ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Člen 7, točka 5, Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da sodišče države članice ni pristojno za odločanje o sporu v zvezi z odškodninsko tožbo, vloženo na podlagi člena 7 Uredbe (EU) št. 261/2004, Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004, ki določa skupna pravila glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 zoper letalsko družbo s sedežem na ozemlju druge države članice, ker ima ta družba na območju pristojnosti sodišča podružnico, ne da bi zadnjenavedena sodelovala v pravnem razmerju med letalsko družbo in zadevnim potnikom.
C 131/16

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 12. februarja 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Rechtbank Amsterdam – Nizozemska) – Izvršitev evropskega naloga za prijetje, ki je bil izdan zoper TC

(Zadeva C-492/18 PPU) (1)

(Predhodno odločanje - Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah - Okvirni sklep 2002/584/PNZ - Evropski nalog za prijetje - Člen 12 - Pridržanje osebe v priporu - Člen 17 - Roki za sprejetje odločitve o izvršitvi evropskega naloga za prijetje - Nacionalna zakonodaja, ki določa odpravo pripora 90 dni po prijetju po uradni dolžnosti - Skladna razlaga - Odložitev rokov - Listina Evropske unije o temeljnih pravicah - Člen 6 - Pravica do svobode in varnosti - Različne razlage nacionalne zakonodaje - Jasnost in predvidljivost)

(2019/C 131/19)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Rechtbank Amsterdam

Stranka v postopku v glavni stvari

TC

Izrek

Okvirni sklep Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni določbi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki določa splošno in brezpogojno obveznost izpustitve zahtevane osebe, ki je bila prijeta na podlagi evropskega naloga za prijetje, na prostost ob izteku roka 90 dni od njenega prijetja, če je podana resna begosumnost te osebe, ki je s primernimi ukrepi ni mogoče omejiti na sprejemljivo raven.

Člen 6 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni sodni praksi, ki omogoča pridržanje zahtevane osebe v priporu prek tega 90-dnevnega roka na podlagi razlage te nacionalne določbe, v skladu s katero je navedeni rok odložen, če izvršitveni pravosodni organ bodisi odloči, da pri Sodišču Evropske unije vloži predlog za sprejetje predhodne odločbe, bodisi počaka na odgovor na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložil neki drug izvršitveni pravosodni organ, bodisi odločitev o predaji preloži, ker lahko v odreditveni državi članici obstaja dejanska nevarnost nečloveških ali nehumanih razmer v priporu, če ta sodna praksa ne zagotavlja skladnosti navedene nacionalne določbe z Okvirnim sklepom 2002/584 in vsebuje razhajanja, ki lahko pripeljejo do različnih trajanj pridržanja v priporu.

(1) UL C 381, 22.10.2018.
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 19. novembra 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Työtuomioistuin – Finska) – Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestö (TSN) ry/Hyvinvointialan liitto ry (C-609/17) in Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry/Satamaoperaattorit ry (C-610/17)

(Združeni zadevi C-609/17 in C-610/17) (1)

(Predhodno odločanje - Socialna politika - Člen 153 PDEU - Minimalne varnostne in zdravstvene zahteve pri organizaciji delovnega časa - Direktiva 2003/88/ES - Člen 7 - Pravica do plačanega letnega dopusta najmanj štirih tednov - Člen 15 - Nacionalne določbe in določbe kolektivnih pogodb, ki so ugodnejše za varovanje varnosti in zdravja delavcev - Delavci, ki zaradi bolezni v obdobju plačanega letnega dopusta niso zmožni za delo - Zavrnitev prenosa tega dopusta, če neprenos ne povzroči dejanskega skrajšanja plačanega letnega dopusta na manj kot štiri tedne - Člen 31(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah - Neuporaba, ker ne gre za položaj, v katerem se izvaja pravo Unije v smislu člena 51(1) Listine o temeljnih pravicah)

(2020/C 27/02)

Jezik postopka: finščina

Predložitveno sodišče

Työtuomioistuin

Stranke v postopku v glavni stvari

(Zadeva C-609/17)

