ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 25 Uredbe določa:

„1. Odločbe sodišča, katerega odločba o uvedbi postopkov se prizna v skladu s členom 16, ki zadevajo vodenje in končanje postopkov v primeru insolventnosti, in poravnave, ki jih je odobrilo navedeno sodišče, se prav tako priznajo brez kakršnih koli nadaljnjih formalnosti. Take odločbe se izvršijo v skladu s členi 31 do 51, razen s členom 34(2) [Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32)], kakor je bila spremenjena s Konvencijo o pristopu k tej konvenciji [(v nadaljevanju: Bruseljska konvencija)].

Prvi pododstavek prav tako velja za odločbe, ki so neposredno sprejete na podlagi postopkov v primeru insolventnosti in so z njimi tesno povezane, četudi jih je sprejelo drugo sodišče.

Prvi pododstavek prav tako velja za odločbe o varovalnih ukrepih, sprejete po vložitvi zahtevka za uvedbo postopkov v primeru insolventnosti.

2. Priznavanje in izvršitev drugih odločb, ki niso navedene v odstavku 1, ureja konvencija iz odstavka 1, pod pogojem, da se navedena konvencija uporablja.

3. Države članice niso zavezane priznati ali izvršiti odločbe iz odstavka 1, ki bi lahko vodila do omejevanja osebne svobode ali poštne tajnosti.“
53

Kajti podjetje praviloma ne more izpodbijati odločbe Komisije, ki prepoveduje sektorsko shemo pomoči, če ga ta odločba zadeva samo zaradi njegove pripadnosti zadevnemu sektorju in statusa morebitnega upravičenca do navedene sheme. Taka odločba je namreč za tožeče podjetje splošni ukrep, ki se uporablja za objektivno določene položaje in ima pravne učinke za skupino oseb, ki so določene splošno in abstraktno (sodbe z dne 2. februarja 1988 v združenih zadevah Kwekerij van der Kooy in drugi proti Komisiji, 67/85, 68/85 in 70/85, Recueil, str. 219, točka 15; z dne v zadevi Federmineraria in drugi proti Komisiji, C-6/92, Recueil, str. I-6357, točka 14, in z dne v združenih zadevah Italija in Sardegna Lines proti Komisiji, C-15/98 in C-105/99, Recueil, str. I-8855, točka 33).
50

Prav tako ni upoštevna ugotovitev, da naj bi bile zadevne zgradbe namenjene dejavnostim družbe KölnMesse, ki naj bi jih dejansko uporabljala in za to nakazovala mesečno protiplačilo (glej v tem smislu sodbo z dne 18. januarja 2007 v zadevi Auroux in drugi, C-220/05, ZOdl., str. I-385, točke 33, 35 in 42). Poleg tega je treba poudariti, da je iz dokumentov z naslovom „pismo o nameri“ z dne in , ki jih Zvezna republika Nemčija ni izpodbijala, razvidno, da se je mesto Köln zavezalo prevzeti finančno breme zadevnega dejanja, če družba KölnMesse po letu 2012 ne bi zmogla stroška najemnin.
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 16. julija 2009 – Komisija proti Irski

(Zadeva C‑554/07)

„Neizpolnitev obveznosti države – Davek na dodano vrednost – Direktiva 2006/112/ES – Členi 2, 9 in 13 – Gospodarska dejavnost, ki jo izvajajo država, lokalni organi ali drugi organi javnega prava – Oprostitev“

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Davčni zavezanci – Organizacije javnega prava (Direktiva Sveta 2006/112, členi 2, 9 in 13) (Glej točke od 47 do 50, od 62 do 68, od 74 do 76 in točko 1 izreka.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nepravilen prenos člena 13 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1) – Oprostitev vseh gospodarskih dejavnosti, ki jih izvajajo država, lokalni organi ali drugi organi javnega prava

