Zbi rka odločb sodne pr akse  
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE  
JULIANE KOKOTT ,  
predstavljeni 2. junija 2016 1  
Zadeva C-1 8 5 / 1 5  
Marjan Kostanjevec  
proti  
F &S Leasing, GmbH(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,  
ki ga je vložilo Vrhovno sodišče Republike Slovenije)  
„Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah — Uredba (ES) št. 44/2001 — Časovno področje  
uporabe — Nasprotna tožba, s katero se uveljavlja zahtevek zaradi neupravičene obogatitve — Zadeve  
v zvezi s pogodbenimi razmerji — Kraj izpolnitve obveznosti“  
I – Uvod 
1. Sodišče bo v tej zadevi obravnavalo primer, ki je tako z vidika postopka kot dejanskega stanja precej 
neobičajen in v zvezi s katerim mu je predložitveno sodišče predložilo različna vprašanja za predhodno 
odločanje, ki se vsa nanašajo na Uredbo (ES) št. 44/2001 2. 
2. Vprašanja za predhodno odločanje se nanašajo, prvič, na to, ali je mogočetožbeni zahtevek, 
s katerim potrošnik, ki mu je bilo s sodbo prvotno naloženo plačilo, po razveljavitvi pravnega naslova 
za plačilo od nasprotne stranke na obogatitveni podlagi zahteva vračilo opravljenega plačila, šteti za 
nasprotno tožbo v smislu navedene uredbe. Drugič, nanašajo se tudi na razlago pristojnosti za 
potrošniške pogodbe in pogodbena razmerja na podlagi Uredbe (ES) št. 44/2001 . 
3. Poleg tega bo moralo Sodišče, preden bo lahko odgovorilo na sama vprašanja za predhodno 
odločanje, odgovoriti na vprašanje, ali se Uredba (ES) št. 44/2001 , ker je bila tožba za plačilo zoper 
potrošnika vložena pred pristopom Republike Slovenije k Evropski uniji 1. maja 2004 , sploh lahko 
uporablja za obravnavani primer. 
1 — Jezik izvirnika: nemščina. 
2 — Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih 
zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42). 
SL 
ECLI:EU:C:2016 :397 1 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-185/15  
KOSTANJEVEC  
II – Pravni okvir 
A – Pravo Unije 
1. Uredba št. 44/2001 
4. V uvodni izjavi 11 Uredbe št. 44/2001 je navedeno: 
„Pravila o pristojnosti morajo biti čimbolj predvidljiva in morajo temeljiti na načelu, da se pristojnost 
praviloma določa po stalnem prebivališčutoženca […].“ 
5. Člen 5 Uredbe št. 44/2001 določa:  
„Oseba s stalnim prebivališčem v državi članici je lahko tožena v drugi državi članici:  
1. (a) v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji pred sodiščem v kraju izpolnitve zadevne obveznosti; 
(b) za namene te določbe in razen, če ni drugače dogovorjeno, je kraj izpolnitve zadevne 
obveznosti: 
— v primeru prodaje blaga kraj v državi članici, kamor je bilo v skladu s pogodbo blago 
dostavljeno ali bi moralo biti dostavljeno, 
— v primeru opravljanja storitev kraj v državi članici, kjer so bile v skladu s pogodbo storitve 
opravljene ali bi morale biti opravljene; 
(c) če se ne uporabi pododstavek (b), potem se uporabi pododstavek (a); […]“ 
6. Člen 6 Uredbe št. 44/2001 določa:  
„Oseba s stalnim prebivališčem v državi članici je lahko tožena tudi: […]  
3. če gre za nasprotno tožbo, ki izhaja iz iste pogodbe ali dejstev, na katerem je temeljila prvotna 
tožba, pred sodiščem, kjer je v teku prvotni postopek; […]“ 
7. Člen 15(1) Uredbe št. 44/2001 določa: 
„V zadevah v zvezi s pogodbami, ki jih sklene oseba – potrošnik – za namen, za katerega se šteje, da je 
izven njegove poklicne ali pridobitne dejavnosti, se pristojnost določi v skladu s tem oddelkom […]: 
(a) če gre za pogodbo o prodaji blaga na obroke; ali 
(b) če gre za pogodbo o posojilu z obročnim odplačevanjem ali za kakršno koli drugo obliko posojila 
za financiranje prodaje blaga; ali 
(c) v vseh drugih primerih, če je bila pogodba sklenjena z osebo, ki opravlja gospodarsko ali poklicno 
dejavnost v državi članici, v kateri ima potrošnik stalno prebivališče, ali če na kakršen koli način 
usmerja to svojo dejavnost v to državo članico ali v več držav, vključno s to državo članico, 
pogodba pa spada v okvir te dejavnosti.“ 
ECLI:EU:C:2016 :397 2 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-185/15  
KOSTANJEVEC  
8. V skladu s členom 16 Uredbe št. 44/2001 določba o pristojnosti za potrošniške pogodbe „ne vpliva 
na pravico do vložitve nasprotne tožbe pred sodiščem, kjer je v skladu s tem oddelkom v teku prvotni 
postopek“. 
