ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
18

Ob upoštevanju teh ugotovitev je Tribunale amministrativo regionale per il Piemonte (deželno upravno sodišče za Piemont, Italija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je treba člena 49 in 56 PDEU ter načela svobode ustanavljanja, svobodnega opravljanja storitev, enakega obravnavanja, nediskriminacije in sorazmernosti razlagati tako, da nasprotujejo predpisom, kot so ti, ki trenutno veljajo v Italiji, vsebovanim v členih 122(9) in 253(20)(a) zakonske uredbe št. 163/2006, [ki določa] samodejno izključitev neobičajno nizkih ponudb iz razpisov za dodelitev naročil del, katerih vrednost je pod pragom, [določenim v členu 7(c) Direktive 2004/18,] in ki izkazujejo čezmejni interes?“
55

Glede na zgornje ugotovitve je treba na drugo in tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 9(3) Uredbe Rim I razlagati tako, da izključuje možnost, da bi sodišče, pred katerim poteka postopek, kot pravna pravila uporabilo prevladujoče obvezne določbe, ki niso prevladujoče obvezne določbe države sodišča, pred katerim poteka postopek, ali države, v kateri morajo biti ali so bile izpolnjene obveznosti, ki izhajajo iz pogodbe, ne nasprotuje pa temu, da zadnjenavedeno sodišče takšne druge prevladujoče obvezne določbe upošteva kot dejanske okoliščine, če to določa nacionalno pravo, ki se na podlagi določb te uredbe uporablja za pogodbo. Na to razlago ne vpliva načelo lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) PEU.
19

Člen 3(3) in (4) te uredbe določa: „3. Označbe iz odstavka 1 morajo biti na predpakiranju ali na etiketi, pritrjeni na predpakiranje, na vidnem mestu v nemškem jeziku, enostavno razumljive, jasno čitljive in neizbrisne. Označbe iz odstavka 1 se lahko navedejo tudi v drugem enostavno razumljivem jeziku, če to ne omejuje informacij, ki se zagotovijo potrošniku. Ne sme se jih zakriti ali ločiti z drugimi označbami ali grafičnimi elementi; označbe iz odstavkov 1, točka 1, 4 in 5, in označbe količin iz člena 43(1) zakona o trženju in zagotavljanju merilnih instrumentov na trgu, njihovi uporabi in kalibraciji ter predpakiranju se navedejo v istem vidnem polju. 4. Z odstopanjem od odstavka 3 1. so lahko označbe iz odstavka 1, ki se nanašajo na: (a) posamezni pripravljeni obroki, ki so namenjene oskrbi obratov javne prehrane, (b) predpakiranja, ki se tržijo pod imenom ali trgovskim imenom prodajalca, ki ima ob dobavi tega predpakiranja sedež v državi članici Evropske unije ali v drugi državi, ki je podpisnica Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, (c) predpakirana živila, ki so namenjena dobavi potrošniku v smislu člena 1(1), drugi stavek, za pripravo, obdelavo, razdelitev ali rezanje […] […] navedene na komercialnih dokumentih, ki se nanašajo na živila, če je mogoče zagotoviti, da ti dokumenti, ki vsebujejo vse navedbe za označevanje, spremljajo živila, na katera se nanašajo, ali so bili poslani pred ali sočasno z dobavo. V primerih, navedenih v točkah (1)(b) in (1)(c) se navedbe iz člena odstavka 1, točke 1, 2 in 4, navedejo tudi na zunanji embalaži živil. V primeru iz odstavka 2, točka 3, se označbe iz odstavka 1, točki 1 in 4, ne smejo navesti v istem oknu.“
50

Boj proti davčnim utajam, davčnemu izogibanju in morebitnim zlorabam pa je cilj, ki ga Direktiva o DDV priznava in spodbuja, Sodišče pa je večkrat razsodilo, da se pravni subjekti ne morejo sklicevati na določbe prava Unije za namen goljufije ali zlorabe. Zato nacionalni organi in nacionalna sodišča ne smejo priznati pravice do odbitka, če se na podlagi objektivnih elementov ugotovi, da je bil namen sklicevanja na to pravico goljufija ali zloraba (sodbi z dne 6. decembra 2012, Bonik, C‑285/11, EU:C:2012:774, točke od 35 do 37 in navedena sodna praksa, in z dne 18. decembra 2014, Schoenimport Italmoda Mariano Previti in drugi, C‑131/13, C‑163/13 in C‑164/13, EU:C:2014:2455, točke od 42 do 44 in navedena sodna praksa).
Člen 148(c) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti je treba razlagati tako, da je treba v okviru zahteve za dovoljenje za uporabo postopka pasivnega oplemenitenja pri presoji, ali so izpolnjeni gospodarski pogoji za uporabo tega postopka, upoštevati ne samo bistvene interese skupnostnih proizvajalcev proizvodov, ki so podobni končnemu proizvodu, izdelanem z načrtovanimi operacijami oplemenitenja, temveč tudi bistvene interese skupnostnih proizvajalcev proizvodov, ki so podobni neskupnostnim surovinam ali polproizvodom, namenjenim vključitvi v skupnostno blago na začasnem izvozu med temi operacijami.
31

