ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Pravo Unije, zlasti člen 51 Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev, načela v zvezi z oddajo javnih naročil, med katera spadata načeli enakega obravnavanja in preglednosti iz člena 10 Direktive 2004/17/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev in člena 2 Direktive 2004/18, ter načelo sorazmernosti je treba razlagati tako, da načeloma ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, s katero je vzpostavljen mehanizem pomoči pri pripravi dokumentacije, v skladu s katerim lahko naročnik v okviru postopka oddaje javnega naročila vsakega ponudnika, katerega ponudba vsebuje bistvene nepravilnosti v smislu navedene ureditve, pozove k popravi ponudbe s pridržkom plačila denarne kazni, če znesek te kazni ostane v skladu z načelom sorazmernosti, za ugotavljanje česar je pristojno predložitveno sodišče.

Te določbe in načela pa je treba razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki vzpostavlja mehanizem pomoči pri pripravi dokumentacije, v skladu s katerim lahko naročnik od ponudnika zahteva, naj proti plačilu denarne sankcije odpravi nepredložitev dokumenta, ki mora v skladu z izrecnimi določbami razpisne dokumentacije voditi do njegove izločitve, ali naj nepravilnosti svoje ponudbe odpravi tako, da bi opravljeni popravki ali spremembe pomenili predložitev nove ponudbe.

(Glej točko 65 in izrek.)
Glede pojma „uporaba vozil“ v smislu člena 3(1) te direktive je treba opozoriti, da presoja tega pojma ne more biti prepuščena državam članicam, ampak gre za samostojen pojem prava Unije, ki ga je treba razlagati med drugim ob upoštevanju okvira te določbe in ciljev, ki jim sledi ureditev, katere del je (glej v tem smislu sodbo z dne 4. septembra 2014, Vnuk, C‑162/13, EU:C:2014:2146, točki 41 in 42). Iz preambule te direktive in Druge direktive Sveta 84/5/EGS z dne 30. decembra 1983 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 3) izhaja, da je njun namen na eni strani zagotoviti prosti pretok vozil, ki so navadno na ozemlju Unije, in oseb, ki so v njih, ter na drugi strani zagotoviti, da bodo oškodovanci nesreč, ki jih ta vozila povzročijo, enako obravnavani, ne glede na to, kje v Uniji se je nesreča zgodila (glej v tem smislu sodbe z dne 9. junija 2011, Ambrósio Lavrador in Olival Ferreira Bonifácio, C‑409/09, EU:C:2011:371, točka 23; z dne 23. oktobra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, točka 26, in z dne 4. septembra 2014, Vnuk, C‑162/13, EU:C:2014:2146, točka 50).

Poleg tega je iz razvoja ureditve Unije na področju obveznega zavarovanja razvidno, da si je zakonodajalec Unije stalno prizadeval za izpolnitev in krepitev tega cilja varstva oškodovancev nesreč, ki jih povzročijo ta vozila (glej v tem smislu sodbo z dne 4. septembra 2014, Vnuk, C‑162/13, EU:C:2014:2146, točke od 52 do 55).

(Glej točke od 31 do 33.)
Združene zadeve C‑274/16, C‑447/16 in C‑448/16

flightright GmbH proti Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA,

Roland Becker proti Hainan Airlines Co. Ltd

in

Mohamed Barkan in drugi proti Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA

(Predlogi za sprejetje predhodne odločbe, ki sta jih vložila Amtsgericht Düsseldorf in Bundesgerichtshof)

„Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Sodna pristojnost v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba (ES) št. 44/2001 – Člen 5, točka 1 – Uredba (EU) št. 1215/2012 – Člen 7, točka 1 – Pojem ‚zadeve v zvezi s pogodbenimi razmerji‘ – Pogodba o opravljanju storitev – Povezovalni let, ki ga opravljajo različni letalski prevozniki – Pojem ‚kraj izpolnitve‘ – Uredba (ES) št. 261/2004 – Pravica letalskih potnikov do odškodnine zaradi zavrnitve vkrcanja in zaradi velike zamude leta – Odškodninska tožba zoper dejanskega letalskega prevoznika, ki nima sedeža na ozemlju države članice ali s katerim potniki niso v nobenem pogodbenem razmerju“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 7. marca 2018

Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah–Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah–Uredba št. 44/2001–Posebne pristojnosti–Člen 5, točka 1(b), druga alinea–Neuporaba za toženca, ki ima stalno prebivališče oziroma sedež v tretji državi (Uredba Sveta št. 44/2001, člen 5, točka 1(b), druga alinea) Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah–Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah–Uredba št. 44/2001–Posebne pristojnosti–Pristojnost v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji–Pojem–Odškodninska tožba letalskih potnikov zaradi velike zamude povezovalnega leta zoper dejanskega letalskega prevoznika, ki ni pogodbena stranka zadevnih potnikov–Vključitev (Uredba Sveta št. 44/2001, člen 5, točka 1(b); Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 261/2004) Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah–Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah–Uredba št. 44/2001–Uredba št. 1215/2012–Posebne pristojnosti–Pristojnost v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji–Odškodninska tožba letalskih potnikov zaradi velike zamude povezovalnega leta–Tožba, utemeljena z motnjo na prvem letu, ki ga je opravil letalski prevoznik, ki ni pogodbena stranka zadevnih potnikov–Kraj izpolnitve pogodbene obveznosti, ki je podlaga za zahtevek–Kraj prihoda drugega leta (Uredba Sveta št. 44/2001, člen 5, točka 1(b), druga alinea; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 261/2004; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1215/2012, člen 7, točka 1(b), druga alinea)
Člen 31 Uredbe št. 2913/92, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 955/1999, v povezavi s členom 6(3) te uredbe, kakor je bila spremenjena, je treba razlagati tako, da morajo carinski organi, preden se lahko odločijo za uporabo metode, določene v členu 31 tega zakonika, v svoji odločbi, v kateri določijo znesek dolgovanih uvoznih dajatev, navesti razloge, iz katerih so izločili metode določitve carinske vrednosti, določene v členih 29 in 30 navedene uredbe, kakor je bila spremenjena, in podatke, na podlagi katerih je bila izračunana carinska vrednost blaga, da se zadevni osebi omogoči presoja utemeljenosti te odločbe in odločitev ob popolnem poznavanju upoštevnih okoliščin, ali je zoper to odločbo smiselno vložiti pravno sredstvo. Države članice morajo v okviru izvajanja svoje postopkovne avtonomije urediti posledice kršitve carinskih organov glede njihove obveznosti obrazložitve in določiti, ali in v kolikšnem obsegu je mogoče tako kršitev odpraviti med sodnim postopkom, ob upoštevanju načel enakovrednosti in učinkovitosti.

(Glej točko 47 in točko 2 izreka.)
(Konvencija z dne 30. oktobra 2007, člen 64(1); Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1215/2012; uredbi Sveta št. 44/2001 in št. 4/2009, člen 68(1))

Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah–Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah–Luganska konvencija II–razmerje do Uredbe št. 44/2001 in drugih instrumentov–Konvencija, ki ne posega v to, da države članice uporabljajo Uredbo 44/2001 in vse njene spremembe–Pojem „vse spremembe Uredbe št. 44/2001”–Uredbi št. 4/2009 in št. 1215/2012–Vključitev

Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah–Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah–Luganska konvencija II–Določbe te konvencije, ki so opredeljene kot enakovredne določbam uredb št. 44/2001 in št. 1215/2012–Enotna razlaga

(Konvencija z dne 30. oktobra 2007, člena 27 in 30; Protokol št. 2 o enotni razlagi konvencije in o Stalnem odboru, zadnja uvodna izjava in člen 1; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1215/2012, člena 29 in 32; Uredba Sveta št. 44/2001, člena 27 in 30)
Usklajevanje davčne zakonodaje–Skupni sistem davka na dodano vrednost–Odbitek vstopnega davka–Nastanek in obseg pravice do odbitka–Blago in storitve, ki se uporabljajo za namene obdavčenih transakcij davčnega zavezanca–Prenehanje družbe na podlagi sodne odločbe–Nacionalna zakonodaja, ki določa obvezen izbris navedene družbe iz registra zavezancev za davek na dodano vrednost–Obveznost obračuna dolgovanega ali vstopnega davka na dodano vrednost na razpoložljiva sredstva in njegovega plačila v državni proračun–Družba, ki med svojo likvidacijo nadaljuje z opravljanjem gospodarskih transakcij–Spoštovanje navedene obveznosti, ki je pogoj za pravico do odbitka davka–Nedopustnost

