SKLEPNI PREDLOGI M. POIARESA MADURA –ZADEVI C-200/07 IN C-201/07 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILC A
M. POIARESA MADUR A
predstavljeni 26. junija 2008 1
1. V obravnavanem predlogu za sprejetje 
predhodne odlo čbe Corte suprema di cassa -
zione (vrhovno kasacijsko sodi šče) spra šuje 
Sodi šče o pravilni razlagi dolo čb Protokola 
o privilegijih in imunitetah Evropskih skup -
nosti in Poslovnika Evropskega parlamenta 
v zvezi s civilnopravno in kazenskopravno 
imuniteto, ki jo u živajo poslanci Evropskega 
parlamenta. 
2. Obe zadevi, ki sta podlaga za ta predlog za
sprejetje predhodne odlo čbe, zadevata to žbo 
zaradi obrekovanja zoper italijanskega 
poslanca Evropskega parlamenta (poslanec
Evropskega parlamenta). Nacionalna sodi šča 
so ga spoznala za odgovornega in to žnikoma 
dosodila od škodnino. Sodi šče je vpra šano, 
prvič, ali mora nacionalno sodi šče, pred 
katerim poteka pravdni postopek zoper 
poslanca Evropskega parlamenta, Evropski
parlament zaprositi za odpoved imunitete, če 
poslanec Evropskega parlamenta ni sam 
zahteval, naj Parlament njegovo imuniteto 
zaščiti, in drugi č, ali lahko nacionalno sodi šče 
samo razsodi o tem, ali ravnanje poslanca 
Evropskega parlamenta sodi na podro čje 
uporabe imunitete, če Evropski parlament ni 
1 –Jezik izvirnika: angle ščina. sporo čil svoje namere, da bo imuniteto 
zadevnega poslanca za ščitil. 
I –Dejansko ozadje 
3. Tožena stranka iz postopka v glavni stvari,
Alfonso Luigi Marra, je bil med letoma 1994
in 1999 poslanec Evropskega parlamenta. 
V času, ko je bil poslanec Evropskega parla -
menta, je razdelil ve čletakov, v katerih je 
kritiziral italijanski pravosodni sistem in 
posamezne sodnike. Antonio Clemente in 
Edurado De Gregorio, ki sta bila v navedenih
letakih imenovana, sta A. L. Marra to žila 
zaradi obrekovanja. Po tem ko je sodi šče prve
stopnje razsodilo v njun prid in jima prisodilo
odškodnino, se je A. L. Marra prito žil na Corte 
d'appello di Napoli (neapeljsko vi šje sodi šče). 
Corte d'appello di Napoli je s sodbama z dne 
23. januarja in 6. marca 2002 (v zadevi 
A. Clementeja) ter 22. februarja 2002 
(v zadevi E. De Gregoria) potrdilo sodbe 
sodišča prve stopnje in razsodilo, da zadevne 
I - 7932 
MARRA 
izjave ne sodijo na podro čje uporabe Proto -
kola o privilegijih in imunitetah Evropskih
skupnosti. A. L. Marra se je v zvezi s pravnimi 
vpra šanji prito žil na Corte suprema di cassa -
zione in med drugim trdil, da je Corte d'appelo
di Napoli napa čno razlo žilo člen 6 Poslovnika 
Evropskega parlamenta, ki ureja postopek 
v zvezi z zahtevo za odvzem imunitete 
poslancu Evropskega parlamenta. 
4. Medtem je A. L. Marra 16. februarja 2001
pisal predsedniku Evropskega parlamenta in
ga prosil, naj Parlament intervenira skladno 
s členom 6 in tako za ščiti njegovo imuniteto. 
Predsednik je njegovo pro šnjo z dopisom
z dne 11. aprila 2001 posredoval Odboru za
pravne zadeve in notranji trg. Odbor je na seji
23. januarja 2002 odlo čil v prid intervencije 
v podporo A. L. Marri in tako je bilo tudi 
priporo čeno v Poro čilu o imuniteti italijan -
skih poslancev in ravnanju italijanskih
organov v tej zadevi z dne 30. maja 2002. 2 
Evropski parlament je 11. junija 2002 sprejel
Resolucijo o parlamentarni imuniteti v Italiji
in ravnanju italijanskih organov v tej zadevi, 3 
ki vsebuje naslednja sklepa: 
„1. [Parlament] je sklenil, da sodijo primeri 
[…] in Alfonsa Marre med primere prima 
facie absolutne imunitete in da bi bilo treba 
pristojna sodi šča obvestiti, naj parlamentu
posredujejo dokumentacijo za ugotovitev, ali
gre v zadevnih primerih za absolutno imuni -
teto po členu 9 Protokola v zvezi z izra ženimi 
stališči ali glasovanjem zadevnih poslancev pri 
2 –(2001/2099(REG)), A5-0213/2002, poro čevalec: Sir Neil 
MacCormick. 
3 –(2001/2099(REG)), P5_TA (2002)0291. opravljanju njihovega dela, in da bi bilo treba
pristojna sodi šča pozvati, naj do dokon čne 
odlo čitve parlamenta prekinejo postopke; 
2. Nalaga svojemu predsedniku, naj ta sklep
in poro čilo odbora posreduje italijanskemu
stalnemu predstavniku za posredovanje ustre -
znemu organu Italijanske republike. “
II –Vpra šanji za predhodno odlo čanje 
5. Corte suprema di cassazione je s sklepom
z dne 20. februarja 2007 Sodi šču predlo žilo 
dve vpra šanji za predhodno odlo čanje v zvezi 
z dolo čbami o imuniteti poslancev Evrop -
skega parlamenta. 
„1.Ali je v primeru, ko poslanec Evropskega
parlamenta ne uporabi pravice, ki mu jo
zagotavlja člen 6(3) Poslovnika Evrop -
skega parlamenta, da na predsednika 
I - 7933 
SKLEPNI PREDLOGI M. POIARESA MADURA –ZADEVI C-200/07 IN C-201/07 
neposredno naslovi zahtevo za za ščito 
privilegijev in imunitet, nacionalno 
sodišče, pred katerim te če pravdni 
postopek, vendarle zavezano zaprositi 
predsednika za preklic imunitete 
z namenom nadaljevanja postopka in 
sprejetja odlo čbe; 
oziroma 
2.ali lahko v primeru, ko Evropski parla -
ment ne sporo či, ali namerava za ščititi 
imunitete in privilegije poslanca, nacio -
nalno sodi šče, pred katerim te če pravdni 
postopek, ob upo števanju konkretnih 
okoli ščin primera odlo či o obstoju ali 
neobstoju privilegija? “
6. Glede na to, kako sta vpra šanji oblikovani, 
se zdi, da nacionalno sodi šče domneva, da 
A. L. Marra predsedniku Evropskega parla -
menta ni predlo žil zahteve za za ščito imuni -
tete, in da parlament svoje namere o tem, da
bo to storil, ni sporo čil. Vendar pa ni dvoma
o tem, da je A. L. Marra tako zahtevo predlo žil 
in da je parlament potrdil, da lahko njegove izjave sodijo na podro čje uporabe imunitete,
da je prosil, naj se pristojna nacionalna sodi šča 
obvesti, naj posredujejo upo števne doku -
mente, in svojemu predsedniku nalo žil, naj 
to odlo čitev posreduje italijanskemu stalnemu
predstavniku. 4 Svetovalec parlamenta je na
obravnavi potrdil, da resolucija ni bila poslana
neposredno nacionalnemu sodi šču, ampak 
italijanskemu stalnemu predstavniku. Pred -
ložitveni sklep omenja Poro čilo Odbora za 
pravne zadeve in notranji trg z dne 30. maja
2002, ne pa tudi same resolucije Evropskega
parlamenta z dne 11. junija 2002, s katero so
bila sprejeta priporo čila iz Poro čila. Sveto -
valec italijanske vlade se je tako na vpra šanje 
predsednika Sodi šča kot na moje vpra šanje 
skliceval na tiste to čke sklepa, kjer se navaja 
Poro čilo z dne 30. maja 2002, in navedel, da je
nacionalno sodi šče svoje vpra šanje tako obli -
kovalo zato, ker je poro čilo obravnavalo kot 
začasno, in ne kon čno stali šče parlamenta.
