Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA (deseti senat) 
z dne 19. decembra 2018 * 
„Predhodno odločanje – Obdavčenje – Davek na dodano vrednost (DDV) – Direktiva 2006 /112/ES – 
Členi 19, 29 in 135(1)(l) – Prenos celotnih sredstev ali dela sredstev podjetja – Oprostitev dajanja 
nepremičnin v najem – Najemna pogodba, ki se nanaša na nepremičnino, namenjeno opravljanju 
gospodarske dejavnosti, in na premičnine, potrebne za to opravljanje – Storitve, ki se nanašajo na 
nepremičnino, v zvezi s katero je bil odbit DDV – Popravek“ 
V zadevi C-17/18, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo 
Tribunalul Mureș (okrožno sodišče v Mureșu, Romunija) z odločbo z dne 20. decembra 2017 , ki je 
prispela na Sodišče 9. januarja 2018 , v kazenskem postopku zoper 
Virgila Mailata, 
Delio Eleno Mailat, 
Apcom Select SA, 
SODIŠČE (deseti senat), 
v sestavi F. Biltgen (poročevalec), predsednik senata v funkciji predsednika desetega senata, E. Levits,  
sodnik, in M. Berger, sodnica,  
generalna pravobranilka: E. Sharpston,  
sodni tajnik: A. Calot Escobar,  
na podlagi pisnega postopka,  
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:  
– za V. Mailata L. Chiriac in O. D. Crăciun, avocați, 
– za D. E. Mailat S. Bogdan in D.-S. Chertes, avocați, 
– za romunsko vlado sprva R. H. Radu, nato C.-R. Canțăr, C.-M. Florescu in E. Gane, agenti, 
– za Evropsko komisijo A. Armenia in R. Lyal, agenta, 
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez 
sklepnih predlogov, 
* Jezik postopka: romunščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2018 :1038 1 
SODBA Z DNE 19. 12. 2018 – ZADEVA C-17/18  
MAILAT  
izreka naslednjo 
Sodbo 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 19, člena 29 in člena 135(1)(l) 
Direktive Sveta 2006 /112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost 
(UL 2006 , L 347, str. 1, v nadaljevanju: direktiva o DDV). 
2 Ta predlog je bil vložen v okviru kazenskega postopka, ki je bil uveden zoper Virgila Mailata in Delio 
Eleno Mailat ter gospodarski družbi Apcom Select SA, ki sta jo ta upravljala, zaradi izogibanja plačilu 
davka, ker po odbitku davka na dodano vrednost (DDV), ki je bil odtegnjen pri viru v zvezi z deli, 
opravljenimi na nepremičnini, namenjeni njihovi poslovni dejavnosti, v zvezi z navedenim DDV niso 
izvedli popravka, ko so zadevno nepremičnino in premičnine, potrebne za opravljanje te dejavnosti, dali 
v najem. 
Pravni okvir 
Pravo Unije 
3 Člen 19 direktive o DDV določa: 
„Države članice lahko v primeru prenosa celotnih sredstev podjetja ali dela sredstev podjetja za plačilo 
ali brez plačila ali kot vložek v podjetje štejejo, da ni bila opravljena nobena dobava blaga in da se 
oseba, kateri je blago preneseno, obravnava kot naslednik prenosnika. 
Države članice v primerih, kadar upravičenec ni v celoti zavezan davku, sprejmejo ukrepe, potrebne za 
preprečevanje izkrivljanja konkurence. Sprejmejo lahko tudi vse potrebne ukrepe, s katerimi preprečijo 
možnost davčne utaje ali izogibanja plačilu davka zaradi uporabe tega člena.“ 
4 Člen 29 te direktive določa: 
„Člen 19 se smiselno uporablja tudi za opravljanje storitev.“ 
5 Člen 135(1)(l), navedene direktive določa: 
„Države članice oprostijo naslednje transakcije: 
[…] 
(l) lizing nepremičnin ali dajanje nepremičnin v najem.“ 
Romunsko pravo 
6 Člen 149 Legea nr. 571/2003 privind Codul fiscal (zakon št. 571/2003 o davčnem zakoniku) z dne 
23. decembra 2003 (Monitorul Oficial al României, del I, št. 927 z dne 23. decembra 2003 ) v različici, 
ki je bila v veljavi decembra 2007 , določa: 
„(1) Za namene tega člena je:  
[…]  
ECLI:EU:C:2018 :1038 2 
SODBA Z DNE 19. 12. 2018 – ZADEVA C-17/18  
MAILAT  
(d) odbitni davek za investicijsko blago davek, ki je bil plačan ali ga je treba plačati na vse transakcije 
v zvezi z nakupom, proizvodnjo, gradnjo, predelavo ali prenovo tega blaga, razen davka, ki je bil 
plačan ali ga je treba plačati za popravilo ali vzdrževanje navedenega blaga, ali davka za nakup 
nadomestnih delov za popravilo ali vzdrževanje investicijskega blaga. 