9. Člen 28 Uredbe št. 44/2001 določa: 
„[…] Četečejo sorodne pravde pred sodišči različnih držav članic, lahko vsa sodišča, razen tistega, ki je  
prvo začelo postopek, prekinejo postopek.  
[…]  
3. Za namene tega člena se šteje, da so pravde sorodne, če so tako tesno povezane med seboj, da se 
zdita njihova skupna obravnava in odločanje o njih smiselni, da bi se s tem izognili nevarnosti 
nezdružljivih sodnih odločb, ki bi izhajale iz ločenih postopkov.“ 
10. Prehodna določba iz člena 66(1) Uredbe št. 44/2001 določa: 
„Ta uredba se uporablja samo za pravne postopke, ki so bili začeti, in za listine, ki so bile uradno 
sestavljene ali registrirane kot javne listine po tem, ko je ta uredba začela veljati.“ 
2. Uredba št. 864/2007 (Rim II) 
11. V uvodni izjavi 7 Uredbe št. 864/2007 3 je navedeno: 
„Vsebinsko področje uporabe in določbe te uredbe bi morale biti skladne z Uredbo […] (ES) 
št. 44/2001 […] in instrumenti o pravu, ki se uporablja za pogodbene obveznosti.“ 
12. Člen 10(1) Uredbe št. 864/2007 določa: 
„Če se nepogodbena obveznost, nastala zaradi neupravičene obogatitve, vključno s prejemom 
neupravičenega plačila, nanaša na razmerje med strankama, denimo na pogodbo ali škodno dejanje, ki 
je v tesni zvezi s to neupravičeno obogatitvijo, zanjo velja pravo, ki velja za to razmerje.“ 
3. Uredba št. 593/2008 (Rim I) 
13. V uvodni izjavi 7 Uredbe št. 593/2008 4 je navedeno: 
„Vsebinsko področje uporabe in določbe te uredbe morajo biti skladne z Uredbo […] (ES) št. 44/2001 
[…] in Uredbo [Rim II].“ 
14. Člen 12(1) Uredbe št. 593/2008 določa:  
„Pravo, ki se uporablja za pogodbo v skladu s to uredbo, ureja predvsem: […]  
(e) posledice neveljavnosti pogodbe.“  
3 — Uredba (ES) št. 864/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene obveznosti („Rim II“) 
(UL L 199, str. 40). 
4 — Uredba (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja 
(Rim I) (UL L 177, str. 6). 
ECLI:EU:C:2016 :397 3 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-185/15  
KOSTANJEVEC  
B – Nacionalno pravo 
15. Na podlagi slovenskega obligacijskega prava je tisti, ki je bil brez pravnega temelja obogaten na 
škodo drugega, prejeto dolžan vrniti, če je to mogoče, sicer pa nadomestiti vrednost dosežene koristi. 
Obveznost vrnitve oziroma nadomestitve vrednosti nastane tudi, če kdo nekaj prejme glede na 
podlago, ki je pozneje odpadla. 
III – Postopek v glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje 
16. Stranki iz postopka v glavni stvari sta 14. januarja 1994 sklenili pogodbo o finančnem lizingu, 
s katero lizingodajalec utemeljuje zahtevek za plačilo. Ta zahtevek je zoper lizingojemalca prvič sodno 
uveljavljal leta 1995 in leta 2004 pridobil pravni naslov, ki je po zavrnjeni pritožbi postal pravnomočen 
in izvršljiv. Stranki sta se leta 2006 dogovorili o plačilu 18.678,45 EUR za izvršitev tega naslova. 
17. Vendar je lizingojemalec izpodbijal naložitev plačila še z revizijo. 5 Vrhovno sodišče Republike 
Slovenije je na podlagi te revizije 9. julija 2008 sodbi, s katerima je bilo ugodeno zahtevku 
lizingodajalca za plačilo, razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. V tej fazi 
postopka je lizingojemalec zoper lizingodajalca vložil nasprotno tožbo, s katero je zahteval vračilo 
zneska 18.678,45 EUR z obrestmi, svoj tožbeni zahtevek pa je oprl na neupravičeno obogatitev, ker je 
bila sodba iz leta 2004 , s katero je bilo zahtevku lizingodajalca ugodeno, razveljavljena. 
