Zadeva C-360/02 P

Carlo Ripa di Meana

proti

Evropskemu parlamentu

„Pritožba – Nekdanji poslanec Evropskega parlamenta – Začasna ureditev starostne pokojnine – Prekinitev izplačevanja pokojnine zaradi izvolitve omenjenega poslanca za člana regionalnega sveta – Ničnostna tožba – Potrditveni akt – Nedopustnost – Očitno neutemeljena pritožba“

Povzetek sklepa

1. Postopek – Rok za vložitev tožbe – Pritožba – Pogoji v zvezi z vročitvijo za namene postopka – Neobstoj obvestila sodnega tajništva Sodišča prve stopnje o vročitvi – Prekluzija na podlagi člena 44(2), tretji pododstavek, Poslovnika Sodišča prve stopnje – Neobstoj

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, členi 44(2), tretji pododstavek, 100(2) in 114(1))

2. Postopek – Ukrepi procesnega vodstva – Pisna vprašanja, postavljena strankam – Neobstoj avtomatične posledice za rešitev spora – Sodišče prve stopnje samostojno presoja dejstva in dokaze

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, členi 49, 64 in 65)

3. Pritožba – Tožbeni razlogi – Nadzor Sodišča pri presoji dejstev in dokazov – Izključitev razen v primeru izkrivljenja

(Člen 225 ES; Statut Sodišča, člen 58)

4. Postopek – Obveznost Sodišča prve stopnje, da odloči o ugovoru nedopustnosti po tem, ko je začelo ustni postopek – Neobstoj

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 114, od (1) do (3))

5. Postopek – Rok za vložitev tožbe – Prekluzija – Opravičljiva zmota – Pojem – Obseg

1. Iz neobstoja obvestila sodnega tajnika Sodišča prve stopnje preko telefaksa ali katerega drugega tehničnega sredstva sporočanja o vročitvi sodbe ali sklepa ni mogoče sklepati, da naj tožeči stranki ne bi bilo dovoljeno vložiti pritožbe in da naj bi zanjo avtomatično veljala predpostavka iz člena 44(2), tretji pododstavek, Poslovnika Sodišča prve stopnje, v skladu s katerim se šteje, da je priporočena pošiljka vročena po oddaji slednje na poštnem uradu kraja, v katerem ima Sodišče prve stopnje sedež. Slednja določba se dejansko uporablja le, kadar naslov za vročanje ni izbran v Luxembourgu in/ali ni soglasja odvetnika ali zastopnika tožeče stranke o sprejemanju vročitev preko telefaksa ali katerega drugega tehničnega sredstva sporočanja.

(Glej točki 22 in 23.)

2. Odločitev, da se postavijo pisna vprašanja, je v prosti presoji Sodišča prve stopnje, saj lahko v vsaki fazi postopka odredi ukrepe procesnega vodstva ali pripravljalne ukrepe iz členov 64 in 65 Poslovnika Sodišča prve stopnje. Odločitev za to možnost pa nima nobene avtomatične posledice za rešitev spora, saj Sodišče prve stopnje nespremenljivo presodi vrednost, ki jo je treba pripisati različnim dejstvom in dokazom, ki so mu bili predloženi ali ki jih je lahko samo zbralo.

(Glej točko 28.)

3. Sodišče v postopku s pritožbo ni pristojno odločati o presoji dejstev in dokazov Sodišča prve stopnje, razen če je to sodišče očitno izkrivilo navedene elemente.

(Glej točko 29.)

4. Če bi Sodišče prve stopnje menilo, da je s pomočjo dokumentov iz spisa dovolj obveščeno, lahko odloči, da bo o ugovoru dopustnosti odločalo, ne da bi začelo ustni postopek, pri čemer iz člena 114, od (1) do (3), Poslovnika Sodišča prve stopnje jasno izhaja, da Sodišče prve stopnje ni dolžno izvesti obravnave.

(Glej točko 35.)

5. Upravičen subjekt se lahko v izjemnih primerih sklicuje na opravičljivo zmoto zato, da bi se izognil prekluzivnemu roku, ki velja za vložitev ničnostne tožbe, zlasti, če je institucija, ki je izdala izpodbijani akt, ravnala tako, da je bilo njeno ravnanje samo tako oziroma je bilo odločilno za to, da je povzročilo dopustno zmedo pri posamezniku, ki je ravnal v dobri veri in je izkazal potrebno skrbnost, ki se zahteva od obveščene osebe.

(Glej točko 50.)

SKLEP SODIŠČA (drugi senat)

z dne 29. oktobra 2004( )

„Pritožba – Nekdanji poslanec Evropskega parlamenta – Začasna ureditev starostne pokojnine – Prekinitev izplačevanja pokojnine zaradi izvolitve omenjenega poslanca za člana regionalnega sveta – Ničnostna tožba – Potrditveni akt – Nedopustnost – Očitno neutemeljena pritožba“

V zadevi C-360/02 P,

zaradi pritožbe na podlagi člena 49 Statuta Sodišča, vložene 2. oktobra 2002,

Carlo Ripa di Meana, nekdanji poslanec Evropskega parlamenta, stanujoč v Montecastello di Vibio (Italija), ki ga zastopata W. Viscardini in G. Donà, avvocati,

tožeča stranka v postopku s pritožbo,

druga stranka v postopku:

Evropski parlament, ki ga zastopata A. Caiola in G. Ricci, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

tožena stranka na prvi stopnji,

SODIŠČE (drugi senat),

v sestavi C. W. A. Timmermans (poročevalec), predsednik senata, C. Gulmann, J. Makarczyk, P. Kūris in J. Klučka, sodniki,

generalni pravobranilec: M. Poiares Maduro,

sodni tajnik: R. Grass,

po opredelitvi generalnega pravobranilca

sprejema naslednji

Sklep

1 C. Ripa di Meana s pritožbo zahteva razglasitev ničnosti Sklepa Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 9. julija 2002 v zadevi Ripa di Meana proti Parlamentu (T-127/01, Recueil, str. II-3005, v nadaljevanju: izpodbijani sklep), s katerim je to njegovo tožbo zavrglo kot nedopustno zaradi razglasitve ničnosti Odločbe Evropskega parlamenta z dne 26. marca 2001 o prekinitvi izplačevanja starostne pokojnine zaradi njegove izvolitve za člana regionalnega sveta Umbrije (Italija).

Pravni okvir

Skupnostna ureditev

2 Ker v Skupnosti ni bilo enotnega sistema pokojninskega zavarovanja za vse poslance Parlamenta, je njegovo predsedstvo 24. in 25. maja 1982 sprejelo začasen sistem pokojninskega zavarovanja za poslance tistih držav članic, katerih nacionalni organi ne določajo sistema pokojninskega zavarovanja za člane Parlamenta (v nadaljevanju: začasen sistem pokojninskega zavarovanja). Ta sistem, ki se prav tako uporablja, če višina in/ali pogoji za predvideno pokojnino niso enaki tistim, ki se uporabljajo za člane parlamenta države, v kateri je bil zadevni član Parlamenta izvoljen, je določen v Prilogi III k Pravilniku o povračilu in nadomestilu stroškov poslancem Evropskega parlamenta (v nadaljevanju: Pravilnik o povračilu in nadomestilu stroškov).

3 V različici, ki se je uporabljala v času dejstev spora, Priloga III k Pravilniku o povračilu in nadomestilu stroškov (v nadaljevanju: Priloga III) določa zlasti naslednje:

„Člen 1

1. Vsi člani Parlamenta so upravičeni do starostne pokojnine.

2. Do vzpostavitve sistema pokojninskega zavarovanja Skupnosti, ki bo dokončno veljal za vse člane Parlamenta, se na predlog zadevnega člana iz proračuna Skupnosti, postavke Parlament, izplačuje začasna starostna pokojnina.

Člen 2

1. Višina in pogoji za začasno pokojnino so enaki kot za pokojnino, ki jo prejemajo člani spodnjega doma parlamenta države, za katero je bil zadevni član Parlamenta izvoljen.

2. Vsak član, za katerega se uporabljajo določbe člena 1(2), v proračun Skupnosti plačuje prispevek, ki se izračuna tako, da njegova plačila skupaj ustrezajo prispevku, ki ga plačuje član spodnjega doma države, kjer je bil izvoljen, na podlagi nacionalnih določb.

[…]

Člen 4

Za izračun zneska pokojnine je mogoče sešteti obdobje mandata v parlamentu države članice in obdobje mandata v Evropskem parlamentu. Obdobja dvojnega mandata se upoštevajo le enkrat.“

Nacionalna ureditev

4 Člen 12(1) Regolamento per gli assegni vitalizi dei deputati (uredbe o doživljenjski pokojnini za člane italijanske poslanske zbornice, v nadaljevanju: uredba o doživljenjski pokojnini) določa:

„Če je poslanec Poslanske zbornice, ki mu je mandat potekel, ponovno izvoljen za poslanca nacionalnega ali Evropskega parlamenta ali pa je izvoljen za regionalnega svetnika, se izplačevanje doživljenjske pokojnine, ki jo že prejema, v celotnem obdobju njegovega mandata prekine.“

Dejansko stanje in postopek pred Sodiščem prve stopnje

5 C. Ripa di Meana, italijanski državljan, je bil poslanec Parlamenta v zakonodajnem obdobju 1979/1984 in 1994/1999.

6 Po njegovi izvolitvi za člana regionalnega sveta Umbrije je vodja oddelka za finančne zadeve poslancev Parlamenta 26. januarja 2001 nanj naslovil dopis o prekinitvi izplačevanja pokojnine, ki jo je prejemal kot nekdanji član navedenega Parlamenta, v obdobju njegovega mandata regionalnega svetnika (v nadaljevanju: dopis z dne 26. januarja 2001). Ta dopis, ki ga je tožeča stranka prejela 31. januarja 2001, vsebuje naslednje besedilo:

„Dovolite mi, da Vas opozorim, da določbe člena 12 Regolamento per gli assegni vitalizi dei deputati (kopija priložena), ki se analogno uporablja za italijanske poslance, ki so plačevali pokojninske prispevke Evropskemu parlamentu, določajo prekinitev izplačevanja pokojnine v obdobju mandata državnega ali evropskega poslanca oziroma mandata regionalnega svetnika.

Naše službe so ugotovile, da vam teče mandat regionalnega svetnika, zaradi česar Vam moramo prekiniti izplačevanje pokojnine.

