Zadeva C-193/05

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Velikemu vojvodstvu Luksemburg

„Neizpolnitev obveznosti države – Svoboda ustanavljanja – Direktiva 98/5/ES – Trajno opravljanje poklica odvetnika v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena – Predhodni preizkus znanja jezikov države članice gostiteljice – Prepoved opravljanja dejavnosti sprejemanja vročitev za družbe – Obveznost letne predložitve potrdila o registraciji pri pristojnem organu v matični državi članici“

Povzetek sodbe

1. Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Odvetniki – Trajno opravljanje poklica v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena –Direktiva 98/5

(Direktiva 98/5/ES Evropskega parlamenta in Sveta, členi 3, 4 in 5(3))

2. Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Odvetniki – Trajno opravljanje poklica v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena –Direktiva 98/5

(Direktiva 98/5/ES Evropskega parlamenta in Sveta, člena 2 in 5(2) in (3))

3. Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Odvetniki – Trajno opravljanje poklica v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena – Direktiva 98/5

(Direktiva 98/5/ES Evropskega parlamenta in Sveta, člena 7(2) in 13)

1. Člen 3 Direktive 98/5 za olajšanje trajnega opravljanja poklica odvetnika v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena, nasprotuje temu, da država članica registracijo pri pristojnem nacionalnem organu odvetnikov, ki so kvalifikacijo pridobili v drugi državi članici in ki želijo v tej državi članici opravljati poklic pod poklicnim nazivom iz matične države, podredi predhodnim preizkusom jezikovnega znanja.

Zakonodajalec Skupnosti je namreč v tem členu popolnoma uskladil zahtevane predhodne pogoje za izvrševanje pravice, ki jo podeljuje Direktiva 98/5, tako da predložitev potrdila pristojnemu organu države članice gostiteljice o registraciji pri pristojnem organu v matični državi članici določa kot edini pogoj, od katerega je odvisna registracija zadevne osebe v državi članici gostiteljici, ki ji omogoča, da tam opravlja poklic pod poklicnim nazivom iz matične države.

Zakonodajalec Skupnosti se ni odločil za sistem predhodnega preizkusa znanja zadevnih oseb, da bi določeni kategoriji odvetnikov migrantov olajšal izvrševanje temeljne svobode ustanavljanja.

Vendar je odrek sistemu predhodnega preizkusa znanja, predvsem jezikovnega, evropskega odvetnika povezan z vrsto pravil iz Direktive 98/5, ki naj bi na sprejemljivi ravni v Skupnosti zagotovila varstvo posameznikov in pravilno izvajanje sodne oblasti.

(Glej točke od 35 do 37, 39, od 41 do 43, 47 in izrek.)

2. Člen 5 Direktive 98/5 za olajšanje trajnega opravljanja poklica odvetnika v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena, nasprotuje temu, da država članica gostiteljica evropskim odvetnikom prepove, da opravljajo dejavnosti sprejemanja vročitev za družbe.

Direktiva 98/5 namreč v členih 2 in 5 določa načelo, da ima evropski odvetnik ob upoštevanju odstavkov 2 in 3 člena 5 pravico opravljati enake poklicne dejavnosti kakor odvetnik, ki opravlja poklic pod poklicnim nazivom iz države članice gostiteljice. Zato države članice v svojem nacionalnem pravu ne smejo predvideti drugih izjem od tega načela razen tistih, ki so izrecno in izčrpno naštete v tem členu.

Uvedbe ali ohranitve nacionalnih določb, ki škodijo temu načelu, poleg tega ni mogoče upravičiti s tveganjem zlorabe, glede na to, da Direktiva 98/5 med drugim določa kumulacijo pravil poklicnega ravnanja, po katerih se mora ravnati evropski odvetnik, obveznost poklicnega škodnega zavarovanja ali članstva v poklicnem jamstvenem skladu in disciplinsko ureditev, ki vključuje pristojne organe matične države članice in države članice gostiteljice.

(Glej točke 56, 57 in od 59 do 61.)

3. Direktiva 98/5 za olajšanje trajnega opravljanja poklica odvetnika v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena, nasprotuje temu, da država članica gostiteljica evropske odvetnike zavezuje, da vsako leto predložijo potrdilo o registraciji pri pristojnem organu v matični državi članici. Namreč, glede na to, da ta direktiva v členih 7(2) in 13 določa ukrepe, ki organu države članice gostiteljice dopuščajo, da se prepriča o tem, da evropski odvetnik stalno izpolnjuje pogoje za registracijo pri pristojnem organu v matični državi članici, je taka formalnost, ki jo nalaga država gostiteljica, očitno upravni ukrep, ki je v nesorazmerju v primerjavi z navedenim ciljem, in zato ni upravičena glede na Direktivo 98/5.

(Glej točke od 67 do 71.)

