Zadeva T-217/06

Arkema France in drugi

proti

Evropski komisiji

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg metakrilatov – Odločba o kršitvi člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP – Odgovornost za kršitveno ravnanje – Obveznost obrazložitve – Načelo enakega obravnavanja – Načelo dobrega upravljanja – Globe – Teža kršitve – Konkretni učinek na trg – Odvračalni učinek glob – Ponovna kršitev – Načelo ne bis in idem – Načelo sorazmernosti – Olajševalne okoliščine – Dejansko neizvajanje sporazumov – Določitev odgovornosti za plačilo znotraj skupine družb – Neomejena pristojnost“

Povzetek sodbe

1. Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Razdelitev – Matična družba in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila presoje

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

2. Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Razdelitev – Matična družba in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila presoje

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

3. Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Razdelitev – Matična družba in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila presoje

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

4. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Odločba o uporabi predpisov o konkurenci – Odločba, ki se nanaša na več naslovnikov

(členi 81 ES, 82 ES in 253 ES)

5. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Upoštevanje dejanskega vpliva na trg – Obseg

(člen 81 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A)

6. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Odvračalni učinek

(člen 81 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23; Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A)

7. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Odvračalni učinek

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23; Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A)

8. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Diskrecijska pravica Komisije – Sodni nadzor – Neomejena pristojnost sodišča Unije

(člena 81(1) ES in 229 ES; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 48; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 31)

9. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Odvračalni učinek

(člen 81 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23; Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A)

10. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Promet podjetja kršitelja

(Uredba Sveta št. 1/2003)

11. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije, s katero je ugotovljena kršitev in ki je sprejeta po drugih odločbah o kaznovanju, s katerimi je bil upoštevan element ponovne kršitve – Kršitev načela ne bis in idem – Neobstoj

(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 50; člen 81 ES; Uredba Sveta št. 1/2003)

12. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Olajševalne okoliščine – Ravnanje, ki se razlikuje od ravnanja, dogovorjenega v omejevalnem sporazumu

(člen 81 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 3, druga alinea)

13. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Upoštevani promet – Meja, določena s členom 23(2) Uredbe št. 1/2003 – Pravila uporabe

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

1. Ravnanje hčerinske družbe se lahko pripiše matični družbi zlasti takrat, kadar hčerinska družba – čeprav je ločena pravna oseba – o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma ravna v skladu z navodili matične družbe, zlasti glede gospodarskih, organizacijskih in pravnih povezav, ki povezujejo pravni enoti. To namreč velja zato, ker sta v takih okoliščinah matična družba in njena hčerinska družba del iste gospodarske enote in torej tvorita eno samo podjetje, kar Komisiji omogoča, da odločbo, s katero nalaga plačilo glob, naslovi na matično družbo, ne da bi bilo treba dokazati njeno osebno vpletenost pri tej kršitvi.

V posebnem primeru, ko je matična družba 100-odstotna lastnica kapitala hčerinske družbe, ki je kršila konkurenčna pravila Unije, lahko matična družba po eni strani odločilno vpliva na ravnanje hčerinske družbe, po drugi strani pa obstaja ovrgljiva domneva, da matična družba dejansko odločilno vpliva na njeno ravnanje. V takih okoliščinah zadostuje, da Komisija dokaže, da je celoten kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe, da je mogoče predpostavljati, da ima matična družba odločilen vpliv na trgovinsko politiko hčerinske družbe. Komisija bo tako lahko matično družbo štela za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če matična družba, ki mora to domnevo ovreči, ne predloži zadostnih dokazov, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno.

Uporaba te domneve ni pogojena z obstojem dodatnih dokazov.

Matična družba, ki je lastnica skoraj celotnega kapitala svoje hčerinske družbe, je načeloma v podobnem položaju, kot je položaj izključnega lastnika v zvezi z njegovimi pooblastili za izvajanje odločilnega vpliva na ravnanje hčerinske družbe, glede na gospodarske, organizacijske in pravne povezave med njo in omenjeno hčerinsko družbo. Zato Komisija za ta položaj upravičeno uporabi ista dokazna pravila, in sicer uporabo domneve, da navedena matična družba dejansko izkorišča svojo premoč in odločilno vpliva na ravnanje hčerinske družbe.

(Glej točke od 43 do 46, 50 in 53.)

2. Kadar Komisija uporabi domnevo o odločilnem vplivu, da bi kršitev konkurenčnega prava, ki jo je storila hčerinska družba, pripisala matični družbi, le-to šteje za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi.

Da bi bilo mogoče ovreči domnevo o odločilnem vplivu, mora zadevna družba predložiti „zadostne dokaze“, da hčerinska družba na trgu ravna samostojno. Komisija pa mora te dokaze preveriti in ne sme navesti pozitivnih elementov za opredelitev tega vpliva. Če bi zadostovalo, da zadevna stranka omenjeno domnevo izpodbija tako, da le navaja dejstva, a jih ne utemelji, bi ta domneva izgubila ves smisel.

(Glej točki 101 in 110.)

3. Okoliščina, da je družba holdinška družba, ne zadostuje za izključitev dejstva, da je matična družba odločilno vplivala na svoje hčerinske družbe predvsem pri usklajevanju finančnih vlaganj v okviru skupine. V skupini družb ima namreč holdinška družba nalogo, da zbira kapitalske deleže v različnih družbah in zagotavlja enotno upravljanje z njimi.

Razdelitev skupine družb na sektorje, ki poleg tega ne upošteva povezav v kapitalu med družbami skupine, je močan indic, da dejavnosti teh sektorjev usklajuje krovna matična družba skupine. Takšno delovanje matične družbe izključuje samostojno ravnanje hčerinske družbe na trgu.

Okoliščina, da mora matična družba dovoliti večja vlaganja svoje hčerinske družbe, je indic, da slednja na trgu deluje tako, da upošteva interese matične družbe.

(Glej točke 107, 113 in 114.)

4. Obveznost obrazložitve, določeno s členom 253 ES, je treba prilagoditi vrsti spornega ravnanja, hkrati pa mora ta jasno in nedvoumno predstaviti stališče institucije, ki ukrep izda, da lahko vsi zainteresirani dobijo vpogled v obrazložitev sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče izvaja ustrezen nadzor. Obveznost obrazložitve je treba presoditi glede na okoliščine obravnavane zadeve, zlasti vsebino akta, naravo omenjenih vzrokov in pravnega interesa za pojasnila, ki ga lahko imajo naslovniki ali druge neposredno ali osebno vključene osebe. Če je treba vprašanje, ali obrazložitev odločbe ustreza zahtevam iz člena 253 ES, presoditi ne le z vidika besedila obrazložitve, ampak tudi konteksta in vseh pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje, ni potrebno, da so v obrazložitvi navedene vse zadevne dejanske in pravne okoliščine.

Odločba o uporabi člena 81 ES mora biti – kadar se nanaša na več naslovnikov in zadeva problem odgovornosti za kršitev – glede vsakega naslovnika dovolj obrazložena, zlasti glede naslovnikov, ki morajo v skladu s to odločbo odgovarjati za kršitev. Da matične družbe podjetij, ki se jih preganja zaradi kršitev konkurenčnega prava, odločbo Komisije sprejmejo kot zadovoljivo obrazloženo, mora ta torej vsebovati podrobno utemeljitev razlogov, ki po svoji naravi upravičujejo pripis krivde za kršitev tem družbam. Ta podjetja morajo tako kot njihove matične družbe imeti možnost seznanitve z utemeljitvijo stališča Komisije, če pripis odgovornosti vpliva na njihov položaj, če v upravnem postopku izpodbijajo pripis odgovornosti ali če imajo pravni interes, da v tej točki nasprotujejo odločbi, izdani v zvezi z njimi. Če torej Komisija odgovornost za kršitev utemeljuje na domnevnem odločilnem vplivu in so zadevne družbe v upravnem postopku izpostavile elemente, ki izpodbijajo to domnevo, mora odločba vsebovati zadovoljivo obrazložitev, ki utemeljuje stališče, po katerem omenjeni elementi onemogočajo izpodbijanje navedene domneve.

Vendar mora Komisija skladno s členom 253 ES obrazložiti svoje odločbe z navedbo dejanskih in pravnih okoliščin, od česar so odvisne pravna utemeljitev ukrepa in ugotovitve, zaradi katerih je sprejela takšno odločbo, ne zahteva pa se, da podrobno obrazloži vse dejanske in pravne okoliščine, ki jih v upravnem postopku izpostavi vsaka stranka. Čeprav mora Komisija v odločbi navesti, zakaj meni, da izpostavljene trditve ne zadostujejo, da bi se ovrgla domneva o odločilnem vplivu, pa to ne pomeni, da mora v vsaki obravnavani zadevi izpodbijati vsako trditev zadevnih družb posebej. Splošni odgovor je lahko glede na okoliščine obravnavane zadeve zadosten, da lahko družba učinkovito brani svoje pravice in lahko Splošno sodišče izvaja ustrezen nadzor.

(Glej točke od 133 do 135 in 141.)

5. Težo kršitev je treba ugotoviti ob upoštevanju veliko dejavnikov, kot so okoliščine posameznega primera, njegov kontekst in odvračalen učinek glob, in to ne da bi bil narejen zavezujoč ali dokončen seznam meril, ki jih je treba obvezno upoštevati. Med dejavniki, ki se lahko upoštevajo pri presoji teže kršitev, so ravnanje vsakega izmed podjetij, vloga, ki jo ima vsako izmed podjetij pri izvajanju usklajenih ravnanj, korist, ki so jo lahko podjetja imela od teh ravnanj, njihova velikost in vrednost zadevnega blaga ter nevarnost, ki jo ta vrsta kršitev pomeni za cilje Unije.

Iz tega izhaja, da učinek protikonkurenčnega ravnanja ni sam po sebi odločilno merilo pri presoji ustrezne globe. Natančneje, dejavniki, ki se nanašajo na vidik namere, so lahko pomembnejši od dejavnikov v zvezi z navedenim učinkom, še zlasti kadar so kršitve že same po sebi resne. Karteli zaradi svoje narave zaslužijo najstrožje globe. Njihov morebitni dejanski vpliv na trg, zlasti vprašanje, koliko je omejevanje konkurence privedlo do tržne cene, višje od tiste, ki bi se zaračunavala ob neobstoju kartela, ni odločilno merilo za določitev višine glob. V tem primeru je dejanski vpliv kršitve le eden od dejavnikov, ki – če ga je mogoče izmeriti – lahko Komisiji omogoči, da izhodiščno globo poveča nad predviden najnižji znesek.

Poleg tega dejstvo, da je Komisija v Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe ESPJ, natančno opredelila svoj pristop pri oceni teže kršitve, ne nasprotuje temu, da to merilo preuči celovito, skupaj z dejavniki, ki niso izrecno navedeni v teh smernicah.

(Glej točke od 178 do 182.)

6. Odvračalni učinek je eden od elementov, ki jih je treba upoštevati pri izračunu zneska globe. V skladu z ustaljeno sodno prakso je cilj glob, naloženih zaradi kršitev člena 81 ES in predvidenih v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003, kaznovati nezakonito ravnanje zadevnih podjetij ter odvrniti zadevna podjetja in druge gospodarske subjekte od kršitev pravil prava Unije o konkurenci v prihodnosti. Tako lahko Komisija pri izračunu zneska globe med drugim upošteva velikost in ekonomsko moč zadevnega podjetja.

Poleg tega je skupni promet podjetja, čeprav približen ali nepopoln, kazalnik njegove velikosti in ekonomske moči. Tako lahko Komisija pri določanju zneska globe, ki bo imela dovolj odvračalni učinek, upošteva skupni promet zadevnega podjetja.

Potreba po zagotovitvi zadostnega odvračalnega učinka globe, medtem ko z njo ni mogoče utemeljiti splošnega zvišanja glob v okviru izvajanja politike konkurence, namreč zahteva, da je globa določena ob upoštevanju želenega vpliva na podjetje, da globa ne bi bila zanemarljiva ali, nasprotno, prekomerna, zlasti glede na finančne zmožnosti zadevnega podjetja, v skladu z zahtevami, ki izhajajo iz potrebe po zagotavljanju učinkovitosti globe in spoštovanja načela sorazmernosti.

Zato lahko zlasti možnost, da zadevno podjetje lažje zbere potrebna sredstva za plačilo globe, z vidika odvračalnega učinka upraviči uporabo faktorja povišanja. Iz tega sledi, da od Komisije ni mogoče zahtevati, naj ugotovi dodatno povezavo med uporabo sredstev podjetja in kršitvijo, ki jo je podjetje zagrešilo, da bi bilo mogoče ta sredstva upoštevati pri določanju globe z dovolj odvračalnim učinkom, ker sta v tem smislu kot taki pomembni velikost in ekonomska moč podjetja, ki je zagrešilo kršitev.

(Glej točke 210, 211, 213 in 214.)

7. Potreba po zagotovitvi odvračalnega učinka glob, naloženih zaradi kršitve prava Unije o konkurenci, je splošna zahteva, ki mora voditi Komisijo ves čas postopka izračuna glob. Ne pomeni nujno, da mora biti poseben del tega izračuna tudi skupna ocena vseh upoštevnih okoliščin zaradi doseganja tega namena. Povišanje izhodiščnega zneska globe, da bi se zagotovil zadosten odvračalni učinek ob upoštevanju velikosti in ekonomske moči posameznega podjetja, je faza izračuna globe, ki izvira iz potrebe po prilagoditvi izhodiščnega zneska tako, da bo imela globa zadosten odvračalni učinek ob upoštevanju skupnih sredstev podjetja in njegove zmožnosti, da zbere sredstva, potrebna za plačilo globe.

