SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

ELEANOR SHARPSTON,

predstavljeni 20. novembra 2008 ( 1 )

Zadeva C-494/06 P

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Italijanski republiki in Wam SpA

„Pritožba — Državne pomoči — Ustanovitev podjetja v nekaterih tretjih državah — Subvencionirana posojila — Vpliv na trgovino med državami članicami — Izkrivljanje konkurence — Trgovina s tretjimi državami — Odločba Komisije — Nezakonitost državne pomoči — Obveznost obrazložitve“

1. Komisija je v Odločbi Komisije 2006/177/ES (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) ( 2 ) sklenila, da sta subvenciji, ki ju je Italija odobrila WAM S.p.A. (v nadaljevanju: Wam), ( 3 ) državni pomoči, ki sodita na področje uporabe člena 87(1) Pogodbe ES. Ker nista bili predhodno priglašeni Komisiji, ( 4 ) je ta ugotovila, da sta nezakoniti.

2. Sodišče prve stopnje je s sodbo z dne 6. septembra 2006 v združenih zadevah Italija in Wam proti Komisiji (T-304/01 in T-316/04) ( 5 ) izpodbijano odločbo razglasilo za nično, ker je Komisija ni dovolj obrazložila. Sodišče je zlasti ugotovilo, da dana obrazložitev ni zadostovala za utemeljitev sklepa, da je dodeljena pomoč izpolnjevala vse pogoje iz člena 87(1) ES. Komisija zdaj vlaga pritožbo, ker naj bi Sodišče prve stopnje uporabilo preizkus zadostnosti obrazložitve, ki odstopa od ustaljene sodne prakse Sodišča.

Pravni okvir

Upoštevno pravo Skupnosti

3. Člen 87(1) ES določa: „Razen če ta pogodba ne določa drugače, je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva s skupnim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami.“

4. Člen 253 ES določa: „V uredbah, direktivah in odločbah, ki jih skupno sprejmeta Evropski parlament in Svet, ter v aktih, ki jih sprejme bodisi Svet ali Komisija, se navedejo razlogi za njihovo sprejetje, pa tudi vsi predlogi ali mnenja, ki jih je bilo treba pridobiti po tej pogodbi.“

Upoštevno nacionalno pravo

5. S členom 2 zakona št. 394 z dne 29. julija 1981 ( 6 ) o ukrepih podpore za italijanski izvoz je zagotovljena pravna podlaga, na podlagi katere lahko italijanski organi odobrijo subvencionirano financiranje izvoznih podjetij, ki izvajajo programe za uveljavitev na trgih tretjih držav.

Dejansko stanje

6. Wam je italijanska družba, ki oblikuje, izdeluje in prodaja industrijske stroje za mešanje, ki se uporabljajo predvsem v živilski, kemični, farmacevtski in okoljski industriji. ( 7 )

7. Italijanski organi so 24. novembra 1995 odločili, da dodelijo Wam subvencionirano posojilo v višini 2.281.485.000 ITL ( 8 ) za lažjo uveljavitev na japonskem, južnokorejskem in tajvanskem trgu. Zaradi gospodarske krize v Koreji in Tajvanu se v teh državah načrtovani projekti niso uresničili. Wam je dejansko prejel posojilo v višini 1.358.505.421 ITL ( 9 ) za ustanovitev stalnih struktur in stroške pospeševanja prodaje na Daljnem vzhodu.

8. Isti organi so 9. novembra 2000 odločili, da dodelijo Wam novo subvencionirano posojilo v višini 3.603.574.689 ITL. ( 10 ) Program, ki se je financiral s tem posojilom, naj bi na Kitajskem izvajala Wam in Wam Bulk Handling Machinery (Shanghai) Co. Ltd., lokalno podjetje pod popolnim nadzorom Wam. ( 11 )

Izpodbijana odločba

9. Komisija je z dopisom z dne 26. julija 1999 prejela pritožbo Morton Machine Company Ltd. (v nadaljevanju: Morton Machine Company). Morton Machine Company je konkurenčna družba Wam Engineering Ltd., družbe iz Združenega kraljestva, ki je članica večnacionalne skupine, ki ji pripada Wam. Očitek Morton Machine Company je bil, da je Wam Engineering Ltd. nelojalno znižala cene zaradi italijanskega posojila Wam.

10. Komisija je po pridobitvi dodatnih podatkov začela postopek, določen v členu 88(2) ES, in 19. maja 2004 sprejela izpodbijano odločbo.

11. Ali je obrazložitev Komisije v zvezi s členom 87(1) ES zadostna, je treba presoditi glede na uvodne izjave od 74 do 79. Potem, ko se ponovi besedilo te določbe, se v odločbi nadaljuje tako: „(75) Pomoči, ki so pod nadzorom, se izvajajo s subvencijami javnega financiranja v obliki ugodnih posojil specifičnemu podjetju, tj. WAM S.p.A. Ti prispevki izboljšujejo finančno stanje upravičenca do pomoči. V zvezi z morebitnim vplivom na trgovino med državami članicami je Evropsko sodišče poudarilo, ( 12 ) da tudi pomoč, namenjena izvažanju zunaj EU, lahko vpliva na izmenjave znotraj Skupnosti. Glede na medsebojno odvisnost trgov, na katerih delujejo podjetja Skupnosti, je mogoče celo, da bi takšna pomoč izkrivljala konkurenco v okviru celotne Skupnosti. (76) WAM S.p.A. ima odvisne družbe po vsem svetu. Več jih ima sedeže v skoraj vseh državah članicah EU, na primer v Franciji, na Nizozemskem, na Finskem, v Veliki Britaniji, na Danskem, v Belgiji in v Nemčiji. Tožeča stranka je zlasti poudarila, da je na trgu znotraj Skupnosti v ostri konkurenci z „WAM Engineering Ltd“, ki je odvisna družba WAM S.p.A. za Združeno Kraljestvo in Irsko, ter da zaradi italijanske družbe izgublja mnogo naročil. Dalje se je v zvezi z navzven usmerjeno konkurenco med podjetji Skupnosti pokazalo, da sta program, ki je bil financiran z drugo pomočjo in naj bi podpiral komercialni prodor na Kitajsko, izvajala WAM S.p.A. in „WAM Bulk Handling Machinery Shangai Co Ltd“, ki je lokalno podjetje pod popolnim nadzorom WAM S.p.A. (77) V skladu s sodno prakso Sodišča lahko subvencioniranje vsakršne izvozne dejavnosti, četudi upravičenec vso proizvodnjo izvaža zunaj EU, EGS in držav pristopnic, vpliva na trgovino med državami članicami. (78) Dalje, v tem primeru je bilo ugotovljeno, da je prodaja v tujini od leta 1995 do leta 1999 predstavljala od 52% do 57,5% skupnega letnega prometa WAM S.p.A., od tega dve tretjini znotraj EU (v absolutnih številkah okrog 10 milijonov EUR proti 5 milijonom EUR). (79) Zato zadevna pomoč, ne glede na to, ali podpira izvoze v druge države članice EU ali izvoze izven EU, lahko vpliva na trgovino med državami članicami in zanjo zato velja člen 87(1) Pogodbe.“

