Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA(četrti senat) 
z dne 6. septembra 2018 * 
„Predhodno odločanje – Varstvo delavcev v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca – Direktiva 
2008 /94/ES – Člen 8 – Pokojninski načrti dodatnega zavarovanja – Varstvo pravic do dajatev za 
starost – Raven zajamčenega minimalnega varstva“ 
V zadevi C-17/17, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo 
Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (pritožbeno sodišče (Anglija in Wales) (civilni 
oddelek), Združeno kraljestvo) z odločbo z dne 16. decembra 2016 , ki je na Sodišče prispela 
16. januarja 2017 , v postopku 
Grenville Hampshire 
proti 
T he Board of the Pension Protection Fund, 
ob udeležbi 
Sec retary of State for Work and Pensions, 
SODIŠČE(četrti senat), 
v sestavi T. von Danwitz, predsednik senata, C. Vajda, E. Juhász (poročevalec), sodnika, K. Jürimäe,  
sodnica, in C. Lycourgos, sodnik,  
generalna pravobranilka: J. Kokott,  
sodna tajnica: L. Hewlett, glavna administratorka,  
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 8. marca 2018 ,  
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:  
– za G. Hampshira I. Walker, solicitor, J. Bourke, barrister, in G. Facenno, QC, 
– za The Board of the Pension Protection Fund A. Banister, solicitor, in J. Hilliard, QC, 
– za vlado Združenega kraljestva S. Brandon, R. Fadoju in C. Crane, agenti, skupaj z J. Coppelom, 
QC, 
* Jezik postopka: angleščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2018 :674 1 
SODBA Z DNE 6. 9. 2018 – ZADEVA C-17/17  
HAMPSHIRE  
– za irsko vlado M. Browne, J. Quaney, E. Creedon in A. Joyce, agenti, skupaj z Ú. Tighe, BL, 
– za Evropsko komisijo M. Kellerbauer in M. Wilderspin, agenta, 
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 26. aprila 2018 
izreka naslednjo 
Sodbo 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 8 Direktive 2008 /94/ES Evropskega 
parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti 
delodajalca (UL 2008 , L 283, str. 36). 
2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Grenvillom Hampshirom in Board of the Pension 
Protection Fund (uprava sklada za varstvo pokojnin, v nadaljevanju: uprava sklada PPF) o izračunu 
njegovih pravic do dajatev za starost. 
Pravni okvir 
Pravo Unije 
3 V uvodni izjavi 3 Direktive 2008 /94 je navedeno: 
„V primeru plačilne nesposobnosti delodajalca je treba zavarovati delavce in jim zagotoviti minimalno 
raven zaščite, zlasti jamčiti izplačilo njihovih neporavnanih terjatev ter, kakor tudi hkrati upoštevati, 
da mora biti gospodarski in socialni razvoj v [Evropski uniji] uravnotežen. V ta namen bi morale 
države članice ustanoviti organ, ki zagotavlja plačilo neporavnanih terjatev delavcev.“ 
4 V skladu s členom 1(1) te direktive se ta uporablja za terjatve delavcev, ki izhajajo iz pogodb 
o zaposlitvi ali delovnih razmerij, do delodajalcev, ki so plačilno nesposobni v smislu člena 2(1) te 
direktive. 
5 Člen 8 navedene direktive določa: 
„Države članice zagotovijo potrebne ukrepe za varstvo interesov delavcev in oseb, ki so že zapustili 
delodajalčevo podjetje ali dejavnost na dan, ko ta postane plačilno nesposoben, v zvezi s priznano ali 
bodočo upravičenostjo do starostnih prejemkov [dajatev za starost], vključno z družinskimi prejemki, 
iz naslova dodatnega pokojninskega podjetniškega ali medpodjetniškega zavarovanja izven obveznega 
socialnega zavarovanja.“ 
6 Člen 12(a) Direktive 2008 /94 določa, da ta direktiva ne vpliva na možnost držav članic, da sprejmejo 
ukrepe za preprečevanje zlorab. 
Pravo Združenega kraljestva 
7 Kar zadeva varstvo pravic delavcev do dajatev za starost, je bila Direktiva 2008 /94 prenesena v pravo 
Združenega kraljestva v bistvu s Pensions Act 2004 (zakon o pokojninah iz leta 2004 , v nadaljevanju: 
zakon iz leta 2004 ). 
ECLI:EU:C:2018 :674 2 
SODBA Z DNE 6. 9. 2018 – ZADEVA C-17/17  
HAMPSHIRE  
8 S tem zakono m je bil ustanovljen zakonsko predpisan sklad za varstvo pokojnin, imenovan „Pension 
Protection Fund“ (v nadaljevanju: sklad PPF), ki ga upravlja uprava sklada PPF. V primeru plačilne 
nesposobnosti delodajalca sklad PPF pod nekaterimi pogoji prevzame odgovornost za terjatve delavcev 
na podlagi poklicnega pokojninskega načrta dodatnega zavarovanja. Za financiranje te naloge sklad PPF 
pobira prispeve k, ki je naložen vsem odobrenim poklicnim pokojninskim načrtom dodatnega 
zavarovanja. 
