SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

MANUELA CAMPOSA SANCHEZ‑BORDONE,

predstavljeni 17. septembra 2020 ( 1 )

Zadeva C‑387/19

RTS infra BVBA,

Aannemingsbedrijf Norré‑Behaegel

proti

Vlaams Gewest

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložil Raad van State (državni svet, Belgija))

„Postopek predhodnega odločanja – Javna naročila gradenj, blaga in storitev – Potek postopka – Razlogi za izključitev – Dokaz o ukrepih za zagotavljanje zanesljivosti – Podrobni pogoji“

1. Člen 57 Direktive 2014/24/EU ( 2 ) ureja razloge za izključitev gospodarskih subjektov iz sodelovanja v postopku javnega naročanja.

2. Ti gospodarski subjekti pa lahko predložijo dokaze, da ukrepi, ki so jih sprejeli, zadostujejo kot dokaz njihove zanesljivosti, čeprav zanje velja eden od teh razlogov za izključitev. Dokazovanje zanesljivosti, ki ga dopušča odstavek 6 člena 57, je ena od novosti Direktive 2014/24 v primerjavi z Direktivo 2004/18/ES, ( 3 ) ki je bila njena predhodnica.

3. Sodišče je že večkrat preučevalo člen 57 Direktive 2014/24, tudi v zvezi z njegovim odstavkom 6. ( 4 ) Vendar se ni izreklo o možnosti, da naročnik od gospodarskega subjekta zahteva pobudo, zato da lahko izkoristi dokazovanje zanesljivosti, kot je v tej zadevi.

I. Pravo, ki se uporabi

A. Pravo Unije

1. Direktiva 2014/24

4. V uvodnih izjavah 101 in 102 je navedeno: „(101) Poleg tega bi bilo treba javnim naročnikom omogočiti, da izključijo gospodarske subjekte, ki so se izkazali za nezanesljive, na primer zaradi kršitev okoljskih ali socialnih obveznosti, vključno s pravili o dostopnosti za invalide, ali drugih hujših kršitev poklicnih pravil, kot so kršitve pravil konkurence ali pravic intelektualne lastnine […]. Javni naročniki bi morali ob upoštevanju dejstva, da bodo sami odgovorni za posledice svoje morebitne napačne odločitve, […] imeti tudi možnost izključitve kandidatov ali ponudnikov, če so se pri izvajanju prejšnjih javnih naročil pri njih pokazale večje pomanjkljivosti glede ključnih zahtev, denimo nezmožnost dobave ali izvedbe, velike pomanjkljivosti dobavljenega proizvoda ali opravljene storitve, zaradi katerih sta bila ta proizvod ali storitev neuporabna za predvideni namen, ali neustrezno ravnanje, ki vzbuja resne dvome glede zanesljivosti gospodarskega subjekta. V nacionalni zakonodaji bi moralo biti določeno najdaljše možno trajanje take izključitve. Javni naročniki bi morali pri uporabi neobveznih razlogov za izključitev posebno pozornost nameniti načelu sorazmernosti. […] (102) Dopustiti pa bi bilo treba možnost, da lahko gospodarski subjekti sprejmejo ukrepe za zagotavljanje ustreznosti, namenjene odpravi posledic kaznivih dejanj ali kršitev ter učinkovitemu preprečevanju nadaljnjih primerov neustreznega ravnanja […]. Če taki ukrepi zagotovijo dovolj jamstev, zadevni gospodarski subjekt ne bi smel biti več izključen samo zaradi teh razlogov. Gospodarskim subjektom bi bilo treba omogočiti, da zahtevajo preučitev ukrepov za zagotavljanje ustreznosti, ki so jih sprejeli, da bi lahko sodelovali v postopku javnega naročanja. Vendar bi morale države članice določiti natančne postopkovne in materialne pogoje, ki se uporabljajo v takih primerih. Same bi lahko zlasti odločile, ali naj ustrezne ocene opravijo posamezni javni naročniki ali pa naj za to nalogo pooblastijo druge organe na centralni ali decentralizirani ravni.“

5. Člen 18(1), naslovljen „Načela javnega naročanja“, določa: „Javni naročniki obravnavajo gospodarske subjekte enako in nediskriminatorno ter delujejo transparentno in sorazmerno. […]“

6. Člen 56(1), naslovljen „Splošna načela“, določa: „Javna naročila se oddajo na podlagi meril, določenih v skladu s členi 67 do 69, če javni naročnik v skladu s členi 59 do 61 preveri, da so izpolnjeni vsi naslednji pogoji: […] (b) ponudbo je oddal ponudnik, ki ni izključen v skladu s členom 57 […]“

7. Člen 57, naslovljen „Razlogi za izključitev“, določa: „[…] 4. Javni naročniki lahko oziroma – na zahtevo držav članic – morajo iz sodelovanja v postopku javnega naročanja izključiti vsak gospodarski subjekt v katerem koli od naslednjih primerov: […] (c) kadar lahko javni naročnik z ustreznimi sredstvi dokaže, da je gospodarski subjekt zagrešil hujšo kršitev poklicnih pravil, s čimer je omajana njegova integriteta; […] (g) kadar so se pri gospodarskem subjektu pri prejšnji pogodbi o izvedbi javnega naročila, prejšnji pogodbi o izvedbi naročila, sklenjeni z naročnikom, ali prejšnji koncesijski pogodbi pokazale precejšnje ali stalne pomanjkljivosti pri izpolnjevanju ključne zahteve, posledica pa je bila predčasna odpoved tega prejšnjega naročila oziroma pogodbe, odškodnina ali druge primerljive sankcije; (h) kadar je gospodarski subjekt kriv resnih zavajajočih razlag pri dajanju informacij, zahtevanih zaradi preverjanja odsotnosti razlogov za izključitev ali izpolnjevanja pogojev za sodelovanje, ne razkrije takšnih informacij ali ne more predložiti dokazil, ki se zahtevajo v skladu s členom 59, ali (i) kadar je gospodarski subjekt poskusil neupravičeno vplivati na odločanje javnega naročnika, pridobiti zaupne informacije, zaradi katerih bi lahko imel neupravičeno prednost v postopku javnega naročanja, ali iz malomarnosti predložiti zavajajoče informacije, ki bi lahko pomembno vplivale na odločitve o izključitvi, izboru ali oddaji javnega naročila. […] 6. Vsak gospodarski subjekt, ki ga zadeva eden od primerov iz odstavkov 1 in 4, lahko predloži dokaze, da je sprejel zadostne ukrepe, s katerimi lahko dokaže svojo zanesljivost kljub obstoju zadevnega razloga za izključitev. Če se šteje, da takšni dokazi zadoščajo, se zadevni gospodarski subjekt ne izključi iz postopka javnega naročanja. […] Pri ocenjevanju ukrepov, ki jih sprejmejo gospodarski subjekti, se upoštevajo resnost in posebne okoliščine kaznivega dejanja ali kršitve. […]“ 7. Države članice z zakoni ali drugimi predpisi in ob upoštevanju prava Unije določijo pogoje za izvajanje tega člena. […]“

