SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

EVGENIJA TANCHEVA,

predstavljeni 3. junija 2021 ( 1 )

Zadeva C‑57/19 P

Evropska komisija

proti

Tempus Energy Ltd in

Tempus Energy Technology Ltd

„Pritožba – Državne pomoči – Trg zmogljivosti električne energije v Združenem kraljestvu – Sklep o nenasprotovanju – Pojem ‚resne težave‘ – Dokazni standard – Obveznost Komisije, da skrbno in nepristransko preuči podatke, ki jih je predložila zadevna država članica – Obveznost Komisije, da zadevo preišče po uradni dolžnosti – Stiki pred priglasitvijo“

Kazalo

I. Pravni okvir II. Dejansko stanje III. Izpodbijana sodba IV. Postopek pred Sodiščem in predlogi strank V. Analiza A. Pritožba 1. Trditve strank 2. Presoja a) Predlog Komisije, naj Sodišče razveljavi izpodbijano sodbo v delu, v katerem trditev družb Tempus v zvezi z minimalnim pragom za udeležbo 2 MW ni bila razglašena za nedopustno b) Dopustnost pritožbe c) Utemeljenost 1) Uvodne ugotovitve 2) Prvi del edinega pritožbenega razloga i) Vprašanje, ali se lahko družbi Tempus zaradi dokazovanja obstoja resnih težav sklicujeta na vse upoštevne informacije, ki jih Komisija ima ali bi jih lahko imela na dan sprejetja spornega sklepa ii) Možnost upoštevanja števila in izvora pripomb, ki jih spontano predložijo tretje osebe, kot indica za obstoj resnih težav iii) Možnost upoštevanja trajanja faze pred priglasitvijo kot indica za obstoj resnih težav iv) Možnost upoštevanja zapletenosti in novosti zadevnega ukrepa kot indica za obstoj resnih težav 3) Drugi del edinega pritožbenega razloga i) Vprašanje, ali bi Komisija morala preiskati potencialno vlogo operaterjev uravnavanja povpraševanja v okviru trga zmogljivosti? ii) Zadostnost preučitve diskriminatornega ali neugodnega obravnavanja operaterjev uravnavanja povpraševanja z vidika trajanja pogodb o zmogljivosti iii) Zadostnost preučitve diskriminatornega ali neugodnega obravnavanja operaterjev uravnavanja povpraševanja z vidika sprejete metode kritja stroškov iv) Zadostnost preučitve diskriminatornega ali neugodnega obravnavanja operaterjev uravnavanja povpraševanja z vidika interakcije med dražbami T‑4 in T‑1 ter nekaterih pogojev za sodelovanje na trgu zmogljivosti B. Tožba pred Splošnim sodiščem VI. Stroški VII. Predlog

1. Evropska komisija s to pritožbo Sodišču predlaga, naj razveljavi sodbo z dne 15. novembra 2018, Tempus Energy in Tempus Energy Technology/Komisija (v nadaljevanju: izpodbijana sodba), ( 2 ) s katero je Splošno sodišče razglasilo ničnost Sklepa Komisije o nenasprotovanju shemi pomoči, ki jo je Združeno kraljestvo sprejelo v podporo ponudnikom zmogljivosti na trgu električne energije v Veliki Britaniji (v nadaljevanju: sporni sklep). ( 3 )

2. Združeno kraljestvo je menilo, da okrog leta 2017/2018 zmogljivost proizvodnje električne energije v Veliki Britaniji ne bi več zadostovala za zadovoljitev povpraševanja, zato se je odločilo, da s shemo pomoči iz prejšnje točke vzpostavi trg zmogljivosti, na katerem bi se s pomočjo dražb, ki jih organizirajo nacionalni organi, omogočil nakup ravni zmogljivosti, potrebne za zagotavljanje zadostnosti proizvodnje. Na podlagi te sheme naj bi udeleženci teh dražb, katerih ponudba je bila sprejeta, prejemali redno plačilo v zameno za zavezo, da bodo dobavili električno energijo v obdobju povečane obremenitve omrežja. Navedeno plačilo naj bi se financiralo z dajatvijo, naloženo dobaviteljem električne energije.

3. Komisija je v spornem sklepu menila, da je zgoraj opisana shema pomoči združljiva z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(c) PDEU, ker izpolnjuje merila iz Smernic o državni pomoči za varstvo okolja in energijo za obdobje 2014–2020 (v nadaljevanju: Smernice). ( 4 )

4. Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo ugodilo tožbi za razglasitev ničnosti spornega sklepa, ki sta jo vložili družbi Tempus Energy Ltd in Tempus Energy Technology Ltd (v nadaljevanju, skupaj: Tempus), ker naj Komisija tega sklepa ne bi mogla sprejeti zgolj po predhodni preučitvi in ker naj bi morala začeti formalni postopek preiskave iz člena 108(2) PDEU. Splošno sodišče je menilo, da skupek objektivnih in skladnih indicev, ki se na eni strani nanašajo na trajanje in značilnosti faze pred priglasitvijo, na drugi strani pa na dejstvo, da Komisija ni ustrezno preiskala nekaterih vidikov trga zmogljivosti, kaže na to, da resne težave, ki so se pokazale pri presoji združljivosti sheme z notranjim trgom, pri predhodni preučitvi niso bile odpravljene.

5. Sodišče ima v okviru obravnavane zadeve priložnost, da se izreče o pojmu „resne težave“, ki so, če se po predhodni preučitvi ugotovi njihov obstoj, povod za nastanek obveznosti, v skladu s katero mora Komisija začeti drugo fazo postopka nadzora nad državnimi pomočmi, to je formalni postopek preiskave.

I. Pravni okvir

6. Člen 4 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999, ( 5 ) naslovljen „Predhodna preučitev uradne prijave in odločb Komisije“, določa: „[…] 3. Če Komisija po predhodni preučitvi ugotovi, da ni dvomov o združljivosti prijavljenega ukrepa [z notranjim] trgom, kolikor sodi na področje uporabe člena [107(1) PDEU], potem odloči, da je ukrep združljiv [z notranjim] trgom (v nadaljnjem besedilu ‚odločba o nenasprotovanju‘). V odločbi se navede, katera izjema na podlagi Pogodbe je bila uporabljena. 4. Če Komisija po predhodni preučitvi ugotovi, da obstajajo dvomi o združljivosti prijavljenega ukrepa [z notranjim] trgom, potem se odloči za začetek postopka na podlagi [člena 108(2) PDEU] (v nadaljnjem besedilu ‚odločba o začetku formalnega postopka preiskave‘). […]“

II. Dejansko stanje

7. Družbi Tempus imata dovoljenji za dobavitelja električne energije v Združenem kraljestvu ter posameznikom in pravnim osebam tržita tehnologijo za uravnavanje porabe električne energije, imenovano tudi „uravnavanje povpraševanja“.

8. Družbi Tempus svojim odjemalcem pomagata pri prerazporeditvi porabe električne energije, ki ni časovno vezana, v obdobja, v katerih so veleprodajne cene nizke bodisi zato, ker je povpraševanja malo, bodisi zato, ker je električne energije iz obnovljivih virov na pretek in je posledično cenejša. Družbi Tempus za to podobno kot ostali operaterji uravnavanja povpraševanja sklepata pogodbe z odjemalci električne energije, ki so pogosto industrijski in poslovni odjemalci ali mala oziroma srednja podjetja, v katerih je določeno, da se odjemalci strinjajo s prilagajanjem porabe električne energije v določenem obdobju. Operater uravnavanja povpraševanja nato izračuna celotno razpoložljivo zmogljivost vseh prilagodljivih odjemalcev v določenem trenutku in to zmogljivost ponudi operaterju elektroenergetskega omrežja, v obravnavani zadevi je to družba National Grid (v nadaljevanju: NG), v zameno za plačilo, ki ga prenese na prilagodljivega odjemalca, pri tem pa obdrži majhno profitno maržo.

9. Združeno kraljestvo je na podlagi United Kingdom Energy Act 2013 (zakon Združenega kraljestva o energiji iz leta 2013) in predpisov, sprejetih na podlagi tega zakona, zlasti Electricity Capacity Regulations 2014 (uredba o zmogljivosti električne energije iz leta 2014) in Capacity Market Rules 2014 (pravila o trgu zmogljivosti iz leta 2014), sprejelo shemo pomoči v podporo ponudnikom zmogljivosti na trgu električne energije v Veliki Britaniji (v nadaljevanju: zadevni ukrep). S tem ukrepom je Združeno kraljestvo vzpostavilo trg zmogljivosti električne energije, ki vključuje centralno organizirane dražbe za nakup ravni zmogljivosti, potrebne za zagotavljanje zadostnosti zmogljivosti. Ponudniki zmogljivosti prejmejo plačilo v zameno za zavezo, da bodo v obdobju povečane obremenitve omrežja dobavili električno energijo ali zmanjšali oziroma odložili porabo električne energije, v primeru kršitve te zaveze pa plačajo kazen.

10. Trg zmogljivosti deluje, kot sledi.

11. Potreben obseg zmogljivosti centralizirano določi vlada Združenega kraljestva na priporočilo družbe NG. Odločitev o obsegu zmogljivosti, za katerega je treba skleniti pogodbe na posamezni dražbi zmogljivosti, temelji na standardu zanesljivosti. Standard zanesljivosti je objektivna raven zanesljivosti oskrbe z električno energijo. Vlada Združenega kraljestva je določila standard zanesljivosti, ki ustreza pričakovanemu tveganju izklopa bremena 3 ure na leto, kar pomeni, da je raven zanesljivosti sistema 99,97‑odstotna. Pričakovano tveganje izklopa bremena je število ur/obdobij na leto, za katera se dolgoročno statistično pričakuje, da ponudba ne bo zadovoljila povpraševanja.

12. Vsako leto je zmogljivost, ki jo je treba zagotoviti štiri leta kasneje, ponujena na dražbi (v nadaljevanju: dražba T‑4). Tako je bilo treba na primer zmogljivost, ki je bila ponujena na dražbi leta 2014, dobaviti v letu 2018/2019, pri čemer je obdobje dobave trajalo od 1. oktobra 2018 do 30. septembra 2019. Vendar se leto pred letom dobave energije, kupljene na glavni dražbi, organizira še druga dražba (v nadaljevanju: dražba T‑1). Dražba T‑1 zagotavlja nakup ustreznega obsega zmogljivosti, ko so na voljo točnejše napovedi povpraševanja, in je pomembna, ker omogoča, da lahko zmogljivosti uravnavanja povpraševanja dejavno sodelujejo v mehanizmu (saj operaterji uravnavanja povpraševanja težko sodelujejo na dražbi, ki poteka štiri leta pred dobavo).

13. Nekaj zmogljivosti se zadrži iz dražbe T‑4 in „rezervira“ za dražbo T‑1. Obseg rezervirane zmogljivosti temelji na oceni „stroškovno učinkovitega“ uravnavanja povpraševanja, ki bi lahko sodelovalo na dražbah T‑1. Če povpraševanje med dražbami T‑4 in dražbami T‑1 pade, se obseg zmogljivosti, ki se da na dražbe T‑1, zmanjša. V skladu s spornim sklepom se je vlada Združenega kraljestva zavezala, da bo na dražbe T‑1 dala vsaj 50 odstotkov zmogljivosti, „rezervirane“ štiri leta prej. Dražbe T‑4 in T‑1 so stalna ureditev. Poleg te ureditve obstaja tudi prehodna ureditev (v skladu s katero so pred obdobjem dobave 2018/2019 predvidene „prehodne“ dražbe, ki so v glavnem odprte za operaterje uravnavanja povpraševanja).

14. Na stalnih dražbah lahko sodelujejo obstoječi in novi proizvajalci, operaterji uravnavanja povpraševanja in operaterji shranjevanja (z začasno izjemo operaterjev medomrežnih povezav in tujih ponudnikov zmogljivosti). Proizvajalci in operaterji uravnavanja povpraševanja, ki sodelujejo na trgu zmogljivosti, se imenujejo „Capacity Market Units“ (enote trga zmogljivosti, v nadaljevanju: CMU). Sodelovati morajo v postopku predhodnega izbora, katerega namen je zagotoviti, da udeleženci na dražbi lahko dobavijo zmogljivost, ki jo ponujajo. CMU uravnavanja povpraševanja so opredeljene glede na zavezo za zmanjšanje povpraševanja, v skladu s katero bi morali odjemalci operaterja uravnavanja povpraševanja zmanjšati odjem električne energije in/ali oddajati električno energijo, proizvedeno v proizvodnih enotah, ki jih imajo na kraju samem.

15. Vse dražbe so dražbe z zniževanjem cene, po diskriminatorni ceni, pri čemer so vsi izbrani udeleženci (ponudniki) plačani v skladu z zadnjo sprejeto ponudbo. Na začetku dražb je najavljena visoka cena, udeleženci pa nato predložijo ponudbe, v katerih navedejo obseg zmogljivosti, ki so ga za to ceno pripravljeni zagotoviti. Ta postopek se večkrat ponovi v skladu z vnaprej določenim urnikom, dokler se ne odkrije najnižja cena, pri kateri povpraševanje ustreza ponudbi, torej končna (poravnalna) cena. Vsem izbranim udeležencem se plača enaka končna cena.

16. Če je njihova ponudba sprejeta, se s ponudniki zmogljivosti sklene pogodba o zmogljivosti po končni ceni. Trajanje pogodb o zmogljivosti je različno. Večina obstoječih ponudnikov zmogljivosti ima dostop do enoletnih pogodb. Ponudniki zmogljivosti, ki opravijo naložbe v osnovna sredstva, ki presegajo 125 GBP (približno 141 EUR) na kilovat (kW) – kar velja v primeru prenove elektrarn – imajo dostop do pogodb o zmogljivosti za obdobje največ treh let. Ponudniki zmogljivosti, ki opravijo naložbe v osnovna sredstva, ki presegajo 250 GBP na kW (približno 282 EUR) – kar velja v primeru izgradnje novih elektrarn – pa so upravičeni do pogodb o zmogljivosti za obdobje največ 15 let. Pogodbe za več kot eno leto se sklepajo le na dražbah T‑4.

