Zbi rka odločb sodne pr akse  
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA  
YVESA BOTA,  
predstavljeni 12. novembra 2015 1  
Zadeva C-4 8 3 / 1 4  
KA Finanz AG  
proti  
Sparkassen Versic herung AG Vienna Insurance Group  
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,  
ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija))  
„Predlog za sprejetje predhodne odločbe —Pravo družb —Pojem ‚pravo družb‘—Čezmejna združitev  
družb —Varstvo upnikov —Pravo, ki se uporablja, in kolizijska pravila v primeru čezmejne združitve  
družb —Pravice imetnikov vrednostnih papirjev, ki niso delnice in s katerimi so povezane  
posebne pravice“  
1. V obravnavani zadevi želi Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče) izvedeti, katero pravo se uporablja 
za spor med prevzemno družbo in upnikom prevzete družbe in ali ima prevzemna družba v primeru 
čezmejne združitve pravico, da enostransko konča pravno razmerje z imetnikom podrejene obveznice 
in ga v celoti izplača. 
2. V teh sklepnih predlogih bom pojasnil razloge, iz katerih menim, da se podrejene obveznice, kakršne 
so obravnavane v postopku v glavni stvari, če jih je prevzeta družba izdala, ob združitvi na prevzemno 
družbo prenesejo samo, če so tako zagotovljena dodatna lastna sredstva na dan združitve še obstajala, 
kar mora preveriti nacionalno sodišče. Če je to tako, bom pojasnil, zakaj je treba po mojem mnenju 
člen 14(1) Direktive 2005 /56/ES 2 razlagati tako, da se pogodbe, kakršne so obravnavane v postopku 
v glavni stvari in ki jih je sklenila prevzeta družba, prenesejo na prevzemno družbo ter se zato 
uporablja pravo, ki so ga stranke izbrale ob prvotni sklenitvi navedenih pogodb. Nato bom navedel 
razloge, iz katerih menim, da je treba člen 4(1) in (2) navedene direktive v povezavi s členom 13(1) 
Tretje direktive 78/855/EGS 3 razlagati tako, da za obveznosti, nastale v okviru finančnih instrumentov, 
kakršni so podrejene obveznice iz postopka v glavni stvari, glede na njihovo naravo velja samo varstvo, 
enakovredno tistemu, ki je zanje veljalo pred čezmejno združitvijo. 
1 — Jezik izvirnika: francoščina.  
2 — Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. oktobra 2005 o čezmejnih združitvah kapitalskih družb (UL L 310, str. 1).  
3 — Direktiva Sveta z dne 9. oktobra 1978 , ki temelji na členu 54(3)(g) Pogodbe (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 42).  
SL 
ECLI:EU:C:2015 :757 1 
SKLEPNI PREDLOGI Y. BOTA – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
I – Pravni okvir 
A – Rimska konvencija 
3. Člen 1 Konvencije o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih, na voljo za podpis 
19. junija 1980 4, določa: 
„1. Pravila te konvencije se uporabljajo za pogodbena obligacijska razmerja v vseh primerih, ko je treba 
izbrati med pravi več držav. 
2. Pravila te konvencije se ne uporabljajo za: 
[…] 
(e) vprašanja, ki jih ureja pravo družb in drugih subjektov s pravno osebnostjo ali brez nje, kot so na 
primer ustanovitev z registracijo ali kako drugače, pravna in poslovna sposobnost, notranja 
organizacija, likvidacija družb in drugih subjektov s pravno osebnostjo ali brez nje ter osebna 
odgovornost družbenikov in organov za obveznosti družbe in drugih subjektov; 
[…]“ 
4. Rimska konvencija je bila nadomeščena z Uredbo (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta 
z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (Rim I) 5. 
B – Pravo Unije 
1. Tretja direktiva 78/855 
5. Cilj Tretje direktive 78/855 je bil v vseh državah članicah zagotoviti minimalno varstvo interesov 
družbenikov in tretjih oseb v primeru združitve delniških družb. 6 Njen cilj je bil zlasti zagotoviti, da 
združitev ne posega v položaj upnikov, ki so imetniki obveznic ali ne, in oseb, ki imajo druge 
vrednostne papirje družb, ki se združujejo. 7 
6. Tretja direktiva 78/855 je določala: 
„[…] 
Člen 13 
1. Zakono daje držav članic morajo določiti ustrezen sistem za varstvo interesov upnikov družb, ki se 
združujejo, katerih zahtevki so starejšega datuma kakor objava načrta združitve in še niso zapadli do 
dneva te objave. 
2. V ta namen zakono daje držav članic določijo vsaj to, da imajo ti upniki pravico do ustreznih 
zaščitnih ukrepov, če je takšna zaščita potrebna zaradi finančnega položaja družb, ki se združujejo, in 
če ti upniki še niso tako zaščiteni. 
