ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Država članica s tem, da je pravico do znižanih cen prevoza načeloma pridržala le za študente, katerih starši prejemajo nacionalni družinski dodatek, ni izpolnila obveznosti iz povezanih določb členov 18 PDEU, 20 PDEU in 21 PDEU ter člena 24 Direktive 2004/38 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic.

Pogojevanje znižanja cen prevoza z dodelitvijo družinskega dodatka v državi članici gostiteljici namreč ustvarja neenako obravnavanje nacionalnih študentov, ki študirajo v tej državi članici, in študentov iz drugih držav članic, ki prav tako študirajo tam, ker ta pogoj lažje izpolnijo nacionalni študenti, saj ta dodatek v glavnem prejemajo njihovi starši. Takšno neenakopravno obravnavanje nasprotuje načelom, ki so podlaga za status državljana Unije, to je zagotovitev enakega pravnega obravnavanja pri prostem gibanju.

Taka posredna diskriminacija glede na državljanstvo je lahko upravičena le, če temelji na objektivnih razlogih, ki niso odvisni od državljanstva zadevnih oseb, in če je sorazmerna s ciljem, ki mu legitimno sledi nacionalno pravo. V zvezi s tem je legitimno, da se želi država članica gostiteljica, preden dodeli navedeno pomoč študentom, ki se vključujejo v tej državi, prepričati o dejanski povezavi med prosilcem za dajatev in to državo. Tako bi lahko nacionalni sistem, ki zahteva, da študent dokaže obstoj take povezave, načeloma ustrezal legitimnemu cilju, s katerim bi bilo mogoče upravičiti omejitve.

Vendar dokaz, ki se zahteva za uveljavljanje obstoja take dejanske povezave, ne sme biti preveč izključujoč, zahtevana resnična povezava pa ne sme biti določena enako za vse dajatve, ampak mora biti določena glede na sestavne elemente zadevne dajatve, zlasti glede na njeno naravo in cilje. Glede znižanja cen prevoza za študente je obstoj resnične povezave med študentom, ki študira v državi članici gostiteljici, dejansko mogoče preveriti, zlasti z ugotovitvijo, da je zadevna oseba vpisana v zasebno ali javno ustanovo, ki jo država članica gostiteljica pooblasti ali financira.

(Glej točke od 50 do 52 in od 59 do 66 ter izrek.)
Člen 49 PDEU je treba v okoliščinah, v katerih družba svoj sedež prenese v drugo državo članico, razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero je za odobritev znižanja davka na premoženje določen pogoj, da subjekt ostane zavezan temu davku v naslednjih petih davčnih letih.

Taka omejitev svobode ustanavljanja ne more biti utemeljena z zahtevo po uravnoteženi razdelitvi davčne pristojnosti med državami članicami. Preklic znižanja davka na premoženje družbi, ki je bila do njega upravičena, in zahteva po takojšnjem plačilu ob prenosu sedeža te družbe v drugo državo članico, namreč ne zagotavljata davčne pristojnosti zadnjenavedene države članice niti uravnotežene razdelitve davčne pristojnosti med zadevnimi državami članicami, saj bistvo mehanizma preklica ugodnosti predpostavlja, da je država članica pred tem sprejela odobritev te ugodnosti in posledično znižanje davka na premoženje davčnih zavezancev rezidentov, če so bili pogoji, določeni v nacionalni zakonodaji, izpolnjeni.

Te omejitve ni mogoče utemeljiti niti z nujnostjo zagotavljanja usklajenosti nacionalnega davčnega sistema, saj ni neposredne povezave med, na eni strani, odobritvijo znižanja davka na premoženje družbi, ki izpolnjuje pogoje, določene v nacionalni zakonodaji, in na drugi strani, cilji te ureditve, zlasti nadomestitve navedene davčne ugodnosti z dodatnimi prihodki na področju davkov na dohodek organizacij in davkov na dobiček iz poslovanja pravnih oseb v petih letih.