[…] 
(4) Popravek odbitnega davka iz odstavka 1(d) se izvede: 
(a) kadar zavezanec investicijsko blago uporablja: 
1. v celoti ali deloma za namene, ki niso gospodarska dejavnost; 
2. za transakcije, v zvezi s katerimi odbitek davka ni mogoč; 
3. za transakcije, v zvezi s katerimi je odbitek davka mogoč, pri čemer je njegov znesek drugačen 
od zneska prvotnega odbitka; 
[…]“ 
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje 
7 Za družbo Apcom Select, ki jo vodita V. in D. E. Mailat, so bila maja 2007 opravljena investicijska dela 
v okviru del, ki so bila v obdobju od 2006 do 2007 opravljena v nepremičnini, v kateri ta družba 
upravlja restavracijo. Navedena družba je bila upravičena do odbitka DDV za ta dela ter za osnovna 
sredstva in blago, povezano z upravljanjem navedene restavracije. 
8 Ta družba je decembra 2007 v okviru ureditve oprostitve plačila DDV z drugo gospodarsko družbo 
sklenila najemno pogodbo, ki se nanaša na zadevno nepremičnino ter na osnovna sredstva in blago, 
povezano z upravljanjem restavracije. Najemnik je restavracijo še naprej upravljal pod istim imenom. 
V. in D. E. Mailat ob sklenitvi navedene pogodbe nista izvedla popravka DDV glede na DDV, ki je bil 
odbit za opravljena dela ter za osnovna sredstva in blago, povezano z upravljanjem restavracije, čeprav 
bi v skladu z nacionalno zakono dajo to morala storiti. 
9 V teh okoliščinah je bil na pobudo nacionalnega direktorata za boj proti korupciji pred predložitvenim 
sodiščem sprožen kazenski postopek zoper V. in D. E. Mailat ter družbo Apcom Select zaradi 
izogibanja plačilu davka. 
10 V obravnavanem primeru V. in D. E. Mailat trdita, da to, da sta prek družbe Apcom Select 
nepremičnino, v kateri upravljata restavracijo, vključno z inventarjem in blagom, povezanim 
z upravljanjem restavracije, oddala v najem drugi gospodarski družbi, pomeni prenos dejavnosti 
v smislu členov 19 in 29 direktive o DDV ter da je zato družba Apcom Select lahko odbila DDV za 
prenovitvena dela, opravljena v obdobju od 2006 do 2007 , ne da bi ji bilo treba ob sklenitvi najemne 
pogodbe izvesti popravek DDV v korist države. 
11 V teh okoliščinah je Tribunalul Mureș (okrožno sodišče v Mureșu, Romunija) prekinilo odločanje in 
Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: 
„1. Ali sklenitev pogodbe, s katero družba drugi družbi odda v najem nepremičnino, v kateri upravlja 
restavracijo, vključno z vsemi trajnimi neodtujljivimi osnovnimi sredstvi in inventarjem, če 
podjetje, ki je najemnik, nadaljuje upravljanje te restavracije pod istim imenom, kakor se je 
uporabljalo prej, pomeni prenos dejavnosti v smislu člena 19 in člena 29 Direktive [o DDV]? 
