ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zbi rka odločb sodne pr akse  
(Zadeva C-1 4 9 / 1 5 )  
Sabrina Wathelet  
proti  
Garage Bietheres & Fils SPRL  
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,  
ki ga je vložilo cour d’appel de Liège (višje sodišče v Liègu, Belgija))  
„Predhodno odločanje –Direktiva 1999 /44/ES –Prodaja potrošniškega blaga in povezane garancije – 
Področje uporabe –Pojem ‚prodajalec‘–Posrednik –Izjemne okoliščine“ 
Povzetek –Sodba Splošnega sodišča (peti senat) z dne 9. novembra 2016 
1. Pravo Evropske unije – Razlaga – Načela – Avtonomna in enotna razlaga 
2. Varstvo potrošnikov – Prodaja potrošniškega blaga in povezane garancije – Direktiva 1999 /44 – 
Področje uporabe – Prodajalec – Pojem – Poklicni prodajalec, ki deluje kot posrednik za račun 
nepoklicnega prodajalca, ne da bi o tem ustrezno obvestil potrošnika kupca – Vključitev 
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 1999 /44, člen 1(2)(c)) 
1. Glej besedilo odločbe. 
(Glej točko 28.) 
2. Pojem „prodajalec“ v smislu člena 1(2)(c) Direktive 1999 /44 o nekaterih vidikih prodaje 
potrošniškega blaga in z njim povezanih garancij je treba razlagati tako, da vključuje tudi poklicnega 
prodajalca, ki deluje kot posrednik na račun fizične osebe in ki ni ustrezno obvestil potrošnika/kupca 
o tem, da je lastnik prodajanega blaga fizična oseba, kar pa mora preveriti nacionalno sodiščeob 
upoštevanju vseh okoliščin obravnavane zadeve. Navedena razlaga ni odvisna od tega, ali je posrednik 
za svoje posredovanje plačan. 
Člen 1(2)(c) Direktive 1999 /44 namreč omejuje krog oseb, proti katerim lahko potrošnik uveljavlja 
svoje pravice na podlagi te direktive. Zato mora potrošnik nujno poznati identiteto prodajalca in zlasti, 
ali gre za fizično osebo ali poklicnega prodajalca, zato da je lahko deležen varstva, ki ga ima na podlagi 
navedene direktive. 
Tako je treba v okoliščinah, v katerih je potrošnik lahko hitro zaveden, ob upoštevanju pogojev izvedbe 
prodaje temu zagotoviti visoko raven varstva. Zato je treba omogočiti, da se posredniku, ki ob stiku 
s potrošnikom tega lahko zavede, da je lastnik blaga, ki se prodaja, naloži odgovornost prodajalca 
v skladu z Direktivo 1999 /44. 
SL 
ECLI:EU:C:2016 :840 1 
POVZETEK – ZADEVA C-149/15  
WATHELET / GARAGE BIETHERES & FILS  
Dalje, nacionalno sodišče mora preveriti, ali se poklicnega prodajalca lahko šteje za prodajalca v smislu 
člena 1(2)(c) Direktive 1999 /44, kadar ta ni ustrezno obvestil potrošnika, da ni lastnik zadevnega blaga. 
V zvezi s tem so lahko upoštevni zlasti stopnja sodelovanja in obseg prizadevanj posrednika pri prodaji, 
okoliščine v katerih je bilo blago predstavljeno potrošniku, in ravnanje tega potrošnika, da se ugotovi, 
ali bi lahko razumel, da je posrednik deloval na račun fizične osebe. 
(Glej točke 37, 41, 44, 45 in izrek.) 
ECLI:EU:C:2016 :840 2
Zadeva C‑662/15

Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG

proti

BIOS Medical Services GmbH

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Oberlandesgericht Düsseldorf)

„Predhodno odločanje – Približevanje zakonodaj – Direktiva 93/42/EGS – Medicinski pripomočki – Pripomoček iz razreda I (kirurške obveze), ki je bil predmet postopka ocenjevanja skladnosti s strani proizvajalca – Vzporedni uvoz – Vključitev podatkov glede uvoznika na nalepko – Dodaten postopek presoje skladnosti“

Povzetek – Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 24. novembra 2016

Približevanje zakonodaj – Medicinski pripomočki – Direktiva 93/42 – Vzporedni uvoz – Vključitev podatkov glede uvoznika na nalepko – Obveznost uvoznika, da zaprosi za dodatno presojo skladnosti teh medicinskih pripomočkov – Neobstoj