Glede vprašanja, ali bi morala Komisija z odločbo o kaznovanju podjetja iz razloga odvračalnega učinka upoštevati globe, ki so bile temu podjetju že naložene za dejanja, ki so bila izvršena med kršitvijo, ki je predmet te odločbe, tako da bi bilo zato dodatno povišanje globe, naložene zaradi nove kršitve, zaradi odvračalnega učinka prejšnjih glob nesmiselno, je treba navesti, da je tak pristop v nasprotju s ciljem Komisije pri določanju glob, in sicer odvračati podjetja od kršitev. Tak pristop bi povzročil protislovni položaj, v katerem bi si podjetje, ki bi sodelovalo v več nezakonitih ravnanjih, postopno zmanjševalo mejni znesek vsake kazni.

Poleg tega taka rešitev temelji na predpostavki, da bi morala Komisija znesek globe določiti glede na verjetnost, da bo zadevna družba storila nove kršitve v prihodnosti, pri čemer bi morala pri določitvi verjetnosti upoštevati skupni znesek naloženih glob tej družbi v določenem časovnem obdobju. Taka predpostavka pa je v nasprotju s pojmom odvračalnega učinka v pravu o konkurenci.

V zvezi s tem je pooblastilo Komisije, da podjetjem, ki so namerno ali iz malomarnosti kršila določbe člena 81(1) ES ali člena 82 ES, naloži globe, eno od sredstev, s katerimi lahko Komisija opravlja nalogo nadzora, ki ji jo je poverilo pravo Unije. Ta naloga zagotovo zajema preiskovanje in sankcioniranje posameznih kršitev, pa tudi dolžnost upoštevanja splošne politike, katere namen je, da se na področju konkurence uporabljajo načela, ki jih določa Pogodba, in da se v to usmeri delovanje podjetij. Tako je namen glob, naloženih zaradi kršitev člena 81 ES in predvidenih v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003, kaznovati nezakonito ravnanje zadevnih podjetij in tudi odvrniti zadevna podjetja in druge gospodarske subjekte od kršitev pravil prava Unije o konkurenci v prihodnosti. Zato se pri oceni faktorja zaradi odvračalnega učinka upošteva veliko elementov, ne samo poseben položaj zadevnega podjetja. Poleg tega Komisija pri presoji potrebe po povišanju zneska glob zaradi zagotavljanja odvračalnega učinka nikakor ni dolžna oceniti verjetnosti, da bodo zadevna podjetja ponovila kršitev. Zato ta faza izračuna globe vključuje povišanje izhodiščnega zneska globe na podlagi objektivnih elementov, kot sta velikost in ekonomska moč zadevnega podjetja, in ne subjektivnih elementov v zvezi z oceno verjetnosti storitve nove kršitve v prihodnosti.

(Glej točke 224, 225, 228 in od 231 do 235.)

8. V zvezi z nadzorom sodišča Unije nad odločbami Komisije s področja konkurence neomejena pristojnost, ki je bila Splošnemu sodišču ob uporabi člena 229 ES podeljena s členom 31 Uredbe št. 1/2003, temu sodišču omogoča, da izpodbijani akt spremeni, tudi če ga ne razglasi za ničnega, pri čemer pa mora upoštevati vse dejanske okoliščine pri, na primer, spremembi zneska globe.

Določbe člena 48 Poslovnika Splošnega sodišča ne nasprotujejo temu, da Splošno sodišče v okviru svoje neomejene pristojnosti upošteva argument, ki ga je tožeča stranka izpostavila med obravnavo, da bi preučilo, ali je povišanje globe, naložene podjetju, ki je tožeča stranka, zaradi odvračalnega učinka utemeljeno glede na navajano dejstvo, in to še toliko bolj, ker je Komisija imela možnost predložiti svoje pripombe glede tega vprašanja.

(Glej točki 252 in 253.)

9. Cilj odvračanja, ki ga lahko Komisija upošteva pri določitvi zneska globe, naložene zaradi kršitve prava o konkurenci, se lahko doseže le ob upoštevanju položaja kaznovanega podjetja na dan, ko je naložena globa. Da bi se ob upoštevanju načela sorazmernosti pravilno zagotovil odvračalni učinek, je torej treba skupna sredstva podjetja, ki se lahko v relativno kratkem času bistveno spremenijo tako, da se zmanjšajo ali povečajo, zlasti med prenehanjem kršitve in sprejetjem odločbe, s katero se nalaga globa, oceniti na dan, ko se naloži globa.

Resda lahko Komisija pri določitvi zneska globe upošteva dejstvo, da imajo velika podjetja običajno pravno in gospodarsko znanje ter infrastrukturo, ki jim omogoča, da lažje spoznajo, da njihovo ravnanje pomeni kršitev, in se zavedajo posledic tega z vidika prava o konkurenci. V tem primeru se mora promet, na podlagi katerega Komisija presodi velikost zadevnih podjetij in njihovo sposobnost, da opredelijo naravo in posledice svojega ravnanja, nanašati na položaj podjetij med kršitvijo, in ne med sprejetjem odločbe.

Vendar upoštevanje elementa pravne in gospodarske infrastrukture, ki velikemu podjetju omogoča, da spozna, da njegovo ravnanje pomeni kršitev, v okviru povišanja globe predstavlja drugačno utemeljitev kot potreba po zagotovitvi odvračalnega učinka globe in ima drugačne cilje.

Ker pa po eni strani utemeljitev uporabe faktorja povišanja pri določitvi zneska globe temelji na želenem vplivu globe na kaznovano podjetje, in ne na zgoraj navedenih razlogih pravne in gospodarske infrastrukture, in ker po drugi strani gospodarska enota, ki povezuje kaznovano podjetje z njegovo matično družbo, preneha pred datumom sprejetja odločbe, s katero je naložena globa, sredstev matične družbe ni mogoče več upoštevati za določitev faktorja povišanja, ki se uporablja za to podjetje.

Zato je treba za uporabo faktorja povišanja velikost in ekonomsko moč takega podjetja presoditi na dan sprejetja odločbe, s katero je naložena globa.

(Glej točke 260, od 263 do 265 in od 270 do 272.)

10. Tudi če se napaka pri določitvi zneska globe, ki jo je treba naložiti podjetju, pripiše temu podjetju, ta okoliščina ne more utemeljevati ohranitve zneska naložene globe, če je bila ta določena ob upoštevanju vsebinsko napačnega dejstva.

(Glej točko 274.)

11. Načelo ne bis in idem, ki je temeljno načelo prava Unije in je tudi navedeno v členu 50 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, na področju konkurence prepoveduje, da bi bilo podjetje še enkrat obsojeno ali preganjano zaradi protikonkurenčnega ravnanja, za katero je že bilo kaznovano ali za katero je bilo ugotovljeno, da zanj ni odgovorno, v predhodni odločbi, ki je ni več mogoče izpodbijati. Za uporabo tega načela morajo biti izpolnjeni trije pogoji, in sicer istovetnost dejstev, enotnost kršitelja in enotnost pravno varovanega interesa.

To načelo nikakor ni kršeno zaradi dejstva, da odločba Komisije, s katero je naložena globa, temelji na predhodnih obsodbah, ki so že upravičile uporabo povišanja globe za to družbo zaradi ponovne kršitve v več prejšnjih odločbah. Dejstvo, da je Komisija v več odločbah ugotovitev o ponovni kršitvi oprla na iste predhodne obsodbe, namreč v nobenem primeru ne pomeni, da je Komisija zadevno družbo večkrat obsodila za isto kršitev.

Upoštevanje ponovne kršitve kot obteževalne okoliščine v okviru analize teže vsake od teh kršitev, ki jih je storilo podjetje, se nujno nanaša na analizo teže vsake od njih, ki vsaka zase in neodvisno druga od druge pomenijo ponovno kršitev pravil konkurence, kar potrjuje verjetnost, da te družbe posledice teh obsodb niso izučile.

Zato je upoštevanje ponovne kršitve v takem primeru utemeljeno na podlagi potrebe po dodatnem odvračalnem učinku, ki jo dokazuje dejstvo, da več predhodnih ugotovitev kršitev ni zadostovalo za preprečitev nove ponovitve kršitve.

(Glej točke 292, 293, 295, 296 in 299.)

12. Okoliščina, da podjetje priznava delno izvajanje nekaterih protikonkurenčnih dogovorov, ne zadošča za utemeljitev zavrnitve uveljavljanja olajševalne okoliščine. Glede tega je treba v zvezi z uveljavljanjem olajševalnih okoliščin zaradi dejanskega neizvajanja kršitvenih dogovorov na podlagi točke 3, druga alinea, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, preveriti, ali je mogoče ugotoviti, da se je zadevno podjetje v obdobju, ko je sodelovalo pri kršitvenih dogovorih, dejansko izognilo njihovemu izvajanju in je na trgu ravnalo konkurenčno ali vsaj da je očitno in bistveno kršilo obveznosti v okviru kartela, tako da je motilo njegovo delovanje.

(Glej točki 308 in 309.)

13. Na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 za vsako podjetje, udeleženo pri kršitvi, globa ne presega 10 % njegovega skupnega prometa v predhodnem poslovnem letu.

Le če se izkaže, da je več naslovnikov odločbe, s katero je naložena globa, del podjetja v smislu gospodarskega subjekta, odgovornega za kršitev, ki se kaznuje, in to tudi na dan sprejetja te odločbe, se lahko v skladu s sodno prakso zgornja meja izračuna na podlagi skupnega prometa tega podjetja, to je vseh njegovih delov. Nasprotno, če je ta gospodarska enota medtem prenehala, ima vsak naslovnik odločbe pravico do individualne uporabe zadevne zgornje meje.

(Glej točko 352.)

SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (četrti senat)

z dne 7. junija 2011( )

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg metakrilatov – Odločba o kršitvi člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP – Odgovornost za kršitveno ravnanje – Obveznost obrazložitve – Načelo enakega obravnavanja – Načelo dobrega upravljanja – Globe – Teža kršitve – Konkretni učinek na trg – Odvračalni učinek glob – Ponovna kršitev – Načelo ne bis in idem – Načelo sorazmernosti – Olajševalne okoliščine – Dejansko neizvajanje sporazumov – Določitev odgovornosti za plačilo znotraj skupine družb – Neomejena pristojnost“

V zadevi T-217/06,

Arkema France s sedežem v Colombesu (Francija),

Altuglas International SA s sedežem v Puteauxu (Francija),

Altumax Europe SAS s sedežem v Puteauxu,

ki so jih sprva zastopali A. Winckler, S. Sorinas Jimeno in P. Geffriaud, nato Sorinas Jimeno in E. Jégou, odvetniki,

tožeče stranke,

proti

Evropski komisiji, ki sta jo sprva zastopala F. Arbault in V. Bottka, nato V. Bottka in F. Castillo de la Torre, zastopniki,

tožena stranka,

katere predmet je primarno razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2006) 2098 konč. z dne 31. maja 2006 v zvezi s postopkom uporabe člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/F/38.645 – Metakrilati) v delu, ki se nanaša na tožeče stranke, in podredno razglasitev ničnosti ali znižanje višine globe, ki je bila tožečim strankam naložena z navedeno odločbo,

SPLOŠNO SODIŠČE (četrti senat),

v sestavi O. Czúcz, predsednik senata, I. Labucka (poročevalka) in K. O'Higgins, sodniki,

sodna tajnica: T. Weiler, administratorka,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 15. decembra 2009

izreka naslednjo

Sodbo

Dejansko stanje

Uvod

1 Z Odločbo Komisije C(2006) 2098 konč. z dne 31. maja 2006 v zvezi s postopkom uporabe člena 81 ES in člena 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) (zadeva COMP/F/38.645 – Metakrilati) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) je Komisija obsodila družbo Arkema SA in njeni hčerinski družbi Altuglas International SA (v nadaljevanju: Altuglas) in Altumax Europe SAS (v nadaljevanju: Altumax, navajane skupaj: Arkema) na solidarno plačilo globe v višini 219.131.250 EUR zaradi sodelovanja v kartelu v sektorju metakrilatov od 23. januarja 1997 do 12. septembra 2002 (v nadaljevanju: zadevni kartel). Kot solidarno odgovorni za plačilo globe se štejeta njihovi matični družbi, in sicer Total SA za plačilo v višini 140,4 milijona EUR in Elf Aquitaine SA v višini 181,5 milijona EUR (člen 2 izpodbijane odločbe).

2 Družba Arkema (nekdanja Atofina SA) je delniška družba po francoskem pravu, ki združuje tri področja dejavnosti: izdelke iz vinila, kemično industrijo in kemikalije za plemenitenje. V času dejstev, na katere se nanaša izpodbijana odločba, je bila družba Arkema najprej v 97,6-odstotni lasti družbe Elf Aquitaine, po tem, ko je 17. aprila 2000 skupino Elf prevzela družba Total Fina SA, pa v 96,48-odstotni lasti. Po tem datumu in preostalo obdobje zadevne kršitve je bila sama družba Elf Aquitaine v 99,43-odstotni lasti družbe Total (nekdanja Total Fina, nato TotalFinalElf SA) (točki 265 in 266 obrazložitve izpodbijane odločbe).

3 Družba Arkema je ob svoji uvrstitvi na borzo 18. maja 2006 postala Arkema France.

4 Družbi Altuglas (nekdanji Atohaas in Atoglas SA) in Altumax sta glavni hčerinski družbi družbe Arkema, dejavni v sektorju metakrilatov in še zlasti v sektorju metilnih polimetakrilatov (v nadaljevanju: PMMA), ki sta sodelovali v kartelnih ravnanjih, opisanih v izpodbijani odločbi (točka 259 obrazložitve izpodbijane odločbe). Družba Altumax je bila v celotnem obdobju kršitve v stoodstotni lasti družbe Arkema. Družba Altuglas je v stoodstotni lasti družbe Arkema od leta 1998. Pred tem datumom je družba Elf Atochem SA imela v svoji lasti le 50 % njenega kapitala, bila pa je odgovorna za njeno tekoče upravljanje (točka 263 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Upravni postopek

5 Preiskava, na podlagi katere je bila sprejeta izpodbijana odločba, se je začela, ko je družba Degussa AG 20. decembra 2002 na podlagi Obvestila Komisije z dne 19. februarja 2002 o imuniteti pred globami in znižanju glob v kartelnih zadevah (UL C 45, str. 3, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi) vložila zahtevo za imuniteto.

