ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Varhoven administrativen sad (Bolgarija) 21. maja 2019 – „Unipack“ AD/Direktor na Teritorialna direktsia „Dunavska“ kam Agentsia „Mitnitsi“, Prokuror ot Varhovna administrativna prokuratura na Republika Bulgaria

(Zadeva C-391/19)

(2019/C 280/32)

Jezik postopka: bolgarščina

Predložitveno sodišče

Varhoven administrativen sad

Stranke v postopku v glavni stvari

Vložnica kasacijske pritožbe:„Unipack“ AD

Nasprotni stranki v postopku s kasacijsko pritožbo: Direktor na Teritorialna direktsia „Dunavska“ kam Agentsia „Mitnitsi“, Prokuror ot Varhovna administrativna prokuratura na Republika Bulgaria

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali gre za izjemne okoliščine v smislu člena 172(2) Delegirane uredbe Komisije (EU) 2015/2446 (1) z dne 28. julija 2015 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta o podrobnih pravilih v zvezi z nekaterimi določbami carinskega zakonika Unije, ki bi bile podlaga za odobritev dovoljenja z učinkom za nazaj v skladu s členom 211(2) carinskega zakonika Unije za uporabo postopka posebne rabe v skladu s členom 254 carinskega zakonika Unije za uvoz blaga, ki je bil v korist nosilca postopka za to blago opravljen pred dnem sprejema zahtevka za dovoljenje in po prenehanju veljavnosti odločbe ZTI zaradi spremembe kombinirane nomenklature, če je bilo v obdobju (približno desetih mesecev) med prenehanjem veljavnosti odločbe ZTI in uvozom, za katerega se zahteva uporaba postopka posebne rabe, opravljenih nekaj (devet) uvozov blaga, ne da bi carinski organi popravili deklarirano oznako kombinirane nomenklature in je bilo blago uporabljeno za namen, ki je izvzet iz protidampinške dajatve?

(1) UL 2015, L 343, str. 1.
3.

Ali kljub temu, da za države članice ne velja splošna obveznost, da določijo preoblikovanje pogodb o zaposlitvi za določen čas v pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas, določba 5 okvirnega sporazuma iz Direktive Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP, z naslovom „Ukrepi za preprečevanje zlorab“, tudi z vidika načela enakovrednosti nasprotuje […] nacionalni zakonodaji, kakršna je člen 24(1) in (3) zakona št. 240 z dne 30. decembra 2010, ki določa sklenitev in podaljšanje pogodb o zaposlitvi za določen čas med raziskovalci in univerzo za skupaj pet let (tri leta z morebitnim podaljšanjem za dve leti), pri čemer določa, da mora biti sklenjena „[v] okviru razpoložljivih sredstev za programsko obdobje za izvajanje dejavnosti raziskav, poučevanja, dopolnilnega poučevanja in pomoči študentom“, in pri čemer je podaljšanje odvisno od „pozitivne ocene didaktičnih dejavnosti in opravljenih raziskav“, ne določa pa objektivnih in preglednih meril za preverjanje, ali sklenitev in obnovitev takih pogodb dejansko ustrezata realni potrebi, ali so primerne za doseganje zastavljenih ciljev in ali so potrebne v ta namen, ter zaradi tega pomeni dejansko tveganje za zlorabo tovrstnih pogodb, zaradi česar ni skladna z namenom in koristnim učinkom okvirnega sporazuma?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Rejonowy w Opatowie (Poljska) 8. marca 2019 – BW Sp. z o.o. s sedežem v B./D. R.

(Zadeva C-222/19)

(2019/C 280/23)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Sąd Rejonowy w Opatowie

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: BW Sp. z o.o. s sedežem v B.

Tožena stranka: D. R.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba določbe Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (1) zlasti člen 3(1) te direktive in načela prava Unije glede varstva potrošnikov in ravnotežja med pogodbenima strankama razlagati tako, da te določbe in načela nasprotujejo temu, da se v nacionalnem pravnem redu uvedeta institut „maksimalnih neobrestnih stroškov kredita“ in matematična formula za izračun višine teh stroškov, ki sta določena v členu 5(6a) v povezavi s členom 36a Ustawa z dnia 12 maja 2011 r. o kredycie konsumenckim (zakon z dne 12. maja 2011 o potrošniških kreditih, Dz.U.2018:993), v skladu s katerima se med stroške v zvezi s kreditno pogodbo, ki jih nosi potrošnik (skupni strošek kredita), lahko vključijo tudi stroški gospodarske dejavnosti, ki jo izvaja trgovec?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Rejonowy w Opatowie (Poljska) 20. marca 2019 – QL S.A. s sedežem v B./C. G.