SODBA SODIŠČA (veliki senat)

z dne 19. septembra 2006( )

„Neizpolnitev obveznosti države – Svoboda ustanavljanja – Direktiva 98/5/ES – Trajno opravljanje poklica odvetnika v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena – Predhodni preizkus znanja jezikov države članice gostiteljice – Prepoved opravljanja dejavnosti sprejemanja vročitev za družbe – Obveznost letne predložitve potrdila o registraciji pri pristojnem organu v matični državi članici“

V zadevi C-193/05,

zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES, vložene 29. aprila 2005,

Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopata D. Maidani in A. Bordes, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

tožeča stranka,

proti

Velikemu vojvodstvu Luksemburg, ki ga zastopa S. Schreiner, zastopnik, skupaj z L. Dupongom, odvetnik,

tožena stranka,

SODIŠČE (veliki senat),

v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans in A. Rosas, predsedniki senatov, J.-P. Puissochet, R. Schintgen, K. Lenaerts (poročevalec), E. Juhász, E. Levits, A. Ó Caoimh in L. Bay Larsen, sodniki,

generalna pravobranilka: C. Stix-Hackl,

sodna tajnica: K. Sztranc-Sławiczek, administratorka,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 14. marca 2006,

po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 11. maja 2006

izreka naslednjo

Sodbo

1 Komisija Evropskih skupnosti s tožbo predlaga Sodišču, naj ugotovi, da Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da je za odvetnike, ki so poklicno kvalifikacijo pridobili v drugi državi članici in ki želijo opravljati poklic na njegovem ozemlju pod poklicnim nazivom iz svoje matične države, ohranilo zahteve v zvezi z jezikovnim znanjem, prepoved opravljanja dejavnosti sprejemanja vročitev za družbe in obveznost vsakoletne predložitve potrdila o registraciji pri pristojnem organu v matični državi članici, ni izpolnilo obveznosti iz Direktive 98/5/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 1998 za olajšanje trajnega opravljanja poklica odvetnika v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena (UL L 77, str. 36).

Pravni okvir

Direktiva 98/5

2 Člen 2, prvi odstavek, Direktive 98/5 določa:

„Vsak odvetnik ima pravico, da v kateri koli drugi državi članici pod poklicnim nazivom iz svoje matične države trajno opravlja dejavnosti iz člena 5.“

3 Člen 3 Direktive 98/5, z naslovom „Registracija pri pristojnem organu“, določa:

„1. Odvetnik, ki želi opravljati poklic v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je pridobil svojo poklicno kvalifikacijo, se mora registrirati pri pristojnem organu v tej državi.

2. Pristojni organ v državi članici gostiteljici registrira odvetnika po predložitvi potrdila, ki dokazuje njegovo registracijo pri pristojnem organu v matični državi članici. Zahteva lahko, da potrdilo, če ga predloži pristojni organ matične države članice, ne sme biti staro več kakor tri mesece. O registraciji obvesti pristojni organ v matični državi članici.

[…]“

4 Člen 5 Direktive 98/5, z naslovom „Področje dejavnosti“, določa:

„1. Ob upoštevanju odstavkov 2 in 3 odvetnik, ki opravlja poklic pod poklicnim nazivom iz svoje matične države, opravlja enake poklicne dejavnosti kakor odvetnik, ki opravlja poklic pod ustreznim poklicnim nazivom v rabi v državi članici gostiteljici, in lahko med drugim daje pravne nasvete o zakonodaji svoje matične države članice, o zakonodaji Skupnosti, o mednarodnem pravu in o zakonodaji države članice gostiteljice. V vsakem primeru pa mora spoštovati procesna pravila, ki se uporabljajo na nacionalnih sodiščih.

2. Države članice, ki na svojem ozemlju pooblastijo neko predpisano kategorijo odvetnikov za sestavljanje dokumentov za pridobitev pravice za upravljanje zapuščine umrlih oseb ter za pridobivanje in prenos lastniških deležev na zemljiščih, kar je v drugih državah članicah rezervirano za druge poklice kakor za odvetniški poklic, lahko izključijo iz takšnih dejavnosti odvetnike, ki opravljajo poklic pod poklicnim nazivom iz svojih matičnih držav, dodeljenim v eni od teh zadnjih držav članic.

3. Za opravljanje dejavnosti, ki se nanašajo na zastopanje ali obrambo stranke v sodnem postopku, in če zakonodaja države članice gostiteljice pridržuje takšne dejavnosti za odvetnike, ki opravljajo poklic pod poklicnim nazivom iz te države, le-ta lahko zahteva od odvetnikov, ki opravljajo poklic pod poklicnimi nazivi iz matične države, da delajo v povezavi z odvetnikom, ki opravlja odvetniški poklic pred zadevnim sodnim organom in bi po potrebi odgovarjal pred tem organom, ali z osebo, ki je pooblaščena za zastopanje strank pred tem sodiščem (‚avoué‘).

Kljub temu pa lahko države članice za zagotovitev nemotenega delovanja pravosodnega sistema določijo posebna pravila glede dostopa do vrhovnih sodišč, kakor na primer uporabo specializiranih odvetnikov.“

5 Člen 7(2) Direktive 98/5, z naslovom „Disciplinski postopek“, določa:

„Pred sprožitvijo disciplinskega postopka proti odvetniku, ki opravlja poklic pod poklicnim nazivom iz svoje matične države, pristojni organ v državi članici gostiteljici, kakor hitro je mogoče, obvesti pristojni organ v matični državi članici in mu preskrbi vse pomembne podrobnosti.