6 Komisija je 25. in 26. marca 2003 v poslovnih prostorih družbe Arkema opravila inšpekcijska pregleda. Po teh pregledih je družba Arkema 3. aprila 2003 vložila zahtevo za imuniteto pred globo ali njeno zmanjšanje na podlagi obvestila o ugodni obravnavi (točka 60 obrazložitve izpodbijane odločbe).

7 Komisija je 17. avgusta 2005 sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah v zvezi s kršitvijo v sektorju metakrilatov in jo poslala družbam Total, Elf Aquitaine, Arkema, Altuglas in Altumax (točka 85 obrazložitve izpodbijane odločbe).

8 Obravnava je potekala 15. in 16. decembra 2005 v prisotnosti vseh naslovnikov obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah (točka 87 obrazložitve izpodbijane odločbe).

9 Komisija je izpodbijano odločbo sprejela 31. maja 2006.

Izpodbijana odločba

10 Za namene tega spora sta še posebej pomembna dva vidika izpodbijane odločbe: določitev naslovnikov in izračun globe.

Naslovniki izpodbijane odločbe

11 Potem ko je Komisija izjavila, da je treba določiti, katerim pravnim subjektom je treba pripisati odgovornost za kršitev (točka 245 obrazložitve izpodbijane odločbe), je menila, da so družbe Altuglas, Altumax, Arkema in Elf Aquitaine solidarno odgovorne za kršitev, ki sta jo zagrešili družbi Altuglas in Altumax v obdobju od 23. januarja 1997 do 12. septembra 2002. Družba Total se šteje za solidarno odgovorno za kršitev družb Altuglas in Altumax v obdobju od 1. maja 2000 do 12. septembra 2002 (točka 277 obrazložitve izpodbijane odločbe).

12 Natančneje, v zvezi z odgovornostjo družbe Elf Aquitaine je Komisija ob upoštevanju dejstva, da je člane upravnega odbora družbe Arkeme imenovala družba Elf Aquitaine in da je bila slednja v kapitalu svoje hčerinske družbe udeležena s 97,6 %, po aprilu leta 2000 pa s 96,48 %, domnevala, da je imela družba Elf Aquitaine odločilno vlogo in dejanski nadzor nad ravnanjem družbe Arkema (točka obrazložitve 265 izpodbijane odločbe).

13 Kar zadeva odgovornost družbe Total, je Komisija ugotovila, da je od aprila 2000 do konca kršitve ta družba neposredno ali posredno nadzorovala kapital vseh družb za upravljanje v skupini, vključno z družbami, ki so v zadevnem kartelu imele neposredno vlogo. V teh okoliščinah je Komisija domnevala, da je družba Total odločilno vplivala na ravnanje svojih hčerinskih družb Elf Aquitaine, Arkema, Altuglas in Altumax, in je obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah naslovila na vse te subjekte (točka 267 obrazložitve izpodbijane odločbe).

14 Družba Arkema na eni strani ter družbi Total in Elf Aquitaine na drugi strani so ločeno poslale odgovor na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah ter pri tem zlasti trdile, da bi morala biti družba Arkema edina naslovnica izpodbijane odločbe (točki 268 in 269 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija je njihove trditve zavrnila in potrdila odgovornost vseh petih subjektov iz prejšnje točke (točki 270 in 277 obrazložitve izpodbijane odločbe). V nadaljevanju se vse te družbe navajajo kot družbe, ki sestavljajo „skupino Total“.

Izračun globe

15 Kar zadeva izračun globe, je Komisija na prvem mestu preučila težo kršitve in najprej ugotovila, da je glede na naravo kršitve in dejstvo, da je kršitev obsegala celotno ozemlje EGP, šlo za zelo hudo kršitev v smislu Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) [U]redbe št. 17 in člena 65(5) [P]ogodbe ESPJ (UL C 9, str. 3, v nadaljevanju: Smernice) (točke od 319 do 331 obrazložitve izpodbijane odločbe). Nato je Komisija družbe, udeležene pri kršitvi, različno obravnavala, pri čemer je skupino Total ob upoštevanju prometa, ki ga je družba Arkema dosegla v EGP za vse tri izdelke PMMA, uvrstila v prvo kategorijo. Na podlagi tega je zanjo določila začetni znesek 65 milijonov EUR (točki 332 in 336 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija je ob upoštevanju svetovnega prometa družbe Total za izračun globe, naložene skupini Total, znesek pomnožila s 3, da bi zagotovila odvračalni učinek globe. Tako se je izhodiščni znesek globe povečal na 195 milijonov EUR (točki 337 do 350 obrazložitve izpodbijane odločbe).

16 Na drugem mestu je Komisija preučila trajanje kršitve in ugotovila, da je treba glede na to, da je družba Arkema sodelovala pri kršitvi pet let in sedem mesecev, izhodiščni znesek povečati za 55 %. To povišanje je bilo naloženo družbam Elf Aquitaine, Arkema, Altuglas in Altumax. Za družbo Total, ki je bila krajše obdobje lastnica kapitala svojih hčerinskih družb, je Komisija povečala globo za 20 % (točke od 351 do 353 obrazložitve izpodbijane odločbe). Tako se osnovni znesek globe, izračunan za družbo Arkema (vključno z Elf Aquitaine), poviša na 302,25 milijona EUR. Družba Total se šteje kot solidarno odgovorna za plačilo 234 milijonov EUR od tega zneska (točka 354 obrazložitve izpodbijane odločbe).

17 Na tretjem mestu je Komisija preučila, ali obstajajo morebitne obteževalne okoliščine. Kar zadeva družbo Arkema, je Komisija ob upoštevanju obstoja treh prejšnjih, nanjo naslovljenih odločb ugotovila ponovitev iste kršitve in odločila, da se za to družbo osnovni znesek globe poviša za 50 %. Vendar je Komisija natančno opredelila, da družbi Total in Elf Aquitaine ponovne kršitve nista zagrešili in da se torej to povišanje zaračuna le družbam Arkema, Altuglas in Altumax (točka 369 obrazložitve izpodbijane odločbe in v zvezi s tem opomba na dnu strani št. 250).

18 Na četrtem mestu je Komisija zavrnila olajševalne okoliščine, na katere se je sklicevala skupina Total.

19 Na tej stopnji, ob upoštevanju ali neupoštevanju obteževalnih in olajševalnih okoliščin je za družbe Arkema, Altuglas in Altumax znesek globe znašal 365.218.750 EUR. Za skupino Total se znesek globe 234 milijonov EUR ne spremeni. Za družbo Elf Aquitaine je znesek globe še vedno 302,25 milijona EUR (točka 397 obrazložitve izpodbijane odločbe). Na podlagi člena 23(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) je Komisija menila, da globa ne presega 10 % prometa zadevnega podjetja (točki 398 in 399 obrazložitve izpodbijane odločbe).

20 Na petem in zadnjem mestu je Komisija uporabila obvestilo o ugodni obravnavi in se na podlagi prve alinee točke 23(b) tega obvestila odločila za 40-odstotno zmanjšanje globe, ki bi bila sicer naložena skupini Total (točke od 403 do 410 obrazložitve izpodbijane odločbe).

21 Zato je Komisija v členu 2(b) izpodbijane odločbe končni znesek določila tako:

„Arkema [...], Altuglas [...] in Altumax [...] so skupaj in solidarno odgovorne: za 219,13125 milijona EUR, od česar je družba Total skupno in solidarno odgovorna za 140,4 milijona EUR, družba Elf Aquitaine SA pa je skupno in solidarno odgovorna za 181,35 milijona EUR.“

Postopek in predlogi strank

22 Tožeče stranke Arkema France, Altuglas in Altumax so 10. avgusta 2006 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložile to tožbo.

23 Sestava senatov Splošnega sodišča je bila spremenjena in poročevalec je bil dodeljen četrtemu senatu, kateremu je bila zato dodeljena tudi ta zadeva.

24 Na podlagi poročila sodnika poročevalca se je Splošno sodišče (četrti senat) odločilo začeti ustno obravnavo in v okviru ukrepov procesnega vodstva po eni strani pozvati stranke, naj odgovorijo na nekatera vprašanja ter, po drugi strani, pozvati Komisijo, naj predloži dokument. Stranke so na ta poziv odgovorile v predpisanem roku.

25 Stranke so ustno predstavile svoja stališča in odgovorile na vprašanja, ki jim jih je Splošno sodišče postavilo na obravnavi 15. decembra 2009. Ko se je obravnava končala, je bil ustni postopek končan.

26 S sklepom z dne 26. novembra 2010 je Splošno sodišče v skladu s členom 62 Poslovnika sklenilo ponovno odpreti ustni postopek, da bi v okviru ukrepov procesnega vodstva stranke pozvalo, naj predložijo dokumente in odgovorijo na vprašanja. Stranke so na ta poziv odgovorile v predpisanih rokih. Ustni postopek je bil nato končan 9. marca 2011.

27 Tožeče stranke Splošnemu sodišču predlagajo, naj:

– primarno, razglasi ničnost izpodbijane odločbe v delu, v katerem jih zadeva;

– podredno, prekliče ali zniža znesek globe, ki jim je bila naložena z izpodbijano odločbo;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

28 Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbo zavrne;

– tožečim strankam naloži plačilo stroškov.

Pravo

29 Tožeče stranke v podporo tožbe v bistvu navajajo osem tožbenih razlogov. Prvi tožbeni razlog se nanaša na kršitev pravil o odgovornosti matične družbe za ravnanja njene hčerinske družbe in načela prepovedi diskriminacije. Drugi tožbeni razlog se nanaša na to, da je Komisija napačno presodila dejansko stanje s tem, da je odgovornost za kršitev, ki jo je storila družbe Arkema, pripisala družbama Total in Elf Aquitaine. Tretji tožbeni razlog se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve in načela dobre uprave pri uporabi pravil o odgovornosti. Četrti tožbeni razlog se nanaša na neupoštevanje merila o konkretnem učinku na trg pri določitvi izhodiščnega zneska globe 65 milijonov EUR. Peti tožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava in napačno ugotovljeno dejansko stanje pri povišanju izhodiščnega zneska globe zaradi odvračalnega učinka. Šesti tožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava s strani Komisije pri povišanju globe zaradi ponovne kršitve. Sedmi tožbeni razlog se nanaša na napačno ugotovljeno dejansko stanje, ker Komisija tožečim strankam ni odobrila znižanja globe, čeprav družba Arkema nekaterih ravnanj, ki se ji očitajo, dejansko ni izvajala. Osmi tožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava in napačno ugotovljeno dejansko stanje zaradi zavrnitve znižanja globe tožečim strankam na podlagi „drugih dejavnikov“. Poleg tega so tožeče stranke na obravnavi izrazile še dodaten očitek, s katerim so ugovarjale povišanju globe zaradi dovolj odvračalnega učinka.

Prvi tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev pravil o odgovornosti matične družbe za ravnanja njene hčerinske družbe in načela prepovedi diskriminacije

30 Tožeče stranke trdijo, da je Komisija s sklicevanjem na domnevo, glede na katero ima matična družba v primeru, ko ima v lasti celoten ali skoraj celoten kapital hčerinske družbe, dejansko odločilen vpliv nanjo (v nadaljevanju: domneva o odločilnem vplivu), in s tem, da ni predložila dokaza o dejanskem nadzoru, napačno uporabila pravo (prvi del tega tožbenega razloga). Pri tem naj bi tudi kršila načelo prepovedi diskriminacije, ker je za družbo Arkema uporabila drugačen standard dokazovanja od standarda, ki ga je uporabila za druge hčerinske družbe, ki so sodelovale pri očitanih ravnanjih (drugi del tega tožbenega razloga).

Prvi del, ki se nanaša na neupoštevanje pravil o odgovornosti matične družbe za ravnanja njene hčerinske družbe

– Trditve strank

31 Tožeče stranke trdijo, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso in prakso odločanja Komisije za storjeno kršitev načeloma odgovorna le zadevna hčerinska družba, če podjetje, ki je kršitev zagrešilo, spada v skupino podjetij. Ravnanja neke hčerinske družbe bi bilo torej mogoče očitati matični družbi le v nekaterih okoliščinah. In sicer, če ima matična družba na ravnanje hčerinske družbe dejansko odločilen vpliv, ob upoštevanju njene nesamostojnosti pri izbiri trgovinske politike, ali kadar je matična družba (aktivno ali pasivno, že samo zaradi poznavanja dejstev) vpletena v kršitev, ki jo je zagrešila hčerinska družba.

32 Tožeče stranke trdijo, da v skladu z veljavno sodno prakso stoodstotno lastništvo deleža kapitala (in, a fortiori, 99,43-, 97,6- ali 96,48-odstotno) samo po sebi še ni dovolj za samodejno sklepanje, da ima matična družba dejansko odločilen vpliv na trgovinsko politiko hčerinske družbe. Po trditvah tožečih strank naj bi bili na podlagi sodne prakse glede tega vedno potrebni dodatni elementi, kot na primer dejstvo, da je matična družba med upravnim postopkom prisotna kot edina sogovornica Komisije za celotno skupino, neizpodbijanje pristojnosti dejanskega nadzora hčerinske družbe in neobstoj dokaza v zvezi s samostojnostjo hčerinske družbe.