Glede tega je iz sodne prakse Sodišča razvidno, da je pravica do odbitka, določena v členu 167 in naslednjih Direktive o DDV, sestavni del sistema DDV in načeloma ne sme biti omejena. Podrobneje, ta pravica se izvede takoj za vse davke, s katerimi so bile obdavčene vstopne transakcije (glej sodbe z dne 21. marca 2000, Gabalfrisa in drugi, od C‑110/98 do C‑147/98, EU:C:2000:145, točka 43; z dne26. maja 2005, Kretztechnik, C‑465/03, EU:C:2005:320, točka 33; z dne 22. decembra 2010, Dankowski, C‑438/09, EU:C:2010:818, točka 22, in z dne 6. decembra 2012, Bonik, C‑285/11, EU:C:2012:774, točka 26).
32

Člen L. 621-2 zakonika o vstopu in prebivanju tujcev ter pravici do azila (code de l’entrée et du séjour des étrangers et du droit d’asile, v nadaljevanju: Ceseda), kakor je bil spremenjen z zakonom št. 2012-1560 z dne 31. decembra 2012 o pridržanju zaradi preveritve pravice do prebivanja in o spremembi kaznivega dejanja pomoči pri nezakonitem prebivanju zaradi izključitve humanitarnih in nesebičnih dejanj (loi no 2012-1560, du 31 décembre 2012, relative à la retenue pour vérification du droit au séjour et modifiant le délit d’aide au séjour irrégulier pour en exclure les actions humanitaires et désintéressées) (JORF z dne 1. januarja 2013, str. 48, v nadaljevanju: zakon z dne 31. decembra 1012), določa: „Z zaporom enega leta in globo 3750 EUR se kaznuje tujec, ki ni državljan države članice Evropske unije: 1. če je vstopil na ozemlje celinske Francije, ne da bi izpolnjeval pogoje iz člena 5(1)(a), (b) ali (c) [Zakonika o schengenskih mejah] in ne da bi mu bil dovoljen vstop na ozemlje na podlagi člena 5(4)(a) in (c) [istega zakonika]; enako velja, kadar je za tujca razpisan ukrep zavrnitve vstopa na podlagi izvršljive odločbe, ki jo je sprejela druga država pogodbenica [Schengenske konvencije]; 2. ali če je neposredno z ozemlja države pogodbenice te konvencije vstopil na ozemlje celinske Francije, ne da bi izpolnjeval pogoje iz njenih členov 19(1) ali (2), 20(1) in 21(1) ali (2), razen pogojev iz točke (e) člena 5(1) [Zakonika o schengenskih mejah] in točke (d) tega člena, kadar razpis ukrepa zavrnitve vstopa ne izhaja iz izvršljive odločbe, ki jo je sprejela druga država pogodbenica [Schengenske konvencije]; […] Za uporabo tega člena se lahko kazenski pregon začne šele, ko so ugotovljena dejstva v okoliščinah iz člena 53 zakonika o kazenskem postopku.“
11