Prvi pododstavek se smiselno uporabi, kadar disciplinski postopek sproži pristojni organ matične države članice, ki ustrezno obvesti pristojni organ držav(-e) članic(‑e) gostiteljic(-e).“

6 Člen 10 Direktive 98/5, z naslovom „Enaka obravnava, kakor velja za odvetnika države članice gostiteljice“, vsebuje naslednje določbe:

„1. Odvetnik, ki opravlja poklic pod poklicnim nazivom iz svoje matične države ter je dejansko in redno najmanj tri leta opravljal dejavnost v državi članici gostiteljici na področju prava te države, vključno z zakonodajo Skupnosti, je za sprejem v poklic odvetnika v državi članici gostiteljici oproščen pogojev iz člena 4(1)(b) Direktive 89/48/EGS [Sveta z dne 21. decembra 1988 o splošnem sistemu priznavanja visokošolskih diplom, pridobljenih s poklicnim izobraževanjem in usposabljanjem, ki traja najmanj tri leta (UL 1989, L 19, str. 16)] ‚dejansko in redno opravljanje‘ pa pomeni resnično izvajanje dejavnosti brez vsakršne prekinitve razen takšne, ki je posledica vsakdanjega življenjskega dogajanja.

[…]

3. Odvetniku, ki opravlja poklic pod poklicnim nazivom iz svoje matične države in je dejansko in redno opravljal poklicno dejavnost v državi članici gostiteljici najmanj tri leta, neko krajše obdobje pa na področju prava te države članice, lahko pristojni organ te države omogoči sprejem v poklic odvetnika v državi članici gostiteljici in mu dá pravico, da ga opravlja pod poklicnim nazivom, ki ustreza temu poklicu v tej državi članici, ne da bi moral izpolnjevati pogoje iz člena 4(1)(b) Direktive 89/48, pod pogoji in v skladu s postopki, ki so navedeni v nadaljevanju:

(a) Pristojni organ države članice gostiteljice upošteva dejansko in redno poklicno dejavnost, opravljano v zgoraj navedenem obdobju, ter znanje in poklicne izkušnje na področju prava države članice gostiteljice ter vsakršno obiskovanje predavanj in seminarjev o pravu države članice gostiteljice, vključno s predpisi, ki urejajo poklicne navade in ravnanje.

[…]“

7 Člen 13, prvi odstavek, Direktive 98/5, z naslovom „Sodelovanje med pristojnima organoma matične države članice in države članice gostiteljice ter zaupnost“, določa:

„Da bi olajšali uporabo te direktive in preprečili, da bi se njene določbe zlorabljale z edinim namenom zaobiti pravila, ki veljajo v državi članici gostiteljici, pristojni organ v državi članici gostiteljici in pristojni organ v matični državi članici tesno sodelujeta in drug drugemu vzajemno pomagata.“

Nacionalno pravo

8 Opravljanje poklica odvetnika in dejavnosti sprejemanja vročitev za družbe v Luksemburgu urejata zakon z dne 10. avgusta 1991 o poklicu odvetnika (Mémorial A 1991, str. 1110, v nadaljevanju: zakon z dne 10. avgusta 1991) in zakon z dne 31. maja 1999 o ureditvi sprejemanja vročitev za družbe (Mémorial A 1999, str. 1681, v nadaljevanju: zakon z dne 31. maja 1999).

9 Ta zakona je spremenil zakon z dne 13. novembra 2002, ki v luksemburško pravo prenaša Direktivo 98/5/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 1998 za olajšanje trajnega opravljanja poklica odvetnika v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena, in zadeva: 1. spremembo spremenjenega zakona z dne 10. avgusta 1991 o poklicu odvetnika; 2. spremembo zakona z dne 31. maja 1999 o ureditvi sprejemanja vročitev za družbe (Mémorial A 2002, str. 3202, v nadaljevanju: zakon z dne 13. novembra 2002).

10 Člen 5 zakona z dne 10. avgusta 1991 določa:

„[N]ihče ne more opravljati poklica odvetnika, če ni registriran v imeniku odvetniške zbornice s sedežem v Velikem vojvodstvu Luksemburg.“

11 Člen 6 zakona z dne 10. avgusta 1991 določa:

„1. Za registracijo v imenik morajo kandidati:

(a) predložiti zahtevano prisego zvestobe;

(b) izkazati, da izpolnjujejo pogoje za sprejem v pripravništvo;

izjemoma sme Svet zbornice osebe, ki so zaključile strokovno pripravništvo v matični državi članici in ki lahko dokažejo najmanj petletno strokovno prakso, oprostiti določenih pogojev za sprejem v pripravništvo;

(c) imeti luksemburško državljanstvo ali državljanstvo države članice Evropskih skupnosti. Svet zbornice sme kandidata, ki je državljan države, ki ni članica Evropske skupnosti, po pridobitvi mnenja ministra za pravosodje in na podlagi dokaza o vzajemnosti s to državo oprostiti tega pogoja. Enako velja za kandidate, ki imajo status političnega begunca in jim je dodeljena pravica do azila v Velikem vojvodstvu Luksemburg.

2. Pred registracijo v imenik odvetnikov odvetniški kandidati v prisotnosti predsednika zbornice (Bâtonnier de l’Ordre) ali njegovega namestnika pred kasacijskem sodiščem (Cour de cassation) prisežejo z naslednjimi besedami: ‚Prisegam zvestobo velikemu vojvodi, poslušnost Ustavi in zakonom države, prisegam, da bom sodiščem izkazoval dolžno spoštovanje, da ne bom svetoval ali branil v nobeni pravni zadevi, ki je po svoji duši in vesti ne bi štel za pravično.‘“

12 Te pogoje za registracijo je spremenil člen 14 zakona z dne 13. novembra 2002. Ta člen je, med drugim, členu 6(1) zakona z dne 10. avgusta 1991 dodal točko (d), ki nalaga ta pogoj za registracijo:

„obvladovanje zakonodajnega jezika in upravnih in sodnih jezikov v smislu zakona z dne 24. februarja 1984 o jezikovni ureditvi.“

13 Zakonodajni jezik ureja člen 2 zakona z dne 24. februarja 1984 o jezikovni ureditvi (Mémorial A 1984, str. 196) in določa:

„Zakonodajni akti in njihovi izvedbeni predpisi so sestavljeni v francoščini. Kadar je zakonodajnim aktom in predpisom dodan prevod, je verodostojno le francosko besedilo.