4 — UL 1980 , L 266, str. 1, v nadaljevanju: Rimska konvencija.  
5 — UL L 177, str. 6, in popravek v UL 2009 , L 309, str. 87, v nadaljevanju: Uredba Rim I.  
6 — Glej tretjo in četrto uvodno izjavo navedene direktive.  
7 — Glej šesto uvodno izjavo navedene direktive.  
ECLI:EU:C:2015 :757 2 
SKLEPNI PREDLOGI Y. BOTA – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
3. Takšno varstvo je lahko drugačno za upnike prevzemne družbe kakor za upnike prevzete družbe. 
Člen 14 
Brez poseganja v pravila, ki urejajo skupinsko uveljavljanje njihovih pravic, se za imetnike zadolžnic 
družb, ki se združujejo, uporablja člen 13, razen kadar združitev odobri skupščina imetnikov 
zadolžnic, če je takšna skupščina določena v nacionalni zakono daji, ali imetniki zadolžnic posamezno. 
Člen 15 
Imetniki vrednostnih papirjev, ki niso delnice, in katerim pripadajo posebne pravice, morajo imeti 
v prevzemni družbi najmanj enakovredne pravice tistim, ki so jih imeli v prevzeti družbi, razen kadar 
spremem bo teh pravic odobri skupščina imetnikov takih vrednostnih papirjev, če je takšna skupščina 
določena v nacionalni zakono daji, ali imetniki takih vrednostnih papirjev posamezno, ali razen kadar 
imajo imetniki pravico, da njihove vrednostne papirje ponovno odkupi prevzemna družba. 
[…] 
Člen 19 
1. Združitev mora imeti ipso iure in sočasno naslednje posledice: 
(a) prenos vseh sredstev in obveznosti prevzete družbe, tako med prevzeto in prevzemno družbo kot 
glede tretjih oseb na prevzemno družbo; 
(b) delničarji prevzete družbe postanejo delničarji prevzemne družbe; 
(c) prevzeta družba preneha obstajati. 
2. Nobena delnica prevzemne družbe se ne zamenja za delnice prevzete družbe, katere imetnik je 
bodisi: 
(a) prevzemna družba sama ali prek osebe, ki deluje v svojem imenu, vendar za račun prevzemne 
družbe; ali 
(b) prevzeta družba sama ali prek osebe, ki deluje v svojem imenu, vendar za račun prevzete družbe. 
3. Zgoraj našteto ne vpliva na zakono dajo držav članic, ki zahteva izpolnitev posebnih formalnosti, da 
se lahko opravi prenos nekaterih sredstev, pravic in obveznosti prevzete družbe na tretje osebe. 
Prevzemna družba lahko izpolni te formalnosti sama, vendar lahko zakono daje držav članic 
dovoljujejo, da prevzeta družba nadaljuje izvajanje teh formalnosti v omejenem obdobju, ki, razen 
v izjemnih primerih, ne more biti določeno za več kakor šest mesecev od datuma, ko je združitev 
začela učinkovati. 
[…]“ 
7. Tretja direktiva 78/855 je bila nadomeščena z Direktivo 2011 /35/EU Evropskega parlamenta in Sveta 
z dne 5. aprila 2011 o združitvi delniških družb 8. 
8 — UL L 110, str. 1. 
ECLI:EU:C:2015 :757 3 
SKLEPNI PREDLOGI Y. BOTA – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
2. Direktiva 2005 /56 
8. Cilj Direktive 2005 /56 je olajšati čezmejne združitve različnih vrst kapitalskih družb, za katere velja 
zakono daja različnih držav članic. 9 
9. Uvodna izjava 3 navedene direktive določa: 
„Da bi olajšali čezmejne združitve, je treba določiti, razen če ta direktiva ne določa drugače, da za vse 
družbe, ki sodelujejo pri čezmejni združitvi in vse sodelujoče tretje strani, še naprej veljajo predpisi in 
formalnosti nacionalne zakono daje, ki bi se uporabljala v primeru nacionalne združitve. Predpisi in 
formalnosti nacionalne zakono daje, na katere se sklicuje ta direktiva, ne smejo uvajati omejitev 
svobode ustanavljanja ali prostega pretoka kapitala, razen kadar so takšne omejitve upravičene 
v skladu s sodno prakso Sodišča [Evropske unije] in zlasti z zahtevami splošnega interesa ter so 
potrebne za doseganje in sorazmerne z izpolnjevanjem navedenih zahtev.“ 
10. Člen 4 Direktive 2005 /56 določa: 
„1. Razen če ta direktiva ne določa drugače, 
(a) so čezmejne združitve možne le v primeru takšnih pravnih oblik družb, ki se lahko združujejo 
v skladu z nacionalnim pravom zadevnih držav članic; in 
(b) družba, ki je udeležena v čezmejni združitvi, upošteva predpise in formalnosti nacionalne 
zakono daje, ki velja za to družbo. […] 
2. Predpisi in formalnosti iz odstavka 1(b) zlasti vključujejo določbe o postopku odločanja v zvezi 
z združitvijo in, ob upoštevanju čezmejne narave združitve, o zaščiti upnikov družb, ki se združujejo, 
imetnikov obveznic ter imetnikov vrednostnih papirjev ali deležev, kakor tudi delavcev glede pravic, 
razen tistih, za katere se uporablja člen 16. Država članica lahko v zvezi z družbami, ki so udeležene 
v čezmejni združitvi in za katere velja zakono daja te države članice, sprejme predpise, s katerimi se 
zagotovi ustrezna zaščita manjšinskih članov, ki so nasprotovali čezmejni združitvi.“ 
11. Člen 14 navedene direktive določa:  
„1. Po dnevu iz člena 12 ima čezmejna združitev iz točk (a) in (c) in člena 2(2) naslednje učinke:  
(a) vsa sredstva in obveznosti prevzetih družb se prenesejo na prevzemno družbo; 
(b) člani prevzete družbe postanejo člani prevzemne družbe; 
(c) prevzeta družba preneha obstajati. 
