ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 46/21

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunalul Sibiu (Romunija) 6. novembra 2014 – Stato rumeno/Tamara Văraru, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării

(Zadeva C-496/14)

(2015/C 046/27)

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Tribunalul Sibiu

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Romunska država, ki jo zastopa Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu v imenu in na račun Ministerul Finanțelor Publice

Toženi stranki: Tamara Văraru, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba določbe iz člena 6 Pogodbe o Evropski uniji, členov 20, 21(1), 24(1), 34(1) in (2) ter 52 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člena 4 Uredbe (ES) št. 883/2004 (1) o koordinaciji sistemov socialne varnosti, razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, kot je OUG št. 111/2010, ki določa različno obravnavanje drugorojenih, tretjerojenih itd., rojenih iz večplodne nosečnosti, prvorojenih iz večplodne nosečnosti in otrok iz enoplodne nosečnosti?

(1) Uredba (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72).
2.

Ali je pri določitvi „primernega nadomestila“, ki ga mora kršitelj plačati imetniku žlahtniteljske pravice v Skupnosti v skladu s členom 94(1)(a) Uredbe 2100/94, ker opravlja dejanja iz člena 13(2) Uredbe 2100/94, ne da bi bil za to upravičen, izhajajoč iz običajne pristojbine, ki se v licenci, običajni za tržišče, na istem območju zahteva za dejanja iz člena 13(2) Uredbe 2100/94, v konkretnem posamičnem primeru treba kot preudarke oziroma okoliščine, ki zvišujejo nadomestilo, dodatno upoštevati: a) okoliščino, da je šlo pri sorti, ki je predmet postopka v glavni stvari in na katero se nanaša kršitev, v zadevnem časovnem obdobju za sorto, ki je na trgu zaradi posebnih lastnosti imela samostojni položaj, če se licenčnina, običajna za tržišče, ugotavlja na podlagi licenčnih pogodb in obračunov, sklenjenih v povezavi s sorto, ki je predmet postopka v glavni stvari; Če upoštevanje te okoliščine pride v poštev v posamičnem primeru: ali je zvišanje nadomestila dopustno le tedaj, če se značilnosti, ki utemeljujejo samostojni položaj sorte, ki je predmet postopka v glavni stvari, izražajo v opisu žlahtniteljske pravice? b) okoliščino, da se je sorta, ki je predmet postopka v glavni stvari, v času vstopa sporne sorte na trg že zelo uspešno tržila, s čimer je kršitelj prihranil stroške za vstop na trg s sporno sorto, če se licenčnina, običajna za tržišče, ugotavlja na podlagi licenčnih pogodb in obračunov, sklenjenih v povezavi s sorto, ki je predmet postopka v glavni stvari; c) okoliščino, da je bil obseg kršitve, ki se je nanašala na sorto, ki je predmet postopka v glavni stvari, s časovnega vidika in glede na število prodanih kosov nadpovprečen; d) preudarek, da se kršitelju – drugače kot pridobitelju licence – ni treba bati, da plačuje licenčnino (ki je ne more zahtevati nazaj), četudi je žlahtniteljska pravica za sorto, ki je predmet postopka v glavni stvari in v zvezi s katero se zahteva ugotovitev ničnosti, pozneje razglašena za nično; e) okoliščino, da kršitelju – drugače kot je bilo to običajno za pridobitelje licenc – ni bilo treba delati četrtletnih obračunov; f) preudarek, da imetnik žlahtniteljske pravice nosi tveganje inflacije, kar se izraža s tem, da se uveljavljanje pravic razteza čez dolgo časovno obdobje; g) preudarek, da imetnik žlahtniteljske pravice na podlagi nujnosti uveljavljanja pravic – drugače kot je to v primeru doseganja prihodkov iz podelitve licenc za sorto, ki je predmet postopka v glavni stvari – ne more računati s prihodki, doseženimi s sorto, ki je predmet postopka v glavni stvari; h) preudarek, da imetnik žlahtniteljske pravice v primeru kršitve, ki se nanaša na sorto, ki je predmet postopka v glavni stvari, nosi tako procesno tveganje, povezano s sodnim postopkom, kot tudi tveganje, da izvršitev pri kršitelju na koncu ne bo uspešna; i) preudarek, da je imetniku žlahtniteljske pravice v primeru kršitve žlahtniteljske pravice na podlagi samovoljnega ravnanja kršitelja odvzeta možnost odločanja o tem, ali kršitelju sploh želi dopustiti izkoriščanje sorte, ki je predmet postopka v glavni stvari?
SL Uradni list Evropske unije C 26/14

