ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Socialna politika – Zaščita varnosti in zdravja delavcev – Direktiva 93/104 o določenih vidikih organizacije delovnega časa

(Direktiva Sveta 93/104, člen 7)

Summary

Člen 7 Direktive 93/104 o določenih vidikih organizacije delovnega časa, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2000/34/ES, je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da nacionalna določba med trajanjem pogodbe o zaposlitvi ponuja možnost, da se letni dopust v smislu člena 7(1), ki ni bil izrabljen v enem letu, v naslednjem letu nadomesti z denarnim nadomestilom.

Pravico do plačanega letnega dopusta vsakega delavca je treba namreč šteti za zlasti pomembno načelo socialnega prava Skupnosti, od katerega so odstopanja mogoča in ki ga morajo pristojni nacionalni organi izvajati samo v mejah, izrecno navedenih v tej direktivi. Ta zajema pravilo, na podlagi katerega lahko delavec izkoristi dejanski počitek v skrbi po učinkoviti zaščiti svoje varnosti in zdravja, saj njen člen 7(2) omogoča, da se minimalni letni dopust nadomesti z denarnim nadomestilom le ob prenehanju delovnega razmerja.

(Glej točke 28, 29 in 35 ter izrek.)
Merila, ki omogočijo oceno zneska nadomestila imetniku žlahtniteljskih pravic v Skupnosti, so določena v členu 5(4) in (5) Uredbe št. 1768/95 o izvajanju pravil o kmetijski izjemi, predvideni v členu 14(3) Uredbe št. 2100/94, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2605/98. Ta merila, ki so lahko predmet dogovora med organizacijami imetnikov pravic in kmeti, nimajo retroaktivnega učinka, vendar se lahko uporabljajo kot usmeritev pri izračunu tega nadomestila glede setev, opravljenih pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 2605/98.

Poleg tega je zato, da se tak sporazum, sklenjen med kmeti in organizacijami imetnikov pravic, katerega predmet je nadomestilo zadnjih, uporabi kot smernica glede vseh parametrov, ki jih zajema, potrebno, da se o njem obvestiti Komisija Evropskih skupnosti in da se objavi v Bulletin officiel Urada Skupnosti za sorte rastlin, in to tudi, če je bil sklenjen pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 2605/98. Tak sporazum lahko predvidi drugačno stopnjo nadomestila od te, ki jo podredno predvideva člen 5(5) Uredbe št. 1768/95, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2605/98.

(Glej točki 37 in 43 ter točki 2 in 3 izreka.)
1)

Italijanska republika s tem, da je enostransko uvedla sistem sledljivosti posnetega mleka v prahu, namenjenega določenim uporabnikom, kar usklajeno pravo Skupnosti, ki se uporablja v tem sektorju, ne predpisuje, ni izpolnila obveznosti iz Uredbe Sveta (ES) št. 1255/1999 z dne 17. maja 1999 o skupni organizaciji trga mleka in mlečnih izdelkov (UL L 160, str. 48) in iz Uredbe Komisije (ES) št. 2799/1999 z dne 17. decembra 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo Uredbe (ES) št. 1255/1999 glede dodeljevanja pomoči za posneto mleko in posneto mleko v prahu, ki je namenjeno za krmo za živali, in o prodaji takšnega posnetega mleka v prahu (UL L 340, str. 3).
16

Vendar, kot je opozoril generalni pravobranilec v točki 60 sklepnih predlogov, se osebe, ki so opravljale vso poklicno dejavnost v državi članici, katere državljani so, in ki so izvajale pravico do bivanja v drugi državi članici šele po upokojitvi brez kakršnega koli namena delati v tej državi, ne morejo sklicevati na svobodo gibanja, ki jo zagotavlja člen 39 ES. Zdi se, da gre za to pri P. M. Turpeinen glede na dejstva v postopku v glavni stvari, kot so bila podana v predložitveni odločbi.
9