Tožeča stranka: Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestö (TSN) ry

Tožena stranka: Hyvinvointialan liitto ry

Ob udeležbi: Fimlab Laboratoriot Oy

(Zadeva C-610/17)

Tožeča stranka: Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ry

Tožena stranka: Satamaoperaattorit ry

Ob udeležbi: Kemi Shipping Oy

Izrek

1. Člen 7(1) Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalnim predpisom in kolektivnim pogodbam, ki določajo, da se dodelijo dnevi plačanega letnega dopusta, ki presegajo minimalno trajanje štirih tednov, določeno v navedeni določbi, pri čemer je prenos teh dni dopusta zaradi bolezni izključen.

2. Člen 31(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah v povezavi z njenim členom 51(1) je treba razlagati tako, da se ne uporablja v primeru takšnih nacionalnih predpisov in kolektivnih pogodb.

(1) UL C 13, 15.1.2018.
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 16. julija 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Bundesverwaltungsgericht – Nemčija) – Milkiyas Addis/Bundesrepublik Deutschland

(Zadeva C-517/17) (1)

(Predhodno odločanje - Območje svobode, varnosti in pravice - Azilna politika - Skupni postopki za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite - Direktiva 2013/32/EU - Člena 14 in 34 - Obveznost, da se prosilcu za mednarodno zaščito pred sprejetjem odločbe o nedopustnosti da možnost osebnega razgovora - Kršitev obveznosti med postopkom na prvi stopnji - Posledice)

(2020/C 297/03)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesverwaltungsgericht

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Milkiyas Addis

Tožena stranka: Bundesrepublik Deutschland

Izrek

Člena 14 in 34 Direktive 2013/32/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, v skladu s katero kršitev obveznosti, da se prosilcu za mednarodno zaščito da možnost osebnega razgovora pred sprejetjem odločbe o nedopustnosti na podlagi člena 33(2)(a) te direktive, ne vodi do odprave te odločbe in vrnitve zadeve organu za presojo v ponovno odločanje, razen če ta ureditev temu prosilcu omogoča, da v okviru postopka s pravnim sredstvom zoper tako odločbo osebno predstavi svoje argumente glede te odločbe med zaslišanjem, pri katerem se spoštujejo ustrezne temeljne zahteve in jamstva, določeni v členu 15 navedene direktive, in če ta odločba s temi argumenti ne more biti spremenjena.

(1) UL C 392, 20.11.2017.
C 383/12

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 12. septembra 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Supremo Tribunal de Justiça – Portugalska) – Cofemel – Sociedade de Vestuário SA/G-Star Raw CV

(Zadeva C-683/17) (1)

(Predhodno odločanje - Intelektualna in industrijska lastnina - Avtorska pravica in sorodne pravice - Direktiva 2001/29/ES - Člen 2(a) - Pojem „delo“ - Avtorskopravno varstvo del - Pogoji - Razmerje z varstvom modelov - Direktiva 98/71/ES - Uredba (ES) št. 6/2002 - Modela oblačil)

(2019/C 383/10)

Jezik postopka: portugalščina

Predložitveno sodišče

Supremo Tribunal de Justiça

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Cofemel – Sociedade de Vestuário SA

Nasprotna stranka v postopku s pritožbo: G-Star Raw CV

Izrek

Člen 2(a) Direktive 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da nacionalna zakonodaja zagotavlja avtorskopravno varstvo za modele, kakršna sta modela oblačil v postopku v glavni stvari, z utemeljitvijo, da imajo ti poleg uporabnosti z estetskega vidika svojevrsten in razpoznaven vizualni učinek.

(1) UL C 52, 12.2.2018.
2.

