Zbi rka odločb sodne pr akse  
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA  
YVESA BOTA,  
predstavljeni 14. januarja 2016 1  
Združeni zadevi C-1 4 5 / 1 5 in C-1 4 6 / 1 5 
K. Ruijssenaars,  
A. Jansen (C-1 4 5 / 1 5 ),  
J. H. Dee s-E rf (C-1 4 6 / 1 5 )  
proti  
Staatssec retaris van Infrastructuur en Milieu  
(Predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ju je vložilo Raad van State (vrhovno upravno sodišče, 
Nizozemska)) 
„Predhodno odločanje — Zračni prevozi — Uredba (ES) št. 261/2004 — Odškodnina in pomoč 
potnikom — Odpoved leta — Člen 16 — Nacionalni organi, pristojni za izvajanje Uredbe — 
Subjektivne pravice — Vloga nacionalnih organov, pristojnih za izvajanje Uredbe — 
Individualna pritožba — Sankcije“ 
1. Raad van State (vrhovno upravno sodišče) želi s svojim vprašanjem izvedeti, ali mora v skladu 
s členom 16 Uredbe (ES) št. 261/2004 2 nacionalni organ, pristojen za izvajanje te uredbe, sprejeti 
prisilne ukrepe, da bi letalskega prevoznika prisilil, da potniku plačaodškodnino zaradi zamude ali 
odpovedi leta v skladu s členoma 5 in 7 navedene uredbe. 
2. Člen 16(1) Uredbe št. 261/2004 zahteva, da države članice določijo organ, pristojen za izvajanje te 
uredbe, ki mora, kadar je to primerno, ustrezno ukrepati, da zagotovi spoštovanje pravic potnikov. 
3. V teh sklepnih predlogih bom pojasnil razloge, zaradi katerih menim, da je treba člen 16 Uredbe 
št. 261/2004 razlagati tako, da nacionalni organ, pristojen za izvajanje te uredbe, ki je prejel 
individualno pritožbo potnika, ne more sprejeti prisilnih ukrepov proti zadevnemu letalskem u 
prevozniku, da bi ga prisilil k plačilu odškodnine, ki naj bi jo potniku izplačal v skladu s to uredbo. 
I – Pravni okvir 
A – Pravo Unije 
4. V uvodni izjavi 1 Uredbe št. 261/2004 je navedeno, da mora „[u]krepanje Skupnosti na področju 
zračnega prevoza med drugim zagotavljati visoko raven varstva potnikov“. 
1 — Jezik izvirnika: francoščina. 
2 — Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči 
potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL, posebna izdaja 
v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 10). 
SL 
ECLI:EU:C:2016 :12 1 
SKLEPNI PREDLOGI Y. BOTA – ZDRU ŽENI ZADEVI C-145/15 IN C-146/15  
RUIJSSENAARS IN DRU GI  
5. Člen 5 te uredbe določa:  
„1. V primeru odpovedi leta imajo zadevni potniki pravico:  
[…]  
c) do odškodnine, ki jim jo mora plačati dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 7, razen če:  
(i) so o odpovedi obveščeni najmanj dva tedna pred odhodom po voznem redu, ali 
(ii) so o odpovedi obveščeni dva tedna do sedem dni pred odhodom po voznem redu in jim je 
ponujena spremem ba poti, ki jim zagotavlja odhod največ dve uri pred odhodom po 
voznem redu in prihod v njihov končni namem bni kraj manj kot štiri ure po prihodu po 
voznem redu; ali 
(iii) so o odpovedi obveščeni manj kot sedem dni pred odhodom po voznem redu in jim je 
ponujena spremem ba poti, ki jim zagotavlja odhod največ eno uro pred odhodom po 
voznem redu in prihod v njihov končni namem bni kraj manj kot dve uri po prihodu po 
voznem redu. 
[…] 
3. Dejanski letalski prevoznik ni obvezan plačati odškodnine v skladu s členom 7, če lahko dokaže, da 
so za odpoved leta krive izredne razmere, katerim se ne bi bilo mogoče izogniti, tudi če bi bili sprejeti 
vsi ustrezni ukrepi. 
[…]“ 
6. Člen 7(1) navedene uredbe določa:  
„Pri sklicevanju na ta člen potniki prejmejo odškodnino v višini:  
(a) 250 EUR za lete do vključno 1500 kilometrov;  
(b) 400 EUR za vse lete znotraj Skupnosti nad 1500 kilometrov in za vse druge lete med 1500 in 
3500 kilometri. 