Parlament pa je z resolucijo z dne 11. junija
2002 vendarle sprejel kon čno stali šče, ki –kot 
nam je povedal svetovalec parlamenta –je bilo
poslano italijanskemu stalnemu predstavniku. 
7. Kakor koli, glede na to, da sta A. L. Marra in
Evropski parlament ukrepala, menim, da je 
4 –Možna razlaga bi lahko bila, da v času, ko je prvostopenjsko 
sodišče obravnavalo zadevi zoper A. L. Marro, Evropski 
parlament še ni sprejel resolucije, tako da se je Corte suprema 
di cassazione pri reviziji odlo čitev ni žjih sodi ščdejansko 
osredoto čilo na vpra šanje, ali sta bili njuni sodbi pravilni ob 
neukrepanju A. L. Marre ali Evropskega parlamenta. Kakor
koli, menim, da bodo moji odgovori na naslednjih straneh
zagotovili dovolj smernic glede razlage upo števnih dolo čb 
Protokola in tako nacionalnemu sodi šču omogo čili odlo čitev 
v zadevi, celo če je bilo dejansko stanje tako, kot je opisano 
v predlo žitvenem sklepu. 
I - 7934 
MARRA 
mogo če obe vpra šanji preoblikovati kot 
sledi: 
„Ali mora v primeru pravdnega postopka 
zoper poslanca Evropskega parlamenta 
sodišče, pred katerim poteka ta postopek, 
Parlament zaprositi za mnenje o tem, ali 
sporno ravnanje sodi na podro čje uporabe 
parlamentarne imunitete, ali pa lahko to 
sodišče samo razsodi o obstoju tega privile -
gija? “
III –Parlamentarna imuniteta in 
evropsko pravo 
Načela 
8. Upo števni dolo čbi sta člena 9 in 10 
Protokola o privilegijih in imunitetah Evrop -
skih skupnosti. Člen 9 se glasi: 
„Zoper poslanca Evropskega parlamenta se ne 
sme za četi preiskava, ne sme biti priprt niti se 
zoper njega ne sme za četi sodni postopek
zaradi mnenja ali glasu, ki ga je izrekel pri
opravljanju svojih dol žnosti. “9. Člen 10 se glasi: 
„Med zasedanjem Evropskega parlamenta 
njegovi poslanci u živajo: 
(a)na ozemlju svoje dr žave imunitete, 
priznane poslancem parlamenta te 
države; 
(b)na ozemlju vseh drugih dr žav članic 
imuniteto pred kakr šnim koli priporom
in sodnim postopkom. 
Za poslance velja imuniteta tudi medtem, ko
potujejo do kraja zasedanja Evropskega parla -
menta in nazaj. 
I - 7935 
SKLEPNI PREDLOGI M. POIARESA MADURA –ZADEVI C-200/07 IN C-201/07 
Kadar je član zaloten pri storitvi kaznivega
dejanja, sklicevanje na imuniteto ni mogo če in 
Evropskemu parlamentu ne prepre čuje ures -
ničevanja pravice do odvzema imunitete 
svojemu članu. “
10. Najprej je treba ugotoviti, da navedena 
člena nista medsebojno izklju čujoča; sta 
kumulativna in bi ju bilo treba brati skupaj.
Torej je mo žno, da enako ravnanje sodi na 
podro čje uporabe obeh členov in u živa varstvo 
na njuni podlagi. 
11. Drugi č, pri razlagi teh dveh dolo čb je 
pomembno upo števati njun namen in 
predmet. Kot utemeljeno navajata Parlament
in Komisija, je parlamentarna imuniteta 
institucionalni dogovor, ki je namenjen zago -
tavljanju neodvisnosti Evropskega parlamenta
in njegovih poslancev ter olaj šuje njegovo
delovanje kot kolektivnega telesa, ki je klju čno 
za svobodno in demokrati čno dru žbo. Hkrati 
pa je treba priznati, da so u živalci tega 
dogovora tudi posamezniki –poslanci tega 
parlamenta. Parlamentarna imuniteta po 
svojem zna čaju nekaterim posameznikom
zaradi njihove institucionalne funkcije, ki je
bistvena za Parlamentovo demokrati čno 
vlogo, daje privilegij, ki se ne daje drugim
državljanom brez take funkcije. Razlog za to je
v tem, da smo se kot člani politi čne skupnosti 
dogovorili, da je v predstavni ški demokraciji 
v interesu vsakega člana skupnosti, da naj tisti, 
ki so bili izvoljeni za na še predstavnike, 
uživajo ta privilegij zato, da lahko to po čno 
ustrezno in u činkovito. Zato naj ne bi bilo nobenega dvoma o tem, da je predmet 
parlamentarne imunitete za ščita institucije
Parlamenta kot takega in njegovih poslancev
kot posameznikov. 
12. Dvojnost parlamentarne imunitete je 
mogo če zaznati iz besedila in strukture 
členov 9 in 10 Protokola. Člen 10 dolo ča 
okoli ščine, v katerih lahko poslanec ali 
poslanka na ozemlju svoje dr žave članice, 
druge dr žave članice ali kadar potuje v kraj
seje Parlamenta ali iz tega kraja u živa imuni -
teto med sejami Parlamenta, nato pa dolo ča, 
da Parlament imuniteto lahko odvzame, sploh
pa je ni mogo če uveljavljati, če je bil poslanec
zaloten pri storitvi kaznivega dejanja. Ka že, da 
je skrb zakonodajalca Skupnosti v tem, da
poslance Evropskega parlamenta za ščiti pred 
ukrepi, s katerimi bi se lahko posegalo 
v njihovo zmo žnost sodelovanja na sejah
Parlamenta in opravljanja njihove parlamen -
tarne dol žnosti. Vendar pa lahko Parlament ta 
privilegij vedno odvzame, če meni, da 
ravnanje poslanca ni povezano z njegovo
vlogo poslanca Parlamenta in torej ne more 
uživati parlamentarne imunitete. Če je na 
primer poslanec obdol žen goljufije ali umora,
bi mu moral Parlament na čeloma imuniteto 
odvzeti, ne glede na to, da mu bo obsodba 
onemogo čila opravljanje parlamentarnih 
dolžnosti, ker so ta dejanja popolnoma 
nepovezana z zna čajem funkcije poslanca 
Evropskega parlamenta, razen če seveda iz 
dolo čenih razlogov meni, da je obdol žitev 
vsebinsko prazna in usmerjena v oviranje 
politi čne funkcije poslanca Evropskega parla -
menta ter se z njo želi prepre čiti, da bi ta 
opravljal svoje parlamentarne dol žnosti. 