Da bi lahko izračunali znesek neupravičeno izplačane pokojnine, Vas prosim, da mi sporočite datum izvolitve na položaj regionalnega svetnika.“

7 Ker je C. Ripa di Meana z dopisom z dne 15. marca 2001 izrazil začudenje glede namena Parlamenta, da prekine izplačevanje njegove pokojnine zaradi izvolitve na položaj regionalnega svetnika, in navedel razloge, zaradi katerih meni, da uredbe o doživljenjski pokojnini v njegovem primeru ni mogoče analogno uporabiti, je Parlament 26. marca 2001 nanj naslovil drug dopis (v nadaljevanju: dopis z dne 26. marca 2001), v katerem je navedel naslednje:

„V odgovor na Vaš dopis, naveden v zadevi, v katerem ste izrazili začudenje nad prekinitvijo izplačevanja Vaše pokojnine kot nekdanjega poslanca Evropskega parlamenta zaradi Vaše izvolitve na položaj regionalnega svetnika, potrjujem, da je ta odločba v skladu s členom 12(1) uredbe o zbornici (italijanska poslanska zbornica) in prakso zbornice.

Strinjam se, da sedanje besedilo uredbe o zbornici ni popolno. Čeprav je popolno glede prekinitve izplačevanja pokojnin, pa mu glede ponovne vzpostavitve pravic manjka navedba dejavnosti regionalnega svetnika.

Vendar so predpisi, ki jih je politični organ sprejel v izogib prekrivanju pokojnine poslanca ali regionalnega svetnika s plačo poslanca ali regionalnega svetnika, jasni in Vas zato prosim, da mi v najkrajšem času sporočite datum Vaše izvolitve na položaj regionalnega svetnika.

Obveščam Vas, da se je izplačevanje Vaše pokojnine med tem prekinilo.“

8 V teh okoliščinah je C. Ripa di Meana z vlogo, ki jo je sodno tajništvo Sodišča prve stopnje prejelo 12. junija 2001, vložil tožbo, zlasti za razglasitev ničnosti dopisa z dne 26. marca 2001 v delu, ki vsebuje odločbo Parlamenta o prekinitvi izplačevanja njegove pokojnine po izvolitvi na položaj člana regionalnega sveta Umbrije.

9 Z vlogo, ki jo je sodno tajništvo Sodišča prve stopnje prejelo 27. julija 2001, je Parlament na podlagi člena 114(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje vložil ugovor nedopustnosti tožbe, kateremu je Sodišče prve stopnje po tem, ko je pozvalo stranke, naj pisno odgovorijo na določena vprašanja, v izpodbijanem sklepu ugodilo.

Izpodbijani sklep

10 Zavrnitev tožbe s strani Sodišča prve stopnje v bistvu temelji na dvojni podlagi.

11 Po tem, ko je v točki 25 izpodbijanega sklepa spomnilo, da na podlagi ustaljene sodne prakse ukrepi, ki imajo zavezujoče pravne učinke, ki vplivajo na interese tožeče stranke, ker bistveno spreminjajo njen pravni položaj, pomenijo akte ali odločbe, ki so lahko predmet ničnostne tožbe v smislu člena 230 ES, in da se je treba za ugotovitev, ali ima akt ali odločba take učinke, osredotočiti na njegovo vsebino, je Sodišče prve stopnje v točki 29 navedenega sklepa najprej ugotovilo, da, „ni dvoma o tem, da prvotna odločba Parlamenta z dne 26. januarja 2001 pomeni akt, ki neposredno in takoj vpliva na pravni položaj tožeče stranke, in ki bi ga bilo treba izpodbijati“.

12 Pri tem sklepanju se je Sodišče prve stopnje oprlo po eni strani na pojme, ki so bili uporabljeni v dopisu z dne 26. januarja 2001, iz katerih nedvomno izhaja, da je Parlament odločil o prekinitvi izplačevanja pokojnine tožeči stranki zaradi njene izvolitve na položaj regionalnega svetnika (točki 26 in 27 izpodbijanega sklepa), in po drugi strani na odgovor, ki ga je ta institucija podala na pisno vprašanje Sodišča prve stopnje, iz katerega naj bi izhajalo, da se je odločba o prekinitvi izplačevanja pokojnine C. Ripe di Meane izvajala od prve mesečnega izplačila po poslanem dopisu z dne 26. januarja 2001, torej februarja 2001. Sodišče prve stopnje je v zvezi s tem dodalo, da iz izpiska bančnega računa tožeče stranke z dne 1. marca 2001, ki ga je ta poslala Sodišču prve stopnje, dejansko izhaja, da pokojnina C. Ripi di Meani za mesec februar ni bila izplačana na naveden račun, tako da po izplačilu pokojnine za mesec januar 2001, ki je bilo izvedeno 26. januarja 2001, pokojnine nekdanjega člana Parlamenta ni več prejel (točka 28 istega sklepa).

13 Sodišče prve stopnje se je potem, ko je ugotovilo, da C. Ripa di Meana tega dopisa z dne 26. januarja 2001 ni izpodbijal, osredotočilo na ugotavljanje narave dopisa z dne 26. marca 2001. V zvezi s tem je navedlo zlasti naslednje:

„31 […] treba je ugotoviti, da je Parlament v dopisu z dne 26. marca 2001 izjavil le, da uredba (o doživljenjski pokojnini) v določenih točkah ni popolna, da pa se predpisi o izogibanju prekrivanja pokojnine poslanca ali regionalnega svetnika s plačo poslanca ali regionalnega svetnika zdijo jasni in da je odločba z dne 26. januarja 2001 v skladu z italijansko prakso. Teh izjav v njihovem sobesedilu ni mogoče šteti za kazalec, ki bi dokazoval, da je bila odločba o prekinitvi izplačevanja pokojnine tožeče stranke, posredovana v dopisu z dne 26. januarja 2001, predmet ponovne presoje. Razlagati jih je treba tako, da se razlogi, zaradi katerih se je Parlament odločil za prekinitev izplačevanja pokojnine tožeče stranke, niso spremenili. Dejansko se je Parlament omejil na to, da je opozoril na ratio legis določbe, ki je bila uporabljena v odločbi z dne 26. januarja 2001, in da je tožeči stranki navedel, da je ta odločba v skladu z italijansko prakso, ne da bi spremenil že podano obrazložitev.

