ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5.

Napačna uporaba prava (člena 41(1) in 47, drugi odstavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (4)). Splošno sodišče je zavrnilo trditev družbe CEPSA, da je bila kršena njena pravica do sojenja v razumnem roku, ki je določena v členih 41(1) in 47, drugi odstavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter členu 6(1) Evropske konvencije o temeljnih človekovih pravicah. Zadevni postopek naj bi trajal več kot 11 let. Postopek pred Komisijo je trajal 5 let in v postopku pred Splošnim sodiščem so od konca pisnega postopka do začetka ustnega postopka pretekla več kot 4 leta.
3.

Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem da je sprejelo odločitev, ki je v nasprotju s pravico do učinkovitega sodnega varstva. V izpodbijanem sklepu je sprejeta zgolj teoretična koncepcija te pravice, ki pritožnici preprečuje, da bi pod običajnimi pogoji in ne da bi morala kršiti pravo, imela dostop do postopka predhodnega odločanja zaradi izpodbijanja sporne odločbe.
SL Uradni list Evropske unije C 367/25

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo tribunal administratif de Strasbourg (Francija) 8. oktobra 2013 – Geoffrey Léger proti Ministre des affaires sociales et de la santé, Établissement français du sang

(Zadeva C-528/13)

2013/C 367/46

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Tribunal administratif de Strasbourg

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Geoffrey Léger

Toženi stranki: Ministre des affaires sociales et de la santé, Établissement français du sang

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali glede na Prilogo III k Direktivi 2004/33/ES (1) to, da ima moški spolne odnose z drugim moškim, samo po sebi pomeni spolno vedenje, ki je podvrženo večjemu tveganju obolevanja za hudimi nalezljivimi boleznimi, ki se lahko prenašajo s krvjo, in utemeljuje trajni odklon darovanja krvi za osebe s takim spolnim vedenjem, ali lahko glede na okoliščine posameznega primera pomeni samo spolno vedenje, ki je podvrženo večjemu tveganju obolevanja za hudimi nalezljivimi boleznimi, ki se lahko prenašajo s krvjo, in utemeljuje začasni odklon darovanja krvi za omejeno obdobje po tveganem vedenju?

(1) Direktiva Komisije 2004/33/ES z dne 22. marca 2004 o izvajanju Direktive 2002/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta glede nekaterih tehničnih zahtev za kri in komponente krvi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 8, str. 272).
1.

Ali je treba tarifni številki 9018 in 9019 kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 (1) o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi razlagati tako, da se te naprave: konice „UltraPulse Encore laser“, „Light Sheer ST“, „IPL Quantum SR“ in njihove glave: „HR upgd for IPL Quantum“, „DL upgd for IPL Quantumsystem“; obdelovalne glave „Ultrashape contour I“, napravi „IPL Quantum SR 560“, „Ls-Duet“ in njihovi dodatki ter aparat Lumenis M22, ki se uporabljajo v medicini, uvrstijo pod ti tarifni številki?
SL Uradni list Evropske unije C 352/3

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgerichts Hamburg (Nemčija) 9. septembra 2013 – Sysmex Europe GmbH proti Hauptzollamt Hamburg-Hafen

(Zadeva C-480/13)

2013/C 352/04

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Finanzgerichts Hamburg

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Sysmex Europe GmbH

Tožena stranka: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je bilo treba leta 2005 kot barvo ali barvilo pod tarifno številko 3212 kombinirane nomenklature (1) uvrstiti blago, ki sestoji iz topil in polimetinske snovi, ki ima sicer lahko nek – na tekstilu neobstojen – učinek obarvanja, vendar pa je ta snov pri tem blagu namenjena pridobivanju informacij o delcih (belih krvničkah), vsebovanih v testni raztopini (predpripravljena kri), in sicer tako, da omenjena snov zaradi nalaganja ionov na določene sestavne dele teh delcev (nukleinske kisline) tvori molekularne strukture, ki pri obsevanju z lasersko svetlobo določene valovne dolžine za nekaj časa postanejo fluorokromatske, to stanje in njegovo intenzivnost pa se izmeri s posebnimi fotocelicami?

