ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
36

V teh okoliščinah je Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa) (razsodišče v davčnih sporih (center za upravno arbitražo)) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je treba člene 44, 45, 132(1)(f), [od] 167 [do] 169, 178, 179, [od 192a do 194] in 196 Direktive o DDV […], člena 10 in 11 Izvedbene uredbe št. 282/2011 in načelo nevtralnosti razlagati tako, da nasprotujejo temu, da portugalska davčna uprava podružnici družbe nemškega prava ne prizna pravice do odbitka DDV v okoliščinah, v katerih: – je družba nemškega prava za izvedbo enega posla, in sicer „pridobitev poslovnih deležev“, na Portugalskem pridobila davčno identifikacijsko številko za družbo nerezidentko brez stalne poslovne enote; – je bila pozneje na Portugalskem registrirana podružnica navedene družbe nemškega prava, pri čemer ji je bila dodeljena lastna davčna identifikacijska številka kot stalni poslovni enoti te družbe; – je družba nemškega prava nato ob uporabi prve identifikacijske številke z drugo družbo sklenila pogodbo o ustanovitvi gospodarskega interesnega združenja (GIZ) za izvedbo naročila gradnje na Portugalskem; – je podružnica nato ob uporabi svoje davčne identifikacijske številke z GIZ sklenila podizvajalsko pogodbo, v kateri so bile med podružnico in GIZ dogovorjene vzajemne storitve in v skladu s katero naj bi GIZ podizvajalcem v ustreznem razmerju zaračunalo stroške, ki so mu nastali; – je GIZ v bremepisih, ki jih je izdalo, da bi podružnici zaračunalo stroške, navedlo njeno davčno identifikacijsko številko in obračunalo DDV; – je podružnica odbila DDV, obračunan v bremepisih; – transakcije GIZ (prek podizvajalske pogodbe) zajemajo transakcije podružnice in druge družbe, ki je članica GIZ, pri čemer sta zadnjenavedeni zaračunali GIZ vse prihodke, ki jih je to zaračunalo naročniku?“
51

Iz tega izhaja, da se tudi mnenje Odbora za carinski zakonik, ki je bilo navedeno v zapisniku 140. srečanja sekcije „Tarifna nomenklatura“ tega odbora, ki je potekalo v Bruslju od 30. septembra do 3. oktobra 2014, in v skladu s katerim je treba tarifno podštevilko 73071910 KN razlagati tako, da se izraz „temprano“ razume v širokem smislu – torej da razlikuje med litim železom, ki se lahko deformira pod tlačno napetostjo, in med tistim, ki bi se pod to napetostjo zlomilo – ne sme upoštevati, ker razširja obseg tarifne podštevilke 73071910 KN.
4

Člen 2 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Področje uporabe [ENP]“, v odstavkih 1 in 2 določa: „1. [ENP] se lahko izda za dejanja, ki se po pravu odreditvene države članice kaznujejo z zaporno kaznijo ali ukrepom, vezanim na odvzem prostosti[, do] najmanj 12 mesecev ali, kadar sta kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti izrečena, za kazni […] najmanj štirih mesecev. 2. Naslednja kazniva dejanja, če so v odreditveni državi članici kazniva z zaporno kaznijo ali ukrepom, vezanim na odvzem prostosti[,] do najmanj treh let in kot so opredeljena po pravu odreditvene države članice, so po tem okvirnem sklepu in brez ugotavljanja dvojne kaznivosti storjenega dejanja razlog za predajo osebe na podlagi [ENP]: […] – korupcija, […]“
V prej navedeno pa ne posega to, da člen 135(1)(j) Direktive o DDV določa oprostitev plačila DDV za dobavo objektov, razen tistih objektov, ki so navedeni v členu 12(1)(a) te direktive, ki se nanaša na dobavo objekta ali dela objekta in zemljišča, na katerem objekt stoji, pred prvo uporabo. Treba je namreč zlasti navesti, da so te določbe, če se obravnavajo skupaj, Sodišče vodile do tega, da razlikuje med starim in novim objektom, saj se načeloma stare nepremičnine ne obdavčijo z DDV (glej zlasti sodbi z dne 12. julija 2012, J. J. Komen en Zonen Beheer Heerhugowaard, C‑326/11, EU:C:2012:461, točka 21, in z dne 16. novembra 2017, Kozuba Premium Selection, C‑308/16, EU:C:2017:869, točka 30). Ker se vprašanje za predhodno odločanje na nanaša na navedene določbe in ker Sodišče ne razpolaga z nikakršno informacijo v zvezi s tem, je predložitveno sodišče pristojno, da določi, če je to potrebno, ureditev, ki se v zvezi s tem uporablja za nepremičnine, ki so predmet dobave v zadevi v glavni stvari.
43

