SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

NILSA WAHLA,

predstavljeni 13. junija 2013 ( 1 )

Zadeva C‑435/11

CHS Tour Services GmbH

proti

Team4 Travel GmbH(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (Avstrija))

„Direktiva 2005/29/ES — Nepoštene poslovne prakse — Zavajajoče prakse — Dolžnost poklicne skrbnosti — Katalog, ki vsebuje napačno trditev glede ekskluzivnosti“

1. Če se izkaže, da poslovna praksa zavaja potrošnike, ali je pomembno, da trgovec stori, kar je v njegovi moči, da bi to preprečil? To je vprašanje, ki ga Sodišču postavlja Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija).

I – Pravni okvir

2. Člen 5 Direktive 2005/29/ES (v nadaljevanju: Direktiva) ( 2 ) določa: „1. Nepoštene poslovne prakse so prepovedane. 2. Poslovna praksa je nepoštena, če: (a) nasprotuje zahtevam poklicne skrbnosti in (b) v zvezi z izdelkom bistveno izkrivlja ali bi lahko izkrivljala ekonomsko obnašanje povprečnega potrošnika, ki ga izdelek doseže ali je nanj usmerjen, ali obnašanje povprečnega člana skupine, če je poslovna praksa usmerjena na določeno skupino potrošnikov. […] 4. Zlasti so nepoštene tiste poslovne prakse, ki so: (a) zavajajoče, kakor je določeno v členih 6 in 7; ali (b) agresivne, kakor je določeno v členih 8 in 9. 5. Priloga I vsebuje seznam poslovnih praks, ki se v vseh okoliščinah štejejo za nepoštene. V vseh državah članicah se uporablja isti enotni seznam, ki se lahko spremeni samo s [spremembo] te direktive.“

3. Člena 6 in 7 Direktive obravnavata zavajajoče poslovne prakse, medtem ko se člena 8 in 9 nanašata na agresivne poslovne prakse. Člen 6 določa: „1. Poslovna praksa se šteje za zavajajočo, če vsebuje napačne informacije in je torej neresnična, ali če na kakršen koli način, vključno s celotno predstavitvijo, zavaja ali bi utegnila zavajati povprečnega potrošnika, četudi je informacija točna glede enega ali več sledečih elementov, ter v vsakem primeru povzroči ali bi utegnila povzročiti, da povprečni potrošnik sprejme odločitev o poslu, ki je drugače ne bi sprejel: […] (b) glede glavnih značilnosti izdelka, na primer njegove razpoložljivosti […]“

II – Dejstva, postopek in vprašanje za predhodno odločanje

4. Zadeva pred predložitvenim sodiščem se nanaša na dve avstrijski turistični agenciji CHS Tour Services GmbH (v nadaljevanju: CHS) in Team4 Travel GmbH (v nadaljevanju: Team4 Travel). Družbi CHS in Team4 Travel organizirata ter tržita smučarske tečaje in zimske počitnice v Avstriji za skupine šolarjev iz Združenega kraljestva.

5. V angleškem prodajnem katalogu družbe Team4 Travel, ki je bil objavljen sredi septembra 2010, je bila označba „izključno“ postavljena zraven določenega števila naštetih ponudnikov nastanitev. Glede na katalog se je pojem „izključno“ razumel kot „[n]astanitev, ki je na voljo izključno strankam družbe [Team4 Travel] ob polletju ali polletju in veliki noči ali skozi celotno zimsko sezono“. Predložitveno sodišče v zvezi s tem pojasnjuje, da je uporaba tega izraza pomenila, da je imel ponudnik nastanitev pogodbeno razmerje z družbo Team4 Travel in da druge potovalne agencije v tem času ne bi mogle zagotoviti nastanitve v teh hotelih. V skladu s stališčem, ki ga je predložila družba CHS, je bilo v ceniku družbe Team4 Travel navedeno, da „[v]se odebeljene cene […] označujejo, da vse postelje v tem času zaseda izključno [družba Team4 Travel]“.