18. V ponovnem sojenju je bil zahtevek lizingodajalca za plačilo pravnomočno zavrnjen. Lizingojemalec 
pa je na prvi in drugi stopnji s svojim predlogom uspel. Lizingodajalec, ki ni uspel, je pri 
predložitvenem sodišču vložil revizijo in ugovarjal mednarodni pristojnosti slovenskih sodišč za 
tožbeni zahtevek lizingojemalca. 
19. V teh okoliščinah je predložitveno sodišče Sodišču Evropske unije v predhodno odločanje 
predložilo ta vprašanja: 
„1. Ali je treba pojem nasprotne tožbe v smislu člena 6, točka 3, uredbe št. 44/2001 razlagati tako, da 
zajema tudi tožbo, ki je bila kot nasprotna tožba po nacionalnem pravu vložena po tem, ko je bila 
v revizijskem postopku 6 razveljavljena pravnomočna in izvršljiva sodba v postopku po prvotni tožbi 
toženca 7 in je bila ta ista zadeva vrnjena sodišču prve stopnje v novo sojenje, tožnik 8 pa s svojo 
nasprotno tožbo na obogatitveni podlagi zahteva vračilo zneska, ki ga je bil dolžan plačati po 
[kasneje] razveljavljeni sodbi iz postopka po prvotni tožbi toženca? 
2. Ali je treba pojem ‚zadeva v zvezi s potrošniško pogodbo‘ iz člena 15, odstavek 1, Uredbe 
št. 44/2001 razlagati tako, da zajema tudi situacijo, ko potrošnik tožbo, s katero uveljavlja zahtevek 
zaradi neupravičene obogatitve, vlaga kot nasprotno tožbo po nacionalnem pravu v zvezi s prvotno 
tožbo, pri kateri pa gre za zadevo v zvezi s potrošniško pogodbo v smislu navedene določbe Uredbe 
št. 44/2001 , tožnik – potrošnik pa z njo zahteva vračilo zneska, ki ga je bil dolžan plačati po 
(kasneje) razveljavljeni sodbi iz postopka po prvotni tožbi toženca, torej vračilo zneska, ki izhaja iz 
zadeve v zvezi s potrošniško pogodbo? 
5 — Ne zadeva slovenske različice teh sklepnih predlogov. 
6 — Ne zadeva slovenske različice teh sklepnih predlogov. 
7 — Gre za lizingodajalca in toženo stranko v nasprotni tožbi. 
8 — Gre za lizingojemalca in tožečo stranko v nasprotni tožbi. 
ECLI:EU:C:2016 :397 4 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-185/15  
KOSTANJEVEC  
3. Če pristojnosti v opisanem primeru ni mogoče opreti ne na pravila o pristojnosti za nasprotno 
tožbo niti na pravila o pristojnosti za potrošniške pogodbe, pa se postavlja še vprašanje: 
(a) ali je treba pojem ‚zadeva v zvezi s pogodbo‘ iz člena 5, točka 1, Uredbe št. 44/2001 razlagati 
tako, da zajema tudi tožbo, s katero tožnik uveljavlja zahtevek zaradi neupravičene obogatitve, 
vlaga pa jo kot nasprotno tožbo po nacionalnem pravu v zvezi s prvotno toženčevo tožbo, ki se 
nanaša na pogodbeno razmerje med strankama, predmet zahtevka zaradi neupravičene 
obogatitve pa je vračilo zneska, ki ga je bil dolžan plačati po (kasneje) razveljavljeni sodbi iz 
postopka po prvotni tožbi toženca, torej vračilo zneska, ki izhaja iz zadeve v zvezi s pogodbo; 
in če je na prejšnje vprašanje mogoče odgovoriti pritrdilno, še vprašanje: 
(b) ali je v opisanem primeru pristojnost po kraju izpolnitve v smislu člena Uredbe št. 44/2001 
treba presojati glede na pravila, ki veljajo za izpolnitev obveznosti iz zahtevka zaradi 
neupravičene obogatitve?“ 
IV – Pravna presoja 
20. Predložitveno sodišče najprej sprašuje o pristojnosti za nasprotno tožbo, s katero lizingojemalec 
zahteva vračilo zneska, z drugim vprašanjem za predhodno odločanje pa o pristojnosti za zadeve 
v zvezi s potrošniškimi pogodbami. Tretje vprašanje postavlja samo za primer, da je odgovor na prvi 
dve vprašanji nikalen, drugi del tretjega vprašanja pa samo za primer, da je odgovor na njegov prvi del 
pritrdilen. 
21. Vsa vprašanja za predhodno odločanje se nanašajo na razlago Uredbe št. 44/2001 . Vendar glede na 
potek postopka, ki ga je sporočilo predložitveno sodišče, ni samo po sebi umevno, da mora Sodišče 
sploh odgovoriti na ta vprašanja. Postavlja se namreč vprašanje, ali je navedena uredba glede na svoje 
časovno področje uporabe sploh upoštevna za postopek v glavni stvari. 
