Keywords

Summary



Keywords

1. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Ukrepi za pokritje stroškov, ki jih je imelo podjetje v zvezi z opravljanjem javnih storitev – Izključitev – Pogoji, navedeni v sodbi z dne 24. julija 2003, C-280/00

(člen 87(1) ES)

2. Pritožba – Razlogi – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen v primeru izkrivljanja

(člen 225 ES; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek)

3. Pritožba – Razlogi – Razlog zoper preudarek iz sodbe, ki ni nujen za utemeljitev izreka – Brezpredmeten razlog

(člen 225 ES; Statut Sodišča, člen 58)

4. Ničnostna tožba – Odločba Komisije na področju državnih pomoči – Sodni nadzor – Meje

(člen 230 ES)

5. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Ukrepi za pokritje stroškov, ki jih je imelo podjetje v zvezi z opravljanjem javnih storitev – Izključitev – Pogoji, navedeni v sodbi z dne 24. julija 2003, C-280/00

(člena 87(1) ES in 230 ES)

Summary

1. Če so izpolnjeni preostali pogoji, postavljeni v členu 87(1) ES, se za državne pomoči štejejo intervencije v kateri koli obliki, ki lahko neposredno ali posredno dajejo prednost podjetjem ali ki jih je treba razumeti kot gospodarsko korist, ki je upravičeno podjetje v običajnih tržnih razmerah ne bi dobilo. Pri tem v zvezi s podjetji, ki opravljajo storitve splošnega gospodarskega pomena – ker je treba državno intervencijo šteti za nadomestilo v zameno za storitve, ki so jih opravila upravičena podjetja za izvedbo obveznosti javnih služb, tako da taka podjetja v resnici ne uživajo finančne koristi in ta ukrep ne učinkuje tako, da ta podjetja postavi v ugodnejši konkurenčni položaj, kot ga imajo konkurenčna podjetja – taka intervencija ne spada na področje uporabe člena 87(1) ES.

Vendar morajo biti izpolnjeni nekateri pogoji, postavljeni v sodbi Sodišča z dne 24. julija 2003 v zadevi Altmark, C-280/00, da bi se tako nadomestilo v konkretnem primeru izognilo opredelitvi za državno pomoč. Nadomestilo predvsem ne sme preseči tega, kar je potrebno za kritje vseh ali dela stroškov, povzročenih z izvajanjem obveznosti javnih služb, ob upoštevanju s tem povezanih prihodkov in primernega dobička za izvajanje teh obveznosti. Lahko sklepamo, da ker mora Komisija preveriti veljavnost sistema financiranja storitev splošnega gospodarskega pomena glede na člen 87 ES, mora poleg tega preveriti, ali je ta pogoj izpolnjen. Komisija mora tako preučiti dokaze, ki so ji jih predložile stranke v upravnem postopku in bi se lahko izkazali kot upoštevni pri preizkusu obstoja „prednosti“ v smislu člena 87(1) ES. Komisija bi lahko uporabila drugačno metodo od tiste, ki izhaja iz uporabe meril, uporabljenih v sodbi Altmark, če iz objektivnih razlogov ne bi mogla preučiti informacij, ki so jih predložile stranke.

V primeru plačil iz državnih sredstev podjetju, ki opravlja storitve splošnega gospodarskega pomena, Komisija ne more domnevati, da ta plačila pomenijo prednost v smislu člena 87(1) ES, če ne preuči, prvič, ali je skupni znesek plačil presegel skupni znesek dodatnih stroškov, nastalih upravičenemu podjetju, in drugič, ali to podjetje ni vknjižilo drugih neto dodatnih stroškov, povezanih z opravljanjem storitev splošnega gospodarskega pomena, za katere je imelo pravico zahtevati nadomestilo z vsemi plačili pod pogoji, določenimi v sodbi Altmark.

(Glej točke 38, od 40 do 44, 46, 47, 54 in 57.)

2. Iz členov 225 ES in 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča je razvidno, da Sodišče ni pristojno niti za ugotavljanje dejanskega stanja in načeloma niti za presojo dokazov, ki jih je Splošno sodišče sprejelo za utemeljitev tega dejanskega stanja. Če so bili namreč ti dokazi pravilno pridobljeni in če so bila spoštovana splošna pravna načela ter pravila postopka glede dokaznega bremena in izvedbe dokazov, je samo Splošno sodišče pristojno za presojo vrednosti, ki jo je treba pripisati predloženim dokazom. Ta presoja torej – razen če gre za izkrivljanje teh dokazov – ni pravno vprašanje, ki je kot tako predmet nadzora Sodišča. Poleg tega mora biti izkrivljanje očitno iz listin v spisu, ne da bi bilo treba na novo presojati dejstva in dokaze.

(Glej točki 63 in 64.)

3. V okviru pritožbe očitki, ki so usmerjeni zoper dodatne razloge odločbe Splošnega sodišča, ne morejo povzročiti razveljavitve te odločbe in so torej brezpredmetni.

(Glej točko 75.)

4. Iz člena 230 ES je razvidno, da je predmet ničnostne tožbe nadzor zakonitosti aktov, ki jih sprejmejo institucije Skupnosti, naštete v njih. Namen ali učinek analize pritožbenih razlogov, navajanih v okviru take pritožbe, ni zamenjava celovite preiskave zadeve v okviru upravnega postopka.

V primeru plačil iz državnih sredstev podjetju, ki opravlja storitve splošnega gospodarskega pomena, Splošnemu sodišču – kadar opravlja analizo metode, ki jo je Komisija uporabila v sporni odločbi, da bi preizkusila, ali bi plačila lahko pomenila prednost v smislu člena 87(1) ES – ni mogoče očitati, da je s kršitvijo člena 230 ES prekoračilo svoje pristojnosti, če se je njegov preizkus omejil na sodni nadzor zakonitosti sporne odločbe, ne da bi metodo Komisije nadomestilo z lastno metodo.

(Glej točke 84, 85 in od 87 do 89.)

5. Nadzor, ki ga sodišča Skupnosti izvajajo nad zapletenimi ekonomskimi presojami Komisije, je nujno omejen na preizkus spoštovanja pravil postopka in obrazložitve, pravilnost ugotovljenih dejstev in neobstoj očitnih napak pri presoji ter zlorabe pooblastil.

Za take zapletene ekonomske presoje gre, kadar Komisija preverja veljavnost sistema financiranja storitev splošnega gospodarskega pomena glede na člen 87 ES, kar vključuje preizkus pogojev, postavljenih v sodbi Sodišča z dne 24. julija 2003 v zadevi Altmark, C-280/00. Zato Splošnemu sodišču, takoj ko je bila ugotovljena nezakonitost odločbe Komisije glede na eno od meril, ki jih je Sodišče navedlo v sodbi Altmark, ni treba preizkusiti vseh teh pogojev.

(Glej točki 97 in 98.)