33 V obravnavani zadevi pa razen indica o tem, da sta takratni matični družbi neposredno ali posredno imeli v lasti skoraj celoten kapital družbe Arkema, Komisija v izpodbijani odločbi ni predložila nobenega dokaza o tem, da sta družbi Total in/ali Elf Aquitaine v obravnavanem obdobju dejansko imeli odločilen vpliv na trgovinsko politiko družbe Arkema ali pri ravnanjih, ki se ji očitajo. Tožeče stranke zlasti zatrjujejo, da je dejstvo, ki ga je Komisija poudarila v izpodbijani odločbi, da je v času očitanih dejstev člane upravnega odbora družbe Arkema imenovala družba Elf Aquitaine, samo preprosto logično sklepanje na podlagi večinskega lastništva kapitala družbe Arkema in ne dokazuje, da je nanjo imela odločilen vpliv.

34 Tožeče stranke zato menijo, da je Komisija s tem, da družbama Total in Elf Aquitaine očita ravnanja iz izpodbijane odločbe, z opiranjem na domnevo o odločilnem vplivu, ki temelji izključno na neposrednem ali posrednem lastništvu skoraj celotnega kapitala družbe Arkema, napačno uporabila pravo, zaradi česar bi bila razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe upravičena.

35 Nazadnje, ko je Splošno sodišče v zvezi s tem sporom o posledicah sodbe Sodišča z dne 10. septembra 2009 v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji (C‑97/08 P, ZOdl., str. I-8237) zaslišalo tožeče stranke, so te na obravnavi trdile, da so bila dejstva v zadevi, na katerih temelji ta sodba, in sicer nadzor, ki ga je matična družba izvajala nad hčerinskimi družbami, udeleženimi v kršitvi, drugačna od dejstev v obravnavani zadevi. Poleg tega so tožeče stranke opozorile, da je imela v tej zadevi matična družba v kapitalu hčerinske družbe stoodstotni delež, medtem ko v obravnavani zadevi ta raven ni dosežena (tu je udeležba 99,43-, 97,6‑ in 96,48-odstotna). Tožeče stranke v vsakem primeru trdijo, da bi bilo treba, če bi morali zgoraj navedeno sodbo v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji razlagati tako, da omogoča, da se kršitev hčerinske družbe očita matični družbi brez kakršnega koli drugega razloga, kot je povezava v kapitalu, to sodno prakso torej na novo preučiti, ker bi zaradi nje nastala ureditev odgovornosti brez krivde, ki ni v skladu z Uredbo št. 1/2003.

36 Komisija izjavlja, da se strinja s trditvijo tožečih strank, da se lahko odgovornost, ki izhaja iz kršitvenega ravnanja hčerinske družbe, očita matični družbi le v nekaterih okoliščinah. Takšna možnost bi obstajala, če bi imela matična družba dejansko odločilen vpliv na ravnanje hčerinske družbe. Vendar pa po mnenju Komisije iz ustaljene sodne prakse izhaja, da lahko utemeljeno sklepa, da ima družba, ki ima v lasti celoten ali skoraj celoten kapital hčerinske družbe, nanjo dejansko odločilen vpliv, razen če matična družba ovrže domnevo o odločilnem vplivu s tem, da predloži dokaz o samostojnosti ravnanja hčerinske družbe.

– Presoja Splošnega sodišča

37 Opozoriti je treba, da je iz točk od 245 do 252 in od 259 do 277 obrazložitve izpodbijane odločbe razvidno, da je Komisija sporno kršitev pripisala družbama Total in Elf Aquitaine zato, ker sta z družbo Arkema ter njenima hčerinskima družbama Altuglas in Altumax, ki sta bili v teh kartelnih ravnanjih soudeleženi, tvorili eno samo družbo. Komisija je to ugotovila na podlagi domneve, navedene v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, da sta družbi Total in Elf Aquitaine na hčerinski družbi odločilno vplivali. Kar zadeva družbo Elf Aquitaine, je domneva o odločilnem vplivu temeljila na dejstvih, da je člane upravnega odbora družbe Arkema imenovala družba Elf Aquitaine in da je slednja imela v kapitalu družbe Arkema 97,6-odstotni delež in nato 96,48-odstotni delež (točka 265 obrazložitve izpodbijane odločbe). Kar pa zadeva družbo Total, je navedena domneva temeljila na dejstvu, da je družba Total od aprila 2000 imela neposreden ali posreden nadzor nad kapitalom vseh družb v skupini, vključno z družbami, ki so imele neposredno vlogo v zadevnem kartelu zaradi njene 99,43-odstotne udeležbe v kapitalu družbe Elf Aquitaine (točki 266 in 267 obrazložitve izpodbijane odločbe). Iz navedenega izhaja, da so zadevne družbe v svojem odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah navedle nekatere argumente z namenom zavrnitve domneve o odločilnem vplivu, vendar jih je Komisija ocenila kot nezadostne (glej zlasti točki 272 in 274 obrazložitve izpodbijane odločbe).

38 Nato je treba opozoriti na sodno prakso Sodišča na tem področju.

39 V zvezi s tem je treba poudariti, da konkurenčno pravo Unije zadeva dejavnosti podjetij in da pojem podjetja zajema vse subjekte, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na njihovo pravno obliko in način financiranja (glej zgoraj v točki 35 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 54 in navedena sodna praksa).

40 Sodišče je natančno navedlo, da je treba pojem podjetja v tem kontekstu razumeti, kot da označuje gospodarsko enoto, čeprav s pravnega vidika to gospodarsko enoto sestavlja več fizičnih ali pravnih oseb (glej zgoraj v točki 35 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 55 in navedena sodna praksa).

41 Kadar tak gospodarski subjekt krši pravila o konkurenci, mora v skladu z načelom osebne odgovornosti za to kršitev odgovarjati (glej zgoraj v točki 35 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 56 in navedena sodna praksa).

42 Kršitve konkurenčnega prava Unije je treba nedvomno pripisati pravni osebi, ki bo zmožna kriti naloženo globo, pri čemer je treba nanjo nasloviti obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Pomembno je tudi, da je v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah navedeno, v zvezi s čim se pravni osebi očitajo dejstva, na katera se obvestilo sklicuje (glej zgoraj v točki 35 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 57 in navedena sodna praksa).

43 Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da se lahko ravnanje hčerinske družbe pripiše matični družbi, ker – čeprav je ločena pravna oseba – ta hčerinska družba o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma ravna v skladu z navodili matične družbe, zlasti glede gospodarskih, organizacijskih in pravnih povezav, ki povezujejo pravni enoti (glej zgoraj v točki 35 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 58 in navedena sodna praksa).

44 To dejansko velja zato, ker sta v takih okoliščinah matična družba in njena hčerinska družba del iste gospodarske enote in torej v zgoraj navedenem pomenu tvorita eno samo podjetje. Dejstvo, da matična družba in njena hčerinska družba tvorita eno samo podjetje v smislu člena 81 ES, Komisiji omogoča, da odločbo, s katero nalaga plačilo glob, naslovi na matično družbo, ne da bi bilo treba dokazati njeno osebno vpletenost pri tej kršitvi (zgoraj v točki 35 navedena sodba Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 59).

45 Sodišče je poleg tega razsodilo, da lahko v posebnem primeru, ko je matična družba 100-odstotna lastnica kapitala hčerinske družbe, ki je kršila konkurenčna pravila Unije, ta matična družba po eni strani lahko odločilno vpliva na ravnanje te hčerinske družbe, po drugi strani pa obstaja ovrgljiva domneva, da ta matična družba dejansko odločilno vpliva na njeno ravnanje (glej zgoraj v točki 35 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 60 in navedena sodna praksa).

46 Sodišče je torej pojasnilo, da v takih okoliščinah ob predpostavki, da ima matična družba odločilen vpliv na trgovinsko politiko hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija dokaže, da je celoten kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe. Komisija bo lahko tako matično družbo štela za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če matična družba, ki mora to domnevo ovreči, ne predloži zadostnih dokazov, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno (glej zgoraj v točki 35 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 61 in navedena sodna praksa).

47 Ob upoštevanju te sodne prakse Sodišča je treba ugotoviti, da je metoda iz točke 37 zgoraj, ki jo je v obravnavani zadevi uporabila Komisija, ko je sporno kršitev pripisala matični družbi tožečih strank, zanesljiva.

48 Po eni strani v nasprotju s tem, kar je videti, da tožeče stranke predlagajo, ta očitek ne temelji izključno na strukturi lastništva kapitala, ampak tudi na ugotovitvi, da domneva o odločilnem vplivu ni bila zavržena (glej zlasti točki obrazložitve 272 in 274 izpodbijane odločbe).

49 Po drugi strani iz te sodne prakse jasno izhaja (glej zlasti točki 45 in 46 zgoraj), da je struktura lastništva kapitala hčerinske družbe zadostno merilo za oblikovanje domneve, ne da bi bila Komisija zavezana predložiti dodatne indice o dejanskem vplivu matične družbe, kot to zahtevajo tožeče stranke.

50 Tožeče stranke tega predloga ne izpodbijajo z argumenti, v skladu s katerimi se dejstva, na podlagi katerih je bila izrečena zgoraj v točki 35 navedena sodba Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, in zlasti nadzor, ki ga je zadevna matična družba v tej zadevi izvajala nad svojimi hčerinskimi družbami, razlikujejo od dejstev in nadzora v obravnavani zadevi. Konkretno, ne glede na dejstvo, da je bilo take dodatne indice v tej zadevi mogoče navesti (sodba Splošnega sodišča z dne 12. decembra 2007 v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, T-112/05, ZOdl., str. II-5049, točki 13 in 54), tako iz zgoraj navedene sodbe Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 12. decembra 2007 (točki 61 in 62) kot tudi iz zgoraj v točki 35 navedene sodbe Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 10. septembra 2009 (točki 61 in 62) nedvomno izhaja, da uporaba te domneve ni pogojena z obstojem takih dodatnih dokazov.

51 Poudariti je treba še, da zgoraj navedena sodna praksa posebej zadeva „[poseben primer], ko je matična družba stoodstotna lastnica kapitala svoje hčerinske družbe“ (zgoraj v točki 35 navedena sodba Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 10. septembra 2009, točka 60). Vendar v obravnavani zadevi družbi Total in Elf Aquitaine nimata v lasti celotnega kapitala svojih hčerinskih družb.

52 Vendar je treba poudariti, da tožeče stranke, čeprav so na obravnavi izpostavile to dejansko razliko (glej točko 35 zgoraj), niso uveljavljale nobenega posebnega argumenta, da bi nasprotovale uporabi istih dokaznih pravil v obeh položajih, in to celo kljub temu, da je o vprašanju uporabe domneve o odločilnem vplivu v drugih primerih kot v primeru, kadar je matična družba lastnica celotnega kapitala svoje hčerinske družbe, Splošno sodišče naslovilo na Komisijo pisno vprašanje ter je o tem naknadno potekala še razprava na obravnavi.

53 Vsekakor je treba ugotoviti, da je matična družba, ki je lastnica skoraj celotnega kapitala svoje hčerinske družbe, načeloma v podobnem položaju, kot je položaj izključnega lastnika v zvezi z njegovimi pooblastili za izvajanje odločilnega vpliva na ravnanje hčerinske družbe, glede na gospodarske, organizacijske in pravne povezave med njo in omenjeno hčerinsko družbo. Zato Komisija upravičeno za ta položaj uporabi ista dokazna pravila, in sicer uporabo domneve, da navedena matična družba dejansko izkorišča svojo premoč in odločilno vpliva na ravnanje hčerinske družbe. Seveda ni izključeno, da lahko v nekaterih primerih manjšinski družbeniki pri hčerinski družbi razpolagajo s pravicami, ki jim omogočajo izpodbijanje zgoraj navedene analogije. Vendar poleg dejstva, da se take pravice na splošno ne navezujejo na povsem minimalne deleže, kot so v obravnavani zadevi, tožeče stranke v obravnavani zadevi niso navajale nobenega takega dokaza. Komisija je torej upravičeno domnevala, da sta imeli matični družbi tožečih strank odločilen vpliv.

54 Nazadnje, kar zadeva trditev, da bi bilo treba v bistvu ponovno preučiti sodno prakso, ki izhaja iz zgoraj v točki 35 navedene sodbe Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 10. septembra 2009, Splošno sodišče meni, da v okoliščinah obravnavane zadeve ni pristojno za ponovno odpiranje pravnega vprašanja, o katerem je Sodišče jasno odločilo v nedavno izrečeni sodbi.

55 Zato je treba prvi del tega tožbenega razloga zavrniti.

Drugi del, ki se nanaša na kršitev načela prepovedi diskriminacije

– Trditve strank

56 Tožeče stranke trdijo, da je Komisija, medtem ko se je v njihovem primeru opirala izključno na domnevo o odločilnem vplivu z namenom pripisovanja kršitve matični družbi, pri večini drugih hčerinskih družb, naslovnic izpodbijane odločbe, upoštevala dodatne indice. V zvezi s tem se tožeče stranke sklicujejo na način, kako je Komisija v izpodbijani odločbi obravnavala družbe Degussa, ICI plc in Lucite International Ltd.

57 Pri tem naj bi Komisija pri pridobivanju dokazov neupravičeno kršila prepoved diskriminacije. Tožeče stranke poudarjajo, da bi Komisija, če bi za družbo Arkema uporabila isti standard dokazovanja, kot je bil standard, ki ga je uporabila v zvezi z drugimi podjetji, nujno ugotovila, da je treba kršitev pripisati le Arkemi.