Nasprotno pa je člen 9, ki se uporablja za
mnenje, in glas, ki ga poslanci Evropskega
parlamenta izre čejo pri opravljanju svojih 
dolžnosti, v prvi vrsti namenjen varstvu 
celovitosti politi čne razprave in torej celovi -
tosti Evropskega parlamenta ter njegovih 
I - 7936 
MARRA 
postopkov kot takih. Ukrepanje zoper 
poslanca v zvezi z izra ženim mnenjem ali 
izrečenim glasom v funkciji poslanca Evrop -
skega parlamenta bi poseglo v samo institucijo
Parlamenta, saj bi spodkopalo njegovo vlogo
par excellence foruma za odprto razpravo in 
demokrati čno odlo čanje. Seveda po členu 9, 
tako kot po členu 10, imuniteto u živajo tudi
posamezni poslanci, in sicer v tem smislu, da
se jim ni treba zagovarjati na sodi šču; vendar 
pa je razlog za tako ureditev v tem, da bi 
omogo čanje pravnih postopkov v zvezi 
z mnenjem ali glasom poseglo v bistvo 
razpravne, predstavni ške demokracije. 
13. Razli čnost poudarka dokazuje dejstvo, da
lahko Evropski parlament po členu 10 imuni -
teto odvzame, po členu 9 pa ne. Člen 10 je po 
podro čju uporabe širši kot člen 9, saj ne 
zajema le mnenj in glasov, pa čpa tudi drugo
ravnanje; pa vendar je varstvo, ki ga zagotavlja,
omejeno, saj lahko Parlament imuniteto 
odvzame. Po drugi strani pa je člen 9 po 
podro čju uporabe o žji, saj varuje samo 
mnenja in glasove pri opravljanju dol žnosti 
poslanca Parlamenta, zagotavlja pa absolutno
varstvo: ko se ugotovi, da je mnenje ali glas 
upošteven za parlamentarne dol žnosti 
poslanca, privilegija v nobenem primeru ni 
mogo če odvzeti. V tem smislu bi bilo mogo če 
reči, da je člen 9 jedro parlamentarnega privilegija, saj ga ni mogo če odvzeti in se lahko 
poslanci Evropskega parlamenta nanj sklicu -
jejo celo v postopkih, za četih po koncu 
njihovega mandata, medtem ko člen 10 zago -
tavlja dodatno varstvo (ker je po podro čju 
uporabe širši kot člen 9), ki pa ga Parlament
lahko odvzame, in zajema samo postopke med
mandatom poslanca Evropskega parlamenta. 
Primer A. L. Marre 
14. A. L. Marra je italijanski dr žavljan, ki želi 
uveljavljati imuniteto v Italiji, in sicer v zvezi
z dogodki, do katerih je pri šlo med tem, ko je
bil poslanec Evropskega parlamenta. Zadevne
letake je razdeljeval med letoma 1996 in 1997,
E. De Gregorio pa je to žbo zaradi obrekovanja 
vložil 8. junija 1998. 5 Glede na to, da se je 
postopek za čel v času, ko je bil še poslanec 
Evropskega parlamenta, je bil, prvi č, upra -
5 –Predlo žitveni sklep v zadevi A. Clementeja ne navaja datuma
njegove to žbe zoper A. L. Marro. 
I - 7937 
SKLEPNI PREDLOGI M. POIARESA MADURA –ZADEVI C-200/07 IN C-201/07 
vičen do varstva po členu 10 Protokola; po bodisi tak sklep izpodbijati pred Ustavni m
členu 10(1) bi moral imeti zagotovljene enake sodi ščem .
privilegije, kot jih u živajo poslanci italijan -
skega parlamenta .
15. Člen 68(1) italijanske ustave varuje izjave
poslancev italijanskega parlamenta tako: 
„Poslanci niso odgovorni za izra žena mnenja 
ali izre čene glasove v času mandata. “Iz 
predlo žitvenega sklepa je jasno, da italijan -
skemu sodi šču, pred katerim poteka civilni ali
kazenski postopek zoper poslanca italijan -
skega parlamenta, pred za četkom postopka 
zoper to ženega poslanca ni treba pridobiti 
predhodnega dovoljenja navedenega parla -
menta ali ga prositi za mnenje o tem, ali se
uporablja imuniteta iz člena 68(1) italijanske
ustave. Slednja italijanskim poslancem zago -
tavlja varstvo v zvezi z mnenji in glasovi, in
sicer z dolo čbo, ki je povsem enaka tisti iz 
člena 9 Protokola; kot je v svoji resoluciji z dne
11. junija 2002 ugotovil Evropski parlament, 
pa obe dolo čbi zagotavljata enake vrste 
absolutni privilegij. 6 Sodi šče mora samo 
presoditi, ali se ta privilegij uporablja glede
na dejansko stanje posamezne zadeve, in temu
ustrezno tudi ravnati. Vendar pa se zdi, da če 
italijanski parlament izrecno sklene, da zadeva
sodi na podro čje uporabe člena 68(1) ustave in 
se zanjo uporablja absolutna imuniteta, 
potem mora sodi šče bodisi to spo štovati in 
prekiniti postopek zoper zadevnega poslanca 
6 –Resolucija (2001/2099(REG)), P5_TA (2002)0291, to čka C. 16. Predhodno dovoljenje italijanskega parla -
menta pa je potrebno, če želi sodi šče zoper 
poslanca odrediti enega od ukrepov iz 
člena 68(2) in (3); ti ukrepi vklju čujejo
preiskavo, pripor ali drug odvzem prostosti,
prestrezanje komunikacij in zaseg korespon -
dence. Navedene dolo čbe zagotavljajo itali -
janskim poslancem dolo čeno vrsto omejenega 
privilegija: na čeloma so varovani pred takimi 
ukrepi, razen če parlament na pro šnjo 
sodnega organa odlo či, da jih bo dovolil. 
17. Če bi torej skladno z navedenim 
A. L. Marri kot posledica to žbe zaradi 
obrekovanja zoper njega grozil pripor ali kak
drug ukrep odvzema prostosti, potem bi 
moralo sodi šče zaprositi Evropski parlament, 
naj po členu 10(3) Protokola imuniteto 
odvzame, in do odlo čitve parlamenta o tej 
prošnji prekiniti odlo čanje. Vendar pa 
I - 7938 
MARRA 
A. L. Marri to nikoli ni grozilo; to žnika iz 
postopka v glavni stvari sta zoper njega vlo žila 
civilno to žbo in nalo ženo mu je bilo pla čilo 
odškodnine. Italijanska sodi šča niso bila 
dolžna zahtevati odvzema imunitete pred 
dosoditvijo od škodnine, člen 10(3) Protokola
pa se v takem primeru ne uporablja. 