[…]“ 
7. Člen 16 Uredbe št. 261/2004 določa: 
„1. Vsaka država članica določi organ, ki je pristojen za izvajanje te uredbe glede letov iz letališč na 
svojem ozemlju in letov na ta letališča iz tretjih držav. Kadar je to primerno, mora ta organ ustrezno 
ukrepati, da zagotovi spoštovanje pravic potnikov. Države članice obvestijo Komisijo o organu, ki so 
ga določile v skladu s tem odstavkom. 
2. Brez poseganja v člen 12 se vsak potnik lahko pritoži vsakem u pristojnemu organu iz odstavka 1 ali 
vsakem u drugemu pristojnemu organu, ki ga določi država članica, v zvezi z domnevno kršitvijo te 
uredbe, ki nastane na letališču, ki se nahaja na ozemlju države članice, ali v zvezi z vsakim letom iz 
tretje države na tisto letališče. 
3. Sankcije, ki jih določijo države članice za kršitve te uredbe, so učinkovite, sorazmerne in odvračilne.“ 
ECLI:EU:C:2016 :12 2 
SKLEPNI PREDLOGI Y. BOTA – ZDRU ŽENI ZADEVI C-145/15 IN C-146/15  
RUIJSSENAARS IN DRU GI  
B – Nizozemsko pravo 
8. Kraljevina Nizozemska je za zagotovitev skladnosti s členom 16 Uredbe št. 261/2004 imenovala 
Staatssecretaris van Infrastructuur en Milieu (državni sekretar za infrastrukturo in okolje, 
v nadaljevanju: državni sekretar) za nacionalni organ, pristojen za izvajanje te uredbe. Tako je v skladu 
s členom 11.15(b), točka 1, zakona o letalstvu (Wet luchtvaart) z dne 18. junija 1992 3 v različici, ki se 
uporablja za spora o glavni stvari (v nadaljevanju: zakon o letalstvu), državni sekretar pristojen za izdajo 
odredbe z grožnjo upravne prisile, s katero kršitelju naloži upoštevanje določb, ki jih navedena uredba 
vsebuje ali so bile na njeni podlagi sprejete za odpravo kršitve. Čekršitelj tega ne stori oziroma ne stori 
v določenih rokih, je državni sekretar sam pristojen za odpravo te kršitve. 
9. Državni sekretar lahko v primeru kršitve določb, ki jih vsebuje Uredba št. 261/2004 ali so bile 
sprejete na njeni podlagi, v skladu s členom 11.16(1)(e), točka 1, zakona o letalstvu naloži globo. 
10. Predložitveno sodišče pojasni, da ima državni sekretar na podlagi tega zakona splošno pristojnost 
za sprejemanje prisilnih ukrepov v primeru kršitve Uredbe št. 261/2004 in navaja primer letalskega 
prevoznika, ki dosledno zavrača izpolnjevanje svojih obveznosti, ki izhajajo iz te uredbe. Vendar, 
nasprotno, meni, da navedeni zakon državnemu sekretarju ne daje pristojnosti, da na predlog potnika 
sprejme prisilne ukrepe v vsakem posameznem primeru, v katerem letalski prevoznik noče ugoditi 
zahtevku za odškodnino, ki temelji na členih 5(1)(c) in 7 navedene uredbe. 
II – Dejansko stanje 
11. K. Ruijssenaars in A. Jansen (zadeva C-145/15) ter M. Dees-Erf (zadeva C-146/15) (v nadaljevanju: 
tožeče stranke v postopku v glavni stvari), katerih let je bil v prvi zadevi odpovedan, v drugi zadevi pa 
zamujen za 26 ur, so od letalskih družb, odgovornih za ta leta, in sicer družbe Royal Air Maroc (zadeva 
C-145/15) in družbe Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (zadeva C-146/15), dvakrat zahtevali 
izplačilo odškodnine, določene v členu 7 Uredbe št. 261/2004 . 
12. Obe letalski družbi sta zahtevi tožečih strank v postopku v glavni stvari zavrnili, zato so ti pri 
državnem sekretarju predlagali sprejetje potrebnih prisilnih ukrepov za popravo kršitve iz člena 5(1)(c) 
Uredbe št. 261/2004 in plačilo odškodnine, zahtevane v skladu s členom 7 te uredbe. 