8. Člen 59, naslovljen „Enotni evropski dokument v zvezi z oddajo javnega naročila“, določa: „1. Ob predložitvi prijav za sodelovanje ali ponudb javni naročniki namesto potrdil, ki jih izdajajo javni organi ali tretje osebe, sprejmejo enotni evropski dokument v zvezi z oddajo javnega naročila (ESPD), ki vključuje posodobljeno lastno izjavo, kot predhodni dokaz, da zadevni gospodarski subjekt izpolnjuje naslednje pogoje: (a) ni v enem od položajev iz člena 57, zaradi katerega so ali bi lahko bili gospodarski subjekti izključeni; […] 4. Javni naročnik lahko ponudnike in kandidate kadar koli med postopkom pozove, naj predložijo vsa dokazila ali del dokazil, če je to potrebno, da se zagotovi pravilna izvedba postopka. […]“

2. Izvedbena uredba (EU) 2016/7 ( 5 )

9. Člen 1 določa: „Od trenutka, ko začnejo veljati nacionalni ukrepi za izvajanje Direktive [2014/24], najkasneje pa od 18. aprila 2016, se za namene priprave enotnega evropskega dokumenta v zvezi z oddajo javnega naročila iz člena 59 Direktive [2014/24] uporablja standardni obrazec iz Priloge 2 k tej uredbi. Navodila za njegovo uporabo so podana v Prilogi 1 k tej uredbi.“

B. Belgijsko pravo

10. Člen 61(2), točka 4, koninklijk besluit van 15 juli 2011 plaatsing overheidsopdrachten klassieke sectoren določa: ( 6 ) „V skladu s členom 20 zakona je lahko iz postopka kadar koli izključen kandidat ali ponudnik, ki […] je storil hudo kršitev na poklicnem področju“.

11. Člen 70 wet van 17 juni 2016 inzake overheidsopdrachten določa: ( 7 ) „Vsak kandidat ali ponudnik, ki je v enem od položajev, navedenih v členu 67 ali 69, lahko predloži dokaze, ki dokazujejo, da ukrepi, ki jih je sprejel, zadostujejo kot dokaz njegove zanesljivosti kljub obstoju upoštevnega razloga za izključitev. Če naročnik meni, da ta dokaz zadostuje, zadevnega kandidata ali ponudnika ne izključi iz postopka oddaje javnega naročila. Gospodarski subjekt zato dokaže, da je plačal ali da se je zavezal plačati nadomestilo za vso škodo, povzročeno s kaznivim dejanjem ali kršitvijo, v dejavnem sodelovanju s preiskovalnimi organi v celoti razjasnil dejstva in okoliščine ter sprejel konkretne tehnične, organizacijske in kadrovske ukrepe, ustrezne za preprečitev nadaljnjih kaznivih dejanj ali prekrškov. […]“

II. Dejansko stanje in vprašanji za predhodno odločanje

12. Flandrijska uprava ( 8 ) je maja 2016 objavila javni razpis za oddajo javnega naročila gradenj X40/N60/54 za prenovo vozlišča Nieuwe Steenweg (N60) ter uvozov in izvozov na E17 v De Pinte. ( 9 )

13. V obvestilu je bilo uradno navedeno, da veljajo razlogi za izključitev iz člena 61(1) in (2) kraljevega odloka z dne 15. julija 2011, med katerimi je bila predhodna hujša kršitev poklicnih pravil. ( 10 )

14. Javni naročnik je z odločbo z dne 13. oktobra 2016 odločil, da je iz postopka izključen eden od ponudnikov (začasno združenje podjetij Norré Behaegel‑RTS infra BVBA; v nadaljevanju: RTS‑Norré), ker naj bi gospodarski subjekti, ki so del tega združenja, pred tem storili hujše kršitve poklicnih pravil. ( 11 )

15. Naročilo je bilo oddano drugemu ponudniku, ki je predložil ekonomsko najugodnejšo ponudbo.

16. Podjetja, ki so bila del RTS‑Norré, so 13. oktobra 2016 pri Raad van State (državni svet, Belgija) izpodbijala odločbo. Trdila so, da bi se jim moralo omogočiti – preden so bila izključena – da dokažejo, da so sprejela popravne ukrepe, ki dokazujejo njihovo zanesljivost v skladu s členom 57(6) Direktive 2014/24. Menila so, da je ta določba neposredno uporabljiva.

17. Prav tako so dodala, da je tožena uprava ravnala malomarno in kršila številna načela: načelo kontradiktornosti (audi et alteram partem), načelo transparentnosti, načelo poštene konkurence in načelo enakosti (glede na to, da so bila obravnavana drugače kot „evropski kolegi“).

18. Javni naročnik se ni strinjal s tem, da je členu 57 Direktive 2014/24 mogoče pripisati neposredni učinek; predvsem se ni strinjal, da je njegov odstavek 6 brezpogojen, jasen in natančen. V zvezi z ukrepi za dokazovanje zanesljivosti je poudaril, da je naloga držav članic, da določijo podrobne pogoje za uporabo te določbe.

19. Podredno je navedel, da izpodbijana odločba ne krši ureditve sprejetja ukrepov za dokazovanje zanesljivosti na lastno pobudo, ki je določena z Direktivo 2014/24. ( 12 )

20. Predložitveno sodišče dvomi o razlagi člena 57(4), točki (c) in (d), v povezavi z odstavkoma 6 in 7 tega člena Direktive 2014/24. In sicer želi izvedeti, ali te določbe: – dopuščajo izključitev ponudnika, ne da bi mu bila dana priložnost, da predloži dokaze o zanesljivosti, če je po navedbah javnega naročnika storil hujšo kršitev poklicnih pravil in ni na lastno pobudo navedel sprejetih ukrepov za dokazovanje zanesljivosti. – imajo neposredni učinek, če nasprotujejo temu, da se od ponudnika zahteva, da na lastno pobudo predloži dokaze.

21. V teh okoliščinah je Raad van State (državni svet, Belgija) Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „Ali je treba odstavek 4, točki (c) in (g), člena 57 Direktive 2014/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju in razveljavitvi Direktive 2004/18/ES v povezavi z odstavkoma 6 in 7 tega člena razlagati tako, da nasprotuje temu, da bi se ta člen uporabljal tako, da mora gospodarski subjekt na lastno pobudo zagotoviti dokaze o ukrepih, ki jih je sprejel, da bi dokazal svojo zanesljivost? Če je to tako, ali ima odstavek 4, točki (c) in (g), člena 57 [Direktive 2014/24] v povezavi z odstavkoma 6 in 7 tega člena ob taki razlagi neposreden učinek?“

III. Postopek pred Sodiščem

22. Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe je bil na Sodišču vložen 17. maja 2019.

23. Družba RTS‑Norré, avstrijska, belgijska, madžarska in estonska vlada ter Evropska komisija so predložile pisna stališča.