6. Družba Team4 Travel je za obdobje, ki v predložitveni odločbi ni navedeno, vendar pokriva določeno obdobje v letu 2012, sklenila pogodbe za delež postelj z več ponudniki nastanitev. Te pogodbe – katerih pogoji niso navedeni v predložitveni odločbi ‑ so vsebovale določbo, da je označeni delež sob neomejeno na voljo družbi Team4 Travel in da ponudnik nastanitev brez izrecnega pisnega soglasja družbe Team4 Travel od tega dogovora ne more odstopiti. Rezervacija postane dokončna 28 dni pred predvidenim prihodom. Predložitveno sodišče navaja, da se je družba Team4 Travel za zavarovanje ekskluzivnosti s ponudnikom nastanitve dogovorila za pravico odstopa od pogodbe in pogodbeno kazen.

7. Vendar iz spisa, predloženega Sodišču, izhaja, da je družba CHS kljub zgoraj omenjenim pogodbam rezervirala delež postelj v istih nastanitvenih objektih kot družba Team4 Travel za zgoraj navedena obdobja rezervacij. Predložitveno sodišče poleg tega navaja, da so bile te rezervacije narejene po tem, ko je družba Team4 Travel sklenila izključne pogodbe. Zato so ponudniki nastanitev kršili svoje pogodbene obveznosti do družbe Team4 Travel.

8. Ne da bi bil naveden natančen čas, kdaj se je to zgodilo, je bilo v predložitveni odločbi navedeno, da so ponudniki nastanitev družbo Team4 Travel obvestili, da druge potovalne agencije niso še ničesar rezervirale. Dalje je v njej navedeno, da je direktor družbe Team4 Travel poskrbel, da zaradi pomanjkanja razpoložljivih namestitev nobena druga turistična agencija ne bi mogla dobiti sob v hotelih. Pred začetkom postopka družba Team4 Travel ni bila seznanjena z obstojem drugih rezervacij.

9. Vendar je družba CHS kljub temu uspela za februar ali velikonočne počitnice 2012 rezervirati vse razpoložljive zmogljivosti ali del teh, izjave o ekskluzivnosti pa je štela kot nepravilne in kot primer nepoštene poslovne prakse. Družba CHS je zato vložila predlog za izdajo začasne odredbe pri Landesgericht Innsbruck (deželno sodišče v Innsbrucku, Avstrija), da bi družbi Team4 Travel preprečila navedbo, da ima ekskluzivno pravico ponudbe določenih zmogljivosti za določene datume prihoda.

10. Landesgericht Innsbruck je s sklepom z dne 30. novembra 2010 zavrnilo predlog za izdajo začasne odredbe, ker je presodilo, da je izjava o ekskluzivnosti pravilna glede nepreklicnih pogodb o rezervacijah, ki jih je pred tem sklenila družba Team4 Travel.

11. Oberlandesgericht Innsbruck (višje deželno sodišče v Innsbrucku, Avstrija) je 13. novembra 2011 potrdilo odločitev, ki je bila izdana na prvi stopnji, ker je družba Team4 Travel izpolnila zahteve poklicne skrbnosti in je lahko upravičeno pričakovala, da bodo njeni sopogodbeniki spoštovali svoje pogodbene obveznosti.

12. Družba CHS je nato vložila revizijo pri Oberster Gerichtshof.

13. Predložitveno sodišče meni, da je izid postopka odvisen od pravilne razlage člena 5(2) Direktive. Poudarja, da pravno sredstvo ne more uspeti, če se lahko družba Team4 Travel v obrambo opre na to, da ni ravnala v nasprotju z zahtevami poklicne skrbnosti. Na tej podlagi Oberster Gerichtshof Sodišču posreduje v preudarek dve različni razlagi.

14. Glede na prvi vidik utemeljitve zaradi sklicevanja v členu 5(4) Direktive na zavajajoče ali agresivne prakse, kot je določeno v členih od 6 do 9, te prakse niso združljive z dolžnostjo poklicne skrbnosti na podlagi člena 5(2). V zvezi s tem predložitveno sodišče dodaja, da v členih od 6 do 9 ni omenjena dolžnost poklicne skrbnosti na podlagi člena 5(2)(a).

