ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 11(1) Uredbe št. 3665/87 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2945/94 in Uredbo št. 495/97, je treba razlagati tako, da je treba, razen če gre za oprostitve iz tretjega pododstavka tega odstavka 1, uporabiti znižanje iz prvega pododstavka, točka (a), navedenega člena 1, med drugim, če se ugotovi, da blago, za izvoz katerega je bilo zahtevano nadomestilo, ni bilo primerne tržne kakovosti, ne glede na to, da je bil izvoznik v dobri veri in je pravilno opisal naravo in izvor navedenega blaga.

V skladu s tem mehanizmom znižanja se namreč naloži plačilo kazni, katere znesek se določi glede na znesek, ki bi ga izvoznik neupravičeno prejel, če bi bilo prošnji za nadomestilo ugodeno. Gre za kazen, ki je del sistematike sistema izvoznih nadomestil, in nima kazenskopravne narave. Odgovornost, na kateri temelji ta kazen, je predvsem objektivna. Iz tega sledi, da je treba znižanje uporabiti tudi, kadar ni podana izvoznikova krivda ter je bil izvoznik v dobri veri in je v izvoznih deklaracijah natančno opisal naravo in izvor zadevnega blaga.

(Glej točke 25, 26, 28 in 37 ter izrek.)
Določbo 4 okvirnega sporazuma o delu za določen čas, ki je priloga k Direktivi Sveta 1999/70 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenim med ETUC, UNICE in CEEP, je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki popolnoma izključuje, da bi se obdobja službovanja delavca, zaposlenega za določen čas v javni upravi, upoštevala za določitev njegove delovne dobe, ko se pri istem organu zaposli za nedoločen čas kot redno zaposleni uradnik po posebnem postopku za ustalitev njegovega delovnega razmerja, razen če je ta izključitev upravičena z „objektivnimi razlogi“ v smislu točk 1 in/ali 4 te določbe. Zgolj dejstvo, da je nadomestni uradnik navedena obdobja zaposlitve dopolnil na podlagi pogodbe o zaposlitvi oziroma delovnega razmerja za določen čas, ni tak objektiven razlog.

Glede zatrjevanega cilja, da se prepreči obrnjena diskriminacija v škodo redno zaposlenih uradnikov, ki so bili uspešni na izvedenem javnem natečaju, je treba ugotoviti, da je takšen cilj sicer lahko „objektivni razlog“ v smislu določbe 4, točki 1 in/ali 4, okvirnega sporazuma, vendar vsekakor ne more upravičiti nesorazmerne nacionalne ureditve, kakršna je v postopkih v glavni stvari, ki popolnoma in v vseh okoliščinah izključuje, da se delavci, ki so imeli pogodbe o zaposlitvi za določen čas, zaposlijo za nedoločen čas, da bi se za določitev njihove delovne dobe in ravni njihove plače upoštevala vsa obdobja njihovega službovanja. Takšna popolna in absolutna izključitev je namreč splošna premisa, v skladu s katero že sam neomejeni čas delovnega razmerja nekaterih javnih uslužbencev upravičuje različno obravnavanje v primerjavi z javnimi uslužbenci, zaposlenimi za določen čas, s čimer odvzame bistvo ciljem Direktive 1999/70 in okvirnega sporazuma.

Glede okoliščine, da postopek za ustalitev v nacionalnem pravu ustvari novo delovno razmerje, pa bi bilo načelo prepovedi diskriminacije, ki ga določa določba 4 okvirnega sporazuma, vsebinsko prazno, če bi zgolj to dejstvo lahko pomenilo „objektivni razlog“ v smislu navedene določbe, tako da bi upravičil različno obravnavanje, kakršno se zatrjuje v zadevah iz postopkov v glavni stvari, ki se nanaša na upoštevanje delovne dobe, ki so jo delavci pridobili v javni upravi v obdobjih, ko so imeli sklenjene pogodbe o zaposlitvi za določen čas, ob njihovi zaposlitvi za nedoločen čas v isti upravi.