Člen 45 PDEU je treba razlagati tako, da od nacionalnega sodišča zahteva, da ne uporabi pogoja prebivališča, ki ga določa nacionalno pravilo o sodni pristojnosti, kot je to iz postopka v glavni stvari, ne glede na to, ali postopek odpisa dolga, ki je prav tako določen s to ureditvijo, morebiti vpliva na terjatve, ki jih imajo posamezniki na podlagi navedene ureditve.
C 319/13

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 29. julija 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Utrecht – Nizozemska) – Sumanan Vethanayagam, Sobitha Sumanan, Kamalaranee Vethanayagam/Minister van Buitenlandse Zaken

(Zadeva C-680/17) (1)

(Predhodno odločanje - Območje svobode, varnosti in pravice - Vizumski zakonik Skupnosti - Uredba (ES) št. 810/2009 - Člen 5 - Država članica, pristojna za obravnavo vloge za izdajo vizuma in odločitev o njej - Člen 8 - Sporazum o zastopanju - Člen 32(3) - Pritožba zoper odločitev o zavrnitvi izdaje vizuma - Država članica, ki je v primeru sporazuma o zastopanju pristojna za odločanje o pritožbi - Upravičenci do pritožbe)

(2019/C 319/12)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Utrecht

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Sumanan Vethanayagam, Sobitha Sumanan, Kamalaranee Vethanayagam

Tožena stranka: Minister van Buitenlandse Zaken

Izrek

1. Člen 32(3) Uredbe (ES) št. 810/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o vizumskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 610/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013, je treba razlagati tako, da referenčni osebi ne dovoljuje, da zoper odločitev o zavrnitvi izdaje vizuma vloži pritožbo v svojem imenu.

2. Člen 8(4)(d) in člen 32(3) Uredbe št. 810/2009, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 610/2013, je treba razlagati tako, da morajo v primeru obstoja dvostranskega sporazuma o zastopanju, ki določa, da so konzularni organi države članice zastopnice pooblaščeni za sprejetje odločitve o zavrnitvi izdaje vizuma, pristojni organi te države odločiti tudi o pritožbi zoper odločitev o zavrnitvi izdaje vizuma.

3. Razlaga člena 8(4)(d) v povezavi s členom 32(3) Uredbe št. 810/2009, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 610/2013, v skladu s katero je treba pritožbo zoper odločitev o zavrnitvi izdaje vizuma vložiti zoper državo zastopnico, je v skladu s temeljno pravico do učinkovitega sodnega varstva.

(1) UL C 63, 19.2.2018.
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 13. junija 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Areios Pagos – Grčija) – Ellinika Nafpigeia AE/Panagiotis Anagnostopoulos in drugi

(Zadeva C-664/17) (1)

(„Predhodno odločanje - Socialna politika - Direktiva 2001/23/ES - Področje uporabe - Prenos dela podjetja - Ohranjanje pravic delavcev - Pojem „prenos“ - Pojem „gospodarska enota“ - Prenos dela gospodarske dejavnosti z obvladujoče družbe na novoustanovljeno odvisno družbo - Identiteta - Samostojnost - Nadaljevanje opravljanja gospodarske dejavnosti - Merilo stabilnega nadaljevanja gospodarske dejavnosti - Uporaba proizvodnih dejavnikov tretjih oseb - Namen likvidacije prenesene enote)

(2019/C 263/08)

Jezik postopka: grščina

Predložitveno sodišče

Areios Pagos

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Ellinika Nafpigeia AE

Tožene stranke: Panagiotis Anagnostopoulos in drugi

ob udeležbi: Syllogos Ergazomenon Nafpigeion Skaramagka, I TRIAINA, Panellinia Omospondia Ergatoÿpallilon Metallou (POEM), Geniki Synomospondia Ergaton Ellados (GSEE)