32 Poleg tega dejstvo, da je bila tožeča stranka z dopisom z dne 26. marca 2001 obveščena o tem, da se je izplačevanje njene pokojnine med tem dejansko prekinilo, ne pomeni novega elementa, ki bi navedenemu dopisu dajal značaj nove odločbe, ki posega v položaj. To obvestilo namreč pomeni zgolj izvršitev akta, ki posega v položaj, to je odločbe z dne 26. januarja 2001.“

14 Zato je Sodišče prve stopnje v točki 33 izpodbijanega sklepa štelo, da dopis z dne 26. marca 2001 pomeni odločbo, ki zgolj potrjuje odločbo z dne 26. januarja 2001. Ker ta ni bila izpodbijana v roku, ki je za to določen, je bila tožba zavrnjena kot nedopustna, C. Ripi di Meani pa so bili naloženi stroški postopka.

Pritožba

15 C. Ripa di Meana s pritožbo Sodišču predlaga razglasitev ničnosti izpodbijanega sklepa, ugotovitev, da je njegova tožba pred Sodiščem prve stopnje dopustna, vrnitev zadeve slednjemu, da odloči o zadevi, in naložitev plačila stroškov obeh postopkov Parlamentu.

16 C. Ripa di Meana v utemeljitev svoje pritožbe uveljavlja štiri pritožbene razloge. Prvič, kršitve postopka „pred Sodiščem prve stopnje, ki škodijo interesom tožeče stranke“, drugič, kršitev pravic obrambe, tretjič, napačna pravna presoja dopisov z dne 26. januarja in 26. marca 2001 ter nepravilna uporaba sodne prakse Skupnosti na področju potrditvenih aktov, in nazadnje, napačna uporaba sodne prakse o opravičljivi zmoti.

17 Parlament predlaga, naj se pritožba zavrne kot nedopustna oziroma v vsakem primeru kot neutemeljena in naj se tožeči stranki naloži plačilo vseh stroškov.

18 Najprej je treba opozoriti, da lahko Sodišče na podlagi člena 119 svojega Poslovnika, če je pritožba v celoti ali deloma očitno nedopustna ali očitno neutemeljena, po opredelitvi generalnega pravobranilca z obrazloženim sklepom to kadarkoli zavrne ali zavrže brez ustne obravnave.

Dopustnost pritožbe

19 Parlament v odgovoru na pritožbo najprej navaja nedopustnost pritožbe. V zvezi s tem zatrjuje, da bi bilo zato, ker tožeča stranka po eni strani nima naslova za vročanje v Luxembourgu v smislu člena 44(2), prvi pododstavek, Poslovnika Sodišča prve stopnje ter po drugi strani v skladu s členom 100(2), prvi pododstavek, istega poslovnika sodbe in sklepi Sodišča prve stopnje ne spadajo med procesne akte, katerih vročitev naslovniku bi se lahko opravila po telefaksu ali s katerim drugim tehničnim sredstvom sporočanja, čeprav bi slednji soglašal s takim načinom vročitve na podlagi člena 44(2), drugi pododstavek, v tem primeru mogoče uporabiti le tretji pododstavek te določbe, na podlagi katerega se šteje, da je priporočena pošiljka vročena po oddaji slednje na poštnem uradu kraja, v katerem ima Sodišče prve stopnje sedež.

20 Ker naj bi bila torej v obravnavani zadevi vročitev izpodbijanega sklepa na poštnem uradu izvedena 17. julija 2002 in ker naj bi iz spisa sicer izhajalo, da v nasprotju s tem, kar je določeno v členu 100(2), drugi pododstavek, Poslovnika Sodišča prve stopnje, njegov sodni tajnik tožeče stranke po telefaksu ali s katerim drugim tehničnim sredstvom sporočanja ni obvestil o odposlanju tega sklepa, naj bi rok za vložitev pritožbe zoper sklep ob upoštevanju roka zaradi oddaljenosti potekel 27. septembra 2002. Ker je bila pritožba vložena 2. oktobra 2002, naj bi bila torej vložena po izteku roka in bi jo bilo treba zavreči kot nedopustno.

21 V zvezi s tem je treba takoj zavrniti trditev Parlamenta, na podlagi katere naj bi se v obravnavani zadevi uporabljal člen 44(2), tretji pododstavek, Poslovnika Sodišča prve stopnje. Kot namreč izhaja iz besedila te določbe, se vse vročitve zadevni stranki za namen postopka opravijo s priporočeno pisemsko pošiljko, naslovljeno na zastopnika ali odvetnika te stranke, „če tožba ni v skladu z zahtevami iz prvega in drugega pododstavka (navedenega člena 44(2))“, ki določata, da je treba za naslov za vročanje izbrati kraj, v katerem ima Sodišče prve stopnje sedež, in, dodatno oziroma alternativno, soglasje odvetnika ali zastopnika tožeče stranke za sprejemanje vročitev preko telefaksa ali katerega drugega tehničnega sredstva sporočanja. V obravnavani zadevi pa ni sporno, ali je tožba C. Ripe di Meane v skladu s temi pogoji, ker so njegovi odvetniki soglašali, da so jim procesni akti vročeni po telefaksu ali elektronski pošti. Zato je treba izključiti uporabo tretjega pododstavka člena 44(2).