22. Uredba št. 44/2001 je na ozemlju Slovenije začela veljati s pristopom Slovenije k Evropski uniji 
1. maja 2004 . 9 Postopek zoper lizingojemalca, ki je vložil nasprotno tožbo, pa sega v leto 1995 , torej 
v obdobje pred pristopom Republike Slovenije k Evropski uniji. 
23. Zato je treba pred obravnavo vprašanj za predhodno odločanje najprej pojasniti, ali se Uredba 
št. 44/2001 sploh uporablja za obravnavani primer. Če se ne uporablja, ne bi bilo treba odgovoriti na 
vprašanja za predhodno odločanje, ker ta v tem primeru ne bi imela nobene zveze s pravdo, ki poteka 
pred predložitvenim sodiščem, in bi bila hipotetična. 10 
A – Časovno področje uporabe Uredbe št. 44/2001 
24. Uredba št. 44/2001 se na podlagi svojega člena 66 uporablja samo za tožbe, ki so bile vložene [v 
slovenski različici Uredbe št. 44/2001 : pravne postopke, ki so bili začeti] po tem, ko je ta uredba začela 
veljati. 
25. Glede na to Uredba očitno ne velja za prvotni zahtevek lizingodajalca za plačilo iz leta 1995 . 
9 — V zvezi s časovnim področjem uporabe Uredbe št. 44/2001 glej sodbo Wolf Naturprodukte (C-514/10, EU:C:2012 :367, točka 19) in sklepne 
predloge generalnega pravobranilca C. Villalóna v tej zadevi (C-514/10, EU:C:2012 :54, točka 25). 
10 — Glej sodbo Česká spořitelna (C-419/11, EU:C:2013 :165, točka 21 in navedena sodna praksa). 
ECLI:EU:C:2016 :397 5 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-185/15  
KOSTANJEVEC  
26. Vendar se vprašanja za predhodno odločanje ne navezujejo neposredno na ta zahtevek 
lizingodajalca za plačilo. Nanašajo se namreč na nasprotno tožbo, ki jo je vložil lizingojemalec 
leta 2008 , ko je bila slovenska zadeva po pravnomočno končanem postopku vrnjena sodišču prve 
stopnje v novo sojenje. Takrat je bila Uredba št. 44/2001 v Republiki Sloveniji že v veljavi. 
27. Zato je odločilno, ali gre pri tem zahtevku za pravno varstvo za samostojno „tožbo“ v smislu 
člena 66 Uredbe št. 44/2001 in ali ne glede na to, da celotni postopek sega v leto 1995 , spada na 
časovno področje uporabe Uredbe. 
28. Evropska komisija se s tem stališčem ne strinja. Meni, da je treba postopek obravnavati kot celoto 
in ga časovno umestiti v obdobje pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 44/2001 v Sloveniji. Zato 
vprašanja za predhodno odločanje po njenem mnenju niso dopustna. 
29. Vendar tako pavšalen pogled ni niti nujen niti očiten. 
30. Prvič, postopek, ki je potekal zoper lizingojemalca, je bil že pravnomočno končan, preden je bila 
zadeva leta 2008 vrnjena sodišču prve stopnje v novo sojenje. Zato se zaradi izključevalnega učinka 
pravnomočnosti najprej postavlja vprašanje, ali je treba z vidika prava Unije sploh izhajati iz tega, da je 
postopek neprekinjeno potekal od leta 1995 , oziroma ali ne bi bilo, nasprotno, treba šteti, da je bila že 
pretrgana postopkovna nit zopet navezana leta 2008 , torej ko je bila Uredba št. 44/2001 v Sloveniji že 
v veljavi. 
31. Drugič, na podlagi člena 66 Uredbe št. 44/2001 – drugače kot na podlagi njenega člena 30, 
točka 1 11 – ni odločilna vložitev (prvega) pisanja o začetku postopka na sodišču, temve č vložitev 
posamezne tožbe. Čejetožba vložena po začetku veljavnosti Uredbe, se ta na podlagi svojega člena 66 
zanjo uporablja. 
32. Iz člena 66 Uredbe ni mogoče razbrati, da je s tem mišljen samo prvi zahtevek v kompleksnem 
postopku, ki vključuje več zahtevkov. Če se poleg tega pod pojmom „tožba“ v skladu s sodbo Danvaern 
Production 12 razume samostojen zahtevek za pravno varstvo s predlogom, ki ne vključuje samo 
prerekanja navedb nasprotne stranke, lahko uveljavljanje obogatitvenega zahtevka pred sodiščem zoper 
nasprotno stranko v postopku spada pod pojem „tožba“ iz člena 66 Uredbe št. 44/2001 . 
