ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
58

Ugotoviti je treba, da jezikovne različice člena 13(3), tretji stavek, Direktive o dostopu, in sicer zlasti nemška (Die nationalen Regulierungsbehörden können von einem Betreiber die umfassende Rechtfertigung seiner Preise und gegebenenfalls deren Anpassung verlangen), angleška (National regulatory authorities may require an operator to provide full justification for its prices, and may, where appropriate, require prices to be adjusted), francoska (Les [ARN] peuvent demander à une entreprise de justifier intégralement ses prix et, si nécessaire, en exiger l’adaptation) in italijanska (Le autorità nazionali di regolamentazione possono esigere che un operatore giustifichi pienamente i propri prezzi e, ove necessario, li adegui) usmerjajo k razlagi, da ni nujno, da zadevni operater, preden mu NRO po potrebi naloži, da prilagodi svoje cene, te cene že zaračunava.
58

Na podlagi navedenega je treba na prvo, drugo in tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 101(1) PDEU v povezavi s členom 4(3) PEU razlagati tako, da lahko nacionalna ureditev, kakršna je ta iz postopkov v glavni stvari, s katero, prvič, odvetniku in njegovi stranki ni dovoljeno, da se dogovorita za plačilo, ki je nižje od najnižjega zneska, določenega z uredbo, ki jo je sprejela poklicna odvetniška organizacija, kot je višji svet odvetniške zbornice – saj se v nasprotnem primeru zoper odvetnika sproži disciplinski postopek – in drugič, sodišču ni dovoljeno, da naloži povračilo zneska nagrade, ki je nižji od tega najnižjega zneska, omejuje konkurenco na notranjem trgu v smislu člena 101(1) PDEU. Predložitveno sodišče mora preveriti, ali taka ureditev glede na konkretni način njene uporabe dejansko ustreza legitimnim ciljem in ali so tako postavljene omejitve omejene na to, kar je potrebno za zagotavljanje uresničevanja teh legitimnih ciljev.
29

Pri izračunu zajamčene pokojnine B. Zaniewicz-Dybeck na podlagi nacionalnih določb je nacionalni zavod za zavarovanje v skladu s členom 25 poglavja 67 SFB in v skladu z navodili določil osnovo za izračun te pokojnine z uporabo sorazmernega izračuna. Ob tem pri izračunu osnovnega zneska, določenega v členu 46(2)(a) Uredbe št. 1408/71, ni upošteval starostne pokojnine, ki temelji na dohodkih in ki jo je B. Zaniewicz-Dybeck pridobila na Poljskem, temveč je iz starostne pokojnine, ki temelji na dohodkih in ki jo je pridobila na Švedskem, v znesku 75.216 SEK (približno 7.897 EUR) za 24 let zavarovalne dobe, izračunal letno vrednost 3134 SEK (približno 329 EUR), to je 75.216 SEK deljeno s 24, nato pa je to letno vrednost pomnožil z maksimalno zavarovalno dobo za zajamčeno pokojnino, to je 40 let. Tako je izračunal fiktivno pokojnino v znesku 125.360 SEK (približno 13.162 EUR).
5

V uvodnih izjavah 7 in 19 Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42) je navedeno: „(7) Področje uporabe te uredbe mora zajemati vse glavne civilne in gospodarske zadeve, razen točno opredeljenih zadev. […] (19) Zagotoviti je treba kontinuiteto med Bruseljsko konvencijo in to uredbo ter v ta namen predpisati prehodne določbe. To velja tudi za razlago Bruseljske konvencije s strani Sodišča Evropskih skupnosti in Protokol iz leta 1971 se mora še naprej uporabljati za zadeve, ki so viseče v trenutku začetka veljavnosti te uredbe.“
98

Splošno sodišče zato in ker – kot je razvidno iz točke 85 te sodbe – delov akta, ki se nanašajo na neko osebo in ki niso podvrženi nadzoru sodišča Unije, navedeno sodišče ne more razglasiti za nične in ker ti zato v razmerju do te osebe postanejo dokončni, pritožnice in obtoženih prevoznikov, ki so vložili tožbe, navedene v točki 30 te sodbe, ob upoštevanju razlik med njimi glede obsega predlogov, ki so jih podali na prvi stopnji, upravičeno ni obravnavalo enako.
3