Šele po tem popravku so bili namreč izpolnjeni vsebinski in formalni pogoji za nastanek pravice do odbitka DDV in šele takrat je lahko torej družba Flexipiso zahtevala, da se ji v skladu z Direktivo o DDV in načelom davčne nevtralnosti olajša breme dolgovanega ali plačanega DDV. Ker družba Flexipiso pred prejemom bremenopisov ni ravnala neskrbno, in ker ni bilo zlorabe ali tajnega dogovora z družbo Biosafe z namenom goljufije, se zato zoper uveljavljanje pravice do odbitka DDV ni bilo mogoče veljavno sklicevati na prekluzivni rok, ki bi začel teči z izdajo prvotnih računov in bi za nekatere transakcije potekel pred tem popravkom (glej v tem smislu sodbo z dne 21. marca 2018, Volkswagen, C‑533/16, EU:C:2018:204, točka 50).
38

V zvezi s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da bi možnost uveljavljanja pravice do odbitka brez kakršnih koli časovnih omejitev nasprotovala načelu pravne varnosti, ki zahteva, da se davčni položaj davčnega zavezanca glede njegovih pravic in obveznosti v odnosu do davčne uprave ne more neskončno dolgo izpodbijati. Zato se prekluzivni rok, posledica poteka katerega je kaznovanje premalo skrbnega davčnega zavezanca, ki ni zahteval odbitka vstopnega DDV, tako, da izgubi pravico do odbitka, ne more šteti za nezdružljiv s sistemom, določenim z Direktivo o DDV, če po eni strani ta rok velja enako za podobne pravice na davčnem področju, ki temeljijo na nacionalnem pravu, in za tiste, ki temeljijo na pravu Unije (načelo enakovrednosti), in če po drugi strani v praksi ne onemogoča ali čezmerno otežuje uveljavljanja pravice do odbitka (načelo učinkovitosti) (glej v tem smislu sodbo z dne 12. julija 2012, EMS-Bulgaria Transport, C‑284/11, EU:C:2012:458, točki 48 in 49 ter navedena sodna praksa).
35

Iz tega v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča izhaja, da samodejna izključitev kandidatov ali ponudnikov, ki so v odvisnem razmerju ali so člani istega združenja, presega tisto, kar je potrebno za preprečitev usklajenih ravnanj in torej za zagotovitev uporabe načela enakega obravnavanja in spoštovanja obveznosti preglednosti (glej v tem smislu sodbe z dne 19. maja 2009, Assitur, C‑538/07, EU:C:2009:317, točka 28; z dne 23. decembra 2009, Serrantoni in Consorzio stabile edili, C‑376/08, EU:C:2009:808, točki 38 in 40, in z dne 22. oktobra 2015, Impresa Edilux in SICEF, C‑425/14, EU:C:2015:721, točki 36 in 38).
3