(Direktiva Sveta 2006/112, člen 168)
Zadeva C‑243/16

Antonio Miravitlles Ciurana in drugi

proti

Contimark SA

in

Jordiju Sociasu Gispertu

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Juzgado de lo Social no 30 de Barcelona)

„Predhodno odločanje – Pravo družb – Direktiva 2009/101/ES – Členi 2 in od 6 do 8 – Direktiva 2012/30/EU – Člena 19 in 36 – Listina Evropske unije o temeljnih pravicah – Členi 20, 21 in 51 – Izterjava terjatev, ki izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi – Pravica, da se pri istem sodišču vloži tožba proti družbi ter njenemu direktorju kot odgovorni osebi in solidarnemu dolžniku za obveznosti družbe“

Povzetek – Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 14. decembra 2017

Svoboda ustanavljanja – Podjetja – Direktivi 2009/101 in 2012/30 – Uskladitev z namenom izenačitve zaščitnih ukrepov za varovanje interesov družbenikov in tretjih oseb, ki jih države članice zahtevajo od gospodarskih družb v skladu s členom 54, drugi odstavek, PDEU – Izterjava terjatev, ki izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi – Pravica, da se pri istem sodišču vloži tožba proti družbi ter njenemu direktorju kot odgovorni osebi in solidarnemu dolžniku za obveznosti družbe – Neobstoj

(Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2009/101, členi 2, 6, 7 in 8, ter 2012/30, člena 19 in 36)

Direktivo 2009/101/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o uskladitvi zaščitnih ukrepov za varovanje interesov družbenikov in tretjih oseb, ki jih države članice zahtevajo od gospodarskih družb v skladu z drugim pododstavkom člena 48 [ES], zato da se oblikujejo zaščitni ukrepi z enakim učinkom v vsej Skupnosti, zlasti njene člene 2 in od 6 do 8, in Direktivo 2012/30/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o uskladitvi zaščitnih ukrepov za varovanje interesov družbenikov in tretjih oseb, ki jih države članice zahtevajo od gospodarskih družb v skladu s členom 54, drugi odstavek, [PDEU], glede ustanavljanja delniških družb ter ohranjanja in spreminjanja njihovega kapitala, zato da se oblikujejo zaščitni ukrepi z enakim učinkom v vsej Skupnosti, zlasti njena člena 19 in 36, je treba razlagati tako, da zaposlenim, ki so upniki delniške družbe iz naslova prenehanja njihove pogodbe o zaposlitvi, ne podeljujeta pravice, da pred istim socialnim sodiščem kot tistim, ki je pristojno za odločanje o njihovi tožbi za priznanje terjatve iz naslova plač, vložijo tožbo za ugotovitev odgovornosti direktorja te družbe iz razloga, da ni sklical generalne skupščine delničarjev te družbe kljub resnim izgubam, ki jih je ta utrpela, zato da bi bil ta direktor opredeljen kot solidarni dolžnik za navedeno terjatev iz naslova plač.

Vprašanje, ali in pod katerimi materialnopravnimi in procesnimi pogoji lahko upniki delniške družbe eventualno uveljavljajo odgovornost direktorja za povračilo škode, kadar ni bila sklicana generalna skupščina delničarjev v primeru resne izgube vpisanega kapitala, je zato urejeno z nacionalnim pravom.

(Glej točki 33 in 35 ter izrek.)
Pogoji, ki jih mora izpolnjevati ukrep, da bi ga bilo mogoče opredeliti kot „pomoč“ v smislu člena 107 PDEU, niso izpolnjeni, če lahko upravičeno podjetje isto ugodnost, kot je ta, ki mu je bila dodeljena z državnimi sredstvi, prejme v okoliščinah, ki ustrezajo običajnim tržnim razmeram. Ta presoja se opravi, če javni upnik zagotovi olajšave plačil dolga podjetju, načeloma ob uporabi merila zasebnega upnika.