2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je opisani posel opravljanje storitve, ki se lahko šteje za 
‚dajanje nepremičnin v najem‘ v smislu člena 135(1)(l) direktive o DDV, ali opravljanje kompleksne 
storitve, ki se ne more šteti za ‚dajanje nepremičnin v najem‘ in je po zakonu obdavčljivo?“ 
ECLI:EU:C:2018 :1038 3 
SODBA Z DNE 19. 12. 2018 – ZADEVA C-17/18  
MAILAT  
Vprašanji za predhodno odločanje 
Prvo vprašanje 
12 Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba pojem „prenos celotnih sredstev 
podjetja ali dela sredstev podjetja“ v smislu člena 19 direktive o DDV razlagati tako, da zajema 
transakcijo, s katero se nepremičnina, v kateri se je opravljala gospodarska dejavnost, odda v najem 
skupaj z vsem inventarjem in potrošnim blagom, ki sta namenjena temu opravljanju, kadar najemnik 
to gospodarsko dejavnost opravlja še naprej pod istim imenom. 
13 Za odgovor na to vprašanje je treba poudariti, da je besedilo člena 19, prvi odstavek, direktive o DDV 
enako besedilu člena 5(8) Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakono daje držav 
članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero 
(77/388/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 23) in da se sodna praksa 
Sodišča v zvezi z navedeno direktivo smiselno uporabi za člen 19, prvi odstavek, direktive o DDV. 
V skladu s to sodno prakso je cilj te določbe olajšati prenos podjetij tako, da se ti prenosi poenostavijo 
in da se prepreči, da bi imel prejemnik pretirane stroške, ki bi mu bili pozneje vsekakor povrnjeni 
z odbitjem plačanega vstopnega DDV (glej v tem smislu sodbi z dne 27. novembra 2003 , Zita Modes, 
C-497/01, EU:C:2003 :644, točka 39, in z dne 10. novembra 2011 , Schriever, C-444/10, EU:C:2011 :724, 
točka 23). 
14 Glede pojma „prenos celotnih sredstev podjetja ali dela sredstev podjetja“ je Sodišče razsodilo, da je 
treba ta pojem razlagati tako, da zajema prenos poslovnih sredstev podjetja ali samostojnega dela 
podjetja, vključno s premoženjem v stvareh in glede na primer v pravicah, ki skupaj tvorijo podjetje ali 
del podjetja, ki lahko opravlja samostojno gospodarsko dejavnost, vendar ne zajema samega prenosa 
sredstev podjetja, kot je prodaja zalog proizvodov (glej v tem smislu sodbi z dne 27. novembra 2003 , 
Zita Modes, C-497/01, EU:C:2003 :644, točka 40, in z dne 10. novembra 2011 , Schriever, C-444/10, 
EU:C:2011 :724, točka 24). 
15 Iz te sodne prakse Sodišča izhaja, da mora za ugotovitev, da gre za prenos poslovnih sredstev podjetja 
ali samostojnega dela podjetja, sklop prenesenih elementov zadostovati za nadaljevanje samostojne 
gospodarske dejavnosti in da je treba vprašanje, ali mora ta sklop vključevati nepremično in premično 
premoženje, presojati glede na naravo zadevne gospodarske dejavnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 
10. novembra 2011 , Schriever, C-444/10, EU:C:2011 :724, točki 25 in 26). 
16 Sodišče je presodilo tudi, da je treba v okviru celovite presoje dejanskih okoliščin, ki jo je treba opraviti 
za ugotovitev, ali je zadevna dejavnost zajeta s pojmom „prenos celotnih sredstev podjetja“ v smislu 
direktive o DDV, poseben pomen pripisati naravi gospodarske dejavnosti, ki naj bi se nadaljevala (glej 
v tem smislu sodbo z dne 10. novembra 2011 , Schriever, C-444/10, EU:C:2011 :724, točka 32). 
17 Če se za neko gospodarsko dejavnost ne zahteva uporaba posebnih prostorov ali prostorov, 
opremljenih s pritrjenimi instalacijami, ki so nujne za nadaljevanje gospodarske dejavnosti, se lahko 
tako prenos celotnih sredstev podjetja v smislu člena 19, prvi odstavek, direktive o DDV opravi tudi 
brez prenosa lastninske pravice na nepremičnini (glej v tem smislu sodbo z dne 10. novembra 2011 , 
Schriever, C-444/10, EU:C:2011 :724, točka 27). 