Kadar predpise, ki niso zajeti v prejšnjem pododstavku, izda državni organ, občinski organ ali subjekt javnega prava v jeziku, ki ni francoski, je verodostojno le besedilo v jeziku, ki ga uporablja ta organ.

Ta člen ne posega v določbe, ki se uporabljajo na področju mednarodnih konvencij.“

14 Upravne in sodne jezike ureja člen 3 zakona z dne 24. februarja 1984 o jezikovni ureditvi:

„Brez poseganja v posebne določbe na nekaterih področjih se v spornih ali nespornih upravnih zadevah in sodnih zadevah smejo uporabljati francoski, nemški ali luksemburški jezik.“

15 V skladu s členom 3(1) zakona z dne 13. novembra 2002 se mora odvetnik, ki je kvalifikacijo pridobil v drugi državi članici kot Velikem vojvodstvu Luksemburg (v nadaljevanju: evropski odvetnik), registrirati v imenik ene od odvetniških zbornic te države članice, da bi v tej državi smel opravljati poklic pod poklicnim nazivom iz matične države.

16 Člen 3(2) tega zakona določa:

„Po opravljenem pogovoru, na podlagi katerega Svet odvetniške zbornice Velikega vojvodstva Luksemburg, ki prejme prošnjo evropskega odvetnika, da bi smel opravljati poklic pod poklicnim nazivom iz matične države, preveri, ali evropski odvetnik obvlada vsaj jezike v skladu s členom 6(1)(d) zakona z dne 10. avgusta 1991 ob upoštevanju predloženih dokazov iz člena 6(1)(a), (c), prvi stavek, in (d) zakona z dne 10. avgusta 1991 in potrdila, ki dokazuje registracijo evropskega odvetnika pri pristojnem organu v matični državi članici, registrira evropskega odvetnika v imenik odvetnikov te zbornice. To potrdilo matične države članice se predloži vsako leto v prvem mesecu leta in ne sme biti staro več kot tri mesece.

[…]“

17 V prvotni različici je člen 1(1) zakona z dne 31. maja 1999 določal:

„Kadar družba pri tretjem ustanovi sedež, da bi tam v okviru namena družbe opravljala dejavnosti, in kadar ta tretji opravlja katere koli storitve, povezane s to dejavnostjo, morata družba in ta tretji, imenovan domiciliataire (imetnik domicila oziroma naslova za vročanje), pisno skleniti tako imenovani sporazum o domicilu.

Le član, ki je registriran za enega od naslednjih predpisanih poklicev in ima sedež v Velikem vojvodstvu Luksemburg, lahko sprejema vročitve: kreditna ustanova ali drug poklic v finančnem in zavarovalniškem sektorju, odvetnik, revizor, računovodja.“

18 Člen 15 zakona z dne 13. novembra 2002 je spremenil drugi odstavek te določbe:

„Le član, ki je registriran za enega od naslednjih predpisanih poklicev in ima sedež v Velikem vojvodstvu Luksemburg, lahko sprejema vročitve: kreditna ustanova ali drug poklic v finančnem sektorju, odvetnik, registriran na seznamu I imenika odvetnikov iz člena 8(3) spremenjenega zakona z dne 10. avgusta 1991 [...], revizor, računovodja.“

19 V skladu s členom 8(3) zakona z dne 10. avgusta 1991, kot je bil spremenjen s členom 14 V zakona z dne 13. novembra 2002, je imenik odvetnikov sestavljen iz štirih seznamov:

„1. Seznam I odvetnikov, ki izpolnjujejo pogoje iz členov 5 in 6 ter so uspešno opravili preizkus ob koncu pripravništva, ki ga predpisuje zakon;

2. seznam II odvetnikov, ki izpolnjujejo pogoje iz členov 5 in 6;

3. seznam III častnih odvetnikov;

4. seznam IV odvetnikov, ki opravljajo poklic pod poklicnim nazivom iz matične države.“

Predhodni postopek

20 Komisija je leta 2003 prejela prijavo o ovirah za trajno opravljanje evropskih odvetnikov poklica odvetnika pod poklicnim nazivom iz matične države v Velikem vojvodstvu Luksemburg. Naznanjene ovire so se nanašale na dejstvo, da zakon z dne 13. novembra 2002 registracijo evropskih odvetnikov v eno od odvetniških zbornic s sedežem v Luksemburgu pogojuje s preizkusom jezikovnega znanja, drugič, na dejstvo, da ta zakon ohranitev te registracije pogojuje z vsakoletno predložitvijo potrdila o registraciji pri pristojnem organu v matični državi članici, in tretjič, na prepoved evropskim odvetnikom, da bi opravljali dejavnosti sprejemanja vročitev za družbe v Luksemburgu.

21 Komisija je 17. oktobra 2003 Velikemu vojvodstvu Luksemburg poslala pisni opomin in ga pozvala, naj nanj odgovori v roku dveh mesecev. Luksemburška vlada je odgovorila z dopisom z dne 23. decembra 2003.