Postopek pred Sodiščem prve stopnje

12. Italija in Wam sta pri Sodišču prve stopnje ločeno vložili zahtevo za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe. Zahtevi sta bili nato združeni. Italija se je v zahtevi oprla na sedem razlogov, Wam pa na deset. ( 13 ) Med razlogi, ki sta jih uveljavljali, je bil očitek, da Komisija ni izpolnila svoje dolžnosti, da izpodbijano odločbo zadostno obrazloži.

13. Sodišče prve stopnje je, ne da bi preverilo druge razloge za razglasitev ničnosti, izpodbijano odločbo razglasilo za nično, ker naj Komisija ne bi zadostno obrazložila, da bi posojila lahko vplivala na trgovino ali da so izkrivljala konkurenco oziroma grozila z izkrivljanjem konkurence. Pritožba je zato omejena na to vprašanje.

14. Če bo pritožba uspešna, bo zadeva vrnjena Sodišču prve stopnje v obravnavo, da bo to lahko presojalo o drugih razlogih za razglasitev ničnosti. Če pritožba ne bo uspešna, pa bo s tem o zadevi dokončno odločeno.

15. Med pritožbenim postopkom so vse stranke predložile obsežna stališča glede (izpodbijanega) dejanskega stanja, ki je bilo podlaga za odločitev Komisije. Ker podrobnejša presoja dejanskega stanja ne more biti predmet pritožbe na Sodišču o pravnih vprašanjih zoper odločitev Sodišča prve stopnje, teh stališč ni mogoče upoštevati. ( 14 )

Pritožba

16. Komisija zatrjuje, da je Sodišče prve stopnje napačno razumelo člena 87(1) ES in 253 ES in se je oddaljilo od ustaljene sodne prakse Sodišča, ko je ugotovilo, da obrazložitev izpodbijane odločbe ni zadostovala za potrditev sklepa, da bi posojila, ki jih je Italija dala Wam, lahko vplivala na trgovino in izkrivljala konkurenco ali grozila z izkrivljanjem konkurence. Ta sodna praksa vzpostavlja razmeroma šibek dokazni standard, ki ga mora Komisija izpolniti za dokaz, da domnevna pomoč lahko vpliva na trgovino ali izkrivlja konkurenco ali grozi z izkrivljanjem konkurence. V izpodbijani sodbi je Sodišče prve stopnje postavilo strožji dokazni standard.

17. Komisija v potrditev glavnega pritožbenega razloga navaja številne podredne pritožbene razloge. Zlasti ugovarja ugotovitvi Sodišča prve stopnje v zvezi z obrazložitvijo o (i) vplivu finančne podpore, dane Wam, in (ii) prisotnosti Wam na trgih znotraj Skupnosti. Komisija tudi izpodbija (iii) potrebo po preučitvi razmerja med trgom Skupnosti in trgi Daljnega vzhoda.

18. Tako Italija kot Wam navajata, da Sodišče prve stopnje ni napačno uporabilo prava in se ni oddaljilo od ustaljene sodne prakse.

Dopustnost

19. Italija in Wam izpodbijata dopustnost pritožbe. Italija ugovarja, da je trditev Komisije, da sodba Sodišča prve stopnje ni skladna s sodno prakso Sodišča, pritožbeni razlog, ki ni v zvezi s pravnim vprašanjem.

20. Člen 58 Statuta določa, da je „[p]ritožba na Sodišče […] omejena na pravna vprašanja. Lahko se vloži zaradi [med drugim] kršitve zakonodaje Skupnosti s strani Sodišča prve stopnje“. Pritožba Komisije temelji prav na očitku, da je Sodišče prve stopnje kršilo zakonodajo Skupnosti, ker ni upoštevalo in uporabilo razlage členov 87 ES in 253 ES, kot jo določa sodna praksa Sodišča.

21. Pritožba temelji na pravnem vprašanju in pritožbenem razlogu, ki je opredeljen v členu 58 Statuta. Torej je dopustna.

22. Wam še zatrjuje, da Komisija s pritožbo predlaga, da Sodišče preizkusi vsebino odločbe Sodišča prve stopnje, namesto da bi pritožbo omejila na preverjanje „bistvenih kršitev postopka“, kot je določeno v členu 230 ES.

23. S členom 230 ES je Sodišču dana pristojnost, da nadzira akte institucij Skupnosti, ki niso sodišče. Pritožbe zoper odločitve Sodišča prve stopnje so urejene v smislu člena 225(1) ES ( 15 ) in Statuta Sodišča. Trditev Wam glede dopustnosti, ker temelji na členu 230 ES, je očitno neutemeljena in jo je treba prav tako zavrniti.