Člen 91, od (1) do (4), zakona o DDV določa: „1. Davčni zavezanec je po preteku leta, v katerem je imel pravico do zmanjšanja plačanega vstopnega davka iz člena 86(1), obvezan za preteklo davčno leto opraviti popravek odbitkov v skladu s členom 90, od (2) do (10), ob upoštevanju deleža, izračunanega tako, kot je določeno v členu 90, od (2) do (6) ali (10), ali v določbah, izdanih na podlagi člena 90(11) in (12). 2. Davčni zavezanec v primeru blaga in storitev, ki jih na podlagi določb o davku na dobiček všteje v amortizirana opredmetena in neopredmetena osnovna sredstva, ter nepremičnin in pravic do uporabe zemljišč, če so bile vštete v opredmetena in neopredmetena osnovna sredstva pridobitelja, razen teh, katerih začetna vrednost ne presega 15.000 [poljskih zlotov (PLN) (približno 3417 EUR], popravek iz odstavka 1 opravi v roku naslednjih 5 let – v primeru nepremičnin in pravic do uporabe zemljišč pa v roku 10 let – od leta začetka uporabe. Letni popravek v primeru iz prvega stavka znaša 1/5, v primeru nepremičnin in pravic do uporabe zemljišč pa 1/10 zneska davka, ki je zaračunan ob njihovi pridobitvi ali izdelavi. V primeru opredmetenih in neopredmetenih osnovnih sredstev, katerih začetna vrednost ne presega 15.000 PLN (približno 3417 EUR), se smiselno uporabi odstavek 1, s tem da se popravek opravi na koncu leta začetka uporabe. […] 3. Popravki iz odstavkov 1 in 2 se opravijo v davčnem obračunu, predloženem za prvo obračunsko obdobje leta po davčnem letu, za katero se opravi popravek, v primeru prenehanja opravljanja ekonomske dejavnosti pa v davčnem obračunu za zadnje obračunsko obdobje. 4. Če se v obdobju popravka iz odstavka 2 blago ali storitve iz odstavka 2 prodajo ali obdavčijo v skladu s členom 14, se šteje, da se to blago ali storitve do konca obdobja popravka še naprej uporabljajo za namene obdavčljivih dejavnosti davčnega zavezanca.“
6

V okviru naslova „Funkcionalne enote“ je v pojasnjevalni opombi HS k opombi 4 k oddelku XVI navedeno: „Ta opomba se uporablja, kadar je stroj (vključno s kombinacijo več strojev) sestavljen iz več komponent, katerih namen je, da skupaj prispevajo k jasno opredeljeni funkciji iz posamezne tarifne številke poglavja 84 ali, bolj pogosto, poglavja 85. Če so, ker je to primerno, te komponente, na primer, ločene ali med seboj povezane s cevmi (za zrak, stisnjen plin, olje ipd.), transmisijskimi napravami, električnimi kabli ali drugimi napravami, se vse komponente štejejo za celoto in uvrščajo pod tisto tarifno številko, ki ustreza funkciji celote. V smislu te opombe besedilo katerih namen je, da skupaj prispevajo k jasno opredeljeni funkciji vključuje le stroje (vključno s kombinacijo več strojev), ki so potrebni za doseganje posebne funkcije celote kot funkcionalne enote, in izključuje stroje ali naprave, ki imajo pomožno funkcijo in ne prispevajo k funkciji te celote. Take funkcionalne enote v smislu te opombe so npr. […] (13) Alarmni aparati proti tatvini, ki so sestavljeni npr. iz infrardeče žarnice, foto celice in zvonca ipd. (tarifna številka 85.31). Opozoriti je treba, da za sestavne dele, ki ne izpolnjujejo pogojev iz opombe 4 k oddelku XVI, velja posebna ureditev. Tak je predvsem primer sistemov za videonadzor zaprtega kroga, sestavljen iz spremenljivega števila televizijskih kamer in videomonitorjev, ki so s koaksialnimi kabli povezani z nadzornim sistemom, preklopnikov in avdio/sprejemnih plošč in morebiti strojev za avtomatsko obdelavo podatkov (za shranjevanje podatkov) in/ali magnetoskopov (za snemanje slik).“
Člen 27 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46), določa:

„1. Ob upoštevanju določb tega poglavja lahko države članice omejijo svobodo gibanja in prebivanja državljanov Unije in njihovih družinskih članov ne glede na državljanstvo, in sicer zaradi javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja. Na te razloge se ne da sklicevati iz ekonomskih ciljev.

2. Ukrepi, sprejeti zaradi javnega reda ali javne varnosti, so v skladu z načelom sorazmernosti in temeljijo izključno na osebnem obnašanju zadevnega posameznika. Predhodne kazenske obsodbe same po sebi še ne predstavljajo razlogov za sprejetje takšnih ukrepov.

Osebno obnašanje zadevnega posameznika mora predstavljati resnično, sedanjo in dovolj resno grožnjo, ki prizadene osnovne interese družbe. Utemeljitve, ki niso neposredno povezane s podrobnostmi posameznega primera ali ki se nanašajo na splošno preventivo, niso dovoljene.