58 Poleg tega, v zvezi s trditvijo Komisije, da je v izpodbijani odločbi navedeno, da je člane upravnega odbora družbe Atofina imenovala družba Elf Aquitaine, tožeče stranke poudarjajo, da gre le za logično sklepanje na podlagi večinskega lastništva kapitala družbe Arkema, ter trdijo, da to ni dokaz istega merila, kot so dokazi, ki jih je Komisija izbrala v zadevi Degussa, za katero naj bi Komisija upoštevala dejavno sodelovanje matične družbe pri kršitvi. Tožeče stranke v vsakem primeru ugotavljajo, da ta indic velja le za družbo Elf Aquitaine, in ne za družbo Total.

59 Komisija to trditev izpodbija.

– Presoja Splošnega sodišča

60 Opozoriti je treba, da načelo enakega obravnavanja ali prepovedi diskriminacije zahteva, naj se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in naj se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je taka obravnava objektivno utemeljena (glej sodbo Sodišča z dne 11. septembra 2007 v zadevi Lindorfer proti Svetu, C‑227/04 P, ZOdl., str. I-6767, točka 63 in navedena sodna praksa).

61 Upoštevati je treba, da tožeče stranke niso dokazale, da je Komisija kršila to načelo s tem, da je sporno kršitev pripisala naslovnikom izpodbijane odločbe.

62 Najprej je treba ugotoviti, da položaj družbe ICI Acrylics ni primerljiv s položajem tožečih strank. Iz izpodbijane odločbe je namreč jasno razvidno, da je družba ICI Acrylics, to je subjekt, ki je bil v kršitvi neposredno udeležen, preprosta poslovna enota družbe ICI, ki ni bila pravna oseba, ne pa njena hčerinska družba, ki bi bila v celoti ali skoraj v celoti v njeni lasti (glej zlasti točke 280, 287 in 288 obrazložitve izpodbijane odločbe). Zato za družbo ICI Komisija ni uporabila domneve o odločilnem vplivu (podprte z drugimi elementi ali ne), ampak je enostavno opredelila pravno osebo, katere sestavni del je bila v času dejstev poslovna enota, ki je storila kršitev (točki obrazložitve 288 in 289 izpodbijane odločbe).

63 V zvezi z družbo Degussa je treba poudariti, da je Komisija v točki 255 obrazložitve izpodbijane odločbe ugotovila:

„Röhm GmbH & Co. KG (hčerinska družba v 100-odstotni lasti družbe Degussa) in Para-Chemie GmbH (hčerinska družba v 100-odstotni lasti družbe Röhm) sta neodvisna pravna subjekta. Ker sta bili ti družbi neposredno ali posredno v 100‑odstotni lasti družbe Degussa […] in ker je nadzorni svet družbe Röhm delno sestavljen tudi iz članov uprave družbe Degussa […], Komisija pripisuje družbi Degussa odgovornost za kršitvena ravnanja družb Röhm […] in Para-Chemie […]“

64 V zvezi z družbo Lucite International je Komisija v točki 294 obrazložitve izpodbijane odločbe potrdila:

„Lucite International UK Ltd je ena od hčerinskih družb v njeni 100-odstotni lasti. Poleg tega so bili člani upravnega odbora družbe Lucite International […] v času trajanja kršitve hkrati člani upravnega odbora družbe Lucite International UK […]“

65 Tako je res, da je Komisija družbama Degussa in Lucite International pripisala kršitveno ravnanje njunih hčerinskih družb na podlagi domneve o odločilnem vplivu, to je, da je matična družba 100-odstotna lastnica kapitala hčerinske družbe, in navedla dodatno dejstvo, in sicer prisotnost članov uprave matične družbe v nadzornem svetu hčerinske družbe in identiteto članov upravnega odbora obeh družb.

66 Vendar pa to ne pomeni, da sta bili družbi Degussa in Lucite International, tako kot tudi njuni hčerinski družbi, obravnavani drugače kot tožeče stranke in njihove matične družbe, kar bi pomenilo kršitev načela enakega obravnavanja.

67 Poudariti je namreč treba, da sta bili družbi Degussa in Lucite International enako kot matični družbi tožečih strank šteti za odgovorni za kršitveno ravnanje njunih hčerinskih družb (točki 258 in 296 obrazložitve izpodbijane odločbe). Vendar na podlagi izpodbijane odločbe ni mogoče sklepati, da bi ju Komisija oprostila te odgovornosti, če ne bi mogla navesti dodatnih, zgoraj navedenih elementov.

68 V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Komisija v točkah 245 do 252 obrazložitve izpodbijane odločbe izpostavila načela, ki so jo usmerjala pri opredelitvi naslovnikov izpodbijane odločbe. Če ima družba nadzor nad celotnim ali skoraj celotnim kapitalom hčerinske družbe, iz tega jasno izhaja, da lahko Komisija upravičeno ugotovi nesamostojnost te hčerinske družbe zgolj zaradi domneve o odločilnem vplivu, če ta ni bila ovržena v času trajanja upravnega postopka, in posledično pripiše njeno kršitveno ravnanje matični družbi z utemeljitvijo, da je bila ta del iste družbe (glej zlasti točki 247 in 248 obrazložitve izpodbijane odločbe).

69 Ugotoviti je torej treba, tako kot trdi Komisija, da bi bili drugi elementi poleg povezave v kapitalu zgolj kot dodaten razlog, če so bili na voljo. Poleg tega je Komisija glede skupine Total prav tako poudarila dejstvo, da je člane upravnega odbora družbe Arkema imenovala družba Elf Aquitaine. Vendar Komisija pripisovanja kršitvenega ravnanja hčerinske družbe, ki je v celoti ali skoraj v celoti v lasti matične družbe, nikakor ni pogojevala z obstojem takšnih dodatnih elementov. To razlago sicer potrjuje dejstvo, da v zvezi z nekaterimi matičnimi družbami izpodbijana odločba navaja izključno povezavo v kapitalu. Tako je v primeru družbe Total (točka 266 obrazložitve) in družb skupine Barlo, in sicer Barlo Plastics Europe NV, Barlo Plastics NV in Barlo Group plc (točka 301 obrazložitve).

70 Opozoriti je treba, da je metoda, ki jo upošteva Komisija pri pripisovanju sporne kršitve matičnim družbam tožečih strank, zanesljiva, tako kot je to razvidno iz zgoraj navedenega (glej točko 47 zgoraj).

71 Zato je treba drugi del tega tožbenega razloga in posledično prvi tožbeni razlog zavrniti v celoti.

Drugi tožbeni razlog, ki se nanaša na napačno ugotovitev dejanskega stanja s strani Komisije pri pripisovanju odgovornosti za kršitev, ki jo je zagrešila družba Arkema, družbama Total in Elf Aquitaine

72 Tožeče stranke trdijo, da kljub domnevi, da je metoda za vložitev domneve o odločilnem vplivu zanje veljavna, Komisija dejansko ni imela podlage, da bi kršitev pripisala družbama Total in Elf Aquitaine. Tožeče stranke naj bi namreč najprej dokazale nesodelovanje vodstva družb Elf Aquitaine in Total v zadevnih ravnanjih in nato še samostojnost družbe Arkema pri določanju njene trgovinske politike.

Prvi del, ki se nanaša na neupoštevanje nesodelovanja vodstva družb Total in Elf Aquitaine v zadevnih ravnanjih iz izpodbijane odločbe

– Trditve strank

73 Tožeče stranke poudarjajo, da Komisija v izpodbijani odločbi ne trdi, da je vodstvo družbe Elf Aquitaine ali Total na kakršen koli način sodelovalo pri zadevnih ravnanjih ali da bi bilo seznanjeno s storjenimi kršitvami. Poleg tega navajajo, da Komisija med preiskavo na te družbe ni naslovila nobene zahteve za informacije niti ni izvedla preiskav v njihovih prostorih.

74 Po mnenju tožečih strank iz prakse odločanja Komisije izhaja, da če matična družba pri kršitvi ne sodeluje aktivno ali pasivno, se lahko izključi odgovornost matične družbe za kršitev, ki jo stori hčerinska družba, kljub temu da ima prva v lasti večino kapitala ali celoten kapital omenjene hčerinske družbe.

75 Poleg tega tožeče stranke v zvezi s tem navajajo, da je skupina, kateri so v času dejstev pripadale, namenjala veliko pozornost popolnemu spoštovanju pravil konkurence, zaradi česar je sicer družba Arkema vzpostavila program spoštovanja pravil konkurence od januarja 2001 dalje, torej le nekaj mesecev po tem, ko je skupino Elf prevzela družba Total Fina, to je 17. aprila 2000. Zato menijo, da bi družbi Total in/ali Elf Aquitaine, če bi bili seznanjeni s protikonkurenčnimi ravnanji, ki jih je izvajala družba Arkema, takoj zahtevali njihovo prenehanje.

76 Po mnenju tožečih strank bi se lahko Komisija zato oprla na ta element, da bi štela, da te družbe, kljub temu da so imele v zadevnem obdobju v lasti skoraj celoten kapital družbe Arkema, niso bile odgovorne za njeno kršitveno ravnanje na trgu PMMA.

77 Komisija to argumentacijo izpodbija.

– Presoja Splošnega sodišča

78 Opozoriti je treba, da iz točk od 245 do 252 in od 259 do 277 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je Komisija sporno kršitev pripisala družbama Total in Elf Aquitaine zato, ker sta v času dejstev tvorili en sam gospodarski subjekt in s tem družbo v smislu konkurenčnega prava z družbo Arkema in njenima hčerinskima družbama Altuglas in Altumax, ki sta bili v teh kartelnih ravnanjih soudeleženi. Komisija se je za to ugotovitev oprla na domnevo o odločilnem vplivu in je ugotovila, da ta v upravnem postopku ni bila zavrnjena. Kot je razvidno iz preučitve prvega tožbenega razloga, je bila torej ta metoda utemeljeno uporabljena.

79 Kot pa izhaja iz sodne prakse, dejstvo, da matična družba in njena hčerinska družba tvorita eno samo podjetje v smislu člena 81 ES, tako Komisiji omogoča, da odločbo, s katero nalaga plačilo glob, naslovi na matično družbo, ne da bi bilo treba dokazati njeno osebno vpletenost ob tej kršitvi (zgoraj v točki 35 navedena sodba Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 10. septembra 2009, točka 50). Zato ni bilo potrebno, da bi Komisija ugotovila neposredno vpletenost vodstva matične družbe ali celo njegovo seznanjenost s spornimi kršitvami. Ravnanje Komisije med upravnim postopkom in predvsem dejstvo, da ni naslovila nobene zahteve za informacije na matične družbe niti ni izvedla preiskav v njihovih prostorih, prav tako ne vpliva na vprašanje, ali te skupaj s hčerinsko družbo tvorijo podjetje v smislu člena 81 ES.

80 Kar zadeva prakso odločanja Komisije, na katero se sklicujejo tožeče stranke, je treba ugotoviti, da kljub domnevi, da je Komisija pogojevala pripis kršitve matični družbi z neposrednim vplivom njenega vodstva na kršitev, to nikakor ne bi vplivalo na zakonitost izpodbijane odločbe v tej točki, ker je bila uporabljena metoda v obravnavani zadevi zanesljiva. Poleg tega tožeče stranke v repliki pojasnjujejo, da ne trdijo, da je nesodelovanje matične družbe pri kršitvi, ki jo je zagrešila njena hčerinska družba, samo po sebi dovolj, da se izključi odgovornost matične družbe, ampak je to samo en element, ki ga lahko Komisija v ta namen upošteva.

81 Nazadnje, kot pravilno trdi Komisija, to, da vodstvo matične družbe ni neposredno sodelovalo ali ni vedelo za sporne kršitve, niti ob predpostavki, da bi te lahko bile dokazane, ne zadostuje za ovrženje domneve o odločilnem vplivu.

82 Zato je treba prvi del tega tožbenega razloga zavrniti.

Drugi del se nanaša na neupoštevanje elementov, s katerimi se dokazuje, da se je družba Arkema dejansko samostojno odločala o svoji trgovinski politiki

– Trditve strank

83 Tožeče stranke trdijo, da je družba Arkema med upravnim postopkom dokazala, da njene trgovinske politike v obdobju iz izpodbijane odločbe ni nikoli določala družba Elf Aquitaine ali družba Total. Tako dejstvi, da je bila zadevna družba pravno hčerinska družba družbe Elf Aquitaine v času dejstev in da je ta imenovala člane njenega upravnega odbora, ne vplivata na njeno samostojnost pri odločanju o svoji trgovinski politiki. Posledično naj bi Komisija s pripisovanjem kršitev, ki jih je storila družba Arkema, njenim takratnim matičnim družbam napačno ugotovila dejansko stanje.

84 Prvič, tožeče stranke menijo, da dejstvo, da niti družba Total niti Elf Aquitaine ne določata trgovinske politike svojih hčerinskih družb, izhaja iz same sestave skupine. Ta podjetja naj bi bila namreč holdinške družbe, delničarji večjih skupin družb, ki delujejo samostojno vsaka v svojem poslovnem sektorju.

85 Drugič, tožeče stranke trdijo, da je družba Arkema dokazala, da je popolnoma samostojno odločala o svoji trgovinski politiki v zvezi s PMMA ter predvsem o cenovni politiki in izbiri strank. Tožeče stranke navajajo, da je bila družba Arkema matična družba kemijskega sektorja in da je dejansko usmerjala svoji hčerinski družbi, kot sta Altuglas in Altumax. Ob vzpostavitvi družbe Arkema naj bi bila povezava izključno takšna, ki običajno obstaja med delničarjem, ki skrbi za ohranjanje lastnih finančnih interesov, in neodvisnim vodstvom, ki je odgovorno za potek kemijske dejavnosti. Tako naj bi bila vloga družb Total in Elf Aquitaine omejena na izdajanje dovoljenj za velika vlaganja in prejemanje računovodskih in finančnih informacij v zvezi rezultati njune hčerinske družbe, kot to predpisuje veljavna zakonodaja. Glede tega se tožeče stranke sklicujejo na interno obvestilo, naslovljeno „Notranje pristojnosti in stroškovne obveznosti“, ki je priloženo k tožbi.