(Glej točke od 44 do 46, 48 in 52 ter izrek.)
Kombinirano nomenklaturo iz Priloge I k Uredbi št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi v različicah, kakor zaporedoma izhajajo iz uredb Komisije št. 1789/2003, št. 1810/2004, št. 1719/2005 in št. 1549/2006 o spremembi Priloge I k Uredbi št. 2658/87, je treba razlagati tako, da blazinice za poliranje, namenjene polirnim strojem za obdelavo polprevodniških materialov – ki kot taki spadajo v tarifno številko 8464 (ali tarifno številko 8486 KN od začetka veljave uredbe št. 1549/2006) – ki se uvozijo ločeno od strojev in imajo obliko v sredini preluknjanih diskov, sestavljenih iz trde poliuretanske plasti, plasti poliuretanske pene, plasti lepila in zaščitne plastične folije, ki ne vsebujejo nobenega kovinskega dela ali brusilne snovi ter se skupaj z brusilno tekočino uporabljajo za poliranje rezin polprevodnikov in jih je treba zamenjati, ko se obrabijo, spadajo v tarifno podštevilko 3919 90 10, kot samolepilne ploščate oblike, razen pravokotnih (vključno s kvadratnimi), iz plastičnih mas.

Teh blazinic za poliranje ni mogoče šteti za „dele“ ali „pribor“ stroja za poliranje rezin polprevodniških materialov in zato ne spadajo v tarifno številko 8466 kombinirane nomenklature (ali tarifno številko 8486 kombinirane nomenklature od začetka veljavnosti Uredbe št. 1549/2006), ker, prvič, blazinice za poliranje niso nujno potrebne za delovanje strojev za obdelavo takih rezin in, drugič, te blazinice ne omogočajo prilagoditve strojev za opravljanje določene naloge, prav tako pa tem strojem ne omogočajo dodatne funkcionalnosti in tudi ne zagotavljajo opravljanja posebnega opravila v povezavi z njihovo glavno funkcijo. Poleg tega niti to, da je neko blago namenjeno izključno določenemu modelu stroja, niti okoliščina, da se lahko stroj s tem blagom opremi že ob dobavi, nista upoštevna elementa za opredelitev tega blaga za „del“ ali „pribor“.

(Glej točke 35 in od 37 do 40 ter izrek.)
Člen 18(2) Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da je veleposlaništvo tretje države na ozemlju države članice „poslovna enota“ v smislu te določbe, ko gre za spor v zvezi s pogodbo o zaposlitvi, ki jo je slednje sklenilo v imenu države pošiljateljice, če dejavnosti, ki jih opravlja delavec, ne spadajo v okvir nalog v povezavi z izvajanjem javnopravnih pooblastil. Nacionalno sodišče, ki odloča v sporu, mora ugotoviti, katere dejavnosti natančno delavec opravlja.

Člen 21, točka 2, Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da dogovor o pristojnosti sodišča, ki je bil sklenjen pred nastankom spora, spada v okvir te določbe, če ima delavec na podlagi tega dogovora možnost vložiti tožbo pri sodiščih, ki so običajno pristojna na podlagi členov 18 in 19 te uredbe, poleg teh pa tudi pri drugih sodiščih, če je potrebno, tudi pri sodiščih zunaj Unije.

(Glej točko 66 in točko 2 izreka.)
(Glej točke od 24 do 30, 32 in od 37 do 46.)

Člen 6(1), drugi pododstavek, Direktive Sveta 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalnemu ukrepu, ki delodajalcu omogoča, da uveljavi prenehanje pogodbe o zaposlitvi za delavca samo zato, ker je ta dopolnil 67 let, in s katerim se ne upošteva višina starostne pokojnine, ki jo bo posameznik končno prejel, saj je objektivno in razumno utemeljen z legitimnim ciljem zaposlovalne politike in trga dela ter pomeni primeren in nujen način uresničevanja tega cilja.

(Glej točki 42 in 47 ter izrek.)
Iz besedila člena 1(a) Okvirnega sklepa 2001/220 o položaju žrtev v kazenskem postopku je razvidno, da ta žrtvi v okviru kazenskega postopka načeloma zagotavlja pravico do odškodnine za „dejanja ali opustitve, ki kršijo kazensko zakonodajo države članice“ in ki so „neposredni“ vzrok za škodo. Zato se oseb, ki so utrpele škodo zaradi upravne kršitve, ki jo je storila pravna oseba, za namene uporabe člena 9(1) navedenega okvirnega sklepa ne šteje za žrtve kaznivih dejanj, ki so upravičene med kazenskim postopkom pridobiti odločbo o odškodnini za to kaznivo dejanje, ki jo izplača ta pravna oseba.

Člen 9(1) navedenega okvirnega sklepa je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da v okviru ureditve odgovornosti pravnih oseb žrtev kaznivega dejanja ne more v kazenskem postopku od pravne osebe, ki je storila upravno kršitev, zahtevati odškodnine za škodo, ki je bila neposredno povzročena z navedenim kaznivim dejanjem.

