SL Uradni list Evropske unije C 252/19

Pritožba, ki jo je Evropska komisija vložila 3. junija 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 20. marca 2013 v zadevi T-92/11, Jørgen Andersen proti Evropski komisiji

(Zadeva C-303/13 P)

2013/C 252/29

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: Evropska komisija (zastopnika: L. Armati, T. Maxian Rusche, agenta)

Druge stranke v postopku: Jørgen Andersen, Kraljevina Danska, Danske Statsbaner (DSB)

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 20. marca 2013, ki je bila Komisiji vročena 22. marca 2013, v zadevi Jørgen Andersen proti Evropski komisiji (T-92/11); in

— zavrne predlog za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije 2011/3/EU (1) z dne 24. februarja 2010 o pogodbah o izvajanju javne službe prevoza, ki sta jih sklenila dansko ministrstvo za promet in družba Danske Statsbaner (Zadeva C 41/08 (ex NN 35/08)); in

— tožeči stranki na prvi stopnji naloži plačilo stroškov;

podredno,

— razsodi, da tretji tožbeni razlog na prvi stopnji ni utemeljen in zadevo vrne Splošnemu sodišču v ponovno presojo prvega in drugega tožbenega razloga na prvi stopnji;

— in pridrži odločitev o stroških postopka na prvi stopnji in pritožbenega postopka.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija navaja en sam pritožbeni razlog: kršitev členov 108(2) in (3) PDEU, 288 PDEU in 297(1) PDEU zaradi ugotovitve, da je Komisija Uredbo (ES) št. 1370/2007 (2) uporabila retroaktivno.

Komisija meni, da presoja zadevne pomoči na podlagi Uredbe (ES) št. 1370/2007 ni pomenila retroaktivne uporabe navedene uredbe, ampak je v skladu z načelom neposredne veljavnosti, na podlagi katerega se predpis prava Skupnosti uporablja od začetka njegove veljave za prihodnje učinke položaja, ki je nastal na podlagi starega predpisa.

V sodni praksi Sodišče se v zvezi z retroaktivnostjo razlikuje med dokončnim pravnim položajem (za katerega se novo pravilo ne uporabi) in začasnimi položaji, ki so nastali na podlagi starega pravila, a še vedno trajajo (za katere se novo pravilo uporabi).

Komisija meni, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je menilo, da državna pomoč, ki jo je država članica odobrila na podlagi kršitve priglasitve in obveznosti mirovanja, pomeni dokončni pravni položaj, ne pa začasnega. Iz pravil in sodne prakse o povrnitvi nezakonite pomoči izhaja, da je to, da je prejemnik take pomoči le-to dokončno prejel, mogoče šteti šele, ko jo Komisija odobri in je sklep o odobritvi postal dokončen. Ob upoštevanju obveznega nadzora državne pomoči s strani Komisije na podlagi člena 108 PDEU, podjetja, ki jim je bila odobrena pomoč, načeloma ne morejo imeti legitimnega pričakovanja glede zakonitosti pomoči, razen če je bila ta odobrena v skladu s postopkom iz tega člena.

Nazadnje, Komisija navaja tudi, da je izpodbijana sodba v jasnem in neposrednem nasprotju s prejšnjimi sodbami Sodišča o istem vprašanju.

(1) UL 2011, L 7, str. 1.

(2) Uredba (ES) št. 1370/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 o javnih storitvah železniškega in cestnega potniškega prevoza ter o razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 1191/69 in št. 1107/70, UL L 315, str. 1.