Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 15. julija 2021 – Evropska komisija/Republika Poljska

(Zadeva C-791/19) (1)

(Neizpolnitev obveznosti države - Disciplinska ureditev za sodnike - Pravna država - Neodvisnost sodnikov - Učinkovito sodno varstvo na področjih, ki so zajeta s pravom Unije - Člen 19(1), drugi pododstavek, PEU - Člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah - Disciplinske kršitve zaradi vsebine sodnih odločb - Neodvisna in z zakonom ustanovljena disciplinska sodišča - Spoštovanje razumnega roka in pravice do obrambe v disciplinskih postopkih - Člen 267 PDEU - Omejitev pravice in obveznosti nacionalnih sodišč, da pri Sodišču vlagajo predloge za sprejetje predhodne odločbe)

(2021/C 382/02)

Jezik postopka: poljščina

Stranke

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: sprva K. Banks, S. L. Kalėda in H. Krämer, nato K. Banks, S. L. Kalėda in P. J. O. Van Nuffel, agenti)

Tožena stranka: Republika Poljska (zastopniki: B. Majczyna, D. Kupczak, S. Żyrek, A. Dalkowska in A. Gołaszewska, agenti)

Intervenientke v podporo tožeče stranke: Kraljevina Belgija (zastopnice: C. Pochet, M. Jacobs in L. Van den Broeck, agentke), Kraljevina Danska (zastopniki: sprva M. Wolff, M. Jespersen in J. Nymann-Lindegren, nato M. Wolff in J. Nymann-Lindegren, agenti), Kraljevina Nizozemska (zastopnika: M. K. Bulterman in J. Langer, agenta), Republika Finska (zastopnici: M. Pere in H. Leppo, agentki), Kraljevina Švedska (zastopnice: C. Meyer-Seitz, H. Shev, A. Falk, J. Lundberg in H. Eklinder, agentke)

Izrek

1. Republika Poljska — s tem, da ni zagotovila neodvisnosti in nepristranskosti Izba Dyscyplinarna (disciplinski senat) pri Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče, Poljska), ki je pristojen za nadzor nad odločbami, izdanimi v disciplinskih postopkih proti sodnikom (člen 3, točka 5, člen 27 in člen 73(1) ustawa o Sądzie Najwyższym (zakon o vrhovnem sodišču) z dne 8. decembra 2017 v konsolidirani različici, kot je objavljena v Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej iz leta 2019 (pozicija 825), v povezavi s členom 9a ustawa o Krajowej Radzie Sądownictwa (zakon o nacionalnem sodnem svetu) z dne 12. maja 2011, kakor je bil spremenjen z ustawa o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz niektórych innych ustaw (zakon o spremembah zakona o nacionalnem sodnem svetu in nekaterih drugih zakonov) z dne 8. decembra 2017); — s tem, da je dopustila, da se lahko v zvezi s sodniki splošnih sodišč vsebina sodnih odločb opredeli kot disciplinska kršitev (člen 107(1) ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych (zakon o organizaciji splošnih sodišč) z dne 27. julija 2001 v različici po zaporednih spremembah, objavljenih v Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej iz leta 2019 (pozicije 52, 55, 60, 125, 1469 in 1495), ter člen 97(1) in (3) zakona o vrhovnem sodišču v konsolidirani različici, kot je objavljena v Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej iz leta 2019 (pozicija 825)); — s tem, da je predsedniku Izba Dyscyplinarna (disciplinski senat) pri Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) podelila diskrecijsko pravico za imenovanje disciplinskega sodišča, ki je na prvi stopnji pristojno v zadevah, ki se nanašajo na sodnike splošnih sodišč (člen 110(3) in člen 114(7) zakona o organizaciji splošnih sodišč v različici po zaporednih spremembah, objavljenih v Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej iz leta 2019 (pozicije 52, 55, 60, 125, 1469 in 1495)), in da torej ni zagotovila, da disciplinske zadeve obravnava „z zakonom ustanovljeno“ sodišče, ter — s tem, da ni zagotovila, da se disciplinske zadeve proti sodnikom splošnih sodišč obravnavajo v razumnem roku (člen 112b(5), drugi stavek, tega zakona), pa tudi s tem, da je določila, da dejanja v zvezi z imenovanjem odvetnika in njegovim prevzemom obrambe nimajo odložilnega učinka na potek disciplinskega postopka (člen 113a navedenega zakona) in da disciplinsko sodišče vodi postopek tudi v primeru upravičene odsotnosti obdolženega sodnika, ki je o tem obveščen, ali njegovega odvetnika (člen 115a(3) tega zakona), ter da torej obdolženim sodnikom splošnih sodišč ni zagotovila pravice do obrambe, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 19(1), drugi pododstavek, PEU.

2. Republika Poljska s tem, da je dopustila, da se pravica sodišč do vložitve predlogov za sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču Evropske unije omeji z možnostjo začetka disciplinskega postopka, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 267, drugi in tretji odstavek, PDEU.

3. Republika Poljska nosi svoje stroške in plača stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija, vključno s stroški v zvezi s postopkom za izdajo začasne odredbe.

4. Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska, Kraljevina Nizozemska, Republika Finska in Kraljevina Švedska nosijo vsaka svoje stroške.

(1) UL C 413, 9.12.2019.