ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 331/11

Pritožba, ki jo je 26. avgusta 2011 vložila Evropska komisija zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 16. junija 2011 v zadevi T-210/08, Verhuizingen Coppens NV proti Evropski komisiji

(Zadeva C-441/11 P)

2011/C 331/18

Jezik postopka: nizozemščina

Stranki

Pritožnica: Evropska komisija (zastopniki: A. Bouquet, S. Noë in F. Ronkes Agerbeek, zastopniki)

Druga stranka v postopku: Verhuizingen Coppens NV

Predlogi

Komisija Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 16. junija 2011 v zadevi Verhuizingen Coppens proti Komisiji (T-210/08);

— zavrne tožbo za razglasitev ničnosti ali, podredno, razglasi ničnost člena 1(i) odločbe C(2008) 926 konč. v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma o EGP (zadeva COMP/38.543 – Mednarodne selitvene storitve) le v delu, v katerem je ugotovljeno, da je družba Verhuizingen Coppens NV odgovorna za sporazum o provizijah;

— višino denarne kazni določi v višini, ki se Sodišču zdi primerna;

— družbi Verhuizingen Coppens NV naloži plačilo stroškov tega pritožbenega postopka in dela stroškov postopka pred Splošnim sodiščem, ki se Sodišču zdi ustrezen.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija meni, da je Splošno sodišče kršilo pravo, zlasti člena 263 PDEU in 264 PDEU ter načelo sorazmernosti, ker je odločbo Komisije, s katero je ugotovljeno, da je družba Coppens odgovorna za samo eno očitano kršitev, ki sta jo v upoštevnem času pomenila sporazum o provizijah in sporazum o lažnih predračunih, za nično razglasilo v celoti, ker ni bilo dokazano, da je družba Coppens vedela ali je morala vedeti za sporazum o provizijah. Zlasti zaradi dobrega sodnega delovanja in učinkovitega uveljavljanja konkurenčnih pravil Unije bi smelo Splošno sodišče izpodbijano odločbo za nično razglasiti kvečjemu v delu, v katerem je ugotovljeno, da je družba Coppens odgovorna za sporazum o provizijah. Popolna razglasitev ničnosti namreč pomeni, da bo sodelovanje družbe Coppens pri sporazumu o lažnih predračunih ostalo nekaznovano, razen če bo Komisija sprejela novo odločbo glede tega dela prvotne kršitve. Vendar bi to lahko vodilo do nezaželenega podvajanja upravnih in sodnih postopkov in bi morebiti bilo celo v nasprotju z načelom ne bis in idem.
SL Uradni list Evropske unije C 319/10

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (Avstrija) 10. avgusta 2011 – Jutta Leth proti Republik Österreich, Land Niederösterreich

(Zadeva C-420/11)

2011/C 319/17

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberster Gerichtshof

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Jutta Leth

Toženi stranki: Republik Österreich, Land Niederösterreich

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je člen 3 Direktive Sveta 85/337/EGS z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL L 175, 5.7.1985, str. 40) (1), kakor je bil spremenjen z Direktivo Sveta 97/11/ES z dne 3. marca 1997 (UL L 73, 14.3.1997, str. 5) (2) in Direktivo 2003/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. maja 2003 (UL L 156, 25.6.2003, str. 17) (3) (Direktiva PVO), treba razlagati tako, da:

1. pojem „materialna lastnina“ zajema le njeno substanco ali pa tudi njeno vrednost;

2. je presoja vplivov na okolje namenjena tudi zaščiti posameznika pred premoženjsko škodo, nastalo z zmanjšanjem vrednosti njegove nepremičnine?

(1) Direktiva Sveta z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL L 175, str. 40).

(2) Direktiva Sveta 97/11/ES z dne 3. marca 1997 o spremembi Direktive 85/337/EGS o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL L 73, str. 5).