(Zadeva C-252/19)

(2019/C 280/24)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Sąd Rejonowy w Opatowie

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: QL S.A. s sedežem v B.

Tožena stranka: C. G.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba določbe Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS (1), zlasti člen 3(g) in člen 22(l) te direktive, razlagati tako, da te določbe nasprotujejo temu, da se v nacionalnem pravnem redu uvedeta institut „maksimalnih neobrestnih stroškov kredita“ in matematična formula za izračun višine teh stroškov, ki sta določena v členu 5(6a) v povezavi s členom 36a Ustawa z dnia 12 maja 2011 r. o kredycie konsumenckim (zakon z dne 12. maja 2011 o potrošniških kreditih, Dz.U.2018:993), v skladu s katerima se med stroške v zvezi s kreditno pogodbo, ki jih nosi potrošnik (skupni strošek kredita), lahko vključijo tudi stroški gospodarske dejavnosti, ki jo izvaja trgovec?

(1) UL 2008, L 133, str. 66.
C 263/32

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Riigikohus (Estonija) 29. maja 2019 – Maksu- ja Tolliamet/Heavyinstall OÜ

(Zadeva C-420/19)

(2019/C 263/38)

Jezik postopka: estonščina

Predložitveno sodišče

Riigikohus

Stranki v postopku v glavni stvari

Vlagatelj predloga: Maksu- ja Tolliamet

Zadevna oseba: Heavyinstall OÜ

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 16 Direktive Sveta 2010/24/EU z dne 16. marca 2010 o vzajemni pomoči pri izterjavi terjatev v zvezi z davki, carinami in drugimi ukrepi (1) razlagati tako, da je sodišče države članice, ki je prejelo zaprosilo za zavarovanje plačila terjatev, pri odločanju o tem zaprosilu na podlagi nacionalne zakonodaje (kar je zaprošenemu sodišču dovoljeno v skladu s členom 16, prvi stavek) dolžno spoštovati stališče sodišča države, v kateri ima vlagatelj predloga sedež, glede potrebnosti in možnosti izvršitve zavarovanja plačila terjatev, če je bil sodišču predložen dokument, ki vsebuje to stališče (člen 16(1), drugi pododstavek, zadnji stavek, v skladu s katerim tega dokumenta v zaprošeni državi članici ni treba priznati, dopolniti ali nadomestiti)?

(1) UL 2010, L 84, str. 1.
5.

Ob opiranju na prej navedeno združenje izpodbija razlago člena 263, četrti odstavek, zadnji del stavka, PDEU, ki jo je podalo prvostopenjsko sodišče in ki tej določbi odvzema učinek in je v nasprotju z voljo evropskega zakonodajalca. V zvezi s tem se pritožnik sklicuje na preudarke generalnih pravobranilcev v različnih postopkih (glej zlasti sklepne predloge v zadevi C-456/13 P; v zadevi C-583/11 P; in v združenih zadevah od C-622/16 P do C-624/16 P), v skladu s katerimi bi taka restriktivna razlaga členu 263 odvzela smisel in konkretni učinek. Glede na prej navedeno združenje trdi, da je razlaga člena 263, četrti odstavek, zadnji del stavka, PDEU, ki jo je Splošno sodišče podalo v izpodbijanem sklepu, očitno v nasprotju s členom 47 Listine o temeljnih pravicah [„Vsakdo, ki so mu kršene pravice in svoboščine, zagotovljene s pravom Unije, ima pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem v skladu s pogoji, določenimi v tem členu. Vsakdo ima pravico, da se o njegovi zadevi [odloča] pravično (…)“ ] in členoma 6 (Pravica do poštenega sojenja) ter 13 (Pravica do učinkovitega pravnega sredstva) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, saj preprečuje predvideno možnost predložitve zadeve Splošnemu sodišču zaradi neposrednega nanašanja v takem dejanskem položaju in neupravičeno posega v sistem varstva pravic, ki je vzpostavljen s pravom Unije.
Pritožba, ki jo je Francoska republika vložila 23. maja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 12. marca 2019 v zadevi T-26/18, Francija/Komisija

(Zadeva C-404/19 P)

(2019/C 238/16)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnica: Francoska republika (zastopniki: D. Colas, A.-L. Desjonquères, C. Mosser, agenti)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

— Razglasitev delne ničnosti Sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 12. marca 2019 v zadevi T-26/18, Francija/Komisija;