15. Glede na drugi vidik utemeljitve, če se šteje, da sklicevanje v členu 5(2)(b) Direktive na izkrivljanje potrošnikovega ekonomskega obnašanja pojasnjujejo podrobnejše določbe členov od 6 do 9, bi se še vedno uporabljal člen 5(2)(a). Posledično bi zavajajoča praksa po členu 6 zahtevala dodatno kršitev dolžnosti poklicne skrbnosti iz člena 5(2)(a). Predložitveno sodišče meni, da to obrazložitev potrjuje splošna shema Direktive.

16. Zaradi dvomov v zvezi s temi stališči glede razlage člena 5(2) Direktive je Oberster Gerichtshof prekinilo postopek in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je treba člen 5 [Direktive] razlagati tako, da v primeru zavajajočih poslovnih praks v smislu člena 5(4) te direktive ločen preizkus izpolnjevanja meril iz člena 5(2)(a) te direktive ni dopusten?“

17. Pisna stališča so predložili družbi CHS in Team4 Travel, avstrijska, nemška, italijanska, madžarska, poljska, avstrijska in švedska vlada ter vlada Združenega kraljestva in Komisija. Ustna obravnava ni bila opravljena.

III – Analiza

18. V nadaljevanju bom obravnaval strukturo, besedilo, zgodovino in cilje Direktive in – še zlasti – zadevne določbe.

A – Pomen dolžnosti poklicne skrbnosti za pojem „zavajajoča poslovna praksa“

19. Ob upoštevanju strukture Direktive iz sodne prakse Sodišča izhaja, da pokriva pojem „zavajajoče poslovne prakse“, ki je v skladu s členom 5(1) prepovedan, tri kategorije: (i) praksa, ki kumulativno izpolnjuje dvapogoja, ki sta določena v členu 5(2); (ii) v skladu s členom 5(4) zavajajoče ali agresivne prakse iz členov od 6 do 9 in (iii) v skladu s členom 5(5) prakse, na katere se sklicuje Priloga 1 k Direktivi („črni seznam“). ( 3 ) Vendar v nasprotju s prvima kategorijama poslovne prakse s črnega seznama avtomatično veljajo za nepoštene, ne da bi bilo treba posamično ocenjevati vse upoštevne okoliščine. ( 4 )

20. Besedilo člena 5(4) Direktive nadgrajuje in razjasnjuje to strukturo. V skladu s to določbo so „zlasti“ nepoštene zavajajoče poslovne prakse (člena 6 in 7) ali agresivne poslovne prakse (člena 8 in 9). Izraz „zlasti“ kaže, da zavajajoče in agresivne prakse niso le podvrste („določene kategorije“) nepoštene prakse, ( 5 ) ampak kar je še pomembneje, same po sebi pomenijo nepoštene poslovne prakse. ( 6 )

21. Zato se na podlagi strukturne in besedne analize ne strinjam, da člena 6 in 7 (ali člena 8 in 9) Direktive določata le posebne primere izkrivljanja potrošnikovega ekonomskega obnašanja, na katero se sklicuje člen 5(2)(b), tako da se člen 5(2)(a) uporablja še naprej, kot bi izhajalo iz druge razlage, ki jo predlaga nacionalno sodišče.

22. Dalje, pri preizkusu zgodovine in cilja Direktive se izkaže, da poleg tega zgornjo analizo strukture in besedila močno potrjuje tudi njen razvoj do njenega sprejetja. V stališčih, ki jih vsebuje predlog Komisije ( 7 ) glede zavajajoče in agresivne poslovne prakse, se usklajeno poudarja, da merilo glede poklicne skrbnosti na podlagi člena 5(2)(a) Direktive nima ločene vloge. To je v močnem nasprotju s tem, kar poljska vlada sklepa iz istega dokumenta. ( 8 )

23. Vendar bi bila na osnovnejši ravni zahteva, da morajo biti izpolnjena še dodatna merila za uporabo člena 6, v nasprotju z določbami tega člena. Res se zdi, da je člen 6 – vsaj v določenih okoliščinah – sprejel objektivni pristop glede trgovca. ( 9 ) V nasprotju s tem pristopom bi bilo, če bi se bili v primeru nesklicevanja na člena 5(2)(a) trgovci upravičeni braniti, da so ravnali v skladu s svojo dolžnostjo poklicne skrbnosti. ( 10 ) Kot je navedeno v travaux préparatoires, pomeni kršitev člena 6 sama po sebi kršitev dolžnosti poklicne skrbnosti.