13. Državni sekretar je predloga in ugovora tožečih strank v postopku v glavni stvari zavrnil. Zato sta 
K. Ruijssenaars in A. Jansen pri Rechtbank Oost-Brabant (sodišče v Oost-Brabantu) vložila tožbo 
zoper odločbo državnega sekretarja o zavrnitvi, ki ju zadeva, M. Dees-Erf pa je vložil tožbo pri 
Rechtbank Den Haag (sodišče v Haagu) zoper odločbo državnega sekretarja o zavrnitvi, ki ga zadeva. 
Obe sodišči sta tožbi zavrnili kot neutemeljeni. Zato so tožeče stranke v postopku v glavni stvari 
vložile pritožbo pri Raad van State (vrhovno upravno sodišče). 
14. Raad van State (vrhovno upravno sodišče) v vsaki od teh zadev dvomi o pristojnosti državnega 
sekretarja za sprejetje prisilnih ukrepov proti letalskim prevoznikom v vsakem posameznem primeru 
kršitve členov 5(1)(c) in 7 Uredbe št. 261/2004 . 
15. To sodišče namreč meni, da je razmerje med letalskim prevoznikom in potnikom civilnopravno, 
zato neizvajanje obveznosti s strani prevoznika spada v pristojnost civilnih sodišč. Meni tudi, da bi 
priznanje, da ima državni sekretar tako pristojnost, negativno vplivalo na razdelitev sodnih pristojnosti 
na Nizozemskem . Poleg tega v skladu s parlamentarno razpravo v zvezi z zakono m o letalstvu ne more 
biti naloga upravnega organa, da od letalskega prevoznika zahteva odškodnino v imenu potnikov. 
3 — Stb. 1992 , št. 368. 
ECLI:EU:C:2016 :12 3 
SKLEPNI PREDLOGI Y. BOTA – ZDRU ŽENI ZADEVI C-145/15 IN C-146/15  
RUIJSSENAARS IN DRU GI  
16. V teh okoliščinah je Raad van State (vrhovno upravno sodišče) prekinilo odločanje v obeh zadevah 
in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: 
„Ali morajo nacionalni organi v skladu s členom 16 Uredbe št. 261/2004 glede na to, da je v skladu 
z nizozemskim pravom na voljo postopek pred civilnimi sodišči za varstvo pravic, ki jih imajo potniki 
v skladu z določbama prava Unije, členoma 5(1)(c) in 7 Uredbe, sprejeti prisilne ukrepe, ki pomenijo 
podlago za upravnopravno izvajanje s strani organa, določenega v členu 16, v vsakem posameznem 
primeru, v katerem se kršita člena 5(1)(c) in 7 Uredbe, da se lahko v vsakem posameznem primeru 
zagotovi pravica potnika do odškodnine?“ 
III – Analiza 
17. Predložitveno sodišče želi s svojim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba člen 16 Uredbe 
št. 261/2004 razlagati tako, da mora nacionalni organ, pristojen za izvajanje te uredbe, ki je prejel 
individualno pritožbo potnika, sprejeti prisilne ukrepe proti zadevnemu letalskem u prevozniku, da bi 
ga prisilil k plačilu odškodnine, ki naj bi jo temu potniku izplačal v skladu s to uredbo. 
18. Dejansko je vprašanje, ki se postavlja v teh zadevah, kakšen je obseg vloge nacionalnih organov, 
pristojnih za izvajanje navedene uredbe, v skladu z Uredbo št. 261/2004 . 
19. Člen 16 Uredbe št. 261/2004 še ni bil predmet razlage Sodišča. Vprašanje je bilo kvečjemu 
omenjeno v zadevah, v katerih so bile izrečene sodbe Komisija/Luksemburg (C-264/06, 
EU:C:2007 :240), Komisija/Švedska (C-333/06, EU:C:2007 :351) in McD onagh (C-12/11, EU:C:2013 :43), 
ne da bi bilo vprašanje, ki nam je tukaj predloženo, obravnavano. 