Obveznost obrazložitve

24. Primerno je, da se najprej določi obseg obveznosti obrazložitve odločbe glede uporabe člena 87(1) ES in nato preveri, kako je to sodno prakso Sodišče prve stopnje uporabilo v zadevi, ki jo je obravnavalo.

25. Dolžnost obrazložitve, ki jo nalaga člen 253 ES, je postopkovna zahteva, ki se razlikuje od dolžnosti, da je obrazložitev utemeljena. ( 16 ) Zagotavlja, da tisti, ki jih odločba zadeva, razumejo razloge zanjo (in imajo tako možnost, da branijo svoje pravice). Poleg tega pa Sodišču omogoča, da učinkovito opravlja nadzor zakonitosti. ( 17 ) Razlogi, na katere se namerava tisti, ki je odločitev sprejel, opreti pozneje pred sodišči, morajo biti torej opredeljeni v sami odločbi.

26. Komisija mora v odločbi glede državnih pomoči obrazložiti razloge, ki so pripeljali do sklepa, da je dodelitev finančne pomoči državna pomoč, ki sodi na področje uporabe člena 87(1) ES. Za tako obrazložitev mora Komisija dokazati, da ima očitana pomoč štiri značilnosti.

27. Najprej mora obstajati posredovanje države ali posredovanje z državnimi sredstvi. Drugič, to posredovanje mora biti tako, da vpliva na trgovino med državami članicami. Tretjič, prejemniku mora dati korist. Četrtič, mora izkrivljati konkurenco ali groziti z izkrivljanjem konkurence. ( 18 )

28. Sodna praksa je določila meje obsega obveznosti Komisije, da dokaže obstoj druge in tretje značilnosti. Tako „Komisiji ni treba dokazati dejanskega vpliva odobrene pomoči na trgovino med državami članicami niti dejanskega izkrivljanja konkurence, ampak mora le preučiti, ali taka pomoč lahko vpliva na trgovino in na izkrivljanje konkurence“. ( 19 ) Pojem „vpliv“ na trgovino med državami članicami zajema tudi možnost, da bi pomoč imela tak učinek. ( 20 )

29. Natančnega obsega zahteve po obrazložitvi ni mogoče abstraktno opredeliti. Sodišče je v sodbi Papierwarenfabriek ugotovilo: „Pogoji, ki morajo biti izpolnjeni, so odvisni od okoliščin vsake zadeve, zlasti vsebine spornega pravnega akta, narave podanih razlogov in potrebe, da podjetja, na katera se ukrep nanaša, dobijo pojasnilo. […] V nekaterih primerih je sicer mogoče že iz samih okoliščin, v katerih je pomoč dodeljena, sklepati, da pomoč lahko vpliva na trgovino med državami članicami in izkrivlja konkurenco ali grozi z izkrivljanjem konkurence, vendar mora Komisija v obrazložitvi odločbe te okoliščine vsaj navesti.“ ( 21 )

30. V sodbi Sytraval ( 22 ) je Sodišče navedlo, da mora biti v skladu z ustaljeno sodno prakso obrazložitev prilagojena vrsti obravnavanega akta ter mora jasno in nedvoumno izražati preudarek institucije, ki je zadevni akt izdala, tako da se lahko zadevne osebe seznanijo z razlogi za sprejetje ukrepa in da lahko pristojno sodišče izvršuje nadzor. Zahtevo po obrazložitvi je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera. V obrazložitvi ni treba podrobno navesti vseh upoštevnih dejanskih in pravnih okoliščin, saj se mora obrazložitev presojati ne le glede na njeno besedilo, ampak tudi glede na njen pomen in vsa pravna pravila, ki urejajo zadevno področje. ( 23 )

Glavni pritožbeni razlog Komisije

31. Komisija priznava, da je Sodišče prve stopnje pravilno povzelo sodno prakso, ki velja za to zadevo. ( 24 ) Vendar zatrjuje, da je Sodišče prve stopnje uporabilo strožji dokazni standard. Medtem ko naj bi Sodišče prve stopnje načeloma sprejelo, da mora Komisija dokazati le predvidene vplive ( 25 ) domnevne pomoči ( 26 ) in da ni potrebe po izkazovanju dejanskih vplivov, ( 27 ) naj bi pozneje zahtevalo, da Komisija dokaže obstoj dejanskega vpliva na trgovino in konkurenco. ( 28 ) Sodišče prve stopnje naj zato te sodne prakse ne bi pravilno uporabilo in naj njegova sodba ne bi bila skladna sama s seboj.

32. Ali je pritožbeni razlog Komisije utemeljen?

33. Sodišče prve stopnje je navedlo, ( 29 ) da je bila sporna finančna pomoč dodeljena za podporo izvoznemu programu, ki je bil načrtovan za uveljavitev na trgu tretjih držav in je bila (razmeroma) nizke vrednosti. Zato bi bil verjetno njen vpliv na trgovino znotraj Skupnosti manj viden. Menim, da tej razlagi ni mogoče ničesar očitati.

