ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(4)

vizumih, ki jih izdajo konzuli, razen vizumov, izdanih tujcem, ki so družinski člani državljana države članice Evropske unije, države članice Evropskega združenja za prosto trgovino, ki je država pogodbenica Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru [EGP], ali Švicarske konfederacije, v smislu člena 2(4) ustawa […] r. o wjeździe na terytorium Rzeczypospolitej Polskiej, pobycie oraz wyjeździe z tego terytorium obywateli państw członkowskich Unii Europejskiej i członków ich rodzin (zakon o vstopu državljanov držav članic Evropske unije in njihovih družinskih članov na ozemlje Republike Poljske, njihovem bivanju na navedenem ozemlju in zapustitvi tega ozemlja) z dne 14. julija 2006 (v nadaljevanju: zakon o vstopu na ozemlje)“.
35

Iz ustaljene sodne prakse Sodišča namreč izhaja, da splošno načelo prava Unije glede spoštovanja pravice do obrambe ne pomeni absolutne pravice, ampak lahko vsebuje omejitve, če te dejansko ustrezajo ciljem v splošnem interesu, ki se uresničujejo z zadevnim ukrepom, in če glede na želeni cilj ne pomenijo pretiranega in nesprejemljivega posega, ki bi omejeval samo bistvo tako zagotovljenih pravic (sodbi z dne 26. septembra 2013, Texdata Software, C‑418/11, EU:C:2013:588, točka 84, in z dne 3. julija 2014, Kamino International Logistics in Datema Hellmann Worldwide Logistics, C‑129/13 in C‑130/13, EU:C:2014:2041, točka 42).
48

Poleg tega v nasprotju s tem, kar zatrjujeta nemška in avstrijska vlada, to, da se za pravico odbitka DDV ne zahteva, da se gospodarska dejavnost davčnega zavezanca opravlja na naslovu, navedenem na računu, ki ga je ta izdal, ni omajano z ugotovitvami Sodišča iz sodbe z dne 28. junija 2007, Planzer Luxembourg (C‑73/06, EU:C:2007:397). Analiza vsebine izrazov „sedež“ in „stalna poslovna enota“ za namene Trinajste direktive 86/560 ni upoštevna pri določanju pomena pojma „naslov“ iz člena 226, točka 5, Direktive o DDV.
40

„Izjavo prevoznika“ iz oddelka 4 dnevnika vožnje morata izpolniti in podpisati voznik in prevoznik. V tej izjavi morajo biti v zvezi z dejanskim opisom poti (počivališča, točke pretovarjanja ali izhodne točke) navedeni različni kraji in naslovi; datumi in ure prihoda in odhoda; dolžina postankov in razlogi zanje; razlogi za kakršnekoli razlike med dejanskim in predlaganim opisom poti, kakršnekoli druge pripombe ter število in razlogi za poškodbe živali in/ali smrti med vožnjo.
24

V teh okoliščinah je Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (sodišče prve stopnje v Antwerpnu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je člen 198, točka 10, [CIR 1992] v različici, veljavni za davčni leti 2000 in 2001, v nasprotju s členom 4(2) Direktive [90/435] v delu, v katerem določa, da se obresti ne štejejo za poslovne stroške do določenega zneska, ki ustreza znesku odbitnih dividend v skladu s členi od 202 do 204 [CIR 1992], pri čemer je te dividende prejela družba na deleže, ki jih ni posedovala neprekinjeno vsaj eno leto v času njihovega prenosa in se ne razlikuje glede na to, ali so navedeni stroški obresti povezani s (financiranjem) udeležbe, iz katere izhajajo izvzete dividende, ali ne? 2. Ali člen 198, točka 10, [CIR 1992] v različici, veljavni za davčni leti 2000 in 2001, pomeni določbo za preprečevanje goljufij ali zlorab v smislu člena l(2) Direktive [90/435], in če je tako, ali člen 198, točka 10, [CIR 1992] presega to, kar je potrebno za preprečevanje takih goljufij in zlorab, ker določa, da se obresti ne štejejo za poslovne stroške do določenega zneska, ki ustreza znesku odbitnih dividend v skladu s členi od 202 do 204 [CIR 1992], pri čemer je te dividende prejela družba na deleže, ki jih ni posedovala neprekinjeno vsaj eno leto v času njihovega prenosa in se ne razlikuje glede na to, ali so navedeni stroški obresti povezani s (financiranjem) udeležbe, iz katere izhajajo izvzete dividende, ali ne?“
7