IV. Presoja

A. Uvodne ugotovitve

24. Za odgovor na vprašanji za predhodno odločanje je treba predvsem razjasniti, katera direktiva se uporabi za to zadevo.

25. Iz spisa je mogoče sklepati, da ni mogoče uporabiti Direktive 2014/24 (na katero se nanaša predlog), temveč direktivo, ki je veljala pred tem (Direktiva 2004/18), na katero se sklicujejo obvestila o javnem naročilu.

26. To javno naročilo je bilo izvedeno v dveh fazah: – „Predhodno informativno obvestilo“ je bilo objavljeno 17. oktobra 2015, ( 13 ) v njem pa se je sklicevalo na Direktivo 2004/18 kot pravno podlago postopka. – „Obvestilo o javnem naročilu“ je bilo objavljeno 13. maja 2016, ( 14 ) v njem pa se prav tako omenja Direktiva 2004/18 kot direktiva, ki se uporabi, saj so stranke pozvane, naj bodo pozorne na razloge za izključitev iz kraljevega odloka z dne 15. julija 2011, ki je prenesel Direktivo 2004/18.

27. Rok za prenos Direktive 2014/24 se je v skladu z njenim členom 90 iztekel 18. aprila 2016, kar je datum, na katerega je bila Direktiva 2004/18 razveljavljena.

28. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je „direktiva, ki se uporablja na področju postopkov za oddajo javnih naročil, načeloma tista, ki velja takrat, ko naročnik [izbere vrsto postopka, ki ga je nameraval uporabiti]. Kadar pa se rok za prenos direktive, nasprotno, izteče po tem datumu, se ta direktiva ne more uporabiti“. ( 15 )

29. Ker je bilo obvestilo o javnem naročilu v tej zadevi „nujno [objavljeno] po tem, ko je naročnik izbral vrsto postopka, ki ga je nameraval uporabiti, in dokončno odgovoril na vprašanje, ali je treba opraviti predhodno povabilo k oddaji ponudb za oddajo zadevnega javnega naročila“, ( 16 ) kar se je zgodilo pred 18. aprilom 2016, se je ratione temporis uporabila Direktiva 2004/18.

30. Torej se tako iz sodne prakse Sodišča kot tudi, konkretneje, iz predhodnega informativnega obvestila ter obvestila o javnem naročilu sklepa, da bi se moral postopek oddaje javnega naročila izpeljati v tem primeru v skladu z določbami Direktive 2004/18. Iz navedenega izhaja, da se vprašanji za predhodno odločanje nanašata na razlago nekaterih določb prava Unije (Direktiva 2014/24), ki niso upoštevne za razrešitev spora. ( 17 )

31. Premisleki, ki jih v nadaljevanju predstavljam, so torej podredne narave, torej če bi Raad van State (državni svet) menil, da je treba iz razlogov, ki izhajajo iz nacionalnega prava, kljub vsemu uporabiti Direktivo 2014/24.

B. Prvo vprašanje za predhodno odločanje

1. Merila jezikovne in sistematične razlage

a) Besedilo člena 57(6) in (7) Direktive 2014/24

32. Direktiva 2004/18 ni določala možnosti, da gospodarski subjekt, pri katerem je bil podan razlog izključitve, dokaže, da je sprejel ukrepe za zagotavljanje zanesljivosti. Njen člen 51 pa je dopuščal, da javni naročnik podjetja povabi, da predložijo dokumente o svojem osebnem položaju. ( 18 )

33. Direktiva 2014/24 v zvezi s temi ukrepi ( 19 ) vsebuje le določbo (člen 57(6)), ki vključuje samo nekatere napotke, na primer glede njihovega cilja ( 20 ) ali glede nujne obrazložitve negativne ocene. ( 21 ) Za ostalo napotuje na pogoje za izvajanje, ki jih opredelijo države članice.

34. V skladu s členom 57(7) namreč „[d]ržave članice z zakoni ali drugimi predpisi in ob upoštevanju prava Unije določijo pogoje za izvajanje tega člena“.

35. Svoboda držav članic se na tem področju kaže na dveh ravneh: — Na splošni, na podlagi katere uživajo določeno diskrecijsko pravico pri „določitvi pogojev za uporabo neobveznih razlogov za izključitev iz člena 57(4) Direktive 2014/24“. ( 22 ) — Na konkretni, v zvezi s tem, kdaj in v kateri obliki je treba predložiti dokaze ponovne zanesljivosti. V zvezi s tem je v uvodni izjavi 102 Direktive 2014/24 navedeno, da „bi morale države članice določiti natančne postopkovne in materialne pogoje, ki se uporabljajo v takih primerih“.

36. Nič torej državi članici ne preprečuje, da določi, da mora zadevna oseba prevzeti pobudo na tem področju. Ravno uvodna izjava 102 Direktive se nanaša na zahtevo gospodarskega subjekta, da se preučijo ukrepi, ki jih je sprejel. ( 23 )

37. Kot sem že drugje omenil, ( 24 ) je namen odstavka 6 člena 57, da naročnik „presodi dokaze, predložene v dokaz ponovne zanesljivosti“. Vloga javnega naročnika pri tej presoji dokazov je pasivna, nasprotno od aktivne vloge, ki jo ima gospodarski subjekt […]“.

38. Člen 57(6) in (7) Direktive 2014/24 skratka ne nasprotuje temu, da država članica določi, da mora gospodarski subjekt, ki želi sodelovati v postopku oddaje javnega naročila, čeprav so pri njem podani razlogi za izključitev, na lastno pobudo predložiti dokaz o ukrepih za zagotavljanje zanesljivosti, ki jih je sprejel, da bi dokazal svojo zanesljivost.

b) Sistematika člena 57(6) Direktive 2014/24

39. Sistematična razlaga člena 57(6) Direktive 2014/24 pripelje do istega rezultata.

40. Na eni strani lahko naročniki v skladu s členom 56(3) te direktive od gospodarskih subjektov zahtevajo, da v ustreznem roku predložijo, dopolnijo ali pojasnijo ustrezne informacije ali dokumentacijo (bodisi glede ponudbe bodisi glede kandidata).

41. Tako spisana določba ne nalaga obveznosti, torej pozitivne obveznosti, da se zahtevajo informacije, na katere se sklicuje njen odstavek 1(b). Sam člen namreč dopušča drugačno ureditev v nacionalnem predpisu, ki direktivo prenaša.

42. Na drugi strani člen 59 Direktive 2014/24 določa, da sama zainteresirana oseba z enotnim evropskim dokumentom v zvezi z oddajo javnega naročila (v nadaljevanju: ESPD) potrdi, da ni v nobenem od položajev, ki so razlog za izključitev.

43. ESPD je torej formalna izjava gospodarskega subjekta, v kateri mora navesti, da pri njem ni podan upoštevni razlog za izključitev ali, če je bil podan, da je svoje ravnanje popravil, da bi pridobil izgubljeno verodostojnost.