18. A. L. Marra trdi, da je za njegove izjave
veljal absolutni privilegij iz člena 9 Protokola, 
ki v bistvu poslancem Evropskega parlamenta
zagotavlja enako varstvo v zvezi z mnenji, kot 
ga člen 68(1) italijanske ustave zagotavlja
poslancem italijanskega parlamenta. 7 Kakšen 
je postopek, ki mu morajo v primeru takih
tožb slediti nacionalna sodi šča? To je osrednje 
vpra šanje, v zvezi s katerim predlo žitveno 
sodišče prosi Sodi šče za smernice. Po ustre -
zajoči dolo čbi o absolutni imuniteti iz itali -
janske ustave ( člen 68(1)) lahko sodi šča 
sama –brez zaprosila za mnenje parlamenta, 
če ta mol či –presodijo o tem, ali v dolo čenem 
primeru ta privilegij je ali ga ni. Ali lahko 
ravnajo enako v primeru razlage člena 9 
Protokola? Ali pa je treba za odlo čitev o tem 
prositi Evropski parlament? 
19. Corte suprema di cassazione v prvem 
vpra šanju navaja zahtevo za „odvzem imuni -
tete “. Kot je bilo obrazlo ženo prej, te mo žnosti 
v zvezi z absolutno imuniteto po členu 9 
Protokola ni. Kar je tu v bistvu mi šljeno, je to, 
ali bi moralo nacionalno sodi šče Evropski 
parlament vpra šati za mnenje ali priporo čilo 
o tem, ali gre glede na dejansko stanje 
7 –Razmerje enakosti po členu 10(1)(a) Protokola je torej
v obravnavani zadevi tisto med imuniteto poslancev italijan -
skega parlamenta po členu 68(1) ustave in imuniteto poslancev
Evropskega parlamenta po členu 9 Protokola. posameznega spora za absolutno imuniteto, 
v primerih, ko se Evropski parlament do 
zadeve ni opredelil. 
20. Pri odgovoru na to vpra šanje mora biti 
izhodi šče besedilo člena 9. Ta dolo čba zago -
tavlja vsebinski privilegij, to je absolutno 
imuniteto pred vsako vrsto postopka, nacio -
nalnim sodi ščem pa ne nalaga postopkovne
obveznosti posvetovanja z Evropskim parla -
mentom o obstoju privilegija v posameznem
primeru. Če bi zakonodajalec Skupnosti 
nameraval omejiti pooblastila nacionalnih 
sodiščv zvezi s tem, potem bi to storil 
izrecno; če takega pravila ni, člena 9 ni 
mogo če razlagati tako, da morajo nacionalna 
sodišča zaprositi Evropski parlament za 
mnenje o tem, ali privilegij je ali da ni. 
21. Podoben sklep sledi iz člena 6(3) Poslov -
nika Evropskega parlamenta, ki se glasi: 
„Vsaka zahteva za za ščito privilegijev in 
imunitet, ki jo na predsednika naslovi 
poslanec ali nekdanji poslanec , se razglasi 
I - 7939 
SKLEPNI PREDLOGI M. POIARESA MADURA –ZADEVI C-200/07 IN C-201/07 
v Parlamentu in posreduje pristojnemu 
odboru (poudarek dodan). “Iz tega jasno
sledi, da je pobuda na strani zadevnega ali
nekdanjega poslanca. On ali ona mora svoj 
primer naznaniti predsedniku in zaprositi 
Parlament, naj intervenira v za ščito njegove 
ali njene imunitete. Ni čv členu 6(3) ali v kateri 
koli drugi dolo čbi Poslovnika ne potrjuje 
stališča, da morajo nacionalna sodi šča sama 
začeti ta postopek. Poleg tega taka obveznost
nacionalnih sodi ščtudi ne bi mogla biti 
v Poslovniku. Medtem ko je namre čProtokol 
o privilegijih in imunitetah del primarnega
prava Skupnosti, je Poslovnik samo notranji
dokument Evropskega parlamenta, ki ureja
njegovo poslovanje; nima pravnega u činka 
v pravnih redih dr žav članic in ne more 
nalagati obveznosti nacionalnim sodi ščem. 
22. Menim torej, da če se Evropski parlament
na zaprosilo poslanca ali nekdanjega poslanca
ni opredelil, da dolo čen primer sodi na 
podro čje uporabe imunitete, nacionalno 
sodišče ni zavezano samo za četi postopka in 
Parlament zaprositi za mnenje o tem, ali 
imuniteta je ali je ni. 23. Predstavljajmo si zdaj nasproten scenarij
in domnevajmo, da se je Parlament dejansko
opredelil. V tem primeru je poslanec ali 
nekdanji poslanec, ki se želi opreti na imuni -
teto, od predsednika zahteval za ščito svojega 
privilegija v skladu s členom 6(3) Poslovnika,
Parlament pa je sklenil, da ta primer sodi na
podro čje uporabe imunitete. Ali je taka 
odlo čitev za nacionalno sodi šče zavezujo ča? 
24. Menim, da na čeloma ni. Pravna podlaga
za postopek, s katerim Parlament ščiti privi -
legije svojih poslancev in izra ža stali šče o tem, 
ali se imuniteta uporablja v posami čnem 
primeru, je Poslovnik. Kot sem navedel prej,
so to notranja pravila za organizacijo Parla -
mentovega notranjega poslovanja, ki ne 
morejo biti vir obveznosti nacionalnih 
organov. To je jasno razvidno iz člena 7(6), 
ki se glasi: „V primerih za ščite imunitete ali 
privilegijev [ …] [Parlament] predlaga, naj se
zadevni organ zaprosi, naj sprejme potrebne
sklepe. “Parlament torej sam meni –in to je 
tudi pravilno –da je izid postopka za ščite 
privilegija poziv nacionalnemu organu, naj 
sprejme potrebne sklepe o tem, kako bo 
obravnavan posamezen primer. 
I - 7940 
MARRA 
25. Vendar pa mora nacionalno sodi šče 
Parlamentova stali šča o absolutni imuniteti –
ne glede na njihov nezavezujo čučinek –resno 
upoštevati in jim pripisati precej šnjo prepri -
čevalno mo č. Ta zahteva izhaja iz na čela 
lojalnega sodelovanja iz člena 10 ES, ki je
v zvezi s Protokolom o privilegijih in imuni -
tetah ponovljena v njegovem členu 19. 8 Če se 
nacionalno sodi šče ne more strinjati s Parla -
mentom, mora navesti razloge. Če bi se tako 
nestrinjanje dejansko pojavilo, bi bil to znak,
da je bilo zadevo primerno predlo žiti v pred -
hodno odlo čanje Sodi šču, ki ga lahko nacio -
nalno sodi šče zaprosi za smernice glede 
pravilne razlage upo števnih dolo čb. 