Člen 3 Uredbe določa naloge, ki jih opravlja Agencija „[z]a zagotovitev doseganja ciljev, določenih v členih 1 in 2 […]“. Opravlja te naloge: „(a) zbira ustrezne podatke za analiziranje trenutnih in nastajajočih tveganj ter zlasti na evropski ravni tistih, ki bi lahko vplivali na prožnost in razpoložljivost elektronskih komunikacijskih omrežij in na avtentičnost, celovitost in zaupnost po njih dobljenih in posredovanih informacij, ter rezultate analiz predloži državam članicam in Komisiji; (b) Evropskemu parlamentu, Komisiji, evropskim organom ali pristojnim nacionalnim organom, ki jih imenujejo države članice, svetuje, in če je pozvana, pomaga v okviru svojih ciljev; (c) krepi sodelovanje med različnimi aktivnimi udeleženci, ki delujejo na področju varnosti omrežij in informacij, med drugim tako, da redno organizira posvetovanja z industrijo, univerzami ter drugimi zadevnimi sektorji in vzpostavi mreže stikov za organe Skupnosti, organe javnega sektorja, ki jih imenujejo države članice, zasebni sektor in organizacije potrošnikov; (d) olajša sodelovanje med Komisijo in državami članicami pri razvoju skupnih metodologij za preprečevanje, obravnavanje in odzivanje na vprašanja varnosti omrežij in informacij; (e) prispeva k ozaveščanju in razpoložljivosti pravočasnih, objektivnih in celovitih informacij o vprašanjih varnosti omrežij in informacij za vse uporabnike, med drugim tako, da spodbuja izmenjavo trenutnih najboljših praks, vključno s postopkom za opozarjanje uporabnikov, in skuša doseči sinergijo med pobudami javnega in zasebnega sektorja; (f) Komisiji in državam članicam pomaga pri dialogu z industrijo glede obravnavanja težav, povezanih z varnostjo izdelkov strojne in programske opreme; (g) sledi razvoju standardov za izdelke in storitve za varnost omrežij in informacij; (h) Komisiji svetuje glede raziskav na področju varnosti omrežij in informacij ter glede učinkovite uporabe tehnologij za preprečevanje tveganj; (i) pospešuje dejavnosti ocenjevanja tveganj, interoperabilnih rešitev za obvladovanje tveganja in študij rešitev za preprečevanje tveganj v organizacijah javnega in zasebnega sektorja; (j) prispeva k prizadevanjem Skupnosti za sodelovanje s tretjimi državami in, kadar je to primerno, z mednarodnimi organizacijami za pospeševanje skupnega globalnega pristopa k vprašanjem varnosti omrežij in informacij, s čimer prispeva k razvoju kulture varnosti omrežij in informacij; (k) samostojno opredeljuje lastna spoznanja, usmerja in svetuje o zadevah s področja svojega delovanja in v okviru ciljev.“
24

V zvezi s tem je treba, prvič, spomniti, da želi člen 4(5), drugi pododstavek, Šeste direktive zagotoviti spoštovanje načela davčne nevtralnosti, ki nasprotuje predvsem temu, da bi bile podobne storitve, ki so druga drugi konkurenčne, z vidika DDV obravnavane različno (sodba z dne 26. maja 2005 v zadevi Kingscrest Associates in Montecello, C-498/03, ZOdl., str. I-4427, točka 41), in da ta določba predvideva položaj, v katerem osebe javnega prava opravljajo kot javnopravne osebe, to pomeni v okviru zanje veljavne pravne ureditve, dejavnosti in transakcije, ki jih lahko prav tako opravljajo v konkurenci z njimi posamezniki na podlagi zasebnega prava ali upravnih koncesij (glej v tem smislu sodbo z dne 17. oktobra 1989 v združenih zadevah Comune di Carpaneto Piacentiono in drugi, 231/87 in 129/88, Recueil, str. 3233, točka 22).
Keywords

Summary



Keywords

Pravo Skupnosti – Načela – Enako obravnavanje – Diskriminacija na podlagi državljanstva

(člena 43 ES in 49 ES)

Summary

Javni organi, ki sklepajo koncesijske pogodbe za storitve javnih služb, morajo na splošno spoštovati temeljna pravila Pogodbe ES, zlasti člena 43 ES in 49 ES, ter načelo prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva, ki so poseben izraz načela enakega obravnavanja. Načeli enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva posebej vključujeta zahtevo po javnosti, ki v korist potencialnih ponudnikov zagotavlja ustrezno stopnjo javnosti, ki koncesijo za storitve odpre za konkurenco in omogoča nadzor nad tem, ali so bili postopki podelitve izvedeni nepristransko.