[…]“ 
9 — Glej uvodno izjavo 1 navedene direktive. 
ECLI:EU:C:2015 :757 4 
SKLEPNI PREDLOGI Y. BOTA – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
C – Avstrijsko pravo 
12. Člen 226(1) zakona o delniških družbah (Aktiengesetz) z dne 31. marca 1965 10 v različici, ki se 
uporablja za dejansko stanje iz postopka v glavni stvari (v nadaljevanju: AktG), določa, da so zadevni 
upniki, če se pojavijo v šestih mesecih od objave vpisa združitve v register, upravičeni do zavarovanja, 
če ne morejo zahtevati izplačila. Vendar so do tega upravičeni le, če verodostojno dokažejo, da 
združitev pomeni tveganje za plačilo obveznosti do njih. Upnike je treba o tej pravici obvestiti ob objavi 
vpisa. 
13. Člen 226(2) AktG določa, da pravice zahtevati jamstva nimajo upniki, ki imajo v postopku zaradi 
insolventnosti pravico do prednostnega poplačila iz stečajne mase, ki se oblikuje v skladu 
z zakonskimi določbami za njihovo varstvo in ki je pod nadzorom pristojnega organa. 
14. V skladu s členom 226(3) AktG je treba dodeliti enakovredne pravice imetnikom obveznic in 
užitniških pravic ali jim plačati ustrezno nadomestilo za spremem bo pravic ali samo pravico. 
15. Predložitveno sodišče navaja, da je navedena določba namenjena prenosu člena 15 Tretje 
direktive 78/855. 
II – Spor o glavni stvari 
16. Družba Sparkassen Versicherung AG Vienna Insurance Group (v nadaljevanju: Sparkassen 
Versicherung) s sedežem v Avstriji je v okviru dveh podrejenih posojil leta 2005 vpisala obveznice, ki 
jih je izdala banka Kommunalkredit International Bank Ltd (v nadaljevanju: družba izdajateljica) 
s sedežem na Cipru. 
17. Na navedene vrednostne papirje se v skladu s členom 3(1) pogojev izdaje obveznic v okviru obeh 
navedenih posojil izplačajo obresti, in sicer za prvo posojilo v višini 4,01 % in za drugo v višini 3,84 %. 
Člen 2 navedenih pogojev poleg tega določa, da so obveznosti v okviru navedenih vrednostnih papirjev 
nezavarovane in podrejene obveznosti družbe izdajateljice, ki so enakovredne med seboj in v razmerju 
do vseh drugih podrejenih obveznosti navedene družbe. V primeru prenehanja, likvidacije ali stečaja 
navedene družbe se lahko obveznosti v okviru navedenih vrednostnih papirjev poplačajo šele po 
poplačilu nepodrejenih obveznosti. V zvezi z navedenimi vrednostnimi papirji torej ni mogoče 
izplačati nobenih zneskov, dokler niso bile v celoti poplačane obveznosti do vseh nepodrejenih 
upnikov izdajateljice ali pa so bila sredstva za te zneske v celoti zagotovljena. Poleg tega imetnik 
obveznic ni upravičen svojih zahtevkov iz navedenih vrednostnih papirjev nadomestiti z zahtevki 
izdajateljice. Navedeni člen 2 še določa, da navedena družba ali tretja oseba ne more in niti 
v prihodnosti ne bo zagotovila pogodbenega zavarovanja za zavarovanje pravic imetnikov navedenih 
vrednostnih papirjev. Poznejši dogovor ne more omejiti podrejenosti v skladu s tem členom 2 niti 
v zvezi z obveznicami prestaviti dneva dospelosti na zgodnejši rok ali skrajšati veljavni odpovedni rok. 