9 Kadar delodajalec, ki sodeluje v odobrenem pokojninskem načrtu z določenimi dajatvami, postane 
plačilno nesposoben, uprava sklada PPF prevzame odgovornost za načrt na podlagi zakona iz leta 
2004 , če so izpolnjeni nekateri pogoji. 
10 Med njimi je tudi pogoj iz člena 127(2)(a) zakona iz leta 2004 , da je „vrednost sredstev načrta ob 
upoštevnem času nižja od zneska zavarovanih obveznosti“. 
11 Zavarovane obveznosti, določene v členu 131 zakona iz leta 2004 , ne zajemajo vseh pravic do 
pokojnine za vse delavce poklicnega pokojninskega načrta dodatnega zavarovanja, temve č le stroške za 
zagotavljanje dajatev, ki ustrezajo nadomestilu, ki bi ga bilo treba plačati v skladu z določbami 
o nadomestilu pokojnine, če bi uprava sklada PPF prevzela odgovornost za načrt (v nadaljevanju: 
nadomestilo sklada PPF). 
12 Za delavce, ki so ob nastanku plačilne nesposobnosti svojega delodajalca že dosegli običajno 
upokojitveno starost glede na svoj načrt pokojninskega zavarovanja, zakon iz leta 2004 , zlasti člen 162 
tega zakona, ne določa zmanjšanja pravic. Delavci, ki ob nastanku plačilne nesposobnosti še niso 
dosegli običajne upokojitvene starosti, pa so upravičeni le do 90 % vrednosti svojih pridobljenih pravic. 
Poleg tega se za njihove pravice uporablja zgornja omejitev v skladu s točko 26 priloge 7 k zakonu iz 
leta 2004 . 
13 Znesek zgornje omejitve za nadomestilo, ki velja za delavce posamezne starostne skupine, določi sklad 
PPF. Uprava sklada PPF objavi aktuarske faktorje, s katerimi se zmanjša zgornja omejitev za člane, ki 
svoje nadomestilo prejemajo, ko so stari manj kot 65 let. V skladu s točko 26(7) priloge 7 k zakonu iz 
leta 2004 zgornja meja nadomestila ni sama zgornja omejitev, ampak ustreza 90 % zneska zgornje 
omejitve. 
14 Točka 28 priloge 7 k zakonu iz leta 2004 določa tudi, da se najvišje stopnje prilagodijo glede na 
inflacijo, vendar za največ 2,5 % letno. Vendar pa prilagoditev najvišje stopnje v skladu s to določbo ni 
predvidena za nadomestila, ki temeljijo na zaposlitvi iz obdobja pred 6. aprilom 1997 . 
15 V primeru plačilne nesposobnosti, ki spada pod zakon iz leta 2004 , se obdobje ocenjevanja prične na 
podlagi člena 132 tega zakona, v tem obdobju pa se oceni višina financiranja iz načrta, da bi se 
ugotovilo, ali mora sklad PPF prevzeti odgovornost za zadevni načrt v skladu s členom 127(2) (v 
nadaljevanju: obdobje ocenjevanja). Člen 138 zakona iz leta 2004 določa, da se morajo v tem obdobju 
ocenjevanja dajatve, ki se izplačujejo članom, znižati na raven nadomestila, ki bi se izplačevalo, čebi 
sklad PPF moral prevzeti odgovornost za načrt. 
16 V skladu s členoma 143 in 144 zakona iz leta 2004 ocena zavarovanih obveznosti in sredstev načrta, 
izvedena v obdobju ocenjevanja, postane – razen v primeru izpodbijanja – zavezujoča, če jo je potrdila 
uprava sklada PPF, in ta ocena je odločilna za presojo, ali je izpolnjen pogoj iz člena 127(2)(a) 
navedenega zakona za prenos pristojnosti na sklad PPF. 
17 Čese šteje, da sredstva načrta zadostujejo za plačilo stroškov zavarovanih obveznosti na datum plačilne 
nesposobnosti, načrt v skladu s členom 154 zakona iz leta 2004 ostane zunaj sklada PPF, skrbniki 
slednjega pa načrt likvidira jo. V tem primeru mora zadevni načrt dodatnega pokojninskega 
ECLI:EU:C:2018 :674 3 
SODBA Z DNE 6. 9. 2018 – ZADEVA C-17/17  
HAMPSHIRE  
zavarovanja delavcem izplačati dajatve za starost v vrednosti nadomestila sklada PPF iz preostalih 
sredstev. V skladu s členom 154(7) zakona iz leta 2004 je poklicni pokojninski načrt dodatnega 
zavarovanja pri tem vezan na navodila sklada PPF. 