Člen 1 Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 102), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2006/105/ES z dne 20. novembra 2006 (UL 2006, L 363, str. 368) (v nadaljevanju: Direktiva o habitatih), določa: „V tej direktivi: (a) ohranjanje pomeni vrsto ukrepov, ki so potrebni za vzdrževanje ali obnovitev ugodnega stanja naravnih habitatov in populacij prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst, kot je opredeljeno v (e) in (i); […] (e) stanje ohranjenosti naravnega habitata pomeni skupek vplivov, ki delujejo na naravni habitat in njegove značilne vrste in ki lahko vplivajo na njegovo dolgoročno naravno razširjenost, strukturo in funkcije ter dolgoročno preživetje njegovih značilnih vrst na ozemlju iz člena 2. Šteje se, da je stanje ohranjenosti naravnega habitata ‚ugodno‘: – če so njegovo naravno območje razširjenosti in površine, ki jih na tem območju pokriva, stabilne ali se povečujejo, in – če obstajajo in bodo v predvidljivi prihodnosti verjetno še obstajale posebna struktura in funkcije, potrebne za njegovo dolgoročno ohranitev, in – če je stanje ohranjenosti njegovih značilnih vrst ugodno, kot je opredeljeno v (i); […] (i) stanje ohranjenosti vrste pomeni skupek vplivov, ki delujejo na to vrsto in lahko dolgoročno vplivajo na razširjenost in številčnost njenih populacij na ozemlju iz člena 2. Šteje se, da je stanje ohranjenosti ‚ugodno‘: – če podatki o populacijski dinamiki te vrste kažejo, da se sama dolgoročno ohranja kot preživetja sposobna sestavina svojih naravnih habitatov, in – če se naravno območje razširjenosti vrste niti ne zmanjšuje niti se v predvidljivi prihodnosti verjetno ne bo zmanjšalo, in – če obstaja in bo verjetno še naprej obstajal dovolj velik habitat za dolgoročno ohranitev njenih populacij; […] (k) območje, pomembno za Skupnost, pomeni območje, ki v biogeografski regiji ali regijah pomembno prispeva k ohranitvi ali obnovitvi ugodnega stanja ohranjenosti naravnega habitatnega tipa iz Priloge I ali vrste iz Priloge II in lahko tudi pomembno prispeva k usklajenosti Nature 2000 iz člena 3 in/ali pomembno prispeva k ohranjanju biološke raznovrstnosti v tej biogeografski regiji ali regijah. […] (l) [POO] pomeni območje, pomembno za Skupnost, ki ga države članice določijo z zakonskim, upravnim in/ali pogodbenim aktom in kjer se uporabljajo potrebni ohranitveni ukrepi za vzdrževanje ali obnovitev ugodnega stanja ohranjenosti naravnih habitatov in/ali populacij vrst za katere je bilo območje določeno; […]“
26

V teh okoliščinah je Corte suprema di Cassazione (vrhovno kasacijsko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je člen 144 v povezavi s členom 86(1) Direktive o DDV (ki ustrezata členoma 14(1) in (2) in 11, del B(3), Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 23)) mogoče razlagati tako, da je edini pogoj za to, da se z DDV ne obdavčijo povezane storitve tako imenovanega vstopnega (inbound) notranjega prevoza – z letaliških območij v namembni kraj na ozemlju države članice, pri čemer velja klavzula o oproščenosti naslovnika – to, da je vrednost navedenih storitev vključena v davčno osnovo ne glede na to, ali je zanje ob uvozu blaga dejansko treba plačati carinski davek, in da torej ni združljiva z zgoraj navedenimi določbami [Unije] razlaga nacionalnih določb iz člena 9(1), točka 2, v povezavi z določbami iz člena 69(1) uredbe št. 633/72 v tedaj veljavni različici, v skladu s katero mora biti vedno in torej tudi pri prevozih, neobdavčljivih z DDV – kakor v obravnavanem primeru, ker gre za dokumente in blago zanemarljive vrednosti – izpolnjena dodatna zahteva, da so ob uvozu navedenega blaga dejansko obdavčeni z DDV (in da je carinski davek dejansko plačan), in sicer po potrebi tudi ob upoštevanju tega, da so prevozne storitve postranske glede na glavne storitve (uvoz), in namena, da se oba postopka poenostavita?“
48