24. Iz istega razloga bi bila dopustitev upoštevanja dodatnih zahtev iz člena 6 težko združljiva z namenom in ciljem Direktive. To bi dejansko zmanjšalo namesto povečalo visoko raven varstva potrošnikov, ki jo želi doseči Direktiva; ( 11 ) treba je spomniti, da je ta raven predmet popolne uskladitve v Evropski uniji ( 12 ).

25. Glede na predhodno navedeno dejstvo, da bi trgovec lahko izpolnil dolžnost poklicne skrbnosti v skladu s členom 5(2)(a) Direktive, ni pomembno, če obstajajo zavajajoče (ali agresivne) poslovne prakse. Družba CHS ter avstrijska, nemška, madžarska in švedska vlada ter vlada Združenega kraljestva menijo, tako kot Komisija, da je to stališče skladno s prvo razlago, ki jo je predlagalo nacionalno sodišče. ( 13 )

B – Nadaljnje ugotovitve

26. Ob upoštevanju, da vsa pravila razlage kažejo v isto smer, se zdi razmeroma nenavadno, da je predložitveno sodišče naletelo na težave pri uporabi členov 5 in 6 Direktive glede na dejansko stanje. Vendar se zdi verjetno, da je bila sodna praksa Sodišča v praksi napačno razložena. Presenetljivo se tako družba Team4 Travel kot tudi poljska vlada opirata na sodno prakso Sodišča, da bi utemeljili različna stališča.

27. Družba Team4 Travel zatrjuje, da je Sodišče v zvezi s poslovno prakso, ki spada v okvir Direktive, vendar se ne pojavlja na črnem seznamu, odločilo, da „je ta praksa lahko nepoštena in zato prepovedana šele na podlagi posebne presoje, zlasti v zvezi z merili, ki so določena v členih od 5 do 9 Direktive“. ( 14 ) Vendar menim, da ta odstavek ni upošteven v obravnavani zadevi. Nanaša se na zahtevo po posamični presoji izpodbijane poslovne prakse na podlagi Direktive, kar pomeni zahtevo, ki se nesporno uporablja glede člena 6. Nasprotno, Sodišče v tem odstavku ni razjasnilo medsebojne povezave med členom 5 Direktive na eni strani in členi od 6 do 9 na drugi strani, kar je predmet tega postopka. Zato v nasprotju s stališčem poljske vlade in družbe Team4 Travel, menim, da za obravnavano zadevo ni upoštevno, da je Sodišče pred tem ugotovilo, da je „treba prav tako preveriti, ali je zadevna praksa v nasprotju z zahtevo poklicne skrbnosti na podlagi člena 5(2)(a) Direktive“. ( 15 ) Ta ugotovitev se dejansko bolj nanaša na razmerje med členom 5(2)(a) in členom 5(2)(b) kot na razmerje med členom 5 in členi od 6 do 9.

28. Poleg tega ne vzdrži pristop, ki ga predlaga poljska vlada in v skladu s katerim je „mogoče“ v primeru zavajajoče prakse ločeno ocenjevati merilo na podlagi člena 5(2)(a) Direktive. Dejansko bi bila taka svobodna izbira v nasprotju s ciljem Direktive, ki želi doseči enako visoko raven varstva potrošnikov v vseh državah članicah, kot je bilo navedeno zgoraj.

29. Dejstvo, da Direktiva ne podeljuje svobode glede uporabe dodatnih meril pri uporabi člena 6, ne pomeni, da ni nobenega manevrskega prostora. Kot opozarja švedska vlada, Direktiva ne preprečuje, da bi nacionalno sodišče v vsakem posamičnem primeru ugotovilo, prvič, ali je treba izpodbijano poslovno prakso označiti kot „zavajajočo“ ali „agresivno“ na podlagi členov od 6 do 9 Direktive, in drugič, če to ni mogoče, ali so izpolnjeni splošni pogoji na podlagi člena 5(2). Dejansko je Direktiva bolj naklonjena pristopu „od zgoraj navzdol“, kar pomeni, da se presoja začne s črnim seznamom, sledijo določbe o zavajajoči ali agresivni praksi in nazadnje sledi splošna določba. Če bo eden od prvih korakov razkril obstoj nepoštene poslovne prakse, potem ne bo potrebe, da bi izvedli naslednje korake, ker se izpodbijana praksa v vsakem primeru šteje kot nepoštena.