V uvodnih izjavah od 2 do 7, 11, 12, 24 in 25 Direktive 2003/96 je navedeno: „(2) Odsotnost določb Skupnosti, s katerimi se nalaga najnižja stopnja obdavčitve za električno energijo in energente razen mineralnih olj, lahko negativno vpliva na pravilno delovanje notranjega trga. (3) Pravilno delovanje notranjega trga in doseganje ciljev drugih politik Skupnosti zahtevata določitev najnižje ravni obdavčitve na ravni Skupnosti za večino energentov, vključno z električno energijo, zemeljskim plinom in premogom. (4) Precejšnje razlike v nacionalnih ravneh obdavčitve energije, ki jih uporabljajo države članice se lahko izkažejo kot škodljive za nemoteno delovanje notranjega trga. (5) Določitev ustreznih najnižjih ravni obdavčitve na ravni Skupnosti lahko omogoči zmanjšanje obstoječih razlik v nacionalnih ravneh obdavčitve. (6) V skladu s členom 6 Pogodbe [ES], se okoljevarstvene zahteve morajo vključiti v opredelitev in izvajanje drugih politik Skupnosti. (7) Kot podpisnica Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja je Skupnost ratificirala Kjotski protokol. Obdavčitev energentov in, kjer je primerno, električne energije, je eden od instrumentov, ki so na razpolago za doseganje ciljev Kjotskega protokola. […] (11) Davčna ureditev v zvezi z izvajanjem tega pravnega okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije je v pristojnosti vsake posamezne države članice. V tem pogledu se države članice lahko odločijo, da ne bodo povečale skupne davčne obremenitve, če menijo, da bi izvajanje takšnega načela davčne nevtralnosti lahko prispevala k prestrukturiranju in posodobitvi njihovih davčnih sistemov s spodbujanjem ravnanja, ki prispeva k boljšemu varovanju okolja in večji uporabi delovne sile. (12) Cene energije so ključni elementi energetske, transportne in okoljske politike Skupnosti. […] (24) Državam članicam je dovoljena uporaba nekaterih izjem ali nižjih ravni obdavčitve v primerih, kadar to ni škodljivo za pravilno delovanje notranjega trga in kadar to nima za posledico izkrivljanje konkurence. (25) Zlasti zaradi spodbujanja uporabe nadomestnih energetskih virov morajo skupna proizvodnja toplotne in električne energije ter obnovljive oblike energije biti deležne ugodnejše obravnave.“
–

ali če koncesionar krši predpise o preprečevanju nepravilnih, protipravnih in nezakonitih iger na srečo ter zlasti če sam ali prek nadzorovanih ali povezanih družb, ne glede na kraj njihovega sedeža, trži druge igre, ki so podobne avtomatizirani igri loto in drugim številčnim igram s fiksno kvoto, ne da bi za to imel dovoljenje, pod pogojem, da so te klavzule upravičene in se izkažejo za sorazmerne z zastavljenim ciljem ter so skladne z načelom preglednosti, kar mora glede na navedbe v tej sodbi preveriti nacionalno sodišče. Vendar je treba dodati, da bo moralo predložitveno sodišče pri preizkusu sorazmernosti teh klavzul upoštevati tudi dejstvo, da se za odpoved koncesijske pogodbe gospodarskega subjekta ne more šteti, da je sorazmerna, če nacionalna zakonodaja ne predvideva niti učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem niti odškodnine za škodo, nastalo v primeru, ko se kasneje ta odpoved izkaže za neutemeljeno (glej po analogiji sodbo z dne 16. februarja 2012, Costa in Cifone, C-72/10 in C-77/10, EU:C:2012:80, točka 81).
Člene 3, 25 in 26 Uredbe (ES) št. 726/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o postopkih Skupnosti za pridobitev dovoljenja za promet in nadzor zdravil za humano in veterinarsko uporabo ter o ustanovitvi Evropske agencije za zdravila, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 1027/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012, je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalnemu ukrepu, kot je ta, ki izhaja iz člena 1(4a) decreto-legge 21 ottobre 1996, n. 536, recante „Misure per il contenimento della spesa farmaceutica e la rideterminazione del tetto di spesa per l'anno 1996“, convertito dalla legge del 23 dicembre 1996, n. 648 (uredba-zakon št. 536 z dne 21. oktobra 1996 o ukrepih za nadzor izdatkov za zdravila in ponovni opredelitvi najvišje ravni izdatkov za leto 1996, ki je bila preoblikovana v zakon z zakonom št. 648 z dne 23. decembra 1996), kakor je bila spremenjena z decreto-legge del 20 marzo 2014, n. 36, convertito dalla legge del 16 maggio 2014, n. 79 (uredba-zakon št. 36 z dne 20. marca 2014, ki je bila preoblikovana v zakon z zakonom št. 79 z dne 16. maja 2014), ki Agenzia Italiana del farmaco (AIFA) (italijanska agencija za zdravila) omogoča spremljanje zdravil, kot je Avastin, stroške za nenamensko uporabo katerega krije Servizio Sanitario Nazionale (nacionalna zdravstvena služba, Italija), in po potrebi sprejetje ukrepov, potrebnih za zaščito varnosti pacientov.