18 Če se ugotovi, da sredstva načrta ne zadostujejo za poplačilo zavarovanih obveznosti, uprava sklada 
PPF prevzame odgovornost za načrt. V zvezi s tem člen 161(2) zakona iz leta 2004 določa: 
„Posledica prevzema odgovornosti za načrt s strani uprave [sklada PPF] je, da: 
(a) se premoženje, pravice in obveznosti načrta prenesejo na upravo [sklada PPF] brez dodatnega 
zagotovila z veljavnostjo od trenutka, ko skrbniki ali upravitelji prejmejo obvestilo o prenosu; 
(b) so skrbniki ali upravitelji načrta od tega trenutka razrešeni svojih pokojninskih obveznosti; 
(c) je od tega trenutka uprava [sklada PPF] odgovorna za zagotovitev, da je (bilo) nadomestilo plačano 
v skladu z določbami o nadomestilu pokojnine, skladno s tem pa je treba takoj potem šteti, da je 
bil načrt likvidira n.“ 
19 V skladu s Pension Protection Fund (Pension Compe nsation Cap) Order 2006 (odlok iz leta 2006 – 
sklad za varstvo pokojnin (zgornja omejitev nadomestila pokojnine)) je od 1. aprila 2006 zgornja 
omejitev za starost 65 let znašala 28.944,45 funtov šterlingov (GBP). 
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje 
20 G. Hampshire je bil zaposlen pri družbi Turner & Newall plc (v nadaljevanju: T&N) med letoma 
1971 in 1998 . V tem celotnem obdobju je bil vključen v načrt pokojninskega zavarovanja za družbo 
T&N (v nadaljnjem besedilu: načrt T&N). 
21 Potem ko mu je bila po prevzemu družbe T&N s strani družbe Federal-Mogul Corporation of America 
leta 1998 odpovedana pogodba o zaposlitvi, se je G. Hampshire predčasno upokojil pri starosti 51 let, 
medtem ko je bila običajna upokojitvena starost delavcev, vključenih v načrt T&N, 62 let. Skrbniki 
načrta T&N so ga obvestili, da naj bi njegova pokojnina znašala 48.781,80 GBP letno, pred odbitkom 
davkov, z letnim zvišanjem vsaj 3 %. 
22 Potem ko je družba Federal-Mogul Corporation of America leta 2001 v Združenih državah zaprosila za 
varstvo v primeru insolventnosti, je sklad PPF 10. julija 2006 v Združenem kraljestvu začel postopek za 
oceno zavarovanih obveznosti in sredstev načrta T&N. Na ta datum je bil G. Hampshire star 58 let. 
23 Po končani oceni je uprava sklada PPF 19. septembra 2011 potrdila oceno, da so na dan 10. julija 2006 
sredstva načrta T&N presegala njegove zavarovane obveznosti, tako da je bilo dovolj sredstev za 
zagotovitev izplačila dajatev za starost v vrednosti, ki ustreza nadomestilu sklada PPF (v nadaljevanju: 
odločba z dne 19. septembra 2011 ). Tako naj uprava sklada PPF ne bi prevzela odgovornosti za ta 
načrt. 
24 Bruto znesek pokojnine G. Hampshira je bil po prilagoditvi zaradi upoštevanja pavšalnega zneska 
89.965 GBP, ki ga je ta prejel po upokojitvi v letu 1998 , določen na znesek 19.819 GBP letno, pri 
čemer se je zlasti upoštevalo dejstvo, da do 10. julija 2006 še ni dosegel običajne upokojitvene starosti 
načrta T&N in da se je zato zanj uporabljalo pravilo o zgornji omejitvi, določeno v točki 26 priloge 7 
k zakonu iz leta 2004 . 
25 Posledično je G. Hampshire utrpel zmanjšanje za približno 67 % v primerjavi s pravico do letnega 
zneska 60.240 GBP, do katerega bi bil upravičen, če njegov delodajalec ne bi postal plačilno 
nesposoben. 
ECLI:EU:C:2018 :674 4 
SODBA Z DNE 6. 9. 2018 – ZADEVA C-17/17  
HAMPSHIRE  
26 Ker je poleg tega njegovo delovno razmerje večinoma obsegalo obdobje pred 6. aprilom 1997 , je bil 
prikrajšan tudi za večino svojih pravic do letnega zvišanja svoje pokojnine. Zato naj bi po svojih 
izračunih prejemal približno 25 % svojih pridobljenih pokojninskih pravic, ki izhajajo iz njegove 
zaposlitve pri družbi T&N. 
27 G. Hampshire je, tako kot petnajst drugih nekdanjih zaposlenih pri družbi T&N, ki so jih zadevala 
podobna znižanja, pri Pension Protection Fund Ombudsman (ombudsman sklada za varstvo pokojnin, 
Združeno kraljestvo) izpodbijal oceno načrta T&N, kot jo je potrdila uprava sklada PPF v odločbi zdne 
19. septembra 2011 . 
28 Ker je bila pobuda G. Hampshira 19. februarja 2014 zavrnjena, je ta vložil tožbo pri High Court of 
Justice (England & Wales), Chancery Division (višje sodišče (Anglija in Wales), oddelek za gospodarske 
spore, Združeno kraljestvo). 
29 To sodišče je s sodbo z dne 23. decembra 2014 tožbo G. Hampshira zavrnilo. Slednji je vložil pritožbo 
pri Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (pritožbeno sodišče (Anglija in Wales) (civilni 
oddelek), Združeno kraljestvo). 
30 G. Hampshire je v bistvu trdil, da določbe zakona iz leta 2004 , na katerih je temeljila odločba z dne 
19. septembra 2011 , niso v skladu s členom 8 Direktive 2008 /94, kot ga razlaga Sodišče, ker so zaradi 
teh določb nekateri delavci posledično prejemali manj kot 50 % vrednosti svojih pridobljenih pravic do 
dajatev za starost. 
