SL Uradni list Evropske unije C 27/2

Pritožba, ki jo je Rainer Typke vložil 18. septembra 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 2. julija 2015 v zadevi T-214/13, Rainer Typke/Evropska komisija

(Zadeva C-491/15 P)

(2016/C 027/03)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnik: Rainer Typke (zastopnik: C. Cortese, odvetnik)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi točki 2 in 3 izreka sodbe Splošnega sodišča z dne 2. julija 2015 v zadevi T-214/13, Typke/Evropska komisija;

— odločbo, ki jo je sprejel generalni sekretar Evropske komisije v postopku Gestdem 2012/3258, razglasi za nično,

— Komisiji naloži plačilo stroškov pritožnika na prvi in drugi stopnji sodnega postopka.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnik v utemeljitev pritožbe navaja en razlog, ki je razdeljen na dva dela.

Prvič, Splošno sodišče je napačno razlagalo Uredbo 1049/2001 (1), zlasti njena člena 3(a) in 4(6), ker je domnevalo, da uporaba upoštevnih členov pri običajni relacijski zbirki podatkov zahteva ločevanje med delnim dostopom do dokumentov, shranjenih v relacijski zbirki podatkov, in dostopom do samih podatkov, shranjenih v podatkovni zbirki. Zadnjega naj ne bi zajemale določbe Uredbe o dostopu, saj naj bi to povzročilo izdelavo novega dokumenta. Natančneje, Splošno sodišče naj bi storilo napako, ko je v bistvu ugotovilo, da na področje uporabe Uredbe št. 1049/2001 ne spada prošnja za dostop do običajne relacijske zbirke, v kateri bi bilo treba uporabiti poizvedbo SQL, ki se razlikuje od poizvedbe, ki jo naslovljena institucija „v zadevni zbirki podatkov bolj kot ne običajno že uporablja“, in ki je „predprogramirana“, saj naj to ne bi vključevalo iskanja z iskalnimi orodji, ki so na voljo za zadevno zbirko podatkov, in bi pomenilo izdelavo novega dokumenta.

Drugič, Splošno sodišče naj bi napačno ugotovilo, da se prošnja pritožnika ni nanašala na obstoječ dokument in da nikakor ni zajeta s področjem uporabe Uredbe št. 1049/2001, na podlagi naslednjih napačnih domnev:

— ni bilo mogoče, da bi zaprošena institucija odobrila prošnjo za dostop, saj obstoječi dokumenti ne bi ustrezali prošnji (sodba na prvi stopnji, točka 73) oziroma pritožnik domnevno ni zaprosil za dostop do teh dokumentov (sodba na prvi stopnji, točka 67);

— prošnja pritožnika naj bi bila oblikovana za razvrstitev, ki je v upoštevni zbirki podatkov ni, zlasti zaradi postopkov obdelave podatkov, ki bi jih bilo treba zanje uporabiti (sodba na prvi stopnji, točke 58, 66, 68; 62, 63);

— to bi pomenilo izdelavo novega dokumenta z informacijami, ki so v novem formatu in po izbirnem merilu, ki ga je določil pritožnik (sodba na prvi stopnji, točki 61, 67).

Z vsemi temi ugotovitvami, izpodbijanimi v tem odstavku, je Splošno sodišče tudi izkrivilo jasen pomen dokazov, ki so mu bili predloženi in ki jih je imel na voljo. Enako velja za ugotovitev Splošnega sodišča, da se v tem primeru za izjavo naprošene institucije, da dokumenti, do katerih se prosi dostop, ne obstajajo, domneva, da je zakonita (sodba na prvi stopnji, točka 66).

(1) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331).