(Glej točke 62, 63, 65 in 71 ter izrek.)
Zadeva C-31/11

Marianne Scheunemann

proti

Finanzamt Bremerhaven

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof)

„Svoboda ustanavljanja — Prosti pretok kapitala — Neposredno obdavčenje — Davek na dediščine — Postopek izračuna davka — Pridobitev deleža z dedovanjem, kot edini družbenik, v kapitalski družbi s sedežem v tretji državi — Nacionalna zakonodaja, ki izključuje davčne ugodnosti za udeležbo v takih družbah“

Povzetek sodbe

Svoboda ustanavljanja — Določbe Pogodbe — Področje uporabe — Nacionalna zakonodaja, ki pri obračunavanju davka na dediščino izključuje uporabo nekaterih davčnih ugodnosti za dediščino v obliki udeležbe v kapitalski družbi s sedežem v tretji državi — Sklicevanje na člen 49 PDEU in naslednje — Neobstoj — Neuporabljivost določb, ki urejajo prosto gibanje kapitala

(člen 49 PDEU)

Zakonodaja države članice, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki pri obračunavanju davka na dediščino izključuje uporabo nekaterih davčnih ugodnosti za dediščino v obliki udeležbe v kapitalski družbi s sedežem v tretji državi, medtem ko te iste ugodnosti priznava v primeru dedovanja take udeležbe, kadar ima družba sedež v državi članici, močno vpliva na svobodo ustanavljanja v smislu člena 49 PDEU in naslednjih, kadar ta udeležba imetniku deleža omogoča vplivanje na odločitve navedene družbe in odločanje o njenih dejavnostih. Če ima tak nacionalni ukrep omejevalne učinke na prosti pretok kapitala, bi bili takšni učinki neizogibna posledica morebitne ovire za svobodo ustanavljanja in ne bi upravičevali preučitve navedenega ukrepa z vidika določb o prostem pretoku kapitala.

Vendar člena 49 PDEU in naslednjih ni mogoče uporabiti v položaju, ki se nanaša na udeležbo v družbi s sedežem v tretji državi. Poglavje o svobodi ustanavljanja ne vsebuje nobene določbe, ki razširja področje uporabe teh določb na tak primer.

(Glej točke 30 in od 33 do 35 ter izrek.)
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 469/2009)

Približevanje zakonodaj — Enotne zakonodaje — Industrijska in poslovna lastnina — Patentno pravo — Dodatni varstveni certifikat za zdravila — Cilj

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 469/2009, člen 3)

Približevanje zakonodaj — Enotne zakonodaje — Industrijska in poslovna lastnina — Patentno pravo — Dodatni varstveni certifikat za zdravila — Pogoji za pridobitev — Obseg

Približevanje zakonodaj — Enotne zakonodaje — Industrijska in poslovna lastnina — Patentno pravo — Dodatni varstveni certifikat za zdravila — Izdelek, varovan z veljavnim osnovnim patentom — Izdelka z isto učinkovino, ki sta pridobila zaporedni dovoljenji za promet, najprej za uporabo v veterinarski medicini, nato pa za uporabo v humani medicini, s strani različnih imetnikov — Prijava za certifikat za uporabo izdelka v humani medicini — Dopustnost — Pogoji — Varstvo z osnovnim patentom

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 469/2009, členi 3, 4 in 13(1), Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2001/83, člen 8(3))
Zadeva C-259/11

DTZ Zadelhoff vof

proti

Staatssecretaris van Financiën

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden)

„Šesta direktiva o DDV — Člena 5(3)(c) in 13(B)(d), točka 5 — Posredovanje pri transakciji prenosa delnic družb — Transakcija, ki vključuje prenos lastništva nepremičnin teh družb — Oprostitev“

Povzetek sodbe

Usklajevanje davčnih zakonodaj — Skupni sistem davka na dodano vrednost — Oprostitve, določene s Šesto direktivo — Transakcije z vrednostnimi papirji iz člena 13(B)(d), točka 5 — Transakcije z delnicami družb, ki vključujejo prenos lastništva nepremičnin teh družb — Vključitev — Zahteva — Država članica, ki ni uveljavila pravice, da deleže ali delnice, ki dajejo imetniku lastninsko pravico ali pravico do posesti nepremičnine, šteje za premoženje v stvareh

(Direktiva Sveta 77/388, člena 5(3)(c) in 13(B)(d), točka 5)

Člen 13(B)(d), točka 5, Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih je treba razlagati tako, da se ta oprostitev davka na dodano vrednost uporablja za transakcije, katerih namen in rezultat sta prenos delnic zadevnih družb, ki pa se navsezadnje nanašajo na nepremičnini teh družb in njun (posreden) prenos. Izjema od te oprostitve, določena v tej točki 5, druga alinea, se ne uporabi, če država članica ni uporabila možnosti iz člena 5(3)(c) navedene direktive, da deleže ali delnice, ki dajejo imetniku lastninsko pravico ali pravico do posesti nepremičnine, šteje za premoženje v stvareh.