31 Sklad PPF je trdil, da sodna praksa Sodišča v zvezi s členom 8 te direktive zahteva samo, da morajo 
sistemi varstva v povprečju vsem delavcem, vključenim v poklicni pokojninski načrt dodatnega 
zavarovanja, zagotavljati nadomestilo v višini vsaj 50 % vrednosti pridobljenih pravic. Ne bi pa naj se 
zahtevalo, da vsak delavec posamično prejme nadomestilo v višini vsaj 50 % vrednosti svojih 
pridobljenih pravic. 
32 V teh okoliščinah je Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) (pritožbeno sodišče (Anglija 
in Wales) (civilni oddelek)) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta 
vprašanja: 
„1. Ali člen 8 Direktive [Sveta] 80/987/EGS [z dne 20. oktobra 1980 o približevanju zakono daje držav 
članic o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti njihovega delodajalca (UL, posebna 
izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 217)] (zdaj nadomeščen s členom 8 Direktive 
[2008 /94]) zahteva, da države članice vsakem u zaposlenemu zagotovijo vsaj 50 % vrednosti 
njegovih pridobljenih pravic do dajatev za starost v primeru plačilne nesposobnosti njegovega 
delodajalca (z edino izjemo primera zlorabe, za katerega se uporablja člen 10(a) navedene 
direktive)? 
2. Podredno, glede na dejstva, ki so jih v tej zadevi ugotovila nacionalna sodišča: ali zadostuje, da ima 
država članica v skladu s členom 8 Direktive [80/987] sistem varstva, po katerem zaposleni navadno 
prejmejo več kot 50 % vrednosti svojih pridobljenih pravic do dajatev za starost, vendar pa nekateri 
posamezniki prejmejo manj kot 50 % [te vrednosti] zaradi : 
(a) finančne omejitve zneska nadomestila, izplačanega zaposlenim (zlasti zaposlenim, ki ob 
nastopu plačilne nesposobnosti delodajalca v svojem pokojninskem načrtu še niso dosegli 
običajne upokojitvene starosti); in/ali 
(b) pravil, ki omejujejo letna zvišanja nadomestila, plačanega zaposlenim, ali letno indeksacijo 
njihovih pravic, preden dosežejo upokojitveno starost? 
3. Ali ima člen 8 Direktive [80/987] neposredni učinek v okoliščinah obravnavane zadeve?“ 
ECLI:EU:C:2018 :674 5 
SODBA Z DNE 6. 9. 2018 – ZADEVA C-17/17  
HAMPSHIRE  
Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe 
33 Vlada Združenega kraljestva trdi, da je predlog za sprejetje predhodne odločbe nedopusten, ker so 
postavljena vprašanja hipotetična. Namreč, tudi če bi bile obveznosti načrta T&N ocenjene brez 
upoštevanja zgornje omejitve, ki jo določa nacionalna ureditev, naj bi sredstva tega načrta presegala 
zavarovane obveznosti in naj zato sklad PPF ne bi prevzel tega načrta, ki bi ga tako še naprej 
upravljali njegovi skrbniki. Tako naj bi G. Hampshire ob neobstoju horizontalnega neposrednega 
učinka člena 8 Direktive 2008 /94 lahko uveljavljal svoje pravice le z odškodninskim zahtevkom do 
države, kar pa naj ne bi bil predmet postopka v glavni stvari. 
34 V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v okviru sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, 
določenega v členu 267 PDEU, le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti 
odgovornost za sodno odločitev, ki jo bo sprejelo, pristojno, da ob upoštevanju posebnosti zadeve 
presodi tako potrebo po izdaji predhodne odločbe, da bi lahko izdalo sodbo, kot tudi upoštevnost 
vprašanj, ki jih predloži Sodišču. Zato je Sodišče, kadar se predložena vprašanja nanašajo na razlago 
prava Unije, načeloma dolžno odločati (sodba z dne 23. januarja 2018 , F. Hoffmann-La Roche in 
drugi, C-179/16, EU:C:2018 :25, točka 44 in navedena sodna praksa). 
35 Iz tega sledi, da za vprašanja o razlagi prava Unije, ki jih nacionalno sodišče zastavi v pravnem in 
dejanskem okviru, ki ga opredeli v okviru lastne odgovornosti in katerega pravilnosti Sodiščene 
preizkuša, velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko zavrne odločanje na podlagi predloga, ki ga vloži 
nacionalno sodišče, le čejeočitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nikakršne zveze z dejanskim 
stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če gre za hipotetičen problem ali če Sodišče nima na voljo 
potrebnih dejanskih in pravnih elementov, da bi lahko koristno odgovorilo na postavljena vprašanja 
(sodba z dne 23. januarja 2018 , F. Hoffmann-La Roche in drugi, C-179/16, EU:C:2018 :25, točka 45 in 
navedena sodna praksa). 