26. V predhodnih to čkah sem navedel, da 
kadar se Evropski parlament opredeli 
o obstoju absolutnega privilegija iz člena 9 
v posameznem primeru, potem nacionalnim
sodiščem „načeloma “ni treba slediti Parla -
mentu, če se ne strinjajo, pa „lahko “zadevo 
predlo žijo Sodi šču (ni pa jim treba). Taka 
obveznost pa lahko ob časno nastane tudi kot 
posledica kombinacije upo števnih dolo čb 
nacionalnega prava in člena 10(1)(a). 
8 – „Institucije Skupnosti za namene uporabe tega protokola 
sodelujejo s pristojnimi organi zadevnih dr žav članic. “27. Videli smo, da člen 10(1)(a) zahteva, da
mora poslanec Evropskega parlamenta v svoji
mati čni dr žavi u živati povsem enake privile -
gije kot poslanci nacionalnega parlamenta. To
je zahteva po strogi enakosti. Domnevajmo,
da imajo v dr žavi članici dolo čbo nacional -
nega prava, po kateri morajo nacionalna 
sodišča v primeru, da nacionalni parlament
meni, da izjava poslanca sodi na podro čje
uporabe privilegija, bodisi slediti parlamento -
vemu stali šču bodisi zadevo predlo žiti nadre -
jenemu sodi šču, kot je ustavno ali vrhovno 
sodišče. Poslanec Evropskega parlamenta iz
navedene dr žave je upravi čen do povsem 
enake obravnave. To pomeni, da če se 
Evropski parlament opredeli do te zadeve, 
potem bi morala nacionalna sodi šča bodisi 
slediti temu stali šču bodisi predlo žiti zadevo 
v predhodno odlo čanje Sodi šču. Podlaga za 
tako obveznost je člen 10(1)(a) Protokola, ki 
zahteva strogo enakost med privilegiji
poslancev nacionalnih parlamentov in privi -
legiji poslancev Evropskega parlamenta 
v njihovih mati čnih dr žavah. 9 Nacionalno 
sodišče, pred katerim te če postopek zoper 
poslanca Evropskega parlamenta, bi torej 
moralo, prvi č, vpra šati, kakšna bi bila 
njegova obveznost po nacionalnem pravu, če 
zadevna oseba ne bi bila poslanec Evropskega,
ampak nacionalnega parlamenta. Če bi bilo 
mogo če vpra šanje re šiti tako, da bi bila re šitev 
v nasprotju z mnenjem nacionalnega parla -
menta, potem lahko stori enako v zvezi 
z mnenjem Evropskega parlamenta, vendar 
pa mora resno presoditi, ali je primerno 
zadevo predlo žiti v predhodno odlo čanje 
Sodi šču. Če pa bi moralo slediti mnenju 
nacionalnega parlamenta ali predlo žiti 
zadevo nadrejenemu sodi šču, potem bi 
9 –Seveda bo stali šče Evropskega parlamenta upo števno samo, če 
ta odlo či, da trenutni poslanec Evropskega parlamenta u živa 
imuniteto po členu 10(1)(a). Če bi Parlament imuniteto po 
členu 10 odvzel, potem bi nacionalno sodi šče še vedno lahko 
odobrilo privilegij, če bi menilo, da dolo čena izjava sodi na 
podro čje uporabe imunitete po členu 9, ki je Parlament sam ne
more odvzeti. Zapletenost, ki se ka že pri kumulativni uporabi 
členov 9 in 10, je posledica tega, da je njuna razlaga odvisna od
dveh razli čnih institucij (Evropskega parlamenta in sodi šč), in 
da je lahko odlo čitev o imuniteti v posameznem primeru 
odvisna od odlo čitev obeh. 
I - 7941 
SKLEPNI PREDLOGI M. POIARESA MADURA –ZADEVI C-200/07 IN C-201/07 
moralo prav tako bodisi slediti mnenju
Evropskega parlamenta bodisi zadevo pred -
ložiti v predhodno odlo čanje Sodi šču. Tako 
poslanci Evropskega parlamenta lahko u živajo
povsem enako imuniteto kot poslanci nacio -
nalnega parlamenta. Seveda pa je stvar nacio -
nalnega sodi šča, da razlaga doma če pravo in 
presodi, kaj to od njega zahteva. 
28. Če povzamem: v primerih, ko zadevni 
poslanec ne zaprosi Parlamenta za za ščito 
svojega privilegija, ni v Protokolu o privilegijih
in imunitetah ni čtakega, kar bi bilo mogo če 
razlagati tako, da se od nacionalnih sodi šč
zahteva, da sama za čnejo ta postopek in 
Evropski parlament zaprosijo za mnenje ali
priporo čilo o tem, ali privilegij v dolo čenem 
primeru je ali ga ni. Če pa poslanec Parlament 
zaprosi za za ščito svojega privilegija, slednji pa 
se do tega opredeli, potem to mnenje za 
nacionalno sodi šče na čeloma ni zavezujo če, 
ga je pa treba resno upo števati. Če nacionalno 
sodišče odlo či druga če kot Evropski parla -
ment, je zadevo primerno predlo žiti v pred -
hodno odlo čanje Sodi šču. Če pa bi morala 
nacionalna sodi šča v podobnem polo žaju, ki 
zadeva poslanca nacionalnega parlamenta, 
slediti mnenju nacionalnega parlamenta ali 
predlo žiti zadevo nadrejenemu sodi šču, 
potem morajo storiti enako v zvezi z mnenji Evropskega parlamenta, ki jim morajo bodisi
slediti bodisi zadevo predlo žiti v predhodno 
odlo čanje Sodi šču. 
29. Glede na navedeno menim, da bi moralo 
Sodi šče na vpra šanje odgovoriti takole: 
Nacionalnemu sodi šču, pred katerim te če 
pravdni postopek zoper poslanca Evropskega
parlamenta, ni treba zaprositi za mnenje
Parlamenta o tem, ali sporno ravnanje sodi
na podro čje uporabe parlamentarne imuni -
tete, če zadevni poslanec ni sam za čel 
postopka po členu 6(3) Poslovnika Evrop -
skega parlamenta glede zaprosil poslancev 
Parlamentu za za ščito njihovih privilegijev. Če 
je zadevni poslanec v Parlamentu za čel 
postopek, Parlament pa se je do njegove
imunitete opredelil, to mnenje za nacionalno
sodišče na čeloma ni zavezujo če, ga je pa treba 
resno upo števati. Če ima nacionalno sodi šče 
I - 7942 
MARRA 
druga čno stali šče kot Parlament, je morda 
primerno zadevo predlo žiti v predhodno 
odlo čanje Sodi šču. Če pa bi morala nacionalna 
sodišča v podobnem polo žaju, ki zadeva 
poslanca nacionalnega parlamenta, slediti 
mnenju nacionalnega parlamenta ali predlo -
žiti zadevo nadrejenemu sodi šču, potem
morajo storiti enako v zvezi z mnenji Evrop -
skega parlamenta, ki jim morajo bodisi slediti
bodisi zadevo predlo žiti v predhodno odlo -
čanje Sodi šču, o tem pa presodi nacionalno 
sodišče. 