(Direktiva Sveta 93/42, člen 1(2)(f), člen 8(1), členi 10, 11 in 14b)

Člen 1(2)(f) in člen 11 Direktive 93/42 o medicinskih pripomočkih, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2007/47, je treba razlagati tako, da ne nalagata, da mora vzporedni uvoznik medicinskega pripomočka, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari, ki nosi oznako CE in za katerega je bil opravljen postopek ocenjevanja skladnosti v smislu tega člena 11, izvesti ponovno oceno, da se potrdi skladnost informacij, na podlagi katerih je mogoča identifikacija tega pripomočka in ki jih na nalepko tega pripomočka doda za njegovo dajanje v promet v državi članici uvoznici.

Kadar oseba v državi članici kupi medicinske pripomočke po tem, ko jih je njihov proizvajalec dal na trg v Uniji, da bi jih nato prodajala naprej v drugi državi članici pod imenom slednjega, ne da bi bila pri tem spremenjena njihova embalaža ali izvirna predstavitev, razen dodatka nalepke, na kateri je navedena kot oseba, ki je odgovorna za dajanje v promet, z navedbo svojih kontaktnih podatkov in kode, namenjene identifikaciji tega pripomočka, za to osebo ni mogoče šteti, da je ta pripomoček prepakirala ali ga dala na trg „pod svojim imenom“. V takšnih okoliščinah se ne more šteti, da se člen 1(2)(f) Direktive 93/42 nanaša na vzporednega uvoznika medicinskih pripomočkov, če teh pripomočkov ne trži pod svojim imenom. Zato temu uvozniku zadevnih pripomočkov ni treba dati v nov postopek za presojo skladnosti iz člena 11 te direktive.

Poleg tega kombinacija postopkov zaščite, nadzorovanja in spremljanja zdravstvenega stanja, kot so določeni v členih 8(1), 10 in 14b Direktive 93/42, tako omogoča varovanje zdravja in varnosti oseb, ob tem pa omejuje posege v prosti pretok blaga, ki bi bili posledica uporabe nacionalnih ukrepov, s katerimi bi bilo uvozniku naloženo, naj opravi presojo skladnosti glede sprememb na nalepki medicinskega pripomočka, ki že nosi oznako CE.

(Glej točke 32, 33, 38, 39 in izrek.)
Na podlagi člena 7(2) Direktive 2008/95 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami nasprotovanje imetnika znamke prepakiranju, kot odstopanje od načela prostega pretoka blaga, ni dovoljeno, če pomeni to imetnikovo izvajanje pravice prikrito omejevanje trgovine med državami pogodbenicami Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) v smislu člena 13, drugi stavek, tega sporazuma. Kadar imetnik znamke izvaja svojo pravico do nasprotovanja prepakiranju, pri katerem so bili spoštovani legitimni interesi imetnika, je to prikrito omejevanje v smislu omenjene določbe, če izvajanje te pravice prispeva k umetni delitvi trgov med državami pogodbenicami Sporazuma EGP.

Torej to, da imetnik znamke nasprotuje prepakiranju, prispeva k umetni delitvi trgov med državami pogodbenicami Sporazuma EGP, kadar je to prepakiranje nujno za to, da je mogoče vzporedno uvožen proizvod tržiti v državi članici uvoza. Pravica imetnika znamke, ki je zaščitena v državi članici, da nasprotuje trženju prepakiranih proizvodov pod njegovo znamko, se sme namreč omejiti, zgolj če je prepakiranje, ki ga opravi uvoznik, nujno za trženje proizvoda v državi članici uvoza. Iz tega izhaja, da lahko imetnik znamke prepove spremembo, ki vključuje vsako prepakiranje zdravila, ki nosi znamko – ki že po svoji naravi ustvarja tveganje poškodovanja izvirnega stanja zdravila – razen če je prepakiranje nujno zaradi trženja vzporedno uvoženih proizvodov in če so pri tem zavarovani legitimni interesi imetnika.