(3) Direktiva 2003/35/ES evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. maja 2003 o sodelovanju javnosti pri sestavi nekaterih načrtov in programov v zvezi z okoljem in o spremembi direktiv Sveta 85/337/EGS in 96/61/ES glede sodelovanja javnosti in dostopa do sodišč (UL L 156, str. 17).
SL Uradni list Evropske unije C 311/25

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) 16. avgusta 2011 – Purely Creative Ltd in drugi proti Office of Fair Trading

(Zadeva C-428/11)

2011/C 311/42

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Purely Creative Ltd, Strike Lucky Games Ltd, Winners Club Ltd, McIntyre & Dodd Marketing Ltd, Dodd Marketing Ltd, Adrian Williams, Wendy Ruck, Catherine Cummings, Peter Henry

Tožena stranka: Office of Fair Trading

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je v okviru prepovedane prakse iz točke 31 Priloge 1 k Direktivi 2005/29/ES (1) prepovedano trgovcem obveščati potrošnike, da so dobili nagrado ali enakovredno ugodnost, če je v resnici potrošnik vabljen, da nosi stroške, vključno z minimalnimi stroški, v zvezi s prevzemom nagrade ali enakovredne ugodnosti?

2. Ali je kršena točka 31 Priloge 1, če trgovec ponudi potrošniku več različnih metod za prevzem nagrade ali enakovredne ugodnosti in ima potrošnik v zvezi s katero koli metodo prevzema nagrade stroške, vključno z minimalnimi stroški?

3. Ali nacionalno sodišče, če točka 31 Priloge 1 ni kršena, ko metoda prevzema nagrade za potrošnika pomeni le minimalne stroške, lahko oceni, da gre za minimalne stroške? Še posebej, ali so ti stroški sploh potrebni: (a) da promotor opredeli potrošnika kot dobitnika nagrade, in/ali (b) da potrošnik prevzame nagrado, in/ali (c) da potrošnik doživi izkušnjo, ki je opisana kot nagrada?

4. Ali uporaba besed „lažen vtis“ v točki 31 nalaga dodatno zahtevo poleg tiste, da potrošnik opravi plačilo ali nosi stroške v zvezi s prevzemom nagrade, da bi nacionalno sodišče lahko ugotovilo kršitev določb točke 31?

5. Če je tako, kako naj nacionalno sodišče ugotovi, ali je bil tak „lažen vtis“ ustvarjen? Še zlasti, ali mora nacionalno sodišče upoštevati relativno vrednost nagrade v primerjavi s stroški prevzema nagrade, ko odloča, ali je bil „lažen vtis“ ustvarjen? Če je tako, ali naj se „relativna vrednost“ oceni z navedbo: (a) stroškov na enoto, ki jih ima promotor z nabavo nagrade; ali (b) stroškov na enoto, ki jih ima promotor z zagotovitvijo nagrade potrošniku; ali (c) vrednosti, ki jo potrošnik lahko pripiše nagradi z navedbo ocene „tržne vrednosti“ enakovrednega predmeta za nakup?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (UL L 149, str. 22).
SL Uradni list Evropske unije C 290/3

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Juzgado Mercantil de Barcelona (Španija) 18. julija 2011 – Manuel Mesa Bertrán in Cristina Farrán Morenilla proti Novacaixagalicia

(Zadeva C-381/11)

2011/C 290/04

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Juzgado Mercantil de Barcelona

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Manuel Mesa Bertrán in Cristina Farrán Morenilla

Tožena stranka: Novacaixagalicia

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je posel o zamenjavi za kritje tveganja sprememb obrestne mere („interest rate swap“), ki ga kreditna institucija ponudi stranki, s katero je predhodno podpisala hipotekarno kreditno pogodbo, treba šteti za storitev investicijskega svetovanja v smislu člena 4(1)(1) Direktive MiFID (1)?

2. Ali opustitev preizkusa primernosti iz člena 19(4) navedene direktive, ki ga kreditna institucija opravi za malega vlagatelja, pomeni absolutno ničnost pogodbe o poslu zamenjave, ki sta jo sklenila vlagatelj in svetovalna kreditna institucija?

3. Če se storitev, ki je bila opravljena v skladu z navedenimi pogoji, ne šteje za storitev investicijskega svetovanja, ali že sam nakup kompleksnega finančnega instrumenta, kot je posel zamenjave glede obrestnih mer, ob opustitvi preizkusa ustreznosti iz člena 19(5) Direktive MiFID iz razlogov, za katere je odgovorna kreditna institucija, pomeni absolutno ničnost pogodbe o poslu zamenjave, ki je bila sklenjena s to kreditno institucijo?