3. Da bi ugotovili, ali zadevna oseba predstavlja nevarnost za javni red ali javno varnost, država članica, ob izdaji potrdila o prijavi ali, če sistem prijavljanja ne obstaja, najpozneje v treh mesecih od datuma prihoda zadevne osebe na njeno ozemlje ali od datuma javljanja njegove/njene prisotnosti na ozemlju, kot predvideno v členu 5(5), ali ob izdaji dovoljenja za prebivanje in, če se ji to zdi pomembno, lahko zahteva od izvorne države članice in, če je potrebno, od drugih držav članic, da ji priskrbijo podatke o morebitni predhodni kazenski evidenci za zadevno osebo. Takšne poizvedbe ne smejo postati rutinske. Naprošena država članica pošlje odgovor v dveh mesecih.

4. Država članica, ki je izdala potni list ali osebno izkaznico, dovoli imetniku listine, ki je bil izgnan iz druge države članice zaradi javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja, da ponovno vstopi na njeno ozemlje brez kakršnih koli formalnosti, tudi če listina ni več veljavna ali je njegovo državljanstvo sporno.“
59

Izvršitveni organ bo moral – da bi se prepričal, ali je to res – opraviti konkreten pregled zadevnega položaja ob upoštevanju vseh elementov, ki so upoštevni pri presoji upravičenosti trajanja postopka, zlasti morebitne pasivnosti organov zadevnih držav članic in po potrebi prispevka zahtevane osebe k temu trajanju. Prav tako bo treba upoštevati kazen, ki grozi tej osebi ali ki ji je bila izrečena v zvezi z dejanji, ki so podlaga za izdajo evropskega naloga za prijetje zoper zahtevano osebo, in obstoj nevarnosti pobega.
46

Zato če je dokazano, da je trošarinsko blago, ki je pod režimom odloga plačila trošarine, popolnoma uničeno ali nepovratno izgubljeno, ne more obstajati sprostitev v porabo v smislu 7(2)(a) Direktive 2008/118 in zato ni mogoče uporabiti člena 10(2) te direktive. Zato so okoliščine, za katere veljata ti določbi, različne od okoliščin iz člena 7(4) navedene direktive.
Naročnik pa lahko po izteku roka za predložitev ponudb določi koeficiente ponderiranja za podmerila, ki v bistvu ustrezajo merilom, s katerimi so bili ponudniki predhodno seznanjeni. Vendar morajo biti za to določitev ex post izpolnjeni trije pogoji, in sicer, da, prvič, ne spreminja meril za oddajo javnega naročila, ki so določena v razpisni dokumentaciji ali v obvestilu o javnem naročilu, drugič, ne vsebuje elementov, ki bi, če bi bili znani ob pripravi ponudb, lahko vplivali na to pripravo, in tretjič, ni bila sprejeta ob upoštevanju elementov, ki bi lahko diskriminatorno učinkovali na enega od ponudnikov.

(Glej točke od 31 do 33.)
Država članica s tem, da ne zagotovi, da bi bil dolgovani znesek dodatne dajatve na mleko za obdobja dejanske naložitve te dajatve, dejansko naložen proizvajalcem, ki so prispevali k vsaki prekoračitvi proizvodnje, ter po obvestilu o dolgovanem znesku pravočasno plačan s strani odkupovalcev ali proizvajalcev v primeru neposredne prodaje, ali če ni bil plačan v določenih rokih, vpisan v odločbo o odmeri in nazadnje izterjan od navedenih odkupovalcev ali prodajalcev, ne izpolni obveznosti iz členov 1 in 2 Uredbe št. 3950/92 o uvedbi dodatne dajatve v sektorju mleka in mlečnih izdelkov, člena 4 Uredbe št. 1788/2003 o uvedbi dodatne dajatve v sektorju mleka in mlečnih izdelkov, členov 79, 80 in 83 Uredbe št. 1234/2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode (Uredba o enotni SUT ), člena 7 Uredbe št. 536/93 o določitvi podrobnih pravil za uporabo dodatne dajatve za mleko in mlečne izdelke, člena 11(1) in (2) Uredbe št. 1392/2001 o podrobnih pravilih za uporabo Uredbe št. 3950/92, ter členov15 in 17 Uredbe št. 595/2004 o podrobnih pravilih za uporabo Uredbe št. 1788/2003, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1468/2006.