34. Ob upoštevanju učinkov take pomoči, in ne njenega smisla ali namena ( 30 ), je Sodišče prve stopnje ugotovilo, da ni mogoče izključiti mogočega vpliva na trgovino znotraj Skupnosti ali izkrivljanja konkurence. ( 31 ) Nadaljevalo je, da je imela Komisija v obravnavanih okoliščinah vendarle posebno dolžnost, da preveri, ali bi domnevna pomoč lahko izkrivljala konkurenco in vplivala na trgovino med državami članicami, in v svoji odločbi podrobno razloži posebne razloge, zaradi katerih je sklenila, da so taki vplivi verjetni. ( 32 )

35. Sodišče prve stopnje je potrdilo, da Komisija s preprosto načelno izjavo ne more biti razbremenjena dolžnosti, da dokaže, da bi domnevna pomoč lahko vplivala na trgovino znotraj Skupnosti in da bi izkrivljala konkurenco oziroma grozila z izkrivljanjem konkurence. ( 33 ) Nato je preučilo posebne elemente, ki jih je ugotovila Komisija v izpodbijani odločbi (namreč, izboljšan finančni položaj Wam, dejavnost družbe na trgu znotraj Skupnosti in domnevno soodvisnost med trgi EU in Daljnega vzhoda). Ugotovilo je, da predloženo gradivo ne dokazuje, da je tak vpliv „mogoč“. ( 34 ) Ugotovilo je, da Komisija ni izkazala, zakaj bi posojili v danih okoliščinah verjetno vplivali na trgovino ali izkrivili konkurenco oziroma grozili z izkrivljanjem konkurence.

36. Sodišče prve stopnje je torej odločilo, da izpodbijana odločba ni vsebovala zadostnega dokaznega gradiva, da bi zadostila (omejenemu) bremenu dokazovanja verjetnega gospodarskega vpliva. Ker Komisija ni izpolnila obveznosti obrazložitve, bi morala biti izpodbijana odločba razglašena za nično.

37. Komisija v pritožbi ni izkazala, da je Sodišče prve stopnje v izpodbijani odločbi spregledalo ključno sestavino ali da ni presodilo, da je Komisija dejansko pojasnila, zakaj sta vpliv na trgovino in izkrivljanje konkurence verjetna. V bistvu Komisija od Sodišča zahteva, da potrdi nov predlog, in sicer da iz tega, ker ni mogoče vnaprej izključiti, da bo odobritev finančne pomoči verjetno vplivala na trgovino in konkurenco, izhaja, da je bilo dokazano, da ima dodelitev finančne pomoči tak učinek.

38. S tem predlogom se ne morem strinjati. Dejstvo, da v okoliščini X ni mogoče izključiti sklepa Y, pomeni, da Komisija, če dokaže X, ni ovirana, da sklene Y. Izjava, da se mora zatorej samodejno sklepati Y, če Komisija dokaže X, je popoln preskok v logiki. Pomeni tudi oslabitev dolžnosti obrazložitve, kar pa po mojem mnenju ni sprejemljivo.

39. Strinjam se s Sodiščem prve stopnje, da gole načelne izjave ne zadoščajo za izpolnitev dolžnosti obrazložitve. Potrebno je več.

40. Poudarjam, da ne predlagam, da bi morala Komisija uporabiti kakšno posebno kombinacijo gospodarskih analiz in dokazov, ki bi jo pripeljali do sklepa, da je obstajal „verjeten“ vpliv na trgovino in konkurenco. Popolnoma napačno bi bilo, če bi se tako omejila njena izvršilna pristojnost. Okoliščine so od primera do primera različne; posebne vrste dokazov so lahko nezadostne; preiskovalna sredstva Komisije pa nikakor niso neomejena. Komisiji torej ni treba opraviti podrobne gospodarske analize in izčrpno izkazati, kako bi izpodbijana pomoč lahko vplivala na trgovino med državami članicami in izkrivljala konkurenco oziroma grozila z izkrivljanjem konkurence. Vendar mora v grobih potezah opisati dokazno gradivo, na podlagi katerega bi verjetno prišla do tega sklepa – z drugimi besedami, Komisija mora pokazati, da je ta vpliv „verjeten“.

41. Povedano splošneje: Komisija mora izkazati, da bi sporna pomoč lahko vplivala na trgovino in bi izkrivljala konkurenco oziroma grozila z izkrivljanjem konkurence. Za to mora navesti zadostne dokaze. Kaj so zadostni dokazi, je odvisno od okoliščin. Kadar iz samih okoliščin, v katerih je bila pomoč izplačana, izhaja, da sta vpliv na trgovino in izkrivljanje konkurence verjetna, mora Komisija v odločbi le navesti te okoliščine, da bi dokazala, da pomoč izpolnjuje merila iz člena 87(1) ES. Kadar pa iz okoliščin okrog izplačila ne izhaja nujno, da so ti vplivi verjetni, mora Komisija za izpolnitev obveznosti navesti izčrpnejše dokaze.

42. Zato po mojem mnenju Sodišče prve stopnje preizkusa ni napačno uporabilo niti ni njegova odločba sama s seboj v neskladju.

43. Zdaj bom preverila še dodatna posebna vprašanja, ki jih je sprožila Komisija.

Posebni pritožbeni razlogi Komisije

Vpliv finančne podpore, dane Wam

44. Ali ugotovitev, da ima družba „okrepljen finančni položaj“, zadostuje za dokaz, da je pomoč, dana tej družbi, izpolnjevala pogoje, določene v členu 87(1) ES? Sodišče prve stopnje je odločilo, da ne zadostuje. ( 35 ) Komisija to presojo izpodbija z obrazložitvijo, da sta zato, ker je denar nadomestljiv, posojili, dani Wam kot izvozna pomoč, družbo razbremenili stroškov, ki bi jih sicer ponavadi morala nositi sama. Posojili sta torej izpolnjevali merilo, določeno v sodbi Nemčija proti Komisiji, ( 36 ) obrazložitev izpodbijane odločbe ( 37 ) pa je zato zadostna.