20. Tožeče stranke v postopku v glavni stvari menijo, da ta člen nacionalnemu organu, pristojnemu za 
izvajanje Uredbe št. 261/2004 , nalaga, da sprejme prisilne ukrepe proti letalskim prevoznikom, da bi jih 
prisilil k plačilu odškodnine zadevnim potnikom iz naslova členov 5 in 7 te uredbe. Tako tožeče 
stranke v postopku v glavni stvari menijo, da je treba razlikovati med, na eni strani, odškodnino zaradi 
neizpolnitve pogodbenih obveznosti, ki jih je treba iztožiti pri civilnopravnih sodiščih in, na drugi 
strani, obveznostjo plačila odškodnine, ki izhaja neposredno iz Uredbe št. 261/2004 in ki jo mora 
naložiti nacionalni organ, pristojen za izvajanje te uredbe. 4 
21. S tem mnenjem se ne strinjam iz naslednjih razlogov. 
22. Člen 16(1) Uredbe št. 261/2004 določa, da „[v]saka država članica določi organ, ki je pristojen za 
izvajanje te uredbe […]. Kadar je to primerno, mora ta organ ustrezno ukrepati, da zagotovi 
spoštovanje pravic potnikov.“ V odstavku 2 tega člena je določeno, da „se vsak potnik lahko pritoži 
vsakem u pristojnemu organu iz odstavka 1 ali vsakem u drugemu pristojnemu organu, ki ga določi 
država članica, v zvezi z domnevno kršitvijo te uredbe, ki nastane na letališču, ki se nahaja na ozemlju 
države članice, ali v zvezi z vsakim letom iz tretje države na tisto letališče“. Nazadnje je v odstavku 3 
navedenega člena določeno, da so „[s]ankcije, ki jih določijo države članice za kršitve te uredbe, […] 
učinkovite, sorazmerne in odvračilne“. 
23. Tako ima lahko nacionalni organ, pristojen za izvajanje Uredbe št. 261/2004 , dve nalogi. Glavna 
naloga, ki je obvezna, je zagotavljati izvajanje te uredbe. Druga naloga, ki ni nujno zaupana temu 
organu, je lahko zaupana drugemu organu, in to je obravnavanje pritožb letalskih potnikov. 
4 — Točka 20 pisnih stališč v zadevi C-145/15. 
ECLI:EU:C:2016 :12 4 
SKLEPNI PREDLOGI Y. BOTA – ZDRU ŽENI ZADEVI C-145/15 IN C-146/15  
RUIJSSENAARS IN DRU GI  
24. Besedilo člena 16 Uredbe št. 261/2004 ne vsebuje ničesar, na podlagi česar bi bilo mogoče sklepati, 
da je nacionalni organ, pristojen za izvajanje te uredbe, obvezan sprejeti prisilne ukrepe proti letalskim 
prevoznikom, da bi jih prisilil, da zadevnim potnikom plačajo odškodnino iz naslova členov 5 in 7 te 
uredbe. 
25. Čeprav je res, da so v besedilu člena 16 Uredbe št. 261/2004 navedeni „ustrezni ukrepi“ in 
„sankcije“, pa se ti izrazi dejansko nanašajo na glavno vlogo nacionalnega organa, pristojnega za 
izvajanje te uredbe, ki je zagotavljati pravilno splošno izvajanje te uredbe. 
26. Ta člen 16 je namreč treba razlagati v povezavi z uvodno izjavo 22 Uredbe št. 261/2004 . V tej je 
določeno, da morajo „[d]ržave članice zagotoviti, da njihovi letalski prevozniki uporabljajo to uredbo, 
nadzirati njeno uporabo in določiti ustrezni organ za izvajanje teh nalog. Nadzor ne sme prizadeti 
pravic potnikov in letalskih prevoznikov, da s pravnimi sredstvi na sodišču zahtevajo nadomestilo 
v skladu s postopki nacionalne zakono daje.“ 5 
27. Iz povezane razlage teh določb je razvidno, da je glavna in obvezna naloga nacionalnega organa, 
pristojnega za izvajanje Uredbe št. 261/2004 , na splošno zagotavljati, da letalski prevozniki izpolnjujejo 
svoje obveznosti iz te uredbe. Ta organ mora na primer zagotavljati, da letalski prevozniki potnike 
ustrezno obveščajo o njihovih pravicah in jih seznanijo, na koga naj se obrnejo, če menijo, da se 
njihove pravice ne upoštevajo. 6 Poleg tega morajo v skladu z navedeno uredbo ugotavljati morebitne 
kršitve obveznosti letalskih prevoznikov, ki so jim naložene na podlagi navedene uredbe, in jih 
odpravljati. 