Izrek

Direktivo Sveta 2001/23/ES z dne 12. marca 2001 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov ter zlasti njen člen 1(1)(a) in (b) je treba razlagati tako, da se uporabi za prenos proizvodne enote, kadar na eni strani odsvojitelj ali pridobitelj ali oba skupaj ravnata v skladu s ciljem, da bo pridobitelj nadaljeval gospodarsko dejavnost, ki jo opravlja odsvojitelj, vendar tudi v skladu s ciljem, da bo pridobitelj pozneje po likvidaciji prenehal obstajati, in na drugi strani zadevna enota ni povsem samostojna, ker nima zmogljivosti za doseganje svojega gospodarskega cilja brez uporabe proizvodnih dejavnikov tretjih oseb, če – kar mora preveriti predložitveno sodišče – je na eni strani spoštovano splošno načelo prava Unije, v skladu s katerim odsvojitelj in pridobitelj ne smeta skušati z goljufijo ali zlorabo izkoristiti ugodnosti, do katerih bi lahko bila upravičena na podlagi Direktive 2001/23, in ima na drugi strani zadevna proizvodna enota zadostna jamstva, ki ji zagotavljajo dostop do zadevnih proizvodnih dejavnikov tretje osebe, tako da ni odvisna od gospodarskih odločitev, ki jih ta tretja oseba sprejme enostransko.

(1) UL C 32, 29.1.2018.
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 27. junija 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Grondwettelijk Hof – Belgija) – Belgisch Syndicaat van Chiropraxie, Bart Vandendries in drugi/Ministerraad

(Zadeva C-597/17) (1)

(Predhodno odločanje - Obdavčenje - Skupni sistem davka na dodano vrednost (DDV) - Direktiva 2006/112/ES - Člen 132(1)(c) - Oprostitve - Medicinska in paramedicinska poklicna dejavnost - Kiropraktika in osteopatija - Člen 98 - Priloga III, točki 3 in 4 - Farmacevtski izdelki in medicinski pripomočki - Nižja davčna stopnja - Dobava blaga in opravljanje storitev v okviru terapevtskih posegov in zdravljenj - Običajna davčna stopnja - Dobava blaga in opravljanje storitev v okviru estetskih posegov in zdravljenj - Načelo davčne nevtralnosti - Ohranitev učinkov nacionalne zakonodaje, ki ni združljiva s pravom Unije)

(2019/C 280/03)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Grondwettelijk Hof

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Belgisch Syndicaat van Chiropraxie, Bart Vandendries, Belgische Unie van Osteopaten in drugi, Plast.Surg. in drugi, Belgian Society for Private Clinics in drugi

Druga stranka: Ministerraad

Izrek

1. Člen 132(1)(c) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da uporaba oprostitve, ki jo ta člen določa, ni pridržana storitvam, ki jih opravijo osebe, ki opravljajo medicinsko ali paramedicinsko poklicno dejavnost, ki jo ureja zakonodaja zadevne države članice.

2. Člen 98 Direktive 2006/112 v povezavi s Prilogo III, točki 3 in 4, k tej direktivi je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki različno obravnava farmacevtske izdelke in medicinske pripomočke, ki se predpišejo zaradi terapevtskih posegov ali zdravljenj, na eni strani ter farmacevtske izdelke in medicinske pripomočke, ki se predpišejo zaradi izključno estetskih zdravljenj, na drugi strani, ker za zadnjenavedene ne daje pravice do nižje stopnje davka na dodano vrednost (DDV), ki pa se uporabi za prvonavedene.

3. V okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, nacionalno sodišče ne sme uporabiti nacionalne določbe, ki mu dopušča, da ohrani nekatere učinke razveljavljenega akta, da bi začasno ohranilo učinek nacionalnih določb, za katere je ugotovilo, da so nezdružljive z Direktivo 2006/112, dokler se te ne uskladijo s to direktivo, da bi se, prvič, omejila tveganja pravne negotovosti, ki izhajajo iz retroaktivnega učinka te razveljavitve, ter drugič, preprečila uporaba nacionalne ureditve, ki je veljala pred temi določbami in ki ni združljiva z navedeno direktivo.