45. V sodbi Nemčija proti Komisiji je Sodišče odločilo, da „[p]omoči za tekoče poslovanje, to je pomoči, ki naj bi, tako kot ta na podlagi [ukrepa, spornega v tej zadevi], podjetju omogočile zmanjšanje stroškov, ki ga ponavadi bremenijo v okviru izvajanja tekočih poslov ali splošnih dejavnosti, načeloma izkrivljajo pogoje konkurence“. ( 38 )

46. Precej prej je Sodišče v sodbi Philip Morris pojasnilo, da bo nastal vpliv na trgovino znotraj Skupnosti, če finančna pomoč, ki jo odobri država, „okrepi položaj podjetja glede na druga podjetja, ki mu konkurirajo v okviru trgovine znotraj Skupnosti“. ( 39 )

47. V izpodbijani odločbi je res prikazano, da je Wam prejela denar od italijanskih organov. Vendar je Sodišče prve stopnje ugotovilo, da je bila navedba Komisije glede posojila le splošna pripomba, s katero naj bi prikazala prenos državnih sredstev na zadevno družbo, kar je bila za Wam „prednost“. Torej ni šlo za posebno ugotovitev, neposredno povezano z verjetnim vplivom na trgovino in konkurenco. Sodišče prve stopnje je pojasnilo (morda ostro, vendar točno), da je izboljšanje finančnega položaja prejemnika značilno za vse dodelitve državnih pomoči, vključno s tistimi, ki ne izpolnjujejo drugih meril, zahtevanih v členu 87(1) ES. Zato je odločilo, ( 40 ) da dana obrazložitev ni zadostovala za dokaz, da so bili izpolnjeni pogoji iz člena 87(1) ES.

48. S to presojo se strinjam.

49. V sodbi Komisija proti Nemčiji ( 41 ) je Sodišče opredelilo, da „pomoči, ki naj bi […] podjetju omogočile zmanjšanje stroškov, ki ga običajno bremenijo v okviru izvajanja tekočih poslov ali splošnih dejavnosti,“ izkrivljajo pogoje konkurence. Da bi izpolnila to merilo, mora Komisija nakazati, kako naj bi izpodbijana pomoč prejemnika razbremenila takih stroškov. To pomeni, da se opredelijo stroški, ki bi „običajno“ bremenili podjetje, in prikažejo verjetne povezave med dodelitvijo pomoči in olajšanjem bremena takih stroškov zadevne družbe. Drugače ni mogoče sklepati, da je sporna pomoč „okrepi[la] položaj“ prejemnika in mu tako dala konkurenčno prednost pred drugimi podjetji, s katerimi konkurira na notranjem trgu EU, ( 42 ) kot je zahtevano v sodbi Philip Morris.

50. V obravnavani zadevi je bil znesek pomoči, ki ga je prejela Wam, enak znesku, ki ga je porabila za program uveljavitve na trgih zunaj Skupnosti. ( 43 ) Obrazložitev Komisije je omejena na navedbe, da sta bili subvencionirani posojili dani iz javnih sredstev in da je bil zaradi njiju izboljšan finančni položaj prejemnika. Komisija se ne trudi vzpostaviti bolj posebne povezave med posojiloma in dejavnostmi Wam, da bi dokazala, kako naj bi posojili v okoliščinah te zadeve Wam razbremenili stroškov, ki bi običajno bremenili to družbo. ( 44 ) V nasprotju z izpodbijano odločbo iz sodbe Tubemeuse ( 45 ) tu ni dejanskih navedb glede obstoječih izvoznih dejavnosti Wam ali njenih prihodnjih načrtov. ( 46 ) Da je Komisija Wam opredelila kot „večnacionalno družbo“, ničesar ne doda k presoji.

51. Zato menim enako kot Sodišče prve stopnje, da Komisija ni izkazala, da bi odobritev posojil lahko vplivala na trgovino znotraj Skupnosti ali izkrivljala konkurenco oziroma grozila z izkrivljanjem konkurence.

Dokazovanje vpliva na trgovino s sklicevanjem na dejavnost znotraj Skupnosti

52. Komisija zatrjuje, da zadostuje sklicevanje na udeležbo družbe na notranjem trgu EU in da uvodne izjave izpodbijane odločbe presegajo to, kar je bilo nujno za izpolnitev pogojev iz člena 87(1) ES. Sodišče prve stopnje naj bi zato nepravilno ugotovilo, ( 47 ) da sklicevanje Komisije na udeležbo Wam v trgovini znotraj Skupnosti ne zadostuje za dokaz obstoja verjetnega vpliva na trgovino ali izkrivljanja konkurence. Komisija se na tem mestu sklicuje na to, da je v izpodbijani odločbi navedena pritožba, ki jo je vložila Morton Machines Company.

53. Zadnjenavedena trditev se lahko obravnava povzeto. Da je bila pri Komisiji vložena pritožba, ne more zadostovati, da se dokaže verjetnost, da bo konkurenca izkrivljena. Drugačna odločitev bi dala vsakemu konkurentu družbe, ki je slučajno dejaven na trgu znotraj Skupnosti, pomembno moč – moč, ki bi bila očitno dovzetna za zlorabo.

54. Če se vrnem k bistvu pritožbenega razloga Komisije, se mi zdi, da se je Sodišče prve stopnje dobro zavedalo, da je bila Wam dejavna izvoznica v Skupnosti in članica večnacionalne skupine, ki je delovala v EU. ( 48 ) Sodišče prve stopnje je namreč reklo, ( 49 ) da so v uvodnih izjavah 74 in 77 izpodbijane odločbe le ponovljena pravna načela, določena zlasti v sodbi Tubemeuse; in da to skupaj s splošno izjavo, da „ni mogoče izključiti“, da obstaja vpliv na trgovino ali konkurenco znotraj Skupnosti, ne izpolnjuje zahtev iz člena 253 ES. Razložila sem že, ( 50 ) zakaj menim, da je to pravno pravilna ugotovitev.

55. Komisija navaja, da je Sodišče v sodbi Italija proti Komisiji ( 51 ) navedlo, da sta lahko trgovina in konkurenca še vedno prizadeti, tudi če prejemnik pomoči ni udeležen na trgu znotraj Skupnosti. V sodbi Tubemeuse ( 52 ) je Sodišče odločilo, da vpliv na trgovino in konkurenco ni izključen, niti če so pomoči de minimis.