86 V zvezi s tem tožeče stranke razlikujejo med dvema obdobjema: od leta 1992 do 2000 in od leta 2001 do 2004.

87 V zvezi z obdobjem od leta 1992 do 2000 tožeče stranke navajajo, da je trgovinsko politiko na področju dejavnosti, povezanih s PMMA, samostojno določala družba Elf Atochem prek oddelka „Sintetični organski polizdelki“ (v nadaljevanju: DIOS). Poglavitne usmeritve te trgovinske politike v obliki poslovnih načrtov za obdobje petih let naj bi predhodno vsako leto potrdil splošni upravni odbor družbe Elf Atochen, ki je prav tako potrjeval proračun za DIOS.

88 V obdobju od leta 2001 do 2004 naj bi trgovinsko politiko na področju dejavnosti v zvezi s PMMA samostojno določala družba Arkema prek družbe Atoglas (ki je postala Altuglas). Poglavitne usmeritve te trgovinske politike v obliki poslovnih načrtov za obdobje petih let naj bi predhodno vsako leto potrdil upravni odbor za kemijo, ki je izvršilni organ kemijskega sektorja. Proračun dejavnosti v zvezi s PMMA je bil predstavljen izvršilnemu odboru družbe Total v okviru predstavitve celotnega proračuna družbe Atoglas. Ta izvršilni odbor je posredoval na področju naložb glede odločitev o zneskih nad 10 milijoni EUR ter ocenjeval stopnje tveganja in donosnosti teh naložb.

89 Tožeče stranke zlasti poudarjajo, da niti družba Total niti Elf Aquitaine nista določali trgovinske politike družbe Arkema na področju dejavnosti, kot so te v obravnavanem primeru, ki so predstavljale samo nepomemben delež njunega prometa. V zvezi s tem opozarjajo, da je leta 2002 (v zadnjem letu kršitve) skupni promet družbe Arkema iz naslova prodaje PMMA znašal 416 milijonov EUR, kar je predstavljalo 2,1 % celotnega prometa kemijskega sektorja in 0,4 % celotnega prometa skupine Elf Aquitaine/Total.

90 Poleg tega tožeče stranke poudarjajo, da tudi če bi bila domneva o odločilnem vplivu utemeljena, bi se moralo dokazno breme, ki ga ima zadevno podjetje, nanašati na neobstoj dejanskega nadzora matične družbe nad trgovinsko politiko hčerinske družbe na zadevnem trgu, torej v obravnavani zadevi na trg PMMA, da bi se podjetju omogočilo, da takšno domnevo ovrže. Po mnenju tožečih strank bi drugačen pristop, ki bi zahteval dokaz popolne samostojnosti v razmerju do matične družbe in torej izpodbijanje abstraktne možnosti, da bi matična družba imela odločilen vpliv na hčerinsko družbo v okoliščinah, v katerih je stoodstotna lastnica kapitala, pomenil probatio diabolica in bi povzročil neovrgljivo domnevo.

91 Na tretjem mestu tožeče stranke navajajo, da se splošni nadzor, ki sta ga izvajali družbi Total in Elf Aquitaine nad družbo Arkema, razlikuje od nadzora, ki ga je izvajala družba Arkema nad svojima hčerinskima družbama Altuglas in Altumax, ki sta bili združeni v okviru družbe Arkema tako na operativni kot na funkcionalni ravni. Tožeči stranki prav tako poudarjata, da je družba Arkema skozi celoten postopek v lastnem imenu in v imenu hčerinskih družb neposredno sodelovala in med preiskavo ni nikoli izpodbijala obstoja dejanskega nadzora nad svojima hčerinskima družbama.

92 Tako je na eni strani na operativni ravni družba Arkema drugače od družb Elf Aquitaine in Total, ki nista proizvajali metakrilatov, proizvajala metakrilat metil, surovino, ki sta jo deloma uporabljali njeni hčerinski družbi Altuglas in Altumax za proizvodnjo in distribucijo PMMA.

93 Po drugi strani naj bi bila dejavnost, čeprav sta jo izvajali hčerinski družbi družbe Arkema (Altuglas in Altumax), v zvezi s PMMA na funkcionalni ravni vedno vključena v tržno upravljanje družbe Arkema, najprej v okviru DIOS do leta 2000, nato pa od leta 2001 v tržni enoti, ki je bila posebej namenjene za PMMA. Poleg tega naj bi bila med zadevnim obdobjem večina članov upravnega odbora družbe Altuglas predstavnikov pravno-sistemskega in finančnega sektorja družbe Arkema. Ti naj bi med drugim opravljali odgovorne naloge ne le v okviru družbe Arkema, ampak tudi v okviru družbe Altuglas, ki ni imela lastnih pravnih in finančnih služb. Nazadnje, vsi zaposleni v družbi Altuglas, ki so sodelovali v ravnanjih, ki so predmet izpodbijane odločbe, so redno obveščali člana vodstva družbe Arkema, v obdobju kršitve je bil to M. G., ki je bil več let zaporedni direktor DIOS vse do leta 2000 in član upravnega odbora za kemijo od leta 2001.

94 Tožeče stranke poleg tega navajajo, da je bila ta združitev na funkcionalni in operativni ravni med družbo Arkema in njunima hčerinskima družbama potrjena leta 2004 med reorganizacijo kemijskega sektorja skupine Total in ustanovitve družbe Arkema ter nato maja 2006, ko je bila družba Arkema uvrščena na borzo.

95 Na četrtem mestu tožeče stranke poudarjajo, da noben del dokumentacije, ki je bila zbrana med postopkom, ne kaže na to, da bi družba Arkema neposredno ali posredno prejela kakršna koli navodila ali priporočila od družbe Elf Aquitaine ali družbe Total v zvezi z vodenjem trgovinske politike na trgu metakrilatov, čeprav je Komisija na sedežu družbe Arkema zasegla več sto dokumentov.

96 Petič, tožeče stranke navajajo, da je stališče Komisije v izpodbijani odločbi v nasprotju z njeno predhodno prakso. V Odločbi Komisije C(2003) 4570 konč. z dne 10. decembra 2003 o postopku iz člena 81 [ES] in iz člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/E-2/37.857 – Organski peroksidi, v nadaljevanju: odločba o organskih peroksidih) naj Komisija ne bi pripisala odgovornosti za kršitve družbe Arkema družbi Elf Aquitaine ne glede na povezavo v kapitalu med tema podjetjema. S tem naj bi Komisija priznala, da je Arkema dejansko samostojno odločala o svoji trgovinski politiki. Ker obdobje, ki ga zajema odločba o organskih peroksidih, delno sovpada z obdobjem, na katero se nanaša izpodbijana odločba, in ker so bile gospodarske in finančne povezave med družbama Arkema in Elf Aquitaine popolnoma enake v obeh zadevah, se Komisija po mnenju tožečih strank ni upravičeno oddaljila od stališča iz zadeve, v kateri je bila izrečena odločba o organskih peroksidih.

97 Poleg tega naj bi omejeni in splošni nadzor, ki sta ga izvajali družbi Total in Elf Aquitaine v svojih hčerinskih družbah, pred kratkim potrdil francoski svet za konkurenco, ki naj bi z odločbo o trgu distribucije goriv na avtocestah ugotovil, da sta bili družbi Total Raffinage Distribution SA in Elf Antar France SA dovolj samostojni pri določanju trgovinske politike.

98 Nazadnje, tožeče stranke navajajo, da je Komisija napačno uporabila pravo pri presojanju narave dokaznega bremena in pri njegovi porazdelitvi. Ker domneva o odločilnem vplivu ni podprta z nobenim dodatnim elementom, ki bi kazal na dejanski nadzor matičnih družb nad trgovinsko politiko družbe Arkema glede trga PMMA, tožeče stranke menijo, da preprosto dejstvo, da je družba Arkema med upravnim postopkom predložila dejstva, ki dokazuejo njeno dejansko samostojnost na trgu, zadostuje za obrnitev dokaznega bremena. Po mnenju tožečih strank mora zato Komisija dokazati, da sta imeli družbi Total in Elf Aquitaine kljub tem dejstvom odločilen vpliv na svoje hčerinske družbe glede zadevnega trga.

99 Komisija trdi, da dejstva, ki so jih navedle tožeče stranke v upravnem postopku in ponovile v pritožbi, ne zadostujejo, tudi če se obravnavajo v celoti, da bi se lahko dokazalo samostojno ravnanje družbe Arkema na trgu v razmerju do družbe Elf Aquitaine, in torej ne zadostujejo za ovrženje domneve o odločilnem vplivu.

– Presoja Splošnega sodišča

100 Najprej je treba ugotoviti, da v nasprotju s trditvijo tožečih strank (glej točki 90 in 98 zgoraj) Komisija v obravnavanem primeru ni kršila pravil s področja dokaznega bremena.

101 V zvezi s tem je treba opozoriti, da je iz sodne prakse, ki izhaja iz zgoraj v točki 35 navedene sodbe Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 10. septembra 2009 (točka 61), razvidno, da je za ovrženje domneve o odločilnem vplivu potrebno, da zadevna družba predloži „zadostne dokaze“, da hčerinska družba na trgu ravna samostojno. Komisija pa mora te dokaze preveriti in ne sme navesti pozitivnih elementov za opredelitev tega vpliva. Če bi zadostovalo, da zadevna stranka omenjeno domnevo izpodbija tako, da le navaja dejstva, a jih ne utemelji, bi ta domneva izgubila vsak smisel.

102 Vendar je treba poudariti, da so tožeče stranke v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah navedle zelo malo konkretnih elementov v podporo svojim trditvam v zvezi s samostojnostjo družbe Arkema na trgu. Zlasti del III.2 tega odgovora, naslovljen: „Družba Arkema je v obdobju kršitve dejansko samostojno odločala o svoji trgovinski politiki“, ne napotuje na noben dokument v podporo trditev, ki jih vsebuje. Zdi se, da je ugotovitev Komisije, ki je navedena v točki 272 obrazložitve izpodbijane odločbe, v skladu s katero so navedeni elementi tožečih strank preproste trditve, ki niso podprte z zadostnimi dokazi, pravilna. Kot je razvidno iz prejšnje točke, je na podlagi ugotovitve mogoče upravičeno meniti, da domneva o odločilnem vplivu ni bila ovržena.

103 Poleg tega v nasprotju s trditvijo tožečih strank pristop, sprejet v izpodbijani odločbi, ne pomeni probatio diabolica. Za ugotovitev, ali hčerinska družba na trgu deluje samostojno, iz sodne prakse dejansko izhaja, da je treba upoštevati vse zadevne elemente v zvezi z gospodarskimi, organizacijskimi in pravnimi povezavami, ki to hčerinsko družbo povezujejo z matično družbo, ti pa so lahko različni glede na primer in jih torej ni mogoče taksativno našteti (glej v tem smislu zgoraj v točki 35 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 10. septembra 2009, točki 73 in 74). Tožeče stranke morajo zato predložiti vsak element v zvezi z gospodarskimi, organizacijskimi in pravnimi povezavami te hčerinske družbe z matično družbo, s katerim lahko dokažejo, da nista tvorili enotnega gospodarskega subjekta (glej v tem smislu zgoraj v točki 50 navedeno sodbo Splošnega sodišča Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 12. decembra 2007, točka 65). Kljub predpostavki, da tožeče stranke niso bile sposobne predložiti dokazov v obravnavani zadevi, to ne pomeni, da navedene domneve v nobenem primeru ni mogoče ovreči.

104 V okviru teh splošnih ugotovitev je treba preučiti posebne argumente, ki so jih predložile tožeče stranke.

105 Na prvem mestu se tožeče stranke opirajo na dejstvo, da sta družbi Total in Elf Aquitaine holdinški družbi, in trdijo, da samostojnost njunih hčerinskih družb izhaja iz same strukture skupine.

106 Po eni strani je treba ugotoviti, da trditve, da sta družbi Total in Elf Aquitaine holdinški družbi, niso podprte z nobenim dokazom.

107 Po drugi strani pa kljub predpostavki, da so te trditve pravilne, te ne zadostujejo za izključitev dejstva, da sta zadevni matični družbi odločilno vplivali na svoje hčerinske družbe predvsem pri usklajevanju finančnih vlaganj v okviru skupine. Razsojeno je namreč že bilo, da ima v skupini družb holdinška družba nalogo, da zbira kapitalske deleže v različnih družbah in zagotavlja enotno upravljanje z njimi (sodba Splošnega sodišča z dne 8. oktobra 2008 v zadevi Schunk in Schunk Kohlenstoff-Technik proti Komisiji, T-69/04, ZOdl., str. II‑2567, točka 63). V obravnavani zadevi tožeče stranke same trdijo, da so njihove matične družbe posegale v najpomembnejše odločitve, ki bi lahko vplivale na celotno raven skupine. Te trditve še zdaleč ne razveljavljajo teze o obstoju gospodarskega subjekta, sestavljenega iz tožečih strank in njihovih matičnih družb, potrjujejo pa, da je bila funkcija slednjih zagotovitev enotnega upravljanja in usklajevanja z namenom vplivanja na ravnanje hčerinskih družb na trgu.