(1) Kombinirana nomenklatura iz Uredbe Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 2, str. 382), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1810/2004 z dne 7. septembra 2004 o spremembi Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (UL L 327, str. 1).
SL Uradni list Evropske unije C 344/47

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Berlin (Nemčija) 13. septembra 2013 – Mohamed Ali Ben Alaya proti Bundesrepublik Deutschland

(Zadeva C-491/13)

2013/C 344/82

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Verwaltungsgericht Berlin

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Mohamed Ali Ben Alaya

Tožena stranka: Bundesrepublik Deutschland

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali Direktiva Sveta 2004/114/ES (1) z dne 13. decembra 2004 o pogojih za sprejem državljanov tretjih držav za namene študija, izmenjav učencev, neplačanega usposabljanja ali prostovoljnega dela utemeljuje pravico do izdaje vizuma za namene študija in posledično dovoljenja za bivanje v skladu s členom 12 te tako imenovane direktive o študentih, v zvezi s katero uprava nima diskrecijske pravice, če so izpolnjeni „pogoji za sprejem“, torej pogoji iz členov 6 in 7, in ni razloga za zavrnitev sprejema po členu 6(1)(d) Direktive?

(1) UL L 375, str. 12.
1.

Ali je treba člen 4(1)(a)(i) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES (1) z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 2009/31/ES (2) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 – v nadaljevanju: Okvirna direktiva o vodah – razlagati tako, da so države članice – s pridržkom podelitve izjeme – zavezane zavrniti dovoljenje za projekt, če ta lahko povzroči poslabšanje stanja telesa površinske vode, ali gre pri tej določbi zgolj za določitev cilja za načrtovanje upravljanja?
SL Uradni list Evropske unije C 336/11

Pritožba, ki jo je Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL vložila 24. septembra 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 11. julija 2013 v zadevi T-197/12, Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

(Zadeva C-509/13 P)

2013/C 336/23

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnica: Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL (zastopnik: J. Carbonell Callicó, odvetnik)

Drugi stranki v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG

Predloga

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 11. julija 2013 v zadevi T-197/12 in s tem zavrne registracijo figurativne znamke Skupnosti št. 7585045 METRO za storitve iz razreda 36;

— plačilo stroškov naloži drugima strankama v postopku.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožba zoper navedeno sodbo Splošnega sodišča v bistvu temelji na treh pritožbenih razlogih.

Prvič, pritožnica Splošnemu sodišču očita, da je zaradi napačne razlage storitev, na katere se nanašata zadevni znamki, in ker ni opravilo celovite presoje spornih znamk, kršilo člen 8(1)(b) Uredbe 207/2009 o blagovni znamki Skupnosti (1).

Drugič, obstajalo naj bi protislovje med sodbama enega in istega sodišča v postopkih, v katerih naj bi bile udeležene iste stranke in v katerih naj bi se obravnavala ista vprašanja v zvezi s podobnimi znamkami. Sodba v zadevi T-284/11, ki naj bi bila neločljivo povezana s to zadevo, se naj ne bi upoštevala, kljub temu, da naj bi pritožnica nanjo pravočasno in pravilno opozorila.

Tretjič, navaja se, da je v postopku pred Splošnim sodiščem Evropske unije prišlo do kršitev postopka, ki so škodovale interesom pritožnice in zaradi katerih se je ta večkrat znašla v položaju brez pravnega varstva. Zlasti naj bi obravnava potekala ob odsotnosti pritožnice, čeprav je ta iz tehtnih razlogov, katerih obstoj je ustrezno dokazala, predlagala, naj se obravnava prestavi.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL L 78, str. 1).
2.

Ali so z upravno in sodno prakso, v skladu s katero mora prodajalec – pošiljatelj iz prevozne pogodbe – ugotoviti pristnost podpisa pridobitelja in razjasniti vprašanje, ali podpis izvira od osebe, ki zastopa družbo – pridobitelja, od zaposlenega pri tej družbi, ki ima ustrezen položaj, ali od pooblaščene osebe, prekršena načela davčne nevtralnosti, sorazmernosti in varstva zaupanja v pravo?
2.