17. Plačila zmogljivosti, ki jih prejmejo ponudniki zmogljivosti, so enaka obsegu zmogljivosti, za katerega so izbrani ponudniki oddali ponudbo, pomnoženemu s končno ceno. Stroške, ki nastanejo zaradi financiranje plačila zmogljivosti, prevzamejo vsi pooblaščeni dobavitelji električne energije (v nadaljevanju: metoda kritja stroškov), in sicer s plačilom pristojbine, ki se naloži tem dobaviteljem (v nadaljevanju: pristojbina za dobavitelje). Pristojbine za dobavitelje se določijo glede na njihov napovedani tržni delež in se izračunajo na podlagi povpraševanja, zabeleženega med 16. in 19. uro med tednom od novembra do februarja, da bi dobavitelje tako spodbudili k zmanjšanju povpraševanja njihovih odjemalcev po električni energiji v času, ko je povpraševanje običajno največje. V skladu s spornim sklepom bi se to moralo odraziti v zmanjšanju potrebne zmogljivosti in torej v znižanju stroškov trga zmogljivosti.

18. Komisija je s spornim sklepom odločila, da zadevnemu ukrepu ne bo nasprotovala in je ta ukrep odobrila za največ deset let. V skladu s spornim sklepom je zadevni ukrep pomenil državno pomoč, vendar je bil združljiv z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(c) Pogodbe, ker je izpolnjeval merila, določena v oddelku 3.9 Smernic, naslovljenem „Pomoč za zadostnost proizvodnje“.

III. Izpodbijana sodba

19. Kot je bilo navedeno v točki 1 teh sklepnih predlogov, je Splošno sodišče z izpodbijano sodbo sporni sklep razglasilo za ničen z obrazložitvijo, da Komisija ni začela formalnega postopka preiskave iz člena 108(2) PDEU.

20. Prvič, Splošno sodišče je ugotovilo, da se Komisija ne sme omejiti na fazo predhodne preučitve v okviru postopka nadzora nad državnimi pomočmi, ampak da ima obveznost, da začne formalni postopek preiskave, če na podlagi predhodne preučitve ni mogoče odpraviti vseh dvomov glede združljivosti predvidenega ukrepa z notranjim trgom. Po mnenju Splošnega sodišča sta družbi Tempus nosili dokazno breme za ugotavljanje obstoja takih dvomov. Za to naj družbama Tempus ne bi bilo treba predložiti zadostnih dokazov o tem, da zadevni ukrep ni bil združljiv z notranjim trgom. Namesto tega naj bi zadostovalo, da družbi Tempus navedeta razloge, iz katerih menita, da bi Komisija morala podvomiti v združljivost tega ukrepa. Dalje, po mnenju Splošnega sodišča bi se družbi Tempus lahko sklicevali ne le na vse upoštevne informacije, ki jih je Komisija imela na dan, ko je sprejela sporni sklep, ampak tudi na vse upoštevne informacije, ki bi jih Komisija na ta dan lahko imela. To pa zato, ker naj bi Komisija upoštevne informacije lahko pridobila in bi jih po potrebi morala pridobiti iz drugih virov, namesto da se je pri analizi omejila na informacije iz priglasitve.

21. Drugič, Splošno sodišče je opozorilo, da iz sodne prakse izhaja, da obseg področja preiskave, ki ga zajema predhodna preučitev, in zapletenost zadeve lahko kažeta na obstoj dvomov. Ugotovilo je, da je zadevni ukrep iz obravnavane zadeve pomemben, zapleten in nov. Dalje, Splošno sodišče je menilo, da na podlagi dejstva, da je predhodna preučitev trajala le en mesec, kar je manj od dvomesečnega roka, določenega v členu 4(5) Uredbe št. 659/1999, ni mogoče z gotovostjo sklepati, da gre za indic, ki kaže na neobstoj dvomov po koncu te preučitve, ker je treba upoštevati tudi fazo pred priglasitvijo, ki je trajala približno 18 mesecev in tako presegla dvomesečni rok, kot je na splošno predviden v Kodeksu najboljših praks pri izvajanju postopkov za nadzor državne pomoči, ki ga je Komisija sprejela 16. junija 2009 (v nadaljevanju: Kodeks najboljših praks). ( 6 ) Poleg tega naj bi Komisija tudi po izteku te dolge faze pred priglasitvijo še vedno dvomila v združljivost zadevnega ukrepa z notranjim trgom, saj je od Združenega kraljestva v zvezi s nekaterimi ključnimi vidiki zahtevala dodatne informacije. Splošno sodišče je ugotovilo, da sta bila trajanje faze pred priglasitvijo in dejstvo, da so pripombe v zvezi z zadevnim ukrepom predložile tri različne vrste operaterjev, indic za obstoj dvomov. Zato je menilo, da je treba preučiti, ali bi lahko dejavniki, ki se nanašajo na vsebino spornega sklepa, ravno tako pomenili indice, ki kažejo na to, da bi Komisija morala imeti dvome.

22. Tretjič, Splošno sodišče je menilo, da je bila nezadostna preučitev, ki jo je Komisija opravila v zvezi s potencialno vlogo uravnavanja povpraševanja v okviru trga zmogljivosti, indic za obstoj dvomov glede združljivosti zadevnega ukrepa z notranjim trgom. Ker je besedilo spornega sklepa vsebovalo sklic na poročilo, ki ga je 30. junija 2014 pripravil Panel of Technical Experts (odbor tehničnih strokovnjakov, v nadaljevanju: PTE), v katerem je ta opozoril na pomanjkanje obstoječih celovitih podatkov glede potenciala uravnavanja povpraševanja (v nadaljevanju: poročilo PTE), naj bi bila Komisija seznanjena s težavami glede upoštevanja potenciala uravnavanja povpraševanja in posledično tudi z nevarnostjo, da zadevni ukrep tega potenciala ne bo v zadostni meri upošteval. Vendar naj bi Komisija, namesto da bi opravila lastno presojo potenciala uravnavanja povpraševanja, sprejela modalitete, ki jih je v zvezi s tem predvidelo Združeno kraljestvo (in sicer med drugim, da naj bi se na prvi dražbi T‑4 razkrile določene informacije in da naj bi družba NG izvedla študijo glede potenciala uravnavanja povpraševanja).

23. Četrtič, Splošno sodišče je menilo, da Komisija ni v zadostni meri preučila, ali so bili operaterji uravnavanja povpraševanja diskriminirani v primerjavi s proizvajalci energije.

24. Splošno sodišče je najprej v zvezi s trajanjem pogodb o zmogljivosti opozorilo, da so bile operaterjem uravnavanja povpraševanja ponujene le pogodbe za obdobje enega leta, medtem ko so se nekaterim proizvajalcem (ki so gradili nove ali prenavljali obstoječe elektrarne) lahko dodeljevale pogodbe za obdobje do treh ali petnajstih let. Splošno sodišče je tudi poudarilo, da je bil razlog, iz katerega so bile nekaterim ponudnikom zmogljivosti (in sicer tistim, ki so gradili nove ali prenavljali obstoječe elektrarne), ponujene pogodbe za obdobje nad enim letom, povezan z ravnjo naložb v osnovna sredstva in težavami, ki so jih imeli pri pridobitvi financiranja. Ker naj bi Združeno kraljestvo Komisiji predložilo zgolj informacije v zvezi s potrebami po financiranju, ki so jih imeli proizvajalci, ki so gradili nove elektrarne, je bilo Splošno sodišče mnenja, da bi morala Komisija sama zbrati več informacij o potrebah operaterjev uravnavanja povpraševanja po financiranju. Ker pa naj Komisija tega ne bi storila, naj ji ne bi uspelo odpraviti dvomov, ki so se pojavili zaradi različnega obravnavanja proizvajalcev in operaterjev uravnavanja povpraševanja, povezanega s trajanjem pogodb o zmogljivosti.

25. Splošno sodišče je nato v zvezi z metodo kritja stroškov izpostavilo, da bi bilo treba to metodo upoštevati pri presoji sorazmernosti zadevnega ukrepa, saj vpliva na obseg zmogljivosti, ki ga je treba pridobiti na trgu zmogljivosti, in torej tudi na znesek pomoči. Splošno sodišče je opozorilo, da je Združeno kraljestvo v upravnem postopku spremenilo metodo kritja stroškov, ( 7 ) in da bi morala Komisija preučiti, ali je ta nova metoda, kakor je bila spremenjena, zagotavljala spodbudo, ki je enakovredna spodbudi iz prvotno predlagane metode za zmanjšanje porabe električne energije ob konicah povpraševanja, med drugim z uporabo uravnavanja povpraševanja. To, da naj Komisija tega ne bi storila, naj bi pomenilo še en indic, ki kaže na obstoj dvomov.

26. Splošno sodišče je nazadnje tudi v zvezi s pogoji sodelovanja na trgu zmogljivosti opozorilo, da bi morala Komisija ugotoviti, ali je zadevni ukrep operaterjem uravnavanja povpraševanja zagotavljal ustrezno spodbudo za sodelovanje na dražbah T‑1, ki so bile boljša pot za dostop teh operaterjev do trga, ker je bil obseg zmogljivost, ki je bil rezerviran za dražbe T‑1, omejen glede na obseg zmogljivosti, ki je bil dan na dražbo pri dražbah T‑4; ker dražbe T‑1 niso bile pridržane zgolj za operaterje uravnavanja povpraševanja; in ker ni bilo nobenega jamstva, da bo Združeno kraljestvo organiziralo dražbe T‑1, če so bile organizirane dražbe T‑4. Po mnenju Splošnega sodišča bi morala Komisija ravno tako preučiti, ali so bili operaterji uravnavanja povpraševanja ustrezno spodbujeni k sodelovanju na dražbah T‑4, ker (i) je bilo z zadevnim ukrepom vsem udeležencem na dražbah T‑4 naloženo, da se morajo biti sposobni odzvati na motnje zmogljivosti za nedoločen čas; (ii) je bil znesek jamstva za resnost ponudbe nepotrjenih CMU uravnavanja povpraševanja na podlagi zadevnega ukrepa izenačen z zneskom novih proizvodnih CMU; in ker (iii) je bil z zadevnim ukrepom za sodelovanje na stalnih dražbah določen minimalni prag 2 megavatov (MW).

27. Petič, Splošno sodišče je ugotovilo, da dejstvo, da zadevni ukrep operaterjem uravnavanja povpraševanja ni zagotavljal plačila za zmanjšanje izgub pri prenosu in distribuciji električne energije, ne pomeni indica za obstoj dvomov, ker se v skladu s točko 225 Smernic zahteva, da se pomoč porabi „samo za plačilo storitve čiste razpoložljivosti“, ne pa za prodajo električne energije.

28. Splošno sodišče je ugotovilo, da obstaja skupek objektivnih in skladnih indicev, ki temeljijo na (i) trajanju in okoliščinah faze pred priglasitvijo ter (ii) nepopolnosti in nezadostnosti vsebine spornega sklepa, ker Komisija v fazi predhodne preučitve ni opravila ustrezne preiskave, kar naj bi dokazovalo, da je Komisija ta sklep sprejela kljub obstoju dvomov. Splošno sodišče je zato sporni sklep razglasilo za ničen, ne da bi preučilo drugi tožbeni razlog, ki sta ga navedli družbi Tempus in se je nanašal na kršitev obveznosti obrazložitve.

IV. Postopek pred Sodiščem in predlogi strank

29. Komisija s to pritožbo Sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi; tožbo na prvi stopnji za razglasitev ničnosti spornega sklepa zavrne ali, podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, da to odloči o drugem tožbenem razlogu, ki mu je bil predložen; in družbama Tempus vsekakor naloži plačilo stroškov.

30. Vlada Združenega kraljestva podpira glavne in podredne predloge Komisije.

31. Poljska vlada, ki ji je bila dovoljena intervencija v podporo predlogom Komisije, zagovarja enako stališče.

32. Družbi Tempus trdita, da bi moralo Sodišče z obrazloženim sklepom zavreči edini pritožbeni razlog kot nedopusten v delu, v katerem Komisija izpodbija, prvič, presojo, ki jo je Splošno sodišče opravilo v zvezi z značilnostmi zadevnega ukrepa, trajanjem tako predhodne preučitve kot tudi faze pred priglasitvijo ter množičnostjo in izvorom tako imenovanih „pritožb“, in drugič, presojo Splošnega sodišča v zvezi z metodo kritja stroškov. Družbi Tempus poleg tega trdita, da bi moralo Sodišče pritožbo vsekakor zavrniti. Če pa bi Sodišče izpodbijano sodbo razveljavilo, družbi Tempus podredno predlagata, naj Sodišče dokončno odloči o drugem tožbenem razlogu, navedenem na prvi stopnji, in sporni sklep razglasi za ničen. Nazadnje družbi Tempus Sodišču predlagata, naj odredi, da Komisija nosi lastne stroške in stroške družb Tempus, Združeno kraljestvo pa lastne stroške.

33. Splošno sodišče je v okviru ukrepov procesnega vodstva vse stranke, ki so predložile pisna stališča, pozvalo, naj pisno odgovorijo na vprašanje. Komisija, družbi Tempus, vlada Združenega kraljestva in poljska vlada so odgovorile v roku, ki ga je določilo Sodišče.

V. Analiza

34. Prišel sem do ugotovitve, da bi bilo treba iz razlogov, navedenih v nadaljevanju, izpodbijano sodbo razveljaviti, Sodišče pa bi moralo dokončno odločiti o sporu in zavrniti tožbo, vloženo na prvi stopnji. Zato bom v nadaljevanju najprej preučil pritožbo (razdelek A), nato pa še tožbo pred Splošnim sodiščem (razdelek B).

A. Pritožba

1. Trditve strank

35. Komisija navaja en sam pritožbeni razlog, s katerim trdi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo člen 108(2) in (3) PDEU ter člen 4(2) in (3) Uredbe št. 659/1999, ker je ugotovilo, da so po predhodni preučitvi obstajale resne težave glede združljivosti zadevnega ukrepa z notranjim trgom in da bi morala Komisija zato začeti formalni postopek preiskave.

36. Ta pritožbeni razlog je razdeljen na dva dela.

37. Komisija v okviru prvega dela edinega pritožbenega razloga, ki se nanaša na točke od 68 do 72, od 79 do 83, 85, od 90 do 92, od 101 do 109 in 111 izpodbijane sodbe, trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ko je opredelilo standard za ugotavljanje obstoja resnih težav in ko je nekatere dejavnike upoštevalo kot indice za obstoj takih težav.