56. V obeh sodbah je v bistvu oblikovan enak predlog, v vsaki malce drugače: v danih okoliščinah ni mogoče izključiti mogočega vpliva na trgovino in izkrivljanja konkurence. Vendar sodbi ne dajeta podlage za trditev – ki je bistvena pri pritožbenih razlogih Komisije –, da za dokaz obstoja dveh značilnosti, ki ju zahteva člen 87 (1) ES, zadostuje, da Komisija ugotovi, da vpliva na trgovino in konkurenco ni mogoče izključiti.

57. Komisija se opira tudi na navedbo Sodišča v sodbi Cassa di Risparmio di Firenze, ( 53 ) da pomoč v liberaliziranem gospodarskem sektorju po naravi vpliva na trgovino in konkurenco. Tu se je Sodišče sklicevalo na sodbo Španija proti Komisiji, ( 54 ) v kateri je Sodišče odločilo, da je Komisija v odločbi navedla dovolj dokazov, s katerimi je izkazala verjeten vpliv na trgovino in konkurenco. Med navedenimi dokazi je bilo dejstvo, da je bil tržni sektor liberaliziran. Liberalizacija tržnega sektorja sama po sebi torej ni sklepni dokaz verjetnega vpliva na trgovino in izkrivljanja konkurence oziroma grožnje za izkrivljanje konkurence. ( 55 )

Preučitev razmerja med trgi ES in Daljnega vzhoda

58. Komisija trdi, da je Sodišče prve stopnje napačno zahtevalo, ( 56 ) da Komisija izvede poglobljeno analizo učinkov posojil ob upoštevanju okoliščine, da sta bili posojili dani kot podpora stroškom za uveljavitev Wam na trgu Daljnega vzhoda.

59. Presoja tega pritožbenega razloga bi se morala začeti s točko 73 izpodbijane sodbe. Pri obravnavi predloga Komisije na obravnavi (namreč, da je bil položaj Wam nasproti mogočim konkurentom na trgu znotraj Skupnosti zaradi posojil okrepljen) je Sodišče prve stopnje ugotovilo, da v izpodbijani odločbi niso navedeni dokazi, ki bi to trditev potrdili. Medtem ko je v uvodnih izjavah odločbe ( 57 ) nakazano, da je bilo posojilo podpora stroškom Wam za uveljavitev zunaj EU, analiza ni izpeljana dalje, da bi se dokazalo, da se je zaradi posojil okrepil položaj Wam na trgu EU.

60. V tem okviru razumem točko 74 sodbe Sodišča prve stopnje tako, da se z njo v bistvu ta vidik ponovno podkrepi. Sodišče prve stopnje je odločilo, da „tudi če Komisija ni nujno morala preveriti [razmerja soodvisnosti med trgom EU in trgom Daljnega vzhoda]“, ( 58 ) gola izjava, da je bila Wam udeležena v trgovini znotraj Skupnosti, ne zadostuje za izkaz verjetnega vpliva na tako trgovino ali izkrivljanja konkurence oziroma grožnje za izkrivljanje konkurence. Na tej podlagi (je nadaljevalo Sodišče prve stopnje) bi morala Komisija podrobno preveriti vplive pomoči in pri tem zlasti upoštevati dejstvo, da so bili z njima poravnani stroški, nastali na trgu Daljnega vzhoda, kot tudi, po potrebi, ( 59 ) soodvisnost med tem trgom in trgom EU.

61. Na tem mestu razumem Sodišče prve stopnje tako, da bi morala v primeru, da je sporna pomoč odobrena posebej za kritje stroškov, nastalih v tretji državi, in ne stroškov, nastalih v okviru trgovine znotraj Skupnosti, Komisija izvesti temeljitejšo presojo, da bi izkazala, da vseeno obstaja verjeten vpliv na trg EU. Mislim, da to ni napačna uporaba sodne prakse Sodišča.

62. Vsako možno negotovost glede pomena razlage Sodišča prve stopnje je – po mojem mnenju – odpravil naslednji stavek. V njem je Sodišče prve stopnje izjavilo, da se uvodna izjava 75 izpodbijane odločbe sklicuje na soodvisnost trgov, na katerih so delovala podjetja s sedežem v Skupnosti, vendar – v nasprotju z odločbo v zadevi Tubemeuse – ne navaja natančnega dokaznega gradiva, ki bi potrdilo trditev, da bi (ob uporabi „načela Tubemeuse“) taka soodvisnost pomenila, da bi izpodbijani pomoči lahko vplivali na konkurenco v Skupnosti.

63. Komisija zatrjuje, da pomoč lahko vpliva na trgovino med državami članicami, čeprav prejemnik večino blaga izvozi zunaj Skupnosti, in da je Sodišče prve stopnje napačno zahtevalo, da Komisija za dokaz, da so bili trgi EU in Daljnega vzhoda soodvisni, pridobi dodatno natančno dokazno gradivo.

64. To je le dodaten prikaz osnovnega nerazumevanja, v skladu s katerim zadostuje dokazati, da določenega sklepa „ni mogoče izključiti“, da se dokaže, da je ta sklep „verjeten“. ( 60 ) V sodbi Tubemeuse se je izpodbijana odločba nanašala na pogoje svetovnega trga v sektorju jeklenih cevi in je merila na dolgoročne namere Tubemeusa. V tej zadevi je zato obstajalo določeno dokazno gradivo, ki je potrdilo sklep Komisije, da sta bila izvozni trg in trg EU soodvisna. Takega dokaznega gradiva v obravnavani zadevi ni.

65. Iz navedenega izhaja, da Komisija ni izkazala, da se je Sodišče prve stopnje z razglasitvijo izpodbijane odločbe za nično oddaljilo od ustaljene sodne prakse.

Stroški

66. Na podlagi člena 69(2) Poslovnika Sodišča se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Italija in Wam sta priglasili stroške in bi morali po mojem mnenju uspeti. Zato mora Komisija nositi stroške tako postopka na prvi stopnji kot v pritožbenem postopku.