36 V tem primeru pa ni očitno razvidno, da zaprošena razlaga prava Unije ni v nikakršni povezavi 
s predmetom spora o glavni stvari. Ta vprašanja, ki se nanašajo na razlago člena 8 Direktive 2008 /94, 
dejansko spadajo v okvir spora, ki se nanaša na skladnost pravil zakona iz leta 2004 o izračunu 
zavarovanih obveznosti z zahtevami te določbe. Ker je lahko posledica razlage te določbe s strani 
Sodišča nova ocena zavarovanih obveznosti s strani sklada PPF in posledično pokojninskih pravic 
G. Hampshira, obstaja zadostna povezava med predmetom spora o glavni stvari in navedenimi 
vprašanji za predhodno odločanje. 
37 Poleg tega je vprašanje, ali ima člen 8 Direktive 2008 /94 neposreden učinek v primeru, kot je ta 
v postopku v glavni stvari, upoštevno tudi glede na to, da bo za rešitev spora, o katerem odloča 
predložitveno sodišče, slednje morda moralo odločiti o tem, ali se G. Hampshire lahko sklicuje na 
navedeni člen 8 zoper upravo sklada PPF ali ne. 
38 V teh okoliščinah so vprašanja za predhodno odločanje dopustna. 
Vprašanja za predhodno odločanje 
Prvo in drugo vprašanje 
39 S prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba preučiti skupaj, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali 
je treba člen 8 Direktive 2008 /94 razlagati tako, da mora biti vsak posamezen delavec upravičen do 
nadomestila v višini vsaj 50 % vrednosti svojih pridobljenih pravic iz naslova poklicnega pokojninskega 
načrta dodatnega zavarovanja v primeru plačilne nesposobnosti svojega delodajalca, ali pa zadostuje, da 
ECLI:EU:C:2018 :674 6 
SODBA Z DNE 6. 9. 2018 – ZADEVA C-17/17  
HAMPSHIRE  
je to nadomestilo zajamčeno veliki večini delavcev, vendar na podlagi nekaterih omejitev, ki jih določa 
nacionalno pravo, nekateri od teh delavcev vseeno prejmejo nadomestilo, nižje od 50 % vrednosti svojih 
pridobljenih pravic. 
40 Besedilo člena 8 Direktive 2008 /94 določa, da države članice zagotovijo potrebne ukrepe za varstvo 
interesov delavcev in oseb, ki so že zapustile delodajalčevo podjetje ali dejavnost na dan, ko ta postane 
plačilno nesposoben, v zvezi s priznano ali prihodnjo upravičenostjo do dajatev za starost iz naslova 
dodatnega pokojninskega podjetniškega ali medpodjetniškega zavarovanja izven obveznega socialnega 
zavarovanja. 
41 V zvezi s tem imajo države članice vsekakor široko polje proste presoje pri določanju tako mehanizma 
kot ravni tega varstva, kar izključuje zagotovitev obveznega jamstva v celoti (glej v tem smislu sodbe 
z dne 25. januarja 2007 , Robins in drugi, C-278/05, EU:C:2007 :56, točke 36 in od 42 do 45; z dne 
25. aprila 2013 , Hogan in drugi, C-398/11, EU:C:2013 :272, točka 42, in z dne 24. novembra 2016 , 
Webb-Sämann, C-454/15, EU:C:2016 :891, točka 34). 
42 Zato člen 8 Direktive 2008 /94 ne preprečuje, da države članice pri uresničevanju legitimnih 
gospodarskih in socialnih ciljev in zlasti ob upoštevanju načela sorazmernosti zmanjšajo pridobljene 
pravice delavcev v primeru plačilne nesposobnosti njihovega delodajalca. 
43 Kar zadeva člen 8 Direktive 80/987, ki je postal člen 8 Direktive 2008 /94, pa je Sodišče vseeno 
presodilo, da določb nacionalnega prava, ki bi lahko v nekaterih primerih vodile do jamstva dajatev, ki 
je omejeno na manj kot polovico pridobljenih pravic, ni mogoče šteti za skladno z opredelitvijo izraza 
„varstvo“ iz tega člena (glej v tem smislu sodbo z dne 25. januarja 2007 , Robins in drugi, C-278/05, 
EU:C:2007 :56, točka 57). 
44 Pojasniti je treba, da so bile v zadevi, v kateri je bila izdana ta sodba, sporne pravice do dajatev dveh 
nekdanjih delavcev, ki sta prejela le 20 % oziroma 49 % dajatev za starost, do katerih sta bila upravičena 
(sodba z dne 25. januarja 2007 , Robins in drugi, C-278/05, EU:C:2007 :56, točka 54). 
45 Sodišče je to razlago potrdilo v sodbi z dne 25. aprila 2013 , Hogan in drugi (C-398/11, EU:C:2013 :272), 
izrečeni v zadevi, v kateri je šlo za pravice do dajatev za starost, ki jih je posamično pridobilo deset 
nekdanjih delavcev, poimensko navedenih v sodbi, ki so pripadali vsak enemu od pokojninskih načrtov 
dodatnega zavarovanja z določenimi dajatvami, ki jih je ustanovil njihov delodajalec. Potem ko je 
Sodišče napotilo na točko 57 sodbe z dne 25. januarja 2007 , Robins in drugi (C-278/05, 
EU:C:2007 :56), je razsodilo, da je za pravilen prenos člena 8 Direktive 2008 /94 nujno, da delavec 
v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca prejme vsaj polovico dajatev za starost, ki izhajajo iz 
pridobljenih pokojninskih pravic, za katere je vplačeval prispevke v okviru poklicnega pokojninskega 
načrta dodatnega zavarovanja (glej v tem smislu sodbo z dne 25. aprila 2013 , Hogan in drugi, 
C-398/11, EU:C:2013 :272, točki 43 in 51). 