33. Zoper ta sklep tudi ne govori okoliščina, da v členu 66 Uredbe št. 44/2001 v nekaterih jezikovnih 
različicah ni uporabljen izraz „tožba“ ampak „postopek“. 13 Kajti tudi iz uporabe izraza „postopek“ ne 
izhaja, da morata tožba in nasprotna tožba za namene člena 66 tvoriti enoten neprekinjen postopek. 
Tudi če bi pravni redi nekaterih držav članic šli v to smer, to ne bi nasprotovalo tu predlagani 
avtonomni razlagi člena 66. 
34. Glede na navedeno je treba zavzeti stališče, da predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki vsebuje 
vprašanja, ki se vsa nanašajo na obogatitveni zahtevek lizingojemalca iz leta 2008 , spada na časovno 
področje uporabe Uredbe št. 44/2001 . 
35. Zato vprašanja za predhodno odločanje niso hipotetična in je torej Sodišče nanje dolžno odgovoriti. 
11 — Ta določba se nanaša na razmejitev pristojnosti več sodišč, ki so eno za drugim začela postopek, in poleg tega velja samo za oddelek 9 
poglavja II Uredbe, h kateremu pa obravnavani člen 66 ne spada. 
12 — Sodba Danværn Production (C-341/93, EU:C:1995 :239, točka 18). 
13 — Glej na primer angleško („legal proceedings“), švedsko („rättsliga förfaranden“) in slovensko različico („pravne postopke“). Francoska, 
italijanska in španska različica se terminološko ravnajo po terminu „action judiciaire“. 
ECLI:EU:C:2016 :397 6 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-185/15  
KOSTANJEVEC  
B – Prvo vprašanje za predhodno odločanje 
36. Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem za predhodno odločanje sprašuje, ali je za zahtevek za 
pravno varstvo, kot je ta v postopku v glavni stvari, upoštevna pristojnost za nasprotno tožbo iz 
člena 6, točka 3, Uredbe št. 44/2001 . 
37. Zato je treba v nadaljevanju poleg splošne opredelitve pravnega instituta nasprotne tožbe raziskati, 
ali v smislu navedene določbe obogatitveni zahtevek lizingojemalca izhaja iz „iste pogodbe ali dejstev, 
na kater[ih] je temeljila prvotna tožba [lizingodajalca]“. 
1. Pojem nasprotne tožbe iz člena 6, točka 3, Uredbe št. 44/2001 
38. Pojem nasprotne tožbe v smislu člena 6, točka 3, Uredbe št. 44/2001 je treba razlagati avtonomno. 
Sodišče ga je v zadevi Danvaern Production konkretno opredelilo tako, da velja za zahtevke za ločeno 
sodno odločitev zoper tožečo stranko, s katerimi se lahko glede na primer „zahteva tudi višji znesek od 
tistega, ki ga zahteva tožeča stranka, in tudi čejetožba tožeče stranke zavrnjena“. 14 
39. V nasprotni tožbi je torej treba postaviti zahtevek za ločeno sodno odločitev, ki ga je mogoče 
razmejiti od zahtevka tožeče stranke. 15 
40. V obravnavanem primeru je treba izhajati iz tega, da je ta pogoj izpolnjen. 
41. Zahtevek za vračilo opravljenega plačila je namreč samostojni zahtevek lizingojemalca za ločeno 
obsodbo lizingodajalca, in sicer na vračilo plačila, prejetega brez pravnega temelja. Tak zahtevek ni 
samo obramba proti tožbi za plačilo, ki jo je vložila nasprotna stranka v postopku. 
2. Izraz „izhaja iz iste pogodbe ali dejstev, na kater[ih] je temeljila prvotna tožba“ 
42. Poleg tega mora nasprotna tožba v skladu s členom 6, točka 3, Uredbe št. 44/2001 „izhaja[ti] iz iste 
pogodbe ali dejstev, na kater[ih] je temeljila prvotna tožba“. 
43. Sodišče do zdaj šeni izčrpno razložilo izraza „izhaja iz iste pogodbe ali dejstev, na kater[ih] je 
temeljila prvotna tožba“. 16 Tudi ta izraz je treba razlagati avtonomno, ob upoštevanju ciljev Uredbe 
št. 44/2001 , pri čemer pa se uporaba sodne prakse o členu 28 Uredbe ne zdi primerna. 17 
44. Namen posebne pristojnosti za nasprotno tožbo je strankam omogočiti, da lahko o njihovih 
vzajemnih zahtevkih odloči isto sodišče v istem postopku, 18 če izhajajo iz skupnega dejanskega 
konteksta in torej „izvirajo iz pogodbe, ki sta jo sklenili stranki, ali dejanskega stanja, na katerem 
temelji [prvotna] tožba“. 19 
45. Ta pogoj je v obravnavanem primeru izpolnjen. Zahtevek za vračilo, ki se uveljavlja z nasprotno 
tožbo, namreč izvira iz pogodbe o lizingu, iz katere je izhajal tožbeni zahtevek za plačilo. 