(Glej točke 46, od 48 do 49 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Socialna politika – Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu – Direktiva 2000/78 – Področje uporabe

(Direktiva Sveta 2000/78)

2. Socialna politika – Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu – Direktiva 2000/78 – Prepoved diskriminacije na podlagi starosti – Kolektivna pogodba, ki ureja uvrstitev v tarifni razred in temu ustrezno višino plače stevardov letalske družbe – Upoštevanje poklicnih izkušenj, ki so bile pridobljene v tej družbi, za namene uvrstitve v tarifni razred, ne da bi se upoštevale vsebinsko enake delovne izkušnje, ki so bile pridobljene pri drugi družbi iz iste skupine podjetij – Dopustnost

(Direktiva Sveta 2000/78, člen 2(1)(b))

Summary

1. Glej besedilo sodbe.

(Glej točki 22 in 24.)

2. Člen 2(2)(b) Direktive Sveta 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da ne nasprotuje določbi kolektivne pogodbe, v skladu s katero se pri uvrstitvi v tarifne razrede iz te pogodbe, s čimer je določena tudi višina plače, upoštevajo le poklicne izkušnje, ki so bile pridobljene na delovnem mestu stevarda določene letalske družbe, ne upoštevajo pa se vsebinsko enake delovne izkušnje, ki so bile pridobljene pri drugi družbi iz iste skupine podjetij.

Čeprav taka določba kolektivne pogodbe lahko povzroči različno obravnavanje glede na datum zaposlitve pri zadevnem delodajalcu, tako različno obravnavanje niti neposredno niti posredno ne temelji niti na starosti niti na okoliščinah, povezanih s starostjo. Pri uvrstitvi v tarifni razred se morebitne izkušnje, ki jih je stevard pridobil pri drugi družbi iz iste skupine podjetij, namreč ne upoštevajo, pri čemer to ni odvisno od starosti tega stevarda v trenutku njegove zaposlitve. Ta določba torej temelji na merilu, ki ni niti neločljivo niti posredno povezano s starostjo delavcev.

(Glej točki 29 in 31 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Odbitek vstopnega davka – Nacionalna praksa, v skladu s katero davčni organ zavrne pravico do odbitka v primeru, ko izdajatelj računa ali kateri od njegovih ponudnikov ravna nezakonito – Nedopustnost – Meje – Pogoji

(Direktiva Sveta 2006/112, členi 167, 168(a), 178(a), 220, točka 1, in 226)

2. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Odbitek vstopnega davka – Obveznosti davčnega zavezanca – Nacionalna praksa, v skladu s katero davčni organ zavrne pravico do odbitka v primeru, ko izdajatelj računa ali kateri od njegovih ponudnikov ravna nezakonito – Nasprotovanje zavrnitvi kljub izpolnjevanju pogojev za uveljavljanje pravice do odbitka in neobstoju indicev, ki bi upravičeno kazali na nepravilnost ali goljufijo izdajatelja računov – Nedopustnost

(Direktiva Sveta 2006/112, členi 167, 168(a), 178(a) in 273)

Summary

1. Člene 167, 168(a), 178(a), 220, točka 1, in 226 Direktive 2006/112 o sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni praksi, na podlagi katere davčni organ davčnemu zavezancu zavrne pravico, da od davka na dodano vrednost, ki ga mora plačati, odbije znesek davka, ki ga dolguje ali ga je plačal za storitve, ki so bile zanj opravljene, ker je izdajatelj računa za te storitve ali kateri od njegovih ponudnikov ravnal nezakonito, ne da bi ta davčni organ na podlagi objektivnih dejavnikov dokazal, da je zadevni davčni zavezanec vedel oziroma bi moral vedeti, da je bila transakcija, na katero se sklicuje pri utemeljitvi pravice do odbitka, povezana z goljufijo, ki jo je storil navedeni izdajatelj ali drug trgovec v dobavni verigi.

(Glej točko 50 in točko 1 izreka.)