108 Na drugem mestu tožeče stranke trdijo, da so dokazale, da je družba Arkema popolnoma samostojno določala svojo trgovinsko politiko v zvezi s PMMA. Družba Arkema naj bi bila dejansko matična družba kemijskega sektorja in naj bi usmerjala svoji lastni hčerinski družbi, kot sta Altuglas in Altumax. Kar zadeva družbi Total in Elf Aquitaine, naj bi bila njuna vloga omejena na odobritev največjih naložb in prejemanje računovodskih in finančnih informacij v zvezi z rezultati njune hčerinske družbe, kot to predpisuje veljavna zakonodaja.

109 V zvezi s tem je na eni strani treba poudariti, da trditve tožečih strank niso podprte z nobenim dokazom. V zvezi s trditvami, ki se navezujejo na organizacijo in strukturo skupine Total in pristojnosti posameznih družb skupine, bi se konkreten dokaz načeloma lahko navedel.

110 Tožeče stranke so v prilogi k tožbi predložile interno obvestilo z naslovom „Notranje pristojnosti in stroškovne obveznosti“, da bi podprle svojo trditev, da se je matična družba omejila na odobritve za najpomembnejša vlaganja, ki jih je izvedla družba Arkema. Vendar kot potrjuje Komisija, ta dokument ni bil predložen v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, čemur tožeče stranke niso nasprotovale. Poleg tega so tožeče stranke, ki so bile v zvezi s tem zaslišane med obravnavo, potrdile, da ta dokument med upravnim postopkom ni bil predložen. Iz zgoraj v točki 35 navedene sodbe Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 10. septembra 2009 (točka 61) izhaja, da lahko Komisija ob uporabi domneve o odločilnem vplivu matično družbo šteje za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če matična družba, ki mora to domnevo ovreči, ne predloži zadostnih dokazov, da je njena hčerinska družba na trgu ravnala samostojno. Komisija je lahko torej v točki 272 obrazložitve izpodbijane odločbe upravičeno sklepala, da zadevne trditve niso bile podprte z zadostnimi dokazi.

111 Po drugi strani pa te trditve v nobenem primeru, tudi če bi bile dokazane, ne bi bile zadostne za ovrženje domneve o odločilnem vplivu, če se nanašajo izključno na določevanje trgovinske politike v zvezi s PMMA. V nasprotju s trditvami tožečih strank za ugotovitev, ali hčerinska družba na trgu deluje samostojno, ni treba upoštevati le elementov v zvezi s trgovinsko politiko na področju kartelnih izdelkov, ampak tudi vse zadevne elemente v zvezi s poslovnimi, organizacijskimi in pravnimi povezavami med hčerinsko družbo in matično družbo (glej v tem smislu zgoraj v točki 35 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 10. septembra 2009, točke 67, 68, 73 in 74, in sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott k navedeni sodbi, ZOdl., str. I-8241).

112 Poleg tega nekatere trditve tožečih strank vsebujejo indice, da so s svojimi matičnimi družbami tvorile en sam gospodarski subjekt.

113 Tožeče stranke tako priznavajo, da sta družbi Total in Elf Aquitaine morali dovoliti večja vlaganja svoje hčerinske družbe. Zato je izvrševanje takega pooblastila indic, da hčerinska družba na trgu deluje tako, da upošteva interese matične družbe (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 8. julija 2008 v zadevi Lafarge proti Komisiji, T-54/03, še neobjavljena v ZOdl., točka 547).

114 Tožeče stranke prav tako večkrat izpostavljajo obstoj kemijskega sektorja družbe Total. V odgovoru na pisno vprašanje Splošnega sodišča so tožeče stranke potrdile, da od maja 2000 do konca obdobja kršitve kemijski sektor ni vključeval le družbe Arkema in njenih hčerinskih družb, ampak tudi druge družbe iz skupine Total. Tožeče stranke so pojasnile, da so bile ob združitvi družb Total Fina in Elf Aquitaine vse kemijske dejavnosti nekdanjih skupin s funkcionalnega vidika prenesene pod pokroviteljstvo družbe Arkema (torej družbe Atofina). Vendar pa hkrati s tem funkcionalnim združevanjem ni sistematično potekalo združevanje v kapitalu. Takšna razdelitev skupine na sektorje, ki poleg tega ne upošteva povezav v kapitalu med družbami skupine, pa je močan indic, da dejavnosti teh sektorjev usklajuje krovna matična družba skupine. Takšno delovanje matične družbe izključuje samostojno ravnanje hčerinske družbe na trgu (glej v tem smislu zgoraj v točki 113 navedeno sodbo Lafarge proti Komisiji, točka 549, in zgoraj v točki 107 navedeno sodbo Schunk in Schunk Kohlenstoff-Technik proti Komisiji, točka 64).

115 S trditvami, da je dejanska dejavnost v zvezi s PMMA predstavljala zanemarljiv delež skupnega prometa družb Total in Elf Aquitaine, ni mogoče dokazati, da je matična družba hčerinski družbi dopustila popolno samostojnost pri opredelitvi svojega ravnanja na trgu. Kot je bilo navedeno zgoraj, se poleg tega ne sme presojati o samostojnosti hčerinske družbe v razmerju do matične družbe izključno z vidika njene dejavnosti na področju kartelnih izdelkov. Kljub domnevi, da je takšen argument primeren, je treba presoditi o tem, kako pomembna je celotna družba Arkema za njeni matični družbi (v tem smislu glej zgoraj v točki 107 navedeno sodbo Schunk in Schunk Kohlenstoff-Technik proti Komisiji, točka 66). Tožeče stranke niso predstavile argumentov v tem smislu.

116 Na tretjem mestu je treba zavrniti trditev, da je bil splošen nadzor družb Total in Elf Aquitaine nad družbo Arkema drugačen od nadzora, ki ga je izvajala družba Arkema nad svojima hčerinskima družbama Altuglas in Altumax. Po eni strani tudi ta trditev ni podprta z zadostnimi dokazi v zvezi s povezavami med zadevnimi družbami. Po drugi strani, tudi če bi predpostavljali, da sta bili družbi Total in Elf Aquitaine manj povezani z družbo Arkema, kot je bila ona s svojima hčerinskima družbama, to ne zadostuje kot dokaz za samostojno ravnanje družbe Arkema na trgu.

117 Na četrtem mestu, kar zadeva argument, da reorganizacija kemijskega sektorja skupine Total in ustanovitev družbe Arkema leta 2004 ter nato njena uvrstitev na borzo leta 2006 potrjujejo samostojnost družbe Arkema, zadostuje ugotovitev, da so to elementi, ki so se zgodili po obdobju kršitve in torej ne morejo potrditi samostojnosti omenjene družbe v tem obdobju. Poleg tega izraz „reorganizacija kemijskega sektorja skupine Total“ vzbuja predstavo, da je družba Total prevzela usklajevanje v zvezi z zadevnim kemijskim sektorjem.

118 Na petem mestu, argument, da noben del dokumentacije ne kaže na to, da je družba Arkema prejela navodila ali priporočilo družbe Elf Aquitaine ali Total v zvezi s trgovinsko politiko na trgu metakrilatov, je sam po sebi brezpredmeten, ker se o samostojnosti družbe Arkema ne more presojati izključno v zvezi s tem trgom. Kot je že bilo razsojeno, se poleg tega na podlagi dejstva, da iz teh delov dokumentacije ne izhaja, da je matična družba dala navodila svoji hčerinski družbi, neobstoj takšnih navodil ne more dokazati (glej v tem smislu zgoraj v točki 113 navedeno sodbo Lafarge proti Komisiji, točka 545).

119 Na šestem in zadnjem mestu je treba obravnavati argument, da je stališče iz izpodbijane odločbe v nasprotju s predhodno prakso Komisije, ki izhaja iz odločbe o organskih peroksidih, v kateri odgovornosti za kršitev družbe Arkema ni pripisala družbi Elf Aquitaine.

120 V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je iz odločbe o organskih peroksidih (točke obrazložitve od 373 do 391), na katero se sklicujejo tožeče stranke, razvidno, da Komisija ni analizirala problematike odgovornosti matične družbe Arkema in da se zlasti ni opredelila glede vprašanja njene samostojnosti v razmerju do matične družbe. Zato kljub domnevi, da so dejstva v tej zadevi podobna dejstvom v obravnavani zadevi, ni mogoče trditi, da je ta odločitev kakršno koli zagotovilo v zvezi z načinom, kako je Komisija razumela povezave med družbo Arkema in njenima matičnima družbama, niti v zvezi s kriteriji za pripisovanje krivde, ki veljajo za to skupino družb.

121 Poleg tega izpodbijana odločba ni prva, s katero Komisija družbi Elf Aquitaine nalaga odgovornost za kršitev, ki jo je zagrešila družba Arkema. Z Odločbo Komisije C(2004) 4876 z dne 19. januarja 2005 o postopku iz člena 81 [ES] in iz člena 53 Sporazuma EGP (zadeva C 37.773 – MCAA) (v nadaljevanju: odločba o MCAA) je Komisija že naložila odgovornost družbi Elf Aquitaine, in to prav tako na podlagi domneve o odločilnem vplivu na svojo hčerinsko družbo, ki ni bila ovržena.

122 Iz sodne prakse vsekakor izhaja, da Komisija ni dolžna sistematično preverjati, ali je mogoče kršitve hčerinskih družb pripisati matični družbi (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 14. decembra 2006 v združenih zadevah Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, od T-259/02 do T-264/02 in T‑271/02, ZOdl., str. II-5169, točki 330 in 331, ki jo potrjuje tudi sodba Sodišča z dne 24. septembra 2009 v združenih zadevah Erste Group Bank in drugi proti Komisiji, C-125/07 P, C-133/07 P, C-135/07 P in C-137/07 P, ZOdl., str. I-8681, točka 82). Zato kljub predpostavki, da so tožeče stranke in družba Elf Aquitaine tudi v času spornih kršitev iz odločbe o organskih peroksidih tvorile eno samo podjetje, samo dejstvo, da se Komisija ni odločila sklicevati se na to odločbo in globo naložiti matični družbi tožečih strank, Komisiji ne preprečuje, da tega ne stori v obravnavanem primeru skladno z načeli, ki se pri pripisovanju odgovornosti uporabljajo v sodni praksi.

123 V preostalem, čeprav bi Komisija skladno z odločbo o organskih peroksidih odgovornost za kršitev morala pripisati družbi Elf Aquitaine, bi dejstvo, da tega ni storila, kazalo samo na to, da je bila v zadevi storjena napaka, zato se tožeče stranke v obravnavanem primeru na to ne morejo sklicevati.

124 Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba ugotoviti, da dokazi, ki so jih predstavile tožeče stranke, niti kot celota ne zadostujejo za ovrženje domneve, da sta imeli družbi Total in Elf Aquitaine odločilen vpliv na ravnanje svojih hčerinskih družb.

125 Zato je treba drugi del tega tožbenega razloga in s tem tudi drugi tožbeni razlog v celoti zavrniti.

Tretji tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve in načela dobre uprave pri uporabi pravil o odgovornosti

126 Ta tožbeni razlog se deli na dva dela.

Prvi del, ki se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve

– Trditve strank

127 Tožeče stranke trdijo, da je Komisija kršila obveznost obrazložitve, ker izpodbijana odločba ne vključuje odgovora na vse trditve družbe Arkema, s katerimi želi ta dokazati samostojnost svoje trgovinske politike. Poleg tega naj navedena razlaga Komisije v odgovoru na tožbo ne bi bila ustrezna.

128 Tožeče stranke navajajo, da Komisija ni odgovorila na vse trditve, ki jih je podala družba Arkema, ki so povzete v točki 269 obrazložitve izpodbijane odločbe. Komisija naj bi se zlasti izognila odgovoru na trditve, da imenovanje članov upravnega odbora družbe Arkema s strani družbe Elf Aquitaine samo po sebi ne dokazuje dejanskega izvajanja nadzora, Arkema pa je pri oblikovanju svoje trgovinske politike popolnoma samostojna, pri čemer je obvezno poročanje omejeno na splošne informacije, ki se posredujejo v okviru običajnega delovanja skupin družb in zadevajo predvsem računovodstvo, finance in revizijo.

129 Po drugi strani tožeče stranke menijo, da Komisija ni odgovorila na nekatere trditve, ki jih je v svojem odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah podala družba Arkema in v izpodbijani odločbi niso niti navedene. Gre za argumente, da vodstvi matičnih družb Total in Elf Aquitaine nista bili nikoli vpleteni v sporne prakse in da je njun nadzor omejen le na odobritve največjih naložb in tako preveč splošen, da bi lahko ogrozil samostojnost družbe Arkema, zlasti kar zadeva določanje cen.

130 Tožeče stranke menijo, da mora Komisija, tudi če ji ni treba razpravljati o vseh obravnavanih dejanskih in pravnih okoliščinah med upravnim postopkom, vseeno preučiti utemeljenost vseh predstavljenih argumentov za izpodbijanje domneve o odločilnem vplivu, in sicer vseh argumentov gledano v celoti. Vsak drugačen pristop bi pomenil uvedbo neovrgljive domneve.

131 Poleg tega naj bi bila pomanjkljiva obrazložitev v obravnavani zadevi toliko bolj škodljiva, saj naj bi bil pristop Komisije domnevno nov, kar naj bi le-ta navedla tudi v točki 271 obrazložitve izpodbijane odločbe, hkrati pa naj bi Komisija v zvezi z drugimi hčerinskimi družbami, ki jih zadeva izpodbijana odločba, poudarila prisotnost dodatnih indicev, ki podpirajo domnevo o odločilnem vplivu matičnih družb. Tožeče stranke poudarjajo, da je glede na sodno prakso obveznost obrazložitve Komisije še pomembnejša, ko ima sprejeta odločba veliko širše področje uporabe kot predhodne odločbe (sodba Sodišča z dne 8. novembra 2001 v zadevi Silos, C-228/99, Recueil, str. I-8401, točka 28; sklepa Splošnega sodišča z dne 21. januarja 2004 v zadevi FNSEA in drugi proti Komisiji, T-245/03, Recueil, str. II-271, točka 52, in v zadevi FNCBV proti Komisiji, T-217/03, Recueil, str. II-239, točka 66).