— v sporu dokončno odloči in Izvedbeni sklep Komisije (EU) 2017/2014 z dne 8. novembra 2017 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Evropske unije (1) razglasi za ničen v delu, v katerem so Franciji naloženi pavšalni popravki v višini 100 % zaradi pomanjkljivosti v sistemu nadzora nad pomočmi, vezanimi na površino, v departmaju Haute-Corse;

— Komisiji naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Francoska vlada Sodišču predlaga, naj razveljavi izpodbijano sodbo v delu, v katerem je bila zavrnjena njena tožba v zvezi z delom spornega sklepa, ki se nanaša na „Zelo pomanjkljiv sistem kontrol, Korzika“ za leti 2013 in 2014 s tem, da je uporabljen pavšalni popravek v višini 100 % zaradi pomanjkljivosti v sistemu nadzora nad pomočmi, vezanimi na površino, v departmaju Haute-Corse.

Francoska republika v utemeljitev svoje pritožbe navaja en pritožbeni razlog, ki se nanaša na napačno uporabo prava. Splošno sodišče naj bi se oprlo na napačno razlago pogojev iz točke 3.2.5 Smernic iz leta 2015 za določitev stopnje popravka, ki presega 25 %. Splošno sodišče naj bi pomešalo dokaz, ki ga je treba zagotoviti v primeru, v katerem za dodelitev pomoči ni nobene pravne podlage ali so s to dodelitvijo kršena pravila Unije, in v primeru, v katerem so pomanjkljivosti v sistemu nadzora dovolj resne, da je mogoče sklepati, da so pomoči dodeljene ob kršitvi prava Unije. Splošno sodišče naj bi torej napačno presodilo, da je upravičeno, da se iz financiranja Unije izključijo vsi odhodki, in da je utemeljen pavšalni popravek v višini 100 %.

(1) UL 2017, L 292, str. 61.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal du travail francophone de Bruxelles (Belgija) 21. maja 2019 – PN, QO, RP, SQ, TR/Centre public d'action sociale d'Anderlecht (CPAS)

(Zadeva C-394/19)

(2019/C 246/14)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Tribunal du travail francophone de Bruxelles

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: PN, QO, RP, SQ, TR

Tožena stranka: Centre public d'action sociale d'Anderlecht (CPAS)

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba načelo polne učinkovitosti standardov Skupnosti in njihovega varstva, kakor je opredeljeno v sodbah Francovich in Brasserie du pêcheur, ter Direktivo 2004/38/ES (1) razlagati tako, da je državi članici naložena obveznost, da v položaju, ko je tujcu zaradi napačnega prenosa v nacionalno pravo odvzeta pravica do prebivanja brez predhodnega preizkusa sorazmernosti, v okviru svojega sistema socialne pomoči poskrbi še za druge osnovne potrebe tožeče stranke poleg zdravstvenih, dokler o njenem položaju glede prebivanja ni odločeno ob upoštevanju prava Unije?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS (UL L 158, 30.4.2004, str. 77).
3.

Ali pravo Unije, zlasti načelo lojalnega sodelovanja ali načelo pravnomočnosti, dovoljuje, da nacionalno sodišče države članice (ki ni Romunija) ne spoštuje svojih mednarodnih obveznosti, ki izhajajo iz konvencije ICSID, v primeru, ko je Evropska komisija sklep sprejela po arbitražni odločbi in meni, da je prisilna izvršitev arbitražne odločbe v nasprotju z evropskim sistemom državnih pomoči, in to čeprav je Evropska komisija sodelovala v arbitražnem postopku (vključno s pritožbo za razveljavitev arbitražne odločbe) in je uveljavljala svoje razloge v zvezi z evropskim sistemom državnih pomoči?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht des Saarlandes (Nemčija) 9. aprila 2019 – QM/Finanzamt Saarbrücken

(Zadeva C-288/19)

(2019/C 206/43)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Finanzgericht des Saarlandes

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: QM

Tožena stranka: Finanzamt Saarbrücken

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 56(2) Direktive o DDV (1) razlagati tako, da je treba pod pojmom „dajanje v najem […] prevoznih sredstev osebi, ki ni davčni zavezanec“ razumeti tudi prepustitev vozila (službenega vozila), ki je del poslovnih sredstev podjetja davčnega zavezanca, v uporabo njegovim zaposlenim, če ti za to ne dajo plačila, pri katerem ne gre za (del) njihovega opravljenega dela, torej ne plačajo, za to ne uporabijo nobenega dela svojega plačila v denarju in na podlagi dogovora med strankama, v skladu s katerim je pravica do uporabe službenega vozila povezana z odpovedjo drugim ugodnostim, tudi ne izbirajo med različnimi ugodnostmi, ki jih ponuja davčni zavezanec?