Člen 40(1) in (2) Decreto legislativo n. 163 – Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE (zakonska uredba št. 163 z dne 12. aprila 2006 – zakonik o javnih naročilih gradenj, storitev in blaga na podlagi direktiv 2004/17/ES in 2004/18/ES; GURI, splošna izdaja št. 100 z dne 2. maja 2006) določa: „1. Subjekti, ki na kateri koli podlagi izvajajo javna naročila gradenj, morajo biti za to usposobljeni in morajo zagotavljati, da se njihova dejavnost izvaja po načelih kakovosti, strokovnosti in lojalnosti. S tem namenom je treba za proizvode, procese, storitve in sisteme za zagotavljanje kakovosti v podjetju, ki jih uporabljajo ti subjekti, zagotoviti sistem izdaje potrdil v skladu z veljavno zakonodajo. 2. Uredba iz člena 5 določa enotni sistem potrjevanja usposobljenosti za vse osebe, ki na kateri koli podlagi izvajajo javna naročila gradenj v vrednosti, ki je višja od 150.000 EUR, glede na vrsto in vrednost gradenj. Z uredbo iz člena 5 je poleg tega mogoče redno revidirati kategorije usposobljenosti in pri tem določiti morebitne nove kategorije.“
49

V obravnavanem primeru je treba, kar zadeva posojila v valutah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, poudariti, kot je opozoril Evropski odbor za sistemska tveganja v priporočilu CERS/2011/1 z dne 21. septembra 2011, ki se nanaša na posojila v valutah (UL 2011, C 342, str. 1), da morajo finančne ustanove posojilojemalcem posredovati informacije, ki morajo zadostovati za sprejetje poučenih in preudarnih odločitev ter bi morale vsebovati vsaj to, kako bi na obroke za odplačilo posojila vplivala zelo velika depreciacija zakonitega plačilnega sredstva države članice, kjer ima posojilojemalec stalno prebivališče, in povečanje tujih obrestnih mer (Priporočilo A – zavedanje posojilojemalcev o tveganjih, točka 1).
12

Toridas je družba, ki ima sedež in je zavezana za plačilo DDV v Litvi. Med 1. julijem 2008 in 31. decembrom 2010 je iz Kazahstana v Litvo uvozila zamrznjene ribe (v nadaljevanju: zadevno blago). To blago je bilo nato prodano družbi Megalain OÜ, ustanovljeni in identificirani za namene DDV v Estoniji (v nadaljevanju: prve dobave). Opozoriti je treba, da v obdobju, upoštevnem za namene tega spora, estonsko podjetje ni bilo identificirano za namene DDV v Litvi. Te prodaje med družbama Toridas in Megalain so bile urejene s pogodbo o sodelovanju z dne 10. oktobra 2006. Na podlagi te pogodbe se je družba Megalain zavezala, da bo zadevno blago v 30 dneh izvozila z ozemlja Litve in družbi Toridas predložila dokazne listine o dejanskem izvozu tega blaga. Družba Toridas pa se je zavezala, da bo poskrbela za zadevno blago, vključno s skladiščenjem, in krila vse stroške, ki bodo nastali, dokler to blago ne bo dejansko izvoženo iz Litve.
26

V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v preambuli Prve in Druge direktive poudarjeno, da je njun namen na eni strani zagotoviti prosti pretok vozil, ki so navadno na ozemlju Unije, in oseb, ki so v njih, in na drugi strani zagotoviti, da bodo oškodovanci nesreč, ki jih povzročijo ta vozila, enako obravnavani, ne glede na to, kje v Uniji se je nesreča zgodila (sodbi z dne 9. junija 2011, Ambrósio Lavrador in Olival Ferreira Bonifácio, C‑409/09, EU:C:2011:371, točka 23, in z dne 23. oktobra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, točka 26).
Člen 5(1) in člen 7(1), drugi pododstavek, Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. maja 1999 o nekaterih vidikih prodaje potrošniškega blaga in z njim povezanih garancij je treba razlagati tako, da nasprotujeta pravilu nacionalnega prava, ki dopušča, da je zastaralni rok za vložitev tožbe potrošnika krajši od dveh let od dobave blaga, kadar je navedena država članica izkoristila možnost, ki izhaja iz druge od določb te direktive, in kadar sta se prodajalec in potrošnik dogovorila za obdobje odgovornosti prodajalca, ki je krajše od dveh let, to je eno leto, za zadevno rabljeno blago.
14