132 Komisija izpodbija trditev, da je kršila obveznost obrazložitve.

– Presoja Splošnega sodišča

133 Kar zadeva obveznost obrazložitve, ki velja za Komisijo, je treba spomniti, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso obveznost, ki je določena v členu 253 ES, prilagoditi vrsti spornega ravnanja, hkrati pa mora jasno in nedvoumno predstaviti stališče institucije, ki ukrep izda, da lahko vsi zainteresirani dobijo vpogled v obrazložitev sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče izvaja ustrezen nadzor. Obveznost obrazložitve je treba presoditi glede na okoliščine obravnavane zadeve, zlasti vsebino akta, naravo omenjenih vzrokov in pravnega interesa za pojasnila, ki ga lahko imajo naslovniki ali druge neposredno ali osebno vključene osebe. Če je treba vprašanje, ali obrazložitev odločbe ustreza zahtevam iz člena 253 ES, presoditi ne le z vidika besedila obrazložitve, ampak tudi konteksta in vseh pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje, ni potrebno, da so v obrazložitvi navedene vse zadevne dejanske in pravne okoliščine (glej sodbo Sodišča z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija proti Sytraval in Brink’s France, C-367/95 P, Recueil, str. I-719, točka 63 in navedena sodna praksa).

134 Razsojeno je bilo že, da mora biti odločba o uporabi člena 81 ES, kadar se kot v tem primeru nanaša na več naslovnikov in zadeva problem odgovornosti za kršitev, glede vsakega naslovnika dovolj obrazložena, zlasti glede naslovnikov, ki morajo v skladu s to odločbo odgovarjati za kršitev (sodbi Splošnega sodišča z dne 14. maja 1998 v zadevi SCA Holding proti Komisiji, T-327/94, Recueil, str. II-1373, točka 78, in z dne 27. septembra 2006 v zadevi Akzo Nobel proti Komisiji, T-330/01, ZOdl., str. II-3389, točka 93). Da matične družbe tožečih strank izpodbijano odločbo sprejmejo kot zadovoljivo obrazloženo, mora ta torej vsebovati podrobno utemeljitev razlogov, ki po svoji naravi upravičujejo pripis krivde za kršitev tem družbam (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo SCA Holding proti Komisiji, točka 80).

135 Tožeče stranke morajo tako kot njihove matične družbe imeti možnost seznanitve z utemeljitvijo stališča Komisije, če pripis odgovornosti vpliva na njihov položaj, če v upravnem postopku izpodbijajo pripis odgovornosti ali če imajo pravni interes, da v tej točki nasprotujejo izpodbijani odločbi.

136 Če torej Komisija tako kot v obravnavani zadevi odgovornost za kršitev utemeljuje na domnevnem odločilnem vplivu in so zadevne družbe v upravnem postopku izpostavile elemente, ki izpodbijajo to domnevo, mora odločba vsebovati zadovoljivo obrazložitev, ki utemeljuje stališče, po katerem omenjeni elementi onemogočajo izpodbijanje navedene domneve.

137 V obravnavani zadevi so tožeče stranke v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah zatrdile, da se je družba Arkema v času trajanja kršitve dejansko samostojno odločala o svoji trgovinski politiki. V podporo tej trditvi so tožeče stranke v bistvu poudarile iste argumente, kot so bili analizirani v okviru drugega tožbenega razloga.

138 Vendar iz navedenega sledi, da je Komisija odgovorila na argumente v točki 272 obrazložitve izpodbijane odločbe, v kateri je zatrdila, da so „[bili] drugi argumenti zgolj preproste trditve, ki [niso] podprte z zadostnimi dokazi, da bi ovrgle domneve odgovornosti družb Total in Elf Aquitaine za kršitve, ki jih je zagrešila njuna hčerinska družba Atofina.“ Tožeče stranke torej napačno trdijo, da Komisija ni odgovorila na njihov argument, ki je povzet v točki 269(c) obrazložitve izpodbijane odločbe, in sicer da je bila družba Arkema popolnoma samostojna pri določanju svoje trgovinske politike in delovanju na trgu.

139 Poleg tega je treba razsoditi, da ta trditev iz točke obrazložitve 272 izpodbijane odločbe v okoliščinah obravnavane zadeve izpolnjuje zahteve, ki jih določa sodna praksa.

140 Komisija je namreč navedla razlog, zakaj meni, da navedeni elementi tožečih strank in njihovih matičnih družb ne zadostujejo, da se domneva o odločilnem vplivu ovrže. V izpodbijani odločbi so bile na voljo vse potrebne trditve, ki so jim omogočale, da zaščitijo svoje pravice. Tožeče stranke bi lahko tako izpodbijale bodisi pravilnost te trditve, tako da bi izpostavile, da so svoje trditve podkrepile z zadostnimi dokazi, bodisi samo upoštevnost trditve, tako da bi zatrdile, da zadevne trditve kljub neutemeljenosti zadostujejo, da se omenjena domneva ovrže. Ta obrazložitev je še bolj smiselna, če se primerja z zadevnim delom odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, s katerim so tožeče stranke seznanjene in v katerem se ne sklicujejo na noben dokument v podporo navedenim trditvam (glej zgoraj navedeno točko 102 in naslednje).

141 Komisija tudi pravilno ugotavlja, da je iz sodne prakse razvidno, da mora skladno s členom 253 ES obrazložiti svoje odločbe z navedbo dejanskih in pravnih okoliščin, od česar so odvisne pravna utemeljitev ukrepa in ugotovitve, zaradi katerih je sprejela takšno odločbo, ne zahteva pa se, da podrobno obrazloži vse dejanske in pravne okoliščine, ki jih v upravnem postopku izpostavi vsaka stranka (sodba Sodišča z dne 10. decembra 1985 v združenih zadevah Stichting Sigarettenindustrie in drugi proti Komisiji, od 240/82 do 242/82, 261/82, 262/82, 268/82 in 269/82, Recueil, str. 3831, točka 88, in sklep Splošnega sodišča z dne 24. oktobra 1991 v zadevi Atochem proti Komisiji, T-3/89, Recueil, str. II-1177, točka 222). Čeprav mora Komisija v odločbi navesti, zakaj meni, da izpostavljene trditve ne zadostujejo za ovrženje domneve o odločilnem vplivu, pa to ne pomeni, da mora v vsaki obravnavani zadevi izpodbijati vsako trditev zadevnih družb posebej. Splošni odgovor, kakršen je bil predložen v obravnavani zadevi, je lahko glede na okoliščine obravnavane zadeve zadosten, da lahko družba učinkovito brani svoje pravice in da lahko Splošno sodišče izvaja ustrezen nadzor.

142 Točka 269 obrazložitve izpodbijane odločbe, ki ne povzema vseh argumentov družbe Arkema, ni odločilnega pomena.

143 Po eni strani je argument, da je bil nadzor matičnih družb omejen le na odobritev največjih naložb in je bil preveč splošen, da bi lahko omejil samostojnost družbe Arkema, zlasti kar zadeva določitev cen, v skladu z argumentom, da je bila „Atofina popolnoma samostojna pri svoji trgovinski politiki in ravnanju na trgu“, ki je povzet točki 269(c) obrazložitve izpodbijane odločbe, odgovor nanj pa je naveden v točki 272 obrazložitve navedene odločbe. Poleg tega je treba ugotoviti, da točki 115 in 117 odgovora tožečih strank na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, v katerih je bil podan ta argument, ne napotujeta na noben dokument v njegovo podporo. Tožeče stranke bi torej lahko razumele, da je trditev Komisije, ki je navedena v točki 272 obrazložitve izpodbijane odločbe, hkrati tudi odgovor na ta argument.

144 Po drugi strani je v zvezi z argumentom, da vodstvi družb Total in Elf Aquitaine nista nikoli sodelovali v očitanih ravnanjih, iz odgovora tožečih strank na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah (glej zlasti točke od 91 do 105) razvidno, da tega argumenta v točkah od 99 do 101 navedenega odgovora niso navedle zato, da bi ovrgle domnevo o odločilnem vplivu, ampak da bi pokazale, da „družbi Elf Aquitaine ali Total ni mogoče očitati nikakršnega neposrednega ali posrednega sodelovanja pri očitanih ravnanjih“. Iz zgoraj navedenega pa izhaja, da se Komisija pri pripisovanju odgovornosti za sporno kršitev matičnim družbam tožečih strank ni sklicevala na ta argument. Zato dejstvo, da tega argumenta ni navedla v izpodbijani odločbi, nikakor ni kršitev obveznosti obrazložitve.

145 V zvezi s tem, da Komisija ni izrecno odgovorila na argument, naveden v točki 269 obrazložitve izpodbijane odločbe, da imenovanje članov upravnega odbora družbe Arkema s strani družbe Elf Aquitaine ne dokazuje izvajanja dejanskega nadzora, je treba poudariti, da Komisija v izpodbijani odločbi ni trdila, da ta element zadostuje za to, da se odgovornost za sporno kršitev pripiše matičnim družbam tožečih strank. Komisija je v točki 264 obrazložitve izpodbijane odločbe resda navedla, da je „člane upravnega odbora družbe Arkema […] imenovala družba Elf Aquitaine“ ter da je zaradi tega in zaradi kapitalistične povezave med zadevnima družbama mogoče domnevati, da je imela družba Elf Aquitaine odločilen vpliv in dejanski nadzor nad ravnanjem hčerinske družbe Arkema. Kot je že bilo navedeno v točkah 68 in 69 zgoraj, pa iz sistematike izpodbijane odločbe izhaja, da je bil ta argument naveden le kot dodatni razlog in ni vplival na pripis odgovornosti za sporno kršitev matičnim družbam tožečih strank. Čeprav izrecnega odgovora na ta argument ni bilo, so tožeče stranke lahko izvedele, kako Komisija utemeljuje to odgovornost, in jo izpodbijale pred Splošnim sodiščem.

146 V zvezi z argumentom, ki izhaja iz točke 271 obrazložitve izpodbijane odločbe, je treba poudariti, da je Komisija ugotovila naslednje:

„Dejstvo, da je Komisija v eni od prehodnih zadev odločbo naslovila izključno na družbo Atofina, kot tako ne pomeni, da v obravnavani zadevi odločbe ne sme nasloviti na družbo Atofina ter tudi na družbi Total in Elf Aquitaine. Komisija ima v okoliščinah, kakršne so v obravnavani zadevi, možnost proste presoje pri pripisovanju odgovornosti matični družbi […] in dejstvo, da te pristojnosti ni uporabila v predhodni zadevi, ne pomeni, da tega ne sme storiti v obravnavani zadevi.“

147 Ugotoviti je treba, da ta odlomek nikakor ne pomeni, da je Komisija v obravnavani zadevi sprejela novo stališče, kot trdijo tožeče stranke. S to trditvijo želi Komisija zgolj zavrniti argument iz točke 268 obrazložitve izpodbijane odločbe, s katerim se navaja, da v predhodni odločbi, naslovljeni na družbo Arkema, odgovornost za ravnanje slednje ni bila pripisana njeni matični družbi (odločba o organskih peroksidih). Poleg tega je treba poudariti, da je Komisija pred izpodbijano odločbo že uporabila domnevo o odločilnem vplivu samo na podlagi povezave v kapitalu, in sicer v odločbi o MCAA, v kateri je odgovornost za kršitev družbe Arkema pripisala družbi Elf Aquitaine.

148 Sodna praksa, na katero se sklicujejo tožeče stranke, v vsakem primeru zahteva le to, da Komisija svoje utemeljitve izrecno razloži, kadar v okviru prakse odločanja sprejme odločbo, ki ima širše področje uporabe kot predhodne odločbe. V tem primeru torej ni dovolj, da se predloži skupna obrazložitev, na primer s sklicevanjem na ustaljeno prakso sprejemanja odločitev (glej v tem smislu zgoraj v točki 131 navedeno sodbo Silos, točka 28). Toda kot je razvidno iz navedenega, je Komisija v izpodbijani odločbi izrecno odgovorila na trditve družbe Arkema, s katerimi je ta dokazovala samostojnost svoje trgovinske politike.

149 Dejstvo, da je v zvezi z drugimi hčerinskimi družbami, ki jih zadeva izpodbijana odločba, Komisija ugotovila prisotnost dodatnih indicev, ki potrjujejo domnevo o odločilnem vplivu njihovih matičnih družb, ne vpliva na obrazložitev, ki je za tožeče stranke zadostna. Poleg tega je iz zgoraj navedenega (glej točki 68 in 69 zgoraj) razvidno, da so bili ti dodatni elementi navedeni zgolj kot dodaten razlog.

150 Iz tega sledi, da je treba prvi del tega tožbenega razloga zavrniti.

Drugi del, ki se nanaša na kršitev načela dobre uprave

– Trditve strank

151 Tožeče stranke navajajo, da je Komisija skladno s sodno prakso in načelom dobre uprave dolžna skrbno in nepristransko preučiti vse zadevne vidike posamezne zadeve. Ta obveznost je temeljnega pomena v upravnih postopkih, v katerih imajo institucije Unije diskrecijsko pravico, da lahko opravljajo svoje naloge, kot na primer v zadevah na področju konkurence.

152 Ker je Komisija svoje stališče utemeljila zgolj z domnevo o nadzoru in, kot je navedeno zgoraj, ni odgovorila na trditve, ki jih je družba Arkema podala, da bi to domnevo ovrgla (zlasti trditve, ki se nanašajo na nepomemb