(Glej točko 42 in izrek.)
Zadeva C-176/11

HIT hoteli, igralnice, turizem, d. d., Nova Gorica

in

HIT LARIX, prirejanje posebnih iger na srečo in turizem, d. d.

proti

Bundesminister für Finanzen

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof (Avstrija))

„Člen 56 PDEU — Omejitev svobode opravljanja storitev — Igre na srečo — Ureditev države članice, ki prepoveduje oglaševanje igralnic, ki so v drugih državah, če raven pravnega varstva igralcev v teh državah ni enakovredna ravni pravnega varstva, ki je zagotovljena na nacionalni ravni — Utemeljenost — Nujni razlogi v splošnem interesu — Sorazmernost“

Povzetek sodbe

Svoboda opravljanja storitev — Omejitve — Igre na srečo — Nacionalna ureditev, ki oglaševanje igralnic iz druge države članice dovoljuje le, če je pravno varstvo igralcev v tej državi enakovredno pravnemu varstvu po nacionalni ureditvi — Dopustnost

(člen 56 PDEU)

Člen 56 PDEU je treba razlagati tako, da ne nasprotuje ureditvi države članice, ki v tej državi članici oglaševanje igralnic iz druge države članice dovoljuje le, če zakonske določbe o varstvu igralcev, ki jih je sprejela ta druga država članica, določajo vsebinsko enakovredne varovalke kot upoštevni predpisi, ki veljajo v prvonavedeni državi članici.

Taka ureditev omejuje svobodo opravljanja storitev, ki jo zagotavlja člen 56 PDEU, vendar jo je mogoče utemeljiti z nujnimi razlogi v splošnem interesu, kot sta varstvo potrošnikov ter preprečevanje goljufij in spodbujanja čezmerne porabe državljanov pri igranju iger na srečo. Kljub temu morajo omejitve, ki jih določijo države članice, izpolnjevati zahteve načela sorazmernosti. Ker to področje ni usklajeno, lahko države članice prosto določajo cilje svoje politike na področju iger na srečo in lahko natančno določijo želeno raven varstva. Zato zadevna zakonodaja, če za dodelitev dovoljenja za oglaševanje zahteva le, da se dokaže, da se zagotavlja vsebinsko enakovredno varstvo pred tveganji, povezanimi z igrami na srečo, kot ga zagotavlja ta zakonodaja, ne presega tega, kar je nujno.

Bilo bi drugače, taka ureditev pa bi se štela za nesorazmerno, če bi se zahtevalo, da so v drugi državi članici pravila enaka, ali če bi ta ureditev vsebovala pravila, ki ne bi bila v neposredni zvezi s tveganji, ki izhajajo iz iger na srečo.

(Glej točke od 19 do 22, 24, 31, 32 in 36 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Prepoved – Skupinska izjema – Sporazumi v avtomobilski industriji – Uredba št. 1400/2002 – Sistem količinske selektivne distribucije – Izbira distributerjev ali serviserjev na podlagi ‚določenih meril‘ – Pojem

(člen 101 PDEU; Uredba Komisije št. 1400/2002, člen 1(1)(f))

Summary

Pojem „določena merila“ iz člena 1(1)(f) Uredbe št. 1400/2002 o uporabi člena 81(3) Pogodbe za skupine vertikalnih sporazumov in usklajenih ravnanj na področju motornih vozil je treba razlagati tako, da gre za sistem količinske selektivne distribucije v smislu te uredbe, katerega natančna vsebina merila se lahko preveri. Zato da bi bil deležen izjeme na podlagi te uredbe, ni potrebno, da tak sistem temelji na merilih, ki so objektivno utemeljena in se uporabijo enotno in nerazločevalno glede na vse kandidate za pooblastitev.

Iz sistematike Uredbe št. 1400/2002 ne izhaja, da je zakonodajalec želel predvideti iste pogoje za oprostitve za sisteme količinske in kakovostne selektivne distribucije. Nasprotno, ob upoštevanju, da Uredba določa različne pogoje za izjeme, v skladu s katerimi je zadevna selektivna distribucija opredeljena kot „količinska“ ali „kakovostna“, elementov, ki so opredeljeni samo v členu 1(1)(h) Uredbe, ni mogoče uporabiti za točko (g) te določbe, razen za enačenje teh dveh vrst selektivne distribucije.