4. Ali je v skladu s členom 19(9) Direktive MiFID že samo dejstvo, da kreditna institucija ponudi kompleksen finančni instrument, ki je povezan s hipotekarnim posojilom, zadosten razlog za izključitev obveznosti izvedbe preizkusov primernosti in ustreznosti iz navedenega člena 19, ki jih kreditna institucija mora opraviti za malega vlagatelja?

5. Ali je za izključitev obveznosti, ki jih določa člen 19 Direktive MiFID, potrebno, da je finančni proizvod, s katerim je povezan ponujeni finančni instrument, podvržen pravnim standardom o zaščiti vlagatelja, ki so primerljivi s tistimi, ki jih zahteva navedena direktiva?

(1) Direktiva 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov in o spremembah direktiv Sveta 85/611/EGS, 93/6/EGS in Direktive 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/22/EGS (UL L 145, str. 1).
3.

Rechtbank na podlagi svojih preudarkov […] k presoji vprašanja, kakšna je bistvena narava spornih naprav, in ob upoštevanju meril, ki jih je glede naprav, ki so enakovrstne napravam v tem sporu, v zvezi s tem postavilo Cour d’appel de Paris v sodbi z dne 20. maja 2010, Sodišče prosi za podrobnejše napotke za odgovor na vprašanje: Ali je vrednost in težo osrednje tiskalne enote (naprave, ki omogoča tiskanje) treba pripisati funkciji tiskanja ali funkciji fotokopiranja in ali se vrednost in teža optičnega bralnika v celoti, nikakor ali delno prištejeta k funkciji fotokopiranja?
(a)

Ali je mogoče v zvezi z osebo, ki zaradi telesnih poškodb in umskih ali duševnih motenj ne more opravljati svojega dela ali ga lahko opravlja le v omejenem obsegu v obdobju, ki izpolnjuje pogoj trajanja iz točke 45 sodbe Sodišča z dne 16. julija 2006 v zadevi Navas (1) (C-13/05, ZOdl., str. I 6467), uporabiti pojem „hendikepiranost“ v smislu Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu?
2.

Ali je, nasprotno, na podlagi iste Direktive 1999/70/ES, nedopustno neupoštevanje ne le delovne dobe, temveč tudi kariernega napredovanja v teh letih in kariernega položaja, doseženega v času ustalitve – pri čemer se navedenega nacionalnega predpisa nujno ne upošteva – v celoti ali v delu, ki presega delovno dobo, ki se zahteva za dostop do zadevnih izbirnih preizkusov ali do morebitnih varstvenih ukrepov, ki bi jih nacionalni zakonodajalec lahko določil za to, da bi primerno zavaroval položaj uspešnih kandidatov?
SL Uradni list Evropske unije C 269/31

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hof van Cassatie (Belgija) 30. junija 2011 – ProRail NV proti Xpedys NV in drugi

(Zadeva C-332/11)

2011/C 269/59

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Hof van Cassatie

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: ProRail NV

Tožene stranke:

Xpedys NV

FAG Kugelfischer GmbH

DB Schenker Rail Nederland NV

Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen NV

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člena 1 in 17 Uredbe Sveta (ES) št. 1206/2001 (1) z dne 28. maja 2001 o sodelovanju med sodišči držav članic pri pridobivanju dokazov v civilnih ali gospodarskih zadevah ob upoštevanju med drugim evropske ureditve o priznavanju in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah ter načela, izraženega v členu 33(1) Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 (2) […], da se odločbe, sprejete v državi članici, priznajo v drugi državi članici, ne da bi bil za to potreben poseben postopek, razlagati tako, da mora sodišče, ki naloži izvedensko preiskavo, pri kateri naj bi se naloge izvajale deloma v državi članici, v kateri je sodišče, deloma pa tudi v drugi državi članici, pred neposrednim izvajanjem zadnje navedenih nalog uporabljati samo in izključno metodo iz člena 17 Uredbe, ali tako, da se lahko sodnemu izvedencu, ki ga imenuje ta država, preiskava, ki jo je treba izvajati deloma v drugi državi članici Evropske unije, naloži tudi na podlagi določb, ki ne izhajajo iz Uredbe št. 1206/2001?