Člen 62 Lei n.° 50/2012 aprova o regime jurídico da actividade empresarial local e das participações locais e revoga as Leis n.os 53-F/2006, de 29 de dezembro, e 55/2011, de 15 de novembro (zakon št. 50/2012 o odobritvi pravne ureditve podjetniške dejavnosti lokalnih skupnosti in deležev, ki jih imajo lokalne skupnosti, in o razveljavitvi zakonov št. 53-F/2006 z dne 29. decembra in št. 55/2001 z dne 15. novembra) z dne 31. avgusta 2012 (Diário da República, 1. serija, št. 169, z dne 31. avgusta 2012) v različici, ki se uporablja v sporu o glavni stvari (v nadaljevanju: RJAEL), v zvezi s prenehanjem delovanja lokalnih podjetij določa: „1. Brez poseganja v člen 35 zakona o gospodarskih družbah se v roku šestih mesecev obvezno sprejme odločitev o prenehanju delovanja lokalnih podjetij, če: […] 5. Brez poseganja v naslednji odstavek se delovnopravna zakonodaja uporablja za osebje, ki dejansko dela v lokalnih podjetjih, za katera je podan eden od razlogov iz odstavka 1 in ki niso vključena v okvir uporabe inštrumentov mobilnosti iz zakona št. 12-A/2008 z dne 27. februarja 2008. 6. Lokalna podjetja, ki so v postopku likvidacije, lahko na javne subjekte, ki imajo v njih delež, v skladu s členom 58 zakona št. 12-A/2008 z dne 27. februarja 2008 prenesejo svoje delavce, ki imajo pogodbo o zaposlitvi, le če se ti razporedijo za opravljanje dejavnosti, ki se vključijo ali jih prevzame ta subjekt sam oziroma so potrebni za njihovo opravljanje. […] 11. Določbe odstavkov od 6 do 10 se uporabljajo le za delavce, ki imajo sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas in ki so bili zaposleni vsaj eno leto, preden je bila sprejeta odločitev o prenehanju delovanja lokalnega podjetja, v primeru sklenitve delovnega razmerja za nedoločen čas v javni upravi pa se jim ne dodeli nobeno nadomestilo zaradi ukinitve prejšnjega delovnega mesta.“
29

V teh okoliščinah je Areios Pagos (kasacijsko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali prorogacijska klavzula, o kateri sta se v skladu s členom 23(1) Uredbe Bruselj I dogovorili družbi Malcon Navigation in Brave Bulk Transport ter je v obravnavanem primeru zajeta v zasebnem pisanju z dne 14. novembra 2007, ki sta ga sklenili ti družbi in katerega člen 10 določa, da ,to pisanje ureja angleško pravo, so v zvezi z njim pristojna angleška sodišča in je za kakršne koli spore, ki nastanejo iz tega pisanja ali ki so z njim povezani, izključno pristojno High Court of Justice (England & Wales) [(višje sodišče (Anglija in Wales))]‘, velja – kar zadeva ravnanja in opustitve organov družbe Brave Bulk Transport, ki jo zastopajo, za katera je ta družba odgovorna v skladu s členom 71 grškega civilnega zakonika – tudi za odgovorne osebe, ki so delovale ob opravljanju svojih nalog in ki so v skladu z navedenim členom 71 v povezavi s členom 926 grškega civilnega zakonika solidarno odgovorne z družbo kot pravno osebo?“
8

Komisija je z odločbo z dne 12. junija 2014, ki jo je kot dopis poslala družbi DEI, med drugim to družbo obvestila, da stališča iz dopisa z dne 6. junija 2014 ne izpodbijajo predhodne presoje, ki jo vsebuje dopis z dne 6. maja 2014, in da so „zato […] službe Generalnega direktorata za konkurenco sklenile, da ti podatki niso zadostni, da bi upravičili novo preiskavo pritožbe“.
4