(Glej točki 36 in 39 ter izrek.)
Keywords



Keywords

Pritožba – Razlogi – Razlog, prvič naveden v okviru pritožbe – Nedopustnost – Začetek veljavnosti Lizbonske pogodbe – Novo dejstvo, ki opravičuje pozno vložitev ugovora, ki temelji na kršitvi pravice do nepristranskega sojenja – Izključitev (člen 6(2) PEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47; Statut Sodišča, člen 58; Poslovnik Sodišča, člena 42(2) in 113(2)) (Glej točke 33, 35 in 36.)

2. Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Pripis – Matična in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila za presojo – Domneva odločilnega vplivanja matične družbe na hčerinske družbe, ki so v celoti v njeni lasti – Izpodbojnost – Dokazno breme (člen 101 PDEU; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2)) (Glej točke od 45 do 47.)

3. Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi pododstavek) (Glej točki 51 in 53.)
Keywords

Summary



Keywords

Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Davčna zakonodaja – Nacionalni predpis, na podlagi katerega je priznana pravica do odbitka davka za prihodke od posojil, danih nekaterim družbam za nakup novih sredstev, ki se uporabljajo na nacionalnem ozemlju

(člen 49 ES)

Summary

Člen 49 ES je treba razlagati tako, da nasprotuje določbi države članice, ki določa, da je priznanje odbitka davka za prihodke od posojil, danih nekaterim družbam za nakup novih sredstev, ki se uporabljajo na nacionalnem ozemlju, pogojeno s tem, da družba, ki je za nakup tega sredstva pridobila posojilo, na podlagi katerega nastane pravica do odbitka davka, ali katera koli druga družba iz iste skupine ne prenese pravice do uporabe tega sredstva na tretjo osebo, ki ni članica te skupine s sedežem v tej državi članici.

Taka določba namreč lahko podjetja, ki imajo možnost izkoristiti to davčno ugodnost, odvrača od opravljanja storitev, namenjenih za financiranje nakupa sredstev, pravica do uporabe katerih bo prenesena na gospodarske subjekte s sedežem v drugih državah članicah. Prav tako lahko ta določba ob upoštevanju tega, da lahko davčna ugodnost vpliva na stroške posojila, ki bremenijo posojilojemalca, podjetja, ki želijo za nakup sredstev vzeti posojilo, odvrne od opravljanja storitev, v okviru katerih pride do prenosa pravice do uporabe teh sredstev, kot je to pri storitvi oddajanja v najem, za gospodarske subjekte s sedežem v drugih državah članicah. Poleg tega, če pravice do uporabe ne more prenesti na take gospodarske subjekte ne le podjetje, ki je za nakup sredstva vzelo posojilo, na podlagi katerega nastane pravica do davčne ugodnosti, temveč tudi nobena druga družba iz iste skupine, lahko ta določba te družbe odvrne tudi od opravljanja čezmejnih storitev, v okviru katerih pride do prenosa te pravice do uporabe.

(Glej točke od 23 do 25 in 29 ter izrek.)
15

V teh okoliščinah je Haparanda tingsrätt prekinilo odločanje in Sodišču predložilo ta vprašanja: „1. V skladu s švedskim pravom mora obstajati jasna podlaga v EKČP ali sodni praksi Evropskega sodišča za človekove pravice, da nacionalnemu sodišču ni treba uporabiti nacionalnih določb, ki domnevno kršijo načelo ne bis in idem iz člena 4 Protokola št. 7 k [EKČP] in tako tudi člen 50 [Listine]. Ali je ta zahteva nacionalnega prava glede neuporabe nacionalnih določb združljiva s pravom Unije, natančneje, z njegovimi splošnimi načeli, med drugim s primarnostjo in neposrednim učinkom prava Unije? 2. Ali je dopustnost obtožbe zaradi davčne zatajitve zajeta z načelom ne bis in idem iz člena 4 Protokola št. 7 k EKČP in člena 50 Listine, če je bila obdolžencu predhodno v upravnem postopku zaradi istih dejanj navajanja neresničnih podatkov naložena denarna kazen (davčna globa)? 3. Ali dejstvo, da mora obstajati uskladitev teh sankcij, in sicer tako, da lahko redna sodišča znižajo kazen v kazenskem postopku, ker je bila toženi stranki naložena že davčna globa zaradi istih dejanj navajanja neresničnih podatkov, vpliva na odgovor na drugo vprašanje? 4. V nekaterih okoliščinah je v okviru načela ne bis in idem […] mogoče, da se v novih postopkih odredijo nadaljnje sankcije v zvezi z istim ravnanjem, ki je bilo predmet presoje in je pripeljalo do odločbe o naložitvi sankcij posamezniku. Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen, ali so pogoji načela ne bis in idem za naložitev več sankcij v ločenih postopkih izpolnjeni, kadar se v poznejših postopkih opravi presoja okoliščin zadeve, ki je nova in ni odvisna od prejšnjih postopkov? 5. Švedski sistem naložitve davčnih glob in ugotavljanja odgovornosti za davčna kazniva dejanja v ločenih postopkih temelji na več razlogih splošnega interesa […]. Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen, ali je sistem, kot je švedski, združljiv z načelom ne bis in idem, če bi bilo mogoče vzpostaviti sistem, ki ne bi bil zajet z načelom ne bis in idem, ne da bi se bilo treba vzdržati bodisi naložitve davčne globe bodisi odločanja o odgovornosti za davčna kazniva dejanja, tako da bi se odločanje o naložitvi davčne globe v zadevah davčne zatajitve preneslo s skatteverket oziroma po potrebi z upravnih sodišč na redna sodišča?“
61