2. Člene 167, 168(a), 178(a) in 273 Direktive 2006/112 o sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni praksi, v skladu s katero davčni organ zavrne pravico do odbitka, ker se davčni zavezanec ni prepričal, ali je imel izdajatelj računa za blago, glede katerega se uveljavlja pravica do odbitka, status davčnega zavezanca, ali je imel blago na voljo in ali ga je lahko dobavil ter ali je izpolnil obveznosti glede napovedi in plačila davka na dodano vrednost, oziroma ker navedeni davčni zavezanec razen tega računa nima drugih dokumentov, na podlagi katerih bi bilo mogoče dokazati, da so navedene okoliščine podane, čeprav so izpolnjeni vsebinski in formalni pogoji, ki so v Direktivi 2006/112 določeni za uveljavljanje pravice do odbitka, in davčni zavezanec nima indicev, ki bi upravičeno kazali na nepravilnost ali goljufijo na področju dejavnosti izdajatelja računov.

(Glej točko 66 in točko 2 izreka.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Znamka Skupnosti – Postopkovne določbe – Ugotavljanje dejanskega stanja po uradni dolžnosti – Obseg – Obveznost dokazati resničnost splošno znanih dejstev – Neobstoj – Izpodbijanje pred Splošnim sodiščem – Predložitev dokumentov za dokaz resničnosti splošno znanega dejstva (Uredba Sveta št. 40/94, člen 74(1)) (Glej točke od 26 do 30.)

2. Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju (člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 58(1)) (Glej točki 36 in 37.)

Subject of the case

Predmet

Pritožba, vložena zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 16. decembra 2010 v zadevi LG Electronics proti UUNT (T-497/09), s katero je bila zavrnjena tožba tožeče stranke zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 23. septembra 2009 (zadeva R 397/2009-1) glede zahteve za registracijo besednega znaka KOMPRESSOR PLUS kot znamke Skupnosti – Opisnost znamke – Člen 7(1)(c) Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o znamki Skupnosti (UL L 78, str. 1) – Preizkus novih dejstev s strani Splošnega sodišča – Izkrivljanje dokazov

Izrek

Izrek

1. Pritožba se zavrne.

2. Družbi LG Electronics Inc. se naloži plačilo stroškov.
Če pogodba o lizingu, ki se nanaša na avtomobil, določa bodisi to, da se lastništvo navedenega vozila ob izteku pogodbe prenese na lizingojemalca, bodisi to, da lizingojemalec razpolaga z glavnimi upravičenji lastninske pravice nad navedenim vozilom, zlasti da se nanj prenese večina prednosti in tveganj v zvezi s pravnim lastništvom vozila in da je diskontirana vsota obrokov skoraj enaka tržni vrednosti blaga, je transakcijo treba obravnavati kot pridobitev investicijskega blaga.

Člen 168(a) Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da se šteje, da se najet avtomobil uporablja za namene obdavčenih transakcij davčnega zavezanca, če obstaja neposredna in takojšnja povezava med uporabo tega vozila in gospodarsko dejavnostjo davčnega zavezanca. Pravica do odbitka nastane po poteku obdobja, na katero se nanaša posamezno plačilo, in takrat je treba upoštevati obstoj takšne povezave.

Poleg tega se šteje, da se avtomobil, najet na podlagi pogodbe o lizingu in opredeljen kot investicijsko blago, uporablja za namene obdavčenih transakcij, če davčni zavezanec, ki deluje kot tak, to blago pridobi in ga v celoti vključi v premoženje svojega podjetja, pri čemer se vstopni davek na dodano vrednost, ki ga je dolžan plačati, v celoti in takoj odbije ter se vsaka uporaba navedenega blaga za zasebne namene davčnega zavezanca ali njegovih zaposlenih ali za druge namene kot za njegovo podjetje, šteje za opravljanje storitev za plačilo. Za uporabo sistema davka na dodano vrednost in tako za mehanizem odbitka je odločilno to, da davčni zavezanec, ki deluje kot tak, pridobi blago. Dejanska ali nameravana uporaba blaga opredeljuje le obseg začetnega odbitka, do katerega je upravičen davčni zavezanec. Vprašanje, ali je davčni zavezanec pridobil blago tako, da je deloval kot tak, torej za namene svoje gospodarske dejavnosti v smislu člena 9 te direktive, je dejansko vprašanje, ki ga je treba presojati ob upoštevanju vseh podatkov v obravnavani zadevi, med katerimi sta tudi vrsta obravnavanega blaga in obdobje, ki je preteklo med njegovo pridobitvijo in njegovo uporabo za namene gospodarske dejavnosti davčnega zavezanca.

