Pomanjkljivo preverjanje pravilnega izvajanja pridružitvenega sporazuma s strani Komisije, lahko pomeni tak poseben primer, ki ne vključuje niti goljufivega ravnanje niti očitne malomarnosti udeleženca v smislu člena 239 Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti. Vendar čeprav ima Komisija polje proste presoje v zvezi z uporabo te določbe, ne sme zanemariti svoje obveznosti, da dejansko pretehta interes Unije za to, da se v celoti spoštujejo določbe carinske ureditve, ki jo je Unija bodisi sprejela bodisi jo zavezuje, na eni strani in interes dobrovernega uvoznika za to, da mu ne bo nastala škoda, ki presega normalno poslovno tveganje, na drugi strani. Zato se Komisija pri preizkusu zahtevka za povračilo ali odpust uvoznih dajatev ne more veljavno omejiti na presojo ravnanja in vedenja uvoznika in izvoznika. Upoštevati mora zlasti tudi to, kako je na konkreten položaj iz obravnavane zadeve vplivalo njeno ravnanje v okviru njene obveznosti spremljanja in preverjanja.

Poleg tega se mora Komisija kot varuhinja Pogodbe in sporazumov, ki so sklenjeni na njeni podlagi, prepričati, da tretja država pravilno izvaja obveznosti, ki jih je prevzela na podlagi sporazuma, sklenjenega z Unijo, in sicer z uporabo sredstev, ki so določena s sporazumom, ali s sklepi, sprejetimi na njegovi podlagi. Ta obveznost izhaja tudi iz pridružitvenega sporazuma in iz protokolov, povezanih z njim. Glede tega mora Komisija v celoti uporabiti pooblastila, ki ji pripadajo na podlagi določb pridružitvenega sporazuma ter protokolov in sklepov, sprejetih za njegovo izvajanje, da ne bi prišlo do neizpolnitve njenih obveznosti spremljanja in preverjanja pravilnega izvajanja navedenega sporazuma. Ta uporaba je še toliko bolj potrebna, če obstajajo pokazatelji možne vpletenosti nacionalnih carinskih organov v izdajo potrdil o gibanju blaga, ki izkazujejo njegovo poreklo. V takih okoliščinah mora Komisija za razjasnitev dejanskega stanja zahtevati pojasnila v zvezi s preiskavami, ki so jih vodili zadevni nacionalni organi.

Poleg tega mora Komisija zaradi svoje obveznosti, da skrbi za pravilno izvajanje navedenega sporazuma o pridružitvi – in z njenim posredovanjem tudi carinski organi držav članic – vedno razpolagati z vsemi elementi, ki ji omogočajo učinkovit nadzor, pri čemer so primerki žigov in podpisov, ki se uporabljajo v zadevnih carinskih uradih, nedvomno takšni elementi. Glede tega iz člena 32(3) Protokola št. 3 k pridružitvenemu sporazumu, kakor je bil spremenjen s Sklepom št. 4/98 Pridružitvenega sveta med Evropskimi skupnostmi in Republiko Latvijo, izhaja, da imajo carinski organi države izvoza pravico zahtevati vsa dokazila in opraviti vse preglede izvoznikovih poslovnih knjig ali kateri koli drug pregled, ki se jim zdi ustrezen. Zato mora Komisija ob neobstoju informacij zadevnih carinskih organov v zvezi s tem, zlasti če preučitev odtisov žigov in podpisov ni mogoča, vprašati navedene organe, ali so bili ti pregledi opravljeni, in če niso bili, zakaj.

Iz tega izhaja, da Komisija ne izpolni obveznosti spremljanja in preverjanja pravilnega izvajanja pridružitvenega sporazuma, saj če bi v celoti uporabila pooblastila, ki jih ima v okviru navedenega sporazuma, za namene njegovega pravilnega izvajanja, bi bilo mogoče z večjo gotovostjo ugotoviti, ali so sporna potrdila avtentična ali lažna.

(Glej točke od 43 do 45, 67, 68, 74, 75, 77, 80, 81, 83 in 85.)