Vendar je zaradi vseprisotnosti podatkov in vsebin, objavljenih na spletnem mestu, in načeloma splošne narave obsega njihovega razširjanja (glej v tem smislu sodbo z dne 25. oktobra 2011, eDate Advertising in drugi, C‑509/09 in C‑161/10, EU:C:2011:685, točka 46) zahtevek za popravek prvih in izbris drugih enoten in nedeljiv ter ga je zato v skladu s sodno prakso, ki izhaja iz sodb z dne 7. marca 1995, Shevill in drugi (C‑68/93, EU:C:1995:61, točke 25, 26 in 32), ter z dne 25. oktobra 2011, eDate Advertising in drugi (C‑509/09 in C‑161/10, EU:C:2011:685, točki 42 in 48), mogoče uveljavljati le pred sodiščem, pristojnim za odločanje o celotnem odškodninskem zahtevku, in ne pred sodiščem, ki nima take pristojnosti.
7

Člen 28 navedene uredbe določa: „1. Države članice ne smejo pridržati osebe zgolj zato, ker v zvezi z njo poteka postopek, določen v tej uredbi. 2. Kadar obstaja znatna nevarnost, da bo oseba pobegnila, lahko države članice na podlagi presoje vsakega posameznega primera zadevno osebo pridržijo, da bi omogočile izvedbo postopkov za predajo v skladu s to uredbo, vendar le, če je ukrep pridržanja sorazmeren in ni mogoče učinkovito uporabiti drugih manj prisilnih ukrepov. 3. Pridržanje traja čim manj časa in ne sme trajati dlje, kot je razumno potrebno za skrbno izvedbo potrebnih upravnih postopkov vse do izvršitve predaje v skladu s to uredbo. Kadar je oseba pridržana v skladu s tem členom, rok za predložitev zahteve za sprejem ali ponovni sprejem ni daljši od enega meseca od vložitve prošnje. Država članica, ki izvaja postopek v skladu s to uredbo, v takih primerih zaprosi za nujen odgovor. Tak odgovor se poda v dveh tednih od prejema prošnje. Če v dveh tednih odgovora ni, je to enakovredno sprejetju zahteve in posledica tega je obveznost sprejema ali ponovnega sprejema osebe, vključno z obveznostjo zagotovitve ustrezne ureditve za prihod. Kadar je oseba pridržana v skladu s tem členom, se njena predaja iz države članice, ki daje zahtevo, v odgovorno državo članico izvede, kakor hitro je to praktično izvedljivo, najpozneje pa v šestih tednih po tem, ko je druga država članica implicitno ali eksplicitno odobrila zahtevo za sprejetje ali ponovno sprejetje zadevne osebe, ali od trenutka, ko preneha veljati odložilni učinek pritožbe ali ponovnega pregleda v skladu s členom 27(3). Kadar država članica, ki daje zahtevo, zahteve za sprejem ali ponovni sprejem ne predloži v predpisanem roku ali če se predaja ne izvede v navedenem roku šestih tednov iz tretjega pododstavka, oseba več ne sme biti pridržana. Členi 21, 23, 24 in 29 se še naprej ustrezno uporabljajo. 4. Kar zadeva pogoje za pridržanje in zaščitne ukrepe, ki veljajo za pridržane osebe, se zaradi omogočanja postopkov predaje v odgovorno državo članico uporabljajo členi 9, 10 in 11 Direktive [o sprejemu].“
4