Izrek

1. Irska s tem, da v svojo nacionalno zakonodajo ni vnesla splošne zahteve, da so gospodarske dejavnosti, v katerih organi javnega prava ne izvajajo funkcij javne oblasti, predmet plačila davka na dodano vrednost;

s tem, da v svojo nacionalno zakonodajo ni vnesla splošne zahteve, da so gospodarske dejavnosti, v katerih organi javnega prava izvajajo funkcije javne oblasti, predmet plačila davka na dodano vrednost, če obravnavanje teh organov kot nezavezancev za plačilo davka povzroči občutno izkrivljanje konkurence ali katerega od meril, potrebnih za izvrševanje diskrecijske pravice, ki jo ima v zvezi s tem minister za finance, in

s tem, da v svojo nacionalno zakonodajo ni vnesla splošne zahteve, da so organi javnega prava, ki opravljajo dejavnosti iz Priloge I k Direktivi Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, zavezani za plačilo tega davka, če te njihove dejavnosti niso zanemarljivo majhne,

ni izpolnila obveznosti iz členov 2, 9 in 13 Direktive.
96

Glede prve napačne uporabe prava, ki jo zatrjujeta pritožnici in ki se nanaša na domnevno abstraktno opredelitev kršitve, ki jo je podalo Sodišče prve stopnje brez upoštevanja nepravilnosti ugotovitve njenega dejanskega vpliva na trg, je treba opozoriti, da je pri odmeri glob treba upoštevati trajanje kršitev in vse druge dejavnike, ki lahko vplivajo na presojo njene teže, kot so ravnanje posameznega podjetja, vloga, ki jo je posamezno podjetje imelo pri izvajanju usklajenih ravnanj, dobiček, ki so ga podjetja lahko imela zaradi teh ravnanj, njihova velikost in vrednost zadevnega blaga ter nevarnost, ki jo ta vrsta kršitev pomeni za cilje Evropske skupnosti (glej zgoraj navedeni sodbi Musique Diffusion française, točka 129, ter Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 242). Iz tega izhaja, da učinek protikonkurenčnega ravnanja ni sam po sebi odločilno merilo pri presoji ustrezne globe. Natančneje, dejavniki, ki se nanašajo na vidik namere, so lahko pomembnejši od dejavnikov v zvezi z navedenimi učinki, še zlasti kadar gre za kršitve, ki so že same po sebi resne, kot je na primer razdelitev trgov v obravnavani zadevi (glej sodbo z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Thyssen Stahl proti Komisiji, C-194/99 P, Recueil, str. I-10821, točka 118).
16

Pojmi, ki so bili uporabljeni za določitev oprostitev, določenih v členu 13 Šeste direktive, se razlagajo ozko, ker so te oprostitve izjeme od splošnega načela, na podlagi katerega se DDV plačuje za vsako odplačno opravljanje storitev davčnega zavezanca, ki deluje kot tak (glej zlasti sodbi z dne 18. januarja 2001 v zadevi Stockholm Lindöpark, C-150/99, Recueil, str. I-493, točka 25, in z dne v zadevi Jyske Finans, C-280/04, ZOdl., str. I-10683, točka 21 in navedena sodna praksa).
55

Prav tako je treba poudariti, da ni dvoma, da sta družbi Malaika in Starion na primerjalnih seznamih parfumov uporabili besedne znamke Trésor, Miracle, Anaïs-Anaïs in Noa, ki so jih registrirali družba L’Oréal in drugi, in ne znake, ki bi bili zgolj podobni tem znamkam. Poleg tega so bile uporabljene za proizvode, enake tistim, za katere so bile registrirane navedene znamke, in sicer parfume.
Določbo 8(3) okvirnega sporazuma o delu za določen čas je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, kot je predsedniški dekret št. 164/2004, ki – drugače od prejšnjega predpisa nacionalnega prava, kot je člen 8(3) zakona št. 2112/1920 – prvič, ne določa več, da se ob zlorabi zaporednih pogodb o zaposlitvi za določen čas v javnem sektorju te spremenijo v pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas ali pa to spremembo podredi določenim kumulativnim in omejevalnim pogojem, in drugič, določa, da delavci, ki so sklenili prvo ali edino pogodbo o zaposlitvi za določen čas, niso več upravičeni do varstva na podlagi ukrepov, ki jih določa, če se te spremembe – kar mora preveriti predložitveno sodišče – nanašajo na omejeno kategorijo delavcev, ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi za določen čas, oziroma so izravnane s sprejetjem ukrepov za preprečevanje zlorabe veriženja pogodb o zaposlitvi za določen čas v smislu določbe 5(1) navedenega okvirnega sporazuma.