Zato država članica, s tem da je podaljšala koncesije za sprejemanje stav na konjske dirke brez vsakršnega razpisnega postopka, ni izpolnila obveznosti iz členov 43 ES in 49 ES in je predvsem kršila splošno načelo preglednosti in obveznost zagotoviti ustrezno stopnjo javnosti.

To, da so se navedene koncesije podaljšale brez razpisnega postopka, ne more biti utemeljeno z nujnostjo, da se predvsem odvrne zatekanje k nezakonitim dejavnostim pobiranja in podeljevanja stav, ker ne more zagotoviti uresničitve tega cilja in presega to, kar je nujno, da bi se izognili temu, da bi bili gospodarski subjekti, dejavni v sektorju konjskih stav, vpleteni v kaznive ali goljufive dejavnosti.

Poleg tega gospodarskih razlogov, kot na primer zagotovitve imetnikom koncesije kontinuiteto, finančne stabilnosti in zadostne rentabilnosti naložb, ki so bile realizirane v preteklosti, ni mogoče sprejeti kot nujne razloge v splošnem interesu, da bi se lahko utemeljila omejitev temeljne svoboščine, ki jo zagotavlja Pogodba.

(Glej točke od 22 do 24, 31, 34, 35, 38 in izrek.)
Čeprav so s členom 4(c) PJ prepovedane državne pomoči jeklarskim in premogovnim družbam, ne glede na to, ali gre za posamične pomoči ali za pomoči, dodeljene z uporabo sistema državnih pomoči, se člen 67 PJ izrecno nanaša na državne pomoči le glede ohranitvenih ukrepov, ki bi jih Komisija lahko dovolila na podlagi odstavka 2, druga alinea, tega člena v korist jeklarskih in premogovnih družb, če bi slednje utrpele konkurenčne neugodnosti zaradi ukrepov splošne ekonomske politike.

Poleg tega se člena 4 PJ in 67 PJ nanašata na dve različni področji, prvo odpravlja in prepoveduje določene intervencije držav članic na področju, ki je v skladu s Pogodbo ESPJ v pristojnosti Skupnosti, drugo pa je namenjeno preprečevanju izkrivljanja konkurence, ki ga neizogibno prinaša izvrševanje pristojnosti, ki jih obdržijo države članice. Člen 67 PJ tako pokriva splošne ukrepe, ki jih države članice lahko sprejmejo v okviru svoje ekonomske in socialne politike, ter ukrepe, ki so jih sprejele države članice in ki se uporabljajo v drugih sektorjih kot v premogovni oziroma jeklarski industriji, vendar lahko občutno vplivajo na pogoje konkurence v navedenih industrijah.

Poleg tega intervencije iz člena 67 PJ ne morejo biti intervencije, ki so s členom 4 PJ opredeljene kot nezdružljive s skupnim trgom za premog in jeklo, ki so odpravljene in prepovedane v kateri koli obliki. Dejansko ni mogoče sprejeti, da bi avtorji Pogodbe ESPJ v členu 4(c) PJ odločili, da so subvencije oziroma pomoči, ki so jih dodelile države članice v kateri koli obliki, odpravljene in prepovedane, da bi nato v členu 67 PJ opredelili, da so, čeprav jih Komisija ni odobrila, lahko dovoljene, razen ukrepov, ki jih je priporočila Komisija, da se ublaži oziroma popravi njihove posledice.

Člen 67(2), prva alinea, PJ, ki z odstopanjem od člena 4 PJ dovoljuje dodelitev državnih pomoči iz naslova ohranitvenih ukrepov za družbe, navedene v členu 80 PJ, ne razlikuje med posebnimi pomočmi za sektor premoga in jekla in pomočmi, ki zanj veljajo kot splošni ukrep.

Nazadnje, državna pomoč – dodeljena družbi, ki spada na področje uporabe Pogobe ESPJ – ima enake protikonkurenčne učinke, ne glede na to, ali gre za posamično pomoč ali za pomoč, ki je bila dodeljena v okviru sistema državnih pomoči, ki niso specifične za sektor jekla in premoga.

Zato se člen 4(c) PJ uporablja za državne pomoči, ki so bile dodeljene jeklarskim in premogovnim družbam v okviru sistema državnih pomoči, ki ni specifičen za sektor premoga in jekla.