Tretjič, kakor generalni pravobranilec poudarja v točkah 70 in 71 sklepnih predlogov, to, da bi se lahko odločitev o porazdelitvi finančnega tveganja v zvezi s SPILcentrumom za nekatere stranke projekta in odločitev o prevzemu ureditve javnih površin sprejeli po mnenju z dne 23. aprila 2002, ni odločilno. V skladu s sodno prakso Sodišča ni mogoče za nobenega od teh posameznih elementov projekta središča Doornakkers šteti, da pomeni bistveno različne pogoje od tistih, ki so bili predvideni na začetku (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Franciji, točka 44, in sodbo z dne 19. junija 2008 v zadevi Pressetext Nachrichtenagentur, C-454/06, ZOdl., str. I-4401, točke od 34 do 37).
125

Pritožnici s petim pritožbenim razlogom zatrjujeta, da je Splošno sodišče napačno razlagalo pojem „konkurenca na podlagi prednosti“, ker je menilo, da je že uveljavljanje pravice, priznane s pravom Unije, nezdružljivo s tako konkurenco. Logično je, da Unija pravice do umika DDP ne bi mogla hkrati prepovedati in podeliti. V tem okviru zatrjujeta, da ima imetnik DDP na podlagi pravne ureditve Unije na farmacevtskem področju pravico zahtevati umik tega dovoljenja, tako kot ima pravico, da ga ob poteku ne podaljša. Komisija in tudi generalna pravobranilca A. La Pergola in L. A. Geelhoed v sklepnih predlogih, na podlagi katerih sta bili izrečeni sodbi z dne 16. decembra 1999 v zadevi Rhône-Poulenc Rorer in May & Baker (C-94/98, Recueil, str. I-8789) in z dne 10. septembra 2002 v zadevi Ferring (C-172/00, Recueil, str. I-6891), naj bi izrecno priznali, da lahko imetnik kadar koli uveljavlja navedeno pravico, ne da bi moral to utemeljevati in ne da bi moral upoštevati interese proizvajalcev generičnih izdelkov in vzporednih uvoznikov. Ta načela naj bi izhajala tudi iz zgoraj navedene sodbe Ferring.
3