28. V primeru kršitve teh obveznosti mora nacionalni organ, ki je pristojen za izvajanje Uredbe 
št. 261/2004 , ustrezno ukrepati, da zagotovi spoštovanje pravic potnikov, in zlasti sprejeti sankcije 
proti letalskim prevoznikom. 7 Uporaba izraza „sankcije“ v členu 16(3) navedene uredbe ne pušča 
nobenega dvoma. Te sankcije za potnika, čigar pravice niso bile upoštevane, v nobenem primeru ne 
morejo pomeniti odškodnine. Navedene sankcije se namreč naložijo le v primeru, da letalski 
prevozniki ne izpolnjujejo obveznosti, ki jih imajo na podlagi Uredbe št. 261/2004 , in ne za kršitev 
subjektivnih pravic, ki jih ima potnik na podlagi Uredbe št. 261/2004 po pogodbi, sklenjeni z letalskim 
prevoznikom. Glavna naloga nacionalnega organa, pristojnega za izvajanje te uredbe, je dejansko braniti 
kolektivne interese letalskih potnikov. 
29. To razlago potrjujejo pripravljalna dela, ki trenutno potekajo za spremem bo Uredbe št. 261/2004 . 
Tako je Komisija ob opozorilu, da ta uredba „od držav članic tudi zahteva, da ustanovijo nacionalne 
izvršilne organe, ki bodo zagotavljali pravilno uporabo Uredbe“, 8 navedla, da je treba pojasniti vlogo teh 
organov, tako da se jim jasno dodeli splošno izvajanje in zagotovi, da bodo sprejeli aktivnejšo politiko 
spremljanja v primerjavi s sedanjo. 9 
5 — Moj poudarek.  
6 — Glej točki 3.3 in 3.4 Sporočila Komisije Evropskem u parlamentu in Svetu o uporabi Uredbe št. 261/2004 o določitvi skupnih pravil glede  
odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov (COM(2011 ) 174 final). 
7 — Glej člen 16(1) in (3) te uredbe. 
8 — Glej točko 1.1 Predloga uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o spremem bi Uredbe št. 261/2004 in Uredbe (ES) št. 2027 /97 o odgovornosti 
letalskih prevoznikov v zvezi z letalskim prevozom potnikov in njihove prtljage (COM(2013 ) 130 final). 
9 — Glej točko 3.3.1.2 tega predloga. 
ECLI:EU:C:2016 :12 5 
SKLEPNI PREDLOGI Y. BOTA – ZDRU ŽENI ZADEVI C-145/15 IN C-146/15  
RUIJSSENAARS IN DRU GI  
30. Države članice imajo pri imenovanju navedenih organov in zlasti pri dodelitvi pristojnosti, ki jim jih 
želijo podeliti, določen manevrski prostor. V tem pogledu obstaja določeno institucionalno neskladje. 
Nekatere države so se odločile imenovati kot nacionalni organ, pristojen za izvajanje Uredbe 
št. 261/2004 , svoj nacionalni organ za civilno letalstvo, medtem ko so se druge raje odločile za svoj 
nacionalni organ za varstvo potrošnikov. 10 Enako, čeprav so nekatere države članice (dejansko večina 
članic) ta organ imenovale za pristojen za obravnavanje individualnih pritožb v skladu s členom 16(2) 
te uredbe, pa so druge države članice za to nalogo zadolžile kakšen drug organ. 11 
31. Kaj pa se zgodi, če je nacionalni organ, pristojen za izvajanje Uredbe št. 261/2004 , pristojen tudi za 
obravnavanje individualnih pritožb? Ali mora sprejeti prisilne ukrepe, da bi letalskega prevoznika 
prisilil, da potniku izplačaodškodnino? Menim, da ne. 