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco, Sala de lo Social (Španija) 13. novembra 2014 – Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF)/ Luis Aira Pascual in drugi

(Zadeva C-509/14)

(2015/C 026/18)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF)

Nasprotne stranke v postopku s pritožbo: Luis Aira Pascual, Algeposa Terminales Ferroviarios S.L. in FOGASA.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 1[(1)](b) Direktive Sveta 2001/23/ES (1) z dne 12. marca 2001 v povezavi s členom 4(1) te direktive razlagati tako, da nasprotuje razlagi španske zakonodaje, sprejete za njegovo uveljavitev, v skladu katero je obveznost subrogacije izključena zaradi dejstva, da se je javno podjetje, ki je odgovorno za zagotavljanje storitve, ki je neločljivo povezana z njegovo lastno dejavnostjo in za katere izvajanje so nujna pomembna materialna sredstva ter ki jo je zagotavljalo prek koncesije, v okviru katere je pogodbenega izvajalca obvezalo k uporabi teh sredstev, katerih lastnik je, odločilo, da koncesije ne bo podaljšalo in bo sámo prevzelo opravljanje koncesirane storitve ter za to uporabilo lastno osebje ne pa osebja, ki ga je zaposloval pogodbeni izvajalec, tako da se storitev izvaja enako kot prej s to razliko, da dejavnost izvajajo drugi delavci, ki so zaposleni pri drugem delodajalcu?

(1) Direktiva Sveta 2001/23/ES z dne 12. marca 2001 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 98).
—

Ugotovi naj se, da Portugalska republika s tem, da je sprejela in ohranila v veljavi zakonodajo iz členov 10 in 38 Código do imposto sobre o rendimento das pessoas singulares (portugalski zakonik o dohodnini, v nadaljevanju: CIRS), v skladu s katero mora davčni zavezanec (1) ki zamenja poslovne deleže in ki svoje rezidentstvo prenese v tujino ali (2) ki aktivo in pasivo iz samostojne dejavnosti prenese v zameno za poslovne deleže v podjetju, ki ni rezident, v prvem primeru pri zadevnih transakcijah vključiti vsak nerealiziran dobiček v davčno osnovo v zadnjem davčnem obdobju, v katerem je še imel status davčnega zavezanca rezidenta, v drugem primeru pa ne bo upravičen do nikakršnega odloga obdavčitve na podlagi zadevne transakcije, ni izpolnila obveznosti iz členov 21 PDEU, 45 PDEU in 49 PDEU ter členov 28 in 31 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru.
1)