Predlog

67. Menim, da bi moralo Sodišče: — pritožbo Komisije zavrniti in — Komisiji naložiti plačilo stroškov postopka na prvi stopnji in pritožbenega postopka.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Odločba z dne 19. maja 2004 o državni pomoči št. C 4/2003 (prej NN 102/2002), ki jo je Italija odobrila WAM S.p.A. (UL 2006, L 63, str. 11).

( 3 ) V izpodbijani odločbi je družba navedena kot „WAM S.p.A.“. V poznejši pravdi se uporablja „Wam“. Zato jo bom v teh sklepnih predlogih navajala kot Wam.

( 4 ) Kot se zahteva v členu 88(3) ES.

( 5 ) Sodba z dne 6. septembra 2006 v zadevah Italija in proti Komisiji (T-304/01 in T-316/04, neobjavljena ZOdl.). Sodba je bila objavljena le v povzetku in obstaja v polnem tekstu le v francoščini in italijanščini.

( 6 ) L. 29/07/81 št. 394; GURI 30/05/81 št. 147 in 29/07/81 št. 206.

( 7 ) Glej uvodno izjavo 32 izpodbijane odločbe.

( 8 ) Približno 1,18 milijona EUR.

( 9 ) Približno 700.000 EUR.

( 10 ) Približno 1.860.000 EUR. Ta znesek je navedla Italija 23. julija 2003; prej (v dopisu Komisiji z dne 16. maja 2002) je Italija navedla, da je bil posojeni znesek 1.940.579.808 ITL ali približno 1 milijon EUR. To je bil eden od zneskov, ki je bil dejansko izplačan Wam; drugi zneski so bili tudi plačani, vendar njihova natančna višina iz besedila izpodbijane odločbe ni razvidna.

( 11 ) Za podrobnejši pregled glej točki 3 in 4 izpodbijane sodbe.

( 12 ) Opomba v izpodbijani odločbi: sodba z dne 21. marca 1990 v zadevi Kraljevina Belgija proti Komisiji (Tubemeuse) (C-142/87, Recueil, str. I-959).

( 13 ) Sodišče prve stopnje našteva razloge v zvezi s postopkom odločanja; kršitev pravic do obrambe, zaupanja v pravo in pravne varnosti; materialni vprašanji, ali sta bili pomoči nezakoniti na podlagi člena 88(3) ES in ali sta vplivali na trgovino in izkrivljali konkurenco; posledice dejstva, da sta bili sporni pomoči povezani z izvozom; uporaba pravila de minimis in vprašanje višine pomoči, ki je bila plačana in bi morala biti povrnjena (točka 38 izpodbijane sodbe).

( 14 ) Glej člen 225(1) ES, člen 58 Statuta Sodišča in sklep Sodišča z dne 20. marca 1991 v zadevi Turner proti Komisiji (C-115/90 P, Recueil, str. I-1423).

( 15 ) Člen 225(1) ES, drugi odstavek, določa, da se „[z]oper odločitev Sodišča prve stopnje […] lahko vloži pritožba na Sodišče zgolj glede pravnih vprašanj ter v skladu s pogoji in v mejah, določenih v statutu“.

( 16 ) Sodba z dne 13. marca 1985 v združenih zadevah Nizozemska in Leeuwarder Papierwarenfabriek proti Komisiji (296/82 in 318/82, Recueil, str. 809, točka 19); sodba z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija proti Sytravalu in Brink’s France (C-367/95 P, Recueil, str. I-1719, točka 67).

( 17 ) Sodba z dne 4. julija 1963 v zadevi Nemčija proti Komisiji (24/62, Recueil, str. 63, točka 11). Glej tudi sodbo Papierwarenfabriek, navedeno zgoraj v opombi 16, točka 21.

( 18 ) Sodba z dne 24. julija 2003 v zadevi Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, Recueil, str. I-7747, točka 75).

( 19 ) Sodba z dne 29. aprila 2004 v zadevi Italija proti Komisiji (C-372/97, Recueil, str. I-3679, točka 44).

( 20 ) Sodba z dne 15. decembra 2005 v zadevi Italija proti Komisiji (C-66/02, ZOdl., str. I-10901, točka 112).

( 21 ) Navedena v zgornji opombi 16, točki 19 in 24. Glej tudi sodbo z dne 24. oktobra 1996 v združenih zadevah Nemčija proti Komisiji (C-329/93, C-62/95 in C-63/95, Recueil, str. I-5151, točka 52).

( 22 ) Navedena v opombi 16, točka 63.

( 23 ) Sodišče se je tu sklicevalo na sodbo Papierwarenfabriek, navedeno v opombi 16, točka 19; sodbo z dne 14. februarja 1990 v zadevi Delacre in drugi proti Komisiji (C-350/88, Recueil, str. I-395, točki 15 in 16) in sodbo z dne 24. februarja 1996 v zadevi Belgija proti Komisiji (C-56/93, Recueil, str. I-723, točka 86).

( 24 ) V točkah od 60 do 62 in 64 izpodbijane sodbe.

( 25 ) V italijanščini: „prevedibili effetti“; v francoščini: „effets prévisibles“.

( 26 ) Sodišče prve stopnje je v točki 64 smiselno navedlo, da Komisija ni bila dolžna izkazati, da je imela pomoč dejanski učinek, niti orisati zadevnega trga niti izdelati dejanske gospodarske analize trga, gospodarskega sektorja, položajev konkurentov in trgovine znotraj Skupnosti (pod pogojem, da je določila načine, kako bi lahko pomoč učinkovala na tem trgu), niti preučiti učinkov posojil na cene Wam, jih primerjati s cenami konkurentov ali preučiti prodaje Wam v Združenem kraljestvu.

( 27 ) Prav tam.