Vendar izvajanje tega okvirnega sporazuma z nacionalno zakonodajo, kot je predsedniški dekret št. 164/2004, ne sme povzročiti zmanjšanja varstva, ki je prej veljalo v nacionalnem pravnem redu za delavce, zaposlene za določen čas, na nižjo raven od tiste, ki je določena z minimalnimi varstvenimi določbami v okvirnem sporazumu. Zlasti upoštevanje določbe 5(1) tega sporazuma zahteva, da taka zakonodaja v zvezi z zlorabo veriženja pogodb o zaposlitvi za določen čas določa dejanske in zavezujoče ukrepe za preprečevanje take zlorabe ter dovolj učinkovite in odvračalne sankcije, da zagotovijo polni učinek teh preventivnih ukrepov. Predložitveno sodišče mora torej preveriti, ali so ti pogoji izpolnjeni.
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 7. maja 2009 – Waterford Wedgwood proti Assembled Investments (Proprietary ) in UUNT

(Zadeva C‑398/07 P)

„Pritožba – Znamka Skupnosti – Figurativna znamka WATERFORD STELLENBOSCH – Ugovor imetnika besedne znamke Skupnosti WATERFORD – Zavrnitev registracije s strani odbora za pritožbe“

1. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede s prejšnjo znamko (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b)) (Glej točko 35.)

2. Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen v primeru izkrivljanja (člen 225(1), ES; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točki 40 in 41.)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 12. junija 2007 v zadevi Assembled Investments (Proprietary) Ltd proti UUNT in Waterford Wedgwood (T-105/05), s katero je Sodišče prve stopnje razveljavilo Odločbo R 240/2004-1 Prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 15. decembra 2004, s katero je bila razveljavljena odločba oddelka za ugovore, s katero je bil zavrnjen ugovor imetnika besedne znamke Skupnosti „WATERFORD“ za proizvode iz razredov 3, 8, 11, 21, 24 in 34.

Izrek

1) Pritožba se zavrne.
76

Iz konvencije za varnost zračnega prometa izhaja, da je ta dejavnost pomoči eden od instrumentov sodelovanja, ki so s to konvencijo zaupani Eurocontrolu, in ima neposredno vlogo pri uresničevanju cilja tehnične uskladitve in vključitve na področju zračnega prometa, ki se želi doseči, da bi se prispevalo k ohranitvi in izboljšanju varnosti zračne plovbe. Ker ima navedena dejavnost zlasti obliko pomoči nacionalnim upravam pri izvajanju postopkov javnih razpisov za nakup opreme in sistemov za vodenje zračnega prometa, je njen namen vključiti tehnične standarde in specifikacije, ki jih je Eurocontrol pripravil in sprejel za vzpostavitev usklajenega evropskega sistema za vodenje zračnega prometa. Tako je tesno povezana z nalogo tehnične standardizacije, ki so jo pogodbene stranke prenesle na Eurocontrol v okviru sodelovanja med državami članicami z namenom ohranitve in razvoja varnosti zračne plovbe, in je torej povezana z izvajanjem javnih pooblastil.
Člen 27, točka 1, Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, kakor je bila spremenjena s Konvencijo z dne 9. oktobra 1978 o pristopu Kraljevine Danske, Irske in Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska, Konvencijo z dne 25. oktobra 1982 o pristopu Helenske republike, Konvencijo z dne 26. maja 1989 o pristopu Kraljevine Španije in Portugalske republike ter s Konvencijo z dne 29. novembra 1996 o pristopu Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske je treba razlagati tako, da:
91

Sodišče je tako presodilo, da država članica ne more zavrniti priznanja, na svojem ozemlju, pravice do vožnje, ki izhaja iz vozniškega dovoljenja, ki ga je izdala druga država članica, in torej priznanja veljavnosti tega dovoljenja, dokler njegov imetnik ne izpolni v prvi državi članici veljavnih pogojev za izdajo novega dovoljenja po odvzemu prej pridobljenega, med katerimi je preizkus sposobnosti za vožnjo, ki dokazuje, da ni več razlogov, ki so upravičevali navedeni odvzem (glej zgoraj navedeni sodbi Wiedemann in Funk, točka 64, in Zerche in drugi, točka 61, ter zgoraj navedena sklepa Halbritter, točka 32, in Kremer, točka 38).
20