IV –Podro čje uporabe člena 9 Protokola: 
„pri opravljanju svojih dol žnosti “
30. Čeprav predlo žitveno sodi šče ni vpra šalo 
Sodi šča za smernice v zvezi s podro čjem 
uporabe člena 9 Protokola, pa je velik del 
predlo žitvenega sklepa namenjen ravno 
obravnavi tega vpra šanja: za katera izra žena 
mnenja bi bilo treba šteti, da sodijo med 
dolžnosti poslanca in jih torej zajema abso -
lutni privilegij iz navedenega člena? Če 
ponovim, tako vpra šanje je lahko primerna 
vsebina predloga za sprejetje predhodne 
odlo čbe, še posebej če se nacionalna sodi šča 
niso mogla strinjati z Evropskim parla -
mentom glede tega, ali je v posameznem 
primeru privilegij mogo če uporabiti ali ne. 
V obravnavani zadevi bo moralo Corte 
suprema di cassazione v kon čni fazi odlo čiti, 
ali so ni žja sodi šča pravilno uporabila člen 9, zato ni le razumno, ampak celo za želeno, da 
Sodi šče zagotovi vsaj nekaj smernic v zvezi
s tem vpra šanjem. 10 
31. Res je, da je –kadar dr žavljan, ki je
prizadet z izjavo poslanca Evropskega parla -
menta, svojih pravic ne more uveljavljati pred
sodiščem zato, ker se poslanec sklicuje na 
parlamentarni privilegij –njegova pravica do 
sodnega varstva ogro žena. Da bi se izognili 
dvema vrstama dr žavljanov –poslancev na eni 
strani, ki se jih ne da to žiti za izjave, ki jih 
dajejo, in na drugi strani navadnih dr žav-
ljanov, ki so lahko civilnopravno ali kazen -
skopravno omejeni v svobodi izra žanja –
skoraj vsi pravni redi omejujejo mo žnost 
uveljavljanja privilegija na polo žaje, kadar 
poslanec opravlja svoje parlamentarne dol ž-
nosti. Parlamentarna imuniteta ni oro žje, 
s katerim lahko poslanec razre ši osebne 
spore, ampak institucionalni dogovor 
v podporo demokrati čnemu delovanju poli -
tične skupnosti. Kot taka na čeloma ni nesora -
zmerna omejitev pravice do sodnega 
varstva. 11 
10 –Možno je trditi, da lahko Corte suprema di cassazione 
v obravnavani zadevi še enkrat predlo ži zadevo v predhodno 
odlo čanje, če potrebuje informacijo o vsebinski razlagi člena 9 
Protokola. Vendar pa postopkovna u činkovitost, potreba po 
hitri re šitvi spora in za želenost u činkovite izrabe časa in virov 
Sodi šča govorijo v prid obravnave tega vpra šanja zdaj. Seveda 
pa tudi v primeru, da bi Sodi šče to storilo, nacionalno sodi šče 
ni prekludirano v smislu nadaljnje predlo žitve v predhodno 
odlo čanje, če meni, da je to potrebno. 
11 –Glej obrazlo žitev v Cordova proti Italiji ( št. 1), št. 40877/98, 
Zbirka odlo čb ES ČP, 2003-I, to čke od 58 do 61. 
I - 7943 
SKLEPNI PREDLOGI M. POIARESA MADURA –ZADEVI C-200/07 IN C-201/07 
32. Kadar mora sodi šče presoditi, ali mnenje 
poslanca sodi v koncept parlamentarnih 
dolžnosti, bi moralo biti izhodi šče na čelo 
upravi čenosti parlamentarne imunitete, to je, 
da bi morala biti poslancem omogo čena 
svobodna razprava o zadevah v javnem inte -
resu, ne da bi morali svoja stali šča prilagoditi
tako, da bi bila sprejemljiva ali ne žaljiva za 
poslu šalca, ker bi jih sicer lahko to žil ali 
preganjal. 12 To neizogibno pomeni, da bodo
posamezniki izra žena stali šča poslancev 
občasno šteli za pretirana, mote ča ali žaljiva. 
Vendar pa je v liberalni, demokrati čni dr žavi 
pomen neoviranega dialoga o javnih zadevah
tako velik, da naj na čeloma ne bi bilo mogo če 
utišati celo žaljivih ali skrajnih stali šč. To še 
posebej velja za poslance, ki imajo zaradi 
samega zna čaja svoje slu žbe osrednjo vlogo 
v sistemu predstavni škega upravljanja. 
33. Izvoru parlamentarnega privilegija 
svobode izra žanja je mogo če slediti dale č
nazaj v čas Tudorjev in Stuartov v Angliji. 
Privilegij se je razvil postopno kot odziv 
parlamenta na poskuse kralja, da bi posegel
v parlamentarno razpravo in omejil pravico 
12 –Kot je Evropsko sodi šče za človekove pravice ugotovilo v A 
proti UK, št. 35373/97, Zbirka odlo čb ES ČP, 2002-X, to čka 75, 
je „namen [poslanske] imunitete [ …] [v tem], da se jim 
omogo či smiselna razprava in da predstavljajo svoje volivce
v zadevah javnega interesa tako, da jim ni treba omejiti svojih
stališčali prilagoditi svojih mnenj zaradi nevarnosti postopka
pred sodi ščem ali kakšnim drugim takim organom “. parlamenta do lastnega poslovanja. 13 Zako -
nodajno se je izrazil v členu 9 Listine 
o pravicah (Bill of Rights): „[…] da se 
svobode izra žanja ter razprav in postopkov 
v parlamentu ne bi smelo odvzeti ali v to 
podvomiti pred katerim koli sodi ščem ali na 
katerem koli kraju zunaj parlamenta. “Privi -
legij je svoje življenje za čel kot prostorsko 
omejen institucionalni dogovor, ker je bil 
v tistem času politi čni govor osredoto čen 
v parlamentu. Mo čparlamenta je stala 
nasproti mo či monarha, ki je parlamentarno
dejavnost razumel kot gro žnjo svojemu polo -
žaju; zato tudi poskus pose či v to, kar se je
dogajalo znotraj parlamenta, in odziv sled -
njega, ki je vodil v nastanek privilegija. 
34. Dandanes pa je forum, v okviru katerega
poteka politi čni govor in razprava o stvareh 
javnega pomena, precej širši. Zdaj imamo 
precej širšo javno areno, ki vklju čuje tiskane in
elektronske medije ter medmre žje, v okviru 
katere se posamezniki sporazumevajo in 
sodelujejo pri javnem dialogu. Vloga
poslancev kot kanalov in pobudnikov poli -
tične razprave v tej široki javni areni je enako
pomembna kot njihova vloga znotraj ozkih 
13 –Limon, D. in McKay, W.R., Erskine May'sTreatise on The Law, 
Privileges, Proceedings and Usage of Parliament , Butter -
worths, 1997, str. 69 in nasl.; Blackburn, R. in Kennon, A.,
Griffith and Ryle on Parliament Functions,Practice and 
Procedures , Sweet and Maxwell, 2003, str. 126. 