V skladu s členom 2(1) Uredbe št. 3950/92 se namreč dodatna dajatev, ki jo določa člen 1 te uredbe, na eni strani porazdeli med proizvajalce, ki so prispevali k prekoračitvi referenčnih količin. Taka porazdelitev dodatne dajatve je določena tudi v členu 4 Uredbe št. 1788/2003 ter v členih 79, 80 in 83 Uredbe št. 1234/2007. Države članice morajo na drugi strani v skladu s členom 7 Uredbe št. 536/93, členom 11(1) in (2) Uredbe št. 1392/2001 ter členoma 15 in 17 Uredbe št. 595/2004 sprejeti vse ukrepe, potrebne za nadzor tega, da je dajatev, vključno z obrestmi, dolgovanimi v primeru nespoštovanja roka plačila, pravilno pobrana in dejansko porazdeljena med proizvajalce, ki so prispevali k prekoračitvi. Okoliščina, da je sistem dodatne dajatve za mleko povzročal pravne in politične težave na ravni Unije in da je bil nazadnje nadomeščen, nikakor ne upravičuje tega, da države članice ne sprejmejo ukrepov, potrebnih za zagotovitev njegovega delovanja na nacionalni ravni.

(Glej točke 40, 41, 57 in točko 1 izreka.)
Prvič, kakor je razvidno že iz besedila člena 66(2) Uredbe št. 207/2009 o blagovni znamki Evropske unije, so kolektivne znamke Evropske unije, ki so sestavljene iz znakov ali označb, ki lahko v gospodarskem prometu označujejo geografski izvor blaga ali storitev, kolektivne znamke Evropske unije v smislu odstavka 1 tega člena. V skladu z navedenim odstavkom 1 pa je lahko kolektivna znamka Evropske unije znak, ki je sposoben razlikovati blago ali storitve članov združenja, ki je imetnik znamke, od blaga ali storitev drugih podjetij.

Poleg tega člen 4 Uredbe št. 207/2009, ki se v skladu s členom 66(3) te uredbe uporablja za kolektivne znamke, v bistvu določa, da je lahko znamka Evropske unije sestavljena le iz znakov, s katerimi se določa trgovski izvor blaga ali storitev, ki so označeni s temi znaki.

V zvezi s tem je Sodišče že večkrat razsodilo, da je glavni namen znamke potrošniku jamčiti za izvor blaga, tako da omogoča opredeliti proizvod ali storitev, ki ju znamka označuje, kot proizvod ali storitev, ki izhajata iz nekega podjetja, in ju tako razlikovati od proizvodov in storitev drugih podjetij.

Čeprav je Sodišče poleg tega že priznalo, da ima lahko znamka tudi druge namene, kot je označba izvora, ki jih je prav tako treba zavarovati pred posegi drugih, kot denimo zagotavljanje kakovosti proizvoda ali storitve s to znamko ali pa sporočanje, investiranje ali oglaševanje, je kljub temu vedno poudarilo, da je glavni namen znamke še vedno označba izvora.

Zato je stališče, da je glavni namen kolektivne znamke Evropske unije iz člena 66(2) Uredbe št. 207/2009 označba geografskega izvora blaga ali storitev, ki se ponujajo pod to znamko, ne pa označba trgovskega izvora, v nasprotju z glavnim namenom.

Drugič, čeprav je člen 66(2) Uredbe št. 207/2009 izjema od absolutnega razloga za zavrnitev registracije iz člena 7(1)(c) Uredbe št. 207/2009, ta okoliščina ni taka, da bi se z njo omajalo dejstvo, da je glavni namen kolektivne znamke Evropske unije iz člena 66(2) Uredbe št. 207/2009 jamčiti za skupni trgovski izvor proizvodov, ki se prodajajo pod to znamko, ne pa za njihov skupni geografski izvor.

Poleg tega je mogoče odstopanje od člena 7(1)(c) Uredbe št. 207/2009, ki je umeščeno v člen 66(2) te uredbe, razložiti z naravo znaka, zajetega s kolektivnimi znamkami iz navedenega odstavka 2.

Tretjič, navedene geografske označbe in kolektivne znamke Evropske unije, sestavljene iz znakov in označb, lahko v gospodarskem prometu označujejo geografski izvor blaga ali storitev, in gre za znake, ki spadajo v različne pravne sisteme in sledijo različnim ciljem. Znamka Evropske unije je torej v skladu s členom 4 Uredbe št. 207/2009 znak, s katerim se določa trgovski izvor blaga ali storitev, geografska označba pa je v skladu s členom 5(2) Uredbe št. 1151/2012 o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil ime, ki opredeljuje proizvod s poreklom specifičnega geografskega območja, katerega določeno kakovost, sloves ali drugo značilnost je mogoče pripisati predvsem njegovemu geografskemu poreklu in katerega najmanj ena faza proizvodnje poteka na opredeljenem geografskem območju.