44. ESPD, ki je urejen v Izvedbeni uredbi 2016/7: – postavi gospodarski subjekt, ki ga podpiše, v položaj, da sam ugotovi, ali so pri njem podani razlogi za izključitev, pa naj gre za obvezne, ali pa tiste, določene v nacionalni zakonodaji, ali pa določene v obvestilu ali pa v dokumentih v zvezi z oddajo javnega naročila. – zavezuje ta gospodarski subjekt, da če je tako, izjavi, katere ukrepe za dokazovanje zanesljivosti je sprejel, pri čemer izpolni razdelke „enotnega obrazca“, ki so za to določeni. ( 25 )

45. Uporaba ESPD ponudnika ne oprosti obveznosti, da naknadno predloži dokaze, kar je eden od kompromisov, ki ga mora sprejeti. Člen 59(1) Direktive 2014/24 navaja, da ESPD „vsebuje […] uradno izjavo o tem, da bo gospodarski subjekt na zahtevo in brez odlašanja lahko predložil ta dokazila“.

46. Člen 59(4) Direktive 2014/24 torej naročniku dovoli, da od ponudnikov zahteva, da priložijo vsa dokazila ali del dokazil (ki so bila omenjena ali na katere se je skliceval v ESPD) kadar koli med postopkom, če je to potrebno, da se zagotovi pravilna izvedba postopka.

47. Ta možnost se v skladu z isto določbo spremeni v obveznost za ponudnika, ki se mu je naročnik odločil oddati javno naročilo, javni naročnik mora od ponudnika torej zahtevati, da predloži najnovejša dokazila (v skladu s členom 60 in po potrebi členom 62).

48. Iz vsega zgoraj navedenega sklepam, da Direktiva 2014/24 in Izvedbena uredba 2016/7, katerih določbe sem analiziral z vidika njihove sistematike in sobesedila, določata jasno preferenco glede časa in oblike, v katerih mora gospodarski subjekt navesti, katere ukrepe za pridobitev ponovne zanesljivosti je sprejel: to mora storiti, tako da uporabi ESPD ali drug način, vendar vedno ob predložitvi svoje ponudbe.

49. V skladu s tem pravilom, če nacionalni zakonodajalec ali javni naročnik od gospodarskega subjekta zahteva, da že takoj navede (in po potrebi predloži ( 26 ) dokazila), da je sprejel ukrepe za dokazovanje zanesljivosti, je taka zahteva v skladu z Direktivo 2014/24.

c) Posebno člen 69

50. Družba RTS‑Norré predlaga, naj se člen 57(6) Direktive 2014/24 razlaga po analogiji z ureditvijo neobičajno nizkih ponudb (člen 69). Predložitveno sodišče v svoji odločbi prav tako omenja to hermenevtično merilo. ( 27 )

51. S tem predlogom se ne strinjam, saj člen 69 Direktive 2014/24 obravnava ponudbe, ki jih v drugih določbah opredeli kot „nepravilne“, ( 28 ) ki pa so lahko dopustne. Tam ne gre za vprašanje zanesljivosti gospodarskega subjekta, temveč dejanske izvedljivosti njegove ponudbe.

52. Analogija se ne sme uporabiti, če ima pravilo, ki se uporabi, kot menim, da se tu zgodi, elemente, ki zadostujejo za njegovo razlago, ne da bi bilo treba uporabiti drugo (domnevno) podobno pravilo. Še manj, če ima to drugo pravilo drugačen namen: člen 69 Direktive 2014/24 ščiti kandidate pred samovoljnimi odločitvami naročnika v okviru, ki se precej razlikuje od tistega iz člena 57(6).

2. Cilj člena 57(6) Direktive 2014/24

53. Pravilo, ki gospodarskim subjektom omogoča, da zatrjujejo in dokažejo svojo verodostojnost kljub obstoju razlogov za izključitev, je na prvi pogled naklonjeno predvsem gospodarskim subjektom. Torej je logično, da se bo tisti, ki ima interes za sodelovanje v postopku oddaje javnega naročila, skliceval na ukrepe za zagotavljanje zanesljivosti in njihovo dokazovanje.

54. To pravilo poleg tega kaže drug vidik, ki se tiče naročnika. Ta mora v skladu s členom 56(1)(b) Direktive 2014/24 oddati naročilo po tem, ko je preveril, da je ponudbo predložil primerni ponudnik (to je tisti, ki ni bil izključen na podlagi člena 57).

55. Naloga naročnika je, da preveri, ali obstajajo razlogi za izključitev ( 29 ) in, če obstajajo, ali je nezanesljiv gospodarski subjekt trdil, da je kljub vsemu vreden zaupanja zaradi ukrepov, ki jih je sprejel. ( 30 )

56. Pri izvajanju te naloge se mora naročnik opreti, prvič, na podatke, ki jih predložijo ponudniki. Člen 57(4)(h) Direktive 2014/24 omenja primer, v katerem gospodarski subjekt ne razkrije informacij, zahtevanih zaradi preverjanja odsotnosti razlogov za izključitev, ali ne more predložiti dokazil, ki se zahtevajo v skladu s členom 59. Obe okoliščini zadostujeta, da se zavrne njegovo sodelovanje v postopku oddaje javnega naročila. ( 31 )

57. Lahko bi se izkazalo za pretirano, če bi se od tistih, ki se spustijo v postopek oddaje javnega naročila, zahtevalo, da na lastno pobudo z ustreznimi potrdili k svoji ponudbi predložijo dokaze glede vseh primerov, naštetih v členu 59(1) Direktive 2014/24. Poleg tega to ne bi bilo potrebno za zagotavljanje pravilne izvedbe postopka in ne bi bilo v skladu z uvedbo ESPD v evropsko zakonodajo za javna naročila.

58. Vendar se mi zahteva, da ponudnik k ponudbi priloži izjavo in opis ukrepov za dokazovanje zanesljivosti, če meni, da mu bo to v korist, ne zdi pretirana. Ta zahteva je zanj v postopkovnem smislu breme. ( 32 )

59. Naj ponovim, da mora naročnik poznati te ukrepe, zato da jih lahko oceni in si oblikuje mnenje o verodostojnosti ponudnika, ki načeloma ni zanesljiv. Vendar to ne pomeni, da je treba, če ponudnik ni navedel ničesar, po uradni dolžnosti raziskati, ali je ta te ukrepe sprejel ali ne.

60. V sodbi Vossloh je Sodišče navedlo, da mora gospodarski subjekt: – „javnemu naročniku predložiti dokaze, na podlagi katerih je mogoče potrditi […] ustreznost [ukrepov pridobitve ponovne zanesljivosti] za pripustitev k postopku oddaje javnega naročila“; – in da mora, če „želi dokazati svojo zanesljivost kljub obstoju zadevnega razloga za izključitev, učinkovito sodelovati z organi, ki so jim bile dodeljene take naloge, ne glede na to, ali gre za javnega naročnika ali preiskovalni organ“. ( 33 )

61. Vendar je v isti sodbi poudarjena dolžnost sodelovanja: omeji se „na ukrepe, ki so nujno potrebni za učinkovito nadaljevanje namena preizkusa zanesljivosti gospodarskega subjekta iz člena 57(6) Direktive 2014/24“. ( 34 )

62. To zahtevo po sorazmernosti bom obravnaval takoj po tem, ko bom obravnaval zahteve, ki izhajajo iz načel preglednosti in enakosti.