18 V zvezi z gospodarsko dejavnostjo, ki vključuje upravljanje neločljive celote nepremičnega in 
premičnega premoženja, pa je Sodišče ugotovilo, da ne gre za prenos celotnih sredstev podjetja 
v smislu člena 19, prvi odstavek, direktive o DDV, kadar prevzemnik objektov ne prevzame v posest. 
Natančneje, če so poslovni prostori opremljeni s pritrjenimi instalacijami, ki so nujne za opravljanje 
gospodarske dejavnosti, morajo biti te nepremičnine vključene med prenesene elemente, da bi šlo za 
prenos celotnih sredstev podjetja ali dela sredstev podjetja v smislu direktive o DDV (glej v tem 
smislu sodbo z dne 10. novembra 2011 , Schriever, C-444/10, EU:C:2011 :724, točka 28). 
ECLI:EU:C:2018 :1038 4 
SODBA Z DNE 19. 12. 2018 – ZADEVA C-17/18  
MAILAT  
19 Glede dejavnosti iz postopka v glavni stvari, in sicer upravljanja restavracije, je treba ugotoviti, da gre za 
dejavnost, ki je načeloma ni mogoče opravljati brez poslovnega prostora. Za dejavnost gostinstva se 
namreč, razen premičnih restavracij, domneva, da ima upravljavec na voljo objekt, ki ga lahko 
uporablja kot kuhinjo ter v katerem lahko hrani inventar, opremo in sestavine, ki jih potrebuje za 
pripravo jedi. Postopek v glavni stvari se ne nanaša na premično gostinsko dejavnost, ampak na 
upravljanje podjetja na stalnem naslovu, ki vključuje kuhinjo in restavracijo. 
20 Spomniti je treba, da čeprav gre za gospodarsko dejavnost, ki je ni mogoče opravljati brez poslovnih 
prostorov, pa za zagotavljanje nadaljnjega opravljanja nekaterih prenesenih gospodarskih dejavnosti ni 
nujno, da bi bil lastnik poslovnih sredstev tudi lastnik nepremičnine, v kateri se opravlja poslovna 
dejavnost (glej v tem smislu sodbo z dne 10. novembra 2011 , Schriever, C-444/10, EU:C:2011 :724, 
točka 34). Tako je Sodišče presodilo, da kadar se za nadaljevanje zadevne gospodarske dejavnosti 
zahteva, da pridobitelj uporablja iste prostore, kot so tisti, ki jih je imel prodajalec, načeloma nič ne 
nasprotuje temu, da se posest na teh prostorih prenese s sklenitvijo najemne pogodbe (sodba z dne 
10. novembra 2011 , Schriever, C-444/10, EU:C:2011 :724, točka 36). 
21 Vendar je treba pojasniti, da se je zadeva, v kateri je bila izdana sodba z dne 10. novembra 2011 , 
Schriever (C-444/10, EU:C:2011 :724), v okviru katere je Sodišče navedlo te ugotovitve, nanašala na 
prenos – opravljen v korist novega izvajalca gospodarske dejavnosti, obravnavane v tej zadevi – 
lastništva zalog blaga in inventarja, potrebnega za opravljanje te dejavnosti, za katere je bilo 
ugotovljeno, da so celota premičnega premoženja, ki zadošča za zagotovitev nadaljevanja navedene 
dejavnosti. 
22 Nasprotno je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da so vsi elementi, potrebni za 
opravljanje gospodarske dejavnosti iz postopka v glavni stvari, zgolj predmet najema in da v zvezi 
z njimi lastninska pravica ni bila prenesena. 
23 Tako dajanje na voljo celote teh elementov pa ne pomeni prenosa celotnih sredstev ali dela sredstev 
podjetja v smislu člena 19, prvi odstavek, direktive o DDV. 