(Glej točke od 50 do 54, 57, 58 in 62.)
Če po razglasitvi ničnosti odločbe sprejete na podlagi določb Pogodbe ESPJ in s katero je bila ugotovljena kršitev člena 65 PJ, Komisija ponovno – po prenehanju veljavnosti te pogodbe – sprejme odločbo, v skladu s členoma 7(1) in 23(2) Uredbe št. 1/2003, je postopek, ki pripelje do te nove odločbe, v skladu s procesnimi pravili iz te uredbe, čeprav je bil ta postopek začet pred začetkom njene veljavnosti.

Ker se lahko postopek za nadomestitev akta, ki je bil razglašen za ničen, načeloma nadaljuje v točki, na kateri je nastala nezakonitost, Komisija ni dolžna poslati novega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah pred ponovnim sprejetjem odločbe o ugotovitvi kršitve člena 65 PJ, ki je bila razglašena za nično zaradi nepristojnosti Komisije za njeno sprejetje na podlagi določb Pogodbe ESPJ, ki ob sprejetju te odločbe ni več veljala.

V okviru postopkovne ureditve iz Uredbe št. 1/2003, kakor je podrobneje določena v Uredbi št. 773/2004 v zvezi z vodenjem postopkov Komisije v skladu s členoma [101 in 102 PDEU], pa je določeno, da so organi držav članic, ki so pristojni za konkurenco, povabljeni, da se udeležijo ustnega zaslišanja, ki se na zahtevo naslovnikov obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah opravi po sprejetju tega obvestila. Zato bi morala Komisija na podlagi členov 12 in 14 Uredbe št. 773/2004 strankam dati možnost, da predstavijo svoje argumente na zaslišanju, na katero bi povabila organe držav članic, ki so pristojni za konkurenco.

Ob upoštevanju pomena, ki ga ima v okviru postopka na podlagi uredb št. 1/2003 in št. 773/2004 to, da se na zahtevo zadevnih strank opravi zaslišanje, na katero so v skladu s členom 14(3) drugonavedene uredbe vabljeni organi držav članic, pristojni za konkurenco, neizvedba tega zaslišanja pomeni bistveno kršitev postopka. Če pravica do takega zaslišanja, ki je določena z Uredbo št. 773/2004, ni spoštovana, podjetju, katerega pravice so bile tako kršene, ni treba dokazati, da je lahko ta kršitev vplivala na potek postopka in vsebino sporne odločbe na način, ki je zanj škodljiv. Zato je navedeni postopek nujno napačen, ne glede na morebitne škodljive posledice za zadevno podjetje, ki bi lahko nastale zaradi te kršitve.

(Glej točke 25, 26, 29, 34, 35, 38, 40, 44, 45 in od 47 do 49.)
Člen 3(3a) Direktive evropskega parlamenta in Sveta 2002/21/ES z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/140/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009, je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da nacionalni zakonodajalec razveljavi tekoči izbirni postopek za dodelitev radijskih frekvenc, ki ga je organiziral pristojni nacionalni regulativni organ v okoliščinah, kakršne so v sporu o glavni stvari, in ki je bil prekinjen z ministrsko odločbo.

Člen 9 Direktive 2002/21, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/140, člene 3, 5 in 7 Direktive 2002/20/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev (Direktiva o odobritvi), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/140, ter člena 2 in 4 Direktive Komisije 2002/77/ES z dne 16. septembra 2002 o konkurenci na trgih za elektronska komunikacijska omrežja in storitve je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo temu, da se neodplačni izbirni postopek za dodelitev radijskih frekvenc, ki je bil začet, da bi se odpravila nezakonita izključitev nekaterih operaterjev s trga, zamenja z odplačnim postopkom, ki temelji na načrtu za dodelitev radijskih frekvenc, preurejenem po zmanjšanju njihovega števila, če novi izbirni postopek temelji na objektivnih, preglednih, nediskriminatornih in sorazmernih merilih ter je v skladu s cilji, določenimi v členu 8, od (2) do (4), Direktive 2002/21, kakor je bila spremenjena. Predložitveno sodišče mora ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin preveriti, ali pogoji, določeni z odplačnim izbirnim postopkom, lahko novim udeležencem omogočajo dejanski dostop do trga digitalne televizije, ne da bi neupravičeno postavljali v boljši položaj operaterje, ki so že prisotni na trgu analogne ali digitalne televizije.

(Glej točko 77 ter točko 2 izreka.)