Pogoj nujnosti prepakiranja je treba preučiti ob upoštevanju okoliščin, ki so v času trženja obstajale v državi uvoza in zaradi katerih bi bilo lahko prepakiranje objektivno nujno za to, da bi lahko vzporedni uvoznik zdravilo tržil v tej državi. Nasprotovanje imetnika znamke prepakiranju ni utemeljeno, če ovira učinkovit dostop uvoženega proizvoda na uvozni trg. Zlasti, najprej, imetnik znamke ne sme nasprotovati prepakiranju proizvoda, če se pakiranje, ki ga ta imetnik uporablja v državi pogodbenici Sporazuma EGP, v kateri je uvoznik proizvod kupil, ne more tržiti v državi uvoza, zaradi, med drugim, predpisov, ki dovoljujejo le pakiranja določenih mer, ali takšne nacionalne prakse, pravil na področju zdravstvenega zavarovanja, ki povračilo stroškov zdravil pogojujejo z merami pakiranja, ali ustaljeno prakso izdaje zdravil na recept, ki se opira, med drugim, na pravila o merah, ki jih priporočajo poklicna združenja in zavodi za zdravstveno zavarovanje.

Dalje, kadar imetnik znamke v skladu s pravili in prakso, ki veljajo v državi uvoza, v tej državi uporablja več različnih velikosti pakiranja, ugotovitev, da se ena od teh velikosti trži tudi v državi izvoza, ki je pogodbenica Sporazuma EGP, ne zadostuje za utemeljitev sklepa, da prepakiranje ni nujno. Delitev trgov bi namreč obstajala, če bi uvoznik lahko prodajal proizvod le na omejenem delu trga za ta proizvod.

(Glej točke od 15 do 22.)
Približevanje zakonodaj – Uradni nadzor krme in živil – Financiranje – Pristojbine, ki se plačujejo iz naslova uradnega nadzora – Izračun – Upoštevanje izdatkov, povezanih z osnovnim obveznim usposabljanjem za osebje, ki opravlja nadzor – Izključitev

(uredbi Evropskega parlamenta in Sveta št. 854/2004 in št. 882/2004, člen 27(4)(a), in Priloga VI, točki 1 in 2)
Člen 24 Uredbe št. 2201/2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe št. 1347/2000 prepoveduje vsakršno preverjanje pristojnosti sodišča države članice izvora in celo izrecno določa, da člena 23(a) te uredbe ni dovoljeno uporabiti za izvajanje takega preverjanja. Navedeni člen 24 se sicer nanaša le na člene od 3 do 14 te uredbe in ne na člen 15 navedene uredbe. Vendar zadnjenavedeni člen iz Poglavja II te uredbe, naslovljenega „Pristojnost“, dopolnjuje pravila o pristojnosti, določena v členih od 8 do 14 navedenega poglavja, z mehanizmom za sodelovanje, ki sodišču države članice, ki je na podlagi enega od teh pravil pristojno za odločanje o zadevi, omogoča, da izjemoma prenese pristojnost na sodišče druge države članice, ki je primernejše za odločanje o zadevi. Tako to, da je sodišče države članice domnevno kršilo člen 15 navedene uredbe, sodišču druge države članice ne dopušča, da bi preverjalo pristojnost tega prvonavedenega sodišča, čeprav se prepoved iz člena 24 te uredbe ne nanaša izrecno na ta člen 15.

(Glej točke od 42 in do 45.)
37

Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je treba v pritožbi natančno navesti grajane elemente sodbe, katerih razveljavitev se predlaga, ter pravne trditve, ki ta predlog specifično utemeljujejo. Sodišče je tudi poudarilo, da zgolj abstraktna navedba razlogov v pritožbi ne ustreza zahtevam, določenim v členu 58 Statuta Sodišča Evropske unije in členu 168(1)(d) Poslovnika Sodišča. Poleg tega je v členu 169(2) navedenega poslovnika natančneje določeno, da je treba v okviru navajanih pravnih razlogov in trditev natančno opredeliti izpodbijane dele obrazložitve odločbe Splošnega sodišča. Pritožba, ki nima teh lastnosti, namreč ne more biti predmet sodne presoje, ki bi Sodišču omogočila izvrševati svoje poslanstvo in izvajati nadzor nad zakonitostjo (sodba z dne 7. novembra 2013, Wam Industriale/Komisija, C‑560/12 P, neobjavljena, EU:C:2013:726, točke od 42 do 44).
1.