Člen 164 Uredbe št. 1234/2007, naslovljen „Določitev izvoznega nadomestila“, je v odstavkih od 1 do 3 določal: „1. Izvozna nadomestila so enaka v vsej [Uniji]. Spreminjajo se lahko glede na namembni kraj, kadar to zahtevajo razmere na svetovnem trgu, posebne zahteve nekaterih trgov ali obveznosti, ki temeljijo na sporazumih, sklenjenih v skladu s [členom 218 PDEU]. 2. Nadomestila določi Komisija. Nadomestila se lahko določijo: (a) v rednih časovnih presledkih; (b) z javnim razpisom za proizvode, za katere je bil predviden ta postopek pred datumom začetka uporabe te uredbe v skladu s členom 204(2). Seznam proizvodov, za katere se dodeli izvozno nadomestilo, in znesek izvoznih nadomestil se določita najmanj enkrat na tri mesece, razen kadar […] sta določena z razpisom. Vendar pa znesek nadomestila lahko ostane na isti ravni več kakor tri mesece in ga po potrebi v intervencijskem obdobju lahko popravi Komisija brez pomoči odbora iz člena 195(1) bodisi na zahtevo države članice bodisi na svojo pobudo. 3. Kadar se določajo nadomestila za posamezni proizvod, je treba upoštevati eno ali več izmed naslednji točk: (a) trenutne razmere in gibanja v prihodnosti glede: – cen in ponudbe proizvodov na [notranjem] trgu, – cen teh proizvodov na svetovnem trgu; (b) cilje SUT [skupne ureditve trgov], ki morajo zagotoviti uravnoteženost in naravno gibanje cen in trgovine na tem trgu; (c) potrebo po izogibanju motnjam, ki bi lahko povzročile dolgotrajnejše nesorazmerje med ponudbo in povpraševanjem na trgu [Unije]; (d) gospodarski vidik predlaganega izvoza; (e) omejitve, ki temeljijo na sporazumih, sklenjenih v skladu s [členom 218 PDEU]; (f) potrebo po vzpostavitvi sorazmerja med uporabo osnovnih proizvodov [Unije] pri proizvodnji predelanega blaga za izvoz v tretje države in uporabo proizvodov iz tretjih držav, uvoženih v okviru postopkov predelave; (g) najugodnejše tržne in prevozne stroške od trgov [Unije] do pristanišč [Unije] ali drugih krajev izvoza, skupaj s stroški pošiljanja v namembne države; (h) povpraševanje na [notranjem] trgu; (i) za sektorje svinjskega mesa, jajc in perutnine, razliko med cenami v [Uniji] in cenami na svetovnem trgu za količino krmnega žita, ki je v [Uniji] potrebna za pridelavo enega kilograma proizvodov iz navedenih sektorjev.“
42

Tako so obdobja nedejavnosti, do katerih lahko pride v 24‑urnih obdobjih, v katerih „starš“ namestnik vodi hišo za otroke, zajeta z opravljanjem dolžnosti delavca in pomenijo delovni čas, kadar je „starš“ namestnik zavezan biti fizično prisoten na kraju, ki ga določi delodajalec, in mu biti tam na voljo, da bi lahko takoj opravil ustrezne naloge, če bi bilo to potrebno (glej v tem smislu sodbo z dne 1. decembra 2005, Dellas in drugi, C‑14/04, EU:C:2005:728, točka 48, in sklep z dne 11. januarja 2007, Vorel, C‑437/05, EU:C:2007:23, točka 28).
47

Tudi če davčna oprostitev v korist nekaterih podjetij pomeni ukrep pomoči v smislu člena 107(1) PDEU, morebitna nezakonitost pomoči ne more vplivati na zakonitost dajatve, katere plačila so ta podjetja oproščena. V zvezi s tem je Sodišče razsodilo, da se zavezanci za neko dajatev ne morejo sklicevati na to, da oprostitev, ki je določena v korist drugih podjetij, pomeni državno pomoč, da bi se izognili plačilu te dajatve (glej v tem smislu sodbo z dne 27. oktobra 2005, Distribution Casino France in drugi, od C‑266/04 do C‑270/04, C‑276/04 in od C‑321/04 do C‑325/04, EU:C:2005:657, točki 42 in 43 in navedena sodna praksa).
11