(1) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. 1), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2008/8/ES z dne 12. februarja 2008; (UL 2008, L 44, str. 11).
2.

Ker Republika Ciper ni vzpostavila integriranega in operativnega komunalnega sistema, ni spoštovala roka 31. december 2012, ki je bil določen z Direktivo 91/271/EGS o čiščenju komunalne odpadne vode (kakor je bil podaljšan s pogodbo o pristopu Republike Ciper k Evropski uniji) v 27 aglomeracijah, v katerih je populacijski ekvivalent med 2000 in 10 000, kar zadeva zbiranje (člen 3) in zato obdelavo v sekundarnem postopku čiščenja komunalne odpadne vode (člen 4) ter naprave in nadzor, povezane s to obdelavo (člena 10 in 15).
—

ali je, natančneje, glede zveze Federazione izpolnjena zahteva glede namena subjekta, čeprav ni bil sprejet formalni akt o ustanovitvi javnega organa in čeprav je ta subjekt v osnovi društvo, in sicer zaradi njene vključitve v (športno) sektorsko ureditev, ki je zasnovana po javnopravnem modelu, in zaradi njene vezanosti na načela in pravila, ki so jih oblikovali Comitato olimpico nazionale italiano (italijanski nacionalni olimpijski komite) in mednarodne športne organizacije, na podlagi priznavanja nacionalnega javnega organa za namene športa;
3.

a. Ali je treba na vprašanji 1 in 2 odgovoriti drugače, če se država članica v dokončni odločbi o vizumu sklicuje na dejansko obstoječo in ob tem dovolj jasno določeno možnost pritožbe v drugi državi članici zoper poimensko navedeni pristojni organ v drugi državi članici (ali državah članicah), ki je vložila (ali so vložile) ugovore v smislu člena 32(1), točka (a), alinea (vi), Vizumskega zakonika, in je razlog za zavrnitev mogoče preučiti v okviru te pritožbe? b. Ali je za pritrdilni odgovor na vprašanje 1 v zvezi z vprašanjem 3.a zahtevano, da se odločanje v pritožbenem postopku v in proti državi članici, ki je sprejela dokončno odločbo, zaustavi, dokler prosilec ni uspel uveljavljati pravice do pritožbe v drugi državi članici (ali državah članicah) in, če prosilec uveljavlja to možnost, dokler ni izdana (dokončna) odločba o tej pritožbi?
1.

Ali pravo Evropske unije (ter zlasti načelo samostojnega upravljanja s strani javnih organov in načelo dejanske enakovrednosti med različnimi načini oddaje in upravljanja storitev v interesu organov javne uprave) nasprotuje nacionalni zakonodaji (kakršna je člen 192(2) Codice dei contratti pubblici (zakonik o javnem naročanju), decreto legislativo n. 50 del 2016 (zakonska uredba št. 50 iz leta 2016)), po kateri je oddaja naročila in house podrejena in izjemna v primerjavi z oddajo naročila s postopkom javnega naročanja: i) in tako oddajo naročila omogoča le, če se dokaže da zadevni trg ni delujoč, ter ii) določa, da mora javni organ, ki želi oddati naročilo s prenosom pooblastil med organi, predložiti posebno obrazložitev koristi za skupnost, ki so povezane s tako oddajo naročila?
C 182/26

Pritožba, ki so jo Comprojecto-Projetos e Construções, Lda in drugi vložili 25. marca 2019 zoper sklep Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 14. februarja 2019 v zadevi T-768/17, Comprojecto-Projetos e Construções, Lda in drugi/Evropska centralna banka (ECB)

(Zadeva C-251/19 P)

(2019/C 182/31)

Jezik postopka: portugalščina

Stranke

Pritožniki: Comprojecto-Projetos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo, Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (zastopnik: M. Ribeiro, advogado)

Druga stranka v postopku: Evropska centralna banka

Predlog

Pritožniki Sodišču predlagajo, naj:

— pritožbo razglasi za dopustno in zadevo vrne Splošnemu sodišču, da to o njej vsebinsko odloči;
1.