(Glej točko 86 in točko 3 izreka.)
Okoliščina, da je sodišče Unije kršilo razumni rok sojenja v zadevah v zvezi z zakonitostjo globe, ki jo je naložila Komisija, ne more biti odločilni razlog za škodo, ki jo je utrpelo podjetje, ki je vložilo tožbo zaradi plačila stroškov bančne garancije v obdobju, ki ustreza prekoračitvi tega roka. Za to bi šlo namreč le v primeru, če bi bila ohranitev bančne garancije obvezna, zaradi česar podjetje – ki bi vložilo tožbo zoper odločbo Komisije o naložitvi globe in ki bi se odločilo, da bo zagotovilo bančno garancijo, da prepreči takojšnjo izvršitev te odločbe – pred razglasitvijo sodbe v okviru te tožbe ne bi imelo pravice, da navedeno globo plača in ukine bančno garancijo, ki jo je zagotovilo.

Tako kot zagotovitev bančne garancije, tudi njena ohranitev spada v okvir proste presoje zadevnega podjetja, ki pri tem upošteva svoje finančne interese. Nobena določba prava Unije temu podjetju namreč ne preprečuje, da bančno garancijo, ki jo je zagotovilo, kadar koli ukine in da plača naloženo globo, kadar ob upoštevanju razvoja okoliščin glede na okoliščine, ki so obstajale v trenutku zagotovitve te garancije, meni, da je ta možnost zanj ugodnejša. Za tak primer bi denimo šlo, kadar lahko zadevno podjetje na podlagi poteka postopka pred Splošnim sodišče sklepa, da bo sodba izdana po datumu, ki ga je sprva predvidelo, in da bodo zato stroški bančne garancije višji od tistih, ki jih je ob zagotovitvi te garancije sprva predvidelo.

(Glej točke 29, 30 in 32.)
Člene 21, 22 in 24 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/36/ES z dne 7. septembra 2005 o priznavanju poklicnih kvalifikacij je treba razlagati tako, da obvezujejo državo članico, katere zakonodaja določa obveznost usposabljanja s polno časovno obveznostjo in prepoved hkratnega vpisa v dva študijska programa, da avtomatično prizna dokazila o formalnih kvalifikacijah, določena v navedeni direktivi in pridobljena v drugi državi članici na podlagi delno prekrivajočega se usposabljanja.

(Glej točko 32 in točko 1 izreka.)
(Glej točko 56 in točko 1 izreka.)

Člen 2(1)(b)(iii) Direktive 2006/112 je treba razlagati tako, da se v primeru verige zaporednih pridobitev, za katero je bil opravljen en sam prevoz znotraj Skupnosti trošarinskih izdelkov pod režimom odloga plačila trošarine, pridobitve gospodarskega subjekta, zavezanega k plačilu trošarin v namembni državi članici odpošiljanja ali prevoza teh izdelkov, ni mogoče opredeliti kot pridobitev znotraj Skupnosti, ki je predmet davka na dodano vrednost na podlagi te določbe, če tega prevoza ni mogoče pripisati tej pridobitvi.