38. Natančneje, Komisija trdi, da je Splošno sodišče uporabilo napačen pravni standard, ker je ugotovilo, da lahko družbi Tempus obstoj resnih težav dokažeta že z navedbo razlogov, iz katerih menita, da so take težave obstajale, ne da bi jima bilo treba obstoj teh težav dejansko dokazati, in da se družbi Tempus lahko sklicujeta na vse upoštevne informacije, ki jih ima ali bi jih lahko imela Komisija na dan sprejetja spornega sklepa. Komisija meni, da se lahko v okviru predhodne preučitve opre le na informacije, ki jih predloži zadevna država članica, in da ji ni treba po uradni dolžnosti preiskovati okoliščin posamezne zadeve. Komisija poleg tega meni, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je kot indice za obstoj resnih težav upoštevalo naslednje dejavnike: (i) značilnosti zadevnega ukrepa, kot so zapletenost in novost ukrepa ter znesek pomoči – ker naj ti dejavniki sami po sebi nikakor ne bi vplivali na presojo združljivosti ukrepa; (ii) trajanje faze pred priglasitvijo – ker člen 4(5) Uredbe št. 659/1999 določa, da začne dvomesečni rok za sprejetje sklepa o nenasprotovanju teči od dneva prejema popolne uradne priglasitve, medtem ko naj se obdobje, ki se izteče pred uradno priglasitvijo, ne bi smelo upoštevati; ter (iii) število in izvor pripomb, ki so jih spontano predložile tretje osebe – ker naj bi imela Komisija v okviru predhodne preučitve obveznost, da preuči pritožbe, ne pa spontano predloženih pripomb. Nazadnje, Komisija izpodbija ugotovitev Splošnega sodišča, da faza pred priglasitvijo, zlasti v primeru zapletenega ukrepa, ni namenjena presoji združljivosti tega ukrepa z notranjim trgom.

39. Komisija z drugim delom edinega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker ji je očitalo, da ni ustrezno preučila nekaterih vidikov trga zmogljivosti v Združenem kraljestvu.

40. Prvič, Komisija izpodbija ugotovitev, ki jo je Splošno sodišče podalo v točkah 146, 152 in od 154 do 156 izpodbijane sodbe, da so resne težave izhajale iz presoje potencialne vloge uravnavanja povpraševanja v okviru trga zmogljivosti. Komisija zlasti trdi, da tehnologija uravnavanja povpraševanja ob sprejetju spornega sklepa še ni bila povsem razvita in da zato ni mogla v celoti oceniti dolgoročnega potenciala operaterjev uravnavanja povpraševanja. Komisija prav tako trdi, da je United Kingdom Demand Response Association (združenje Združenega kraljestva za uravnavanje povpraševanja, v nadaljevanju: UKDRA), ( 8 ) ki je 9. junija 2014 predložilo pripombe (v nadaljevanju: dopis UKDRA z dne 9. junija 2014), zadevni ukrep grajalo, ker je operaterje uravnavanja povpraševanja v primerjavi z drugimi ponudniki zmogljivosti postavljal v slabši položaj, ne pa zato, ker v okviru tega ukrepa ne bi natančno ocenila potenciala uravnavanja zmogljivosti. Komisija poleg tega navaja, da bo na podlagi mehanizma dražb mogoče pridobiti dejanske podatke o potencialu uravnavanja povpraševanja. Drugič, Komisija izpodbija ugotovitev Splošnega sodišča, da so resne težave izhajale iz presoje diskriminatornega ali neugodnega obravnavanja operaterjev uravnavanja povpraševanja z vidika trajanja pogodb o zmogljivosti, metode kritja stroškov in pogojev sodelovanja na trgu zmogljivosti. Komisija v zvezi s krajšimi pogodbami, ki so bile sklenjene z operaterji uravnavanja povpraševanja, zatrjuje, da ji v nasprotju z ugotovitvami, ki jih je Splošno sodišče podalo v točkah 181, 182, 184, 192 in 193 izpodbijane sodbe, ni treba preučiti natančnih naložb v osnovna sredstva in potreb po financiranju operaterjev uravnavanja povpraševanja, ker nesporno drži, da so potrebe teh operaterjev po financiranju bistveno manjše kot potrebe novih proizvajalcev zmogljivosti. V zvezi z metodo kritja stroškov pa Komisija trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je v točkah od 194 do 213 izpodbijane sodbe ugotovilo, da bi morala preučiti, ali je sprememba metode kritja stroškov kakor koli vplivala na znesek pomoči. Komisija meni, da metode kritja stroškov pri presoji združljivosti ni bilo mogoče upoštevati, ker je način financiranja ukrepa pomoči v skladu s sodno prakso upošteven le, če je sestavni del tega ukrepa, kar pa v obravnavani zadevi ni bilo podano. Poleg tega naj bi Združeno kraljestvo prepričljivo pojasnilo razloge, iz katerih je bila sprejeta metoda ustreznejša od prvotno predlagane. Komisija v zvezi s pogoji za sodelovanje operaterjev uravnavanja zmogljivosti na trgu zmogljivosti trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je ugotovilo, da ni bilo nobenega jamstva, da bo Združeno kraljestvo na dražbi T‑1 kupilo vsaj 50 odstotkov rezerviranega obsega, saj se je Združeno kraljestvo dejansko zavezalo, da bo to storilo. Komisija prav tako predlaga, naj Sodišče ugotovi, da bi moralo Splošno sodišče trditev družb Tempus v zvezi z 2‑megavatnim pragom za sodelovanje, razglasiti za nedopustno, ker družbi Tempus te trditve nista navedli v tožbi, vloženi pred Splošnim sodiščem, ampak v repliki. Ta trditev naj vsekakor ne bi bila utemeljena, saj v upravnem postopku nobena tretja oseba ni oporekala opredelitvi, da je prag 2 MW nizek.

41. Družbi Tempus trdita, da edini pritožbeni razlog delno ni dopusten in da v celoti ni utemeljen.

42. Družbi Tempus trdita, da prvi del edinega pritožbenega razloga ni utemeljen v delu, v katerem se nanaša na to, da je Splošno sodišče napačno opredelilo pravni standard za dokazovanje obstoja resnih težav. Družbi Tempus menita, da iz sodne prakse in iz objektivnosti pojma resnih težav izhaja, da se Komisija ne sme opirati na informacije, predložene v priglasitvi, ampak mora ugotoviti točnost in popolnost teh informacij. Iz sodne prakse naj bi ravno tako izhajalo, da mora Komisija svoj pregled po potrebi razširiti tako, da presega informacije, ki jih predloži zadevna država članica.

43. Družbi Tempus dalje trdita, da prvi del edinega pritožbenega razloga ni dopusten in, podredno, da ni utemeljen v delu, v katerem se nanaša na napako, ki naj bi jo Splošno sodišče storilo, ker je značilnosti zadevnega ukrepa, trajanje faze pred priglasitvijo, število in izvor pripomb, ki so jih spontano predložile tretje osebe, ter zapletenost zadevnega ukrepa štelo za indice za obstoj resnih težav. Prvi del pritožbenega razloga naj ne bi bil dopusten, ker naj bi se z njim, prvič, postavljalo dejansko vprašanje, in drugič, ker naj v njem ne bi bile natančno navedene sporne točke izpodbijane sodbe. Neutemeljen pa naj bi bil zato, ker naj bi vsebina pripomb, ki so jih podale tretje osebe (ne pa toliko njihovo število ali izvor), dolgotrajnost faze pred priglasitvijo (v kateri ni bilo mogoče razrešiti pomembnih vprašanj, na katere je opozorila Komisija) in umetno dosežena kratkotrajnost postopka predhodne preučitve (ki je trajal zgolj en mesec, to je polovico običajnega časa) pomenile indice, ki naj bi kazali na obstoj resnih težav.

44. V zvezi z drugim delom edinega pritožbenega razloga pa družbi Tempus trdita, da argumentacija, ki jo je Komisija predstavila v zvezi s potencialom uravnavanja povpraševanja, ni utemeljena. Ker naj bi bila Komisija seznanjena z izjemnim potencialom uravnavanja povpraševanja, naj se pri opustitvi presoje tega potenciala ne bi smela sklicevati na nerazvitost tehnologije uravnavanja povpraševanja.

45. Družbi Tempus poleg tega zatrjujeta, da argumentacija, ki jo je Komisija predstavila v zvezi z diskriminatornim ali neugodnim obravnavanjem operaterjev uravnavanja povpraševanja z vidika trajanja pogodb o zmogljivosti, metode kritja stroškov in pogojev za sodelovanje operaterjev uravnavanja povpraševanja na trgu zmogljivosti, delno ni dopustna in da v celoti ni utemeljena. Prvič, družbi Tempus v zvezi s trajanjem pogodb o zmogljivosti trdita, da pritožba ni utemeljena, ker se z njo izpodbija zgolj ugotovitev Splošnega sodišča, da bi morala Komisija podrobno preučiti potrebe operaterjev uravnavanja povpraševanja po financiranju, pri čemer pa se ne grajajo ostali razlogi, na katere se je Splošno sodišče oprlo, ko je ugotovilo, da je bila presoja diskriminatornega obravnavanja operaterjev uravnavanja povpraševanja z vidika trajanja pogodb o zmogljivosti podlaga za obstoj resnih težav. Drugič, družbi Tempus se v zvezi z metodo kritja stroškov sklicujeta na nedopustnost trditve Komisije, da ji ni bilo treba preiskati, kako bi lahko sprememba metode kritja stroškov vplivala na skupni znesek pomoči, ker naj bi šlo pri tem za dejansko vprašanje. Družbi Tempus podredno zatrjujeta, da navedena trditev vsekakor ni utemeljena, ker se je zaradi spremenjene metode kritja stroškov komajda ohranila kakršna koli spodbuda, zaradi katere bi odjemalci skušali zmanjšati svojo porabo energije. Tretjič, družbi Tempus v zvezi s pogoji za sodelovanje operaterjev uravnavanja povpraševanja na trgu zmogljivosti poudarjata, da Komisija ne izpodbija ugotovitve Splošnega sodišča, da je obseg zmogljivosti, ki je rezerviran za dražbe T‑1, omejen in da operaterji uravnavanja povpraševanja težko zagotovijo znaten obseg zmogljivosti, ponujen na dražbah T‑4. Družbi Tempus prav tako opozarjata, da bi morala Komisija ugotoviti, ali je bila zaveza Združenega kraljestva glede tega, da bo zagotovilo vsaj 50 odstotkov obsega zmogljivosti, ki je bil rezerviran za dražbe T‑1, določena v nacionalnem pravu. Nazadnje, družbi Tempus izpostavljata, da ni mogoče šteti, da je prag 2 MW, ki je bil določen za sodelovanje na stalnih dražbah, nizek.

46. Vlada Združenega kraljestva se pridružuje glavnim in podrednim predlogom Komisije. Meni, da je edini pritožbeni razlog utemeljen. Natančneje, strinja se s stališčem Komisije, da naj v obravnavani zadevi trajanje faze pred priglasitvijo ne bi kazalo na obstoj resnih težav; da naj bi se Komisija lahko oprla na informacije, ki so bile predložene v priglasitvi, ne da bi ji bilo treba opraviti lastno preiskavo; in da naj bi bil standard, ki ga je Splošno sodišče določilo za dokazovanje obstoja resnih težav, očitno prenizek in naj ne bi upošteval polja proste presoje, ki ga ima Komisija. Vlada Združenega kraljestva ravno tako meni, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je štelo, da dejstvo, da Komisija ni ustrezno preiskala potenciala operaterjev uravnavanja povpraševanja, trajanja pogodb o zmogljivosti, spremembe metode kritja stroškov in pogojev za sodelovanje operaterjev uravnavanja povpraševanja na trgu zmogljivosti, pomeni indic za obstoj resnih težav.

47. Poljska vlada podpira predloge Komisije. Natančneje, trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ko je dokazno breme preneslo na Komisijo in ji tako naložilo, naj dokaže neobstoj kakršnih koli resnih težav, namesto da bi dokaze za obstoj takih težav zahtevalo od tožeče stranke. Poljska vlada zatrjuje, da je Splošno sodišče glede presoje potenciala uravnavanja povpraševanja napačno uporabilo Smernice in da je napačno ugotovilo, da bi morala Komisija preveriti, ali je nova metoda kritja stroškov vplivala na dostop operaterjev uravnavanja povpraševanja do trga zmogljivosti. Poljska vlada poleg tega podpira predlog Komisije, naj Sodišče razsodi, da bi moralo Splošno sodišče trditev, ki sta jo družbi Tempus navedli v zvezi z 2‑megavatnim pragom za sodelovanje, razglasiti za nedopustno. Ta trditev naj vsekakor ne bi bila utemeljena, saj je prag 2 MW glede na evropske standarde nizek.

2. Presoja

48. Preden se lotim preizkusa utemeljenosti edinega pritožbenega razloga (podrazdelek (c)), bom v nadaljevanju najprej preučil predlog Komisije, naj Sodišče izpodbijano sodbo razveljavi v delu, v katerem trditev družb Tempus v zvezi z minimalnim pragom za sodelovanje 2 MW ni bila razglašena za nedopustno (podrazdelek (a)), nato pa bom obravnaval še ugovore nedopustnosti, ki sta jih družbi Tempus navedli v zvezi s pritožbo (podrazdelek (b)).

a) Predlog Komisije, naj Sodišče razveljavi izpodbijano sodbo v delu, v katerem trditev družb Tempus v zvezi z minimalnim pragom za udeležbo 2 MW ni bila razglašena za nedopustno

49. Komisija, ki jo podpira poljska vlada, Sodišču predlaga, naj ugotovi, da bi moralo Splošno sodišče trditev družb Tempus v zvezi s tem, da je minimalni prag za sodelovanje 2 MW visok in pomeni oviro za vstop operaterjev uravnavanja povpraševanja na trg, zavreči kot nedopustno. ( 9 ) Družbi Tempus te trditve po mnenju Komisije nista navedli v tožbi za razglasitev ničnosti spornega sklepa, ampak le v repliki.