(Glej točke 57, 58 in 64 ter točko 1 izreka.)
13

Predstavitev načrta Ambition 2005 je spremljalo sporočilo za javnost ministra za gospodarstvo, finance in industrijo z dne 4. decembra 2002 (v nadaljevanju: obvestilo z dne 4. decembra 2002), v katerem je navedeno: „Minister za gospodarstvo […] potrjuje podporo [francoske] države poslovnemu načrtu, ki ga je potrdil upravni odbor [družbe FT] 4. decembra 2002. (1) Skupina [FT] sestavlja celovito gospodarsko skupino, ki ima izredne uspehe. Vendar se mora [družba FT] danes soočiti s finančno neuravnoteženo strukturo, s potrebami po lastnih sredstvih in refinanciranju na srednje dolgi rok. To stanje je posledica prejšnjih neuspešnih vlaganj, slabo vodenih in izpeljanih na najvišji stopnji pred ‚finančnim zlomom‘ in spremembe trgov na splošno. Nezmožnost družbe [FT], da financira svoj razvoj drugače kot z zadolževanjem, je to stanje še poslabšala. (2) [Francoska] država, večinski delničar, je zahtevala od novega vodstva, da vzpostavi finančno uravnoteženost družbe [FT], ob ohranjanju celote skupine […] (3) Ob upoštevanju poslovnega načrta, ki ga je zasnovalo vodstvo, in perspektiv o donosu na investicijo, bo [francoska] država sodelovala pri povečanju lastnih sredstev za 15 milijard EUR sorazmerno s svojim deležem v kapitalu, kar pomeni naložbo v višini 9 milijard EUR. [Francoska] država v vlogi delničarja namerava ukrepati tudi kot dobro poučen vlagatelj. Dolžnost [družbe FT] bo določiti načine in natančen urnik povečevanja lastnih sredstev. [Francoska] vlada želi, da se postopek odvija ob največjem upoštevanju položaja posameznih delničarjev in delničarjev, ki so zaposleni v [družbi FT]. [Francoska] država je za možnost [družbe FT], da postopek začne ob najugodnejšem trenutku, pripravljena pospešiti svoje sodelovanje pri [povečanju] lastnih sredstev prek začasnega delničarskega posojila, plačanega v skladu s pogoji na trgu, ki ga dodeli [družbi FT]. (4) Celoten delež [francoske] države v [družbi FT] bo prenesen na [Entreprise de recherches et d’activités pétrolières (podjetje za raziskave in naftne dejavnosti) (v nadaljevanju: ERAP)], industrijsko in trgovsko javno podjetje. Podjetje se bo zadolžilo na finančnih trgih zaradi financiranja deleža [francoske] države pri povečanju lastnih sredstev [družbe FT].“
1

Družbi Brookfield New Zealand Ltd (v nadaljevanju: Brookfield) in Elaris SNC (v nadaljevanju: Elaris) s pritožbo predlagata razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 13. septembra 2010 v zadevi Schniga proti USRS – Elaris in Brookfield New Zealand (Gala Schnitzer) (T-135/08, ZOdl., str. II-5089, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to razveljavilo odločbo odbora za pritožbe Urada Skupnosti za rastlinske sorte (v nadaljevanju: USRS) z dne 21. novembra 2007 o podelitvi žlahtniteljskih pravic v Skupnosti za sorto Gala Schnitzer (zadevi A 003/2007 in A 004/2007) (v nadaljevanju: sporna odločba).
11

Člen 546, prvi in drugi odstavek, izvedbene uredbe določa: „[V odločbi carinskih organov ob dovolitvi uporabe postopka] je določeno, ali so pridobljeni izdelki ali blago v nespremenjenem stanju lahko sproščeni v prosti promet brez carinske deklaracije, ne da bi posegali v prepovedi in omejitve. V tem primeru se šteje, da so sproščeni v prosti promet, če jim ob poteku roka za zaključek ni bila določena carinsko dovoljena raba ali uporaba. Za namene prvega pododstavka člena 218(1) [carinskega] zakonika se šteje, da je deklaracija za sprostitev v prosti promet vložena in sprejeta ter sprostitev odobrena v trenutku predložitve obračuna zaključka.“
77