(1) UL C 427, 26.11.2018.
C 230/5

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 8. maja 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Corte di Appello di Trento – Italija) – Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca - MIUR/Fabio Rossato, Conservatorio di Musica F.A. Bonporti

(Zadeva C-494/17) (1)

(Predhodno odločanje - Socialna politika - Zaposlitev za določen čas - Pogodbe, sklenjene z delodajalcem iz javnega sektorja - Ukrepi za sankcioniranje zlorabe pogodb o zaposlitvi za določen čas - Sprememba delovnega razmerja v delovno razmerje za nedoločen čas - Omejitev retroaktivnega učinka spremembe - Neobstoj denarne odškodnine)

(2019/C 230/06)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Corte di Appello di Trento

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca - MIUR

Nasprotni stranki: Fabio Rossato, Conservatorio di Musica F.A. Bonporti

Izrek

Določbo 5(1) okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999, ki je priloga k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, s katero se – tako kot jo uporabljajo nacionalna vrhovna sodišča – učiteljem v javnem sektorju, katerih delovno razmerje za določen čas se je spremenilo v delovno razmerje za nedoločen čas z omejenim retroaktivnim učinkom, odreka vsakršna pravica do denarne odškodnine zaradi zlorabe veriženja pogodb o zaposlitvi za določen čas, kadar taka sprememba ni negotova, nepredvidljiva ali naključna in kadar omejitev upoštevanja dobe službovanja, dopolnjene na podlagi navedenih zaporednih pogodb o zaposlitvi za določen čas, pomeni sorazmeren ukrep za sankcioniranje te zlorabe, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

(1) UL C 374, 6.11.2017.
1.

Madžarska s tem, da je sprejela člen 108(1) mező- és erdőgazdasági földek forgalmáról szóló 2013. évi CXXII. törvénnyel összefüggő egyes rendelkezésekről és átmeneti szabályokról szóló 2013. évi CCXII. törvény (zakon št. CCXII iz leta 2013 o nekaterih določbah in prehodnih ukrepih v zvezi z zakonom št. CXXII iz leta 2013 o prodaji kmetijskih in gozdnih zemljiščih) in tako ex lege ukinila pravice užitka, ki jih imajo državljani drugih držav članic neposredno ali posredno na kmetijskih in gozdnih zemljiščih, ki so na Madžarskem, ni izpolnila obveznosti iz člena 63 PDEU v povezavi s členom 17 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.
2.

Člen 102 PDEU in načelo učinkovitosti je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki po eni strani določa, da je zastaralni rok za odškodninske tožbe tri leta in začne teči z dnem, ko je oškodovanec izvedel, da ima pravico do odškodnine, čeprav oseba, odgovorna za kršitev, ni znana, in po drugi strani ne določa nobene možnosti zadržanja ali pretrganja teka tega roka za čas postopka pred nacionalnim organom za konkurenco.
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 11. aprila 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Supreme Court of the United Kingdom – Združeno kraljestvo) – Peter Bosworth, Colin Hurley/Arcadia Petroleum Limited in drugi

(Zadeva C-603/17) (1)

(Predhodno odločanje - Območje svobode, varnosti in pravice - Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah - Luganska konvencija II - Pristojnost in priznavanje ter izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah - Naslov II, oddelek 5 (členi od 18 do 21) - Pristojnost v zadevah v zvezi z individualnimi pogodbami o zaposlitvi)

(2019/C 206/07)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Supreme Court of the United Kingdom

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Peter Bosworth, Colin Hurley

Tožene stranke: Arcadia Petroleum Limited in drugi

Izrek

Določbe naslova II, oddelek 5 (členi od 18 do 21), Konvencije o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, podpisane 30. oktobra 2007, katere sklenitev je bila v imenu Skupnosti odobrena s Sklepom Sveta 2009/430/ES z dne 27. novembra 2008, je treba razlagati tako, da pogodba, ki veže družbo in fizično osebo, ki opravlja funkcijo direktorja te družbe, med njima ne ustvarja razmerja podrejenosti in je zato ni mogoče šteti za „individualno pogodbo o zaposlitvi“ v smislu teh določb, če ta oseba – tudi če imajo družbenik ali družbeniki te družbe možnost odpovedi te pogodbe – lahko določi ali dejansko določi pogoje navedene pogodbe ter ima nadzor nad tekočim poslovanjem navedene družbe in avtonomijo pri opravljanju svojih nalog.