22 Komisija je 9. julija 2004 na to državo članico na podlagi člena 226 ES naslovila obrazloženo mnenje in ji določila rok dveh mesecev za uskladitev z njim. Ta država članica je na obrazloženo mnenje odgovorila z dopisom z dne 23. septembra 2004.

23 Ker je Komisija menila, da pojasnila Velikega vojvodstva Luksemburg v odgovor na omenjeno obrazloženo mnenje niso bila zadovoljiva, se je odločila vložiti to tožbo.

Tožba

Prvi očitek: predhodni preizkus jezikovnega znanja

Trditve strank

24 Komisija navaja, da je v skladu s členom 3(2) Direktive 98/5 registracijo evropskega odvetnika pri pristojnem organu v državi članici gostiteljici mogoče pogojevati le z upravnimi formalnostmi in ne s predhodnim preizkusom jezikovnega znanja zadevne osebe, kot to določa člen 3(2) zakona z dne 13. novembra 2002.

25 V tej zvezi se sklicuje na sodbo z dne 7. novembra 2000 v zadevi Luksemburg proti Parlamentu in Svetu (C‑168/98, Recueil, str. I‑9131) in zlasti na točko 43 te sodbe.

26 Komisija dalje zatrjuje, da registracije evropskih odvetnikov, ki želijo opravljati poklic odvetnika pod poklicnim nazivom iz matične države, ni mogoče pogojevati z istimi pogoji, predvsem jezikovnimi, kot veljajo za registracijo odvetnikov, ki želijo opravljati poklic pod poklicnim nazivom iz države članice gostiteljice.

27 Nazadnje poudarja, da ob upoštevanju primerov, ki jih navadno obravnavajo evropski odvetniki, ni nujno potrebno, da obvladajo jezike države članice gostiteljice.

28 Veliko vojvodstvo Luksemburg najprej navaja, da zahteva po jezikovnem znanju velja brez razlikovanja za vse odvetnike, ki se želijo registrirati v eno od odvetniških zbornic, ki imajo sedež na njegovem ozemlju. Dodaja, da se odvetnik ne more sklicevati na to, da je tujec, ko uveljavlja pravico, da bi se pred luksemburškimi upravnimi in sodnimi organi izražal v jeziku, ki ni eden od veljavnih upravnih in sodnih jezikov v Luksemburgu.

29 Dalje se navedena država članica sklicuje na sodbo z dne 4. julija 2000 v zadevi Haim (C‑424/97, Recueil, str. I‑5123) v zvezi s poklicem zobozdravnika in zatrjuje, da se razlogi, navedeni v tej sodbi, v zvezi s zahtevano zanesljivostjo sporazumevanja s strankami, upravnimi organi in poklicnimi organizacijami države članice gostiteljice, nagibajo v prid zahtevi po jezikovnem znanju za evropske odvetnike.

30 Luksemburška vlada v tej zvezi potrjuje, da je od evropskega odvetnika upravičena zahtevati znanje jezikov, ki mu omogoča branje in razumevanje takih pravnih besedil, ker sme tako dajati pravne nasvete o luksemburškem pravu.

31 Vztraja pri dejstvu, da so v kazenskih zadevah zapisniki policije o prometnih nesrečah navadno sestavljeni v nemščini, tako kot v Luksemburgu veljavni davčni zakoni, kar pomeni svetovanje o sodni praksi in doktrini v nemščini.

32 Navedena vlada prav tako poudarja, da pred nižjimi sodišči, pri katerih zastopanje po odvetniku (avocat à la Cour) ni obvezno, luksemburška stranka, ki se brani sama, navadno uporablja luksemburški jezik in da se številni luksemburški državljani, kadar se posvetujejo z odvetnikom, izražajo izključno v maternem jeziku.

33 Dalje je treba opozoriti, da so pravila poklicnega ravnanja, ki veljajo v Luksemburgu, zapisana v francoščini.

Presoja Sodišča

34 Kot izhaja iz šeste uvodne izjave Direktive 98/5, je zakonodajalec Skupnosti s to direktivo med drugim želel odpraviti razlikovanja med nacionalnimi pravili glede pogojev za registracijo pri pristojnih organih, ki so bila vzrok za neenakost in so ovirala prosto gibanje (glej v tem smislu tudi zgoraj navedeno sodbo Luksemburg proti Parlamentu in Svetu, točka 64).

35 V tej zvezi člen 3 Direktive 98/5 določa da se mora odvetnik, ki želi opravljati poklic v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je pridobil poklicno kvalifikacijo, registrirati pri pristojnem organu v tej državi članici, ki je odvetnika dolžan registrirati „po predložitvi potrdila, ki dokazuje njegovo registracijo pri pristojnem organu v matični državi članici“.

36 Ob upoštevanju cilja Direktive 98/5, omenjenega v točki 34 te sodbe, je treba šteti, da je zakonodajalec Skupnosti v členu 3 te direktive izvedel popolno uskladitev zahtevanih predhodnih pogojev za izvrševanje pravice, ki jo Direktiva podeljuje.

37 Predložitev potrdila pristojnemu organu države članice gostiteljice o registraciji pri pristojnem organu v matični državi članici se tako kaže kot edini pogoj, od katerega je odvisna registracija zadevne osebe v državi članici gostiteljici, ki ji omogoča, da tam opravlja poklic pod poklicnim nazivom iz matične države.