( 28 ) Komisija si razlaga, da se ji ta protislovna obveznost nalaga v točki 72 (in naslednjih) izpodbijane sodbe.

( 29 ) V točki 63 izpodbijane sodbe.

( 30 ) Kot je Sodišče zahtevalo v sodbi z dne 2. julija 1974 v zadevi Italija proti Komisiji (173/73, Recueil, str. 709, točka 13).

( 31 ) Sodba Tubemeuse, navedena v opombi 12, točka 43.

( 32 ) Sodišče prve stopnje je na tem mestu navedlo sodbo z dne 15. junija 2000 v združenih zadevah Alzetta in drugi proti Komisiji (T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, od T-600/97 do T-607/97, T-1/98, od T-3/98 do T-6/98 in T-23/98, Recueil, str. II-2319, točka 80), ki napotuje (med drugim) na sodbo Tubemeuse.

( 33 ) Glej točke 66, 70 in 72 izpodbijane sodbe.

( 34 ) V italijanščini: „sarebbe potenzialmente costituivo de tali effetti“; v francoščini: „serait potentiellement constitutive de tels effets“.

( 35 ) Točka 67 izpodbijane sodbe.

( 36 ) Sodba z dne 19. septembra 2000 (C-156/98, Recueil, str. I-6857).

( 37 ) Uvodna izjava 75.

( 38 ) Točka 30: glej tudi tam navedeno sodbo z dne 14. februarja 1990 v zadevi Francija proti Komisiji (Boussac Saint Frères) (C-301/87, Recueil, str. I-307, točki 44 in 50) in sodbo z dne 6. novembra 1990 v zadevi Italija proti Komisiji (C-86/89, Recueil, str. I-3891, točka 18).

( 39 ) Sodba z dne 17. septembra 1980 v zadevi Philip Morris proti Komisiji (730/79, Recueil, str. 2671, točka 11) (moj poudarek).

( 40 ) Točka 67 izpodbijane sodbe.

( 41 ) Navedena v opombi 37, točka 30.

( 42 ) Glej še prvo polovico točke 72 v sodbi Sodišča prve stopnje, ki izrecno obravnava to praznino v obrazložitvi Komisije.

( 43 ) Uvodni izjavi 34 in 37 (glede prvega posojila) ter 62 in 64 (glede drugega posojila).

( 44 ) Komisija (na primer) ne preveri, ali je bila odločitev Wam, da izvaja program za uveljavitev izvozne dejavnosti, odvisna ali neodvisna od razpoložljivosti posojil. Zato ni mogoče (na primer) ugotoviti, ali sta posojili – na podlagi razloga: „denar je nadomestljiv“ – omogočili Wam, da sredstva, ki bi jih sicer porabila za pospeševanje izvoza, preusmeri v podporo politike nižjih cen na trgu EU ali pa brez posojil preprosto ne bi bilo programov za pospeševanje izvoza.

( 45 ) Navedena v opombi 12.

( 46 ) Navedeno (na primer) ni, da bi posojili Wam omogočili, da vodi učinkovitejšo prodajno in tržno akcijo tako na izvoznih trgih kot na trgu EU. Čeprav so prednosti, kot je ekonomija obsega, zagotovo ena od možnosti, v izpodbijani odločbi taka možnost spet ni raziskana.

( 47 ) Točka 74 izpodbijane sodbe.

( 48 ) Glej točko 64 izpodbijane sodbe, v kateri se je Sodišče prve stopnje izrecno sklicevalo na prodajo Wam na trgu Združenega kraljestva, in še točko 69, v kateri je povzelo vsebino, ki jo je razbralo iz uvodnih izjav 76 in 78 izpodbijane odločbe.

( 49 ) Točka 66 izpodbijane sodbe.

( 50 ) Točke od 37 do 39 zgoraj.

( 51 ) Navedena v opombi 20, točka 117; prav tako glej sodbo z dne 7. marca 2002 v zadevi Italija proti Komisiji (C-310/99, str. I-2289, točka 84).

( 52 ) Navedena zgoraj v opombi 12, točka 43. Komisija je navajala tudi sodbo Italija proti Komisiji z dne 7. marca 2002, navedeno v opombi 52, točka 86.

( 53 ) Sodba z dne 10. januarja 2006 (C-222/04, ZOdl., str. I-289). Komisija je navajala tudi sodbo Italija proti Komisiji z dne 15. decembra 2005, navedeno v opombi 20, in sodbo z dne 15. decembra 2005 v zadevi Unicredito Italiano (C-148/04, ZOdl., str. I-11137).

( 54 ) Sodba z dne 13. februarja 2003 (C-409/00, Recueil, str. I-1487, točka 75).

( 55 ) Glej točko 142 v sodbi Cassa di Risparmio di Firenze. Francoska različica besedila: „la circonstance qu’un secteur économique a fait l’objet d’une libéralisation au niveau communautaire est de nature à caractériser une incidence réelle ou potentielle des aides sur la concurrence, ainsi que leur effet sur les échanges entre États Membres“. Nasprotno je angleški prevod tak: „[t]he fact that an economic sector has been liberalised may serve to determine that the aid has [a likely effect on trade and competition]“ (moj poudarek), v italijanščini (jezik postopka) je uporabljeno „evidenzia un’incidenza“. Zdi se mi, da je francosko besedilo dvoumno in da italijanska in angleška različica bolj zvesto odsevata načelo, ki ga je Sodišče opredelilo v sodbi Španija proti Komisiji.

( 56 ) Točka 74 izpodbijane sodbe.

( 57 ) Glej uvodni izjavi 34 in 37 (glede prvega posojila) ter 62 in 64 (glede drugega posojila).

( 58 ) Moj poudarek.

( 59 ) V italijanščini: „eventualemente“; v francoščini: „le cas échéant“ (moj poudarek).

( 60 ) Glej točko 38 zgoraj.