Če je treba na prvo vprašanje odgovoriti v smislu druge možnosti: Ali je treba člen 9(2)(e) Direktive 2004/83/ES razlagati tako, da mora med služenjem vojaškega roka v (mednarodnem ali nacionalnem) spopadu pretežno ali sistematično prihajati do storitev kaznivih dejanj ali dejanj v smislu člena 12(2) Direktive 2004/83/ES (prva možnost), ali zadostuje, da prosilec za azil dokaže, da so bile s strani vojaških sil, katerim pripada, na posameznem območju, na katerem so se nahajale, v posameznih primerih storjene kršitve v smislu člena 12(2)(a) Direktive 2004/83/ES, bodisi zato ker so se posamezni ukazi za namestitev izkazali za kazniva dejanja v tem smislu, bodisi zato, ker je šlo za prestopke posameznikov (druga možnost)?
1.

Nepreučitev ugovora zlorabe prava kot splošnega pravnega instituta Splošno sodišče je v izpodbijani odločbi v nasprotju s sodno prakso Sodišča, pri katerem je ta pritožba vložena, napačno uporabilo pravo, ko ni upoštevalo splošnega pravnega instituta ugovora zlorabe prava, ki dovoljuje in zahteva presojo okoliščin posameznega primera, ki ga je treba spoštovati tudi v pravu znamk Skupnosti. Nasprotno, Splošno sodišče se je omejilo le na ugotovitev, da je postopek iz člena 52(1)(a) v zvezi s členom 56(1)(a) Uredbe št. 207/2009 (1) postopek, ki ga lahko sproži vsakdo, ki ima sposobnost biti stranka v postopku, in tako ni presodilo navedenih posebnih okoliščin tega primera. Pri tem je Splošno sodišče spregledalo, da je zakonodajalec resda opredelil postopek za ugotovitev ničnosti znamke v skladu s členom 56(1)(a) Uredbe št. 207/2009 kot postopek, ki ga lahko sproži vsakdo, ki ima sposobnost biti stranka v postopku, vendar to ni v nasprotju z upoštevanjem ugovora zlorabe prava kot splošno veljavnega pravnega instituta, ki ga je treba spoštovati tudi v pravu Skupnosti. Izključitev zahtev, ki pomenijo zlorabo prava, se namreč ne more enačiti z uvedbo zahteve po dokazovanju pravnega interesa vlagatelja in skladno s tem ne vodi do omejitve aktivne legitimacije za vložitev zahteve z uvedbo nekaterih dodatnih pogojev. Za upoštevnost ugovora zlorabe prava v okviru člena 56(1)(a) Uredbe 207/2009 prav tako govori dejstvo, da je zakonodajalec oblikoval postopek ugotovitve ničnosti kot postopek, ki se začne na zahtevo stranke, in da ugotovitev ničnosti registrirane znamke po uradni dolžnosti ni mogoča.
(b)

Ali so lahko „nujni razlogi nacionalne varnosti ali javnega reda“ v smislu člena 24(1), prvi pododstavek, Direktive 2004/83/ES podani, če je oseba s statusom begunca med drugim z zbiranjem prispevkov in stalno udeležbo na prireditvah, ki so blizu PKK, podpirala PKK, tudi če niso izpolnjeni pogoji za neupoštevanje prepovedi izgona ali prisilne vrnitve („refoulement“) v skladu s členom 33(2) Ženevske konvencije in s tem tudi ne pogoji iz člena 21(2) Direktive 2004/83/ES?
A.