Člen 220(2) tega zakonika določa: „Razen v primerih iz drugega in tretjega pododstavka člena 217(1) se naknadna vknjižba ne opravi, če: […] (b) znesek zakonsko dolgovanih dajatev ni bil vknjižen kot posledica napake carinskih organov, ki je oseba, zavezana plačilu, ni mogla ugotoviti ter je sama ravnala v dobri veri in v skladu z vsemi predpisi, določenimi z veljavno zakonodajo v zvezi s carinsko deklaracijo. Če se preferencialni status blaga ugotovi na podlagi upravnega sodelovanja, v katero so vključeni organi tretje države, ki izdajo potrdilo, in se za to potrdilo izkaže, da je nepravilno, velja, da gre za napako, ki je ni bilo mogoče odkriti v smislu prvega pododstavka. Izdaja nepravilnega potrdila kljub temu ne pomeni zmote, če so bili podlaga za potrdilo nepravilna dejstva, ki jih je predložil izvoznik, razen če je več kakor očitno, da so se organi, ki so ga izdali, zavedali ali bi se morali zavedati, da blago ni ustrezalo pogojem, ki so določeni za upravičenost do preferencialne obravnave. Zavezana oseba se lahko sklicuje, da je ravnala v dobri veri, če lahko dokaže, da je ob teh trgovinskih operacijah poskrbela, da so bili vsi pogoji za preferencialno obravnavo izpolnjeni. Zavezana oseba pa se ne more sklicevati na to, da je ravnala v dobri veri, če je Evropska komisija objavila obvestilo v Uradnem listu [Evropske unije] in navedla, da obstaja utemeljen dvom o pravilni uporabi preferencialnih dogovorov v državi uporabnici; […]“
55

V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso razlaga posameznega pravila prava Unije, ki jo Sodišče poda pri izvrševanju pristojnosti na podlagi člena 267 PDEU, pojasnjuje in natančneje določa pomen in obseg tega pravila, kot se mora ali bi se moralo razumeti in uporabljati od začetka njegove veljavnosti. Iz tega izhaja, da sodišča tako razlagano pravilo smejo in morajo uporabiti tudi za pravna razmerja, ki so nastala in so bila oblikovana pred izdajo sodbe, s katero je bilo odločeno o zahtevi za razlago, če so tudi sicer izpolnjeni pogoji za predložitev spora glede uporabe navedenega pravila pristojnemu sodišču (sodba z dne 17. septembra 2014, Liivimaa Lihaveis, C‑562/12, EU:C:2014:2229, točka 80 in navedena sodna praksa).
8

J. M. Pérez Retamero je 2. junija 2008 z družbo TNT podpisal pogodbo, z naslovom „Standardna pogodba o opravljanju prevoznih storitev“. V skladu z navedeno pogodbo je družba TNT J. M. Pérezu Retameru naložila prevzem in dostavo blaga na območju Katalonije (Španija), izpolnitev in vložitev dokumentov za carinjenje, pri čemer je navedla natančna navodila za ta postopek, natovarjanje, zlaganje, raztovarjanje in razlaganje prepeljanega blaga ter, končno, pobiranje plačil za prevzete ali dostavljene pošiljke. V pogodbi je bilo poleg tega določeno, da lahko družba TNT v celoti ali deloma enostransko spremeni načela in pravila o prevoznih storitvah. J. M. Pérez Retamero je za opravljanje dela prejel prenosni telefon s kartico operaterja Vodafone. V skladu z navedeno pogodbo je moral J. M. Pérez Retamero priskrbeti tudi transportno zavarovalno polico ter vsekakor prevzeti odgovornost za izgubo ali uničenje blaga in za zamudo pri dostavi. Prvotna pogodba je bila sklenjena za šest mesecev. Vendar jo je bilo mogoče podaljšati za enako dolga zaporedna obdobja. Plačilo za storitve, ki jih je zagotavljala zadevna oseba, je bilo določeno v fiksnem znesku za delovni dan, izplačano pa je bilo mesečno. V zadevni pogodbi je bilo določeno, da mora biti vozilo, ki ga uporablja, pobarvano v barvah in nositi oglase, ki jih določi družba TNT. J. M. Pérez Retamero je dalje izjavil, da ima dovoljenje za opravljanje prevozne dejavnosti. V prilogi I k pogodbi je bilo določeno, da bo prevoznik imel nadzornika.
Člen 56 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, v okviru katere je izplačilo dohodka s strani družbe rezidentke družbi s sedežem v drugi državi članici načeloma predmet pri viru odtegnjenega davka, razen če ni določeno drugače v konvenciji o izogibanju dvojnega obdavčevanja, sklenjeni med navedenima državama članicama, če ta ureditev družbi rezidentki, ki niti ne odtegne niti ne plača tega odtegljaja davčnemu organu prve države članice, nalaga plačilo neizterljivih zamudnih obresti za obdobje med potekom roka za plačilo davka na dohodek in dnem, ko je družba nerezidentka dokazala, da so izpolnjeni pogoji za uporabo konvencije o izogibanju dvojnega obdavčevanja, tudi kadar v skladu s to konvencijo družbi nerezidentki ni treba plačati nobenega davka v prvi državi članici ali kadar je znesek tega davka nižji od zneska, ki je običajno dolgovan na podlagi davčne zakonodaje navedene države članice.