30. Nazadnje se zavedam dejstva, da sta po eni strani obe nižji sodišči, ki sta odločali o zadevi v Avstriji, odločili v korist družbe Team4 Travel, ( 16 ) in po drugi strani, da je po navedbah predložitvenega sodišča, nemško sodišče prav tako „preučilo merilo pomanjkanja posebne skrbnosti, čeprav je ostajalo tveganje za zavajanje potrošnikov“ ( 17 ). Vendar sem glede na zgornja stališča trdno prepričan glede pravega pristopa, ki ga je treba zagovarjati v obravnavanem primeru.

IV – Predlog

31. Glede na zgoraj navedeno Sodišču predlagam, naj Oberster Gerichtshof (Avstrija) odgovori: Člen 5 Direktive 2005/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive 84/450/EGS, direktiv 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 je treba razlagati tako, da če poslovna praksa spada na področje člena 5(4) te direktive, ni pomembno, ali so izpolnjena tudi merila iz člena 5(2)(a) in/ali 5(2)(b).

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive 84/450/EGS, direktiv 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 (UL L 149, str. 22).

( 3 ) Glej v tem smislu sodbe z dne 23. aprila 2009 v združenih zadevah VTB-VAB in Galatea (C-261/07 in C-299/07, ZOdl., str. I-2949, točke od 53 do 56); z dne 14. januarja 2010 v zadevi Plus Warenhandelsgesellschaft (C-304/08, ZOdl., str. I-217, točke od 42 do 45) in z dne 9. novembra 2010 v zadevi Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag (C-540/08, ZOdl., str. I-10909, točke od 31 do 34).

( 4 ) Glej člen 5(5) Direktive skupaj z njeno uvodno izjavo 17.

( 5 ) Glej sodbo Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag, točka 33.

( 6 ) Večina različnih jezikovnih različic člena 5(4) Direktive vsebuje podoben izraz kot „še posebej“. Vendar švedska različica ne vsebuje pojma „še posebej“, ampak določa le, da „[a]ffärsmetoder skall anses otillbörliga om de a) är vilseledande enligt artiklarna 6 och 7, eller b) aggressiva enligt artiklarna 8 och 9“.

( 7 ) Predlog Direktive Evropskega parlamenta in Sveta o nepoštenih poslovnih praksah med podjetji in potrošniki na notranjem trgu ter o spremembi direktiv 84/450/EGS, 97/7/ES in 98/27/ES (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah), COM(2003) 356 final.

( 8 ) V točki 56 obrazložitve predloga te direktive – na katero se poljska vlada sklicuje v točki 12 stališč v utemeljitev svojega mnenja – je navedeno, da „če se izkaže, da je poslovna praksa ‚zavajajoča‘ ali ‚agresivna‘, se avtomatično šteje za nepošteno brez nadaljnjega sklicevanja na pogoje iz člena 5“. Obrazložitev predloga se nadaljuje in v točki 57 je navedeno, da „[z]avajanje potrošnikov ali njihovo agresivno obravnavanje štejeta sama po sebi za izkrivljanje obnašanja potrošnikov bolj kot legitimen vpliv in sta kot takšna v nasprotju z zahtevami poklicne skrbnosti. Obnašanje, ki dejansko zavaja, nadleguje, neupravičeno vpliva ali prisiljuje, bo vedno pomenilo kršitev zahteve poklicne skrbnosti in znatno prikrajšalo potrošnikovo zmožnost sprejetja odločitve na podlagi prejetih informacij. Zato ni ločenega sklicevanja na test poklicne skrbnosti ali na element ‚izkrivljanja‘ definicije ‚materialnega izkrivljanja‘“. Nazadnje je v točki 58 navedeno, da „[t]e posebne kategorije ne vplivajo na avtonomno delovanje splošne prepovedi, ki še naprej deluje kot varnostna mreža in kljub temu zagotavlja način ocenjevanja poštenosti sedanjih in bodočih praks, ki ne sodijo v okvir ene ali druge vrste, ki je izrecno navedena“ (moj poudarek). Naj dodam, da predlog Direktive v zvezi s tem v zakonodajnem postopku ni bil spremenjen.