Ali je okoliščina, da nacionalni organi osebi, ki ji je bila odvzeta prostost, med njenim priporom ne pisno sporočijo vseh (oziroma ne popolnih) informacij iz člena 4(2) Direktive 2012/13/EU (1) (natančneje pravica dostopa do spisa) niti ne odobrijo izpodbijanja take opustitve informacij v smislu člena 8(2) Direktive 2012/13/EU skladna s členom 4 in členom 8(2) Direktive 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku (v nadaljevanju: Direktiva 2012/13/EU), pravico do svobode in varnosti iz člena 6 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), pravico do obrambe iz člena 48(2) Listine ter pravico do nepristranskega sodišča iz člena 47 Listine? Če je odgovor na to vprašanje nikalen, ali taka kršitev prava Evropske unije v kateri koli fazi kazenskega postopka vpliva na zakonitost odvzema prostosti s prijetjem in priporom ter na zakonitost podaljšanja pripora?
—

Prvi pritožbeni razlog: Splošno sodišče ni odločilo v skladu s pravom in ni presodilo vseh dokazov, ki jih je predložila EKETA. Poleg tega je izkrivilo dejstva, ki izhajajo iz navedenih dokazov, napačno uporabilo pravo v zvezi s porazdelitvijo dokaznega bremena in je kršilo obveznost obrazložitve svoje odločbe (točka 5 in naslednje pritožbe).
2)

Ali je tudi v primeru, da je taka izjema od pravice do zmanjšanja davčne osnove za DDV dopustna, pravica do zmanjšanja davčne osnove za DDV zaradi neplačila vseeno podana, če davčni zavezanec dokaže, da tudi če bi prijavil terjatve v stečajnem postopku, te ne bi bile poplačane oziroma, da so za njegovo opustitev obstajali razumni razlogi?
2.

Ali je treba člen 4(2) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 razlagati tako, da se na podlagi te določbe ne sme ocenjevati morebitne nepoštenosti pogodbenega pogoja, ki določa neobrestne stroške, ki jih mora nositi in plačati posojilojemalec skupaj s posojilom poleg obresti in ki so povezani s sklenitvijo pogodbe in odobritvijo posojila (v obliki pristojbin, provizij in drugih stroškov), če je pogodbeni pogoj v jasnem, razumljivem jeziku?
2.

Ali je treba člen 31(1) Direktive 2002/22/ES (2) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah), kakor je bil spremenjena z Direktivo 2009/136/ES (3) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009, razlagati tako, da državam članicam preprečuje, da obveznost prenosa (oddajanje televizijskega programa prek satelitskih omrežij v lasti tretjih oseb in zagotavljanje dostopa končnih uporabnikov do tega programa) naložijo gospodarskim subjektom, kot je tožeča stranka, ki (1) oddajajo televizijski program, zaščiten s sistemom pogojnega dostopa, prek satelitskih omrežij v lasti tretjih oseb, za kar sprejemajo signale televizijskih programov (kanalov), ki se takrat oddajajo, jih pretvarjajo, zakodirajo in prenašajo do umetnega zemeljskega satelita, s katerega jih nato neprekinjeno prenašajo nazaj na Zemljo, in (2) strankam ponujajo pakete televizijskih programov, za kar za ustrezno plačilo ponujajo dostop do teh zaščitenih televizijskih programov (ali del njih) prek naprav za pogojni dostop?
3.

Če je treba s pošiljko, ki je predmet odobritve iz Uredbe (ES) št. 1774/2002 – zdaj Uredba (ES) št. 1069/2009 – v smislu člena 1(3)(d) Uredbe (ES) št. 1013/2006 razumeti kot prevoz živalskih stranskih proizvodov (iz ene države v drugo državo) ne glede na to, v katero kategorijo spada ta snov, ali je treba potem člen 1(3)(d) Uredbe (ES) št. 1013/2006 dalje razumeti tako, da so z njim mišljene tudi pošiljke mešanic živalskih stranskih proizvodov in drugih snovi in, če je tako, ali je pri tem upoštevno razmerje živalskih stranskih proizvodov in drugih snovi v mešanici? Ali pa ta živalski stranski proizvod izgubi naravo živalskega stranskega proizvoda v smislu Uredbe o živalskih stranskih proizvodih iz leta 2009 in postane, ker je pomešan z drugo snovjo, odpadek v smislu Uredbe (ES) št. 1013/2006?
—

razglasi naj se ničnost člena 1(1) izpodbijane odločbe v delu, v katerem je v Odločbi Komisije 2011/5/ES z dne 28. oktobra 2009 o davčni amortizaciji finančnega dobrega imena (goodwill) za prevzeme tujih deležev C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) Španije (2) določeno, da zadevni davčni ukrep pomeni državno pomoč, in