50. Menim, da je treba ta predlog zavrniti.

51. V skladu s členom 84(1) Poslovnika Splošnega sodišča navajanje novih razlogov med postopkom ni dovoljeno, razen če ti ne izhajajo iz pravnih in dejanskih okoliščin, ki so se razkrile med postopkom. Vendar je treba razlog ali trditev, ki pomeni razširitev razloga, ki je bil neposredno ali posredno že naveden v začetni vlogi in ki je z njim tesno povezan, razglasiti za dopusten. ( 10 ) V obravnavani zadevi je trditev družb Tempus, povzeta v točki 49 teh sklepnih predlogov, kot je Splošno sodišče ugotovilo v točki 254 izpodbijane sodbe, pomenila zgolj razširitev argumentacije, ki je bila v tožbi, vloženi na prvi stopnji, navedena v zvezi z diskriminatornim obravnavanjem operaterjev uravnavanja povpraševanja v okviru trga zmogljivosti, zaradi katerega naj bi morala Komisija začeti formalni postopek preiskave.

52. Predlog Komisije, ki je povzet v točki 49 teh sklepnih predlogov, je zato treba zavrniti.

b) Dopustnost pritožbe

53. Družbi Tempus se sklicujeta na nedopustnost nekaterih trditev, ki jih je Komisija navedla v podporo prvemu in drugemu delu edinega pritožbenega razloga.

54. Prvič, družbi Tempus zatrjujeta, da prvi del edinega pritožbenega razloga ni dopusten v delu, v katerem se nanaša na to, da naj bi Splošno sodišče storilo napako, ker je kot indice za obstoj resnih težav upoštevalo naslednje dejavnike: značilnosti zadevnega ukrepa, trajanje faze pred priglasitvijo, število in izvor pripomb tretjih oseb ter zapletenost zadevnega ukrepa. Po navedbah družb Tempus gre po eni strani za dejanska vprašanja, po drugi strani pa v pritožbi niso opredeljene sporne točke izpodbijane sodbe.

55. Menim, da ugovora nedopustnosti ni mogoče sprejeti.

56. Na prvem mestu poudarjam, da se z argumentacijo, povzeto v točki 54 teh sklepnih predlogov, postavljajo pravna, in ne dejanska vprašanja.

57. Komisija namreč trdi, da nekateri dejavniki ne morejo sami po sebi in zgolj po svoji naravi pomeniti indicev, ki bi kazali na obstoj resnih težav. Po navedbah Komisije to velja za značilnosti ukrepa pomoči, zlasti za njegovo zapletenost (ker naj bi v skladu s sodno prakso prav zapletenost takega ukrepa upravičevala daljši postopek predhodne preučitve, ne pa samodejnega nastanka obveznosti uvedbe formalnega postopka preiskave); trajanje faze pred priglasitvijo (ker naj bi za indic za obstoj resnih težav lahko štelo le trajanje postopka predhodne preučitve); ter za število in izvor pripomb, ki so jih predložile tretje osebe (ker naj bi bila Komisija v okviru predhodne preučitve dolžna obravnavati pritožbe, ne pa pripomb, ki jih spontano predložijo tretje osebe). Vprašanje, ali je vsak izmed navedenih dejavnikov sam po sebi in zgolj po svoji naravi upošteven za ugotavljanje morebitnega obstoja resnih težav, je očitno pravno vprašanje.

58. Na drugem mestu pa ugotavljam, da so v pritožbi v nasprotju s trditvijo družb Tempus navedene sporne točke izpodbijane sodbe, na katere se nanaša argumentacija, povzeta v točki 54 teh sklepnih predlogov.

59. Pritožba namreč napotuje na „točko 79 in naslednje“ v zvezi s trditvijo, da značilnosti ukrepa pomoči ni mogoče šteti za indic za obstoj resnih težav; točke 85, 92, 106, 109 in 111 v zvezi z upoštevnostjo trajanja faze pred priglasitvijo; in „točke od 101 do 109 ([…] zlasti točke 108, 109 in 111)“ v zvezi z upoštevnostjo števila in izvora pripomb tretjih oseb. Pritožba torej izpolnjuje zahteve iz člena 169(2) Poslovnika Sodišča, v skladu s katerim se v okviru navajanih pravnih razlogov in trditev natančno opredelijo izpodbijani deli obrazložitve odločbe Splošnega sodišča.

60. Tudi če bi se, zlasti v zvezi s trditvijo, ki se nanaša na značilnosti ukrepa pomoči, štelo, da sporne točke izpodbijane sodbe v pritožbi niso natančno opredeljene, je argumentacija Komisije kot celota dovolj jasna, da je mogoče s potrebno natančnostjo opredeliti izpodbijane dele izpodbijane sodbe (to so točka 79 in točke od 111 do 115, v katerih je Splošno sodišče ugotovilo, da je zadevni ukrep pomemben, zapleten in nov ter da so te okoliščine lahko indic, ki kaže na obstoj resnih težav). ( 11 )

61. Drugič, družbi Tempus navajata nedopustnost drugega dela edinega pritožbenega razloga v delu, ki se nanaša na točke od 208 do 212 izpodbijane sodbe, to je v delu, v katerem se zatrjuje, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da bi morala Komisija raziskati, ali je spremenjena metoda kritja stroškov ohranjala enakovredno spodbudo za zmanjšanje porabe električne energije in ali je vplivala na znesek pomoči. Družbi Tempus menita, da Komisija s tem Sodišču predlaga, naj opravi novo presojo dejanskega stanja.

62. Menim, da je treba ta ugovor nedopustnosti zavrniti. Če namreč spremenjena metoda kritja stroškov odjemalcev ne bi v zadostni meri spodbujala k zmanjšanju porabe električne energije ob konicah povpraševanja, med drugim z uporabo uravnavanja povpraševanja, bi to vzbudilo dvom v sorazmernost zadevnega ukrepa. To pa je pravno vprašanje.

63. Ugotavljam, da je edini pritožbeni razlog v celoti dopusten.

c) Utemeljenost

64. Komisija navaja en sam pritožbeni razlog, s katerim trdi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo člen 108(2) in (3) PDEU ter člen 4(2) in (3) Uredbe št. 659/1999, ker je menilo, da Komisija zadevnega ukrepa ne more razglasiti za združljivega z notranjim trgom, ne da bi začela formalni postopek preiskave. Preden se lotim presoje obeh delov tega edinega pritožbenega razloga, bi želel podati nekaj uvodnih ugotovitev.

1) Uvodne ugotovitve

65. Naj spomnim, da je treba v skladu s sodno prakso Sodišča v okviru postopka nadzora nad državnimi pomočmi iz člena 108 PDEU razlikovati med, prvič, fazo predhodne preučitve pomoči iz člena 108(3) PDEU, katere edini cilj je omogočiti Komisiji, da si oblikuje prvo mnenje o delni ali popolni združljivosti zadevne pomoči, in drugič, fazo preiskave iz člena 108(2) PDEU, katere namen je Komisiji omogočiti, da se v celoti seznani z vsemi podatki zadeve. ( 12 )

66. Ta druga faza je fakultativna. Vendar se lahko Komisija v skladu s sodno prakso pri sprejetju ugodne odločitve za pomoč omeji na predhodno fazo preučitve iz člena 108(3) PDEU le, če je na podlagi prvega preverjanja prepričana, da je ta pomoč združljiva z notranjim trgom. Če pa se Komisija na podlagi prvega preverjanja prepriča o nasprotnem ali če z njim ne more premagati vseh težav, ki so se pokazale pri presoji združljivosti te pomoči z notranjim trgom, je dolžna začeti postopek iz člena 108(2) PDEU. ( 13 )

67. Kot je navedeno v točkah 3 in 4 teh sklepnih predlogov, je Komisija po koncu predhodne preučitve združljivosti zadevnega ukrepa z notranjim trgom na podlagi člena 4(3) Uredbe št. 659/1999 odločila, da temu ukrepu ne bo nasprotovala, ker presoja njegove združljivosti z notranjim trgom ni pokazala na obstoj resnih težav. Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo razveljavilo sporni sklep z obrazložitvijo, da take težave obstajajo in da Komisija zato zadevnega ukrepa ni mogla razglasiti za združljivega z notranjim trgom, ne da bi začela formalni postopek preiskave iz člena 108(2) PDEU. Komisija pred Sodiščem trdi, da ni naletela na resne težave, družbi Tempus pa trdita, da je bilo tako.

68. V skladu z ustaljeno sodno prakso je merilo resnih težav objektivno, zato je treba obstoj takih težav ugotavljati ne samo na podlagi okoliščin sprejetja sklepa Komisije ob koncu predhodne preučitve, temveč tudi na podlagi presoj, na katere se je Komisija oprla. Iz tega je mogoče sklepati, da je zakonitost sklepa o nenasprotovanju, ki je utemeljen na členu 4(3) Uredbe št. 659/1999, odvisna od vprašanja, ali bi presoja informacij in elementov, ki jih je Komisija imela na voljo v fazi predhodne preučitve priglašenega ukrepa, morala objektivno vzbuditi dvome o združljivosti tega ukrepa z notranjim trgom. ( 14 )

69. Dalje, kadar tožeča stranka predlaga razglasitev ničnosti sklepa o nenasprotovanju, mora dokazati obstoj dvomov o združljivosti pomoči. Ta dokaz je mogoče izpeljati iz sklopa ujemajočih se indicev: vprašanje obstoja dvoma terja preiskavo tako okoliščin sprejetja sklepa o nenasprotovanju kot tudi njegove vsebine, pri čemer je treba presojo, na katero se je Komisija oprla v tem sklepu, primerjati s podatki, ki so bili Komisiji na voljo, ko je odločala o združljivosti zadevne pomoči z notranjim trgom. ( 15 )

70. V obravnavani zadevi je Splošno sodišče za indice, ki kažejo na obstoj resnih težav, štelo te dejavnike: prvič, trajanje razprav med Združenim kraljestvom in Komisijo (vključno s trajanjem faze pred priglasitvijo) in okoliščine sprejetja spornega sklepa (zahteve po informacijah, ki so bile posredovane Združenemu kraljestvu, nacionalno javno posvetovanje, ki je bilo organizirano v zvezi z zadevnim ukrepom, in pripombe, ki so jih predložile tri različne vrste operaterjev); in drugič, dejstvo, da Komisija ni ustrezno preiskala, med drugim, potenciala operaterjev uravnavanja povpraševanja v okviru trga zmogljivosti, trajanja pogodb o zmogljivosti, ponujenih operaterjem uravnavanja povpraševanja, spremembe metode kritja stroškov in nekaterih pogojev za sodelovanje operaterjev uravnavanja povpraševanja na trgu zmogljivosti. V skladu s sodno prakso, navedeno v točki 69 teh sklepnih predlogov, je prvi sklop dejavnikov povezan z okoliščinami, v katerih je bil sprejet sporni sklep, ( 16 ) medtem ko se drugi sklop dejavnikov nanaša na vsebino tega sklepa. ( 17 )

71. Vprašanje, ki se postavlja v postopku pred Sodiščem, se torej nanaša na to, ali navedeni dejavniki zadoščajo za ugotovitev obstoja resnih težav. S prvim delom edinega pritožbenega razloga se v bistvu izpodbijajo dejavniki, ki se nanašajo na okoliščine, v katerih je bil sprejet sporni sklep, medtem ko se z drugim delom tega pritožbenega razloga izpodbijajo dejavniki, povezani z vsebino tega sklepa.

72. V zvezi s tem je treba poudariti, da lahko Komisija med predhodno preučitvijo sicer vodi dialog z zadevno državo članico ali s tretjimi osebami, da bi razrešila morebitne težave, s katerimi se sooči, ( 18 ) vendar Pogodba DEU le v okviru formalnega postopka preiskave določa obveznost Komisije, da zainteresirane stranke pozove k predložitvi pripomb. ( 19 ) Zato družbi Tempus trdita, da bi, če bi Komisija uvedla formalni postopek preiskave, imeli priložnost za predložitev pripomb in bi tako povzročili, da bi Komisija spremenila svojo presojo trga zmogljivosti, ker bi lahko ustrezno upoštevala vlogo, ki jo imajo operaterji uravnavanja povpraševanja.

73. Nazadnje, ugotavljam, da se sodna praksa sklicuje bodisi na obstoj „dvomov“ – ( 20 ) ta izraz se uporablja v besedilu Uredbe št. 659/1999 in Uredbe Sveta (EU) 2015/1589 – ( 21 ) bodisi na obstoj „resnih težav“, ( 22 ) to je na izraz, ki ga je sprva uporabljalo Sodišče. ( 23 ) Zdi se, da Sodišče navedena izraza uporablja brez razlikovanja in da jima pripisuje enak pomen. Natančneje, na podlagi uporabe prvonavedenega ali drugonavedenega izraza nikakor ni mogoče sklepati, kakšen naj bi bil dokazni standard, ki se uporablja za ugotavljanje nastanka obveznosti uvedbe formalnega postopka preiskave (ker vse navedene sodbe ne glede na izraz, ki se uporablja v posamezni zadevi, napotujejo na isto sodno prakso). Zato predlagam uporabo izraza „resne težave“, saj Sodišče ta izraz uporablja nekoliko pogosteje.

2) Prvi del edinega pritožbenega razloga

74. Komisija v prvem delu edinega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je določilo nizek standard za dokazovanje, da iz presoje združljivosti ukrepa pomoči z notranjim trgom izhajajo resne težave, in ker je nekatere dejavnike upoštevalo kot indice za obstoj takih težav. Prvi del edinega tožbenega razloga je razdeljen na pet očitkov. Komisija s prvim očitkom trdi, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da mora Komisija v okviru predhodne preučitve upoštevati ne le informacije, ki jih je predložila zadevna država članica, ampak tudi vse upoštevne informacije, ki bi ji lahko bile na voljo v času preiskave, in da se lahko družbi Tempus, da bi dokazali, da so po koncu predhodne preučitve obstajale resne težave, sklicujeta tudi na zadnjenavedeno vrsto informacij. Po mnenju Komisije je Splošno sodišče s tem napačno uporabilo neustrezno nizek standard (prvi očitek). Komisija z drugim, tretjim in četrtim očitkom zatrjuje, da je Splošno sodišče kot indice za obstoj resnih težav napačno upoštevalo značilnosti zadevnega ukrepa, kot sta novost in zapletenost tega ukrepa (drugi očitek); trajanje faze pred priglasitvijo (tretji očitek); ter število in izvor pripomb, ki so jih predložile tretje osebe (četrti očitek). Nazadnje, Komisija izpodbija ugotovitev Splošnega sodišča, da faza pred priglasitvijo, zlasti v primeru zapletenega ukrepa pomoči, ni namenjena presoji združljivosti tega ukrepa z notranjim trgom (taka presoja združljivosti bi po mnenju Komisije upravičevala daljše trajanje faze pred priglasitvijo) (peti očitek).