Ali je v zvezi s terminalsko opremo za storitve kopenskih radiomobilnih komunikacij nacionalna ureditev, in sicer: — člen 2(4) uredbe-zakona 4/2014, ki je bil nato preoblikovan v zakon 50/2014; — člen 160 zakonske uredbe 259/2003; — člen 21 tarife, priložene odloku predsednika republike 641/1972; ki s tem, da terminalsko opremo enači z radioelektričnimi postajami, določa, da mora uporabnik pridobiti splošno dovoljenje, ter zahteva izdajo ustrezne licence radioelektrične postaje, kar se šteje za obdavčljivi dogodek, združljiva s pravom Skupnosti (Direktiva 1999/5 (1) ter Direktive 2002/19 (2), 2002/20 (3), 2002/21 (4) in 2002/22 (5))? Ali je, posebej v zvezi z uporabo terminalske opreme, s pravom Skupnosti zato združljivo to, kar italijanska država določa v breme uporabnika, in sicer pridobitev splošnega dovoljenja in licence radijske postaje, čeprav so dajanje na trg, prost pretok in dajanje v uporabo terminalskih naprav v celoti urejeni v virih Skupnosti (Direktiva 1999/5) brez vsakršne določbe o splošnem dovoljenju in/ali licenci? Ob tem pa sta splošno dovoljenje in licenca določena v nacionalni ureditvi: — čeprav je splošno dovoljenje ukrep, ki ne zadeva uporabnika terminalske opreme, ampak le podjetja, ki se ukvarjajo z zagotavljanjem omrežij in storitev elektronske komunikacije (členi 1, 2 in 3 Direktive o odobritvi 2002/20); — čeprav je koncesija določena za individualne pravice do uporabe radijskih frekvenc in za pravice do uporabe številk, kar so položaji, ki zagotovo niso povezani z uporabo terminalske opreme; — čeprav ureditev Skupnosti ne določa nikakršne obveznosti pridobitve splošnega dovoljenja ali izdaje licence za terminalsko opremo; — čeprav člen 8 Direktive 1999/5 določa, da države članice „ne smejo na svojem ozemlju prepovedati, omejiti ali ovirati dajanja na trg in dajanja v uporabo aparata z oznako CE“; — kljub bistveni in predpisani razliki ter nehomogenosti radioelektrične postaje in terminalske opreme za storitev kopenske radiomobilne komunikacije?
SL Uradni list Evropske unije C 462/15

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof (Avstrija) 29. septembra 2014 – Vorarlberger Gebietskrankenkasse, Alfred Knauer

(Zadeva C-453/14)

(2014/C 462/24)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Verwaltungsgerichtshof

Stranke v postopku v glavni stvari

Vlagatelja revizije: Vorarlberger Gebietskrankenkasse, Alfred Knauer

Nasprotna stranka: Landeshauptmann von Vorarlberg

Druga stranka: Rudolf Mathis

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 5 Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (1) ob upoštevanju člena 45 PDEU razlagati tako, da so starostne pokojnine iz sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja (ki ga vzpostavi in zagotavlja država, ki naj bi na primeren način omogočil nadaljevanje običajnega življenjskega standarda, ki deluje po načelu kapitalizacije, ki je načeloma obvezen, vendar lahko predvideva tudi „prostovoljne dodatne“ prispevke, ki presegajo zakonski minimum, in ustrezno višje dajatve, in za izvajanje katerega skrbi zavarovalna družba, ki jo ustanovi ali uporablja delodajalec, kot je tukaj pokojninski sistem „drugega stebra“ v Lihtenštajnu) in starostne pokojnine iz zakonskega pokojninskega sistema (ki ga prav tako vzpostavi in zagotavlja država, ki naj bi na primeren način omogočil nadaljevanje običajnega življenjskega standarda, vendar deluje po načelu prispevkov, ki je obvezen, in izvajanje katerega sodi v pristojnost z zakonom ustanovljenih ustanov za pokojninsko zavarovanje, kot je tukaj pokojninski sistem Avstrije) „enakovredne“ v smislu navedene določbe?

(1) UL L 166, str. 1.
—

razveljavi sklep Splošnega sodišča z dne 10. junija 2014 v zadevi T-271/10 H/Svet Evropske unije, Evropska komisija in EUPM, saj je zavrnilo pritožnikov predlog, prvič, za razglasitev ničnosti odločbe z dne 7. aprila 2010, ki jo je podpisal vodja osebja EUPM, s aktero je bil pritožnik premeščen na mesto „Criminal Justice Adviser-Prosecutor“ v regionalnem uradu Banje Luke (Bosna in Hercegovina) in podredno, odločbe z dne 30. aprila 2010, ki jo je podpisal vodja misije v smislu člena 6 Odločbe Sveta 2009/906/SVZP z dne 8. decembra 2009 o policijski misiji Evropske unije (EUPM) v Bosni in Hercegovini (BiH) (1), in drugič za povrnitev škode;
—

na podlagi elementov, ki so na voljo, ugodi zahtevkom, navedenim v tožbi, s katero je bil začet postopek na prvi stopnji, in razveljavi Sklep Komisije 2011/1/EU (1) z dne 20. julija 2010 o shemi državne pomoči C 38/09 (ex NN 58/09), ki jo Španija namerava izvajati za Corporación de Radio y Televisión Española (RTVE); ali
1