V zvezi s tem je iz besedila člena 2(1)(b)(iii) Direktive o DDV, kot je navedeno v točki 41 te sodbe, razvidno, da so v skladu s to določbo pridobitve izdelkov znotraj Skupnosti, za katere se plača trošarina v namembni državi članici, predmet DDV, če so kumulativno izpolnjeni trije pogoji.

Predpostavlja namreč, prvič, da transakcija pomeni pridobitev blaga znotraj Skupnosti v smislu člena 20 Direktive o DDV, drugič, da se nanaša na trošarinsko blago, za katero nastane obveznost za plačilo trošarine v namembni državi članici, in tretjič, da navedeno transakcijo opravi davčni zavezanec ali pravna oseba, ki ni davčni zavezanec, katerih druge pridobitve niso predmet DDV na podlagi člena 3(1) te direktive.

Samo pridobitev, ki izpolnjuje vse te pogoje, se lahko opredeli kot pridobitev znotraj Skupnosti.

Tako, kadar gre pri več pridobitvah, opravljenih za plačilo, za enotno odpošiljanje znotraj Skupnosti ali enotni prevoz blaga znotraj Skupnosti, se to odpošiljanje ali ta prevoz lahko pripiše samo eni od teh pridobitev, ki bo edina predmet DDV v namembni državi članici kot pridobitev znotraj Skupnosti, če so izpolnjeni drugi pogoji iz člena 2(1) Direktive o DDV (glej po analogiji sodbo z dne 6. aprila 2006, EMAG Handel Eder,C-245/04, EU:C:2006:232, točka 45).

(Glej točke 59, 60, 62, 63 in 68 ter točko 2 izreka.)
OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLOČBAH 
Zbi rka odločb sodne pr akse 
Sodba Sodišča(šesti senat) z dne 1 8. oktobra 2 0 1 8 – Komisija/Romunija 
(Zadeva C-3 0 1 / 1 7 ) 1 
„Neizpolnitev obveznosti države – Akt o pristopu iz leta 2005 – Obveznosti pristopnih držav – 
Okolje – Direktiva 1999 /31/ES – Člen 14(b) – Odlaganje odpadkov na odlagališčih – Zaprtje 
odlagališč, ki jim ni bilo izdano dovoljenje za obratovanje odlagališča – Postopek zaprtja odlagališča in 
upravljanje po tem zaprtju“ 
1. Pristop novih držav članic – Romunija – Okolje – Neobstoj roka, določenega v aktu o pristopu za 
prenos Direktive 1999 /31 – Posledica – Takojšnja uporaba direktive v celoti 
(Akt o pristopu iz leta 2005 , člena 52 in 53; Direktiva Sveta 1999 /31, členi 14(b) in (c), 18 in 19) 
(Glej točke 23, od 25 do 27.) 
2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Predhodni postopek – Predmet – Roki, določeni za državo 
članico – Zahteva po razumnih rokih – Merila presoje 
(Glej točke od 32 do 35.) 
3. Okolje – Odpadki – Odlaganje odpadkov na odlagališčih – Direktiva 1999 /31 – Neobstoj zaprtja 
neustreznih mest – Neizpolnitev obveznosti 
(Direktiva Sveta 1999 /31, členi 7(g), 13 in 14(b)) 
(Glej točke 39, 41, 43, 44 in 47.) 
4. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – 
Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju 
(Glej točko 42.) 
5. Države članice – Obveznosti – Izvajanje direktiv – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev na 
podlagi nacionalne ureditve – Nedopustnost 
(Glej točko 45.) 
1 UL C 239, 24.7.2017 . 
SL 
ECLI:EU:C:2018 :846 1 
OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLOČBAH 
Iz rek 
1. Romunija s tem, da glede 68 zadevnih odlagališč ni ravnala v skladu z obveznostjo iz 
člena 7(g) in člena 13 Direktive Sveta 1999 /31/ES z dne 26. aprila 1999 o odlaganju odpadkov 
na odlagališčih glede sprejetja vseh potrebnih ukrepov za zaprtje, v najkrajšem možnem času, 
odlagališč, ki na podlagi člena 8 te direktive niso dobila dovoljenja za nadaljevanje dejavnosti, 
ni izpolnila obveznosti, ki jih ima v skladu s členom 14(b) Direktive 1999 /31 v povezavi 
s členom 13 te direktive. 
2. Romuniji se naloži plačilo stroškov. 
ECLI:EU:C:2018 :846 2
3.