75. V nadaljevanju bom najprej obravnaval prvi očitek, ki mu bo sledila obravnava četrtega očitka (ker je povezan s prvim); nato bom preučil tretji očitek, nazadnje pa se bom posvetil še drugemu in petemu očitku, ki ju bom obravnaval skupaj (ker se nanašata na zapletenost zadevnega ukrepa in ju je treba preučiti ob upoštevanju dejavnikov, navedenih v okviru presoje tretjega očitka). Vse te očitke je treba po mojem mnenju sprejeti.

i) Vprašanje, ali se lahko družbi Tempus zaradi dokazovanja obstoja resnih težav sklicujeta na vse upoštevne informacije, ki jih Komisija ima ali bi jih lahko imela na dan sprejetja spornega sklepa

76. Komisija s prvim očitkom, ki se nanaša na točke od 68 do 72 izpodbijane sodbe, v bistvu trdi, da se lahko v okviru predhodne preučitve načeloma omeji na upoštevanje informacij, ki jih predloži zadevna država članica, ne da bi morala po uradni dolžnosti preiskati okoliščine posamezne zadeve. Natančneje, če tretje osebe (kakršno je združenje UKDRA), ( 24 ) spontano predložijo pripombe, naj Komisija ne bi bila dolžna preiskati navedb, ki jih brez utemeljitve podajo te osebe. Zato je Splošno sodišče po mnenju Komisije napačno ugotovilo, da mora Komisija v okviru predhodne preučitve upoštevati ne le informacije, ki jih je predložila zadevna država članica, ampak tudi informacije, ki bi jih (po opravljeni preiskavi) lahko imela na dan, ko je sprejela sporni sklep. Iz tega po mnenju Komisije izhaja, da se družbi Tempus za to, da bi dokazali, da bi bilo treba uvesti formalni postopek preiskave, ne moreta sklicevati na katere koli informacije, ki bi jih Komisija lahko imela na dan sprejetja spornega sklepa. Natančneje, to, da so tretje osebe predložile pripombe, s katerimi so grajale zadevni ukrep, naj ne bi dokazovalo, da so se po koncu predhodne preučitve pojavile resne težave, ki so izhajale iz presoje združljivosti zadevnega ukrepa z notranjim trgom. Komisija zato meni, da je standard, ki ga je Splošno sodišče v nadaljevanju določilo za dokazovanje obstoja resnih težav, prenizek.

77. Vladi Združenega kraljestva in Poljske se strinjata s Komisijo, družbi Tempus pa zagovarjata nasprotno stališče.

78. Predlagam, naj se prvi očitek sprejme.

79. Če strnem, menim, da je Splošno sodišče v točkah od 68 do 72 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da sta se družbi Tempus zaradi dokazovanja, da so po koncu predhodne preučitve obstajale resne težave, lahko sklicevali ne le na informacije, ki jih je predložilo Združeno kraljestvo, ampak tudi na vse upoštevne informacije, ki bi jih Komisija lahko imela po opravljeni preiskavi. Pristop, ki ga je zavzelo Splošno sodišče, pomeni, da se Komisiji nalaga obveznost, da po uradni dolžnosti preišče nepodprte navedbe, ki jih je podalo združenje UKDRA. Po mojem mnenju Komisija nima take obveznosti. V nadaljevanju bom podrobno predstavil razloge, iz katerih sem prišel do te ugotovitve.

80. V skladu s sodno prakso je Komisija v interesu dobre uporabe temeljnih pravil Pogodbe DEU v zvezi z državnimi pomočmi dolžna skrbno in nepristransko voditi postopek preučitve izpodbijanih ukrepov, tako da ima za to pri sprejetju končnega sklepa na voljo najzanesljivejše in najpopolnejše podatke. ( 25 ) Ta ugotovitev je bila sicer podana v zvezi s sklepi, sprejetimi po koncu formalnega postopka preiskave, vendar bi morala po mojem mnenju veljati tudi za sklepe o nenasprotovanju ukrepu pomoči, kakršen je sporni sklep. Čeprav preučevanje ukrepa v okviru predhodne preučitve morda ni tako temeljito kot v okviru formalnega postopka preiskave, pa ne razumem, zakaj od Komisije ne bi bilo mogoče zahtevati, da ta postopek tudi v prvonavedenem primeru vodi skrbno in nepristransko. ( 26 )

81. Po mojem mnenju Komisija v okviru predhodne preučitve izpolni obveznost skrbne in nepristranske preučitve ukrepa, tako da preveri vse dejanske in pravne elemente, na katere jo opozori zadevna država članica, ne da bi morala po uradni dolžnosti preiskati okoliščine posamezne zadeve. V nadaljevanju bom navedel razloge za svoje stališče.

82. Prvič, to izhaja iz narave predhodne preučitve, katere namen ni, kot sem navedel v točki 65 teh sklepnih predlogov, Komisiji omogočiti, da se v celoti seznani z vsemi podatki zadeve, ampak da si ustvari prvo mnenje o zadevni pomoči. To je tudi v skladu s sodno prakso Splošnega sodišča, na podlagi katere se lahko Komisija v okviru postopka predhodne preučitve načeloma omeji na upoštevanje informacij, ki jih je predložila zadevna država članica – če je potrebno, po zahtevi Komisije za dodatne podatke. ( 27 )

83. Seveda drži, kot trdita družbi Tempus, da ni mogoče izključiti, da lahko zadevna država članica predloži nepopolne, netočne ali zavajajoče podatke. Vendar mora Komisija v tem primeru izvajati pristojnost, ki jo ima na podlagi člena 5 Uredbe št. 659/1999, in od te države članice zahtevati dodatne podatke. Opozarjam, da se lahko Komisija v skladu s sodbo, navedeno v točki 82 zgoraj, „če je potrebno, po zahtevi Komisije za dodatne podatke“, omeji na preučitev informacij, ki jih je predložila zadevna država članica. V zvezi s tem je Splošno sodišče razsodilo tudi, da čeprav mora država članica v skladu z dolžnostjo lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) PEU sodelovati s Komisijo tako, da ji predloži informacije, na podlagi katerih se ta lahko izreče glede tega, ali ima zadevni ukrep naravo državne pomoči, še vedno velja, da mora Komisija opraviti skrbno preučitev informacij, ki jih ji je predložila država članica. ( 28 )

84. Drugič, poudariti je treba, da mora Komisija sicer skrbno in nepristransko preučiti vse pritožbe, ( 29 ) ni pa ji v okviru predhodne preučitve treba na podoben način preučiti morebitnih pripomb, ki jih spontano predložijo tretje osebe. Kot sem navedel v točki 72 teh sklepnih predlogov in kot izhaja iz členov 6(1) in 20(1) Uredbe št. 659/1999, imajo zainteresirane stranke ( 30 ) le v okviru formalnega postopka preiskave pravico do predložitve pripomb (ki je opredeljena tudi kot pravica do vključitve v upravni postopek). ( 31 )

85. Tretjič, v skladu s sodno prakso Splošnega sodišča Komisiji ni mogoče očitati, da ni upoštevala pravnih ali dejanskih elementov, ki bi ji bili lahko predloženi v upravnem postopku, vendar ji niso bili, ker Komisija ni zavezana po uradni dolžnosti in na podlagi domneve ugotavljati, kateri podatki bi ji lahko bili predloženi. ( 32 ) Ta ugotovitev je bila sicer podana skoraj izključno ( 33 ) v zvezi s sklepi, sprejetimi po koncu formalnega postopka preiskave, vendar bi morala po mojem mnenju veljati tudi za sklepe o nenasprotovanju ukrepu pomoči, kakršen je sporni sklep. Če Komisija zadeve ni dolžna po uradni dolžnosti preiskati v okviru formalnega postopka preiskave, ni nobenega razloga, zakaj bi morala to storiti v okviru predhodne preučitve, ki je, ponovno poudarjam, namenjena zgolj temu, da si Komisija ustvari prvo mnenje.

86. Dalje, v sodbi, navedeni v točki 82 teh sklepnih predlogov, Splošno sodišče ni le razsodilo, da se Komisija v postopku predhodne preučitve načeloma lahko omeji le na upoštevanje informacij, ki jih je predložila zadevna država članica, ampak tudi, da ji ni treba na lastno pobudo preiskovati vseh okoliščin primera, kadar ji informacije, ki jih je predložila država članica priglasiteljica, omogočajo, da se prepriča, da zadevni ukrep bodisi ne pomeni pomoči bodisi je, če se opredeli za pomoč, združljiv z notranjim trgom.

87. Vendar je treba poudariti, da so omejitve obveznosti Komisije, da skrbno in nepristransko preuči ukrep pomoči, ki izhajajo iz sodne prakse Splošnega sodišča, navedene v točki 86 teh sklepnih predlogov, v navzkrižju s sodbo z dne 2. aprila 1998, Komisija/Sytraval in Brink’s France (v nadaljevanju: sodba Sytraval), ( 34 ) ki se nanaša na obveznost, v skladu s katero mora Komisija preučiti pritožbo, ne pa ukrepa pomoči. Sodišče je v točki 62 navedene sodbe razsodilo, da mora Komisija pritožbo po potrebi preiskati tako, da ne preuči le dejanskih in pravnih okoliščin, s katerimi jo je seznanil vložnik pritožbe, temveč tudi elemente, na katere se vložnik pritožbe ni izrecno skliceval. Zato se postavlja vprašanje, ali bi bilo treba točko 62 sodbe Sytraval razširiti tudi na obravnavano zadevo.

88. Menim, da ni tako.

89. To pa zato, ker bi priznanje obveznosti Komisije, da ne preuči le dejanskih in pravnih okoliščin, s katerimi jo spontano seznani tretja oseba, hkrati pomenilo tudi priznanje obveznosti Komisije, da preuči pripombe, ki jih predložijo zainteresirane stranke. Vendar ima Komisija, kot sem navedel v točki 84 teh sklepnih predlogov, tako obveznost le v okviru formalnega postopka preiskave. Če bi se torej ugotovitev, ki jo je Sodišče podalo v točki 62 sodbe Sytraval, razširila tudi na preučevanje pripomb, ki se spontano predložijo v okviru predhodne preučitve, bi se s tem, kot trdi Komisija, zabrisala razlika med obema fazama postopka nadzora nad državnimi pomočmi.

90. Tako menim tudi zato, ker logika obveznosti Komisije, da preuči pritožbe in da pri tem po potrebi ne preuči le dejanskih in pravnih okoliščin, s katerimi jo je seznanil vložnik pritožbe, temelji na tem, da ima Komisija v primeru nezakonite pomoči na voljo le malo informacij, ker od zadevne države članice ne prejme nobenih podatkov, in da imajo vložniki pritožb običajno omejen dostop do upoštevnih informacij. Ta logika pa seveda ne velja v primeru priglašene pomoči. Čeprav lahko zadevna država članica, kot je navedeno v točki 83 teh sklepnih predlogov, predloži nepopolne ali netočne podatke, tega ni mogoče primerjati s položajem, v katerem ta država članica ukrepa pomoči sploh ne priglasi.

91. Nazadnje, tako je tudi zato, ker je bil s sprejetjem Uredbe št. 734/2013 spremenjen člen 20(2) Uredbe št. 659/1999, in sicer tako, da je treba za vložitev pritožbe sedaj izpolniti obvezni obrazec, ( 35 ) s čimer se od vložnikov pritožbe zahteva, da predložijo podatke, ki se med drugim nanašajo na značilnosti domnevnega ukrepa pomoči, razloge, na katerih temelji pritožba, in združljivost tega ukrepa z notranjim trgom. Iz besedila drugega pododstavka člena 10(1) Uredbe št. 659/1999, kakor je bil spremenjen z Uredbo št. 734/2013, izhaja, da je Komisija dolžna preučiti le pritožbe, ki se vložijo na pritožbenem obrazcu (in ki jih vložijo zainteresirane stranke). ( 36 ) V uvodni izjavi 14 Uredbe št. 734/2013 je navedeno, da bi „[s]poročila, ki ne izpolnjujejo teh [dveh] pogojev, […] morala biti obravnavana kot splošne tržne informacije in zaradi njih se ne bi smele nujno začeti preiskave po uradni dolžnosti“. Zato bi se s priznanjem obveznosti Komisije, da ne preuči le dejanskih in pravnih okoliščin, s katerimi jo s spontano predložitvijo pripomb seznani tretja oseba, zainteresiranim strankam omogočilo, da se izognejo obveznosti izpolnitve pritožbenega obrazca, in posledično spodkopal namen sprememb, uvedenih z Uredbo št. 734/2013.

92. Zato menim, da se točka 62 sodbe Sytraval ne bi smela razširiti na obravnavano zadevo. Iz tega izhaja, da se lahko Komisija v okviru predhodne preučitve načeloma opre zgolj na informacije, ki jih predloži zadevna država članica, ne da bi morala posamezno zadevo preiskati po uradni dolžnosti.

93. Kljub temu moram poudariti, da iz sodne prakse, navedene v točki 80 teh sklepnih predlogov, izhaja, da mora končni sklep Komisije, kolikor je to mogoče, temeljiti na popolnih in zanesljivih podatkih. Komisija se lahko torej opre zgolj na podatke, ki jih predloži zadevna država članica, le če so ti podatki popolni in zanesljivi. Zato menim, da Komisiji, če tretja oseba v okviru predhodne preučitve predloži dokaze, ki vzbudijo dvom v popolnost in zanesljivost podatkov, ki jih je predložila zadevna država članica, ne bi smelo biti dovoljeno, da teh dokazov ne upošteva. Kot namreč trdi vlada Združenega kraljestva, Komisija te dokaze mora upoštevati. ( 37 ) Naj poudarim, da je Komisija v obravnavani zadevi preučila ( 38 ) pripombe, ki so jih je spontano predložili združenje UKDRA, izvajalec storitev izravnave in prevzemnik obstoječih elektrarn, dala Združenemu kraljestvu možnost, da se opredeli glede teh pripomb, ( 39 ) in v spornem sklepu obravnavala vsebino teh pripomb. ( 40 )

94. Predlog, ki sem ga podal v točki 93 zgoraj, ne pomeni, da se tretjim osebam prizna pravica do predložitve pripomb v okviru predhodne preučitve, saj se ne bi smelo šteti, da je Komisija dolžna upoštevati dokaze, ki jih predložijo tretje osebe, v vseh zadevah, ampak le v tistih, v katerih meni, da dokazi vzbujajo dvom v popolnost in zanesljivost podatkov, ki jih je predložila zadevna država članica.