Ali je člen 1(3) Direktive 2008/118/ES (1) z dne 16. decembra 2008 pravno zadosten in popoln/nepogojen ter dovolj jasen, tako da ima, ne glede na neprenos te specifične določbe direktive v notranji pravni red države članice/grške države, neposreden učinek in se nanj pred nacionalnimi sodišče lahko sklicuje posameznik, ki nanj opira pravice, in ga morajo ta sodišča upoštevati?
1.

Ali je treba člen 1(1)(b) Direktive 2010/13/EU (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 10. marca 2010 o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju avdiovizualnih medijskih storitev (Direktiva o avdiovizualnih medijskih storitvah) razlagati tako, da je zahtevana primerljivost oblike in vsebine obravnavane storitve z vsebino in obliko televizijskih programov podana, če so tovrstne storitve ponujene tudi pri televizijskih programih, ki se lahko štejejo za množične medije, ki so namenjene velikemu delu splošne javnosti in bi lahko nanjo imele precejšen vpliv?
Prvič, Splošno sodišče je napačno razlagalo člen 266 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU ali Pogodba) v povezavi s členom 263 PDEU in načelom učinkovitosti, načelom dodelitve pristojnosti, načelom pravne varnosti, načelom kontinuitete pravnega reda, načelom začasne uporabe prava, načelom legitimnih pričakovanj in načeli nasledstva pravnih pravil, ker je nekatere odločbe Komisije za izvedbo obveznosti Komisije na podlagi sodb v združenih zadevah od T-218/03 do T-241/03, Boyle in drugi proti Komisiji, in združenih zadevah C-373/06 P, C-379/06 P in C-382/06 P, Flaherty in drugi proti Komisiji, razglasilo za nične. V izpodbijani sodbi je navedeno, da je imela Komisija dolžnost sprejeti ustrezne ukrepe za uskladitev s temi sodbami, da pa za to ni bila pristojna.
SL Uradni list Evropske unije C 315/37

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Hamburg (Nemčija) 11. junija 2014 – Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) proti Hauptzollamt Hamburg-Stadt

(Zadeva C-284/14)

2014/C 315/59

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Finanzgericht Hamburg

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)

Tožena stranka: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 158/2013 z dne 18. februarja 2013 o ponovni uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz nekaterih pripravljenih ali konzerviranih agrumov (mandarin itd.) s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (1) veljavna, čeprav pred njenim sprejetjem ni bila opravljena novejša samostojna protidampinška preiskava, ampak se je le nadaljevala protidampinška preiskava, ki je bila takrat že opravljena za obdobje od 1. oktobra 2006 do 30. septembra 2007, pri čemer pa ta preiskava v skladu z ugotovitvami Sodišča Evropske unije v sodbi z dne 22. [marca] 2012 (zadeva C 338/10) (2) ni upoštevala zahtev iz Uredbe Sveta (ES) št. 384/96 z dne 22. decembra 1995 o zaščiti proti dumpinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (3), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 2117/2005 z dne 21. decembra 2005 o spremembi Uredbe (ES) št. 384/96 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (4), zaradi česar je Sodišče v navedeni sodbi razsodilo, da je Uredba Sveta (ES) št. 1355/2008 z dne 18. decembra 2008 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in dokončnem pobiranju začasne dajatve, uvedene na uvoz nekaterih pripravljenih ali konzerviranih agrumov (mandarin itd.) s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (5), sprejeta na podlagi te preiskave, neveljavna?

(1) UL L 49, str. 29.

(2) ECLI:EU:C:2012:158.

(3) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 10, str. 45.

(4) UL L 340, str. 17.