Ta razlaga ne zmanjšuje polnega učinka člena 67 PJ, ker ukrepi splošne politike lahko namreč pomembno vplivajo na pogoje konkurence v industriji premoga ali jekla v smislu člena 67(1) PJ, ne da bi ti pomenili državne pomoči.

(Glej točke od 31 do 37.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Privilegiji in imunitete Evropskih skupnosti – Davčna imuniteta Skupnosti – Neposredni davki – Pojem

(Protokol o privilegijih in imunitetah Evropskih skupnosti, člen 3, prvi odstavek; Direktiva Sveta 77/799, člen 1(2))

2. Privilegiji in imunitete Evropskih skupnosti – Davčna imuniteta Skupnosti – Neposredni davki

(Protokol o privilegijih in imunitetah Evropskih skupnosti, člen 3, prvi odstavek)

Summary

1. Čeprav Protokol o privilegijih in imunitetah Evropskih skupnosti ne obsega opredelitve neposrednega davka in ker ni določb, sprejetih za izvajanje Protokola, so nekateri elementi razlage tega pojma zagotovljeni z Direktivo 77/799 o medsebojni pomoči pristojnih organov držav članic na področju neposredne obdavčitve. Ta direktiva, katere področje uporabe je bilo pred spremembo z Direktivo 79/1070 omejeno izključno na neposredne davke, je v členu 1(2) opredeljevala davek na dohodek in na premoženje ter v ta pojem uvrščala davke na celotno premoženje in na sestavine premoženja, ne glede na sistem njihovega pobiranja.

Zato je regionalni davek, ki se nanaša na imetnike stvarnih pravic na nepremičninah in bremeni neposredno osebe na podlagi njihovega premoženja ali njihovih stvarnih pravic, ki imajo neko premoženjsko vrednost, neposredni davek v smislu člena 3, prvi odstavek, navedenega protokola, saj bi bilo mogoče šteti, da bremeni del premoženja v smislu Direktive 77/799. Poleg tega morajo biti značilnosti navedenega davka ugotovljene ob upoštevanju vseh njegovih zavezancev – namreč fizičnih in pravnih oseb, v breme katerih je uveden – in ne glede na finančne posledice za Skupnosti, ki bi morebiti in posredno izhajale iz tega davka.

(Glej točke od 44 do 46.)

2. Čeprav člen 3, prvi odstavek, Protokola o privilegijih in imunitetah Evropskih skupnosti oprošča Skupnosti neposrednih davkov, pa take oprostitve nasprotno ne določa za njihove sopogodbenike. Poleg tega ta določba ne določa ničesar o ekonomski prevalitvi neposrednih davkov, ki jih morajo plačati navedeni sopogodbeniki. Zato Komisija in Svet prevalitve regionalnega davka, ki se pobira v državi članici, ne moreta izpodbijati na podlagi člena 3, prvi odstavek, Protokola.

Pravzaprav je na eni strani ta prevalitev, če se izvede s pogodbeno klavzulo v najemni pogodbi, nujno skladna z voljo pogodbenih strank, če vključitev take klavzule izhaja iz njihove pogodbene svobode. Na drugi strani prevalitev navedenega davka, če se izvede s povišanjem cene najemnine, prav tako izhaja iz pogodbene svobode strank, kajti opredelitev vsebine pogodbe, vključno z določitvijo elementa pogodbe, kot je najemnina, ravno tako zahteva njihovo soglasje. Poleg tega v zadnjem primeru tega davka, ki bremeni lastnike, ti ne bi nujno samodejno in v celoti prevalili na najemnike.

(Glej točki 50 in 51.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Okolje – Ohranjanje prostoživečih ptic – Direktiva 79/409 – Razvrstitev posebnih območij varstva

(Direktiva Sveta 79/409, člen 4(1) in (2))

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Tožba – Naštevanje očitkov in tožbenih razlogov – Procesne zahteve

(člen 226 ES; Statut Sodišča, člen 21; Poslovnik Sodišča, člen 38(1)(c))