95. Naj tudi poudarim, da mora Komisija po mojem mnenju očitke upoštevati le, če tretja oseba predloži trdne dokaze v podporo takim očitkom, in da je posledično nič ne zavezuje k temu, da svojo preučitev razširi onkraj dejanskih in pravnih okoliščin, s katerimi jo ta oseba seznani.

96. Ugotavljam, da se lahko Komisija v okviru predhodne preučitve načeloma opre na informacije, ki jih predloži zadevna država članica, razen če tretja oseba ne predloži dokazov, ki po mnenju Komisije vzbujajo dvom v te informacije. ( 41 ) Vendar je Komisija v zadenjenavedenem primeru zavezana zgolj k upoštevanju teh dokazov, ne da bi morala svojo preučitev razširiti onkraj dejanskih in pravnih okoliščin, s katerimi jo seznani tretja oseba.

97. Splošno sodišče je v obravnavani zadevi v točkah od 70 do 72 izpodbijane sodbe v bistvu ugotovilo, da mora Komisija vestno in nepristransko raziskati in preizkusiti vse upoštevne informacije, ki jih ima ali bi jih lahko imela na dan, ko je sprejela sporni sklep.

98. S Splošnim sodiščem se strinjam, da mora Komisija vestno in nepristransko preučiti vse upoštevne informacije, ki jih ima na ta dan, to je vse upoštevne informacije, ki jih zadevna država članica ali morebitni vložnik pritožbe predloži v upravnem postopku. Vendar menim, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da mora Komisija vestno in nepristransko raziskati vse upoštevne informacije, ki bi jih lahko imela na dan, ko je sprejela sporni sklep. To pa zato, ker iz točke 96 teh sklepnih predlogov izhaja, da je Komisija (razen v primeru pritožbe, vložene v skladu s členom 20(2) Uredbe št. 659/1999, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 734/2013) dolžna zadevo preiskati po uradni dolžnosti, če tretja oseba predloži dokaze, ki po mnenju Komisije vzbujajo dvom v podatke, ki jih je predložila zadevna država članica. Iz tega sledi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je razsodilo, da se družbi Tempus za dokazovanje obstoja resnih težav lahko sklicujeta na vse upoštevne informacije, ki bi jih Komisija lahko imela na voljo na dan, ko je sprejela sporni sklep.

99. Iz tega tudi izhaja, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je v točki 68 izpodbijane sodbe ugotovilo, da zadošča, da družbi Tempus navedeta razloge, iz katerih ocenjujeta, da so po koncu predhodne preučitve obstajale resne težave. Družbi Tempus morata namreč iz razlogov, predstavljenih v točki 95 teh sklepnih predlogov, navesti tudi trdne dokaze, ki vzbujajo dvom v podatke, ki jih je predložilo Združeno kraljestvo.

100. Ugotavljam torej, da je treba prvi očitek sprejeti.

ii) Možnost upoštevanja števila in izvora pripomb, ki jih spontano predložijo tretje osebe, kot indica za obstoj resnih težav

101. Komisija s četrtim očitkom, ki se nanaša na točke od 101 do 109 in 111 izpodbijane sodbe, zatrjuje, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je kot indic za obstoj resnih težav upoštevalo število in izvor pripomb, ki so jih spontano predložile tretje osebe.

102. Iz točke 109 izpodbijane sodbe je razvidno, da je Splošno sodišče število in izvor pripomb, ki so jih predložile tretje osebe, štelo za dejavnik, ki ga je treba pretehtati glede na kratko trajanje postopka predhodne preučitve, pri čemer je ta kratkotrajnost po mnenju Splošnega sodišča pomenila indic, ki ni kazal na obstoj resnih težav. Poudariti je treba, da se Splošno sodišče v navedeni točki ni z ničemer sklicevalo na vsebino teh pripomb. Splošno sodišče je namreč na podlagi števila („različnost“) in izvora pripomb (dejstva, da so jih predložile „tri različne vrste operaterjev“, in sicer združenje UKDRA, izvajalec storitev izravnave in prevzemnik obstoječih elektrarn) menilo, da te pripombe pomenijo indic za obstoj resnih težav.

103. Vendar iz besedila določb Uredbe št. 659/1999 ne izhaja, da se mora formalni postopek preiskave samodejno začeti po prejemu pripomb, ki jih predložijo tretje osebe, saj zainteresirane stranke v postopku predhodne preučitve nimajo pravice do predložitve pripomb. To prav tako ne izhaja iz sodne prakse, navedene v točki 86 teh sklepnih predlogov, v skladu s katero mora Komisija v tej fazi načeloma upoštevati le elemente, ki jih je predložila zadevna država članica, ali iz sodne prakse, navedene v točki 96 teh sklepnih predlogov, v skladu s katero mora Komisija pripombe upoštevati in glede na okoliščine posamezne zadeve uvesti formalni postopek preiskave le, če se v podporo pripombam tretjih oseb predložijo dokazi.

104. Zato menim, da je treba četrti očitek sprejeti.

iii) Možnost upoštevanja trajanja faze pred priglasitvijo kot indica za obstoj resnih težav

105. V skladu s sodno prakso velja, da je lahko trajanje postopka predhodne preučitve znak, da bi Komisija lahko dvomila o združljivosti zadevne pomoči z notranjim trgom. ( 42 ) Člen 4(5) Uredbe št. 659/1999 določa, da se sklep o nenasprotovanju sprejme v dveh mesecih po prejemu popolne uradne priglasitve. V obravnavani zadevi je predhodna preučitev trajala natanko en mesec, saj je bil zadevni ukrep priglašen 23. junija 2014, ( 43 ) sporni sklep pa je bil sprejet 23. julija 2014. To pomeni, da je bil rok iz člena 4(5) Uredbe št. 659/1999 spoštovan.

106. Vendar so se stiki pred priglasitvijo med Združenim kraljestvom in Komisijo začeli prej in so trajali približno osemnajst mesecev, saj je Združeno kraljestvo Komisijo o vsebini predvidenega ukrepa obvestilo že decembra 2012, ( 44 ) zadevni ukrep pa je bil nato priglašen 23. junija 2014.

107. Tako je Splošno sodišče v točki 85 izpodbijane sodbe presodilo, da dejstvo, da je predhodna preučitev trajala le en mesec, ne dopušča sklepa, da gre za indic, ki kaže na neobstoj resnih težav po koncu te preučitve, in da je treba upoštevati tudi trajanje faze pred priglasitvijo ukrepa. Nato je v točkah 92 in 106 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je bila faza pred priglasitvijo znatno daljša od obdobja dveh mesecev, ki je predvideno v točki 14 Kodeksa najboljših praks. Na koncu je v točkah 109 in 111 izpodbijane sodbe razsodilo, da je trajanje „razprav med državo članico in Komisijo“ (to je skupno trajanje postopka predhodne preučitve in faze pred priglasitvijo) indic za obstoj resnih težav.

108. Komisija s tretjim očitkom, ki se nanaša na točke 85, 92, 106, 109 in 111 izpodbijane sodbe, trdi, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da bi bilo treba v okoliščinah obravnavane zadeve upoštevati tudi trajanje faze pred priglasitvijo. Vladi Združenega kraljestva in Poljske se strinjata s Komisijo. Družbi Tempus pa zagovarjata nasprotno stališče in trdita, da je Komisija zlorabila postopek, ker si je po koncu faze pred priglasitvijo ustvarila prvo mnenje o združljivosti zadevnega ukrepa, čeprav, prvič, še ni imela na voljo vseh potrebnih informacij, ( 45 ) in drugič, bi morala prvo mnenje, zlasti v zapletenih zadevah, kakršna je obravnavana, oblikovati po koncu postopka predhodne preučitve, ne pa po koncu faze pred priglasitvijo.

109. Menim, da je treba tretji očitek sprejeti.

110. Poudarjam, da člen 4(5) Uredbe št. 659/1999 določa, da začne dvomesečni rok za sprejetje sklepa o nenasprotovanju teči od prejema popolne uradne priglasitve. V skladu s to določbo se uradna priglasitev šteje za popolno, če Komisija v dveh mesecih od prejema ali od prejema zahtevanih dodatnih podatkov ne zahteva nobenih dodatnih podatkov. Splošno sodišče je torej razsodilo, da dvomesečni rok iz navedene določbe, če Komisija zahteva dodatne podatke, ne začne teči na datum prejema (nepopolne) uradne priglasitve, ampak na datum prejema odgovora na zadnje zahtevane podatke. ( 46 ) Splošno sodišče je tudi razsodilo, da ta dvomesečni rok v primeru stikov pred priglasitvijo, ki potekajo med zadevno državo članico in Komisijo, ne začne teči na datum vzpostavitve takih stikov, temveč na datum prejema uradne priglasitve. ( 47 )

111. To pa zato, ker je namen faze pred priglasitvijo ravno to, da se zadevni državi članici omogoči, da svojo priglasitev dopolni s predložitvijo dodatnih podatkov, ki jih je zahtevala Komisija (ali da podatke predloži na lastno pobudo), in da priglasitev po potrebi spremeni.

112. Zato menim, da pri ugotavljanju, ali je trajanje postopka preučitve indic za obstoj resnih težav, nikakor ni mogoče upoštevati faze pred priglasitvijo. Iz tega izhaja, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je v točki 109 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je trajanje faze pred priglasitvijo ne glede na kratkotrajnost postopka predhodne preučitve pomenilo indic za obstoj resnih težav.

113. Tretji očitek je zato treba sprejeti.

iv) Možnost upoštevanja zapletenosti in novosti zadevnega ukrepa kot indica za obstoj resnih težav

114. Komisija z drugim očitkom, ki se nanaša na točke od 79 do 83 izpodbijane sodbe, trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je kot indic za obstoj resnih težav upoštevalo značilnosti zadevnega ukrepa, kot so zapletenost in novost tega ukrepa ter znesek dodeljene pomoči. Po mnenju Komisije ti dejavniki sami po sebi nikakor ne vplivajo na presojo združljivosti zadevnega ukrepa. Zapletenost in novost ukrepa pomoči naj bi bolj ko to upravičevali daljšo predhodno preučitev.

115. Menim, da je treba drugi očitek sprejeti.

116. V skladu s sodno prakso velja, da je trajanje predhodne preučitve sicer lahko indic za obstoj resnih težav, vendar samo po sebi ne more privesti do sklepa, da bi morala Komisija začeti formalni postopek preiskave. Razumno trajanje postopka predhodne preučitve je treba presojati glede na okoliščine vsake posamezne zadeve, zlasti glede na njen okvir, različne faze v postopku, ki jih mora Komisija upoštevati, kompleksnost zadeve in glede na njen pomen za različne zadevne stranke. ( 48 ) Kot trdi Komisija, lahko torej zapletenost zadeve upraviči daljšo predhodno preučitev.

117. V zvezi s tem naj dodam, da je Splošno sodišče razsodilo, da zapletenost zadeve ne zahteva nujno začetka formalnega postopka preiskave (saj ni mogoče izključiti, da je Komisija v okviru predhodne preučitve premostila težave, na katere je naletela). ( 49 )

118. Zato menim, da je Splošno sodišče storilo napako s tem, da je v točkah 78 in 81 izpodbijane sodbe štelo, da je zapletenost ukrepa indic za obstoj resnih težav.

119. Komisija s petim očitkom, s katerim graja točke od 86 do 91 izpodbijane sodbe, v bistvu trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je ugotovilo, da faza pred priglasitvijo, zlasti v primeru zapletenega ukrepa, ni namenjena presoji združljivosti tega ukrepa z notranjim trgom, ampak zmanjšanju tveganja, da bi bila priglasitev ob uradni predložitvi ocenjena kot nepopolna. Po mnenju Komisije taka presoja združljivosti upravičuje daljšo fazo pred priglasitvijo.

120. Menim, da sicer nesporno velja, da Komisija ob koncu faze pred priglasitvijo ne bi smela izoblikovati prvega mnenja o združljivosti zadevnega ukrepa z notranjim trgom (ker je to namen predhodne preučitve), vendar pa od nje kljub temu ni mogoče pričakovati, da bo v fazi pred priglasitvijo opustila vsakršno, čeprav začasno in površno, presojo te združljivosti. To pa zato, ker Komisija, če v tej fazi ne bi opravila take predhodne ocene, ne bi mogla ugotoviti, kateri podatki so še vedno potrebni, da bi priglasitev veljala za popolno, oziroma ali je treba priglašeni ukrep spremeniti.

121. To velja tudi za zapletene ukrepe. Razlogi, predstavljeni v točkah 116 in 117 teh sklepnih predlogov, ne upravičujejo le daljše predhodne preučitve, ampak tudi daljšo fazo pred priglasitvijo. Opozarjam tudi, da iz besedila točke 16 Kodeksa najboljših praks ne izhaja, da Komisija v novih in zapletenih zadevah, drugače kakor v ostalih zadevah, v fazi pred priglasitvijo ne opravi predhodne ocene zadevnega ukrepa. V tej točki je namreč zgolj navedeno, da Komisija v novih in zapletenih zadevah ni dolžna „dati [take] ocen[e] projekta zadevni državi članici“.

122. Ugotavljam, da je treba drugi in peti očitek sprejeti. Zato je treba prvemu delu edinega pritožbenega razloga ugoditi v celoti.

3) Drugi del edinega pritožbenega razloga

123. Kot sem navedel v točki 71 teh sklepnih predlogov, Komisija v drugem delu edinega pritožbenega razloga zatrjuje, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je ugotovilo, da so resne težave izhajale iz dejstva, da Komisija ni ustrezno preiskala, prvič, potenciala operaterjev uravnavanja povpraševanja v okviru trga zmogljivosti, in drugič, domnevno diskriminatornega obravnavanja operaterjev uravnavanja povpraševanja glede na druge ponudnike zmogljivosti z vidika trajanja pogodb o zmogljivosti, spremembe metode kritja stroškov in nekaterih pogojev za sodelovanje na trgu zmogljivosti. Navedene očitke, ki so po mojem mnenju utemeljeni, bom obravnaval zaporedoma.

i) Vprašanje, ali bi Komisija morala preiskati potencialno vlogo operaterjev uravnavanja povpraševanja v okviru trga zmogljivosti?