14 — Glej sodbo Danvaern Production (C-341/93, EU:C:1995 :239, točka 12).  
15 — Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Légerja v zadevi Danvaern Production (C-341/93, EU:C:1995 :139, točka 26).  
16 — Glej sklep v zvezi s predlogom za predhodno odločanje v zadevi Reichling, ki je bil očitno nedopusten (C-69/02, EU:C:2002 :221).  
17 — Tudi v tej določbi se postavlja vprašanje o „sorodnosti“ dveh pravd. Vendar se člen 28(3) v skladu s svojim besedilom („[z]a namene tega  
člena“) in položajem, ki ga ima z vidika sistematike, nanaša izključno na postopkovni položaj, v katerem obstaja nevarnost nezdružljivih 
sodnih odločb, ker pred različnimi sodišči različnih držav članic tečejo sorodne pravde. Pri vložitvi nasprotne tožbe v istem postopku pa ni 
nevarnosti nezdružljivih sodnih odločb. 
18 — Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Légerja v zadevi Danvaern Production (C-341/93, EU:C:1995 :139, točki 7 in 35). 
19 — Poročilo P. Jenarda h Konvenciji z dne 17. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah 
(UL 1979 , C 59, str. 1 in 28). 
ECLI:EU:C:2016 :397 7 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-185/15  
KOSTANJEVEC  
46. Zahtevek za vračilo plačila, ki je bilo opravljeno za izpolnitev obveznosti, za katero je obstajal 
pravni naslov, je sicer obogatitveni zahtevek, vendar je mogoče šteti, da izvira iz pogodbe o lizingu, saj 
obogatitveni zahtevek ne bi nastal brez pogodbe o lizingu in dajatve, ki je bila dana za njeno izpolnitev. 
47. Poleg tega je mogoče za odgovor na vprašanje, ali obstaja zadostna povezava s pogodbo, ki sta jo 
sklenili stranki, uporabiti vrednotenja iz Uredbe št. 593/2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena 
obligacijska razmerja (Rim I) in Uredbe št. 864/2007 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene 
obveznosti (Rim II). Uredbi Rim I in Rim II namreč soglasno izhajata iz načela, da je za vračilo dajatev 
zaradi neupravičene obogatitve upoštevno pravo, ki se uporablja za pogodbo, na kateri te dajatve 
temeljijo, 20 kar pomeni, da navedeni uredbi izhajata iz tega, da obogatitveni zahtevek izvira iz 
pogodbe, za izpolnitev katere je bila dana zadevna dajatev. 
48. Zato se zdi primerno tudi pri nasprotnih tožbah v okviru člena 6, točka 3, Uredbe št. 44/2001 , 
s katerimi se uveljavljajo obogatitveni zahtevki, izhajati iz ustrezne enotnosti in izvora v zadevni 
pogodbi. 
49. Glede na navedeno je treba na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da pojem 
„nasprotna tožba, ki izhaja iz iste pogodbe […], na kater[i] je temeljila prvotna tožba“ v smislu člena 6, 
točka 3, Uredbe št. 44/2001 zajema tudi tožbo, ki je bila vložena po tem, ko je bila pravnomočna in 
izvršljiva sodba iz postopka po prvotni tožbi zdaj tožene stranke razveljavljena in je bila ta zadeva 
vrnjena sodišču prve stopnje v novo sojenje, in s katero zdaj tožeča stranka na obogatitveni podlagi 
zahteva vračilo zneska, ki ga je plačala po kasneje razveljavljeni sodbi iz prvotnega postopka. 
C – Drugo vprašanje za predhodno odločanje 
50. Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem za predhodno odločanje sprašuje, ali gre pri tožbi 
potrošnika, s katero glede zadeve v zvezi s potrošniško pogodbo v smislu Uredbe št. 44/2001 uveljavlja 
zahtevek zaradi neupravičene obogatitve in ki jo vlaga kot nasprotno tožbo, prav tako za zadevo v zvezi 
s potrošniško pogodbo. 
1. Dopustnost drugega vprašanja za predhodno odločanje 
51. Predložitveno sodišče tega vprašanja ni postavilo samo za primer, da pristojnost za nasprotno tožbo 
ne bi bila podana, kar pa v obravnavanem primeru ne velja. 