(1) UL C 347, 18.12.2017.
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 7. marca 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Supremo Tribunal Administrativo – Portugalska) – Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, nekdanja GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda/Fazenda Pública

(Zadeva C-643/17) (1)

(Predhodno odločanje - Carinska unija - Uredba (EGS) št. 2913/92 - Člen 37 - Carinski zakonik Skupnosti - Uredba (EGS) št. 2454/93 - Člen 313 - Carinski status blaga - Domneva skupnostnega statusa blaga)

(2019/C 148/04)

Jezik postopka: portugalščina

Predložitveno sodišče

Supremo Tribunal Administrativo

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Suez II Water Technologies & Solutions Portugal, Unipessoal Lda, nekdanja GE Power Controls Portugal Unipessoal, Lda

Tožena stranka: Fazenda Pública

Izrek

Člen 313 Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 75/98 z dne 12. januarja 1998, je treba razlagati tako, da je za blago, kakršno je obravnavano v postopku v glavni stvari, ki so ga družbe s sedežem v tretji državi dostavile in zanj izstavile račun družbi s sedežem na carinskem območju Evropske unije z namenom tamkajšnje uporabe, treba šteti, da je bilo vneseno na to carinsko območje v smislu člena 37 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 82/97 z dne 19. decembra 1996, in da zato zanj velja izjema iz člena 313(2)(a) Uredbe št. 2454/93, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 75/98, pri čemer se status skupnostnega blaga prizna samo blagu, za katero se predloži dokaz, da je bilo predmet postopkov sprostitve v prosti promet na carinskem območju Unije.

(1) UL C 52, 12.2.2018.
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 26. marca 2019 (predloga za sprejetje predhodne odločbe Tribunal Supremo, Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona – Španija) – Abanca Corporación Bancaria SA/Alberto García Salamanca Santos (C-70/17), Bankia SA/Alfonso Antonio Lau Mendoza, Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez (C-179/17)

(Združeni zadevi C-70/17 in C-179/17) (1)

(Predhodno odločanje - Varstvo potrošnikov - Direktiva 93/13/EGS - Člena 6 in 7 - Nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah - Pogoj o predčasni zapadlosti obveznosti iz pogodbe o hipotekarnem kreditu - Ugotovitev delne nepoštenosti pogoja - Pristojnosti nacionalnega sodišča, kadar gre za pogoj, ki je opredeljen za „nepoštenega“ - Nadomestitev nepoštenega pogoja z določbo nacionalnega prava)

(2019/C 187/07)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Supremo, Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Abanca Corporación Bancaria SA (C-70/17), Bankia SA (C-179/17)

Tožene stranke: Alberto García Salamanca Santos (C-70/17), Alfonso Antonio Lau Mendoza, Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez (C-179/17)

Izrek

Člena 6 in 7 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah je treba razlagati tako, da po eni strani nasprotujeta temu, da se pogoj o predčasni zapadlosti obveznosti iz pogodbe o hipotekarnem kreditu, ki je bil ugotovljen za nepoštenega, z odpravo elementov, zaradi katerih je nepošten, delno ohrani, če bi se zaradi take odprave spremenila vsebina tega pogoja, ki bi vplivala na njegovo bistvo, in da po drugi strani ta člena ne nasprotujeta temu, da nacionalno sodišče popravi ničnost takega nepoštenega pogoja s tem, da ga nadomesti z novim besedilom zakonske določbe, ki je bila podlaga za ta pogoj, ki se uporablja v primeru dogovora med sopogodbenicama, če zadevna pogodba o hipotekarnem kreditu v primeru odprave navedenega nepoštenega pogoja ne bi mogla obstajati in če zaradi ugotovitve ničnosti celotne pogodbe za potrošnika lahko nastanejo posebej škodljive posledice.

(1) UL C 121, 18.4.2017.

UL C 231, 17.7.2017.