Člen 23 te uredbe, ki je v oddelku 7 navedenega poglavja II, naslovljenem „Dogovor o pristojnosti“, v odstavkih 1 in 5 določa: „1. Če so se stranke, od katerih ima vsaj ena svoje stalno prebivališče v državi članici, dogovorile, da mora biti za spore, ki so ali ki bodo mogoče nastali v zvezi z določenim pravnim razmerjem, pristojno določeno sodišče ali sodišča določene države članice, je pristojno to sodišče oz. so pristojna sodišča te države članice. Ta pristojnost je izključna, razen če se stranke niso dogovorile drugače. Dogovor o pristojnosti mora biti sklenjen: (a) v pisni obliki ali potrjen v pisni obliki; ali (b) v obliki, ki je v skladu s prakso, ki je ustaljena med strankama; ali (c) v mednarodni trgovini v skladu z mednarodnimi trgovskimi običaji, ki so znani strankam ali bi jim morali biti znani in ki so splošno priznani v mednarodni trgovini in redno upoštevani s strani strank pogodb istega tipa v okviru zadevne panoge. […] 5. Dogovori ali določbe iz akta o ustanovitvi trusta, ki podeljujejo pristojnost, nimajo pravne veljave, če so v nasprotju z določbami členov 13, 17 ali 21 ali če izključujejo pristojnost sodišč, ki imajo v skladu s členom 22 izključno pristojnost.“
8

Člen 5 te direktive določa: „1. Če države članice ne določijo drugače, se člena 3 in 4 ne uporabljata za prenos podjetja, obrata ali dela podjetja ali obrata, če je odsvojitelj v stečajnem ali temu podobnem postopku zaradi plačilne nesposobnosti, ki je bil začet z namenom likvidacije premoženja odsvojitelja in je pod nadzorom pristojnega organa oblasti (ki je lahko tudi stečajni upravitelj, ki ga je pooblastil pristojni organ oblasti). 2. Kadar se člena 3 in 4 uporabljata za prenos v postopkih plačilne nesposobnosti (ne glede na to, ali je bil postopek sprožen z namenom likvidacije premoženja odsvojitelja) in pod pogojem, da postopek nadzira pristojni organ oblasti (ki je lahko tudi stečajni upravitelj po določbah nacionalne zakonodaje), lahko država članica določi, da: (a) se dolgovi odsvojitelja na podlagi pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja, ki so zapadli v plačilo pred prenosom ali pred začetkom postopka za primer plačilne nesposobnost, ne glede na člen 3(1) ne prenesejo na pridobitelja, pod pogojem, da je ta postopek v skladu z nacionalno zakonodajo podlaga za varovanje, ki je najmanj tako, kakor je predvideno za situacije, na katere se nanaša Direktiva Sveta 80/987/EGS z dne 20. oktobra 1980 o približevanju zakonodaje držav članic o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti njihovega delodajalca [UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 217], in/ali; da (b) se pridobitelj, odsvojitelj ali oseba oziroma osebe v funkciji odsvojitelja na eni strani in predstavniki delavcev na drugi strani lahko dogovorijo, kolikor to dopušča veljavna zakonodaja ali praksa, za spremembe določil in pogojev za zaposlitev, katerih cilj je ohranitev zaposlitvenih možnosti, tako da se zagotovi preživetje podjetja, obrata ali dela podjetja ali obrata. 3. Država članica lahko uporabi odstavek 2(b) za vse prenose, ko je odsvojitelj v resnih gospodarskih težavah, kakršne opredeljuje nacionalna zakonodaja, če tako stanje ugotovi pristojni organ oblasti in je omogočen sodni nadzor, pod pogojem, da so take določbe v nacionalni zakonodaji obstajale že pred 17. julijem 1998. […] 4. Države članice sprejmejo ustrezne ukrepe, da preprečijo zlorabo postopkov plačilne nesposobnosti, zaradi katerih bi bili delavci prikrajšani za pravice, ki jih predvideva ta direktiva.“
19

To sodišče je s sodbo z dne 13. februarja 2014 tožbi ugodilo in razveljavilo to davčno stališče, pri čemer je menilo, da se DDV lahko dolguje v primeru prenosa lastninske pravice na stvareh na podlagi odredbe javnega organa ali na podlagi zakona, če do takega prenosa pride v zameno za nadomestilo. Ker naj na podlagi poljskega prava to ne bi bil primer v obravnavani zadevi, je navedeno sodišče odločilo, da prenos lastninske pravice na stvari na državno blagajno kot izravnava za neplačane davke, ki se plačujejo v državni proračun, ni transakcija, obdavčena z DDV.
2.