22 Kot Parlament pravilno navaja v svojem odgovoru na pritožbo, iz člena 100(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje prav tako izhaja, da so kot izjema od pravila, navedenega v prejšnji točki, sodbe in sklepi Sodišča prve stopnje, kadar naslov za vročanje naslovniku ni izbran, vedno vročene na njegov naslov na načine, ki so določeni v odstavku 1 navedenega člena, torej s priporočeno pošiljko s povratnico ali kopijo, potrjeno za skladno z zadevno sodbo oziroma sklepom, pri čemer je naslovnik o pošiljki, ki jo je poslal sodni tajnik, obveščen tudi preko telefaksa ali katerega drugega tehničnega sredstva sporočanja.

23 Vendar iz neobstoja takega obvestila sodnega tajnika Sodišča prve stopnje ni mogoče sklepati, da naj C. Ripi di Meani ne bi bilo dovoljeno vložiti pritožbo in da naj bi zanj avtomatično veljala predpostavka iz člena 44(2), tretji pododstavek, Poslovnika Sodišča prve stopnje. Po eni strani, kot je bilo ugotovljeno v točki 21 tega sklepa, se ta pododstavek dejansko uporablja le, kadar naslov za vročanje ni izbran v Luxembourgu in/ali ni soglasja odvetnika ali zastopnika tožeče stranke o sprejemanju vročitev preko telefaksa ali katerega drugega tehničnega sredstva sporočanja, kar v tej zadevi očitno ne drži. Po drugi strani se na podlagi člena 100(2), drugi pododstavek, navedenega poslovnika šteje, da je bila priporočena pisemska pošiljka, ki jo je poslal sodni tajnik, vročena naslovniku desetega dne po oddaji slednje na poštnem uradu kraja, kjer ima Sodišče prve stopnje sedež, razen če je iz povratnice razvidno, da je bila pošiljka prejeta na drug dan, ali če naslovnik sodnega tajnika v roku treh tednov po obvestilu po telefaksu ali s katerim drugim tehničnim sredstvom sporočanja obvesti, da obvestila, ki naj bi se mu vročilo, ni prejel.

24 Ker je v obravnavani zadevi torej ugotovljeno, da je C. Ripa di Meana prejel izpodbijani sklep 22. julija 2002, kar je pet dni po oddaji priporočene pošiljke na poštnem uradu v Luxembourgu, in da je vloga za začetek tega postopka po telefaksu prispela v sodno tajništvo Sodišča 2. oktobra 2002 – izvirnik te vloge je bil v skladu s členom 37(6) Poslovnika Sodišča vložen najpozneje v desetih dneh po prejemu prepisa –, je treba odločiti o dopustnosti te pritožbe.

25 Iz tega izhaja, da naj bi ugovor nedopustnosti, ki ga je vložil Parlament, temeljil na napačnem razumevanju določb Poslovnika Sodišča prve stopnje in ga je treba zavrniti kot očitno neutemeljenega.

Utemeljenost pritožbe

Prvi pritožbeni razlog

26 S prvim pritožbenim razlogom C. Ripa di Meana Sodišču prve stopnje v bistvu očita, da je s tem, ko je v točki 12 izpodbijanega sklepa odločilo, da so stranke v predvidenem roku izpolnile zahtevo Sodišča prve stopnje, ki jih je pozvalo, naj pisno odgovorijo na določena vprašanja, kršilo postopek, saj naj bi Parlament v obravnavani zadevi odgovoril le na eno od teh vprašanj. C. Ripa di Meana meni, da naj bi taka nepravilnost močno ogrožala njegove interese, ker naj bi Sodišče prve stopnje svojo presojo utemeljilo na tem nepopolnem odgovoru Parlamenta tako, da je pomešalo datum, ko je Parlament tožečo stranko obvestil o svoji odločbi o prekinitvi izplačevanja pokojnine, z datumom, ko je bila ta obveščena o dejanski prekinitvi izplačevanja. Vendar pa naj bi iz dejstva, da je Sodišče prve stopnje pisna vprašanja strankam presodilo za koristna, in iz same vsebine navedenih vprašanj, izhajalo, da je Sodišče temu razlikovanju pripisalo bistven pomen.

27 V zvezi s tem je treba takoj zavrniti trditev tožeče stranke, da naj bi dejstvo, da je Sodišče prve stopnje menilo, da so pisna vprašanja strankam koristna, in vsebina navedenih vprašanj potrdila dvome Sodišča prve stopnje o odločilni naravi dopisa z dne 26. januarja 2001.

28 Kot namreč izhaja iz besedila člena 49 Poslovnika Sodišča prve stopnje, lahko Sodišče prve stopnje prosto odloča o tem, da tožečim strankam postavi pisna vprašanja, saj lahko v vsaki fazi postopka odredi ukrepe procesnega vodstva ali pripravljalne ukrepe iz členov 64 in 65 navedenega poslovnika. Odločitev za to možnost pa nima nobene avtomatične posledice za rešitev spora, saj Sodišče prve stopnje nespremenljivo presodi vrednost, ki jo je treba pripisati različnim dejstvom in dokazom, ki so mu bili predloženi ali ki jih je lahko samo zbralo.