(5) UL L 350, str. 35.
SL Uradni list Evropske unije C 303/18

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 11. junija 2014 vložilo Gyulai Törvényszék (Madžarska) – Eurospeed Ltd proti Szegedi Törvényszék

(Zadeva C-287/14)

2014/C 303/24

Jezik postopka: madžarščina

Predložitveno sodišče

Gyulai Törvényszék

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Eurospeed Ltd

Tožena stranka: Szegedi Törvényszék

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali dejstvo, da je država članica tista, ki mora povrniti škodo, nastalo zaradi kršitve prava Unije, izključuje uporabo predpisov s področja odgovornosti državnega organa, ki je dejansko storil kršitev, pri presoji odškodninskega zahtevka, vloženega na tej podlagi?

2. V primeru nikalnega odgovora na prvo vprašanje: ali člen 10(3) Uredbe št. 561/2006 (1) izključuje sprejetje predpisa s strani države članice, ki v primeru kršitve obveznosti iz Uredbe določa pravne posledice za voznika, ki je dejansko storil prekršek, poleg ali namesto prevoznega podjetja?

3. V primeru pritrdilnega odgovora na drugo vprašanje: ali je treba šteti, da odločba nacionalnega upravno-sodnega organa, ki namesto na členu 10(3) Uredbe (ES) št. 561/2006 temelji na notranjih predpisih, ki so v nasprotju s to določbo, očitno krši pravo Unije?

(1) Uredba (ES) št. 561/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom in spremembi uredb Sveta (EGS) št. 3821/85 in (ES) št. 2135/98 ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 3820/85 (Besedilo velja za EGP) (UL L 102, str. 1).
1.

Ali je treba Uredbo št. 261/2004 (1) ob upoštevanju uvodne izjave 15 razlagati tako, da izredne razmere, zaradi katerih letalski prevozniki po njihovem nastanku lete zavestno preusmerijo in najprej nadoknadijo lete, ki jih izredne razmere neposredno prizadenejo, lahko upravičijo zamudo v smislu člena 5 te uredbe in letalskega prevoznika odvežejo obveznosti plačila odškodnine v skladu s členom 5(1)(c) Uredbe št. 261/2004 potniku, katerega let je bil opravljen šele po tem, ko so bile odpravljene navedene izredne razmere in vsi leti nadoknadeni?
1.

Kakšen je pomen pojma „proizvodni proces“ v členu 27(2)(d) Direktive Sveta 92/83/EGS (1) z dne 19. oktobra 1992 o uskladitvi strukture trošarin za alkohol in alkoholne pijače in ali ta pojem obsega čiščenje in/ali razkuževanje kot postopka za doseganje določenih stopenj čistoče, ki so predpisane z dobro proizvodno prakso za zdravila?
SL Uradni list Evropske unije C 303/3

Pritožba, ki jo je Brown Brothers Harriman & Co. vložila 20. februarja 2014 zoper sklep Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 9. decembra 2013 v zadevi T-389/13, Brown Brothers Harriman & Co. proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

(Zadeva C-101/14 P)

2014/C 303/05

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnica: Brown Brothers Harriman & Co. (zastopnika: P. Leander, T. Kronhöffer, odvetnika)

Druga stranka v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

Sodišče (tretji senat) je s sklepom z dne 17. julija 2014 odločilo, da je pritožba nedopustna.
—

ugotovi, da Kraljevina Nizozemska s tem, da je možnost uveljavljanja popusta pri ceni vozovnice za javni prevoz za študente, ki študirajo na Nizozemskem, omejila na nizozemske študente, ki so na Nizozemskem vpisani v zasebni ali javni šolski zavod, in študente iz drugih držav članic, ki na Nizozemskem spadajo med delovno aktivne osebe ali so tam pridobili pravico do stalnega prebivališča, ni izpolnila obveznosti iz člena 18 PDEU (v povezavi s členoma 20 PDEU in 21 PDEU) in člena 24(2) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES (1) o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic;
1.