32. Kot smo videli, je lahko nacionalni organ, pristojen za izvajanje Uredbe št. 261/2004 , v skladu 
s členom 16(2) te uredbe pristojen tudi za obravnavanje pritožb. V besedilu te določbe nič ne kažena 
to, da bi bil obvezan ukrepati na podlagi pritožbe letalskega potnika v zvezi s kršitvijo njegovih pravic 
na podlagi navedene uredbe. Menim, da imajo države članice v tem pogledu določen manevrski prostor 
v zvezi z obsegom pristojnosti, dodeljenih temu organu. Ta je lahko organ, ki je pristojen za izvensodno 
reševanje sporov med letalskimi prevozniki in potniki ter ima vlogo posrednika, ali pa je njegova vloga 
omejena na obveščanje potnikov, ki so pri njem vložili pritožbo, zlasti da jih seznani z načinom 
postopanja, in sicer kako pri letalskem u prevozniku vložiti pritožbo ali jih preusmeriti na standard ni 
evropski obrazec. 12 
33. Če nacionalni organ, pristojen za izvajanje Uredbe št. 261/2004 , ki obravnava pritožbe, ni obvezan 
ukrepati na podlagi individualne pritožbe, pa je lahko število pritožb, ki jih je prejel, dober pokazatelj 
ponavljajočih se kršitev obveznosti letalskega prevoznika, ki ga lahko spodbudi k sprejetju prisilnih 
ukrepov zoper njega. 13 
34. S tako razlago se ne more podvomiti o ciljih, ki se želijo doseči z Uredbo št. 261/2004 , in sicer 
zagotavljati visoko raven varstva potnikov in na splošno v celoti upoštevati zahteve o varstvu 
potrošnikov. 14 Prav nasprotno. 
35. Naj spomnim, da je cilj Uredbe št. 261/2004 zagotavljati visoko raven varstva potnikov s tem, da 
jim priznava minimalne pravice v primeru zavrnitve vkrcanja, odpovedi leta ali velike zamude letov. 15 
Če letalski potniki menijo, da so bile kršene njihove pravice in da nepravdni postopki niso uspeli, 
imajo še vedno možnost, da uporabijo klasična pravna sredstva. Tako lahko vložijo tožbo pri 
pristojnem sodišču. V večini držav članic obstaja poenostavljeni pravdni postopek za spore, katerih 
vrednost ne presega določene mejne vrednosti, kar letalskim potnikom omogoča dostop do pravne 
varnosti. 16 Predložitveno sodišče v zvezi s tem pojasni, da je na Nizozemskem ta mejna vrednost 
25.000 EUR in da zastopanje z odvetnikom ni obvezno. 
10 — Glej dokument Komisije, ki je na voljo na spletnem naslovu: 
http://ec.europa.eu/transport/themes/passengers/air/doc/2004 _261_national_enforcement_bodies.pdf. 
11 — Prav tam. To je zlasti primer Madžarske, Republike Finske in Kraljevine Švedske. 
12 — Ta obrazec je na voljo na spletnem naslovu: 
http://ec.europa.eu/transport/themes/passengers/air/doc/complain_form/eu_complaint_form_fr.pdf. 
13 — Komisija v predlogu uredbe, navedenem v opombi 8, predlaga boljše usklajevanje med nacionalnim organom, pristojnim za izvajanje Uredbe 
št. 261/2004 , in organom, pristojnim za obravnavanje individualnih pritožb, da bi lažje opredelili neizpolnjevanje obveznosti, ki izhajajo iz te 
uredbe in tako po potrebi sankcionirali letalskega prevoznika, ki ne izpolni svojih obveznosti (glej člena 16 in 16a). 
14 — Glej uvodno izjavo 1 te uredbe. 
15 — Glej člen 1(1) te uredbe. 
16 — Glej dokument Evropskega parlamenta z naslovom „Evropski postopek reševanja sporov – Pravna analiza predloga Komisije za odpravljanje 
neskladij sedanjega sistema“, ki je na voljo na spletni strani 
http://www .europarl.europa.eu/RegData/etudes/IDAN/2014 /542137 /EPRS_IDA%282014 %29542137_ FR.pdf. 
ECLI:EU:C:2016 :12 6 
SKLEPNI PREDLOGI Y. BOTA – ZDRU ŽENI ZADEVI C-145/15 IN C-146/15  
RUIJSSENAARS IN DRU GI  
36. V zvezi s čezmejnimi spori naj spomnim, da obstaja evropski postopek v sporih majhne vrednosti, 
določen z Uredbo (ES) št. 861/2007 17, ki se uporablja za spore, katerih vrednost zahtevka ne presega 
2.000 EUR, in pri katerem vloge tudi ni treba vložiti po odvetniku. 18 
37. Ti postopki torej potnikom omogočajo, da imajo zoper letalske prevoznike na voljo poenostavljen 
postopek pritožbe. 
38. Razčlenitev in določitev posameznih vlog nacionalnih organov, pristojnih za izvajanje Uredbe 
št. 261/2004 , organov, pristojnih za obravnavanje pritožb, in v tem primeru, kot izhaja iz moje analize, 
nacionalnih sodišč sta edini način zagotavljanja varstva letalskih potnikov in potrošnikov na splošno. 