( 9 ) V zvezi s tem opozarjam, da se v skladu z izrecnim besedilom člena 6(1) Direktive ta določba uporablja, „tudi če so podatki [, ki jih vsebuje poslovna praksa,] dejansko pravilni“.

( 10 ) Iz podobnih razlogov je Sodišče v sodbi z dne 18. oktobra 2012 v zadevi Purely Creative in drugi (C‑428/11) glede razlage pojma „napačen vtis“, kot je uporabljen v odstavku 31 črnega seznama, v točki 46 te sodbe ugotovilo, da cilj Direktive „ne bi bil dosežen, če bi točko 31 Priloge 1 k [Direktivi] razlagali tako, kot da obsega element zavajajočega obnašanja, ločen od položajev, ki so navedeni v drugem delu te določbe“ (glej tudi točke 26, 27 in 29 sodbe v zvezi s četrtim vprašanjem v tej zadevi). V nasprotju s praksami, navedenimi na črnem seznamu, sicer zavajajoče prakse na podlagi člena 6 zahtevajo posamični preizkus vseh upoštevnih okoliščin. Vendar to ne preprečuje, da razlogovanje Sodišča v tem položaju ne bi bilo mutatis mutandis enako upoštevno glede člena 6.

( 11 ) Glej sklep z dne 15. decembra 2011 v zadevi INNO (C‑126/11, točka 27 in navedena sodna praksa).

( 12 ) Zgoraj navedena sodba Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag, točki 27 in 30 ter navedena sodna praksa.

( 13 ) Doslej se je Sodišče s tem vprašanjem le posredno ukvarjalo. V sodbi z dne 15. marca 2012 v zadevi Pereničová in Perenič (C‑453/10) je na vprašanje o vplivu, ki bi ga ugotovljene nepoštene poslovne prakse lahko imele na presojo poštenosti in veljavnosti pogodbenega določila na podlagi Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288) odgovorilo, da je bila zadevna praksa zavajajoča na podlagi člena 6 Direktive in da v nadaljevanju ni bila izvedena analiza, ali je šlo tudi za kršitev dolžnosti poklicne skrbnosti (glej točke 40, 41 in 43 ter točko 2 izreka te sodbe). Vendar je generalna pravobranilka V. Trstenjak ob številnih priložnostih izrazila mnenje, ki je podobno mojemu (glej njene sklepne predloge k zgoraj navedenim sodbam VTB-VAB in Galatea, točki 78 in 79; Plus Warenhandelsgesellschaft, točki 73 in 74; Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag, točki 65 in 66, ter Pereničová in Perenič, točke od 104 do 107).

( 14 ) Zgoraj navedena sodba Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag, točka 43.

( 15 ) Prav tam, točka 46.

( 16 ) Naj dodam, da se zdi, da se obrazložitvi obeh sodišč razlikujeta. Dejansko se zdi, da je bil glavni razlog, zaradi katerega je Landesgericht zavrnilo izdajo začasne odredbe, v tem, da je štelo, da je zahteva po ekskluzivnosti natančna. Torej se zdi, da le odločitev, ki jo je sprejelo Oberlandesgericht Innsbruck, temelji na ugotovitvi, da družba Team4 Travel ni kršila svoje dolžnosti poklicne skrbnosti.

( 17 ) Sodba Oberlandesgericht Jena (višje deželno sodišče v Jeni, Nemčija) z dne 8. julija 2009 v zadevi NJOZ [2010] 1216. Vendar se ne strinjam z razlago, ki jo je predložitveno sodišče navedlo v tej sodbi, ker se zdi, da se ukvarja le z vprašanjem, ali so pogoji, ki se zahtevajo za ugotovitev zavajajočih praks, izpolnjeni in z dokaznim bremenom v zvezi s tem. Poleg tega Oberlandesgericht Jena izrecno opozarja, da Nemčija navedene direktive očitno ni prenesla.