Ali za ugotovitev, da je znamka z uporabo pridobila razlikovalni učinek v smislu člena 3(3) Direktive 2008/95/ES (1), zadostuje, da prijavitelj registracije dokaže, da je na upoštevni datum znatni delež upoštevne javnosti znamko prepoznal in jo povezal z blagom prijavitelja, tako da bi na vprašanje, kdo trži proizvode s to znamko, ta delež upoštevne javnosti navedel prijavitelja, ali pa mora prijavitelj dokazati, da se znatni delež upoštevne javnosti zanaša na to, da znamka (v nasprotju s kakršnimikoli drugimi morebiti obstoječimi znamkami) označuje izvor tega blaga?
1.

a Ali je mogoče izraz „merila za integracijo“ – v členu 7(2) Direktive 2003/86/ES Sveta z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine (UL L 251, str. 12, popravek v UL 2012, L 71) – razlagati tako, da smejo pristojni organi držav članic od družinskega člana sponzorja zahtevati dokazilo o tem, da razpolaga z znanjem uradnega jezika te države članice na ravni, ki ustreza ravni A1 Skupnega evropskega referenčnega okvira za moderne tuje jezike, in z osnovnim poznavanjem družbe te države članice, preden ti organi temu družinskemu članu izdajo dovoljenje za vstop in prebivanje? b Ali je za odgovor na to vprašanje pomembno, da se tudi v sklopu preverjanja sorazmernosti, kot je opisan v Zeleni knjigi Evropske komisije z dne 15. novembra 2011 (1) o pravici do združitvi družine, v skladu z nacionalnimi določbami, ki vsebujejo obveznost, navedeno v 1.a, prošnja za dovoljenje za vstop in prebivanje, če družinski član ni predložil dokazila, da zaradi duševne ali telesne okvare trajno ni sposoben opraviti izpita za vključevanje, ne zavrne samo v primeru steka čisto posebnih posamičnih okoliščin, zaradi katerih je mogoče domnevati, da družinski član trajno ni sposoben izpolniti pogojev za integracijo?
2.

Ali subjekt, ki je bil ustanovljen kot delniška družba z izključno javnim kapitalom, katerega vse deleže ima Avtonomna regija Azori in katerega dejavnost je svetovanje in upravljanje na področju regionalnega zdravstvenega sistema z namenom njegove podpore in racionalizacije, kar opravlja v skladu s programskimi pogodbami, sklenjenimi z Avtonomno regijo Azori, ter na katerega so bila prenesena pooblastila, ki jih ima na tem področju Avtonomna regija, ki je originarno zavezana nuditi javno zdravstveno službo, spada pod pojem osebe javnega prava, ki deluje kot državni organ v smislu člena 13(1), prvi pododstavek, Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006?
4.

Poleg tega je iz prijav, ki jih je Komisiji predložilo deset različnih grški zdravniških združenj, razvidno, da so bili ti delavci ne le na podlagi nacionalne ureditve, ampak tudi v praksi, zavezani delati od 60 do 72 ur tedensko (zaposleni zdravniki) in od 71 do 93 ur (zdravniki stažisti). Poleg tega so bili tudi zavezani opravljati delo neprekinjeno do 32 ur na svojem delovnem mestu.
SL Uradni list Evropske unije C 194/16

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Corte suprema di cassazione (Italija) 14. aprila 2014 – A proti B

(Zadeva C-184/14)

2014/C 194/20

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Corte suprema di cassazione

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: A

Tožena stranka: B

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali lahko o zahtevku za vzdrževanje otrok, ki je vložen v okviru postopka za prenehanje življenjske skupnosti zakoncev in je akcesoren glede na navedeno tožbo, odloča sodišče, pred katerim poteka postopek za prenehanje življenjske skupnosti, ali sodišče, pred katerim poteka postopek v zvezi s starševsko odgovornostjo, na podlagi načela litispendence, ali pa mora o njem nujno odločati zadnjenavedeno sodišče, ker sta merili iz točk (c) in (d) [člena 3 Uredbe (ES) z dne 18. decembra 2008 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju sodnih odločb ter sodelovanju v preživninskih zadevah] alternativni (v smislu, da drugo drugega izključuje)? (1)

(1) UL 2009, L 7, str. 1.