24 Vendar je treba, da bi se predložitvenemu sodišču podal koristen odgovor, ugotoviti, da je iz stališč, 
predloženih Sodišču, razvidno, da naj bi bile nekatere premičnine prevzemniku prodane, in ne dane 
v najem. Nazadnje je predložitveno sodišče tisto, ki mora ugotoviti, ali je lahko prevzemnik zgolj 
s temi premičninami samostojno nadaljeval zadevno gospodarsko dejavnost, ali pa je bila 
nepremičnina, ki je bila predmet najemne pogodbe v postopku v glavni stvari, opremljena 
z inventarjem, potrebnim za nadaljevanje te gospodarske dejavnosti. 
25 Na eni strani je treba poleg tega dodati, da mora prevzemnik, da bi se uporabil pojem „prenos celotnih 
sredstev podjetja ali dela sredstev podjetja“ v smislu člena 19, prvi odstavek, direktive o DDV, 
nameravati prenesena poslovna sredstva podjetja ali preneseni del podjetja uporabljati, in ne le takoj 
prenehati opravljati zadevno dejavnost in prodati morebitne zaloge blaga (glej v tem smislu sodbo 
z dne 27. novembra 2003 , Zita Modes, C-497/01, EU:C:2003 :644, točka 44). 
26 V zvezi s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da se pri celoviti presoji vseh okoliščin neke transakcije 
lahko upoštevajo ali se v nekaterih primerih celo morajo upoštevati nameni pridobitelja, če jih je 
mogoče potrditi z objektivnimi elementi (sodba z dne 10. novembra 2011 , Schriever, C-444/10, 
EU:C:2011 :724, točka 38). 
27 Čeprav je res, da v postopku v glavni stvari ni sporno, da je najemnik več kot dve leti opravljal 
samostojno gospodarsko dejavnost, ki jo je pred tem opravljal najemodajalec, in da je, kot izhaja iz 
stališč, predloženih Sodišču, obdržal delavce in dobavitelje ter spoštoval že sprejete poslovne zaveze 
najemodajalca do svojih strank, pa to ne spremeni dejstva, da ta najemnik nikoli ni mogel prenehati 
opravljati zadevne dejavnosti, saj ni postal lastnik velike večine elementov, potrebnih za njeno 
opravljanje, in z njimi ni mogel razpolagati. 
ECLI:EU:C:2018 :1038 5 
SODBA Z DNE 19. 12. 2018 – ZADEVA C-17/18  
MAILAT  
28 Čeprav je na drugi strani res, da je treba elemente, kot sta dogovorjeno trajanje najema in način 
njegove odpovedi, upoštevati pri celoviti presoji transakcije prenosa sredstev podjetja v smislu 
člena 19, prvi odstavek, direktive o DDV, pa ni sporno, da niti trajanje najema niti možnost njegove 
odpovedi s kratkim odpovednim rokom, sama po sebi nista odločilna za ugotovitev, da je imel 
prevzemnik namen takoj prenehati uporabljati prenesena poslovna sredstva podjetja ali preneseni del 
podjetja (glej v tem smislu sodbo z dne 10. novembra 2011 , Schriever, C-444/10, EU:C:2011 :724, 
točki 42 in 43). Ker pa v obravnavanem primeru, kot je razvidno iz prejšnje točke, najemnik družbe 
Apcom Select zadevne gospodarske dejavnosti nikakor ni mogel prenehati opravljati, okoliščina, da 
uporabe člena 19, prvi odstavek, direktive o DDV ni mogoče zavrniti zgolj na podlagi enega od teh 
razlogov (glej v tem smislu sodbo z dne 10. novembra 2011 , Schriever, C-444/10, EU:C:2011 :724, točke 
od 42 do 44), ni upoštevna za opredelitev transakcije v postopku v glavni stvari glede na to določbo. 
29 Poleg tega je treba opozoriti, da to, da člen 19, prvi odstavek, direktive o DDV določa, da se prejemnik 
obravnava kot naslednik prenosnika, ne pomeni, da je nadaljevanje te osebe pogoj za uporabo te 
določbe (glej v tem smislu sodbo z dne 27. novembra 2003 , Zita Modes, C-497/01, EU:C:2003 :644, 
točka 43). Zato tudi okoliščina, da je prejemnik v obravnavani zadevi nadaljeval opravljanje dejavnosti 
pod istim imenom, pod katerim jo je opravljal prenosnik, ni pomem bna za ugotovitev, ali transakcija 
v postopku v glavni stvari spada na področje uporabe člena 19, prvi odstavek, direktive o DDV. 