29 Glede trditve tožeče stranke, v skladu s katero naj bi Sodišče prve stopnje napravilo procesno napako s tem, ko je odločilo, da so se stranke njegovemu pozivu odzvale, čeprav naj bi Parlament odgovoril le na eno od vprašanj, ki so mu bila postavljena, je treba poudariti, da Sodišče v postopku s pritožbo ni pristojno odločati o presoji dejstev in dokazov Sodišča prve stopnje, razen če je to sodišče očitno izkrivilo navedene elemente (glej v tem smislu zlasti sklep z dne 11. novembra 2003 v zadevi Martinez proti Parlamentu, C-488/01 P, Recueil, str. I-1843, točka 53, in sodbo z dne 29. aprila 2004 v zadevi Parlament proti Ripa di Meana in drugi, C-470/00 P, Recueil, str. I-4167, točka 40). V obravnavani zadevi vsekakor nobeden od elementov spisa, ki je bil predložen Sodišču, ne omogoča zaključka o takem izkrivljanju.

30 Po eni strani je Parlament v odgovoru na pisna vprašanja Sodišča prve stopnje dejansko potrdil, da je odločba o prekinitvi izplačevanja pokojnine C. Ripi di Meani „začela veljati takoj“ in da se pokojnina po 26. januarju 2001 ni več izplačala.

31 Po drugi strani, tudi če bi bilo mogoče odgovor Parlamenta glede datuma, ko je bila tožeča stranka obveščena o dejanski prekinitvi izplačevanja pokojnine, šteti za nepopolnega, ta odgovor vsekakor ni bil edini element, ki ga je Sodišče prve stopnje upoštevalo pri odločitvi o vprašanju dopustnosti tožbe. Dejansko se je prav tako upošteval odgovor C. Ripe di Meane in predvsem, kot izhaja iz točke 28 izpodbijanega sklepa, izpisek iz bančnega računa z dne 1. marca 2001, ki mu ga je ta poslal, iz katerega jasno izhaja, da se znesek pokojnine nekdanjega poslanca Parlamenta za februar 2001 ni knjižil v dobro bančnega računa tožeče stranke.

32 V teh okoliščinah je treba zavrniti trditev tožeče stranke, po kateri naj bi Sodišče prve stopnje svoje presojo utemeljilo na podlagi nepopolnega odgovora Parlamenta na vprašanja, ki mu jih je postavilo Sodišče prve stopnje.

33 Prvi pritožbeni razlog je treba zato zavrniti kot očitno neutemeljenega.

Drugi pritožbeni razlog

34 Z drugim pritožbenih razlogom, ki je sestavljen iz dveh delov, C. Ripa di Meana zatrjuje, da so bile kršene njegove pravice obrambe, ker naj bi Sodišče prve stopnje po eni strani neposredno odločilo o ugovoru nedopustnosti, ki ga je vložil Parlament, ne da bi strankam dalo možnost predložitve dodatnih pisnih stališč ali da bi prešlo na ustni del postopka, in ker naj po drugi strani ne bi upoštevalo odgovorov, ki jih je podal na vprašanja Sodišča prve stopnje. V zvezi s tem C. Ripa di Meana Sodišču prve stopnje zlasti očita, da je prezrlo okoliščino, da se je zaradi večje težave z očmi in posledičnega okrevanja na domu Montecastello di Vibio lahko s svojim izpiskom iz bančnega računa z dne 1. marca 2001, ki je bil poslan na njegovo stalno prebivališče v Rimu, seznanil šele v prvih dneh aprila istega leta.

35 Glede prvega dela tega pritožbenega razloga je treba, prvič, opozoriti, da na podlagi člena 114 od (1) do (3) Poslovnika Sodišča prve stopnje, če tožeča stranka zahteva, naj slednje odloča o dopustnosti, pristojnosti ali drugem procesnem vprašanju, ne da bi odločalo o zadevi po temelju, predsednik Sodišča prve stopnje nasprotni stranki določi rok za pisno predstavitev njenih pritožbenih razlogov in predlogov glede te zahteve, preostali del postopka pa je usten, razen če Sodišče prve stopnje odloči drugače. Iz te določbe jasno izhaja, da Sodišče prve stopnje ni dolžno izvesti obravnave. Sodišče prve stopnje bi lahko torej v obravnavani zadevi odločilo, da bo o ugovoru Parlamenta odločalo, ne da bi začelo ustni postopek, če bi menilo, da je s pomočjo dokumentov iz spisa in zlasti odgovorov, podanih na pisna vprašanja, za katera je presodilo, da jih je tožečim strankam koristno postaviti, dovolj obveščeno.

36 Drugič, v obravnavani zadevi očitek tožeče stranke, da naj ne bi bilo spoštovano načelo kontradiktornosti, ker naj ne bi imela možnosti zavzeti stališče o odgovoru, ki ga je Parlament podal na vprašanja Sodišče prve stopnje, ni utemeljen. Ne glede na odgovore − ki se glede na stranke razlikujejo − na vprašanje, ali je C. Ripa di Meana imel možnost, da pred Sodiščem prve stopnje razpravlja o odgovoru, ki je bil podan na vprašanja, ki jih je to postavilo Parlamentu, morebitno nespoštovanje načela kontradiktornosti nikakor ne bi moglo spremeniti rešitve spora. Kot izhaja iz točke 28 izpodbijanega sklepa, se je namreč Sodišče prve stopnje pri presoji odgovorov strank na njegova vprašanja oprlo zgolj na to, da pojasnjujejo dejstvo, da je Parlament odločbo z dne 26. januarja 2001 takoj izvršil. Nasprotno pa se vprašanje, kdaj je bil C. Ripa di Meana resnično obveščen o dejanski prekinitvi izplačevanja pokojnine, pri obrazložitvi izpodbijanega sklepa nikakor ni upoštevalo.