Summary

1. Člen 4 Direktive 79/409 o ohranjanju prostoživečih ptic določa posebej načrtovan in okrepljen sistem varovanja za vrste iz Priloge I in za selitvene vrste, ki ga upravičuje dejstvo, da gre pri prvih za najbolj ogrožene vrste, pri drugih pa za vrste, ki so skupna dediščina Evropske skupnosti. Poleg tega iz devete uvodne izjave te direktive izhaja, da so ohranjanje, vzdrževanje ali obnavljanje zadostne raznovrstnosti in površine habitatov nujni za ohranitev vseh vrst ptic. Države članice so torej zavezane sprejeti potrebne ukrepe za ohranjanje navedenih vrst. Zato je posodabljanje znanstvenih podatkov nujno za opredelitev položaja najbolj ogroženih vrst in položaja vrst, ki so skupna dediščina Skupnosti, da bi lahko kot posebna območja varstva (POV) določili najprimernejša ozemlja.

Za presojo neizpolnitve obveznosti iz te direktive je torej treba uporabiti najbolj posodobljene znanstvene podatke, ki so dosegljivi ob poteku roka, določenega v obrazloženem mnenju. Nacionalni seznami pa so, vključno z ornitološkim seznamom iz leta 1998 (IBA 98), ki ga je izdelala Sociedad Española de Ornitología (špansko združenje ornitologov), na podlagi natančnejših in posodobljenih znanstvenih podatkov dopolnili prvo vseevropsko študijo, katere rezultat je „ Inventory of Important Bird Areas in the European Community “ (seznam pomembnih območij za ptice v Evropski skupnosti), objavljen leta 1989 (IBA 89).

Če država članica ne predloži nasprotnih znanstvenih dokazov, na podlagi katerih bi lahko dokazala predvsem, da je mogoče obveznosti iz člena 4(1) in (2) Direktive 79/409 izpolniti tako, da se kot območja varstva razvrsti druga območja namesto tistih, ki so našteta v navedenem seznamu, in z manjšo skupno površino, kot jo imajo območja s seznama, je lahko IBA 98, ki je posodobljen seznam pomembnih območij za ptice v zadevni državi članici, podlaga, na kateri se lahko presodi, ali je država članica glede na število in velikost razvrstila dovolj ozemelj kot POV, da bi zagotovila varstvo vseh vrst ptic, naštetih v Prilogi I k Direktivi 79/409, kot tudi vseh selitvenih vrst, ki v tej prilogi niso navedene.

(Glej točke od 23 do 27.)

2. Komisija mora v svojih predlogih v okviru tožbe na podlagi člena 226 ES navesti očitke, o katerih naj Sodišče poda svoje mnenje. Predlogi morajo biti nedvoumni, da Sodišče ne presoja ultra petita ali zavrne presojo očitka. Protislovja v tožbenem razlogu, ki ga je v podporo tožbi zaradi neizpolnitve obveznosti navedla Komisija, ne ustrezajo zahtevam iz členov 21 Statuta Sodišča in 38(1)(c) Poslovnika.

(Glej točki 47 in 48.)
Keywords

Summary



Keywords

Prosto gibanje oseb – Delavci – Svoboda ustanavljanja – Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Davčna zakonodaja

(členi 39 ES, 43 ES in 49 ES)

Summary

Obveznosti iz členov 39 ES, 43 ES in 49 ES ne izpolni država članica, ki določi, da se pravici do davčnega odbitka ali do izključitve prispevkov, vplačanih v okviru pokojninskega načrta iz obdavčljivega prihodka, priznata le za prispevke, plačane v okviru pogodb, sklenjenih s pokojninskimi institucijami s sedežem na ozemlju te države članice, medtem ko se za prispevke, plačane na podlagi pogodb, sklenjenih s pokojninskimi institucijami s sedežem v drugih državah članicah, ne prizna nobena taka davčna olajšava.

Take ureditve, ki na splošno zavrača priznanje davčnih ugodnosti za prispevke, vplačane pri pokojninski instituciji s sedežem v drugi državi članici, ni mogoče upravičiti z nujnostjo zagotavljanja doslednosti nacionalnega davčnega sistema, ker je dejavnik, ki bi lahko negativno vplival na to doslednost, nepričakovan prenos stalnega prebivališča zavezanca v obdobju med plačevanjem prispevkov v pokojninski načrt in izplačilom ustreznih dajatev, saj bi le v tem primeru zadevna država izgubila možnost obdavčitve dajatev, ki ustrezajo odbitim oziroma neobdavčenim prispevkom.

