Keywords

Summary



Keywords

1. Pravo Unije – Neposredni učinek – Nacionalne dajatve, ki so nezdružljive s pravom Unije – Povračilo – Pravila za izvajanje – Uporaba nacionalnega prava – Zastaralni oziroma prekluzivni rok, ki ga določa to nacionalno pravo

2. Pravo Unije – Neposredni učinek – Nacionalne dajatve, ki so nezdružljive s pravom Unije – Povračilo – Pravila za izvajanje – Uporaba nacionalnega prava – Zastaralni rok, ki ga določa to nacionalno pravo in ki je za zahtevek za vračilo prispevkov zoper posameznike, ki so delovali kot posredniki, daljši kot zastaralni rok za tak zahtevek zoper državo – Dopustnost – Zahteva

3. Vprašanja za predhodno odločanje – Razlaga – Časovni učinki razlagalnih sodb – Retroaktivni učinek – Sodba, v kateri je ugotovljeno, da je retroaktivni učinek nacionalnih predpisov nezdružljiv s pravom Unije

(člen 267 PDEU)

Summary

1. Pravo Unije ne nasprotuje temu, da se petletni zastaralni rok, določen v nacionalnem pravu države članice za terjatve do države, uporabi v zvezi s kondikcijskimi zahtevki za dajatve, ki so bile državi članici na podlagi „mešanega sistema pomoči in dajatev“ plačane v nasprotju s pravom Unije.

Kadar ni usklajenih predpisov, ki bi urejali povračilo dajatev, naloženih v nasprotju s pravom Unije, države članice namreč brez poseganja v spoštovanje načel enakovrednosti in učinkovitosti obdržijo pravico, da uporabijo postopkovna pravila, ki so določena v njihovih nacionalnih pravnih redih, med drugim na področju prekluzivnih rokov.

Načelo enakovrednosti ni kršeno, če petletni prekluzivni rok velja za vse terjatve do zadevne države članice in če njegova veljavnost ni odvisna od tega, ali ta terjatev izhaja iz kršitve nacionalnega prava ali prava Unije, kar pa morajo preveriti nacionalna sodišča. V zvezi z načelom učinkovitosti je s pravom Unije združljiva določitev razumnih prekluzivnih rokov za vložitev pravnih sredstev zaradi pravne varnosti zavezanca in zadevnega organa. Taki roki namreč dejansko ne onemogočajo ali čezmerno otežujejo uveljavljanja pravic, ki jih priznava pravni red Unije, čeprav že po definiciji iztek teh rokov povzroči popolno ali delno zavrnitev vložene tožbe.

(Glej točke od 34 do 36 in 38 ter točko 1 izreka.)

2. Pravo Unije ne nasprotuje nacionalnim predpisom, ki posamezniku priznavajo daljši rok za pridobitev vračila dajatev od drugega posameznika, ki je deloval kot posrednik in ki mu je prvi posameznik te dajatve neupravičeno plačal, ta pa jih je nato v njegovem imenu nakazal državi, medtem ko bi za terjatev prvega posameznika, če bi te dajatve plačal neposredno državi, obstajal krajši rok, ki odstopa od splošnega prava kondikcijskih zahtevkov med posamezniki, če lahko posamezniki, ki delujejo kot posredniki, od države dejansko zahtevajo zneske, ki so jih morebiti plačali v korist drugih posameznikov.

(Glej točko 45 in točko 2 izreka.)

3. Ugotovitev Sodišča, ki jo je navedlo v sodbi, izdani po predlogu za sprejetje predhodne odločbe, da je retroaktivnost zadevnih nacionalnih predpisov nezdružljiva s pravom Unije, ne vpliva na začetek zastaralnega roka, ki je v nacionalnem pravu določen za terjatve do države.

Prvič, za določitev začetka zastaralnega roka je namreč načeloma pristojno nacionalno pravo. Drugič, sodba, izdana v zvezi s predlogom za sprejetje predhodne odločbe, ni oblikovalna, temveč izključno ugotovitvena, kar pomeni, da njene posledice načeloma nastanejo na dan, ko je začela veljati razlagana določba. Pravo Unije temu, da nacionalni organ uveljavlja iztek razumnega zastaralnega roka, nasprotuje samo, če je bila z ravnanjem nacionalnih organov v povezavi z obstojem prekluzivnega roka osebi odvzeta vsakršna možnost uveljavljanja pravic pred nacionalnimi sodišči.

(Glej točke 47, 48, 51 in 53 ter točko 3 izreka.)