37 Glede na navedeno je treba očitek kršitve načela kontradiktornosti zavrniti kot neupoštevnega.

38 Prvi del drugega pritožbenega razloga je treba torej zavrniti kot očitno neutemeljenega.

39 Drugi del drugega pritožbenega razloga, ki temelji na tem, da naj Sodišče prve stopnje ne bi upoštevalo dejstva, da se tožeča stranka zaradi zdravstvenega stanja z izpiskom iz bančnega računa z dne 1. marca 2001 ni seznanila pred aprilom istega leta, se pretežno prekriva s četrtim pritožbenim razlogom in bo zato preizkušen skupaj z njim.

Tretji pritožbeni razlog

40 S tretjim pritožbenim razlogom C. Ripa di Meana prereka pravno kvalifikacijo dopisov z dne 26. januarja in 26. marca 2001 s strani Sodišča prve stopnje.

41 Glede dopisa z dne 26. januarja 2001 C. Ripa di Meana izpodbija njegovo odločilno naravo z vidika, po eni strani, splošnih pojmov, ki jih Parlament uporablja v tem dopisu, in na drugi strani, dejstva, da preučitev njegove zadeve še ni bila zaključena, ker bi moral tej instituciji poslati še dodatne podatke v zvezi z datumom njegove izvolitve na položaj člana regionalnega sveta Umbrije.

42 V zvezi z dopisom z dne 26. marca 2001 C. Ripa di Meana ugovarja temu, da naj bi bil ta zgolj potrditven, ker naj bi v primerjavi z dopisom z dne 26. januarja vseboval več novih elementov, in ker naj bi bila zaradi dopisa, ki ga je 15. marca 2001 naslovil na Parlament, pred tem opravljena ponovna preučitev njegovega položaja.

43 V zvezi s tem je treba takoj zavrniti trditev tožeče stranke, po kateri naj dopis z dne 26. januarja ne bi mogel biti predmet ničnostne tožbe, ker naj bi bil začasne narave. Sodišče prve stopnje je dejansko lahko sklepalo, ne da bi zmotno uporabilo pravo, da tako iz pojmov, ki se uporabljajo v dopisu, navedenem v točki 6 tega sklepa, kot iz razlogov, ki jih je navedel Parlament, izhaja, da je slednji dejansko odločil prekiniti izplačevanje pokojnine tožeči stranki zaradi njene izvolitve na položaj regionalnega svetnika, pri čemer naj bi bila zahteva za informacije, ki je bila naslovljena na C. Ripo di Meano, namenjena le izračunu vsote, ki mu je bila neupravičeno izplačana od dejanskega datuma njegove izvolitve na položaj člana regionalnega sveta Umbrije.

44 V zvezi s trditvijo tožeče stranke, po kateri bi moralo Sodišče prve stopnje dopustiti njeno tožbo, če dopis z dne 26. marca 2001 ne bi bil potrditven, je treba ugotoviti, da nobeden od razlogov, na katere se sklicuje C. Ripa di Meana v utemeljitev take trditve, ne more postaviti pod vprašaja zaključka, ki ga je v zvezi s tem sprejelo Sodišče prve stopnje.

45 Tako je najprej glede sklicevanja Parlamenta na prakso italijanske poslanske zbornice in na odločitev političnih organov o izogibanju primerom prekrivanja pokojnine poslanca ali regionalnega svetnika z nadomestilom za opravljanje mandata poslanca ali regionalnega svetnika treba ugotoviti, da ne zajema nobenega novega elementa v primerjavi z dopisom z dne 26. januarja 2001, ki je že v prvih vrsticah pritegnil pozornost C. Ripe di Meane glede določb člena 12 Uredbe o doživljenjski pokojnini, ki je priložena k tem dopisu in ki podrobneje določa prekinitev izplačevanja pokojnine med mandatom nacionalnega ali evropskega poslanca oziroma regionalnega svetnika.

46 Nato je treba obvestilo tožeči stranki o tem, da se je izplačevanje njene pokojnine dejansko prekinilo, šteti, kot sicer glede tega potrjuje besedilo dopisa z dne 26. marca 2001, za zgolj informativno obvestilo zadevni stranki v odgovor na dopis, ki je bil poslan 15. marca 2001. Nikakor naj ne bi bilo mogoče šteti, da je tako obvestilo v primerjavi z dopisom z dne 26. januarja 2001 nov dejavnik, saj že slednji dopis jasno navaja, da bo Parlament prekinil izplačevanje pokojnine tožeče stranke.

47 V zvezi s trditvijo tožeče stranke, da naj bi bil pred dopisom z dne 26. marca 2001 njen položaj ponovno preučen, ker naj bi Parlament zaradi dopisa, ki ga je nanj naslovila 15. marca 2001, priznal, da italijanska uredba o doživljenjski pokojnini ni popolna, je treba ugotoviti, da se to priznanje nanaša le na neobstoj sklicevanja na mandat regionalnega svetnika ob ponovni pridobitvi pokojnine na koncu takega mandata. Vendar se v obravnavani zadevi spor ne nanaša na ponovno vzpostavitev pravic do pokojnine, ampak na prekinitev teh pravic zaradi izvolitve nekdanjega evropskega poslanca na položaj člana regionalnega sveta.