V zvezi z razlogi, navedenimi za utemeljitev omejitve svobode opravljanja storitev, in kot je bilo opozorjeno v točki 53 te sodbe, je Sodišče že razsodilo, da potreba po zagotavljanju učinkovitosti pobiranja davka ter po zagotavljanju učinkovitosti davčnega nadzora lahko pomenita nujna razloga v splošnem interesu, ki lahko upravičita omejitev svobode opravljanja storitev. Sodišče je tudi razsodilo, da je naložitev sankcij, vključno s kazenskimi, mogoče šteti za nujno za to, da se zagotovi učinkovito spoštovanje nacionalne ureditve, vendar le, če sta narava in znesek naložene sankcije v vsakem posameznem primeru sorazmerna s težo kršitve, ki se sankcionira (glej v tem smislu sodbo z dne 26. maja 2016, NN (L) International,C-48/15, EU:C:2016:356, točka 59 in navedena sodna praksa). Vendar pa nacionalna zakonodaja, ki določa sankcijo v obliki neizterljivih obresti, izračunanih na podlagi zneska dolgovanega davka, odtegnjenega pri viru v skladu z nacionalno zakonodajo, in ki zapadejo v obdobju od datuma, ko zapade obveznost plačila davka, do dne, ko so davčnim organom predloženi dokumenti, ki dokazujejo uporabo konvencije o izogibanju dvojnega obdavčevanja, ni primerna za zagotovitev uresničitve ciljev, navedenih v prejšnji točki, kadar se ugotovi, da davek ni dolgovan na podlagi upoštevne konvencije. V položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, namreč ni povezave med zneskom zahtevanih obresti na eni strani in zneskom dolgovanega davka, ki ne obstaja, ali resnostjo zamude pri zagotavljanju navedenih dokumentov davčnim organom na drugi strani. Poleg tega taka sankcija presega to, kar je potrebno za dosego navedenih ciljev, ker je lahko znesek zapadlih obresti pretiran glede na znesek dolgovanega davka in ker ni določena nobena možnost povračila teh obresti.

(Glej točke 57, 59, 60, 63 in izrek.)
5.

Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Izvršitev z naklepom ali iz malomarnosti – Pojem – Podjetje, ki ne more prezreti svojega protikonkurenčnega ravnanja – Sporazum, sklenjen med proizvajalcem originalnih zdravil in proizvajalcem generičnih zdravil – Vključitev (člen 101 PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47; Uredba Sveta št. 1/2003, člena 5 in 23(2)) (Glej točke od 122 do 126.)
Zadeva C-664/16

Lucreţiu Hadrian Vădan

proti

Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor

in

Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov – Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Alba Iulia)

„Predhodno odločanje – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Direktiva 2006/112/ES – Členi 167, 168, 178 in 273 – Obseg pravice do odbitka – Neobstoj računov – Pridobitev mnenja sodnega izvedenca – Dokazno breme v zvezi s pravico do odbitka – Načeli davčne nevtralnosti in sorazmernosti“

Povzetek – Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 21. novembra 2018

Usklajevanje davčne zakonodaje – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Odbitek vstopnega davka – Obveznosti davčnega zavezanca – Posedovanje računa, ki vsebuje določene navedbe – Neobstoj računa ali kakršne koli druge listine za dokaz pravice do odbitka – Predložitev drugih dokazov – Pridobitev mnenja sodnega izvedenca – Pravica do odbitka zgolj na podlagi navedenega izvedenskega mnenja – Neobstoj

(Direktiva Sveta 2006/112, členi 167, 168, 178(a) in 179)

Direktivo Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, zlasti člena 167 in 168, člen 178(a) in člen 179 te direktive, ter načeli nevtralnosti davka na dodano vrednost (DDV) in sorazmernosti je treba razlagati tako, da v okoliščinah, kot so te iz postopka v glavni stvari, davčni zavezanec, ki ne more predložiti dokaza o znesku plačanega vstopnega DDV v obliki računov ali kakršne koli druge listine, ne more biti upravičen do odbitka DDV zgolj na podlagi ocene, ki izhaja iz izvedenskega mnenja, katerega izdelavo je naročilo nacionalno sodišče.