52. Vendar v obravnavanem primeru odgovor na drugo vprašanje za predhodno odločanje ne bi smel 
biti več pomem ben, saj za postopek v glavni stvari velja pristojnost za nasprotne tožbe na podlagi 
člena 6, točka 3, Uredbe št. 44/2001 in je torej treba že zato pritrdilno odgovoriti na vprašanje 
o mednarodni pristojnosti slovenskih sodišč. 
2. Podredno: Vsebinska presoja drugega vprašanja za predhodno odločanje 
53. Za vsak primer je potrebna kratka obravnava drugega vprašanja za predhodno odločanje in 
razprava o pravni naravi obogatitvenega zahtevka, ki se uveljavlja z nasprotno tožbo, z vidika 
pristojnosti za potrošniške pogodbe. 
20 — Z vidika sistematike ima pri tem člen 12(1)(e) Uredbe Rim I pri neveljavnih pogodbah prednost pred členom 10(1) Uredbe Rim II (glej 
NomosKomme ntar-BGB/Leible, člen 12 Uredbe Rim I, točka 35 in nadaljnja napotila). 
ECLI:EU:C:2016 :397 8 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-185/15  
KOSTANJEVEC  
54. Sodišče je pri pristojnosti za potrošniške pogodbe sledilo širokem u pristopu in je pod ta pojem 
uvrstilo tudi zahtevke, ki so zgolj „tesno povezani“ s potrošniškimi pogodbami. 21 Zahtevek za pravno 
varstvo, kot je ta v postopku v glavni stvari, s katerim se uveljavlja vračilo plačila za izpolnitev 
potrošniške pogodbe – v obravnavanem primeru pogodbe o finančnem lizingu – je tako tesno povezan 
s potrošniško pogodbo. 
55. Glede na navedeno bi bilo treba na drugo vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba 
pojem „zadeva v zvezi s potrošniško pogodbo“ iz člena 15(1) Uredbe št. 44/2001 razlagati tako, da 
zajema tudi zahtevek potrošnika zaradi neupravičene obogatitve, ki je povezan s tožbo, ki je bila zoper 
njega vložena v drugi zadevi v zvezi s potrošniško pogodbo, in s katerim zahteva vračilo zneska, ki ga je 
bil dolžan plačati po izdani in kasneje razveljavljeni sodbi v tej drugi zadevi v zvezi s potrošniško 
pogodbo. 
D – Tretje vprašanje za predhodno odločanje 
56. Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem za predhodno odločanje sprašuje, ali (in če je odgovor 
pritrdilen, kako) se uporablja določba o pristojnosti za pogodbena razmerja na podlagi člena 5, 
točka 1, Uredbe št. 44/2001 , če lizingojemalec kot v postopku v glavni stvari uveljavlja obogatitveni 
zahtevek. 
57. Ker je pristojnost slovenskih sodišč mogoče opreti na pravila o pristojnosti za nasprotno tožbo in 
pravila o pristojnosti za potrošniške pogodbe, je odgovor na tretje vprašanje za predhodno odločanje 
odveč. Za vsak primer ga je treba na kratko obravnavati. 
1. Prvi del tretjega vprašanja za predhodno odločanje 
58. Pojem „zadeve v zvezi s pogodbenimi razmerji“ iz člena 5, točka 1, Uredbe št. 44/2001 se najprej 
nanaša na vsako obveznost, ki jo oseba v razmerju do druge osebe sprejme prostovoljno. 22 Vendar 
člen 5, točka 1, Uredbe št. 44/2001 ne zajema samo neposrednih pogodbenih obveznosti, ampak tudi 
sekundarne obveznosti, na primer odškodninske ali vrnitvene zahtevke, ki nadomestijo neizpolnjeno 
pogodbeno obveznost. 23 
59. Sodišče je prav pred kratkim v zadevi Profit Investment SIM v zvezi s tem pojasnilo, da „tožba za 
razglasitev ničnosti pogodbe in vračilo neupravičeno plačanih zneskov na podlagi navedene pogodbe 
spada v okvir pojma ‚zadeve v zvezi s pogodbenimi razmerji‘ v smislu te določbe“ 24, in pri tem kot 
bistveno izpostavilo „vzročn[o] zvez[o] med pravico do vračila in pogodbenim razmerjem“ 25. 
60. Ta pristop je mogoče brez težav prenesti na zadevo, ki jo je treba presoditi v obravnavanem 
primeru, katere predmet sicer ni neveljavna pogodba v ožjem smislu, ampak plačilo, za katero zaradi 
odpadlega pravnega naslova ni več pravnega temelja. 