124. Sporni sklep ne vsebuje nobene ocene v zvezi z vlogo, ki bi jo operaterji uravnavanja povpraševanja lahko imeli na trgu zmogljivosti. Natančneje, sporni sklep se z ničemer ne sklicuje na oceno družbe NG, ki jo je Združeno kraljestvo navedlo v priglasitvi, da se lahko z uravnavanjem povpraševanja v obdobju 2018/2019 zagotovijo približno 3 gigavati (GW) zmogljivosti. Nič ne kaže na to, da je Komisija, ki je bila sicer seznanjena s pomanjkanjem celovitih podatkov glede potenciala uravnavanja povpraševanja, ( 50 ) opravila lastno oceno takega potenciala. Namesto tega je sprejela modalitete, ki jih je za presojo takega potenciala predvidelo Združeno kraljestvo, in sicer da naj bi se na prvi dražbi T‑4, ki je potekala decembra 2014, razkrile določene informacije; da naj bi družba NG v sodelovanju s še enim subjektom opravila skupno študijo glede sedanje in potencialne zmogljivosti, ki se lahko zagotovi z uravnavanjem povpraševanja; in da naj bi bile v letih 2015 in 2016 organizirane prehodne dražbe, da bi se podprla rast uravnavanja povpraševanja. ( 51 )

125. Kot sem navedel v točki 22 teh sklepnih predlogov, je Splošno sodišče v točki 158 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je bila nezadostna preučitev potencialne vloge uravnavanja povpraševanja v okviru trga zmogljivosti, ki jo je opravila Komisija, indic za obstoj resnih težav.

126. Komisija, ki jo podpirata vladi Združenega kraljestva in Poljske, v postopku pred Sodiščem zatrjuje, da potencialne vloge uravnavanja povpraševanja ni bila dolžna preiskati, medtem ko družbi Tempus zagovarjata nasprotno stališče.

127. Menim, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da je to, da Komisija ni preiskala potenciala uravnavanja povpraševanja, indic, ki kaže na obstoj resnih težav.

128. V zvezi s tem opozarjam, da se Komisija ni oprla na informacije, ki jih je vsebovala priglasitev (saj se, kot je navedeno v točki 124 teh sklepnih predlogov, sporni sklep z ničemer ne sklicuje na oceno družbe NG glede potenciala uravnavanja povpraševanja). Sprejela pa je stališče vlade Združenega kraljestva, da zadostuje, če se ocena takega potenciala opravi po sprejetju spornega sklepa, in sicer na podlagi prve dražbe T‑4 in prihodnjih študij. Vprašati se je torej treba, ali je Komisija te modalitete lahko sprejela ali pa bi morala opraviti lastno oceno potenciala uravnavanja povpraševanja.

129. Jasno je, da obveznost preiskave tega vidika ne more nastati na podlagi vložitve pritožbe – ( 52 ) saj ni bila vložena nobena pritožba – ali na podlagi pripomb tretjih oseb – ( 53 ) ker v pripombah, ki jih je združenje UKDRA predložilo 9. junija 2014, vprašanje obsega potenciala uravnavanja povpraševanja sploh ni bilo obravnavano, kaj šele da bi bili v njih navedeni kakršni koli dokazi, kot so alternativne ocene. Zato je mogoče Komisiji obveznost preiskave naložiti le, če bi se štelo, da podatki, ki so predloženi v priglasitvi ali v odgovoru na zahteve Komisije, niso popolni. ( 54 )

130. Zdi se mi, da Komisija v obravnavani zadevi ni imela take obveznosti.

131. Pri tem je treba opozoriti na trditev Komisije, da tehnologija uravnavanja povpraševanja ob sprejetju spornega sklepa še ni bila povsem razvita, zaradi česar ni mogla oceniti potenciala uravnavanja povpraševanja – pri čemer v svojih pisanjih ni izpodbijala dolgoročnega pomena tega potenciala. ( 55 ) Opozoriti je treba tudi na poročilo PTE, ki izpostavlja problematiko pomanjkanja informacij v zvezi s potencialom uravnavanja povpraševanja in težave, ki se pojavljajo pri zbiranju takih informacij. Po navedbah odbora PTE do tega med drugim prihaja zaradi raznolikosti virov, ki bi jih bilo treba upoštevati pri presoji povpraševanja, in zaradi neobstoja splošne organizacije, ki bi zbirala in analizirala podatke v zvezi s povpraševanjem. ( 56 ) Poleg tega ugotavljam, da se zdi, da družbi Tempus ne oporekata trditvi Komisije, da je zanesljive podatke v zvezi s potencialom uravnavanja povpraševanja težko zbrati.

132. Dodati je treba tudi, da so zainteresirane stranke in Združeno kraljestvo v okviru formalnega postopka preiskave, ki ga je Komisija uvedla zaradi izvršitve izpodbijane sodbe, predložile „zelo različne ocene“ potenciala uravnavanja povpraševanja. ( 57 ) Čeprav zakonitosti spornega sklepa ni mogoče presojati glede na take ocene, ker nič ne kaže na to, da so bile te Komisiji na voljo ob njegovem sprejetju, pa moram kljub temu ugotoviti, da so razhajanja med temi ocenami dodaten dokaz, ki kaže na težavnost zbiranja zanesljivih informacij o potencialu uravnavanja povpraševanja.

133. Glede na težavnost zbiranja zanesljivih informacij menim, da Komisiji ni mogoče očitati, da v zvezi s potencialom uravnavanja povpraševanja ni opravila lastne preiskave.

134. To še toliko bolj drži, ker bi bilo treba, kot trdi Komisija, s korektivnim mehanizmom, ki je sestavni del dražb T‑1, zagotoviti, da se zmogljivosti uravnavanja povpraševanja dodeli vloga, ki odraža ves njen potencial. Če naj bi se proizvodni zmogljivosti v okviru prve dražbe T‑4 pripisala večja vloga, kot bi bilo nujno potrebno, bi bilo treba v okviru dražbe T‑1, ki naj bi bila boljša pot za dostop operaterjev uravnavanja povpraševanja do trga zmogljivosti, tem operaterjem omogočiti, da povečajo obseg svojega sodelovanja na tem trgu.

135. Zato ugotavljam, da je Splošno sodišče v točki 158 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da je bila nezadostna preučitev potencialne vloge uravnavanja povpraševanja v okviru trga zmogljivosti, ki jo je opravila Komisija, indic za obstoj resnih težav.

ii) Zadostnost preučitve diskriminatornega ali neugodnega obravnavanja operaterjev uravnavanja povpraševanja z vidika trajanja pogodb o zmogljivosti

136. Kot je Splošno sodišče ugotovilo v točkah od 165 do 168 izpodbijane sodbe, operaterji uravnavanja povpraševanja ne morejo pridobiti pogodb za več kot eno leto, medtem ko lahko proizvajalci sklenejo pogodbe v trajanju največ treh let (če v osnovna sredstva vložijo nad 125 GBP na kW, to je, če prenovijo elektrarno) ali pogodbe v trajanju največ petnajst let (če v osnovna sredstva vložijo nad 250 GBP na kW, to je, če zgradijo novo elektrarno). Iz člena 11(3) Uredbe iz leta 2014 o električni zmogljivosti namreč izhaja, da navedena praga veljata zgolj za proizvajalce (in da operaterji uravnavanja povpraševanja niso upravičeni do pridobitve pogodb za obdobje do treh oziroma petnajstih let, čeprav njihove naložbe v osnovna sredstva presegajo navedena praga).

137. Kot sem navedel v točki 24 teh sklepnih predlogov, je Splošno sodišče v točki 193 izpodbijane sodbe razsodilo, da bi morala Komisija glede na to, da je bil razlog za ponujanje pogodb o zmogljivosti, katerih trajanje je daljše od enega leta, olajšati težave pri financiranju, s katerimi se zaradi velikosti naložb v osnovna sredstva soočajo proizvajalci, ki gradijo nove ali prenavljajo obstoječe elektrarne, in sicer tako, da se jim več let zagotavlja prihodek, preučiti, ali bi bilo treba operaterjem uravnavanja povpraševanja zaradi naložb v osnovna sredstva in potreb po financiranju ravno tako omogočiti pridobitev pogodb, daljših od enega leta. Združenje UKDRA naj bi Komisijo na ta vidik opozorilo v svojem dopisu z dne 9. junija 2014. Predložitev podrobnejših informacij v zvezi s tem naj ne bi bila naloga združenja UKDRA, ampak naj bi morala Komisija sama nadalje preiskati to vprašanje. Zato je bilo po mnenju Splošnega sodišča to, da Komisija ni preiskala potreb operaterjev uravnavanja povpraševanja po financiranju, indic za obstoj resnih težav.

138. Komisija, ki jo podpira vlada Združenega kraljestva, ( 58 ) trdi, da ni bila dolžna preučiti naložb v osnovna sredstva in potreb po financiranju operaterjev uravnavanja povpraševanja, da bi lahko izključila obstoj vsakršne kršitve načela enakega obravnavanja operaterjev uravnavanja povpraševanja in proizvajalcev z vidika trajanja pogodb o zmogljivosti. Tako naj bi bilo zlasti zato, ker naj ne bi bilo sporno, da so potrebe operaterjev uravnavanja povpraševanja po financiranju bistveno manjše kot potrebe ponudnikov zmogljivosti, ki prenavljajo obstoječe ali gradijo nove elektrarne. Družbi Tempus predlagata zavrnitev trditve Komisije.

139. Menim, da je Splošno sodišče v točki 193 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da je to, da Komisija ni preučila naložb v osnovna sredstva in potreb po financiranju operaterjev uravnavanja povpraševanja, indic, ki kaže na obstoj resnih težav.

140. Opozarjam, da družbi Tempus ne oporekata temu, da so naložbe v osnovna sredstva in potrebe po financiranju, ki jih imajo operaterji uravnavanja povpraševanja, nižje od tistih, ki jih imajo proizvajalci, ki gradijo nove ali prenavljajo obstoječe elektrarne.

141. Prav tako opozarjam, da je združenje UKDRA v dopisu z dne 9. junija 2014 zgolj navedlo, da so bile operaterjem uravnavanja povpraševanja ponujene enoletne pogodbe, medtem ko so lahko proizvajalci sklepali pogodbe za obdobje do petnajstih let, ter da je tako omejevanje trajanja pogodb povzročilo, da so bili operaterji uravnavanja povpraševanja v slabšem konkurenčnem položaju, da jim ni zagotavljalo ustreznih spodbud za sodelovanje na trgu zmogljivosti in da je bilo v nasprotju s ciljem Smernic glede postopke odprave okolju škodljivih subvencij. Združenje UKDRA se v dopisu z dne 9. junija 2014 z ničemer ne sklicuje na potrebe po financiranju, ki naj bi jih imeli bodisi operaterji uravnavanja povpraševanja bodisi proizvajalci, ki gradijo nove ali prenavljajo obstoječe elektrarne, kaj šele da bi primerjalo zadevne potrebe teh dveh vrst ponudnikov zmogljivosti. Kar pa je najpomembneje, združenje UKDRA v upravnem postopku v podkrepitev svojih navedb ni predložilo nobenih dokazov. To je še toliko bolj presenetljivo, ker bi združenje UKDRA kot skupina agregatov od svojih članov, kakršni sta družbi Tempus, lahko pridobilo upoštevne informacije v zvezi s tem vidikom.

142. Ob upoštevanju točke 95 teh sklepnih predlogov torej ni mogoče šteti, da bi morala Komisija upoštevati navedbe združenja UKDRA, kaj šele da bi morala po uradni dolžnosti preučiti, ali bi bilo treba operaterjem uravnavanja povpraševanja zaradi njihovih potreb po financiranju omogočiti pridobitev pogodb, daljših od enega leta.

143. Splošno sodišče je zato v točki 193 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da je to, da Komisija ni preučila naložb v osnovna sredstva in potreb po financiranju operaterjev uravnavanja povpraševanja, indic, ki kaže na obstoj resnih težav.

iii) Zadostnost preučitve diskriminatornega ali neugodnega obravnavanja operaterjev uravnavanja povpraševanja z vidika sprejete metode kritja stroškov

144. Naj spomnim, da se plačila zmogljivosti, ki se izplačujejo ponudnikom zmogljivosti, kot je navedeno v točki 17 teh sklepnih predlogov, financirajo iz naslova pristojbine, ki se zaračuna vsem pooblaščenim dobaviteljem električne energije. V okviru zadevnega ukrepa se znesek pristojbine za dobavitelje izračuna na podlagi njihovega tržnega deleža v povpraševanju po električni energiji, ugotovljenega med 16. in 19. uro med tednom pozimi od novembra do februarja (v nadaljevanju: sprejeta metoda kritja stroškov oziroma sprejeta metoda). ( 59 )

145. Vendar je bilo prvotno predvideno, da bo znesek pristojbine izračunan na podlagi tržnega deleža dobaviteljev, ugotovljenega v obdobjih, imenovanih „triade“, torej v treh polurnih obdobjih z največjo letno konico porabe električne energije v obdobju od novembra do februarja (v nadaljevanju: prvotno predlagana metoda). Po nacionalnem javnem posvetovanju, ki je potekalo od oktobra do decembra 2013, je Združeno kraljestvo spremenilo prvotno predlagano metodo in sprejelo metodo, ki temelji na porabi med 16. in 19. uro med tednom pozimi, kot je opisano v točki 144 teh sklepnih predlogov. V priglasitvi je navedeno, da je bil razlog, ki je privedel do spremembe metode kritja stroškov, to, da so bile triadne konice določene ex post in da je njihova uporaba za referenčno obdobje zaradi izračuna pristojbine za dobavitelje posledično ustvarjala negotovost za dobavitelje. Iz tega izhaja, kot je navedeno tudi v priglasitvi, da je prvotno predlagana metoda dobavitelje spodbudila k temu, da so odjemalcem zaračunavali premije za tveganje, ki so višje od tistih, ki se zaračunavajo na podlagi sprejete metode. ( 60 )

146. Komisija v spornem sklepu ni nasprotovala sprejeti metodi kritja stroškov. Sprejela je stališče vlade Združenega kraljestva, da sprejeta metoda „ohranja spodbudo za zmanjšanje povpraševanja v času konic, hkrati pa je za dobavitelje električne energije predvidljiva“. ( 61 )

147. Splošno sodišče pa je v točki 213 izpodbijane sodbe menilo, da bi Komisija morala preučiti morebiten vpliv spremembe metode kritja stroškov na sorazmernost zadevnega ukrepa in torej na njegovo združljivost z notranjim trgom. Po mnenju Splošnega sodišča je dejstvo, da Komisija tega ni preučila in da posledično ni imela popolnih informacij glede sprejete metode, pomenilo indic, ki je kazal na to, da so po koncu predhodne preučitve obstajale resne težave.