Zato merilo zasebnega upnika ni izjema, ki se uporablja le na predlog države članice, če so izpolnjeni temeljni sestavni deli pojma državne pomoči, nezdružljive s skupnim trgom, iz člena 107(1) PDEU. To merilo je namreč, če se uporabi, med elementi, ki jih Komisija mora upoštevati za ugotovitev obstoja take pomoči. Iz tega izhaja, da upravičencu do pomoči nič ne preprečuje, da se lahko sklicuje na to merilo, in da če se na to merilo sklicuje, mora Komisija preučiti, ali se to merilo lahko uporabi, in če je to potrebno, to uporabo presoja. V zvezi s tem mora Komisija zadevno državo članico prositi, naj ji predloži vse upoštevne podatke, na podlagi katerih bo lahko preverila, ali so pogoji za uporabo tega merila izpolnjeni.

Pri ugotavljanju, ali se uporabi merilo zasebnega subjekta, je treba upoštevati gospodarski značaj ravnanja države članice. Z merilom zasebnega upnika se želi v tem okviru preučiti, ali bi lahko upravičeno podjetje isto ugodnost, kot je ta, ki mu je bila dodeljena z državnimi sredstvi, prejelo v okoliščinah, ki ustrezajo običajnim tržnim pogojem. Iz tega izhaja, da se s preučitvijo, ki se zahteva od Komisije, ne bi smelo omejiti le na možnosti, ki jih je pristojni javni organ dejansko upošteval, ampak se morajo nujno preučiti vse možnosti, ki bi jih zasebni upnik razumno predvidel v takem položaju.

(Glej točke od 21 do 24 in od 26 do 29.)
Člen 7(1) Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 je treba razlagati tako, da pojem „oddaljenost“ pri letalskih povezavah s prestopi obsega le neposredno oddaljenost med krajem prvega vzleta in končnim namembnim krajem, ki se ugotovi z metodo najkrajše poti (letenja), in sicer ne glede na dejansko prepotovano zračno razdaljo.

Pri določitvi zneska odškodnine je torej treba upoštevati le oddaljenost med krajem prvega vzleta in končnim namembnim krajem, in ne morebitnih povezovalnih letov.

Natančneje, Sodišče je pojasnilo, da so podlaga za njihovo odškodnino nevšečnosti, ki se kažejo v izgubi treh ur časa ali več – v primerjavi s tem, kar je bilo na njihovem potovanju sprva načrtovano – kot je bila ugotovljena ob prihodu na njihov končni namembni kraj, kar vključuje primere s povezovalnimi leti (glej v tem smislu sodbo z dne 26. februar 2013, Folkerts, C‑11/11, EU:C:2013:106, točka 35). Ob upoštevanju narave nevšečnosti, ki tako nastanejo, morebitne razlike v dejansko prepotovani razdalji nikakor ne vplivajo na obsežnost takih nevšečnosti.

(Glej točke 29, od 31 do 33 ter izrek.)
(Glej točke 21 in od 26 do 28.)

Člena 47(2) in 48(3) Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni zakonodaji, ki izključuje možnost gospodarskega subjekta, ki sodeluje v postopku javnega razpisa, da zamenja podporno podjetje, ki je po oddaji ponudbe tega gospodarskega subjekta prenehalo izpolnjevati zahteve glede usposobljenosti, zaradi česar je ta gospodarski subjekt avtomatično izključen.

V postopku v glavni stvari, kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 47 sklepnih predlogov, bi dejstvo, če bi se skupini podjetij na vnaprej nepredvidljiv način in izključno tej skupini omogočilo, da zamenja tretje podjetje, ki je del te skupine in ki ne izpolnjuje več zahtev glede usposobljenosti, ob neobstoju katerih nastopi izključitev, pomenilo bistveno spremembo ponudbe in same identitete skupine. Dejansko bi zaradi takšne spremembe naročnik moral opraviti nova preverjanja, s čimer bi tej skupini omogočil konkurenčno prednost, saj bi slednja lahko poskušala izboljšati svojo ponudbo, da bi lahko bolje konkurirala ponudbam svojih konkurentov v zadevnem postopku oddaje javnega naročila. Takšen položaj bi bil v nasprotju z načelom enakega obravnavanja, ki zahteva, da imajo ponudniki pri postavljanju pogojev svojih ponudb enake možnosti in da za vse ponudnike veljajo enaki pogoji v zvezi s temi ponudbami, ter bi pomenil izkrivljanje zdrave in učinkovite konkurence med podjetji, ki sodelujejo pri javnem naročilu.

