SL Uradni list Evropske unije C 113/27

Pritožba, ki jo je 17. februarja 2010 vložila Media-Saturn-Holding GmbH zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat), z dne 15. decembra 2009 v zadevi Media-Saturn-Holding GmbH proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), T-476/08

(Zadeva C-92/10 P)

2010/C 113/42

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnica: Media-Saturn-Holding GmbH (zastopnika: C.-R. Haarmann in E. Warnke, odvetnika)

Druga stranka v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

Predlogi pritožnice

— Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 15. decembra 2009 v zadevi T-476/08 naj se v celoti razveljavi,

— odločba četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 28. avgusta 2008 v postopku s pritožbo R 591/2008-4 naj se razveljavi,

— toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov postopka pred odborom za pritožbe, Splošnim sodiščem Evropske unije in Sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Predloženi pritožbeni razlog je usmerjen zoper sodbo Splošnega sodišča, s katero je to zavrnilo tožbo pritožnice za razveljavitev odločbe četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu z dne 28. avgusta 2008 o zavrnitvi njenega predloga za registracijo figurativne znamke „BEST BUY“. Pritožnica trdi, da je Splošno sodišče pravno napačno in netočno razlagalo absolutno prepoved za znamke, ki nimajo nobenega razlikovalnega učinka, ki je določena v členu 7(1)(b) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti. Pritožbeni razlog je razčlenjen v te tri dele:

Prvič, Splošno sodišče naj bi neobstoj razlikovalnega učinka nedopustno izpeljalo iz presoje druge znamke kot tiste, ki je bila dejansko prijavljena. Pri preizkusu razlikovalnega učinka naj bi izhajalo iz znaka, ki vsebuje besedni element „BEST BUY“ v pravilno napisani obliki in je bil predmet drugega postopka pred Splošnim sodiščem. V nasprotju s tem drugim znakom naj bi na podlagi postavitve poudarjene črke „B“, ki tvori prvi črki besed „BEST“ in „BUY“, pri prijavljeni znamki pritožnice domnevni besedni element „BEST BUY“ nastal šele po miselni vmesni fazi. Ker bi razlikovalni presežek, ki sledi iz drugačnega, nepravilnega načina pisanja, lahko zadostoval kot minimum razlikovalnega učinka, se Splošno sodišče pri presoji razlikovalnega učinka ni smelo opirati na prejšnjo odločitev, ki se nanaša na znak, ki nima te posebnosti.

Drugič, Splošno sodišče naj ne bi upoštevalo načela, da mora biti potrditev ali zanikanje razlikovalnega učinka mešane znamke odvisna od presoje znamke v celoti. Pri izpodbijani sodbi ni te skupne obravnave. Splošno sodišče naj bi za vsak element posebej preučilo, ali lahko sam znaku omogoči razlikovalni učinek, kar je bilo nato samodejno zanikano takrat, kadar sestavina po mnenju Splošnega sodišča sama po sebi ni imela razlikovalnega učinka. Preučitev znamke v celoti, ki ne bi mogla izključiti, da vsota elementov, ki vsak zase ne morejo biti varovani, pomeni v celoti gledano znamko, ki jo je mogoče varovati, naj ne bi bila izvršena.

Tretjič, Splošno sodišče naj bi pri presoji razlikovalnega učinka uporabilo prestrogo merilo. Pustilo naj bi zaznavanje znamke „v prvi vrsti“ kot reklamni slogan, da se potrdi ovira za prijavo znamke iz člena 7(1)(b) Uredbe o znamki Skupnosti. To pa naj bi bila napačna presoja pravnih načel iz člena 7(1)(b) Uredbe o znamki Skupnosti, kot jih je Splošno sodišče konkretiziralo. Priporočen pomen besedne znamke naj ne bi izključeval, da je lahko kljub temu primerna, da pri uporabnikih zagotavlja izvor označenih proizvodov ali storitev. Tako znamko bi javnost lahko zaznavala hkrati kot reklamni slogan in tovarniško označbo izvora. Tu bi moralo Splošno sodišče vsaj navesti razloge, zakaj to pri prijavljeni znamki kljub temu ni tako.