Znamka Evropske unije – Odpoved, razveljavitev in ničnost – Razlogi za razveljavitev – Neobstoj resne in dejanske uporabe znamke – Uporaba znamke v obliki, ki se razlikuje v elementih, ki ne spreminjajo razlikovalnega učinka znamke – Uporaba znaka, ki je enak tistemu, ki je predmet prejšnje znamke in je sam registriran kot znamka pod drugo številko kot prejšnja znamka (Uredba Sveta 207/2009, člen 15(1), prvi in drugi pododstavek, (a)) (Glej točki 57 in 59.)
Zbi rka odločb sodne pr akse 
Zadeva C-5 5 2 / 1 7  
Alpenc halets Resorts GmbH  
proti  
Finanzamt Münc hen Abteilung Körpersc haften  
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof)  
„Predhodno odločanje – Obdavčenje – Harmonizacija davčnih zakono daj – Skupni sistem davka na  
dodano vrednost (DDV) – Direktiva 2006 /112/ES – Posebna ureditev za potovalne agencije –  
Zagotavljanje počitniških nastanitev v objektu, najetem pri drugih davčnih zavezancih –  
Dodatne storitve – Glavna ali pomožna storitev – Nižje stopnje davka – Nastanitev, ki jo da na  
razpolago potovalna agencija v lastnem imenu“  
Povzetek – Sodba Sodišča(četrti senat) z dne 19. decembra 2018  
1. Usklajevanje davčne zakonodaje – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Posebna ureditev za 
potovalne agencije – Področje uporabe – Zagotavljanje počitniških nastanitev v objektu, najetem 
pri drugih davčnih zavezancih, skupaj z morebitnimi dodatnimi storitvami – Vključitev 
(Direktiva Sveta 2006 /112, členi od 306 do 310) 
2. Usklajevanje davčne zakonodaje – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Možnost držav 
članic, da uporabijo nižjo stopnjo za določene dobave blaga in opravljanje storitev – 
Uporaba nižje stopnje za zagotavljanje počitniških nastanitev, ki spadajo v okvir posebne ureditve 
za potovalne agencije – Nedopustnost 
(Direktiva Sveta 2006 /112, člena 98(2) in 307) 
1. Člene od 306 do 310 Direktive Sveta 2006 /112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu 
davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da to, da potovalna agencija zgolj daje na razpolago 
počitniški objekt, ki ga je najela pri drugih davčnih zavezancih, ali daje tak počitniški objekt na 
razpolago skupaj z dodatnimi storitvami, ne glede na pomem bnost teh dodatnih storitev, oboje 
pomeni enotno storitev, za katero se uporablja posebna ureditev za potovalne agencije. 
(Glej točko 35 in točko 1 izreka.) 
2. Člen 98(2) Direktive 2006 /112 je treba razlagati tako, da za opravljanje storitev potovalnih agencij, 
ki so sestavljene iz zagotavljanja počitniških nastanitev in za katere se uporablja člen 307 te direktive, 
ni mogoče uporabiti nižje davčne stopnje ali ene od nižjih davčnih stopenj iz prve od omenjenih 
določb. 
(Glej točko 41 in točko 2 izreka.) 
SL 
ECLI:EU:C:2018 :1032 1
Zbi rka odločb sodne pr akse  
Zadeva C-6 7 9 / 1 7  
Vlaamse Gewest  
in  
Vlaamse Gewest  
proti  
Johannesu Huijbrec htsu,  
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo hof van beroep te Antwerpen) 
„Predhodno odločanje – Prosti pretok kapitala – Omejitve – Davčna zakono daja – Davek na 
dediščine – Trajnostno gospodarjenje z gozdovi – Oprostitev – Varstvo gozdne površine“ 
Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 22. novembra 2018 