Člen 4(2) Direktive 2003/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu javnosti do informacij o okolju in o razveljavitvi Direktive Sveta 90/313/EGS je treba razlagati tako, da okoliščina, da vlagatelj zahteve za registracijo za dajanje fitofarmacevtskega sredstva ali biocidnega pripravka v promet med postopkom za izdajo te registracije ni v skladu s členom 14 Direktive Sveta z dne 15. julija 1991 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet (91/414/EGS), členom 19 Direktive 98/8/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 1998 o dajanju biocidnih pripravkov v promet ali s členoma 33(4) in 63 Uredbe (ES) št. 1107/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet in razveljavitvi direktiv Sveta 79/117/EGS in 91/414/EGS zahteval zaupne obravnave v okviru tega postopka predloženih informacij, pristojnemu organu, ki po koncu navedenega postopka odloča o zahtevi za dostop do teh informacij, ki jo na podlagi Direktive 2003/4 vloži tretja oseba, ne preprečuje, da preuči ugovor navedenega vlagatelja zahteve na to zahtevo za dostop in jo, odvisno od primera, zavrne v skladu s členom 4(2), prvi pododstavek, točka (d), te direktive iz razloga, da bi razkritje navedenih informacij negativno vplivalo na zaupnost poslovnih ali industrijskih informacij.
46

V skladu s členom 5(1)(c) Uredbe št. 817/2010 pa mora organ, pristojen za plačilo izvoznih nadomestil, oceniti, ali so bile ustrezne določbe Uredbe št. 1/2005 glede zadevnega prevoza upoštevane, odločba v zvezi s tem pa mora biti sprejeta na podlagi dokumentov iz člena 4(2) Uredbe št. 817/2010 in/ali katerega koli drugega elementa, s katerim razpolaga glede spoštovanja te zadnje uredbe. Ta člen 4(2) se za del prevoza, ki je bil izveden na območju Unije, nanaša na dokument o izhodu s tega območja, kot ga je izpolnil uradni veterinar na izstopni točki v skladu s členom 2(3) ali (4) te zadnje uredbe. Poleg tega je med ostalimi elementi, ki jih ima na voljo ta organ, poročilo tega uradnega veterinarja iz člena 2(2), drugi pododstavek, te uredbe. To poročilo, ki je izdelano v skladu z vzorcem iz Priloge I k tej uredbi, vsebuje natančne označbe in pripombe, ki – če je to potrebno – organu, ki je pristojen za plačilo izvoznih nadomestil, omogočajo, da se podrobno seznani z razlogi, iz katerih je uradni veterinar na izstopni točki ocenil, da so rezultati pregledov, ki so bili izvedeni za vse živali, ki so se prevažale, ali za del njih, nezadostni in je to presojo, kot je določeno v temu členu 2(4), navedel na dokumentu o izstopu iz carinskega območja Unije.
4

Člen 1 Direktive 92/13 z naslovom „Področje uporabe in zagotovitev revizijskih postopkov“ v odstavkih od 1 do 3 določa: „1. Ta direktiva se uporablja za javna naročila iz Direktive 2004/17/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 19)], razen če so takšna naročila izključena v skladu s členom 5(2), členi 18 do 26, členoma 29 in 30 ali členom 62 navedene direktive. Naročila v smislu te direktive zajemajo javna naročila blaga, gradenj in storitev, okvirne sporazume ter dinamične nabavne sisteme. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da se v zvezi z javnimi naročili s področja uporabe Direktive 2004/17/ES zagotovi učinkovita in zlasti čim hitrejša revizija odločitev, ki so jih sprejeli naročniki, skladno s pogoji, določenimi v členih 2 do 2f te direktive, na podlagi obrazložitve, da so takšne odločitve kršile zakonodajo Skupnosti na področju javnih naročil ali nacionalne predpise o prenosu te zakonodaje. 2. Države članice zagotovijo, da razlikovanje, ki ga ta direktiva uvaja med nacionalnimi predpisi za izvajanje prava Skupnosti in med drugimi nacionalnimi predpisi, ne povzroči diskriminacije med podjetji, ki bi utegnila v okviru postopka oddaje javnega naročila uveljavljati škodo. 3. Države članice zagotovijo, da so revizijski postopki v skladu z natančnimi pravili, ki jih lahko določi država članica, na voljo vsaj vsem osebam, ki imajo ali so imele interes za pridobitev določenega naročila in ki jim je z domnevno kršitvijo nastala škoda ali bi jim lahko nastala škoda.“
8

Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46), v členu 7, naslovljenem „Pravica do prebivanja za več kot tri mesece“, določa: „1. Vsi državljani Unije imajo pravico prebivati na ozemlju druge države članice v obdobju, daljšem od treh mesecev če: (a) so delavci ali samozaposlene osebe v državi članici gostiteljici ali (b) imajo dovolj sredstev zase in za svoje družinske člane, da med njihovim prebivanjem ne bodo postali breme sistema socialne pomoči v državi članici gostiteljici in če imajo celovito zavarovalno kritje za primer bolezni v državi članici gostiteljici ali (c) — so vpisani v zasebno ali javno ustanovo, ki jo država članica gostiteljica pooblasti ali financira na osnovi svoje zakonodaje ali upravne prakse, prvenstveno z namenom, da študirajo, kar vključuje poklicno usposabljanje, in — imajo celovito zavarovalno kritje za primer bolezni v državi članici gostiteljici in zagotovijo ustreznemu nacionalnemu organu, z izjavo ali na kakšen drug enakovreden način, ki ga lahko izberejo, da imajo dovolj sredstev zase in za svoje družinske člane, da med njihovim prebivanjem ne bodo postali breme sistema socialne pomoči v državi članici gostiteljici ali (d) so družinski člani, ki spremljajo ali so se pridružili državljanu Unije, ki izpolnjuje pogoje, navedene v točkah (a), (b) ali (c). […] 3. Za namene odstavka 1(a) državljan Unije, ki ni več delavec ali samozaposlena oseba, ohrani status delavca ali samozaposlene osebe v naslednjih primerih: (a) če je začasno nezmožen za delo zaradi bolezni ali nezgode; (b) če je ustrezno prijavljen kot neprostovoljno brezposeln, potem ko je bil zaposlen več kot eno leto in je prijavljen kot iskalec zaposlitve pri ustreznem zavodu za zaposlovanje; (c) če je ustrezno prijavljen kot neprostovoljno brezposeln, potem ko se mu je iztekla pogodba o zaposlitvi za določen čas, krajši od enega leta, ali potem, ko je postal neprostovoljno brezposeln v prvih dvanajstih mesecih in se je prijavil kot iskalec zaposlitve pri ustreznem zavodu za zaposlovanje. V tem primeru ohrani status delavca za dobo najmanj šestih mesecev; (d) če se vključi v poklicno usposabljanje. Razen v primeru, da je oseba neprostovoljno brezposelna, ohranitev statusa delavca zahteva usposabljanje, povezano s prejšnjo zaposlitvijo. […]“
13

V teh okoliščinah je Sofijski gradski sad (sodišče mesta Sofija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali gre za kršitev prava Unije (člena 267, drugi odstavek, PDEU v povezavi s členom 94 Poslovnika Sodišča, členoma 47 in 48 Listine […] ali drugimi upoštevnimi določbami), če sodišče, ki je vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, po sprejetju predhodne odločbe nadaljuje postopek in sprejme odločitev v zadevi sami, ne da bi se izločilo? Razlog za izločitev bi bil, da je predložitveno sodišče v predlogu za sprejetje predhodne odločbe zavzelo začasno stališče o zadevi sami (s tem, ko je določeno dejansko stanje štelo za ugotovljeno in določeno določbo za predpis, ki se uporabi za to dejansko stanje). Vprašanje za predhodno odločanje se postavi ob domnevi, da so se pri ugotavljanju dejstev in prava, ki se uporabi, z namenom vložitve predloga za sprejetje predhodne odločbe spoštovale vse procesnopravne določbe za varstvo pravice strank, da lahko predložijo dokaze in se zagovarjajo. 2. Če se bo odgovor na prvo vprašanje za predhodno odločanje glasil, da je zakonito, če se postopek nadaljuje, ali gre potem za kršitev prava Unije, če: (a) predložitveno sodišče vse, kar je ugotovilo v predlogu za sprejetje predhodne odločbe, brez sprememb ponovno navede v svoji dokončni odločbi in glede teh dejanskih in pravnih rešitev zavrne izvajanje novih dokazov in zaslišanje strank? Dejansko bi predložitveno sodišče dopustilo nove dokaze in zaslišalo stranke le glede takih vprašanj, ki v predlogu za sprejetje predhodne odločbe ne bi bila opredeljena kot ugotovljena; (b) predložitveno sodišče glede vseh relevantnih vprašanj izvede nove dokaze in zasliši stranke, kar vključuje vprašanja, glede katerih je že podalo svoje stališče v predlogu za sprejetje predhodne odločbe, in v svoji dokončni odločbi izrazi svoje končno stališče, ki se opira na vse izvedene dokaze in ki je bilo oblikovano po presoji vseh argumentov strank, ne glede na to, ali so bili dokazi izvedeni pred vložitvijo predloga za sprejetje predhodne odločbe ali po sprejetju predhodne odločbe in so bili argumenti predstavljeni pred tem ali po tem? 3. Če bo na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovorjeno tako, da je s pravom Unije združljivo, če se postopek nadaljuje, ali je potem s pravom Unije združljivo, če se sodišče odloči za to, da postopka v glavni stvari ne bo nadaljevalo, ampak se bo zaradi pristranskosti izločilo, saj bi bilo nadaljevanje postopka v nasprotju z nacionalnim pravom, ki določa višjo raven varstva interesov strank in pravosodja, če namreč izločitev temelji na tem, da: (a) je predložitveno sodišče v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe pred sprejetjem svoje dokončne odločbe podalo začasno stališče o postopku, kar je sicer dopustno v skladu s pravom Unije, ne pa tudi nacionalnim pravom; (b) bi predložitveno sodišče svoje dokončno stališče oblikovalo v dveh pravnih aktih, in ne v enem (če se izhaja iz tega, da predlog za sprejetje predhodne odločbe ne pomeni začasnega stališča, ampak dokončno stališče), kar je sicer dopustno v skladu s pravom Unije, ne pa tudi z nacionalnim pravom?“
50