18. Člen 4(1)(b) pogojev izdaje dveh posojil v zvezi s plačilom obresti določa, da se lahko nominalne 
vrednosti ali obresti izplačajo le, če lastna sredstva izdajateljice, ki jih je treba upoštevati, na podlagi 
teh izplačil ne padejo pod minimalne pragove, določene v smernicah ciprske centralne banke 
o izračunu lastnih sredstev bank. 
19. Člen 9(1) teh pogojev določa, da je vsak imetnik obveznic upravičen svoje obveznice razglasiti za 
dospele in zahtevati takojšnje poplačilo v višini predčasnega zneska poplačila skupaj z morebitnimi do 
dneva poplačila natečenimi obrestmi, če pride do likvidacije ali prenehanja družbe izdajateljice (razen 
za namen ali na podlagi združitve, preoblikovanja ali sanacije, dokler je plačilno sposobna, pri čemer 
družba, ki obstaja naprej, v bistvenem prevzame vsa sredstva in obveznosti družbe izdajateljice). 
10 — BGBl. I, 98/1965 , str. 1089 . 
ECLI:EU:C:2015 :757 5 
SKLEPNI PREDLOGI Y. BOTA – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
20. V skladu s členom 12(1) teh pogojev se za obliko in vsebino obveznic ter vse pravice in obveznosti 
imetnikov obveznic in izdajateljice uporablja nemško pravo. 
21. Družba izdajateljica od konca leta 2008 ni več izpolnjevala minimalnih zahtev glede lastnih sredstev 
bank, določenih v smernicah ciprske centralne banke. Zato od takrat naprej ni več plačevala obresti, ki 
so bile dogovorjene s pogoji izdaje. 
22. V sodni register je bila 18. septembra 2010 vpisana združitev družbe izdajateljice (prevzeta družba) 
z družbo KA Finanz AG (v nadaljevanju: KA Finanz) (prevzemna družba) s sedežem v Avstriji. 
Predložitveno sodišče in družba Sparkassen Versicherung sta poleg tega navedli, da je družba KA 
Finanz enostransko zaključila neodplačani posojili družbe Sparkassen Versicherung. Zadnjenavedena 
družba natančneje pojasnjuje, da je v skupnem načrtu združitve z dne 27. aprila 2010 navedeno, da se 
posojili obravnavata kot posebne pravice, ki jih nima družba KA Finanz, ki sta bili ocenjeni in da je bila 
po tej ocenitvi njuna vrednost nič. Tako je v tem načrtu zapisano, da navedene pravice prenehajo na 
datum začetka veljavnosti čezmejne združitve in da se za to ne plača nobeno nadomestilo. 
23. Ker družba izdajateljica družbi Sparkassen Versicherung ni več plačevala obresti, je ta vložila tožbo 
pri avstrijskih sodiščih, da bi družbo KA Finanz primorala k plačilu 1,57 milijona EUR obresti, ki naj bi 
se natekle leta 2009 in 2010 na podrejeni posojili. Družba Sparkassen Versicherung namreč meni, da je 
družba KA Finanz kot prevzemna družba družbe izdajateljice njena univerzalna pravna naslednica. 
Podredno predlaga, naj se ugotovi obveznost družbe KA Finanz, da ji podeli enakovredne pravice 
v skladu s členom 226(3) AktG in da v nasprotnem primeru v celoti odgovarja za škodo, izhajajočoiz 
te opustitve. Družba KA Finanz pa meni, da ni prevzela obveznosti družbe izdajateljice in da so te, 
ravno nasprotno, z združitvijo prenehale. Meni, da je bilo izplačilo obresti in glavnice odvisno od 
prilivov lastnih sredstev družbe izdajateljice, zato naj bi imele zadevne obveznice značilnosti lastnih 
sredstev, kar naj bi vključevalo tveganje popolne izgube. Šlo naj bi torej za užitniške pravice v smislu 
navedene določbe. Družba KA Finanz je zato zahtevala, naj se v okviru prevzema družbe izdajateljice 
ugotovi, da sta podrejeni posojili prenehali in, podredno, da obveznosti navedene družbe niso bile 
prenesene nanjo. 
24. Handelsgericht Wien (gospodarsko sodišče na Dunaju) je na prvi stopnji z vmesno sodbo z dne 
26. junija 2012 zavrnilo predlog za predhodno ugotovitev, ki ga je vložila družba KA Finanz, in njen 
podredni predlog. Presodilo je, da zadevne obveznice niso bile niti užitniške pravice niti drugi 
vrednostni papirji, ki jih je mogoče izenačiti z delnicami, ker naj ne bi imele značilnosti lastnih 
sredstev in naj ne bi bile odvisne niti od dobička družbe. Zato družba KA Finanz po mnenju 
Handelsgericht Wien ni imela pravice, da v okviru združitve konča pravno razmerje v zvezi 
z zadevnimi obveznicami. Nasprotno, menilo je, da sta bili navedeni posojili preneseni na družbo KA 
Finanz v okviru prenosa vsega premoženja. Predložitveno sodišče pojasnjuje, da se Handelsgericht 
Wien ni opredelilo glede vprašanja, katero pravo se uporablja za spor, ki mu je bil predložen. 