Členi 76 A, 76 B in 76 C CIRC so določali: „Člen 76 A Prenos rezidentstva 1. Pri določanju obdavčljivega dobička za obdobje, v katerem preneha dejavnost pravne osebe, katere sedež ali kraj dejanskega delovanja poslovodstva se s portugalskega ozemlja prenese na drugo ozemlje, vključno z evropsko družbo in evropsko zadrugo, je dobiček ali izguba razlika med tržnimi vrednostmi in davčno upoštevnimi knjigovodskimi vrednostmi njenega premoženja na dan prenehanja dejavnosti. 2. Odstavek 1 se ne uporablja za premoženje, ki dejansko ostane stalni poslovni enoti iste pravne osebe in ki prispeva k doseganju obdavčljivega dobička, če so pogoji iz člena 68(3) mutatis mutandis za to premoženje izpolnjeni. 3. Člen 68(4) se uporablja mutatis mutandis za določitev obdavčljivega dobička stalne poslovne enote. 4. V primeru iz odstavka 2 se davčne izgube, do katerih je prišlo pred prenehanjem dejavnosti, lahko odbijejo od obdavčljivega dobička stalne poslovne enote pravne osebe nerezidentke na način in pod pogoji, določenimi v členu 15. 5. Posebna ureditev iz odstavkov 2, 3 in 4 se ne uporablja za primere iz člena 67(10) CIRC. Člen 76 B Prenehanje dejavnosti stalne poslovne enote Odstavek 1 prejšnjega člena se mutatis mutandis uporablja za določanje obdavčljivega dobička stalne poslovne enote pravne osebe nerezidentke na portugalskem ozemlju: (a) ob prenehanju dejavnosti na portugalskem ozemlju; (b) ob prenosu premoženja stalne poslovne enote s portugalskega ozemlja ne glede na to, kakšen je dejanski ali pravni način prenosa. Člen 76 C Ureditev, ki se uporablja za imetnike deležev družbe 1. Za obdobje, ko se sedež družbe in kraj dejanskega delovanja poslovodstva preneseta s portugalskega ozemlja, se za obdavčitev imetnikov deležev družbe upošteva razlika med vrednostjo čistega premoženja družbe na dan prenosa in nakupno ceno ustreznih deležev družbe ob uporabi mutatis mutandis določb člena 75(2) in (4). 2. Za namene uporabe določb prejšnjega odstavka se premoženje oceni po tržnih cenah. 3. Prenos sedeža evropske družbe ali evropske zadruge sam po sebi ne povzroči uporabe določb prvega odstavka.“
11

Člen 188 tega zakona v zvezi z obveznostjo posvetovanja določa: „(1) Kadar delodajalec predlaga odpust kot presežnih 20 ali več delavcev v enem podjetju v obdobju 90 dni ali manj, se mora o odpustih posvetovati z vsemi osebami, ki so zakoniti predstavniki katerega koli od zaposlenih, na katere se lahko nanašajo predlagani odpusti ali se lahko nanašajo ukrepi, sprejeti v zvezi s temi odpusti. (1A) Posvetovanje se mora začeti pravočasno in vsekakor: (a) kadar delodajalec predlaga odpust 100 ali več delavcev, kakor je navedeno v odstavku (1), vsaj 90 dni ali (b) vsaj 30 dni, preden prvi odpust začne učinkovati. […] (2) Posvetovanje mora vsebovati posvet o možnostih za: (a) izogibanje odpustom, (b) zmanjšanje števila delavcev, ki naj bi bili odpuščeni, in (c) ublažitev posledic odpustov, in izvesti ga mora delodajalec s ciljem doseči dogovor z zakonitimi predstavniki. […] […] (4) Za namene posvetovanja mora delodajalec zakonitim predstavnikom pisno predstaviti: (a) razloge za svoje predloge, (b) število in opis delavcev, za katere je predlagal, da se odpustijo kot presežni, (c) skupno število delavcev, ki ustrezajo vsakemu od opisov in ki so zaposleni pri delodajalcu v zadevnem podjetju, (d) predlagani način izbire delavcev, ki bi lahko bili odpuščeni, (e) predlagani način izvedbe odpuščanja ob upoštevanju katerega koli dogovorjenega postopka, vključno z obdobjem, v katerem naj bi bili odpusti opravljeni, in (f) predlagani način izračuna zneska morebitne odpravnine (razen tiste, ki izhaja iz kakršne koli obveznosti delodajalca na podlagi predpisa ali v skladu z njim) delavcem, ki bi lahko bili odpuščeni. […] (7) Če v posameznem primeru obstajajo posebne okoliščine, zaradi katerih ne more biti razumno, da bi delodajalec izpolnil zahtevo iz odstavkov (1A), (2) in (4), mora ta, zato da izpolni navedeno zahtevo, sprejeti vse mogoče ukrepe, ki so lahko razumno predvidljivi v teh okoliščinah. […]“
29

V teh okoliščinah je The Person Appointed by the Lord Chancellor under Section 76 of the Trade Marks Act 1994 on Appeal from the Registrar of Trade Marks prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „Ali je v kontekstu Direktive 2008/95 […]: 1. treba različne proizvode ali storitve, ki jih vključuje prijava znamke, določiti s posebno stopnjo jasnosti in natančnosti, in če je treba, s kakšno? 2. za določitev različnih proizvodov ali storitev, ki jih vključuje prijava znamke, dovoljeno uporabljati splošno besedilo naslovov razredov [Nicejske] klasifikacije? 3. treba oziroma je dovoljeno tako uporabo splošnega besedila naslovov razredov te klasifikacije […] razlagati v skladu s Sporočilom št. 4/03 […]?“