30 Glede na zgoraj navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba pojem „prenos celotnih 
sredstev podjetja ali dela sredstev podjetja“ v smislu člena 19 direktive o DDV razlagati tako, da ne 
zajema transakcije, s katero se nepremičnina, v kateri se je opravljala gospodarska dejavnost, odda 
v najem skupaj z vsem inventarjem in potrošnim blagom, potrebnim za to opravljanje dejavnosti, 
čeprav najemnik nadaljuje dejavnost najemodajalca pod istim imenom. 
Drugo vprašanje 
31 Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 135(1)(l) direktive o DDV 
razlagati tako, da najemna pogodba, ki se nanaša na nepremičnino, v kateri se je opravljala gospodarska 
dejavnost, ter na inventar in vso potrošno opremo, ki so potrebni za to opravljanje gospodarske 
dejavnosti, pomeni „dajanje nepremičnin v najem“ v smislu te določbe, ali pa se taka pogodba šteje za 
opravljanje kompleksne storitve. 
32 Za odgovor na to vprašanje je treba spomniti, da je iz sodne prakse Sodišča razvidno, da je treba 
v nekaterih okoliščinah več formalno ločenih storitev, ki bi lahko bile opravljene ločeno in bi bile zato 
ločeno predmet obdavčitve ali oprostitve, obravnavati kot enotno transakcijo, če te storitve niso 
samostojne (sodba z dne 27. junija 2013 , RR Donnelley Global Turnkey Solutions Poland, C-155/12, 
EU:C:2013 :434, točka 20 in navedena sodna praksa). 
33 Sodišče je glede tega odločilo, da gre za enotno storitev, kadar sta dva ali več elementov ali dejanj, ki jih 
davčni zavezanec opravi, tako tesno povezanih, da dejansko sestavljajo eno samo nedeljivo gospodarsko 
storitev, katere razdelitev bi bila umetna (sodba z dne 27. junija 2013 , RR Donnelley Global Turnkey 
Solutions Poland, C-155/12, EU:C:2013 :434, točka 21 in navedena sodna praksa). 
34 Tako je tudi, kadar je treba eno ali več storitev šteti za glavno storitev in drugo ali druge storitve za eno 
ali več pomožnih storitev, ki se z davčnega vidika obravnavajo enako kot glavna storitev. Med drugim 
je treba posamezno storitev šteti zgolj za pomožno storitev glavne, če sama za stranko nima 
samostojnega namena, ampak je sredstvo, ki omogoča najboljšo uporabo glavne storitve (sodba z dne 
27. junija 2013 , RR Donnelley Global Turnkey Solutions Poland, C-155/12, EU:C:2013 :434, točka 22 in 
navedena sodna praksa). 
ECLI:EU:C:2018 :1038 6 
SODBA Z DNE 19. 12. 2018 – ZADEVA C-17/18  
MAILAT  
35 Čeprav je res v pristojnosti nacionalnega sodišča, da odloči, ali davčni zavezanec v konkretnem primeru 
ponuja enotno storitev, in da glede tega dokončno presodi vsa dejstva, pa mu lahko Sodišče predloži 
vse elemente razlage, ki so lahko v pomoč pri reševanju spora (sodba z dne 27. junija 2013 , RR 
Donnelley Global Turnkey Solutions Poland, C-155/12, EU:C:2013 :434, točka 23). 
36 Tako je treba v zvezi s pojmoma „lizing“ in „dajanje v najem“ iz člena 135(1)(l) direktive o DDV 
opozoriti, da je Sodišče ob neobstoju opredelitve teh pojmov v navedeni določbi opredelilo „dajanje 
nepremičnin v najem“ v smislu te določbe kot pravico, ki jo lastnik nepremičnine za dogovorjeni čas 
da najemniku v zameno za plačilo, uporabljati nepremičnino in od njene uporabe izključiti vse druge 
osebe (glej zlasti sodbi z dne 4. oktobra 2001 , „Goed Wonen“, C-326/99, EU:C:2001 :506, točka 55, in 
z dne 6. decembra 2007 , Walderdorff, C-451/06, EU:C:2007 :761, točka 17). 