25. Oberlandesgericht Wien (višje deželno sodišče na Dunaju) je kot pritožbeno sodišče s sodbo z dne 
26. aprila 2013 potrdilo odločitev Handelsgericht Wien. Menilo je zlasti, da so bili pravni učinki 
združitve določeni v njenem lastnem statutu in da je bilo zato treba prenos premoženja v okviru 
združitve obravnavati glede na pravo, ki ureja statut prevzemne družbe KA Finanz, to je avstrijsko 
pravo. 
26. Družba KA Finanz je vložila revizijo pri predložitvenem sodišču. To navaja, da se navedena revizija 
nanaša na vprašanje, ali se člen 226(3) AktG uporablja za podrejene obveznice, ki jih je vpisala družba 
Sparkassen Versicherung. 
ECLI:EU:C:2015 :757 6 
SKLEPNI PREDLOGI Y. BOTA – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
III – Vprašanja za predhodno odločanje 
27. Ker je Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče) dvomilo o pravilnosti razlage prava Unije, je 
prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: 
„1. Ali je treba člen 1(2)(e) Rimske konvencije razlagati tako, da določba o izključitvi ‚prava družb‘ 
s področja uporabe navedene konvencije obsega 
(a) postopke preoblikovanja, na primer združitve in delitve, in 
(b) v okviru takih postopkov preoblikovanja določbo o varstvu interesov upnikov iz člena 15 Tretje 
direktive 78/855? 
2. Ali je odgovor enak, če se uporabi člen 15 Direktive 2011 /35? 
3. Če sta odgovora na prvo in drugo vprašanje pritrdilna: ali izključitev s področja uporabe, ki jo 
določa člen 1(2)(d) Uredbe Rim I – kot določba naslednica člena 1(2)(e) Konvencije – vodi do 
istega rezultata ali pa jo je treba razlagati drugače? Če je tako, kako? 
4. Ali iz primarnega prava Unije, zlasti pravice do ustanavljanja v skladu s členom 49 PDEU, svobode 
opravljanja storitev v skladu s členom 56 PDEU ali prostega pretoka kapitala in svobode plačil 
v skladu s členom 63 PDEU, izhajajo določbe glede obravnave združitev z vidika kolizije zakono v, 
predvsem ali se uporabi nacionalno pravo države prevzete družbe ali nacionalno pravo prevzemne 
družbe? 
5. Če je odgovor na četrto vprašanje nikalen: ali iz sekundarnega prava Unije, zlasti Direktive 
Evropskega parlamenta in Sveta 2005 /56, Direktive 2011 /35 ali Šeste direktive Sveta z dne 
17. decembra 1982 o delitvi delniških družb, ki temelji na členu 54(3)(g) Pogodbe 
(82/891/EGS)[ 11], izhajajo načela glede obravnave z vidika kolizije zakono v, predvsem ali se 
uporabi nacionalno pravo države prevzete družbe ali nacionalno pravo prevzemne družbe, ali pa se 
lahko na podlagi nacionalnega prava o koliziji zakono v prosto odloča, katero nacionalno materialno 
pravo se uporabi za zadevni položaj? 
6. Ali je treba člen 15 Tretje direktive 78/855 razlagati tako, da je izdajatelj vrednostnih papirjev 
v razmerju do imetnika vrednostnih papirjev, ki niso delnice, ki jim pripadajo posebne pravice, 
predvsem kadar gre za podrejene obveznice, v primeru čezmejne združitve upravičen končati 
pravno razmerje in upravičence izplačati? 
7. Ali je odgovor enak, če se uporabi člen 15 Direktive 2011 /35?“ 
IV – Analiza 
28. V skladu s členoma 28 in 29, drugi odstavek, Uredbe Rim I se ta uporablja za pogodbe, sklenjene 
od 17. decembra 2009 , in od tega datuma. 
29. Direktiva 2011 /35 je v skladu s svojim členom 33 začela veljati 1. julija 2011 . 
30. Navedeni besedili se zato ne uporabljata za položaj iz postopka v glavni stvari. 
31. Šesta direktiva 82/891 ureja vprašanja delitve delniških družb. Ker se spor o glavni stvari nanašana 
združitev takih družb, navedena direktiva za rešitev navedenega spora ni upoštevna. 
11 — UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 50. 
ECLI:EU:C:2015 :757 7 
SKLEPNI PREDLOGI Y. BOTA – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
32. Zato menim, da ni treba odgovoriti na drugo, tretje in sedmo vprašanje niti na peto vprašanje 
v delu, v katerem se nanašana Šesto direktivo 82/891 in Direktivo 2011 /35. 