(Člen 15(1) Uredbe (ES) št. 44/2001 (Uredba Bruselj l)): 1. Ali je treba formulacijo v členu 15(1) Uredbe (ES) št. 44/2001 (1)„v zadevah v zvezi s pogodbami, ki jih sklene oseba – potrošnik – za namen, za katerega se šteje, da je izven njegove poklicne ali pridobitne dejavnosti“ razlagati tako, da 1.1 se tožeča stranka, ki kot potrošnik na sekundarnem trgu pridobi imetniško obveznico in ki sedaj zoper izdajateljico uveljavlja zahtevke iz naslova odgovornosti, ki izhaja iz prospekta, zaradi kršitve obveznosti posredovanja informacij in obveznosti nadzora ter posojilnih pogojev, lahko sklicuje na to podlago pristojnosti, če je tožeča stranka derivativno, z nakupom vrednostnega papirja od tretje osebe, vstopila v pogodbeno razmerje med izdajateljico in prvotnim vpisnikom posojila? 1.2 se lahko (če je odgovor na vprašanje 1.1. pritrdilen) tožeča stranka sklicuje na pristojnost iz člena 15 navedene uredbe, tudi če je tretja oseba, od katere je potrošnik kupil imetniško obveznico, to prej pridobila za namen, za katerega se šteje, da je v okviru njene poklicne ali pridobitne dejavnosti, če torej tožeča stranka posojilno razmerje prevzame od osebe, ki ni potrošnik? 1.3 da se lahko (če je odgovor na vprašanji 1.1. in 1.2. pritrdilen) tožeča stranka kot potrošnik sklicuje na pristojnost za potrošniške pogodbe na podlagi člena 15 navedene uredbe, tudi če sama ni imetnica imetniške obveznice, temveč tretja oseba, ki sama ni potrošnik, ki je vrednostne papirje kupila za tožečo stranko in ki jih na podlagi sporazuma fiduciarno drži v svojem imenu za tožečo stranko, in tožeči stranki priznava zgolj obligacijskopravni zahtevek za izročitev? 2. (če je odgovor na vprašanje 1.1. pritrdilen) Ali je člen 15(1) Uredbe (ES št. 44/2001) podlaga za pristojnost sodišča, ki odloča zaradi pogodbene podlage iz naslova nakupa posojila, tudi v zadevah v zvezi z delikti iz istega posojila?
SL Uradni list Evropske unije C 304/5

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) 25. julija 2013 – UAB „Vilniaus energija“ proti Lietuvos metrologijos inspekcijos Vilniaus apskrities skyrius

(Zadeva C-423/13)

2013/C 304/09

Jezik postopka: litovščina

Predložitveno sodišče

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: UAB „Vilniaus energija“

Tožena stranka: Lietuvos metrologijos inspekcijos Vilniaus apskrities skyrius

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 34 Pogodbe o delovanju Evropske unije in/ali Direktivo 2004/22/ES (1) razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi in praksi, na podlagi katerih je treba vodomer za vročo vodo, ki izpolnjuje vse zahteve iz Direktive 2004/22 in ki je povezan z opremo za daljinski (telemetrični) prenos podatkov, šteti za merilni sistem in ga zato ni mogoče uporabljati v skladu z njegovim namenom, dokler v zvezi z njim in opremo za daljinski (telemetrični) prenos podatkov, ki skupaj tvorita merilni sistem, ni bil opravljen meroslovni pregled?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/22/ES z dne 31. marca 2004 o merilnih instrumentih, (UL L 135, str. 1).
SL Uradni list Evropske unije C 274/4

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) 25. junija 2013 – Minister Finansów proti Oil Trading Poland sp. z. o.o. w Szczecinie

(Zadeva C-349/13)

2013/C 274/07

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Naczelny Sąd Administracyjny

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Minister Finansów

Tožena stranka: Oil Trading Poland sp. z. o.o. w Szczecinie

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 3(3) Direktive Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov (1) (UL L 76, str. 1, s poznejšimi spremembami; UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 179) – oziroma zdaj člen 1(3)(a) in prvi odstavek Direktive Sveta 2008/118/ES z dne 16. decembra 2008 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12/EGS (2) (UL L 9, str. 12, s poznejšimi spremembami) – razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da država članica mazalna olja, označena s tarifnimi oznakami KN od 2710 19 71 do 2710 19 99, ki se uporabljajo za drug namen kot za pogonsko gorivo ali gorivo za ogrevanje, obdavči s trošarino v skladu s pravili, ki se uporabljajo za usklajeno trošarino od potrošnje energentov?

(1) UL L 76, str. 1.

(2) UL L 9, str. 12.
1.