(1) UL L 174, str.1.

(2) Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2001, L 12, str.1).
2.

Ali se v primeru, da je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, varstvo pasivne svobode opravljanja storitev na podlagi Sporazuma o pridružitvi, ki izhaja iz člena 41(1) Dodatnega protokola, nanaša tudi na turške državljane, ki želijo tako kot tožeča stranka vstopiti v Zvezno republiko Nemčijo za kratkoročno bivanje do treh mesecev, da bi obiskali sorodnike, in ne zato, da bi uporabili konkretno storitev, in se sklicujejo le na možnost prejemanja storitev v Nemčiji?
SL Uradni list Evropske unije C 226/15

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supreme Court (Irska) 26. maja 2011 – Peter Sweetman, Irska, Attorney General, Minister for the Environment, Heritage and Local Government proti An Bord Pleanala

(Zadeva C-258/11)

2011/C 226/29

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Supreme Court

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Peter Sweetman, Irska, Attorney General, Minister for the Environment, Heritage and Local Government

Tožena stranka: An Bord Pleanala

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Kakšna pravna merila mora uporabiti pristojni organ pri presoji, ali načrt ali projekt, za katerega se uporablja člen 6(3) Direktive o habitatih (1), ne bo „škodoval celovitosti območja“?

2. Ali ima uporaba previdnostnega načela za posledico, da takega načrta ali projekta ni mogoče dovoliti, če bi povzročil trajno nepopravljivo izgubo celotnega zadevnega habitata ali njegovega dela?

3. Kakšno, če sploh obstaja, je razmerje med členom 6(4) in sprejetjem odločitve v skladu s členom 6(3), da načrt ali projekt ne bo škodoval celovitosti območja?

(1) Direktiva Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 (UL L 206, str. 7).
2.

Ali je pravica do izravnave iz člena 7 Uredbe o pravicah potnika taka, da njen namen ni povračilo škode v smislu člena 29, drugi stavek, Montrealske konvencije, če presega škodo, ki potniku nastane zaradi velike zamude? Ali je s tem pravica do izravnave izključena v celoti ali pa jo je mogoče v primerih zamude uveljavljati le do višine dejansko nastale škode?
SL Uradni list Evropske unije C 211/10

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija) 6. aprila 2011 – Manfred Beker in Christa Beker proti Finanzamt Heilbronn

(Zadeva C-168/11)

2011/C 211/18

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesfinanzhof

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Manfred Beker in Christa Beker

Tožena stranka: Finanzamt Heilbronn

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člen 56 ES nasprotuje predpisu države članice, po katerem se skladno z meddržavnimi sporazumi o izogibanju dvojnega obdavčevanja neomejenim davčnim zavezancem, ki morajo od tujih dohodkov v državi, na območju katere so ti dohodki ustvarjeni, plačati davek, ki ustreza nacionalni dohodnini, tuj davek odbije od nacionalne dohodnine, ki se nanaša na dohodke, ustvarjene v tej državi, tako, da se nacionalna dohodnina, ki se odmeri od obdavčljivega dohodka, vključno s tujimi dohodki, porazdeli glede na delež teh tujih dohodkov v razmerju do vsote dohodkov, s čimer se ne upoštevajo posebni izdatki in izredna bremena, kot so osebni življenjski stroški ter osebne in družinske okoliščine?
SL Uradni list Evropske unije C 179/11

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundeskommunikationssenats (Avstrija) 4. aprila 2011 – Publikumsrat des Österreichischen Rundfunks proti Österreichischer Fundfunk

(Zadeva C-162/11)

2011/C 179/20

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundeskommunikationssenats

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Publikumsrat des Österreichischen Rundfunks

Druga stranka: Österreichischer Fundfunk

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člene 1(c), 10, 11 in 18(3) Direktive Sveta 89/552/EGS z dne 3. oktobra 1989 (1) o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov, kakor je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 97/36/ES z dne 30. junija 1997 o spremembi Direktive 89/552 (2), razlagati tako, da pojem „televizijsko oglaševanje“ (člen 1(c)) zajema vsakršne napovedi lastnih (prosto dostopnih) programov in oddaj izdajatelja televizijskega programa v svojih programih in oddajah in da se zato tudi za takšne napovedi uporabljajo med drugim določbe o ločenosti in razpoznavnosti iz člena 10 in vstavljanju oglasov iz člena 11?