I - 7944 
MARRA 
okvirov parlamenta; gre za pojavnost sodobne
demokracije, za katero pri čakujemo, da se bo 
udele ževala dialoga s civilno dru žbo in pred -
stavila svoje ideje, ne samo v parlamentu,
ampak tudi v okviru forumov, ki jih zagotavlja
civilna dru žba. Drznil bi si celo re či, da zelo 
velik del sodobnega politi čnega govora poteka 
povsem zunaj parlamenta. To je dejansko
stanje, ki ga ne moremo zanemariti; ravno to
pa bi storili, če bi menili, da parlamentarni
privilegij varuje samo izjave v samem parla -
mentu. 
35. Merilo, s katerim se ugotavlja, katere 
izjave so bile izre čene pri opravljanju dol ž-
nosti poslanca, torej ne more biti prostorsko.
Preozko bi bilo re či, da varstvo po členu 9 
Protokola u živajo samo izjave, izre čene 
v parlamentarnem postopku znotraj Evrop -
skega parlamenta. Za poslance Evropskega 
parlamenta je udele žba pri razpravah 
v prostorih Parlamenta brez strahu pred 
pravnimi postopki enako pomembna kot 
možnost, da se brez takega strahu udele žijo 
širšega javnega dialoga. Z drugimi besedami, 
pri ugotavljanju, ali se uporablja člen 9 
Protokola, je pomembno, kaj poslanci re čejo in ne kje to re čejo. 14 
36. Menim, da je ta pristop skladen s sodno
prakso Evropskega sodi šča za človekove 
pravice o pomenu politi čnega govora. Usta -
ljeno na čelo je, da tak govor u živa najve čje 
možno varstvo po členu 10 Evropske konven -
cije o varstvu človekovih pravic in da stras -
bour ško sodi šče za nacionalne ukrepe, ki 
posegajo v izra žanje politi čnih stali šč, 
uporablja strog preizkus. 15 Slednje je to 
močno varstvo politi čnega govora raz širilo 
na druge zadeve javnega zna čaja. 16 Logika, ki 
upravi čuje tak pristop, je v tem, da moramo
zagotoviti varen prostor za javno razpravo;
v tem prostoru je mogo če varovati celo žaljiv 
ali šokanten govor, ker ima ta pogosto 
„edinstveno sposobnost, da osredoto či pozor -
nost, prese že stare predstave in šokira njegovo 
publiko v priznanje neobi čajnih oblik 
življenja “. 17 To je natanko tak javni govor, 
14 –Tako Evropski parlament kot Komisija sta priznala, da 
prostorsko merilo ni primerno in da bi morale tudi izjave
zunaj Parlamenta u živati varstvo po členu 9 Protokola, če so 
povezane z delovanjem poslanca Parlamenta qua poslanca. 
15 –Lingens proti Avstriji, sodba z dne 8. julija 1986, Serija A, št. 
103; Barfod proti Danski, sodba z dne 22. februarja 1989, Serija
A, št. 149; Castells proti Španiji, sodba z dne 23. aprila 1992, 
Serija A, št. 236; Schwabe proti Avstriji, sodba z dne 
28. avgusta 1992, Serija A, št. 242-B; Oberschlik proti Avstriji 
(št. 1), sodba z dne 23. maja 1991, Serija A, št. 204; Lehideux in
Isorni proti Franciji, sodba z dne 23. septembra 1998, Zbirka
odlo čb 1998-VII. Glej tudi v Loveland, I., Political Libels: A 
Comparative Study , Hart Publishing, 2000, str. 107 in nasl.. 
16 –Thorgeirson proti Islandiji, sodba z dne 25. junija 1992, Serija
A, št. 239, to čka 64: „V sodni praksi ni nobene podlage za 
razlikovanje [ …] med politi čno razpravo in razpravo o drugih 
javnih zadevah. “
17–Post, R., Constitutional Domains: Democracy, Community,
Management , Harvard University Press, 1995 str. 139. 
I - 7945 
SKLEPNI PREDLOGI M. POIARESA MADURA –ZADEVI C-200/07 IN C-201/07 
kakr šnega ima namen varovati in spodbujati v razpravi o stvari v javnem interesu. Vloga
člen 9 Protokola, še posebej v zvezi z mnenji sodi ščni v tem, da pri razsojanju o pravilnosti
poslancev Evropskega parlamenta. in resni čnosti politi čnih izjav s svojimi stali šči 
nadomestijo stali šča javnosti. 
37. Pravilo, da bi bilo treba člen 9 razlagati 
široko in poslancem Evropskega parlamenta
zagotoviti široko varstvo, pa ima dve omejitvi. 
Prvič, zadevno mnenje v posameznem 
primeru se mora v resnici nana šati na 
zadevo v javnem interesu. Medtem ko izjava
o zadevi splo šnega pomena sodi na podro čje 
uporabe absolutnega privilegija, ki ga člen 9 
zagotavlja ne glede na to, ali je bila izre čena 
znotraj ali zunaj Evropskega parlamenta, pa se
poslanci Evropskega parlamenta na ta privi -
legij ne morejo opirati v kontekstu zadev ali
sporov z drugimi posamezniki, ki jih zadevajo
osebno in nimajo širšega pomena za javnost. 
Podobno stali šče je sprejelo Evropsko sodi šče 
za človekove pravice v zvezi z ravnijo varstva,
ki ga u živajo razli čne vrste govorov. Izjava, ki
ne prispeva k razpravi v javnem interesu, kljub
temu da sodi na podro čje uporabe pravice do 
svobodnega izra žanja, ne bo dele žna tako 
visoke ravni varstva, kot jo u živa politi čni 
govor in govor o drugih zadevah javnega 
pomena. 18 V tem smislu bi želel biti jasen: pri 
ugotavljanju, ali dolo čena izjava prispeva 
k javni razpravi ali ne, ne gre za slog, 
resni čnost ali pravilnost izjave, ampak za 
značaj njene vsebine. Celo morebitno žaljiva 
ali neresni čna izjava je lahko varovana, če je 
povezana z izra žanjem dolo čenega stali šča 
18 –V zadevi von Hannover proti Nem čiji, Zbirka odlo čb ES ČP 40 
(2005), str. 1, je na primer strasbour ško sodi šče razsodilo, da 
objava fotografij princese Karoline Mona ške pri raznih 
vsakdanjih opravilih, kot je ve čerja ali nakupovanje, v prime -
rjavi s politi čnimi objavami u živa omejeno varstvo po členu 10 
Konvencije. 38. Drugi č, treba je razlikovati med dejan -
skimi trditvami zoper dolo čene posameznike
ter mnenji ali vrednostnimi sodbami. 19 Kot je 
razsodilo Evropsko sodi šče za človekove 
pravice: „Medtem ko je obstoj dejstev ugotov -
ljiv, resni čnosti vrednostnih sodb ni mogo če 
dokazati. Zahtevo po dokazu resni čnosti 
vrednostne sodbe je nemogo če izpolniti in
posega v svobodo do samega mnenja, ki je
temeljni del pravice, varovane po členu 10. “20 
Kadar poslanec izre če vrednostno sodbo 
o stvari splo šnega pomena, ne glede na to,
koliko vznemirjenja povzro či ali kako žaljiva 
je za dolo čene ljudi, bi mu moralo biti 
načeloma omogo čeno, da se opre na absolutni 
privilegij. Vendar pa člen 9 Protokola, ki 
izrecno navaja „mnenja “, ne zajema izjav
poslancev Evropskega parlamenta, ki vsebu -
jejo dejanske trditve zoper druge posamez -
nike. Če se na primer nekomu re če, da je
nesposoben in bi moral odstopiti s svojega
polo žaja, je to oblika kritike, ki –čeprav je za 
zadevno osebo žaljiva –predstavlja mnenje in 
sodi na podro čje uporabe člena 9 Protokola. 