V teh okoliščinah je High Court of Justice (England and Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) prekinilo postopek in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „Glede […] Direktive 2000/78 […]: Nacionalne upokojitvene starosti in področje uporabe Direktive[:] 1. Ali Direktiva velja za nacionalna pravila, ki delodajalcem dovoljujejo, da zaradi upokojitve odpustijo zaposlene, stare 65 let ali več? 2. Ali Direktiva velja za nacionalna pravila, ki delodajalcem dovoljujejo, da zaradi upokojitve odpustijo zaposlene, stare 65 let ali več, če so začela veljati po sprejetju Direktive? 3. Ob upoštevanju odgovorov na [zgornji] vprašanji […], — ali sta bila člen 109 in/ali člen 156 zakona iz leta 1996 in/ali — sta člena 30 in 7 uredbe v povezavi s prilogama 8 in 6 k tej uredbi nacionalni določbi, ki določata upokojitveno starost v smislu uvodne izjave 14? Opredelitev neposredne diskriminacije zaradi starosti[, zlasti] upravičljiv[ega] razlog[a:] 4. Ali je s členom 6(1) Direktive dovoljeno državam članicam sprejeti zakonske določbe, ki določajo, da različno obravnavanje zaradi starosti ne pomeni diskriminacije, če je ugotovljeno, da pomeni sorazmeren način uresničevanja legitimnega cilja, oziroma ali [navedeni] člen 6(1) državam članicam nalaga, da vrste različnega obravnavanja, ki so lahko tako upravičene, določijo s seznamom ali z drugim ukrepom, ki je po obliki in vsebini podoben [navedenemu] členu 6(1)? Merila upravičenosti neposredne in posredne diskriminacije[:] 5. Ali obstaja občutna praktična razlika – in če, katera – med merili upravičenosti glede posredne diskriminacije, določenimi v členu 2(2) Direktive, in merili upravičenosti glede neposredne diskriminacije zaradi starosti, določenimi v členu 6(1) Direktive?“
1)

Italijanska republika s tem, da ni zagotovila, da bi pri vseh klicih na evropsko številko klica v sili „112“ organom, ki rešujejo nujne primere, bile na voljo informacije o lokaciji kličočega, če je to tehnično izvedljivo, ni izpolnila obveznosti iz člena 26(3) Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (direktiva o univerzalni storitvi).
44

Res je v členu 3(1), prvi pododstavek, navedene uredbe določeno, da lahko sektorski predpisi določijo krajši rok od štirih let, ki pa ne sme biti krajši od treh let. Vendar gre v tej določbi za vprašanje sektorskih predpisov, sprejetih na ravni Skupnosti, kot je razvidno iz pete uvodne izjave te uredbe, in ne za vprašanje nacionalnih sektorskih predpisov (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Handlbauer, točka 28).
21

Postopek za izdajo dovoljenja naj bi se uporabljal le za delavce in „lažne samozaposlene osebe“, in sicer družbenike, ki so „neznačilno“ v položaju, ki je podoben položaju delavca. Zato samozaposlene osebe, kot so družbeniki, ki za družbo ne opravljajo storitev, ki so značilne za opravljanje dela, ampak so omejene na dejanja upravljanja in razpoložljivost njihovih družbenih delov, v nasprotju s trditvami Komisije ne spadajo na področje uporabe člena 2(4) AuslBG.
7

Člen 5 Uredbe št. 261/2004 z naslovom „Odpoved leta“ določa: „1. V primeru odpovedi leta: (a) zadevnim potnikom ponudi pomoč dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 8; in (b) zadevnim potnikom ponudi pomoč dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 9(1)(a) in 9(2), kakor tudi pomoč, predvideno v členu 9(1)(b) in 9(1)(c), v primeru spremembe poti, kadar je utemeljeno pričakovani čas odhoda novega leta najmanj naslednji dan po načrtovanem času odhoda odpovedanega leta; in (c) imajo zadevni potniki pravico do odškodnine, ki jim jo mora plačati dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 7, razen če: (i) so o odpovedi obveščeni najmanj dva tedna pred odhodom po voznem redu; ali (ii) so o odpovedi obveščeni dva tedna do sedem dni pred odhodom po voznem redu in jim je ponujena sprememba poti, ki jim zagotavlja odhod največ dve uri pred odhodom po voznem redu in prihod v njihov končni namembni kraj manj kot štiri ure po prihodu po voznem redu; ali (iii) so o odpovedi obveščeni manj kot sedem dni pred odhodom po voznem redu in jim je ponujena sprememba poti, ki jim zagotavlja odhod največ eno uro pred odhodom po voznem redu in prihod v njihov končni namembni kraj manj kot dve uri po prihodu po voznem redu. […] 3. Dejanski letalski prevoznik ni obvezan plačati odškodnine v skladu s členom 7, če lahko dokaže, da so za odpoved leta krive izredne razmere, katerim se ne bi bilo mogoče izogniti, tudi če bi bili sprejeti vsi ustrezni ukrepi. […]“
1)