(1) UL L 298, str. 23.

(2) UL L 202, str. 60.
SL Uradni list Evropske unije C 160/12

Tožba, vložena 25. marca 2011 – Evropska komisija proti Francoski republiki

(Zadeva C-145/11)

2011/C 160/14

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: M. Šimerdová in A. Marghelis, zastopnika)

Tožena stranka: Francoska republika

Predloga tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da Francoska republika s tem, da je zavrnila validacijo dveh vlog za pridobitev dovoljenja za promet z zdravili za uporabo v veterinarski medicini, CT-Line 15 % Premix in CT-Line 15 % Oral Powder, v okviru decentraliziranega postopka iz Direktive 2001/82/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v veterinarski medicini (1), ni izpolnila obveznosti iz členov 32 in 33 te direktive;

— Francoski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija s to tožbo trdi, da zgoraj navedena Direktiva 2001/82/ES državi članici ne dopušča, da v okviru decentraliziranega postopka pravno in znanstveno presoja vlogo za pridobitev dovoljenja. Stopnja validacije naj bi služila le preverjanju, ali je predložena dokumentacija enaka v vseh državah članicah, ali je popolna in ali vključuje seznam zadevnih držav članic, v skladu s pogoji, navedenimi v členu 32(1) Direktive. Tožeča stranka tako toženi stranki očita, da je zavrnila vloge za pridobitev dovoljenja s tem, da se je sklicevala zlasti na razloge, povezane s sestavo zdravila in njegovo farmacevtsko obliko, na njegovo domnevno neskladnost z nacionalnim pravom in na morebitna tveganja za javno zdravje.

Komisija prav tako trdi, da so zadevne države članice na stopnji validacije z vlogo za pridobitev dovoljenja zavezane odobriti poročilo o oceni, ki ga predloži referenčna država članica, vsaj v skladu s členom 33 Direktive navesti morebitno resno tveganje za zdravje ljudi ali živali ali za okolje. Vendar naj francoski organi ne bi delovali po postopku iz tega člena.

(1) Direktiva 2001/82/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v veterinarski medicini (UL L 311, str. 1).
1.

Ali se Direktiva 1999/70/ES (1) uporablja za delavce, ki opravljajo družbeno koristna dela, oziroma ali je treba šteti, da je tak delavec v skladu z določbo 3(1) okvirnega sporazuma iz Direktive oseba „ki ima (…) delovno razmerje, sklenjeno neposredno med delodajalcem in delavcem in pri katerem je konec pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja določen z objektivnimi pogoji, kakršni so potek določenega datuma“, ki v obravnavani zadevi sovpada s koncem projekta?
SL Uradni list Evropske unije C 152/15

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hof van Cassatie van België 10. marca 2011 – INNO NV proti Unie van Zelfstandige Ondernemers VZW (UNIZO), Organisatie voor de Zelfstandige Modedetailhandel VZW (Mode Unie), Couture Albert BVBA

(Zadeva C-126/11)

2011/C 152/26

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Hof van Cassatie van België

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnica: INNO NV

Druge stranke: Unie van Zelfstandige Ondernemers VZW (UNIZO), Organisatie voor de Zelfstandige Modedetailhandel VZW (Mode Unie), Couture Albert BVBA