Prosti pretok kapitala in svoboda plačil – Omejitve – Davčna zakonodaja – Davek na dediščine – 
Nacionalna ureditev, ki določa davčne ugodnosti za gozdove, ki se pridobijo z dedovanjem, če se 
z njimi trajnostno gospodari – Omejitev na gozdove v državi članici davčnega zavezanca – 
Nedopustnost 
(Člen 63 PDEU) 
Člen 63 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, kakršna je ta v postopku 
v glavni stvari, ki priznanje davčne ugodnosti za gozdove, ki se pridobijo z dedovanjem, pogojuje 
s tem, da se z njimi trajnostno gospodari v skladu s pogoji, ki jih določa nacionalno pravo, vendar pa 
to ugodnost omejuje na gozdove, ki so na ozemlju te države članice. 
(Glej točko 43 in izrek.) 
SL 
ECLI:EU:C:2018 :940 1
Zbi rka odločb sodne pr akse  
Zadeva C-2 8 7 / 1 7  
Česká pojišťovna a.s.  
proti  
WCZ, spol. s r.o.  
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Okresní soud v Českých Budějovicích) 
„Predhodno odločanje – Pravo gospodarskih družb – Boj proti zamudam pri plačilih v trgovinskih 
poslih – Direktiva 2011 /7/EU – Člen 6(1) in (3) – Povračilo stroškov za izterjavo dolga – Stroški, 
nastali z opozorili, poslanimi zaradi dolžnikove zamude pri plačilu“ 
Povzetek – Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 13. septembra 2018 
Približevanje zakonodaj – Boj proti zamudam pri plačilih v trgovinskih poslih – Direktiva 2011 /7 – 
Pravica do nadomestila za stroške izterjave – Stroški, nastali z opozorili, poslanimi zamude pri 
plačilu – Možnost pridobitve razumne odškodnine, ki presega fiksni znesek 
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2011 /7, uvodna izjava 19 in člen 6) 
Člen 6 Direktive 2011 /7/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 2011 o boju proti 
zamudam pri plačilih v trgovinskih poslih je treba razlagati tako, da se z njim upniku, ki zahteva 
povračilo stroškov, nastalih z opozorili, poslanimi dolžniku zaradi njegove zamude pri plačilu, priznava 
pravica, da zaradi tega poleg fiksnega zneska 40 EUR, določenega v odstavku 1 tega člena, prejme 
razumno nadomestilo v smislu odstavka 3 istega člena za del teh stroškov, ki presega ta fiksni znesek. 
Poleg tega okoliščina, da je v uvodni izjavi 19 Direktive 2011 /7 navedeno, da bi bilo treba v tej direktivi 
določiti fiksen minimalni znesek za izterjavo upravnih stroškov in nadomestilo za notranje stroške, ki 
so nastali zaradi zamude pri plačilu, prav tako ne izključuje, da se lahko upniku prizna razumno 
nadomestilo teh stroškov v delu, v katerem ta fiksni minimalni znesek ne zadostuje. Prav tako je treba, 
čeprav je v navedeni uvodni izjavi pojasnjeno, da bi moralo biti nadomestilo v obliki fiksnega zneska 
namenjeno omejevanju upravnih in notranjih stroškov, povezanih z izterjavo, to trditev razumeti ob 
upoštevanju te uvodne izjave v celoti. Iz tega izhaja, da je zakono dajalec Unije s tem pojasnilom zgolj 
poudaril, da je samodejnost fiksnega nadomestila v znesku 40 EUR spodbuda upniku, naj omeji svoje 
stroške izterjave na ta znesek, ne da bi pa tudi izključil, da bi lahko upnik po potrebi prejel razumno 
nadomestilo, ki je višje, ni pa samodejno. 
(Glej točke od 36 do 38 in izrek.) 
SL 
ECLI:EU:C:2018 :707 1