Republika Avstrija s tem, da je določila, da morajo avtomobili, ki so bili pred tem registrirani v drugih državah članicah in ki zaradi starosti niso bili predmet ES‑homologacije, ob njihovi prvi registraciji v Avstriji spoštovati mejne vrednosti na področju izpušnih plinov in hrupa, ki so strožje od tistih, ki so za njih veljale prvotno, to so vrednosti, določene z Direktivo Sveta 93/59/EGS z dne 28. junija 1993 o spremembah Direktive 70/220/EGS o približevanju zakonodaje držav članic o ukrepih proti onesnaževanju zraka z emisijami iz motornih vozil in Direktivo Sveta 92/97/EGS z dne 10. novembra 1992 o spremembah Direktive 70/157/EGS o približevanju zakonodaje držav članic o dovoljeni ravni hrupa in izpušnem sistemu motornih vozil, medtem ko za že registrirana vozila z istimi značilnostmi ob njihovi ponovni registraciji v tej državi ta zahteva ne velja, ni izpolnila obveznosti iz člena 28 ES.
38

Treba je še poudariti, da čeprav so storitve opravljene le za enega ali nekatere člane neodvisne skupine, ostajajo stroški opravljanja teh storitev skupni strošek skupine, ki je bila za ta namen ustanovljena, ker je navedeno, da so metode stroškovnega računovodstva dovolj učinkovite, da se delež teh stroškov natančno določi in da so povezani z vsako posamezno opravljeno storitvijo.
Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 43 ES in 49 ES ter členov 7 in 11 Direktive Sveta 93/37/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje (UL L 199, str. 54) – Kršitev načel preglednosti in prepovedi diskriminacije – Javna dela, opravljena na podlagi „financiranja projekta“
Člen 108e(1) in (2) zakona o davku na dohodek iz leta 1988 (Einkommensteuergesetz, BGB1. 400/1988) v različici, objavljeni v BGB1. I 155/2002 (v nadaljevanju: EStG iz leta 1988), določa:

„1. Investicije v materialna sredstva, upravičena do premij, so lahko upravičene do premije za investicije v višini 10 odstotkov, če je mogoče zneske, ki so bili uporabljeni za nakup ali izdelavo, odšteti pred plačilom davka zaradi amortizacije sredstev, ki so podvržena depreciaciji (člena 7 in 8).

2. Sredstva, upravičena do premij, so nova materialna sredstva kot del osnovnih sredstev, ki so predmet amortizacije. Med materialna sredstva, ki so upravičena do premije, ne spadajo:

[…]
70

Poleg tega je treba v obravnavani zadevi opozoriti, da čeprav Svet in Komisija trdita, da sta glavni cilj in sestavni del izpodbijanega sklepa po eni strani povezana skoraj izključno s členom 181a ES in da sta bila po drugi strani stranski cilj in sestavni del povezana s členom 179 ES, vendarle nista mogla dokazati, zakaj je gospodarsko, finančno in tehnično sodelovanje Skupnosti in tretjih držav, ki so države v razvoju, tako odtujeno od razvojnega sodelovanja v smislu naslova XX Pogodbe, da naj bi imel sklep, čeprav se sodelovanje, določeno v tem poglavju, nanaša na države v razvoju, glavni ali prevladujoči cilj in sestavni del, ki nista povezana z razvojnim sodelovanjem v smislu navedenega naslova XX.
29