37 Poleg tega iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je treba izraze, ki se uporabljajo za opis oprostitev iz 
člena 135(1) direktive o DDV, vključno s pojmoma „lizing“ in „dajanje nepremičnin v najem“, razlagati 
ozko, ker pomenijo odstopanja od splošnega načela, na podlagi katerega se DDV plača za vsako 
storitev, ki jo davčni zavezanec opravi za plačilo (sodba z dne 6. decembra 2007 , Walderdorff, 
C-451/06, EU:C:2007 :761, točka 18 in navedena sodna praksa). 
38 V obravnavanem primeru je treba torej preučiti, ali je treba transakcijo v postopku v glavni stvari, in 
sicer dajanje v najem nepremičnine, v kateri se je opravljala gospodarska dejavnost, in sočasno dajanje 
v najem inventarja in potrošne opreme, ki so potrebni za to opravljanje gospodarske dejavnosti, šteti za 
enotno storitev ali več ločenih in samostojnih storitev, ki jih je treba glede DDV presojati ločeno. 
39 V zvezi s tem je iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da dajanja v najem premičnin, ki so predmet 
najemne pogodbe, očitno ni mogočeločiti od dajanja v najem nepremičnine v postopku v glavni stvari. 
Poleg tega ni sporno, da so nekatere od teh premičnin, kot so oprema in kuhinjske naprave, vgrajene 
v to nepremičnino in jih je treba na tej stopnji šteti za njen sestavni del. Ker je bilo potrošno blago, ki 
je bilo najeto ali deloma preneseno hkrati z nepremičnino, enako kot ta nepremičnina namenjeno 
upravljanju restavracije, sploh ni mogoče šteti, da ima to dajanje v najem/prenos lasten namen, 
temve č je treba šteti, da je sredstvo, ki omogoča najboljšo izvedbo glavne storitve, ki je dajanje 
nepremičnine v najem. 
40 Zato je treba šteti, da je dajanje nepremičnine v najem glavna storitev, v primerjavi s katero so ostale 
storitve, kot je dajanje v najem inventarja in potrošnega blaga, zgolj pomožne. 
41 Glede na te ugotovitve je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 135(1)(l) direktive 
o DDV razlagati tako, da je najemna pogodba, ki se nanaša na nepremičnino, v kateri se je opravljala 
gospodarska dejavnost, ter na inventar in vso potrošno opremo, ki so potrebni za to opravljanje 
gospodarske dejavnosti, enotna storitev, v okviru katere je glavna storitev dajanje nepremičnine 
v najem. 
Stroški 
42 Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, 
se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo: 
1. Pojem „prenos celotnih sredstev podjetja ali dela sredstev podjetja“ v smislu člena 1 9 
Direktive Sveta 2 0 0 6 / 1 1 2 / E S z dne 2 8. novembra 2 0 0 6 o skupnem sistemu davka na dodano 
v rednost je treba razlagati tako, da ne zajema transakcije, s katero se nepremičnina, v kateri 
ECLI:EU:C:2018 :1038 7 
SODBA Z DNE 19. 12. 2018 – ZADEVA C-17/18  
MAILAT  
se je opravljala gospodarska dejavnost, odda v najem skupaj z vsem inventarjem in potrošnim 
blagom, potrebnim za to opravljanje dejavnosti, čeprav najemnik nadaljuje dejavnost 
najemodajalca pod istim imenom. 
2. Člen 1 3 5(1)(l) Direktive 2 0 0 6 / 1 1 2  je treba razlagati tako, da je najemna pogodba, ki se nanaša 
na nepremičnino, v kateri se je opravljala gospodarska dejavnost, ter na inventar in vso 
potrošno opremo, ki so potrebni za to opravljanje gospodarske dejavnosti, enotna storitev, 
v okviru katere je glavna storitev dajanje nepremičnine v najem. 
Podpisi 
ECLI:EU:C:2018 :1038 8