Tretjič, iz predložitvene odločbe ne izhaja, da bi bil ponudnik take storitve odgovoren za spremembo pravnega in finančnega položaja, ki je značilen za v smislu člena 135(1)(d) Direktive o DDV oproščeno transakcijo s transferjem ali plačilom, in torej za posebne in bistvene naloge postopka prenosa sredstev, ki se izvede med banko izdajateljico in banko pridobiteljico ter nato od banke pridobiteljice na račun tega ponudnika. Natančneje, čeprav se lahko ponudnik storitve obdelave plačila s kartico, kakor je navedla družba Bookit v pisnih stališčih, zaveže kupcu in morebiti subjektu, za račun katerega izvaja prodajo, da bo to prodajo in z njo povezano storitev obdelave plačila s kartico uspešno izvedel ter da bo torej to storitev ustrezno opravil, ta odgovornost ne pomeni, da navedeni ponudnik nosi odgovornost za uresničitev spremembe pravnega in finančnega položaja, ki je značilna za oproščeno transakcijo s plačilom ali transferjem.
„(2)

Za oddajo naročil, sklenjenih v državah članicah v imenu države, regionalnih ali lokalnih in drugih oseb javnega prava, veljajo načela iz Pogodbe in zlasti načelo prostega pretoka blaga, načelo svobode ustanavljanja in načelo svobode opravljanja storitev ter načela, ki iz teh izhajajo, kot so načelo enakopravnosti, načelo nediskriminacije, načelo vzajemnega priznavanja, načelo sorazmernosti in načelo transparentnosti. Vendar je za naročila nad določeno vrednostjo priporočljivo na podlagi teh načel sprejeti določbe o usklajevanju nacionalnih postopkov za dodeljevanje teh naročil na ravni Skupnosti, da bi zagotovili njihovo uresničevanje in jamčili odpiranje javnih naročil konkurenci. Te usklajevalne določbe bi se zato morale razlagati v skladu z zgoraj navedenimi pravili in načeli kakor tudi z drugimi pravili iz Pogodbe.
42

Glede argumentov, ki jih je podala Komisija, je treba dodati, da ugotovitev, da mora država članica upoštevati izjavo druge države članice, tudi ni v nasprotju s sodno prakso Sodišča (glej zlasti sodbe Beerens, 35/77, EU:C:1977:194, točka 9, in Hliddal in Bornand, C‑216/12 in C‑217/12, EU:C:2013:568, točka 46), v skladu s katero je treba okoliščino, da je država članica vključila nacionalni zakon ali predpis v izjavo na podlagi člena 5 Uredbe št. 1408/71 ali člena 9 Uredbe št. 883/2004, šteti za dokaz, da so dajatve, dodeljene na podlagi tega zakona, dajatve socialne varnosti v smislu teh uredb, medtem ko okoliščina, da zakon ali predpis nista bila predmet takšne izjave, kot taka ni dokaz, da ta zakon ali predpis ne spada na področje uporabe teh uredb.