61. Zato bi bilo treba na prvi del tretjega vprašanja za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba 
pojem „zadeve v zvezi s pogodbenimi razmerji“ iz člena 5, točka 1, Uredbe št. 44/2001 razlagati tako, 
da zajema tudi tožbo, kot je ta v postopku v glavni stvari, s katero lizingojemalec uveljavlja zahtevek 
zaradi neupravičene obogatitve. 
21 — Glej nedavno sodbo Hobohm (C-297/14, EU:C:2015 :844, točka 33).  
22 — Glej sodbe Handte (C-26/91, EU:C:1992 :268); Tacconi (C-334/00, EU:C:2002 :499, točka 23) in Engler (C-27/02, EU:C:2005 :33, točki 48  
in 50). 
23 — Glej sodbo de Bloos (14/76, EU:C:1976 :134). 
24 — Sodba Profit Investment SIM (C-366/13, EU:C:2016 :282, točka 58). 
25 — Sodba Profit Investment SIM (C-366/13, EU:C:2016 :282, točka 55). 
ECLI:EU:C:2016 :397 9 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT – ZADEVA C-185/15  
KOSTANJEVEC  
2. Drugi del tretjega vprašanja za predhodno odločanje 
62. Drugi del tretjega vprašanja za predhodno odločanje zadeva določitev kraja izpolnitve za zadevni 
zahtevek. 
63. Ker pogodba o finančnem lizingu, ki je predmet postopka v glavni stvari in na katero se navezuje 
obogatitveni zahtevek, ni niti prodajna pogodba 26 niti pogodba o opravljanju storitev v smislu člena 5, 
točka 1(b), 27 se kraj izpolnitve v obravnavanem primeru določi na podlagi člena 5, točka 1(c), 
v povezavi s členom 5, točka 1(a), torej na podlagi nacionalnega prava, ki se uporablja za uveljavljani 
zahtevek. 28 
64. Ker je v skladu s sodno prakso pri sekundarnih zahtevkih odločilna obveznost, z neizpolnitvijo 
katere so zahtevki utemeljeni, 29 se zdi, da je treba tudi pri obogatitvenem zahtevku zaradi plačila brez 
pravnega temelja upoštevati kraj izpolnitve prvotne (domnevne) obveznosti plačila. K enakem u 
zaključku vodijo vrednotenja iz člena 12(1)(e) Uredbe Rim I, na podlagi katerega pravo, ki se uporablja 
za pogodbo, ureja tudi posledice neuspele pogodbe (na primer njeno razveljavitev). 30 
65. Zato bi bilo treba na drugi del tretjega vprašanja za predhodno odločanje odgovoriti, da bi bilo 
treba kraj izpolnitve obveznosti v smislu člena 5, točka 1(a), Uredbe št. 44/2001 določiti glede na 
pravila nacionalnega prava, ki veljajo za izpolnitev prvotne pogodbene obveznosti plačila, katerega 
vračilo se zahteva. 
V – Predlog 
66. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj glede na to, da je za odločitev pomem ben samo 
odgovor na prvo vprašanje za predhodno odločanje, na vprašanja za predhodno odločanje odgovori: 
67. Pojem „nasprotna tožba, ki izhaja iz iste pogodbe […], na kater[i] je temeljila prvotna tožba“ 
v smislu člena 6, točka 3, Uredbe št. 44/2001 zajema tudi tožbo, ki je bila vložena po tem, ko je bila 
pravnomočna in izvršljiva sodba iz postopka po prvotni tožbi zdaj tožene stranke razveljavljena in je 
bila ta zadeva vrnjena sodišču prve stopnje v novo sojenje, in s katero zdaj tožeča stranka na 
obogatitveni podlagi zahteva vračilo zneska, ki ga je plačala po kasneje razveljavljeni sodbi iz prvotnega 
postopka. 
26 — V zvezi z zahtevo po dobavi premičnin glej sodbo Car Trim (C-381/08, EU:C:2010 :90, točka 32 in naslednje). 
27 — V zvezi s tem, da imetnik pravice intelektualne lastnine s tem, da odstopi izkoriščanje te pravice, ne opravi nobene storitve, glej sodbo Falco 
Privatstiftung (C-533/07, EU:C:2007 :257, točka 29). 
28 — Glej sodbo Tessili/Dunlop (12/76, EU:C:1976 :133, točki 13 in 15); v zvezi z možnostjo uporabe te sodne prakse za člen 5, točka 1(a), Uredbe 
št. 44/2001 glej sodbo Falco Privatstiftung (C-533/07, EU:C:2007 :257, točka 47 in naslednje). 
29 — Glej sodbo De Bloos (14/76, EU:C:1976 :134, točki 13 in 14). 
30 — V zvezi s tem glej točko 46 zgoraj in Rauscher/Leible, EuZPR/EuIPR (2011 ), točka 30 in nadaljnja napotila. 
ECLI:EU:C:2016 :397 10