38 To potrjuje povzetek obrazložitve predloga Direktive Evropskega parlamenta in Sveta za olajšanje trajnega opravljanja poklica odvetnika v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena (COM(94) 572 konč.), ki v komentarju k členu 3 navaja, da „[s]e registracija [pri pristojnem organu države članice gostiteljice] izvede po zakonu, kadar vlagatelj predloži potrdilo o svoji registraciji pri pristojnem organu v matični državi članici“.

39 Kot je Sodišče že ugotovilo, se zakonodajalec Skupnosti, da bi določeni kategoriji odvetnikov migrantov olajšal izvrševanje temeljne svobode ustanavljanja, ni odločil za sistem predhodnega preizkusa znanja zadevnih oseb (glej zgoraj navedeno sodbo Luksemburg proti Parlamentu in Svetu, točka 43).

40 Direktiva 98/5 torej ne dopušča, da bi bila registracija evropskega odvetnika pri pristojnem organu v državi članici gostiteljici lahko odvisna od pogovora, na podlagi katerega bi navedeni organ lahko ocenil, ali zadevna oseba obvlada jezike te države članice.

41 Kot je poudarila Komisija, je odrek sistemu predhodnega preizkusa znanja, predvsem jezikovnega, evropskega odvetnika povezan z vrsto pravil iz Direktive 98/5, ki naj bi na sprejemljivi ravni v Skupnosti zagotovile varstvo posameznikov in pravilno izvajanje sodne oblasti (glej zgoraj navedeno sodbo Luksemburg proti Parlamentu in Svetu, točki 32 in 33).

42 Tako je namen obveznosti, ki jo člen 4 Direktive 98/5 določa evropskim odvetnikom, ki v državi članici gostiteljici opravljajo poklic pod poklicnim nazivom iz matične države, v skladu z deveto uvodno izjavo te direktive omogočiti razlikovanje med temi odvetniki in odvetniki, ki so vključeni v poklic v tej državi članici, tako da je subjekt obveščen o tem, da odvetnik, kateremu je zaupal skrb za svoje interese, kvalifikacije ni pridobil v tej državi članici (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Luksemburg proti Parlamentu in Svetu, točka 34) in nima nujno ustreznega jezikovnega znanja za obravnavo njene zadeve.

43 Za opravljanje dejavnosti, ki se nanašajo na zastopanje ali obrambo stranke v sodnem postopku, je državam članicam dovoljeno, da v skladu s členom 5(3) Direktive 98/5 od evropskih odvetnikov, ki opravljajo poklic pod poklicnim nazivom iz matične države, zahtevajo, naj delujejo v povezavi z odvetnikom, ki opravlja odvetniški poklic pred zadevnim sodnim organom in ki bi po potrebi odgovarjal pred tem organom, ali delujejo z osebo, ki je pooblaščena za zastopanje strank pred tem sodiščem. Ta možnost, ki jo je Veliko vojvodstvo Luksemburg uporabilo za dejanja in postopke, za katere po zakonih in uredbah te države članice velja zastopanje po odvetniku, tako kot izhaja iz člena 5(4) zakona z dne 13. novembra 2002, omogoča, da se izravnajo morebitne pomanjkljivosti evropskega odvetnika glede obvladovanja sodnih jezikov države članice gostiteljice.

44 V skladu s členoma 6 in 7 Direktive 98/5 je evropski odvetnik dolžan spoštovati ne le pravila poklicnega ravnanja matične države članice, ampak tudi tovrstna pravila države članice gostiteljice, sicer mu grozijo disciplinske sankcije in se vzpostavi njegova poklicna škodna odgovornost (glej zgoraj navedeno sodbo Luksemburg proti Parlamentu in Svetu, točke od 36 do 41). Med pravili ravnanja, ki veljajo za odvetnike, se najpogosteje, po vzoru tistega, ki ga določajo Pravila ravnanja, ki jih je sprejel Conseil des barreaux de l'Union européene (Svet odvetniških zbornic Evropske unije, CCBE), pojavlja disciplinsko sankcionirana obveznost, da se ne ukvarjajo z nobenimi primeri, za katere zadevni odvetniki vedo ali bi morali vedeti, da zanje nimajo zahtevanih sposobnosti, na primer zaradi pomanjkanja jezikovnega znanja (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Luksemburg proti Parlamentu, točka 42). Stik s strankami, upravnimi organi in poklicnimi organizacijami iz države članice gostiteljice lahko namreč tako kot spoštovanje pravil ravnanja, ki jih določijo organi te države članice, od evropskega odvetnika zahteva, naj ima ustrezno jezikovno znanje ali naj si ob pomanjkljivem znanju priskrbi pomoč.

45 Komisiji je treba pritrditi in poudariti, da je v skladu s peto uvodno izjavo eden od ciljev Direktive 98/5 „z omogočanjem odvetnikom, da opravljajo poklic pod poklicnimi nazivi iz svoje matične države na trajni podlagi v državi gostiteljici, zadovolj[evati] potrebe uporabnikov pravnih storitev, ki zaradi naraščajočih trgovinskih tokov, izhajajočih predvsem iz notranjega trga, iščejo nasvete pri opravljanju čezmejnih transakcij, kjer se pogosto prekrivajo mednarodno pravo, pravo Skupnosti in nacionalna zakonodaja“. Take mednarodne pravne zadeve, kot tudi primeri, ki zadevajo pravo države članice, ki ni država članica gostiteljica, mogoče ne zahtevajo tako visoke stopnje znanja jezikov te države, kot se zahteva za obravnavo primerov, v katerih se uporablja pravo te države članice.