48 Glede na vse navedeno je treba torej tretji pritožbeni razlog zavrniti kot očitno neutemeljenega.

Četrti pritožbeni razlog

49 S četrtim pritožbenim razlogom, ki večinoma ponovi kritike iz drugega dela drugega pritožbenega razloga, C. Ripa di Meana na koncu, podredno, zatrjuje, da če bi Sodišče odločilo, da je dopis z dne 26. marca 2001 potrditven, bi moralo v vsakem primeru razveljaviti izpodbijani sklep zato, ker naj Sodišče prve stopnje ne bi uporabilo sodne prakse Skupnosti o opravičljivi zmoti. Tožeča stranka trdi, da so v tem pogledu pogoji za uporabo te sodne prakse izpolnjeni, ker naj bi bil po eni strani dopis z dne 26. januarja 2001 začasni dopis, in da je v dobri veri pričakovala, da bo vprašanje analogne uporabe člena 12 uredbe o doživljenjski pokojnini predmet kontradiktorne razprave. Po drugi strani naj bi ji njene težave z očmi februarja in marca 2001 onemogočile kakršne koli „vidne dejavnosti“, zato naj bi se lahko šele prve dni aprila 2001 seznanila z izpiskom iz bančnega računa z dne 1. marca 2001, ki prikazuje, da so službe Parlamenta prekinile izplačevanje njegove pokojnine nekdanjega evropskega poslanca.

50 V zvezi s tem je treba opozoriti, da se lahko posameznik v skladu z ustaljeno sodno prakso v izjemnih primerih sklicuje na opravičljivo zmoto zato, da bi se izognil prekluzivnemu roku, ki velja za vložitev ničnostne tožbe, zlasti, če je institucija, ki je izdala izpodbijani akt, ravnala tako, da je bilo njeno ravnanje samo tako oziroma je bilo odločilno za to, da je povzročilo dopustno zmedo pri posamezniku, ki je ravnal v dobri veri in je izkazal potrebno skrbnost, ki se zahteva od obveščene osebe (glej v tem smislu zlasti sodbe z dne 15. decembra 1994 v zadevi Bayer proti Komisija, C-195/91 P, Recueil, str. I-5619, točka 26, in z dne 15. maja 2003 v zadevi Pitsiorlas proti Svetu in ECB, C-193/01 P, Recueil, str. I-4837, točka 24). Vsekakor je v obravnavani zadevi očitno, da C. Ripa di Meana ni bil v takšnem izjemnem položaju in da se ne more utemeljeno sklicevati na zgoraj navedeno sodno prakso, ker v obravnavani zadevi ni podana nobena od predpostavk za opravičljivo zmoto.

51 Po eni strani C. Ripa di Meana Parlamentu namreč ne more utemeljeno očitati ravnanja, ki bi zanj pomenilo dopustno zmedo o resnični naravi dopisa z dne 26. januarja 2001, ker, kot izhaja iz točke 43 tega sklepa, pojmi, ki se uporabljajo v tem dopisu, jasno dokazujejo odločitev te institucije, da dejansko prekine izplačevanje pokojnine tožeče stranke, in razloge, ki utemeljujejo tako prekinitev.

52 Po drugi strani lahko vsebina spisa, ki je bil predložen Sodišču, prav tako vzbudi dvome o skrbnosti, ki jo je tožeča stranka izkazala v obravnavani zadevi, ker je na dopis z dne 26. januarja 2001, katerega prejem je potrdila 31. januarja 2001, odgovorila šele 15. marca 2001 tako, da je Parlamentu poslala dopis, v katerem je izrazila svoje začudenje, da je Parlament prekinil izplačevanje njene pokojnine, in šele 12. junija istega leta vložila pritožbo na Sodišče prve stopnje.

53 Poleg tega trditvi C. Ripe di Meane, da naj februarja in marca 2001 ne bi mogel opravljati kakršne koli „vidne dejavnosti“ in da naj bi se z izpiskom iz bančnega računa z dne 1. marca seznanil šele v prvih dneh aprila navedenega leta, nasprotuje dejstvo, da je 15. marca 2001 na Parlament sam naslovil dopis, kar je datum, ki spada v obdobje, v katerem zatrjuje, da so mu velike težave z očmi, ki jih je imel, onemogočile kakršne koli „vidne dejavnosti“.

54 Glede na te elemente je treba torej drugi del drugega pritožbenega razloga in četrti pritožbeni razlog zavrniti kot očitno neutemeljena.

55 Štirje pritožbeni razlogi, na katere se je skliceval C. Ripa di Meana v utemeljitev svoje pritožbe, so očitno neutemeljeni, zato je treba to v celoti zavrniti.

Stroški

56 V skladu s členom 69(2) Poslovnika, ki velja za pritožbeni postopek na podlagi člena 118 tega poslovnika, se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Komisija predlagala, naj se C. Ripi di Meani naloži plačilo stroškov in ker ta s svojimi pritožbenimi razlogi ni uspel, se mu naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) sklenilo:

1) Pritožba se zavrne.

2) C. Ripi di Meani se naloži plačilo stroškov.

Razglašeno v Luxembourgu, 29. oktobra 2004.

Podpisi

Sodni tajnik Predsednik drugega senata