(Glej točke 39, 40 in 42 ter izrek.)
Zadeva C‑132/16

Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ – Sofija

proti

„Iberdrola Inmobiliaria Real Estate Investments“ EOOD

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Varhoven administrativen sad)

„Predhodno odločanje – Davčna ureditev – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Direktiva 2006/112/ES – Člen 26(1)(b) ter člena 168 in 176 – Odbitek vstopnega davka – Storitve gradnje ali prenove nepremičnine, ki je v lasti tretje osebe – Uporaba storitev s strani tretje osebe in davčnega zavezanca – Brezplačno zagotavljanje storitev tretji osebi – Knjiženje stroškov, ki nastanejo za opravljene storitve, kot del splošnih stroškov davčnega zavezanca – Ugotovitev obstoja neposredne in takojšnje povezave z gospodarsko dejavnostjo davčnega zavezanca“

Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 14. septembra 2017

Usklajevanje davčne zakonodaje–Skupni sistem davka na dodano vrednost–Odbitek vstopnega davka–Omejitve pravice do odbitka–Ohranitev izključitev od pravice do odbitka, ki so obstajale na dan pristopa k Evropski uniji–Pogoji–Nesplošne izključitve (Direktiva Sveta 2006/112, člen 176)

Usklajevanje davčne zakonodaje–Skupni sistem davka na dodano vrednost–Odbitek vstopnega davka–Nastanek in obseg pravice do odbitka–Blago in storitve, ki se uporabljajo za namene obdavčenih transakcij davčnega zavezanca–Nujnost neposredne in takojšnje povezave med vstopno transakcijo in dejavnostjo davčnega zavezanca–Okoliščina, ki lahko dokazuje tako povezavo–Nujnost opravljanja storitev za to, da se davčnemu zavezancu omogoči opravljanje njegove gospodarske dejavnosti (Direktiva Sveta 2006/112, člen 168(a))
Določbe Direktive 2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode v povezavi s členoma 191 in 193 PDEU je treba razlagati tako, da če zadevni položaj v postopku v glavni stvari spada na področje uporabe Direktive 2004/35, kar mora preveriti predložitveno sodišče, te ne nasprotujejo nacionalni zakonodaji, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki poleg upraviteljev zemljišč, na katerih je prišlo do nezakonitega onesnaženja, opredeljuje drugo skupino oseb, ki so solidarno odgovorne za tako okoljsko škodo, in sicer lastnike navedenih zemljišč, ne da bi bilo treba dokazati vzročno zvezo med ravnanjem lastnikov in ugotovljeno škodo, če je ta zakonodaja v skladu s splošnimi načeli prava Unije in drugimi upoštevnimi določbami pogodb EU in DEU ter sekundarnimi akti prava Unije.

(Glej točko 63 in točko 1 izreka.)
Člen 56 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki določa ureditev koncesij in dovoljenj za prirejanje spletnih iger na srečo, če vsebuje diskriminatorna pravila za subjekte, ki imajo sedež v drugih državah članicah, ali če vsebuje sicer nediskriminatorna pravila, ki pa se uporabljajo nepregledno ali se izvajajo tako, da preprečujejo ali otežujejo sodelovanje v javnem razpisu nekaterim ponudnikom, ki imajo sedež v drugih državah članicah.

Prvič, glede nacionalne zakonodaje, kot je ta, ki je veljala 25. junija 2014, je treba navesti, da pravilo države članice, kot je to v postopku v glavni stvari, v skladu s katerim so zanesljivi ponudniki iger na srečo morali vsaj deset let opravljati dejavnost prirejanja iger na srečo na ozemlju te države članice, pomeni različno obravnavanje, ker predlagatelje iger na srečo, ki imajo sedež v drugih državah članicah, postavlja v manj ugoden položaj glede na zadevne nacionalne ponudnike, ki ta pogoj lahko lažje izpolnijo. Le sklicevanje na cilj splošnega interesa ne zadostuje, da se upraviči tako različno obravnavanje.

Drugič, glede nacionalne ureditve, kot je ta, ki je veljala 29. avgusta 2014, obveznost prirejanja iger na srečo v obdobju treh let v eni od držav članic ne pomeni prednosti za gospodarske subjekte s sedežem v državi članici gostiteljici in bi jo bilo mogoče upravičiti s ciljem splošnega interesa. Vendar pa je treba zadevna pravila uporabljati pregledno za vse ponudnike. Te zahteve ne izpolnjuje nacionalna zakonodaja, kot je ta v postopku v glavni stvari, na podlagi katere zakonski pogoji za izvajanje pooblastil ministrstva za gospodarstvo v takem postopku in tudi tehnični pogoji, ki jih morajo izpolniti ponudniki iger na srečo, ko predložijo ponudbo, niso bili dovolj natančno opredeljeni.