3. Meje pravila predložitve na lastno pobudo

63. Zakoni in drugi predpisi, ki jih sprejmejo države članice v okviru člena 57(7), morajo v skladu z zahtevo te določbe spoštovati pravo Unije. Ta dolžnost pomeni, da se upoštevajo načela prava Unije, ki veljajo na področju javnega naročanja. Poleg tega se v odstavku 6 tega člena izrecno poziva k sorazmernosti pri ocenjevanju ukrepov za dokazovanje zanesljivosti.

a) Preglednost in enakost

64. Načelo preglednosti, ki se prevede v obveznost, da se jasno določijo pogoji sposobnosti ponudnikov, je povezano z enakim obravnavanjem ponudnikov do te mere, da je po mnenju Sodišča eden logična posledica drugega. ( 35 )

65. Vsi ponudniki morajo torej biti v takem položaju, da so vsem enako znani pogoji razpisa. Od tod izhaja potreba, da so razlogi za izključitev, še posebej neobvezni, jasno navedeni, saj njihova ureditev in uporaba nista določeni enotno v pravu Unije, temveč sta določeni s predpisi vsake države članice. ( 36 )

66. Če je razlog za izključitev naveden v obvestilu o javnem naročilu, načeli preglednosti in enakosti ne preprečujeta, da bi nacionalni predpis od gospodarskega subjekta zahteval, da za nevtraliziranje tega razloga skupaj s ponudbo (torej na lastno pobudo) predloži dokaz o ukrepih za zagotavljanje zanesljivosti.

67. Tako lahko vsi kandidati pod enakimi pogoji vedo, ali morajo – če je pri njih podan naveden razlog za izključitev – že na začetku zatrjevati ponovno pridobljeno verodostojnost pri naročniku, ki mora izbrati enega od njih.

68. Po mnenju Sodišča ponudnikom ni treba naložiti, da na lastno pobudo sporočijo okoliščine, ki so pri njih podane, če taka obveznost „ni določena niti v veljavnem nacionalnem pravu niti v javnem razpisu ali razpisni dokumentaciji“. V tem primeru obveznost ne bi bila jasno opredeljena zahteva in bi bili načeli preglednosti in enakega obravnavanja kršeni. ( 37 )

69. A sensu contrario bi bila obveznost sporočiti omenjene okoliščine legitimna, če bi bila navedena „v veljavnem nacionalnem pravu, […] v javnem razpisu ali razpisni dokumentaciji“.

70. Ta sodna praksa torej ne nasprotuje modelu razmerja med naročnikom in gospodarskim subjektom, ki temu na splošno nalaga trditveno breme in, odvisno od primera, predložitve dokaza o ukrepih pridobitve ponovne zanesljivosti, ki jih je ta sprejel, če jih želi izkoristiti, da bi presegel razlog za izključitev, naveden v obvestilu o javnem naročilu.

71. „Razumno obveščeni in običajno skrbni ponudnik“ ( 38 ) se hipotetično morda ne bi zavedal vsebinskih pogojev, ki veljajo za ponudbo, a se niso objavili. Nasprotno, če je opozorjen na konkretne razloge za izključitev v obvestilu o javnem naročilu, se načeli preglednosti in javnosti ne kršita, če mora ta gospodarski subjekt zatrjevati (in po potrebi dokazovati), da je, čeprav je bil pri njem podan eden od njih, svoje pomanjkanje verodostojnosti odpravil.

72. Isti gospodarski subjekt ne sme prezreti – celo če v obvestilu o javnem naročilu ni izrecne navedbe o ukrepih za dokazovanje zanesljivosti – da mu v skladu z Direktivo 2014/24 pomaga možnost sklicevanja nanje.

73. To je še bolj utemeljeno glede na obstoj ESPD, ki – kot sem navedel – namenja posebne razdelke izjavi (in opisu) ukrepov pridobitve ponovne zanesljivosti. Naj spomnim, da je uporaba ESPD dejansko obvezna v skoraj vseh postopkih, zajetih z Direktivo 2014/24. ( 39 )

b) Sorazmernost

74. V skladu z uvodno izjavo 1 Direktive 2014/24 se načelo sorazmernosti uporablja za postopke za oddajo naročil. To je potrjeno v uvodni izjavi 101, zlasti ko se sklicuje na neobvezne razloge za izključitev.

75. Člen 57(6) Direktive vsebuje izrecen sklic na sorazmernost pri ocenjevanju ukrepov pridobitve ponovne zanesljivosti, za katere gospodarski subjekti trdijo, da so jih sprejeli.

76. Torej je logično, da je Sodišče navedlo, da „[…] pravila za sprejetje pogojev za uporabo člena 57 navedene direktive, ne smejo presegati tega, kar je potrebno za dosego ciljev te direktive […]“. ( 40 )

77. Načelo sorazmernosti postane torej pomembno, če mora naročnik oceniti zadostnost ukrepov za dokazovanje zanesljivosti in razloge za izključitev, pri čemer se mora v zvezi s tem izogniti, da bi manjše nepravilnosti, ki se ne ponavljajo, vplivale izključujoče, razen v izjemnih okoliščinah. ( 41 )

78. Ali bi bilo treba od naročnika zahtevati, da isto načelo uporabi za zahtevo, da ponudnik v svoji ponudbi zatrjuje, da je – čeprav je bil pri njem podan neobvezni razlog za izključitev – nazadnje popravil svoje ravnanje in torej ponovno postal zanesljiv?

79. V običajnih okoliščinah se mora naročnik omejiti na to, da preveri, ali je ponudnik to zahtevo izpolnil. Odločitvi, v kateri se zavrne kandidatura gospodarskega subjekta, ki, ker ni opravil svoje dolžnosti, v svoji ponudbi ni navedel, da je pri njem podan razlog izključitve, ni mogoče očitati, da ni sorazmerna. Tako je na primer, če ponudnik, ki je prej storil hujšo kršitev poklicnih pravil, o tem naročnika ne obvesti.

80. V takem primeru za izključitev ne bi bilo toliko odločilno to, da te navedbe ni, ampak bolj to, da obstaja razlog za izključitev (na primer, hujša kršitev poklicnih pravil), katerega odprave v obliki ustreznega ukrepa za dokazovanje zanesljivosti gospodarski subjekt ni izpostavil.