46 Iz te sodne prakse, ki je bila nazadnje potrjena s sodbo z dne 24. novembra 2016 , Webb-Sämann 
(C-454/15, EU:C:2016 :891, točka 35), izhaja, da raven varstva, tako določena v členu 8 Direktive 
2008 /94, pomeni individualno minimalno jamstvo za vsakega posameznega delavca. 
47 Cilj te direktive, ki je vsakem u delavcu zagotoviti vsaj minimalno varstvo na podlagi prava Skupnosti 
v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca, bi bil namreč resno ogrožen, če bi ob neobstoju kakršne 
koli delavčeve zlorabe pravice v smislu člena 12 te direktive države članice lahko izpolnile svoje 
obveznosti na podlagi člena 8 iste direktive, ne da bi zagotavljale tako minimalno varstvo vsakem u 
posameznemu delavcu. 
48 Iz tega sledi, da se razlaga Sodišča glede ravni in narave varstva iz člena 8 Direktive 2008 /94 ter glede 
posameznih prejemnikov tega varstva v nasprotju s tem, kar je v obravnavanem postopku zatrjevala 
vlada Združenega kraljestva, ne omejuje samo na zadeve, v katerih so bile izdane sodbe z dne 
ECLI:EU:C:2018 :674 7 
SODBA Z DNE 6. 9. 2018 – ZADEVA C-17/17  
HAMPSHIRE  
25. januarja 2007 , Robins in drugi (C-278/05, EU:C:2007 :56), z dne 25. aprila 2013 , Hogan in drugi, 
(C-398/11, EU:C:2013 :272), ter z dne 24. novembra 2016 , Webb-Sämann (C-454/15, EU:C:2016 :891), 
ampak se uporablja na splošno. 
49 Zato ni mogoče trditi, da je ta razlaga omejena na nekatere plačilno nesposobne delodajalce 
v določenih sektorjih ali nekatere delavce v posebnih ekono mskih in socialnih okoliščinah. 
50 Posledično člen 8 Direktive 2008 /94 državam članicam nalaga, da vsakem u posameznemu delavcu brez 
izjeme zagotovijo nadomestilo v višini najmanj 50 % vrednosti pravic, pridobljenih iz naslova poklicnega 
pokojninskega načrta dodatnega zavarovanja v primeru plačilne nesposobnosti njegovega delodajalca, 
pri čemer pa ni izključeno, da bi se nastale izgube, tudi če je njihov odstotek nižji, v drugačnih 
okoliščinah lahko štele za očitno nesorazmerne ob upoštevanju obveznosti varstva interesov delavcev 
iz navedene določbe (glej v tem smislu sodbo z dne 24. novembra 2016 , Webb-Sämann, C-454/15, 
EU:C:2016 :891, točka 35). 
51 Poleg tega, kot je v bistvu poudarila generalna pravobranilka v točkah od 48 do 53 sklepnih predlogov, 
da se zagotovi polni učinek minimalnega varstva delavcev v primeru plačilne nesposobnosti njihovega 
delodajalca, določenega s členom 8 Direktive 2008 /94, ki zahteva, da se to varstvo razširi na celotno 
trajanje prejemanja pokojnine, se mora nadomestilo, ki ustreza vsaj 50 % vrednosti pridobljenih pravic, 
izračunati z upoštevanjem predvidene spremem be pokojnine za celotno trajanje tega nadomestila, da bi 
se preprečilo, da zaradi poteka časa zavarovani znesek ne postane nižji od 50% začetne vrednosti, 
pridobljene za eno leto pokojnine. 
52 Glede na zgoraj navedeno je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 8 Direktive 
2008 /94 razlagati tako, da mora biti vsak posamezen delavec v primeru plačilne nesposobnosti 
njegovega delodajalca upravičen do dajatev za starost, ki ustrezajo vsaj 50 % vrednosti pridobljenih 
pravic tega delavca iz naslova poklicnega pokojninskega načrta dodatnega zavarovanja. 
Tretje vprašanje 
53 Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem sprašuje, ali ima člen 8 Direktive 2008 /94 neposredni 
učinek. 
54 V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča se lahko pravni subjekti sklicujejo na brezpogojne in dovolj 
natančne določbe direktive zoper državo članico in vse njene organe uprave ter tudi zoper organizacije 
ali subjekte, ki so pod pristojnostjo oziroma nadzorom države ali ki imajo posebne pristojnosti 
v primerjavi s tistimi, ki izhajajo iz pravil, ki se uporabljajo za odnose med posamezniki (glej v tem 
smislu sodbo z dne 10. oktobra 2017 , Farrell, C-413/15, EU:C:2017 :745, točka 33 in navedena sodna 
praksa). 