33. Glede vsebinskih pogojev pravice, ki so predloženi Sodišču v razlago, se mi zdi, da je rešitev 
odvisna od dejanske narave te posebne oblike financiranja podjetij, to je podrejenih obveznic. 
34. Zadevni podrejeni vrednostni papir temelji na načelu, da vlagatelj izdajatelju da na voljo sredstva za 
posebno dolgo obdobje, v tem primeru za 25 let. 12 Spremem ba vloženih sredstev v nelikvidno obliko in 
hkrati iz tega izhajajoče tveganje pri njihovem vračilu se nadomestita z izplačilom zneska, ki je višji kot 
pri običajnem posojilu. Sredstva se lahko namreč izplačajo šele potem, ko so bili predhodno izplačani 
vsi drugi upniki, vključno z nezavarovanimi upniki. 
35. Trajanje odobrene nelikvidnosti seveda povzroči tveganje za prihodnji položaj družbe, saj so 
navedena obdobja zelo dolga in včasih celo nedoločena. 
36. Iz tega po mojem mnenju izhajata dve različni, vendar dopolnjujoči se posledici – ena za vlagatelja 
in druga za izdajatelja. Za vlagatelja je navedena pogodba nesporno negotova. Kdo lahko ve, ali bo 
navedena družba čez 25 let še obstajala in ali bo še vedno plačilno sposobna? Za izdajatelja pa bodo 
tako pridobljena sredstva trajno nelikvidna in torej obravnavana kot taka. To nikakor niso kratkoročni 
dolgovi, tako da bodo izdajatelju omogočali izboljšati njegovo bilančno strukturo, kot so lastna sredstva, 
tudi če ta niso v skladu s svojo pravno opredelitvijo. 
37. Če povzamem splošno mnenje, lahko ugotovim, da je zaradi različnih stališč v pravni teoriji 
mogoče ugotovitvi, da ni enotnega pojmovanja na področju, ki še zdaleč ni usklajeno. 
38. Zato menim, da se moram opreti na naravo te posebne pogodbe, ki je dejansko sui generis, ter 
ugotoviti, da imajo obravnavana sredstva zaradi trajanja na eni strani in negotovosti naložbe na drugi 
strani naravo lastnih sredstev, čeprav jih je zaradi natančnosti bolje opredeliti kot „dodatna lastna 
sredstva“, če privzamem o opredelitev, ki jo je sprejel Baselski odbor 13. 
39. Družba Sparkassen Versicherung namreč v pisnih stališčih, ki v zvezi s tem na obravnavi niso bila 
izpodbijana, navaja, da „iz [določbe o izplačilu] in drugih določb iz pogojev izdaje izhaja, da so zadevni 
vrednostni papirji lastna sredstva Lower Tier 2 v smislu prakse bančnega nadzora in izdaj v skladu 
z Baselskima sporazumoma I in II.“ 14 Baselski odbor za bančni nadzor vrednostne papirje Lower 
Tier 2 uvršča med dodatna lastna sredstva. 15 
40. Značilnost lastnih sredstev je podkrepljena z negotovo naravo pogodbe o vpisu, ker v primeru 
prenehanja plačil in likvidacije teh sredstev ne bo treba vrniti, dokler pred njimi ne bodo vrnjena vsem 
drugim upnikom, s čimer se za toliko razbremeni masa dolgov. 
41. Če je družba v takem položaju, da navedenih lastnih sredstev ne more vrniti, bo njihova izguba za 
vlagatelja pomenila, da se je uresničilo tveganje, zajeto s samo pogodbo, in po definiciji ne bo mogel 
ničesar zahtevati. Izguba sredstev, ki je možen izid sklenjene negotove pogodbe, bi namreč dejansko 
povzročila izgubo zahtevka in s tem se ne bi več postavljalo vprašanje glede prava, ki se uporablja. 
12 — Glej priloge k pisnim stališčem Sparkassen Versicherung. 
13 — Baselski odbor za bančni nadzor je bil ustanovljen leta 1974 . Njegova naloga je utrditi svetovni finančni sistem ter okrepiti učinkovitost 
bonitetnega nadzora in sodelovanje med bančnimi regulatorji 
(https://acpr.banque-france.fr/international/la-cooperation-au-niveau-international/les-instances-internationales/secteur-banque/le-comite-de-
bale.html). 
14 — Glej točko 5 teh stališč. 
15 — Glej str. 15 dokumenta Baselskega odbora za bančni nadzor, naslovljenega „Convergence internationale de la mesure et des normes de fonds 
propres“, ki je na voljo na spletnem naslovu http://www .bis.org/publ/bcbs128fre.pdf. 