81. Nasprotno pa obstajajo položaji, v katerih je mogoče sprejeti večjo prožnost z uporabo meril, ki jih je Sodišče določilo v sodbi Pizzo za ponudnike s sedežem v drugih državah članicah, „saj njihovo raven poznavanja nacionalnega prava in njegove razlage ter prakse nacionalnih organov ni mogoče primerjati z ravnjo poznavanja nacionalnih ponudnikov“. ( 42 )

82. V teh položajih je treba „načeli enakega obravnavanja in sorazmernosti razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da se gospodarskemu subjektu omogoči možnost popraviti svoj položaj in izpolniti navedeno obveznost v roku, ki ga določi naročnik“. ( 43 )

83. Sodišče je v sodbi z dne 14. decembra 2016, Conexxion Taxi Services, ponovno sprejelo to idejo, ki temelji na tem, da je gospodarski subjekt s sedežem v drugi državi članici manj seznanjen s pogoji in pravili izvajanja upoštevne nacionalne ureditve, ker je tujec. ( 44 )

84. Menim, da bi bilo to pravilo prav tako mogoče uporabiti, če se razlog za izključitev, ki bremeni gospodarski subjekt, ne izpelje jasno iz dokumentov v zvezi s postopkom. To, da se v teh okoliščinah gospodarskemu subjektu ponudi možnost, da popravi to, da prvotno ni omenil tega razloga (in torej ukrepov za dokazovanje zanesljivosti), je v skladu z načeloma enakosti in sorazmernosti.

c) Pravica do obrambe

85. V predložitveni odločbi Raad van State (državni svet, Belgija) navaja, da bi bilo mogoče to, da morajo ponudniki na lastno pobudo našteti hude napake in posledične ukrepe pridobitve ponovne zanesljivosti, opredeliti kot „samoobtožbo“. ( 45 )

86. Gospodarskega subjekta nič ne zavezuje k sodelovanju v postopku javnega naročanja. Če torej v njem sodeluje, se mora držati njegovih pravil. V Direktivi 2014/24 mora odnos med ponudniki in naročnikom temeljiti na dobri veri, tako da ti ravno zaradi zanesljivosti, ki se od njih zahteva, ne smejo prikriti informacij glede razlogov za izključitev, ki so pri njih podani.

87. Ponudnik mora namreč predložiti zahtevane informacije, da se preveri, ali razlogi za izključitev obstajajo ali ne, in jih nima pravice ne razkriti (to je izraz, ki se uporabi v členu 57(4)(i) Direktive 2014/24) niti jih ponarediti.

88. Zahtevati od nekoga, ki prostovoljno sodeluje v postopku oddaje javnega naročila, da navede, zato da ne bi bil izključen, svoje obstoječe hujše kršitve, ki so obstajale pred tem (in torej po potrebi ukrepe za dokazovanje zanesljivosti), ni enako kot ne upoštevati pravice, da se ne izrečeš za krivega, oziroma privilegija zoper samoobtožbo, ki velja na drugih področjih pravnega reda.

89. Poleg tega je Sodišče že razsodilo, da lahko naročnik od ponudnika zahteva listinski dokaz o ukrepu pridobitve ponovne zanesljivosti, tudi če to povzroči morebitne neugodne posledice. ( 46 )

90. Drugače je, če gospodarski subjekt zaradi obsežnosti pojma „hujša kršitev poklicnih pravil, s čimer je omajana njegova integriteta“, ne more zagotovo ugotoviti, ali je mogoče eno od njegovih ravnanj v preteklosti šteti za tako kršitev. Tukaj ima predložitveno sodišče prav, ko poudari, da glede na stopnjo diskrecije, ki jo ima naročnik, ko presoja razlog za izključitev (uvodna izjava 101 Direktive 2014/24), ni vedno enostavno ugotoviti, ali je tak razlog podan.

91. V takem primeru od prizadetega ponudnika, če ne bi mogel predvideti, da se bo njegovo ravnanje opredelilo kot hujša kršitev, ni mogoče zahtevati, naj jo omeni v svoji ponudbi ali v ESPD. Torej je naloga javnega naročnika, ki mora nazadnje „z ustreznimi sredstvi doka[zati], da je gospodarski subjekt zagrešil hujšo kršitev poklicnih pravil“, da ponudniku da možnost, da navede glede te kršitve to, za kar meni, da je ustrezno.

92. Omenil sem, da morajo biti v skladu z načelom preglednosti razlogi za izključitev navedeni tako, da se gospodarski subjekt lahko prepozna v njih in po potrebi navede, da jih je odpravil.

93. V tem smislu naj spomnim, da lahko izključitev, ki je dovoljena s členom 57(4) Direktive 2014/24, temelji tako na pomanjkljivostih pri izpolnjevanju prejšnjih naročil (točka (h)) kot tudi na storitvi hujših kršitev poklicnih pravil (točka (g)). Ta dva razloga sta po presoji naročnika v tej zadevi z vsebinskega vidika podana, oba pa sta konkretno omenjena v prvem vprašanju za predhodno odločanje. ( 47 )

94. Obvestilo o javnem naročilu, ki je povod za spor in ki spada k Direktivi 2004/18, je kot razlog za izključitev navajalo storitev hujših kršitev, ki so navedene tudi v kraljevem odloku z dne 15. julija 2011. Tako ga je razlagal naročnik, ki je navedel ta razlog, zato da je iz postopka oddaje javnega naročila izključil podjetji, ki sta tožeči stranki.

95. Nazadnje menim, da člen 57(6) Direktive 2014/24 ne nasprotuje temu, da mora gospodarski subjekt, če je razlog za izključitev v obvestilu o javnem naročilu jasno naveden, na lastno pobudo zatrjevati (in po potrebi dokazati) sprejete ukrepe za zagotavljanje zanesljivosti.

C. Drugo vprašanje za predhodno odločanje

96. Če bi bil odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, želi predložitveno sodišče vedeti, ali se gospodarski subjekt v razmerju do naročnika lahko sklicuje neposredno na člen 57(6) Direktive 2014/24. ( 48 )

97. Če bi se sprejel moj predlog v zvezi s prejšnjim vprašanjem, odgovor na to vprašanje ne bi bil potreben. Naslednji razmisleki so torej dvojno podredni (saj sem že prej pojasnil, zakaj se Direktiva 2014/24 v tej zadevi ne uporabi). ( 49 )

98. Menim, da če bi se Direktiva lahko uporabila, bi se členu 57(6) Direktive 2014/24 lahko priznal neposredni učinek za zahtevek, o katerem mora odločiti Raad van State (državni svet, Belgija). ( 50 )

99. Ta člen ponudnikom podeljuje pravico (pravico, da se pred naročnikom sklicujejo na ukrepe za dokazovanje zanesljivosti), ki jo lahko uveljavljajo pred nacionalnimi sodišči in jo morajo ta varovati.

100. Nesoglasja med tistimi, ki so intervenirali v postopku predhodnega odločanja, so omejena na brezpogojnost in zadostno natančnost te določbe kot značilnosti, ki ju zahteva sodna praksa. ( 51 )

101. V zvezi z brezpogojnostjo je treba ugotoviti, da pravica, ki jo določa člen 57(6) Direktive 2014/24, ni odvisna od držav članic niti ni njena bistvena vsebina odvisna od tega, kaj države članice določijo.