46 Končno je treba opozoriti, da enaka obravnava evropskega odvetnika in odvetnika iz države članice gostiteljice, kar želi olajšati Direktiva 98/5 v skladu s štirinajsto uvodno izjavo, na podlagi člena 10 te direktive zahteva, naj zadevni odvetnik dokaže, da je dejansko in redno najmanj tri leta opravljal dejavnost v državi članici na področju prava te države ali da ima v primeru krajšega obdobja v zvezi s tem pravom druga znanja, izobrazbo ali poklicne izkušnje. Tak ukrep omogoča evropskemu odvetniku, ki se želi vključiti v odvetniški poklic v državi članici gostiteljici, da se seznani z jezikom ali jeziki te države članice.

47 Glede na navedeno je treba ugotoviti, da je luksemburška zakonodaja, ki registracijo evropskega odvetnika pri pristojnem nacionalnem organu pogojuje s predhodnim preizkusom jezikovnega znanja, v nasprotju s členom 3 Direktive 98/5.

48 Iz navedenega sledi, da je prvi očitek Komisije utemeljen.

Drugi očitek: prepoved evropskim odvetnikom, da opravljajo dejavnosti sprejemanja vročitev za družbe v Luksemburgu

Trditve strank

49 Komisija navaja, da je prepoved evropskim odvetnikom, da opravljajo dejavnosti sprejemanja vročitev za družbe, v nasprotju s členom 5 Direktive 98/5.

50 Dodaja, da evropskega odvetnika ni mogoče enačiti z luksemburškim odvetnikom s seznama II imenika odvetnikov, ki mu je prav tako prepovedano opravljanje teh dejavnosti. Medtem ko naj bi se navedeni seznam nanašal le na odvetnike, ki jim je bilo dovoljeno opravljanje sodnega pripravništva in katerih končna kvalifikacija je odvisna od uspeha pri izpitu ob koncu pripravništva, naj bi bil evropski odvetnik popolnoma kvalificiran odvetnik.

51 Komisija tudi zatrjuje, da zahteva po poznavanju luksemburškega nacionalnega prava ne more upravičiti omejitve dejavnosti evropskega odvetnika.

52 Veliko vojvodstvo Luksemburg trdi, da je luksemburški zakonodajalec, ki si je prizadeval odpraviti določene zlorabe, ki lahko škodijo ugledu luksemburškega trga in so povezane s praksami fiktivnega sedeža družb, v zakonu z dne 31. maja 1999 iz razlogov javnega reda opravljanje dejavnosti sprejemanja vročitev za družbe želel pridržati za odvetnike, ki so seznanjeni z nacionalno zakonodajo in prakso na tem področju.

53 Navedena država članica poudarja, da ima imetnik naslova za vročanje na podlagi zakona z dne 31. maja 1999 nalogo, da preverja, ali družba, ki ima pri njem naslov za vročanje, upošteva pravne pogoje za vključitev v poklic in nacionalne določbe na področju sestave računovodskih izkazov in sklica generalne skupščine, in trdi, da opravljanje dejavnosti sprejemanja vročitev za družbe predpostavlja poklicne izkušnje in dobro poznavanje zakonodaje v zvezi s pravom družb, kar je luksemburškega zakonodajalca privedlo do tega, da je iz te dejavnosti izključil odvetnike pripravnike, ki so registrirani na seznamu II imenika odvetnikov, in evropske odvetnike.

54 Luksemburška vlada še navaja, da odvetniki, ki imajo popolno kvalifikacijo v matični državi in dokler opravljajo poklic pod poklicnim nazivom iz matične države, niso enako obravnavani kot odvetniki iz države članice gostiteljice, vendar imajo na podlagi Direktive 98/5 možnost, da se vključijo v poklic te države članice po koncu obdobja, ki naj bi bilo potrebno, da pridobijo poklicne izkušnje v tej državi članici, in pod pogoji iz člena 10 te direktive.

Presoja Sodišča

55 Kot izhaja iz šeste uvodne izjave Direktive 98/5, je eden od njenih ciljev določiti pogoje za opravljanje poklica odvetnikov, ki opravljajo ta poklic pod poklicnimi nazivi iz matičnih držav, predvsem glede področja njihovih dejavnosti, in zaradi tega na eni strani odpraviti razlike med državnimi situacijami na tem področju ter iz tega izhajajoče neenakosti in ovire za prosto gibanje ter na drugi strani v vseh državah članicah zagotoviti enake možnosti odvetnikom in uporabnikom pravnih storitev.

56 V ta namen Direktiva 98/5 v členih 2 in 5 določa načelo, da ima evropski odvetnik, ob upoštevanju odstavkov 2 in 3 člena 5, pravico opravljati enake poklicne dejavnosti kakor odvetnik, ki opravlja poklic pod poklicnim nazivom iz države članice gostiteljice.

57 V teh okoliščinah in kot je navedla Komisija, države članice v svojem nacionalnem pravu ne smejo predvideti drugih izjem od tega načela razen tistih, ki so izrecno in izčrpno naštete v členu 5(2) in (3) Direktive 98/5.

58 Ni torej sporno, da za dejavnosti sprejemanja vročitev za družbe ne sme veljati izjema iz odstavka 2 člena 5 Direktive 98/5 niti izjema iz odstavka 3 tega člena.