ECLI:EU:C:2015 :757 8 
SKLEPNI PREDLOGI Y. BOTA – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
42. Treba je torej samo ugotoviti, ali je na dan združitve obveznost do družbe Sparkassen 
Versicherung, izhajajoča iz vpisa podrejenih obveznic, še obstajala, in za to določiti, ali je bilo na dan 
te združitve iz položaja družbe izdajateljice razvidno, da so zadevna sredstva obstajala. Tudi če namreč 
navedena združitev očitno ne povzroči likvidacije prevzete družbe, čeprav je ta prenehala, se zdi, da je 
treba ob združitvi-prevzemu ugotoviti znesek sredstev in obveznosti, ki se tako prenese na prevzemno 
družbo, kar morajo običajno skrbno preučiti revizorji. Izplačilo dolgovanega zneska ob tej priložnosti se 
mi zdi preudarno že samo zaradi izognitve temu, da bi se upoštevali elementi brez vrednosti, ki bi bili 
dejansko fiktivna sredstva. 
43. Ugasnitev obveznosti – ki med obstojem družbe ni nikakor nepredvidljiva in nastop katere bi tako 
privedel do neugodnega izida, in to celo na datum pred prvotno dogovorjenim rokom – je po mojem 
mnenju del tveganja, tesno povezanega s tovrstno pogodbo. 
44. Kot je bilo poudarjeno v točki 22 teh sklepnih predlogov, se zdi, da je bila ta ocenitev izvedena in 
da je bilo na njeni podlagi ugotovljeno, da je bila vrednost vrednostnih papirjev, ki potrjujejo zadevno 
naložbo, enaka nič. 
45. Vendar bi moralo nacionalno sodišče v zvezi z dejanskim vprašanjem ugotoviti, ali so bila tako 
zagotovljena dodatna lastna sredstva na dan združitve v prevzeti družbi. 
46. Toda pri tem je treba vključiti domnevo, da je bila prevzeta družba plačilno sposobna. 
47. Če je to bilo tako, potem se dejansko postavlja vprašanje, katero pravo se uporablja za spor o glavni 
stvari. Ker se s čezmejno združitvijo v skladu s členom 14(1) Direktive 2005 /56 po datumu začetka 
veljavnosti te združitve vsa sredstva in obveznosti prevzetih družb prenesejo na prevzemno družbo, 16 
ta družba postane univerzalna pravna naslednica prve in tako nase prevzame vse pogodbe, sklenjene 
pred združitvijo, in to brez prenovitve. Pravo, ki ga izberejo stranke ob sklenitvi navedenih pogodb, 
torej ostaja pravo, ki se uporablja v sporu, v obravnavanem primeru nemško pravo. 
48. Zato je treba navedeno določbo razlagati tako, da se pogodbe, kakršne so obravnavane v postopku 
v glavni stvari in ki jih je sklenila prevzeta družba, prenesejo na prevzemno družbo, zato se uporablja 
pravo, ki so ga izbrale stranke ob prvotni sklenitvi navedenih pogodb. 
49. Če poleg tega obstajajo zneski, dolgovani na podlagi zapadlih obresti, ki niso bile plačane pred 
izgubo lastnega premoženja in dodatnega lastnega premoženja družbe izdajateljice, je treba iz tega 
izhajajočo obveznost zavarovati enako kot obveznost, ki izhaja iz prvotne pogodbe in za katero veljajo 
enaka tveganja. V skladu s členom 4(1) in (2) Direktive 2005 /56 družba, ki je udeležena v čezmejni 
združitvi, upošteva predpise in formalnosti nacionalne zakono daje, ki velja za to družbo, pri čemer ti 
predpisi in določbe zadevajo zlasti varstvo upnikov družb, ki se združujejo. 17 Ker morajo države članice 
v zvezi z varstvom upnikov v okviru nacionalne združitve upoštevati člene od 13 do 15 Tretje 
direktive 78/855, iz tega sklepam, da se Direktiva 2005 /56 nanaša na te določbe in da morajo imeti 
upniki v okviru čezmejne združitve enako varstvo kot upniki v okviru nacionalne združitve. 
Natančneje, med navedenimi določbami se mi zdi, da je mogoče samo člen 13 Tretje direktive 78/855 
uporabiti za vrsto zadevne obveznosti zaradi njene prvotne narave. S členom 14 navedene direktive je 
namreč navedeni člen 13 razširjen na primere običajnih imetnikov obveznic, ki jih ni mogoče izenačiti 
z imetniki podrejenih obveznic. 
16 — Glej tudi člen 2(2)(a) navedene direktive, ki med drugim določa, da „združitev“ pomeni, da ena ali več družb ob prenehanju brez likvidacije 
prenese vsa svoja sredstva in obveznosti na drugo obstoječo družbo v zamenjavo za izdajo vrednostnih papirjev, ki predstavljajo kapital te 
druge družbe. 
