjetja, ki napotujejo delavce na njihovo ozemlje, nediskriminatorno uporabljajo pogoje za delo in zaposlitev za druge zadeve kot za tiste, navedene v odstavku 1, prvi pododstavek, tega člena, če gre za predpise na področju javnega reda.

Če država članica opredeli nacionalne predpise glede delovanja policije in glede varnosti kot prisilne predpise, se to uporablja za določbe, katerih spoštovanje se šteje za tako bistveno za varovanje politične, socialne ali gospodarske organizacije zadevne države članice, da so predpisane za vse osebe, ki so na ozemlju te države članice, in za vsa pravna razmerja, ki so omejena na ta prostor. Zato izjema od javnega reda pomeni izjemo od temeljnega načela svobode opravljanja storitev, ki mora biti razumljeno strogo in katerega obsega ne morejo enostransko določiti države članice.

V kontekstu Direktive 96/71 pomeni člen 3(10), prva alinea, izjemo od načela, da so zadeve, v katerih lahko države članice uporabijo svojo zakonodajo za omenjena podjetja, izčrpno naštete v členu 3(1), prvi pododstavek, te direktive in mora biti zato predmet ozke razlage. Ta določba zlasti ne razbremeni držav članic tega, da spoštujejo obveznosti, ki jih imajo na podlagi Pogodbe ES, in zlasti ne obveznosti v zvezi s svobodnim opravljanjem storitev.

(Glej točke od 25 do 31 in 33.)