Podobno bi morale izjave, ki niso naslovljene 
19 –Res je, da ni vedno lahko razlikovati med vrednostno sodbo in
dejansko trditvijo, glede tega so razli čni sodniki in teoretiki 
razvili številne analiti čne pristope. Vendar pa gre za najbolj še 
možno razlikovanje. Glej v Post, R., Constitutional Domains: 
Democracy, Community, Management, Harvard University
Press,1995, str.153 in nasl. 
20 –Feldek proti Slova ški, št. 29032/95, Zbirka odlo čb ES ČP, 
2001-VIII, to čka 75. 
I - 7946 
MARRA 
na dolo čene posameznike, ampak gre za 
institucionalne ozna čitve, prav tako u živati 
široko varstvo. Ne da bi hotel posegati 
v dejanska vpra šanja v obravnavani zadevi, se 
mi zdi, da gre za upo števno razliko med 
izjavami, ki so bile naslovljene na posamezne
sodnike, in tistimi, ki zadevajo sodni sistem
nasploh. Slednji je pomemben del javnega 
življenja, razprava o njem pa je gotovo 
upoštevna v smislu politi čne razprave. 
Nasprotno pa je re či nekomu –pa naj bo 
sodnik ali kdor koli drug –da je poneveril 
javni denar ali je skorumpiran, dejanska
trditev, osebi, o kateri je govora v izjavi, se 
mora omogo čiti sodno varstvo za za ščito 
lastnega imena, govorec pa bi moral dokazati
resni čnost svojih trditev, ne glede na to, ali je
poslanec ali ne. 
39. To razlikovanje med izjavo, ki vsebuje 
splošno kritiko, in dejansko trditvijo zoper
posameznika je bilo temelj sodbe strasbour -
škega sodi šča v zadevi Patrono, Cascini in 
Stefanelli proti Italiji, 21 na katero se v pred -
ložitvenem sklepu sklicuje Corte suprema di
cassazione. Zadeva se je nana šala na izjave 
dveh poslancev zoper ve čsodnikov v zvezi 
z njihovim poklicnim ravnanjem v času, ko so 
delali v zakonodajni slu žbi ministrstva za 
pravosodje. Strasbour ško sodi šče je poudarilo, 
da to žena poslanca nista izra žala splo šnih 
politi čnih stali ščo razmerju med sodno in 
izvršilno vejo oblasti, ampak sta to žečim 
21 –Številka vloge 10180/04, sodba z dne 20. aprila 2006. sodnikom pripisovala konkretno protipravno
ravnanje in trdila, da so kazensko odgovorni. 22 
Res je, da se je navedeno sodi šče sklicevalo 
tudi na dejstvo, da so bile izjave izre čene na 
novinarski konferenci, in ne med sejo parla -
menta, ampak to je zdaj drugotnega pomena.
Evropsko sodi šče za človekove pravice nikoli 
ni razsodilo, da dolo čena izjava ne sodi na 
podro čje uporabe parlamentarnega privilegija
samo zato, ker je bila izre čena zunaj parla -
menta. 
40. Če sklenem: člen 9 Protokola, ki 
poslancem Evropskega parlamenta zagotavlja
absolutni privilegij v zvezi z mnenji, izre če-
nimi pri opravljanju njihovih dol žnosti, bi bilo 
treba razlagati široko. Zajema mnenja in 
vrednostne sodbe o stvareh javnega in/ali 
politi čnega pomena, ne glede na to, ali so bile 
izrečene znotraj ali zunaj Evropskega parla -
menta. To vklju čuje tudi izjave, ki lahko 
vznemirijo ali žalijo javnost ali dolo čene 
posameznike, ki jih neposredno ali posredno
zadevajo. Ni pa se nanj mogo če opirati v zvezi 
z dejanskimi trditvami o posamezniku ali 
v kontekstu zasebnih zadev, ki niso povezane
s stvarmi javnega pomena ali tistimi, ki so del
politi čnih razprav. 
22 –Ibid., to čka 62: „[toženi stranki] nista izra žali politi čnih stali šč
o razmerju med sodno in izvr šilno vejo oblasti ali o predlagani
zakonodaji o zaprosilih za pravno pomo č, ampak sta to žečim 
strankam pripisovali konkretno in protipravno ravnanje. 
V takem primeru onemogo čanja dostopa do sodnega varstva 
ni mogo če utemeljiti samo s tem, da bi bil lahko spor politi čen 
ali povezan s politi čno dejavnostjo. “
I - 7947 
SKLEPNI PREDLOGI M. POIARESA MADURA –ZADEVI C-200/07 IN C-201/07 
V –Predlog 
41. Glede na navedeno menim, da bi moralo Sodi šče odgovoriti Corte suprema di 
cassazione tako: 
Nacionalnemu sodi šču, pred katerim te če pravdni postopek zoper poslanca Evropskega
parlamenta, ni treba zaprositi za mnenje Parlamenta o tem, ali sporno ravnanje sodi na
podro čje uporabe parlamentarne imunitete, če zadevni poslanec ni sam za čel postopka 
po členu 6(3) Poslovnika Evropskega parlamenta o zaprosilih poslancev Parlamentu za 
zaščito njihovih privilegijev. Če je zadevni poslanec v Parlamentu za čel postopek,
Parlament pa se je do njegove imunitete opredelil, to mnenje za nacionalno sodi šče 
načeloma ni zavezujo če, ga je pa treba resno upo števati. Če ima nacionalno sodi šče 
druga čno stali šče kot Parlament, je lahko primerno zadevo predlo žiti v predhodno 
odlo čanje Sodi šču. Če pa bi morala nacionalna sodi šča v podobnem polo žaju, ki zadeva 
poslanca nacionalnega parlamenta, slediti mnenju nacionalnega parlamenta ali 
predlo žiti zadevo nadrejenemu sodi šču, potem morajo storiti enako v zvezi z mnenji 
Evropskega parlamenta, ki jim morajo bodisi slediti bodisi zadevo predlo žiti 
v predhodno odlo čanje Sodi šču, o tem pa presodi nacionalno sodi šče. 
I - 7948