Treba je poudariti, da so v prilogi I, točka 7(b) in (c), k spremenjeni direktivi med projekti, glede katerih je treba izvesti presojo vplivov na okolje, naštete „avtocest[e]“, „hitr[e] cest[e]“ in „[g]radnja nove ceste s štirimi ali več pasovi ali nova razvrstitev pasov na obstoječi cesti in/ali širitev obstoječe ceste z dvema pasovoma ali manj, da bo imela štiri ali več pasov, z dolžino take nove ceste ali dela ceste z novo razvrstitvijo pasov in/ali razširjenega dela ceste 10 km ali več neprekinjenega poteka“. Med projekti, glede katerih lahko države članice v skladu s členom 4(2) te direktive določijo, da se izvede presoja vplivov na okolje, sta v prilogi II, točki 10(e) in 13, prva alinea, navedeni „[g]radnja cest“ in „[v]saka sprememba ali razširitev projektov, naštetih v Prilogi I in Prilogi II, ki so že dovoljeni, izvedeni ali v izvedbi in lahko imajo pomembne škodljive vplive na okolje“. V zvezi s tem je treba na eni strani pojasniti, kot pravilno poudarja Komisija Evropskih skupnosti, da so pojmi iz navedenih prilog pojmi prava Skupnosti, ki jih je treba razlagati avtonomno, na drugi strani pa je treba poudariti, da ni izključeno, da vrste cest, navedene v teh določbah, potekajo v mestu in zunaj njega.
57

Če so v nacionalni ureditvi dediči osebe, ki je bila ob svoji smrti rezident, in osebe, ki je bila ob svoji smrti nerezident, glede obdavčitve podedovane nepremičnine, ki je v zadevni državi članici, postavljeni v isti položaj, se ne morejo v okviru iste obdavčitve glede možnosti odbitka stroškov, povezanih s to nepremičnino, različno obravnavati, ne da bi to povzročilo diskriminacijo. Z enakim obravnavanjem zapuščin teh dveh skupin oseb pri obdavčenju dediščin, razen pri odbitku dolgov, je namreč nacionalni zakonodajalec priznal, da glede podrobnih pravil in pogojev te obdavčitve med temi osebami ni objektivnih razlik, ki bi lahko utemeljile različno obravnavanje (glej po analogiji v okviru pravice do ustanavljanja sodbi z dne 28. januarja 1986 v zadevi Komisija proti Franciji, 270/83, Recueil, str. 273, točka 20, in z dne 14. decembra 2006 v zadevi Denkavit Internationaal in Denkavit France, C-170/05, ZOdl., str. I-11949, točka 35; v okviru prostega pretoka kapitala in davka na dediščino glej sodbo v zadevi Eckelkamp in drugi, C-11/07, ZOdl., str. I-6845, točka 63).
1.

Videokamero je mogoče uvrstiti v tarifno podštevilko 85254099 Kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2261/98 z dne 26. oktobra 1998, Uredbo Komisije (ES) št. 2204/1999 z dne 12. oktobra 1999, Uredbo Komisije (ES) št. 2388/2000 z dne 13. oktobra 2000 in Uredbo Komisije (ES) št. 2031/2001 z dne 6. avgusta 2001 le, če je funkcija snemanja slik in zvoka, ki ne izvira iz integrirane kamere ali mikrofona, ampak iz drugih virov, aktivna v trenutku carinjenja ali če bi lahko uporabnik brez posebnih znanj navedeno funkcijo – čeprav proizvajalec ni nameraval poudariti te značilnosti – brez težav aktiviral pozneje, pri čemer se strojna oprema videokamere ne bi spremenila. V primeru naknadnega aktiviranja je prav tako treba, prvič, da videokamera, ko je aktiviranje opravljeno, deluje podobno kot druga videokamera, katere funkcija snemanja slik in zvoka, ki ne izvira iz integrirane kamere ali mikrofona, ampak iz drugih virov, je aktivirana v trenutku carinjenja, in, drugič, da gre za samostojno delovanje. Obstoj teh pogojev mora biti mogoče preveriti v trenutku carinjenja. Nacionalno sodišče mora preveriti, ali so ti pogoji izpolnjeni. Če ti pogoji niso izpolnjeni, je treba to videokamero uvrstiti pod tarifno podštevilko 85254091 te kombinirane nomenklature.
19

Drugič, treba je ugotoviti, da Šesta direktiva in Direktiva Sveta 77/92/EGS z dne 13. decembra 1976 o ukrepih za učinkovito izvajanje svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev v zvezi z dejavnostmi zavarovalnih zastopnikov in zavarovalnih posrednikov (nekdanja skupina ISIC 630) in zlasti o prehodnih ukrepih za take dejavnosti (UL 1977, L 26, str. 14) ne vsebujeta določb o povezavi med zavarovalnim posrednikom ali zavarovalnim zastopnikom in strankami zavarovalne pogodbe, k sklenitvi katere ta prispeva.