102. V zvezi z natančnostjo je treba ugotoviti, da že sama določba vsebuje navodila o tem, kaj je minimum, ki ga je treba dokazati in torej oceniti. ( 52 ) Prav tako je v njej navedeno, na podlagi katerih meril (resnost in posebne okoliščine) se izvaja ocenjevanje ( 53 ) in katere so posledice pozitivne in negativne ocene. ( 54 ) Prav tako določa, kdaj pravica predstaviti ukrepe za odpravo nepravilnosti ne obstaja. ( 55 ) Nazadnje določa osnovne vidike ureditve in vsebine te pravice.

103. Ni sporno, da so druge vsebinske in postopkovne zadeve v rokah držav v skladu s splošnim pravilom iz člena 57 Direktive 2014/24. Na primer, v zvezi z najdaljšim obdobjem izključitve ali trenutkom in obliko dokazovanja ponovne zanesljivosti.

104. V diskreciji držav je tudi, kako in kdaj mora ponudnik zatrjevati in po potrebi dokazati, da je sprejel ukrepe pridobitve ponovne zanesljivosti. To, da se loči med presojo po uradni dolžnosti ali na pobudo stranke, prav tako ni bistveni pogoj za pravico, ki jo člen 57(6) Direktive 2104/24 podeljuje ponudnikom.

105. Če v nacionalnem pravu (zakonu ali drugih predpisih) niso določena podrobna pravila o obliki in času, pa to ne more biti v škodo ponudnikov do te mere, da se jim odvzame pravica, da se pred nacionalnim sodiščem sklicujejo na ugodnosti, ki jim imajo na področju ukrepov za dokazovanje zanesljivosti.

V. Predlog

106. Glede na vse navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanje Raad van State (državni svet, Belgija) odgovori tako: Direktive 2014/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju in razveljavitvi Direktive 2004/18/ES za dejansko stanje v postopku v glavni stvari, kot izhaja iz predloga za sprejetje predhodne odločbe, ni mogoče uporabiti ratione temporis. Podredno: – Člen 57(4)(c) in (g) v povezavi z odstavkoma 6 in 7 Direktive 2014/24 ne nasprotuje temu, da mora gospodarski subjekt na lastno pobudo zatrjevati in po potrebi dokazati, da ukrepi za zagotavljanje zanesljivosti, ki jih je sprejel, zadostujejo kot dokaz njegove zanesljivosti kljub obstoju razloga za izključitev, ki je pri njem podan. – Gospodarski subjekti, ki so v enem od položajev, obravnavanih v odstavkih 1 in 4 člena 57 Direktive 2014/24, se lahko pred nacionalnimi sodišči neposredno sklicujejo na pravico, ki jim jo priznava odstavek 6 tega člena.

( 1 ) Jezik izvirnika: španščina.

( 2 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju in razveljavitvi Direktive 2004/18/ES (UL 2014, L 94, str. 65).

( 3 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132).

( 4 ) Sodbi z dne 24. oktobra 2018, Vossloh Laeis (C‑124/17, EU:C:2018:855; v nadaljevanju: sodba Vossloh), in z dne 19. junija 2019, Meca (C‑41/18, EU:C:2019:507).

( 5 ) Izvedbena uredba Komisije z dne 5. januarja 2016 o določitvi standardnega obrazca za enotni evropski dokument v zvezi z oddajo javnega naročila (UL 2016, L 3, str. 16).

( 6 ) Kraljevi odlok z dne 15. julija 2011 o oddajanju javnih naročil za klasične sektorje (Belgisch Staatsblad, 9 augustus 2011, blz. 44862; v nadaljevanju: kraljevi odlok z dne 15. julija 2011).

( 7 ) Zakon z dne 17. junija 2016 o javnem naročanju (Belgisch Staatsblad, 14 juli 2016, blz. 44219; v nadaljevanju: zakon z dne 17. junija 2016), ki je začel veljati 30. junija 2017.

( 8 ) Natančneje, oddelek za ceste in promet vzhodne Flandrije agencije za ceste in promet Flandrije, Belgija.

( 9 ) Obvestilo je bilo objavljeno 11. maja 2016 v Bulletin der Aanbestedingen (glasilo o javnih naročilih) in 13. maja 2016 v dodatku k Uradnemu listu Evropske unije za evropska javna naročila.

( 10 ) To potrjuje predložitvena odločba (točka 3.3).

( 11 ) Zaradi teh kršitev so obstajali dvomi o zmožnosti podjetij RTS‑Norré, da zagotovijo pravilno izvedbo javnega naročila.

( 12 ) Po njegovem mnenju bi bilo mogoče najti oporo v zakonu z dne 17. junija 2016, ki nalaga obveznost, da stranka na lastno pobudo predloži dokaze o sprejetih ukrepih (čeprav ta zakon še ni začel veljati, ko je bil objavljen razpis).

( 13 ) UL 2015/S 202-365107.

( 14 ) UL 2016/S 092-164635.

( 15 ) Sodba z dne 28. februarja 2018, MA.T.I. SUD in Duemme SGR (C‑523/16 in C‑536/16, EU:C:2018:122, točka 36). V tem smislu sodbe z dne 5. oktobra 2000, Komisija/Francija (C‑337/98, EU:C:2000:543, točke 36, 37, 41 in 42); z dne 11. julija 2013, Komisija/Nizozemska (C‑576/10, EU:C:2013:510, točke od 52 do 54); z dne 10. julija 2014, Impresa Pizzarotti (C‑213/13, EU:C:2014:2067, točke od 31 do 33); z dne 7. aprila 2016, Partner Apelski Dariusz (C‑324/14, EU:C:2016:214, točka 83), in z dne 27. oktobra 2016, Hörmann Reisen (C‑292/15, EU:C:2016:817, točki 31 in 32).

( 16 ) Prav tam (točka 36).

( 17 ) Belgijska vlada in Evropska komisija sta v odgovorih na vprašanja, ki jima jih je postavilo Sodišče, temu pritrdili. Vendar prva dodaja, da je naloga predložitvenega sodišča, da presodi, ali se je javni naročnik v predhodnem informativnem obvestilu že dokončno odločil, da bo izvedel javni razpis.

( 18 ) Neki avtor je predlagal, da bi bili tovrstni ukrepi lahko zajeti z odstopanjem v splošnem interesu iz člena 45 Direktive 2004/18. Glej Risvig Hamer, C., „Artículo 57“, v Steinicke, M. in Vesterdorf, P.L., EU Public Procurement Law, C. H. Beck, Nomos, Hart, 2018, str. 643. To, da niso bili predvideni, ni pomenilo, da so bili navedeni ukrepi prepovedani ali da niso mogli vplivati na zanesljivost gospodarskega subjekta v okviru načel, kot je načelo sorazmernosti.

( 19 ) Brez razlikovanja se lahko opredelijo kot ukrepi za samoočiščevanje, zagotavljanje zanesljivosti, odprave nepravilnosti ali popravljanja.

( 20 ) Odstavek 6, drugi pododstavek.