59 Tveganja zlorabe, ki ga omenja luksemburška vlada, ni mogoče uveljavljati, da bi se upravičila uvedba ali ohranitev nacionalnih določb, ki škodijo načelu iz člena 5(1) Direktive 98/5, katerega izjeme so predmet usklajenih pravil v odstavkih 2 in 3 tega člena (glej po analogiji sodbo z dne 25. februarja 2003 v zadevi Komisija proti Italiji, C‑59/01, Recueil, str. I‑1759, točka 38).

60 V preostalem je treba poudariti, da Direktiva 98/5 med drugim predvideva kumulacijo pravil poklicnega ravnanja, po katerih se mora ravnati evropski odvetnik, obveznost poklicnega škodnega zavarovanja ali članstva v poklicnem jamstvenem skladu in disciplinsko ureditev, ki vključuje pristojna organa matične države članice in države članice gostiteljice (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Luksemburg proti Parlamentu in Svetu, točka 43).

61 Ob upoštevanju navedenega je treba ugotoviti, da je luksemburška zakonodaja s tem, da evropskim odvetnikom prepoveduje opravljanje dejavnosti sprejemanja vročitev za družbe v Luksemburgu, v nasprotju s členom 5 Direktive 98/5.

62 Iz navedenega izhaja, da je drugi očitek Komisije utemeljen.

Tretji očitek: obveznost letne predložitve potrdila o registraciji pri pristojnem organu v matični državi članici

Trditve strank

63 Komisija navaja, da čeprav je Veliko vojvodstvo Luksemburg v odgovoru na obrazloženo mnenje navedlo, da je upoštevalo trditve iz tega mnenja, da zadevna zahteva pomeni upravno obremenitev, ki ni upravičena glede na določbe Direktive 98/5, pa ta zahteva ostaja zapisana v zakonu z dne 13. novembra 2002.

64 Veliko vojvodstvo Luksemburg se v tej točki sklicuje le na navedeni odgovor.

Presoja Sodišča

65 Luksemburška vlada v odgovoru na obrazloženo mnenje in v postopku na Sodišču ni predložila ničesar, zaradi česar bi lahko utemeljenost tega tretjega očitka postala vprašljiva.

66 V dopisu z dne 23. decembra 2003 v odgovor na pisni opomin Komisije z dne 17. oktobra 2003 je navedla, da je izpodbijani ukrep nujen, da preveri, ali evropski odvetnik stalno izpolnjuje pogoj za registracijo pri pristojnem organu v matični državi članici.

67 Torej, kot je Komisija poudarila v predhodnem postopku, Direktiva 98/5 v členu 7 določa, da pristojni organ matične države članice obvesti pristojni organ držav(-e) članic(-e) gostiteljic(-e), če se sproži disciplinski postopek proti odvetniku, ki zunaj prve države članice opravlja poklic pod nazivom iz matične države.

68 Na drugi strani člen 13 te direktive zavezuje pristojna organa matične države članice in države članice gostiteljice, da tesno sodelujeta in drug drugemu vzajemno pomagata.

69 Taki ukrepi dopuščajo organu države članice gostiteljice, da se prepriča o tem, da evropski odvetnik stalno izpolnjuje pogoj za registracijo pri pristojnem organu v matični državi članici.

70 Formalnost, ki jo nalaga luksemburška zakonodaja, je očitno upravni ukrep, ki je v nesorazmerju v primerjavi z navedenim ciljem, in zato ni upravičena glede na Direktivo 98/5.

71 Glede na navedeno je treba ugotoviti, da je luksemburška zakonodaja s tem, da je evropskemu odvetniku naložila obveznost, naj vsako leto predloži potrdilo o registraciji pri pristojnem organu v matični državi članici, v nasprotju z Direktivo 98/5.

72 Iz navedenega izhaja, da je tretji očitek Komisije utemeljen.

73 Glede na vse navedene preudarke je treba ugotoviti, da Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da registracijo pri pristojnem nacionalnem organu evropskih odvetnikov, ki želijo v Luksemburgu opravljati poklic odvetnika pod poklicnim nazivom iz matične države, pogojuje s predhodnim preizkusom jezikovnega znanja, in s tem, da tem odvetnikom prepoveduje opravljanje dejavnosti sprejemanja vročitev za družbe, ter s tem, da jih zavezuje, naj vsako leto predložijo potrdilo o registraciji pri pristojnem organu v matični državi članici, ni izpolnilo obveznosti iz Direktive 98/5.

Stroški

74 V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Komisija je predlagala, naj se Velikemu vojvodstvu Luksemburg naloži plačilo stroškov, in ker to s predlogi ni uspelo, se mu naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:

1) Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da registracijo pri pristojnem nacionalnem organu odvetnikov, ki so kvalifikacijo pridobili v drugi državi članici kot Velikem vojvodstvu Luksemburg in ki želijo v tej državi članici opravljati poklic pod poklicnim nazivom iz matične države, podreja predhodnim preizkusom jezikovnega znanja, in s tem, da tem odvetnikom prepoveduje opravljanje dejavnosti sprejemanja vročitev za družbe, ter s tem, da jih zavezuje, naj vsako leto predložijo potrdilo o registraciji pri pristojnem organu v matični državi članici, ni izpolnilo obveznosti iz Direktive 98/5/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 1998 za olajšanje trajnega opravljanja poklica odvetnika v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena.

2) Velikemu vojvodstvu Luksemburg se naloži plačilo stroškov.

Podpisi