148. Komisija v postopku pred Sodiščem zatrjuje, da ni imela obveznosti take preučitve. Vladi Združenega kraljestva in Poljske se strinjata s Komisijo, družbi Tempus pa zagovarjata nasprotno stališče.

149. Menim, da je Splošno sodišče v točki 213 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da mora Komisija preučiti morebiten vpliv spremembe metode kritja stroškov, opisane v točkah 144 in 145 teh sklepnih predlogov, na sorazmernost zadevnega ukrepa.

150. V skladu s točko 69 Smernic se energetska pomoč šteje za sorazmerno, če je znesek pomoči na upravičenca omejen na najmanjši potreben znesek za dosego želenega energetskega cilja. ( 62 ) V skladu s točkami od 228 do 231 Smernic, ki se nanašajo na sorazmernost pomoči za zadostnost proizvodnje, naj bi izračun skupnega zneska pomoči zagotavljal razumno stopnjo donosa upravičencev, za katero se šteje, da je zagotovljena, če se konkurenčen postopek zbiranja ponudb, ki je učinkovito usmerjen v opredeljeni cilj, izvaja na podlagi jasnih, preglednih in nediskriminatornih meril. Ukrep pomoči mora vključevati tudi mehanizme za zagotovitev, da ne more prihajati do nepričakovanih dobičkov, in mora biti zasnovan tako, da se zagotovi, da se cena, plačana za razpoložljivost, samodejno približa ničli, kadar se pričakuje, da bo raven zagotovljene zmogljivosti zadostna za kritje potreb po zmogljivosti.

151. Na začetku opozarjam, da Komisija dvomi, ali je metodo kritja stroškov – ki je metoda za financiranje plačil zmogljivosti – sploh mogoče upoštevati pri ugotavljanju združljivosti zadevnega ukrepa z notranjim trgom.

152. V skladu s sodno prakso dajatve ne spadajo na področje uporabe določb Pogodbe DEU, ki se nanašajo na državne pomoči, razen če ne pomenijo načina financiranja ukrepa pomoči, tako da so sestavni del tega ukrepa. Da bi bilo dajatev mogoče šteti za sestavni del ukrepa pomoči, morata biti dajatev in pomoč na podlagi upoštevne nacionalne zakonodaje zavezujoče namembnostno povezani, in sicer tako, da so prihodki od dajatve nujno namenjeni financiranju pomoči in neposredno vplivajo na njeno višino ter posledično na presojo združljivosti te pomoči z notranjim trgom. ( 63 )

153. Na primer, za davek za operaterje plačljive televizije se je štelo, da ni bil sestavni del pomoči, dodeljene RTVE, to je španski RTV organizaciji, pooblaščeni za opravljanje nalog javne službe na tem področju, ker je bil znesek pomoči določen glede na neto stroške v zvezi z opravljanjem nalog javne službe, zaupane RTVE. Prihodek od davka ni nikakor neposredno vplival na višino pomoči, ker (i) so bili vsi davčni prihodki, ki so presegali stroške za opravljanje nalog javne službe, ki jo opravlja RTVE, odvisno od posameznega primera prerazporejeni v rezervni sklad ali državno blagajno; in ker (ii) je v nasprotnem primeru veljalo, da je morala španska država zapolniti vrzel, če navedeni davčni prihodki niso zadostovali za kritje teh stroškov. ( 64 )

154. Po drugi strani pa se je dajatev na oglaševanje štela za sestavni del programa pomoči za radijsko oddajanje v Franciji, ki se je financiralo s to dajatvijo, ker (i) so se neto prihodki iz dajatve na oglaševanje uporabljali izključno in v celoti za financiranje pomoči za radijsko oddajanje, saj organ, odgovoren za dodeljevanje te pomoči, ni bil pristojen za dodelitev razpoložljivih sredstev v druge namene kot za te pomoči, in (ii) je bilo treba znesek te pomoči v bistvu določiti v okviru predvidenega prihodka iz dajatve na oglaševanje. ( 65 )

155. Naj spomnim, da se plačila zmogljivosti v obravnavani zadevi financirajo iz naslova pristojbine za dobavitelje. ( 66 ) To pristojbino prevzamejo vsi pooblaščeni dobavitelji električne energije in jo plačajo organu, ki je v lasti vlade Združenega kraljestva in ki ga je ta ustanovila, da bi med drugim zagotovila nadzor nad plačili, ki se na podlagi pogodb o zmogljivosti izplačujejo poravnalnemu organu, ki dobaviteljem nato izplača plačila zmogljivosti. ( 67 )

156. Po eni strani ugotavljam, da Komisija v podporo svojemu stališču, da pristojbina za dobavitelje ni sestavni del zadevnega ukrepa, trdi, da na znesek pristojbine za dobavitelje vpliva znesek pomoči, in ne obratno. Tako je po mnenju Komisije zato, ker se znesek pristojbine za dobavitelje izračuna, ko je znesek plačila zmogljivosti že znan, da bi se tako zagotovilo kritje stroškov, nastalih zaradi teh plačil.

157. Po drugi strani moram v podporo stališču družb Tempus, ki trdita, da je pristojbina za dobavitelje sestavni del zadevnega ukrepa, dodati, da se v postopku pred Sodiščem ne zatrjuje, da je poravnalni organ pristojen za dodelitev prihodkov iz naslova pristojbine za dobavitelje v druge namene kot za pomoči, kar je bil primer v sodbi, navedeni v točki 153 teh sklepnih predlogov – kar pa ni bil primer v sodbi, navedeni v točki 154 teh sklepnih predlogov, v kateri je bilo ugotovljeno, da je bila zadevna dajatev sestavni del ukrepa pomoči. Vendar moram poudariti, da so informacije, ki so bile v zvezi s tem vidikom predložene Sodišču, omejene.

158. Prav tako naj dodam, da je vlada Združenega kraljestva po navedbah družb Tempus sama priznala, da metoda kritja stroškov vpliva na znesek pomoči.

159. Res je sicer, kar je v točki 205 izpodbijane sodbe navedlo tudi Splošno sodišče, da je vlada Združenega kraljestva v priglasitvi priznala, da metoda kritja stroškov vpliva na obseg zmogljivosti, dane na dražbo. Vlada Združenega kraljestva je v zvezi s tem navedla, da metoda za izračun pristojbine za dobavitelje na podlagi porabe električne energije, ugotovljene ob konicah povpraševanja, pomeni jasno spodbudo za odjemalce, da zmanjšajo svojo porabo ob teh konicah, zaradi česar se zmanjša obseg zmogljivosti, ki je potreben, da se doseže želena raven zanesljivosti oskrbe. Ker torej obseg zmogljivosti, ki se kupi na trgu zmogljivosti, vpliva na znesek pomoči, ( 68 ) je mogoče sklepati, da metoda kritja stroškov vpliva na znesek pomoči.

160. Vendar trditev, ki jo je navedla vlada Združenega kraljestva, velja le, če sprejeta metoda odjemalcem zagotavlja ustrezne spodbude za zmanjšanje povpraševanja v obdobju konic. Medtem ko vlada Združenega kraljestva in Komisija menita, da je tako, družbi Tempus zagovarjata nasprotno stališče. Družbi Tempus menita, da to, da se kot referenčno obdobje za izračun pristojbine za dobavitelje uporabljajo obdobja med 16. in 19. uro med tednom v času zimskih mesecev, ne pa zgolj tri polurna obdobja, v katerih je letna konica porabe električne energije v zimskih mesecih največja, pomeni, da sprejeta metoda slabi cenovni signal, ki bi ga bilo treba poslati odjemalcem, da bi zmanjšali porabo v ključnih konicah povpraševanja.

161. Zato ni mogoče z gotovostjo trditi, da prihodek iz naslova dajatve za dobavitelje neposredno vpliva na znesek pomoči, kot se zahteva v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 152 teh sklepnih predlogov. Če ta prihodek ne bi imel takega vpliva, bi to pomenilo, da metoda kritja stroškov ni sestavni del zadevnega ukrepa; da Komisija te metode ni dolžna upoštevati v okviru presoje združljivosti tega ukrepa z notranjim trgom; in da je Splošno sodišče v točki 213 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da je to, da Komisija ni preučila vpliva sprejete metode na sorazmernost zadevnega ukrepa, indic za obstoj resnih težav.

162. Če pa bi veljalo, da prihodek iz naslova dajatve za dobavitelje neposredno vpliva na znesek pomoči in da je ta pristojbina posledično sestavni del zadevnega ukrepa, to ne bi nikakor vplivalo na ugotovitev, ki sem jo v točki 161 zgoraj podal v zvezi s tem, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je štelo, da je to, da Komisija ni preučila vpliva sprejete metode na sorazmernost zadevnega ukrepa, indic za obstoj resnih težav.

163. To pa zato, ker se lahko Komisija, kot je navedeno v točki 96 teh sklepnih predlogov, v okviru predhodne preučitve načeloma opre na informacije, ki jih predloži zadevna država članica, razen če tretja oseba ne predloži dokazov, ki vzbujajo dvom v te informacije. Ker je vlada Združenega kraljestva Komisiji pojasnila, da je sprejeta metoda odjemalcem zagotavljala ustrezne spodbude za zmanjšanje porabe, prispevala k zmanjšanju potreb po zadostnosti proizvodnje in posledično omejila pomoč na najmanjši možen znesek, Komisija tega vidika ni bila dolžna po uradni dolžnosti nadalje preiskati. Res je, da je združenje UKDRA v dopisu z dne 9. junija 2014 navedlo, da je sprejeta metoda privedla do različnega obravnavanja operaterjev uravnavanja povpraševanja v primerjavi s proizvajalci, ker odjemalcem ni zagotovila zadostnih spodbud za zmanjšanje porabe v ključnih obdobjih konic, s čimer so bile možnosti operaterjev uravnavanja povpraševanja za sodelovanje na trgu okrnjene, medtem ko to na proizvajalce ni imelo nobenega vpliva. ( 69 ) Vendar združenje UKDRA ni pojasnilo, kako natančno so se plačila zmogljivosti izračunavala ali zakaj ta niso bila omejena na najmanjši možen znesek. Kar pa je najpomembneje, združenje UKDRA v podkrepitev svojih navedb ni predložilo nobenih dokazov. Komisiji torej v teh okoliščinah ni mogoče očitati, da tega vidika ni nadalje preiskala.

164. Zato ugotavljam, da je Splošno sodišče v točki 213 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da je to, da Komisija ni preučila vpliva sprejete metode na sorazmernost zadevnega ukrepa, indic za obstoj resnih težav.

iv) Zadostnost preučitve diskriminatornega ali neugodnega obravnavanja operaterjev uravnavanja povpraševanja z vidika interakcije med dražbami T‑4 in T‑1 ter nekaterih pogojev za sodelovanje na trgu zmogljivosti

165. V nadaljevanju bom po vrsti obravnaval trditvi, s katerima se zatrjuje, da je Splošno sodišče v točkah 242 in 243 (ki se nanašata na zavezo Združenega kraljestva glede izvedbe dražb T‑1) ter v točkah od 256 do 258 izpodbijane sodbe (ki se nanašajo na minimalni prag 2 MW za sodelovanje na stalnih dražbah) napačno uporabilo pravo.

166. V zvezi s prvo trditvijo, ki se nanaša na to, da je Splošno sodišče v točkah 242 in 243 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, naj spomnim, kot sem navedel v točki 13 teh sklepnih predlogov, da se je Združeno kraljestvo „zaveza[lo]“, ( 70 ) da bo izvedlo dražbe T‑1, če so organizirane dražbe T‑4, in da si bo na dražbah T‑1 priskrbelo vsaj 50 odstotkov obsega zmogljivosti, ki je bil prvotno rezerviran za take dražbe. Ker naj bi dražbe T‑1 glede na pripravljalna obdobja oziroma časovne zamike operaterjev uravnavanja povpraševanja zagotavljale boljšo pot za dostop teh operaterjev do trga, je želelo Združeno kraljestvo na ta način spodbuditi njihovo sodelovanje na trgu zmogljivosti.

167. Splošno sodišče je v točkah 242 in 243 izpodbijane sodbe ugotovilo, da „ne obstaja jamstvo“, da bo Združeno kraljestvo spoštovalo to zavezo, ker je treba določbe uredbe o električni zmogljivosti iz leta 2014 razlagati tako, da lahko državni sekretar odloči, da ne organizira dražb T‑1, in ker niti Komisija niti Združeno kraljestvo nista mogla opredeliti določbe nacionalnega prava, ki bi potrjevala obstoj takega jamstva. Splošno sodišče je na podlagi tega ugotovilo, da glede obsega spodbujevalnega učinka za sodelovanje operaterjev uravnavanja povpraševanja na trgu zmogljivosti obstajajo resne težave.

168. Komisija, ki jo podpira vlada Združenega kraljestva, ( 71 ) v postopku pred Sodiščem zatrjuje, da take določbe nacionalnega prava ni bila dolžna opredeliti. Družbi Tempus trdita, da bi to morala storiti.

169. Menim, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da bi morala Komisija ugotoviti, ali obstaja določba nacionalnega prava, ki potrjuje obstoj zaveze Združenega kraljestva.

170. Čeprav se zdi, da določbe uredbe o električni zmogljivosti iz leta 2014 državnega sekretarja res ne zavezujejo k organizaciji dražb T‑1, če so organizirane dražbe T‑4, ( 72 ) pa je zaveza Združenega kraljestva glede tega jasno določena v točki 46 obrazložitve spornega sklepa, v kateri je navedeno, da „se je vlada Združenega kraljestva zavezala, da bo na dražbah za eno leto vnaprej kupila vsaj 50 % zmogljivosti, rezervirane pred šti