Splošno sodišče je kršilo člen 8(1)(b) Uredbe o znamki Skupnosti (1) s tem, da se je oprl na napačno razlago obsega storitev, ki so zajete s prijavljeno znamko iz razredov 35 in 39 Nicejske klasifikacije. Analiza podobnosti proizvodov in storitev je napačna, ker Splošno sodišče ni upoštevalo, da storitve na katere se nanaša prijavljena znamka ne zajemajo dejavnosti, ki jih gospodarski subjekt ponuja za svoj račun v zvezi s svojimi proizvodi. Vprašanje ali je take storitve v smislu Nicejske klasifikacije treba opraviti za račun tretjega je pravno vprašanje, ki ga mora obravnavati Sodišče.
SL Uradni list Evropske unije C 260/23

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunalul Sibiu (Romunija) 18. junija 2013 – Ilie Nicolae Nicula proti Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu

(Zadeva C-331/13)

2013/C 260/40

Jezik postopka: romuniščina

Predložitveno sodišče

Tribunalul Sibiu

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Ilie Nicolae Nicula

Toženi stranki: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je mogoče določbe člena 6 Pogodbe o Evropski uniji, členov 17, 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člena 110 PDEU ter načelo pravne varnosti in načelo prepovedi reformatio in peius, ki sta določeni v pravu [Unije] in v sodni praksi Sodišča, (1) razlagati tako, da nasprotujejo predpisu, kakršen je OUG št. 9/2013?

(1) Zadevi Belgocodex (C-381/97) in Belbouab (10/78).
SL Uradni list Evropske unije C 252/17

Pritožba, ki so jo Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd vložile 27. maja 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi razširjeni senat) z dne 7. marca 2013 v zadevi T-96/10, Rütgers Germany GmbH in druge proti Evropski agenciji za kemikalije (ECHA)

(Zadeva C-290/13 P)

2013/C 252/26

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnice: Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd (zastopnik: K. Van Maldegem, odvetnik)

Druga stranka: Evropska agencija za kemikalije (ECHA)

Predlogi

Pritožnice Sodišču predlagajo, naj:

— sodbo Splošnega sodišča v zadevi T-96/10 razveljavi in

— odločbo ES/68/2009 Evropske agencije za kemikalije (ECHA) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) o identifikaciji antracenskega olja (antracenska pasta) kot snovi, ki jo je treba v skladu s členom 59 Uredbe (ES) št. 1907/2006 (v nadaljevanju: REACH) (1) vključiti na seznam kandidatk, razglasi za nično ali

— podredno, zadevo vrne Splošnemu sodišču, ki naj odloči o ničnostni tožbi pritožnic, in

— tožeči stranki naloži plačilo stroškov tega postopka (vključno s stroški pred Splošnim sodiščem).

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnice navajajo, da je Splošno sodišče s tem, ko je zavrnilo njihovo tožbo za razglasitev delne ničnosti izpodbijane odločbe, kršilo pravo Skupnosti. Pritožnice med drugim trdijo, da je Splošno sodišče storilo več napak s tem, da je pravni okvir razlagalo tako, da velja za položaj pritožnic. Posledica tega je bilo, da je Splošno sodišče večkrat napačno uporabilo pravo, zlasti s tem, da je ugotovilo, da:

— se zadeva nanaša na zapletena znanstvena in tehnična dejstva in da pri identifikaciji antracenskega olja (antracenska pasta) na podlagi njegovih sestavin v koncentraciji vsaj 0,1 % kot snovi, ki ima lastnosti PBT in vPvB, ni šlo za očitno napako,

— sestavin ni treba z ločeno odločbo ECHA na podlagi za to izvedene poglobljene ocene posamično identificirati kot snovi, ki majo lastnosti PBT in vPvB,

— člen 59(3) REACH in Priloga XV k tej uredbi nista bila kršena, ker informacije o nadomestnih snoveh niso bile navedene v Prilogi XV dokumentacije, in

— načelo enakega obravnavanja ni bilo kršeno.

Pritožnice zaradi navedenih razlogov trdijo, da je treba sodbo Splošnega sodišča v zadevi T-96/10 razveljaviti in izpodbijano odločbo razglasiti za nično.