( 21 ) Odstavek 6, tretji pododstavek

( 22 ) Sodba z dne 30. januarja 2020, Tim (C‑395/18, EU:C:2020:58, točka 34; v nadaljevanju: sodba Tim).

( 23 ) Gospodarskim subjektom „bi bilo treba omogočiti, da zahtevajo preučitev ukrepov za zagotavljanje ustreznosti, ki so jih sprejeli, da bi lahko sodelovali v postopku javnega naročanja“ (moj poudarek).

( 24 ) Sklepni predlogi v zadevi Vossloh Laeis (C‑124/17, EU:C:2018:316, točki 48 in 49).

( 25 ) V Prilogi II (Standardni obrazec ESPD) k Izvedbeni uredbi 2016/7 so našteti različni razlogi za izključitev, glede katerih mora gospodarski subjekt podati odgovor. Če se kateri od teh razlogov nanaša nanj, mora v ustreznih okencih navesti, ali „je izvedel ukrepe, s katerimi bi dokazal svojo zanesljivost kljub obstoju zadevnega razloga za izključitev (samoočiščevanje)“, oziroma ali „je sprejel ukrepe za samoočiščevanje“; dodano je: „če ste odgovorili z da, opišite sprejete ukrepe“.

( 26 ) Kdor uporabi ESPD, to obveznost izpolni (s pridržkom naknadnih preverjanj), če v njem navede sprejete ukrepe, za kar mora izpolniti ad hoc razdelke obrazca.

( 27 ) Točki 20 in 21 predložitvene odločbe.

( 28 ) Člen 26(4) in fine, in člen 35(5), drugi pododstavek.

( 29 ) Kolikor je tu pomembno, ni pomembno, ali naročnik to preverja sam ali prek drugih organov, na centralni ali decentralizirani ravni (uvodna izjava 102 Direktive 2014/24).

( 30 ) Prav tako je naloga naročnikov, da presodijo tveganja, ki bi jim lahko bili izpostavljeni, če bi naročilo dodelili gospodarskemu subjektu dvomljive zanesljivosti (sodba Vossloh, točki 24 in 26). V tem smislu jih uvodna izjava 101 Direktive 2014/24 opozarja, da so odgovorni za posledice svojih morebitnih napačnih odločitev.

( 31 ) V skladu s točko (i) tega odstavka je prav tako neobvezen razlog za izključitev gospodarskega subjekta, če je „iz malomarnosti predloži[l] zavajajoče informacije, ki bi lahko pomembno vplivale na odločitve o izključitvi, izboru ali oddaji javnega naročila“.

( 32 ) Breme v postopkovnem smislu pomeni, da zaradi načela prekluzije tisti, ki ne ravna v skladu z zahtevami predpisa (v tem primeru, če zatrjuje obstoj ukrepov), izgubi možnost, da to stori pozneje.

( 33 ) Sodba Vossloh (točka 27).

( 34 ) Prav tam (točka 28).

( 35 ) Sodba z dne 2. junija 2016, Pizzo (C‑27/15, EU:C:2016:404, točka 36; v nadaljevanju: sodba Pizzo).

( 36 ) Isti načeli naročniku prepovedujeta, da bi ponudbo, ki izpolnjuje zahteve iz obvestila o javnem razpisu, zavrnil iz razlogov, ki niso določeni v navedenem obvestilu ali v nacionalnem pravu, ki se uporabi (sodba z dne 16. aprila 2015, Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, točki 26 in 28).

( 37 ) Sodba z dne 17. maja 2018, Specializuotas transportas (C‑531/16, EU:C:2018:324, točki 24 in 26 ter izrek).

( 38 ) To je vrsta gospodarskega subjekta, ki ga Sodišče opredeli v sodbi Pizzo (točka 36).

( 39 ) Uporaba ESPD bi lahko ustvarila nepotrebno upravno breme, če je možen samo en udeleženec, ki je določen vnaprej, ali v primeru nujnih zadev ali posebnih značilnosti, povezanih s transakcijo: glej Prilogo I k Izvedbeni uredbi 2016/7.

( 40 ) Sodba Tim (točka 45).

( 41 )

( 42 ) Sodba Pizzo (točka 46).

( 43 ) Prav tam (točka 51 in točka 2 izreka). Glede obveznosti navesti določene podatke v ponudbi, ki je ni v sami dokumentaciji, temveč izhaja iz sodne razlage, glej sklepe z dne 10. novembra 2016, Spinosa Costruzioni Generali in Melfi (C‑162/16, neobjavljen, EU:C:2016:870); Edra Costruzioni in Edilfac (C‑140/16, neobjavljen, EU:C:2016:868), in MB (C‑697/15, neobjavljen, EU:C:2016:867).

( 44 ) Sodba z dne 14. decembra 2016, Connexxion Taxi Services (C‑171/15, EU:C:2016:948, točka 42).

( 45 ) Točka 18 predložitvene odločbe.

( 46 ) Na primer, če „bi predložitev takega dokumenta […] olajšala uveljavljanje civilne odgovornosti proti zadevnemu gospodarskemu subjektu“ za škodo, ki je ravno posledica ravnanja, ki je razlog za izključitev (sodba Vossloh, točka 30).

( 47 ) V predložitveni odločbi so podrobno napisane (točka 3.6) številne pomanjkljivosti pri izvajanju podobnih del, ki so se pripisale tako družbi RTS kot tudi predvsem družbi Norré‑Behaegel, ki sta bili ponudnici v primeru zadevnih prejšnjih naročil. Naročnik je ta dejanja opredelil kot „resne in ponavljajoče se neizpolnitve“.

( 48 ) Čeprav so v drugem vprašanju za predhodno odločanje sklici na druge odstavke in točke, se omeji na morebitni neposredni učinek odstavka 6 člena 57 (tako v točki 22 predložitvene odločbe).

( 49 ) Točke od 24 do 31 teh sklepnih predlogov.

( 50 ) Na vprašanje, ali so pogoji za to, da določba učinkuje neposredno, podani ali ne, glede na konkretni okvir, v katerega se umešča vprašanje, ni treba odgovoriti. Izpeljati iz direktive pozitivno zapoved zahteva večjo natančnost besedila, kot če se ta direktiva uporabi za obrambo, za razglasitev ničnosti posamezne odločbe ali za preverjanje skladnosti nacionalnega predpisa. V prvem primeru potrebuje nacionalno sodišče večjo usmeritev kot v drugih primerih. Glej Prechal, S., Directives in EC Law, Oxford EC Law Library, 2. izdaja, 2005, str. od 250 do 254 in sklici na sodno prakso.

( 51 ) Ta sodna praksa se začne s sodbo z dne 5. aprila 1979, Ratti (148/78, EU:C:1979:110), in je bila zelo jasno potrjena s sodbo z dne 19. januarja 1982, Becker (8/81, EU:C:1982:7).

( 52 ) Drugi pododstavek člena 57(6).

( 53 ) Tretji pododstavek člena 57(6).

( 54 ) Prvi in tretji pododstavek člena 57(6).

( 55 ) Člen 57(6), četrti pododstavek, in (7).