55 Prav tako je z državo mogoče enačiti organizacije ali subjekte, ki jih je neki organ zadolžil za 
opravljanje nalog v javnem interesu in so jim bile za to dodeljene posebne pristojnosti (sodba z dne 
10. oktobra 2017 , Farrell, C-413/15, EU:C:2017 :745, točka 34). 
56 V obravnavanem primeru je torej treba preučiti, ali je člen 8 Direktive 2008 /94 nepogojen in dovolj 
natančen. Ta preučitev se mora nanašati na tri točke, in sicer določitev upravičencev do varstva iz te 
določbe, vsebino tega varstva in identiteto osebe, ki je dolžna zagotoviti to jamstvo (glej v tem smislu 
sodbo z dne 19. novembra 1991 , Francovich in drugi, C-6/90 in C-9/90, EU:C:1991 :428, točka 12). 
57 Glede upravičencev do varstva, določenega v členu 8 Direktive 2008 /94, iz besedila tega člena jasno 
izhaja, da je namen te direktive zavarovati delavce, ki jih zadeva plačilna nesposobnost njihovega 
delodajalca. Zato ta člen, kar zadeva določitev upravičencev do jamstva, izpolnjuje pogoja natančnosti 
in nepogojnosti, potrebna za neposredni učinek določbe direktive. 
ECLI:EU:C:2018 :674 8 
SODBA Z DNE 6. 9. 2018 – ZADEVA C-17/17  
HAMPSHIRE  
58 Glede vsebine varstva, predpisanega v členu 8 Direktive 2008 /94, je treba poudariti, da je v sodbi z dne 
25. januarja 2007 , Robins in drugi, (C-278/05, EU:C:2007 :56), Sodišče ugotovilo, da ta člen 8 zahteva, 
da delavec v primeru plačilne nesposobnosti svojega delodajalca prejme vsaj polovico dajatev za 
starost, ki izhajajo iz pridobljenih pokojninskih pravic, za katere je vplačeval prispevke v okviru 
poklicnega pokojninskega načrta dodatnega zavarovanja (sodba z dne 25. aprila 2013 , Hogan in drugi, 
C-398/11, EU:C:2013 :272, točka 51). 
59 Ta razlaga navedene določbe pojasnjuje in natančneje določa njen pomen in obseg, kot ga je treba 
oziroma bi ga bilo treba razumeti in uporabljati od dneva, ko je stopila v veljavo (glej v tem smislu 
sodbi z dne 19. aprila 2016 , DI, C-441/14, EU:C:2016 :278, točka 40, in z dne 22. novembra 2017 , 
Cussens in drugi, C-251/16, EU:C:2017 :881, točka 41). 
60 Tako člen 8 Direktive 2008 /94 vsebuje jasno in natančno obveznost držav članic, katere predmet je 
podelitev pravic posameznikom. Dodati je treba, da za to obveznost ne velja noben poseben pogoj. 
61 Glede identitete subjekta, ki je dolžan zagotoviti varstvo, določeno v členu 8 Direktive 2008 /94, je treba 
opozoriti, da imajo države članice široko polje proste presoje glede ukrepov, ki jih morajo sprejeti, tako 
da lahko določijo med drugim financiranje iz javnih sredstev, obveznost zavarovanja na račun 
delodajalca ali vzpostavitev jamstvene ustanove (glej v tem smislu sodbo z dne 25. januarja 2007 , 
Robins in drugi, C-278/05, EU:C:2007 :56, točki 36 in 37). 
62 Vendar kot je generalna pravobranilka poudarila v točki 79 sklepnih predlogov, ko je to polje proste 
presoje v celoti uporabljeno, to ne more več preprečevati, da bi se posameznik lahko skliceval na 
minimalno varstvo, ki ga ima v skladu s členom 8 Direktive 2008 /94. 
63 V zvezi s tem iz spisa, ki je na voljo Sodišču, izhaja, da je nacionalni zakono dajalec s sprejetjem zakona 
iz leta 2004 , ki v primeru, v katerem delodajalec, ki sodeluje v odobrenem pokojninskem načrtu 
z določenimi dajatvami, postane plačilno nesposoben, določil, da je treba preučiti raven financiranja 
zadevnega načrta, zlasti oceniti zavarovane obveznosti in sredstva tega načrta. V skladu z navedenim 
zakono m, če iz te ocene po tem, ko jo potrdi uprava sklada PPF, izhaja, da sredstva načrta zadostujejo 
za plačevanje stroškov zavarovanih obveznosti, ta načrt, čeprav zanj veljajo navodila uprave sklada PPF, 
še naprej upravljajo njegovi skrbniki. V primeru nezadostnih sredstev načrta pa zakon iz leta 2004 
določa, da uprava sklada PPF prevzame odgovornost za ta načrt, kar pomeni, da so upravitelji načrta 
razrešeni svojih pokojninskih obveznosti in da mora uprava sklada PPF zagotoviti plačilo nadomestil. 
64 Zakon iz leta 2004 torej jasno določa pristojni organ za ocenjevanje stanja zavarovanih obveznosti in 
sredstev poklicnih pokojninskih načrtov dodatnega zavarovanja ter breme odgovornosti zagotovitve 
minimalnega varstva iz člena 8 Direktive 2008 /94. 