Prvič, ugotoviti je treba, da je v skladu z dopisom z dne 2. marca 2005, ki ga je Združeno kraljestvo poslalo Komisiji, v letu 2001 število izpustov odpadne vode znašalo 310 za letno količino 561.240 m3, v obdobju med letoma 2002 do 2004 pa je to število znašalo med 56 in 91 za letno količino med vključno 359.640 m3 in vključno 529.290 m3. Poleg tega je treba spomniti, da je med letoma 2006 in 2008 število izpustov odpadne vode na leto znašalo od 25 do 47 izpustov za količino od 248.130 m3 do 732.150 m3, leta 2009 pa 762.300 m3. Komisija, ki je svoja stališča utemeljila na podlagi pogostosti in intenzitete teh izpustov, je jasno dokazala, da je do njih tako pred kot po izteku roka, določenega v dodatnem obrazloženem mnenju, običajno prihajalo, in da tega števila izpustov ni mogoče povezovati z izjemnimi okoliščinami. Poleg tega Združeno kraljestvo v svojih stališčih ne zatrjuje, da je do teh izpustov prišlo izjemoma.
1.

Helenska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za izvršitev Odločbe Komisije 2009/610/ES z dne 2. julija 2008 o pomočeh C 16/04 (ex NN 29/04, CP 71/02 in CP 133/05), ki jih je Grčija podelila družbi Hellenic Shipyards SA, in ker Evropski komisiji v predpisanem roku ni predložila podatkov, naštetih v členu 19 te odločbe, ni izpolnila obveznosti iz členov 2, 3, 5, 6, 8, 9 in od 11 do 19.
98

Direktiva 2008/48 tudi ne more biti ovira za to, da država članica v okviru široke diskrecijske pravice, ki ji jo ta direktiva daje v zvezi z ureditvijo podrobnih postopkovnih pravil izvensodnega reševanja sporov o potrošniških kreditnih pogodbah, potrošnikom omogoči kar najširši dostop do organov, posebej ustanovljenih za zaščito njihovih interesov, zlasti zaradi nevarnosti, da potrošniki, ki so v razmerju do posojilodajalca po navadi v podrejenem položaju glede pogajalske sposobnosti in ravni obveščenosti, ne bi poznali svojih pravic ali da bi imeli težave pri njihovem uveljavljanju.
4

V Uredbi Sveta (ES, Euratom) št. 2988/95 z dne 18. decembra 1995 o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 1, str. 340) je v četrti, peti, deveti, deseti in dvanajsti uvodni izjavi navedeno: „ker je za učinkovit boj proti goljufijam, ki škodujejo finančnim interesom Skupnosti, treba sprejeti skupne predpise za vsa področja, ki jih zajemajo politike Skupnosti; ker so v skladu s to uredbo nepravilno ravnanje ter upravni ukrepi in kazni za takšno ravnanje zajeti v sektorskih predpisih; […] ker so ukrepi in kazni Skupnosti, določeni za dosego ciljev skupne kmetijske politike, sestavni del programov pomoči; ker so namenjeni za dosego ciljev teh programov in ne vplivajo na oceno ravnanja zadevnih gospodarskih subjektov, ki jo dajo pristojni organi držav članic s stališča kazenskega prava; ker je treba njihovo učinkovitost zagotoviti tako, da se takoj v celoti uveljavijo predpisi Skupnosti in se začnejo v celoti uporabljati ukrepi Skupnosti, če tega cilja ni bilo mogoče doseči s sprejetjem preventivnih ukrepov; ker je treba sprejeti ustrezne predpise ne samo v skladu s splošnim načelom pravičnosti in načelom sorazmernosti, ampak tudi v skladu z načelom ne bis in idem, ob upoštevanju acquis communautaire pravnega reda Skupnosti in določb posebnih predpisov Skupnosti, ki so obstajali ob začetku veljavnosti te uredbe, da bi preprečili podvajanje finančnih kazni Skupnosti in nacionalnih kazenskih sankcij, izrečenih istim osebam za ista dejanja; […] ker uporaba te uredbe ne vpliva na uporabo kazenske zakonodaje države članice“.
47

V zvezi s tem je treba najprej ugotoviti, da morajo države članice, čeprav pravo Unije ne vpliva na njihovo pristojnost glede organiziranja njihovih sistemov socialne varnosti in sprejemanja zlasti pravil, namenjenih ureditvi porabe farmacevtskih proizvodov v interesu finančnega ravnovesja njihovih sistemov zagotavljanja zdravstvenega varstva, spoštovati pravo Unije pri izvajanju te pristojnosti (sodba z dne 2. aprila 2009 v združenih zadevah A. Menarini Industrie Farmaceutiche Riunite in drugi, od C-352/07 do C-356/07, od C-365/07 do C-367/07 in C-400/07, ZOdl., str. I-2495, točki 19 in 20).