(1) Uredba (ES) št. 1907/2006 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH), o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije ter spremembi Direktive 1999/45/ES ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES, UL L 396, str. 1.
SL Uradni list Evropske unije C 252/18

Pritožba, ki jo je Fresh Del Monte Produce, Inc. vložila 27. maja 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 14. marca 2013 v zadevi T-587/08, Fresh Del Monte Produce, Inc. proti Evropski komisiji

(Zadeva C-293/13 P)

2013/C 252/27

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: Fresh Del Monte Produce, Inc. (zastopniki: B. Meyring, odvetnik, L. Suhr, odvetnik, O. Van Ermengem, odvetnik)

Drugi stranki v postopku: Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert GmbH & Co. KG, Evropska komisija

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča z dne 14. marca 2013 v zadev T-587/08;

— razglasi ničnost Odločbe Komisije z dne 15. oktobra 2008 (C(2008) 5955 final) v zadevi COMP/39.188 – Banane v delu, v katerem se nanaša na pritožnico; in

— Komisiji naloži plačilo stroškov postopka na prvi stopnji in v pritožbenem postopku.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvič, pritožnica navaja, da sta Komisija in Splošno sodišče napačno uporabila člen 81(1) ES (zdaj člen 101 PDEU) in člen 23(2) Uredbe št. 1/2003 (1) s tem, da sta družbi Del Monte pripisala odgovornost za kršitev. Preizkus odgovornosti matične družbe zahteva, da hčerinska družba za svoja ravnanja na trgu ni sposobna sprejemati samostojnih odločitev. To pomeni, da je odgovornost matični družbi mogoče pripisati le v primerih, ko hčerinska družba upošteva navodila matične družbe z vseh premoženjskih vidikov, Komisija in Splošno sodišče pa sta družbi Del Monte pripisali odgovornost za ravnanje družbe Weichert, čeprav sta priznala, da „družba Weichert ni vedno upoštevala navodil družbe Del Monte“ in da „odločitve družbe Weichart o cenah morda niso ustrezale pričakovanjem družbe Del Monte“. Poleg tega naj ne bi bilo niti iz Odločbe niti iz sodbe razvidno, da je družba Weichert dejansko upoštevala navodila družbe Del Monte. Pritožnica dodaja, da se je Splošno sodišče v presoji omejilo na številne dejavnike, zaradi katerih naj bi družba Del Monte domnevno imela določen vpliv, vendar pri presoji, v čem je ta vpliv „odločilen“, ni uporabilo preizkusa iz sodne prakse.

Pritožnica s podrednim pritožbenim razlogom navaja, da je Splošno sodišče potvarjalo nekatere dokaze, zlasti pri presoji partnerskega sporazuma družbe Weichert in navedb drugih uvoznikov.

Pritožnica poleg tega navaja, da je Splošno sodišče s tem, da je zavrnilo posamezne dokaze zgolj zato, ker niso dokazovali neobstoj odločilnega vpliva, obrnilo dokazno breme. S tem naj bi kršilo člen 48 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (domneva nedolžnosti), člen 6(2) Evropske konvencije o človekovih pravicah in načelo in dubio pro reo.

Pritožnica nazadnje navaja, da je Splošno sodišče napačno uporabilo člen 81(1) ES s tem, da je štelo, da družbe Dole, Chiquita in Weichert sodelujejo pri enotni in trajajoči kršitvi, čeprav naj družba Weichert ne bi vedela za nobene stike med družbama Chiquita in Dole.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205).
—

naj ugotovi, da Portugalska republika s tem, da ni sprejela potrebnih ukrepov za izvedbo postopka izbire izvajalcev, pooblaščenih za opravljanje storitev zemeljske oskrbe na letališču v zvezi s sprejemom in odpremo prtljage, oskrbovanjem na ploščadi ter sprejemom in odpremo tovora in pošte na letališčih v Lizboni, Portu in Faru v skladu s členom 11 Direktive Sveta 96/67/ES (1) z dne 15. oktobra 1996 o dostopu do trga storitev zemeljske oskrbe na letališčih Skupnosti, ni izpolnila obveznosti iz člena 11 navedene direktive;