(Glej točke od 44 do 48 ter točko 1 izreka.)
Zadeva C‑19/16 P

Al-Bashir Mohammed Al-Faqih in drugi

proti

Evropski komisiji

„Pritožba – Skupna zunanja in varnostna politika (SZVP) – Boj proti terorizmu – Posebni omejevalni ukrepi za nekatere osebe in subjekte, povezane z Osama bin Ladnom, mrežo Al‑Kaida in talibani – Uredba (ES) št. 881/2002 – Zamrznitev sredstev in gospodarskih virov fizičnih in pravnih oseb, ki so vključene na seznam Odbora za sankcije Združenih narodov – Ponovna uvrstitev imen teh oseb na seznam v Prilogi I k Uredbi št. 881/2002 po razglasitvi ničnosti prvotne uvrstitve – Prenehanje pravne osebe med postopkom – Sposobnost biti stranka v postopku“

Povzetek – Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 15. junija 2017

Sodni postopek–Vloga, s katero se postopek začne–Formalne zahteve–Pravna oseba zasebnega prava–Dokaz o pravnem obstoju, ki ga mora predložiti tožeči subjekt–Sposobnost biti stranka v postopku–Prenehanje pravne osebe med postopkom–Ustavitev postopka (Poslovnik Splošnega sodišča, člen 78(3)) Sodni postopek–Vloga, s katero se postopek začne–Formalne zahteve–Kratek povzetek navajanih razlogov–Splošno sklicevanje na druga pisanja, priložena k tožbi–Nedopustnost (Statut Sodišča, člena 21 in 53, prvi odstavek; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 44(1)(c)) Pritožba–Razlogi–Napačna presoja dejstev in dokazov–Nedopustnost–Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov–Izključitev, razen ob izkrivljanju
Člen 11(2) in (3) Direktive 86/653 je treba razlagati tako, da določba pogodbe o trgovskem zastopanju, v skladu s katero mora zastopnik vrniti sorazmerni delež provizije v primeru delne neizpolnitve pogodbe, sklenjene med naročiteljem in tretjim, ne pomeni „odstopanja na škodo trgovskega zastopnika“ v smislu člena 11(3) te direktive, če je del provizije, ki ga je treba vrniti, sorazmeren obsegu neizpolnitve navedene pogodbe, in če za to neizpolnitev ni kriv naročitelj.

Obveznost vračila sorazmerno večjega dela provizije, kot je obseg te neizpolnitve, bi namreč pomenila odstopanje na škodo trgovskega zastopnika, ki je prepovedano s členom 11(3) Direktive 86/653. Odstopanje pa ostaja mogoče v korist zastopnika, pri katerem se zahteva vračilo sorazmerno manjšega dela provizije, kot je obseg neizpolnitve pogodbe.

(Glej točki 49 in 51 ter točko 2 izreka.)
1)

Republika Slovenija s tem, da je v gramozni jami na ozemlju občine Lovrenc na Dravskem polju (Slovenija) dopuščala stalno in vztrajno nevarnost za okolje in zdravje ljudi zaradi neustreznega skladiščenja velike količine izrabljenih gum, mešanja teh gum z drugimi odpadki in njihovega odlaganja v nasprotju z zahtevami Direktive Sveta 1999/31/ES z dne 26. aprila 1999 o odlaganju odpadkov na odlagališčih, ni izpolnila obveznosti iz člena 5(3)(d) te direktive ter členov 12, 13 in 36(1) Direktive 2008/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. novembra 2008 o odpadkih in razveljavitvi nekaterih direktiv.
Člen 27(1) in člen 30, točka 1, Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da v primeru litispendence datum, na katerega je bil začet postopek za izvedbo predpravdnega preiskovalnega ukrepa, ne more biti datum, na katerega „se šteje, da je sodišče“, ki je pozvano k odločanju o zahtevku v glavni stvari, vloženem v isti državi članici na podlagi izida tega ukrepa, „začelo postopek“ v smislu navedenega člena 30, točka 1.

(Glej točko 36 in točko 1 izreka.)