39. Če bi namreč nacionalnim organom, pristojnim za izvajanje Uredbe št. 261/2004 , prepustili skrb za 
izvajanje subjektivnih pravic, ki jih imajo potniki na podlagi te uredbe, in prisiljevanje letalskih 
prevoznikov k plačilu odškodnine na podlagi določb te uredbe, bi to neizogibno privedlo do različnih 
razlag prava Unije, te razlike pa bi bile za letalske potnike vir pravne negotovosti. Zato si lahko zlahka 
zamislimo nacionalni organ, pristojen za izvajanje navedene uredbe, ki je prejel individualno pritožbo, 
da oceni, da vzrok odpovedi niso izredne razmere, in zato ugodi zahtevku letalskega potnika ter 
letalskega prevoznika prisili, da potniku izplačaodškodnino, medtem ko bi pristojno sodišče, ki hkrati 
ali pozneje odloča o tej zadevi, menilo, da so take razmere dokazane in da torej potniku ta odškodnina 
ne pripada. 
40. Poleg tega se nujno postavlja vprašanje, ali je mogoče nacionalni organ, pristojen za izvajanje 
Uredbe št. 261/2004 , šteti za „sodišče“ v smislu sodne prakse Sodišča, ki ima tako pravico do postopka 
s predlogom za sprejetje predhodne odločbe. Menim, da tak organ ne more biti upravičen do te 
opredelitve. 19 Če se torej strinjam, da ta organ lahko sprejme prisilne ukrepe proti zadevnemu 
letalskem u prevozniku, da bi ga prisilil k plačilu odškodnine potniku, bi lahko v primeru dvomov 
o razlagi ustreznih določb Uredbe št. 261/2004 obstajalo tveganje, da bi različni nacionalni organi, 
pristojni za izvajanje te uredbe, v sporu, o katerem odločanaše Sodišče, te določbe različno razlagali in 
s tem ogrozili enotno razlago in uporabo prava Unije, ker razlaga navedenih določb povzroča številne 
težave. 
41. Glede na vse navedeno menim, da je treba člen 16 Uredbe št. 261/2004 razlagati tako, da 
nacionalni organ, pristojen za izvajanje te uredbe, ki je prejel individualno pritožbo letalskega potnika, 
ne more sprejeti prisilnih ukrepov proti zadevnemu letalskem u prevozniku, da bi ga prisilil k plačilu 
odškodnine, ki naj bi jo temu potniku izplačal v skladu s to uredbo. 
17 — Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o uvedbi evropskega postopka v sporih majhne vrednosti (UL L 199, str. 1).  
18 — Glej člena 2(1) in 10 te uredbe.  
19 — Naj spomnim, da „v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča pri presoji vprašanja, ali je predložitveni organ ‚sodišče‘ v smislu člena 267  
PDEU, ki je izključno vprašanje prava Unije, Sodišče upošteva vse elemente, kot so zakonska podlaga organa, njegova stalnost, obveznost 
njegove sodne pristojnosti, kontradiktornost postopka, njegova uporaba pravnih pravil in njegova neodvisnost […]. Poleg tega lahko 
nacionalna sodišča sprožijo postopek pred Sodiščem le, če pred njimi poteka spor in če odločajo v postopku, ki bo pripeljal do izdaje sodne 
odločbe“ (glej sodbo Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estrada s das Beiras Litoral e Alta, C-377/13, EU:C:2014 :1754 , točka 23). 
ECLI:EU:C:2016 :12 7 
SKLEPNI PREDLOGI Y. BOTA – ZDRU ŽENI ZADEVI C-145/15 IN C-146/15  
RUIJSSENAARS IN DRU GI  
IV – Predlog 
42. Glede na zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, naj na vprašanje Raad van State (vrhovno upravno 
sodišče) odgovori: 
43. Člen 16 Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 
o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, 
odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 je treba razlagati tako, da 
nacionalni organ, pristojen za izvajanje Uredbe št. 261/2004 , ki je prejel individualno pritožbo 
letalskega potnika, ne more sprejeti prisilnih ukrepov proti zadevnemu letalskem u prevozniku, da bi 
ga prisilil k plačilu odškodnine, ki bi jo temu potniku moral izplačati v skladu s to uredbo. 
ECLI:EU:C:2016 :12 8