Če nacionalno sodišče za državno pomoč opredeli odločitev družbe, ki je v večinski lasti države članice, da za ugasnitev terjatve sprejme nadomestno izpolnitev s sredstvom, ki je v lasti druge družbe, katere edini delničar je ta država članica, in da plača znesek, ki ustreza razliki med ocenjeno vrednostjo tega sredstva in zneskom te terjatve, morajo organi te države članice v skladu s členom 108(3) PDEU to pomoč pred njeno izvršitvijo priglasiti Evropski komisiji.
Tarifno številko 9021 Kombinirane nomenklature skupne carinske tarife iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 1101/2014 z dne 16. oktobra 2014, je treba razlagati tako, da so s to številko zajeti medicinski vsaditveni vijaki, kakršni so obravnavani v postopku v glavni stvari, ker imajo ti proizvodi značilnosti, na podlagi katerih se razlikujejo od običajnih proizvodov po dovršenosti svoje izdelave in svoji visoki stopnji natančnosti ter po svoji metodi izdelave in posebnosti svoje funkcije. Natančneje, dejstvo, da je mogoče medicinske vsaditvene vijake, kakršni so obravnavani v postopku v glavni stvari, vstaviti v telo zgolj s posebnimi medicinskimi, in ne običajnimi orodji, je značilnost, ki jo je treba upoštevati za razlikovanje teh medicinskih vsaditvenih vijakov od običajnih proizvodov.
13

Madžarski organi so 14. julija 2016 posredovali odgovor na ta zahtevek, iz katerega zlasti izhaja, da je državno tožilstvo neodvisno od izvršilne oblasti in da je njegova naloga, da med celotno preiskavo skrbi za to, da policija upošteva zakonodajo in da lahko osumljenec izvršuje svoje pravice. Navedeni organi so prav tako pojasnili, da lahko v okviru tega poslanstva državno tožilstvo spremeni ali razveljavi odločbo, ki jo je sprejela policija pri postopanju kot preiskovalni organ, če meni, da ta odločba ni skladna z zakonom ali namenom preiskave. Ti organi so poleg tega navedli, da bo državni tožilec, ki je potrdil nacionalni nalog za prijetje, ki ga je izdala policija, v zadevnem kazenskem postopku verjetno sodeloval kot zastopnik državnega tožilstva.
75

Posledično to pomeni, da če prosilec za azil zlasti v okviru učinkovitega pravnega sredstva, ki mu je zagotovljeno s členom 27 Uredbe Dublin III, predloži objektivne elemente, kot so zdravniška potrdila, ki so bila pripravljena v zvezi z njim in s katerimi je mogoče izkazati, da je njegovo zdravstveno stanje posebej resno in da bi lahko imela predaja znatne in nepopravljive posledice za to zdravstveno stanje, organi zadevne države članice, vključno z njenimi sodišči, teh elementov ne smejo zanemariti. Nasprotno, pri odločanju o predaji zadevne osebe, ali če gre za sodišča, o zakonitosti sklepa o predaji morajo presoditi nevarnost za uresničitev teh posledic, ker bi lahko izvršitev tega sklepa pripeljala do nečloveškega ali ponižujočega ravnanja s to osebo (glej po analogiji sodbo z dne 5. aprila 2016, Aranyosi in Căldăraru, C‑404/15 in C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, točka 88).
5.

Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Izvršitev z naklepom ali iz malomarnosti – Pojem – Podjetje, ki ne more prezreti svojega protikonkurenčnega ravnanja – Sporazum, sklenjen med proizvajalcem originalnih zdravil in proizvajalcem generičnih zdravil – Povratna plačila, ki so nesorazmerna in ki jih spremlja izključitev konkurentov s trga – Vključitev (člen 101 PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47; Uredba Sveta št. 1/2003, člena 5 in 23(2)) (Glej točke 91 in od 135 do 140.)