17 — Uvodna izjava 3 navedene direktive določa, da „za vse družbe, ki sodelujejo pri čezmejni združitvi, in vse sodelujoče tretje strani še naprej 
veljajo predpisi in formalnosti nacionalne zakono daje, ki bi se uporabljala v primeru nacionalne združitve“. 
ECLI:EU:C:2015 :757 9 
SKLEPNI PREDLOGI Y. BOTA – ZADEVA C-483/14  
KA FINANZ  
50. Člen 15 navedene direktive pa zadeva vrednostne papirje, ki niso delnice in s katerimi so povezane 
posebne pravice. Imetniki teh vrednostnih papirjev imajo pravico do varstva, ki je vsaj enakovredno 
tistemu pred združitvijo in je torej potencialno širše. Ta določba se ne more uporabljati za zadevne 
vrednostne papirje zaradi njihove narave. Vrste zadevne obveznice namreč po mojem mnenju ni 
mogoče opredeliti kot „vrednostnega papirja, s katerim so povezane posebne pravice“, saj zaradi svoje 
posebne narave daje zelo velike pravice izdajatelju, ne pa tudi vpisniku. Če bi se to neravnovesje 
obrnilo, tudi če samo pri plačilih obresti, pri katerih je način pobiranja odvisen od same strukture 
pogodbe, bi se spremenila tudi navedena pogodba. 
51. Toda nujno je, da se narava prvotne pogodbe, kakršna je bila zdaj preučena, v celoti ohrani, sicer bi 
bila prenovljena, kar pa po definiciji ni v skladu z združitvijo, ker to ni v skladu položajem prevzemne 
družbe kot univerzalne pravne naslednice. 
52. Ker je namreč narava navedene pogodbe negotova, vlagatelj pa izpostavljen tveganju, bi vsako 
zavarovanje, ki bi okrepilo obveznost do njega, zmanjšalo ali celo odpravilo tveganje in s tem 
spremenilo naravo prvotne pogodbe ter potencialno tudi naravo tako zagotovljenih sredstev in z njimi 
povezanih pravic. 
53. Tako ne glede na kolizijsko pravilo iz uporabljenega prava ne bi bil mogoč izid na podlagi 
člena 226(1) AktG, ki v nekaterih primerih določa, da lahko upnik, ki ga ni bilo mogoče izplačati, 
zahteva zavarovanje, če dokaže, da združitev pomeni tveganje za njegovo izplačilo. 
54. Poleg tega v zvezi s prevzemom plačilno sposobne družbe možnost, da ena ali druga stranka 
pogodbe o izdaji to pogodbo v primeru poznejše združitve razdreta, velja samo v primeru izrecne 
določitve v navedeni pogodbi ob njeni prvotni sklenitvi, vendar bi bilo mogoče to določbo uveljavljati 
samo, če bi bilo dokazano, da je položaj izgube lastnih sredstev nastal pred zadevno združitvijo. 
55. Zato je treba glede na navedeno člen 4(1) in (2) Direktive 2005 /56 v povezavi s členom 13(1) Tretje 
direktive 78/855 razlagati tako, da za obveznosti v okviru finančnih instrumentov, kakršne so podrejene 
obveznice iz postopka v glavni stvari, glede na njihovo naravo velja samo varstvo, enakovredno tistemu, 
ki je zanje veljalo pred čezmejno združitvijo. 
V – Predlog 
56. Glede na vse navedene ugotovitve Sodišču predlagam, naj Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče) 
odgovori: 
Podrejene obveznice, kakršne so obravnavane v postopku v glavni stvari, se, če jih je prevzeta družba 
izdala, ob združitvi na prevzemno družbo prenesejo samo, če so tako zagotovljena dodatna lastna 
sredstva na dan združitve še obstajala, kar mora preveriti nacionalno sodišče. 
Če je to tako, je treba člen 14(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005 /56/ES z dne 
26. oktobra 2005 o čezmejnih združitvah kapitalskih družb razlagati tako, da se pogodbe, kakršne so 
obravnavane v postopku v glavni stvari in ki jih je sklenila prevzeta družba, prenesejo na prevzemno 
družbo in se zato uporablja pravo, ki so ga izbrale stranke ob prvotni sklenitvi navedenih pogodb. 
Člen 4(1) in (2) Direktive 2005 /56, v povezavi s členom 13(1) Tretje direktive Sveta z dne 9. oktobra 
1978 o združitvi delniških družb, ki temelji na členu 54(3)(g) Pogodbe (78/855/EGS), je treba razlagati 
tako, da za obveznosti v okviru finančnih instrumentov, kakršne so podrejene obveznice iz postopka 
v glavni stvari, glede na njihovo naravo velja samo varstvo, enakovredno tistemu, ki je zanje veljalo 
pred čezmejno združitvijo. 
ECLI:EU:C:2015 :757 10