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES (1) z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta in zlasti njene člene 1, 2(d), 3(1) in 5 razlagati tako, da te določbe nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki tako kot člen 53(1), prvi in tretji pododstavek, zakona z dne 14. julija 1991 o poslovnih praksah, informiranju in varstvu potrošnikov trgovcem v čakalnem obdobju pred sezonskimi razprodajami od 15. novembra do vključno 2. januarja in od 15. maja do vključno 30. junija v sektorjih, na katere se nanaša člen 52(1) navedenega zakona, prepoveduje oglaševati znižanje cen ali oglaševati tako, da je mogoče domnevati znižanje cen – kot je to opredeljeno v členu 42 – na katerem koli mestu in na kakršen koli način in oglaševati znižanje cen ali oglaševati tako, da je mogoče domnevati znižanje cen, pred začetkom čakalnega obdobja, če učinki oglaševanja nastanejo v čakalnem obdobju, čeprav je cilj zadevnega ukrepa – kljub temu, da je zakonodajalec navedel, da se z njim uresničujeta dva cilja, in sicer varstvo interesov potrošnikov in ureditev konkurenčnih odnosov med trgovci – v resnici le ureditev konkurenčnih odnosov med trgovci in glede na druga jamstva, ki jih zagotavlja zakon, ne prispeva k uresničitvi cilja varstva potrošnikov?

(1) UL L 149, str. 22.
7.

Glede na odgovore na prejšnja vprašanja: ali je treba šteti, da je davčni zavezanec, ki je identificiran za namene DDV po bolgarskem zakonu o davku na dodano vrednost, v skladu z ureditvijo omejitve pravice do odbitka vstopnega davka oziroma popravka zneska odbitka vstopnega davka iz navedenega zakona v okoliščinah, kot so te iz postopka v glavni stvari, in ob upoštevanju člena 168 Direktive 2006/112 upravičen do odbitka vstopnega davka v zvezi z blagom in storitvami, ki mu jih je dobavil oziroma opravil drug davčni zavezanec v [davčnem] obdobju, v katerem je bilo to blago dobavljeno oziroma so bile te storitve opravljene in je nastala obveznost obračuna davka?
2.

Če bo Sodišče odločilo, da je obdavčitev združljiva s členom 13 Direktive 2002/20/ES, ali so pogoji, pod katerimi se v spornem lokalnem odloku naloži pristojbina, v skladu z zahtevami objektivnosti, sorazmernosti in nediskriminacije, ki so določene v tem členu, in s potrebo po zagotovitvi optimalne uporabe zadevnih virov?
2.

možnosti, da se zadevno osebo kaznuje z zaporno kaznijo do štirih let zgolj zaradi njenega nezadostnega sodelovanja v postopku izgona in predvsem zaradi nespoštovanja prve odredbe o odstranitvi, ki jo izda upravni organ?
2.

Če stranka zastavi procesno vprašanje, ki spada na področje uporabe člena 22(2) Bruseljske uredbe I, kakršno je vprašanje veljavnosti odločitve organa družbe ali druge pravne osebe, ali je zato nujno to vprašanje predmet postopka in glavno vprašanje postopka, če je to vprašanje lahko potencialno odločilno za razrešitev spora, ne glede na vrsto in število drugih predloženih vprašanj v postopku in ne glede na to, ali so vsa ali nekatera od teh vprašanj tudi potencialno odločilna za razrešitev spora?
3.

Ali je treba Uredbo razlagati tako, da je lahko letalski prevoznik, ki je v razmerju do potnikov leta, odpovedanega zaradi izrednih razmer, oproščen odgovornosti, določene v členu 5(3) Uredbe, te odgovornosti oproščen tudi v razmerju do potnikov poznejših letov, če je negativne posledice neke izredne razmere – na primer stavke – ki je vplivala na njegovo delovanje, poskušal porazdeliti na krog potnikov, ki je večji kot skupina potnikov odpovedanega leta s tem, da je poznejše lete prerazporedil tako, da se potovanje nobenega potnika ni čezmerno zavleklo? Z drugimi besedami, ali se lahko letalski prevoznik na izredne razmere sklicuje tudi v razmerju do potnikov, na potovanje katerih zadevni dogodek ni neposredno vplival? Ali gre v tem smislu za občutno razliko, če je treba položaj in pravico do odškodnine potnika presojati po členu 4 Uredbe o zavrnitvi vkrcanja ali po členu 5 o odpovedi leta?