(Glej točko 48 in izrek.)
5.

Okolje–Varstvo voda pred onesnaževanjem z nitrati iz kmetijskih virov–Direktiva 91/676–Obveznost držav članic, da sprejmejo kodekse dobre kmetijske prakse in akcijske programe, ki se uporabljajo za občutljiva območja–Pravila v zvezi z zmogljivostjo in izgradnjo posod za shranjevanje gnoja–Pravila o vnosu na zelo strmih površinah in v zaledenela in zasnežena tla–Obveznost jasnega in natančnega prenosa na podlagi objektivnih meril–Neizpolnitev obveznosti (Direktiva Sveta 91/676, člena 4(1) in 5(4) ter priloga II, A, točki 2 in 5, in priloga III, odstavek 1, točki 2 in 3(a), ter odstavek 2) (Glej točke 111, od 128 do 133, 153, 164, 166 in 172.)
V položaju, v katerem je državljan Unije uveljavil svojo pravico do prostega gibanja s tem, da se je v skladu s pogoji iz člena 7(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC preselil v državo članico, ki ni država članica, katere državljan je, in v njej dejansko prebival ter pri tem razvil ali utrdil družinsko življenje z državljanom tretje države istega spola, s katerim je v državi članici gostiteljici zakonito sklenil zakonsko zvezo, je treba člen 21(1) PDEU razlagati tako, da nasprotuje temu, da pristojni organi države članice, katere državljanstvo ima državljan Unije, navedenemu državljanu tretje države zavrnejo podelitev pravice do prebivanja na ozemlju te države članice z utemeljitvijo, da pravo navedene države članice ne omogoča sklenitve zakonske zveze med osebama istega spola.

(Glej točko 51 in točko 1 izreka.)
Ker gre za tožbo, vloženo zoper Komisijo, ki se nanaša na razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi predloga za finančno pomoč Unije, na področju instrumenta za povezovanje Evrope (IPE), ki jo je domnevno vsebovalo elektronsko sporočilo Izvajalske agencije za inovacije in omrežja (INEA), je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, ko je tožbo razglasilo za nedopustno in zavrnilo predlog tožeče stranke, da se njeno tožbo obravnava, kot da je usmerjena zoper Izvedbeni sklep o seznamu predlogov, ki so izbrani za prejem finančne pomoči Unije.

Kajti, če tožeča stranka na dan vložitve tožbe ni vedela, da obstaja sklep Komisije, glede katerega v nasprotju z zahtevami splošnega načela dobrega upravljanja nikoli ni bila obveščena, v tožbi tega sklepa ni mogla prepoznati kot odločbe, s katero je Komisija zavrnila njen predlog, in je to elektronsko sporočilo INEA legitimno štela za obvestilo o zavrnitvi njenega predloga s strani Komisije. Splošno sodišče bi posledično glede na okoliščine posameznega primera, in da bi zagotovilo pravico do učinkovitega sodnega varstva, moralo ugotoviti, da predmet tožbe ni bila ugotovitev ničnosti elektronskega sporočila INEA, na katero se v tožbi pred Splošnim sodiščem napačno sklicuje tožeča stranka, temveč sklep Komisije. Iz tega izhaja tudi, da je bila ta tožba izrecno usmerjena proti Komisiji in da je bila le Komisija pristojna za sprejetje zavrnilne odločbe v postopku izbire predlogov, upravičenih do nepovratnih sredstev na podlagi IPE.

(Glej točke 68 in od 70 do 73.)
Usklajevanje davčne zakonodaje–Skupni sistem davka na dodano vrednost–Davčna osnova–Dobava blaga in opravljanje storitev–Dražbe, ki jih organizirajo davčni zavezanci–Dobave blaga, opravljene za uporabnike, ki so zmagali na dražbah, ki so bile organizirane, ali za tiste, ki so kupili blago z uporabo izbir „kupite zdaj“ ali „zbrani popust“–Znesek, prejet v zameno za dobave blaga, ki jih je izvedel davčni zavezanec v korist uporabnikov–Pojem–Vrednost „točk“, uporabljenih za draženje–Izključitev

(Direktiva Sveta 2006/112, člen 73)