65 Torej mora v Združenem kraljestvu obvezo držav članic, da se zavarujejo interesi delavcev glede 
njihovih pridobljenih pravic do dajatev za starost iz naslova poklicnega pokojninskega načrta dodatnega 
zavarovanja, izpolniti sklad PPF. 
66 Glede vprašanja, ali je sklad PPF subjekt, ki pripada državi ali ki se lahko enačiz državo, v smislu sodne 
prakse, navedene v točkah 54 in 55 te sodbe, je treba poudariti, da sklad PPF opravlja naloge v javnem 
interesu in ima posebne pristojnosti za opravljanje teh nalog, saj prejema prispevke od odobrenih 
poklicnih pokojninskih načrtov dodatnega zavarovanja in je pooblaščen za izdajo potrebnih navodil 
v okviru likvidacije teh načrtov. Poleg tega uprava sklada PPF s potrditvijo ocene zavarovanih 
obveznosti poklicnega pokojninskega načrta dodatnega zavarovanja določa raven varstva za vsakega 
delavca glede njegovih pridobljenih pravic do dajatev za starost, tako v primeru prevzema 
odgovornosti za načrt s strani sklada PPF kot tudi v primeru morebitne likvidacije izven sklada PPF. 
67 Tako so izpolnjeni pogoji, da se lahko delavec v položaju, kakršen je položaj G. Hampshira, sklicuje na 
člen 8 Direktive 2008 /94 proti upravi sklada PPF. 
ECLI:EU:C:2018 :674 9 
SODBA Z DNE 6. 9. 2018 – ZADEVA C-17/17  
HAMPSHIRE  
68 Kar zadeva trditev vlade Združenega kraljestva, v skladu s katero naj se člen 8 Direktive 2008 /94 ne bi 
mogel uveljavljati zoper skrbnike načrta T&N, zaradi dejstva, da so slednji zasebni subjekti, medtem ko 
sredstva tega načrta krijejo zavarovane obveznosti načrta in se bo torej iz navedenega načrta 
G. Hampshiru izplačala njegova dajatev za starost, je treba po eni strani ugotoviti, da so stranke 
v postopku v glavni stvari G. Hampshire ter uprava sklada PPF in Secretary of State for Work and 
Pensions (minister za delo in pokojnine, Združeno kraljestvo). Niti načrt T&N niti skrbniki slednjega 
niso stranke v postopku v glavni stvari. 
69 Po drugi strani iz predloga za sprejetje predhodne odločbe izhaja, da se spor o glavni stvari ne nanaša 
na vprašanje, ali lahko G. Hampshire od načrta T&N ali njegovih skrbnikov neposredno zahteva 
izplačilo nadomestila v višini najmanj 50 % svojih pridobljenih pravic do pokojnine v okviru tega 
sistema, ampak na zakonitost odločbe, s katero je uprava sklada PPF potrdila zavarovane obveznosti 
navedenega načrta. Tako je, kot poudarja generalna pravobranilka v točkah 89, 91 in 92 sklepnih 
predlogov, namen tega spora ugotoviti, ali je mogoče upravo sklada PPF ob sklicevanju na člen 8 
Direktive 2008 /94 zavezati, da opravi novo oceno zavarovanih obveznosti. V tem okviru bi učinek, ki 
bi ga nov izračun nadomestila sklada PPF lahko imel na načrt T&N, predstavljal le negativne 
posledice za pravice tretjih oseb in ne bi upravičeval zavrnitve priznanja neposrednega učinka te 
določbe proti subjektu, ki se šteje za pojavno obliko države (glej v tem smislu sodbo z dne 6. oktobra 
2015 , T-Mobile Czech Republic in Vodafone Czech Republic, C-508/14, EU:C:2015 :657, točka 48in 
navedena sodna praksa). 
70 Glede na zgoraj navedeno je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da ima člen 8 Direktive 2008 /94 
v okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari, neposreden učinek, tako da se posamezni delavec 
nanj lahko sklicuje pred nacionalnim sodiščem za izpodbijanje odločbe organa, kot je uprava sklada 
PPF. 
Stroški 
71 Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, 
se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče(četrti senat) razsodilo: 
1. Člen 8 Direktive 2 0 0 8 / 9 4 / E S E v ropskega parlamenta in Sveta z dne 2 2. oktobra 2 0 0 8 o varstvu 
delav cev v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca je treba razlagati tako, da mora biti 
vsak posamezen delavec v primeru plačilne nesposobnosti njegovega delodajalca upravičen do 
dajatev za starost, ki ustrezajo vsaj 5 0 % v rednosti pridobljenih pravic tega delav ca iz naslova 
poklicnega pokojninskega načrta dodatnega zavarovanja. 
2. Člen 8 Direktive 2 0 0 8 / 9 4 ima v okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari, neposreden 
učinek, tako da se posamezni delavec nanj lahko sklicuje pred nacionalnim sodiščem za 
izpodbijanje odločbe organa, kot je Board of the Pension Protection Fund (uprava sklada za 
varstvo pokojnin, Združeno kraljestvo). 
Podpisi 
ECLI:EU:C:2018 :674 10