Ker določbe Pogodbe o svobodi opravljanja storitev, prostem gibanju delavcev in svobodi ustanavljanja nasprotujejo zadevni ureditvi, te ureditve ni treba posebej preučiti z vidika člena 56 ES, ki se nanaša na prosti pretok kapitala.

(Glej točke 64, od 71 do 74, 76 in izrek.)
Iz povezanih določb člena 10(2) Uredbe št. 719/91 o uporabi zvezkov TIR in zvezkov ATA kot tranzitnih dokumentov v Skupnosti, člena 2(1) Uredbe št. 1593/91 o določbah za izvajanje Uredbe št. 719/91 in člena 11(2) Carinske konvencije o mednarodnem prevozu blaga na podlagi zvezkov TIR je razvidno, da je treba zahtevo za plačilo carinskih dolgov, ki so zapadli zaradi nepravilnosti, storjenih ob takem prevozu, če postopek ni bil zaključen, vložiti najpozneje tri leta po datumu prevzema zvezka TIR, ta rok pa se podaljša na štiri leta v primeru, ko je bilo potrdilo o podaljšanju pridobljeno z goljufijo. V skladu s členoma 10(3) Uredbe št. 719/91 in 2(2) Uredbe št. 1593/91 se ta roka uporabljata tako za imetnika kot za zavarovalno združenje.

Vendar je treba, ker je namen člena 2(1) Uredbe št. 1593/91 zagotoviti enotno in skrbno uporabo zadevnih določb glede izterjave carinskega dolga z namenom hitrega in učinkovitega dajanja na voljo lastnih sredstev Skupnosti, obvestilo s stani pristojnih organov imetniku zvezka TIR in zavarovalnemu združenju o kršitvi ali nepravilnosti v vsakem primeru predložiti, kakor hitro je mogoče, in sicer takoj, ko so carinski organi izvedeli za to kršitev ali nepravilnost, torej morebiti veliko pred iztekom najdaljših mogočih rokov enega leta oziroma v primeru goljufije dveh let iz člena 11(1) Konvencije TIR. Iz enakih razlogov je treba zahtevek za plačilo v smislu člena 11(2) iste konvencije poslati takoj, ko carinski organi to lahko storijo, torej, glede na okoliščine primera, pred iztekom dveletnega roka od obvestila o kršitvi ali nepravilnosti zainteresiranim strankam.

(Glej točke od 52 do 55.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prosto opravljanje storitev – Omejitve – Napotitev delavcev, ki so državljani tretjih držav, s strani podjetja v drugo državo članico

(člen 49 ES)

2. Prosto opravljanje storitev – Omejitve – Napotitev delavcev, ki so državljani tretjih držav, s strani podjetja v drugo državo članico

(člen 49 ES)

Summary

1. Država članica, ki zato, da podjetje s sedežem v drugi državi članici lahko napoti delavce, ki so državljani tretjih držav, kot pogoj določi pridobitev „potrdila o napotitvi v EU“, za izdajo katerega je potrebno, prvič, da so zadevni delavci pri tem podjetju zaposleni najmanj eno leto ali da imajo z njim sklenjeno pogodbo za nedoločen čas in, drugič, da je dokazano spoštovanje nacionalnih pogojev za izplačilo plač in zaposlovanje, ne izpolnjuje obveznosti iz člena 49 ES.

Ker je izdaja tega potrdila namreč nujno potrebna za napotitev in ker se izda šele po tem, ko so pristojni nacionalni organi preverili te zahteve, ima naravo postopka prijave. Vendar nacionalna ureditev, ki za opravljanje storitev podjetja s sedežem v drugi državi članici na nacionalnem ozemlju zahteva izdajo upravnega dovoljenja, pomeni omejitev svobode opravljanja storitev v smislu člena 49 ES.

(Glej točke 40, 41 in 68 ter točko 1 izreka.)

2. Država članica, ki določi razlog za avtomatično zavrnitev izdaje dovoljenja za vstop in za bivanje, brez izjeme, če so delavci na nacionalno ozemlje vstopili brez vizuma, s čimer ne omogoča, da bi ti delavci, državljani tretjih držav, ki jih je podjetje s sedežem v drugi državi članici zakonito napotilo, uredili svoj položaj, ne izpolnjuje obveznosti iz člena 49 ES.

(Glej točko 68 in točko 1 izreka.)