Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA (osmi senat) 
z dne 4. marca 2020 * 
„Predhodno odločanje – Carinska unija – Uredba (EU) št. 952/2013 – Odstranitev izpod carinskega  
nadzora – Tatvina blaga, danega v postopek carinskega skladiščenja – Člen 242 – Oseba, odgovorna za  
odstranitev – Imetnik dovoljenja za carinsko skladiščenje – Sankcija za kršitev carinske zakono daje –  
Člen 42 – Obveznost plačila zneska, ki ustreza vrednosti manjkajočega blaga – Hkratna naložitev  
z denarno sankcijo – Sorazmernost“  
V zadevi C-655/18, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo 
Administrativen sad Varna (upravno sodišče v Varni, Bolgarija) z odločbo z dne 5. oktobra 2018 , ki je 
prispela na Sodišče 19. oktobra 2018 , v postopku 
Teritorialna direktsia „Severna morska“ kam Agentsia Mitnitsi, pravna naslednica Mitnitsa Varna, 
proti 
„Sc henker“ EOOD, 
ob udeležbi 
Okraz hna prokuratura – Varna, 
SODIŠČE (osmi senat), 
v sestavi L. S. Rossi, predsednica senata, J. Malenovský in F. Biltgen (poročevalec), sodnika, 
generalni pravobranilec: M. Campos Sánchez-Bordona, 
sodni tajnik: R. Schiano, administrator, 
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 14. novembra 2019 , 
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili: 
– za Teritorialna direktsia „Severna morska“ kam Agentsia Mitnitsi, ki je pravna naslednica Mitnitsa 
Varna, S. K. Kirilova, F. Bosilkova-Kolipatkova in B. Borisov, agenti, 
– za „Schenker“ EOOD G. Goranov, advokat, 
– za bolgarsko vlado L. Zaharieva in E. Petranova, agentki, 
* Jezik postopka: bolgarščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2020 :157 1 
SODBA Z DNE 4. 3. 2020 – ZADEVA C-655/18  
SCHENKER  
– za Evropsko komisijo I. Zaloguin, V. Bottka in M. Kocjan, agenti, 
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez 
sklepnih predlogov, 
izreka naslednjo 
Sodbo 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega 
parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije (UL 2013 , L 269, str. 1). 
2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Teritorialna direktsia „Severna morska“ kam Agentsia 
Mitnitsi (območni direktorat „Severna obala“ v okviru carinskega urada , Bolgarija, v nadaljevanju: 
carinski urad Varna) in družbo „Schenker“ EOOD glede sankcij, ki so bile tej družbi naložene kot 
imetnici dovoljenja za carinsko skladiščenje po tatvini blaga, ki ga je imela v hrambi. 
Pravni okvir 
Pravo Unije 
3 V uvodni izjavi 45 Uredbe št. 952/2013 je navedeno: 
„Ustrezno je na ravni Unije določiti pravila, ki urejajo uničenje ali drugo razpolaganje z blagom s strani 
carinskih organov, saj je ta vprašanja predhodno urejala nacionalna zakono daja.“ 
4 Člen 42(1) in (2) te uredbe določa: 
„1. Vsaka država članica določi kazni za neupoštevanje carinske zakono daje. Te kazni morajo biti 
učinkovite, sorazmerne in odvračilne. 
2. Če se uporabijo upravne kazni, so lahko te med drugim v eni izmed naslednjih oblik ali so 
kombinacija obeh: 
(a) denarna kazen, ki jo naložijo carinski organi, po potrebi vključno s poravnavo, ki se uporabi 
namesto kazenske sankcije; 
(b) razveljavitev, začasen odvzem ali spremem ba kakršnega koli dovoljenja, ki ga ima zadevna oseba.“ 
5 Člen 79 navedene uredbe, naslovljen „Carinski dolg, ki nastane zaradi neizpolnjevanja“, 
v odstavkih 1 in 3 določa: 
„1. Za blago, zavezano uvozni dajatvi, nastane carinski dolg pri uvozu zaradi neizpolnjevanja: 
(a) ene od obveznosti, ki so določene s carinsko zakono dajo za vnos neunijskega blaga na carinsko 
območje Unije, njegovo odstranitev izpod carinskega nadzora ali gibanje, predelavo, hrambo, 
začasno hrambo, začasni uvoz ali prepustitev takega blaga na navedenem območju; 
(b) ene od obveznosti, ki so določene v carinski zakono daji glede posebne rabe blaga na carinskem 
območju Unije; 
[…] 
ECLI:EU:C:2020 :157 2 
SODBA Z DNE 4. 3. 2020 – ZADEVA C-655/18  
SCHENKER  
3. V primerih iz točk (a) in (b) odstavka 1 je dolžnik: 
(a) vsaka oseba, od katere se je zahtevala izpolnitev zadevne obveznosti; 
(b) vsaka oseba, ki se je zavedala ali bi se morala in mogla zavedati neizpolnitve obveznosti po carinski 
zakono daji in ki je delovala za račun osebe, zavezane za izpolnitev obveznosti, ali ki je sodelovala 
pri dejanju, zaradi katerega obveznost ni bila izpolnjena; 
[…]“ 
6 Člen 198 te uredbe določa: 
„1. V naslednjih primerih carinski organi izvedejo vse potrebne ukrepe, vključno z odvzemom in 
prodajo ali uničenjem, za ureditev položaja blaga: 
(a) kadar ni bila izpolnjena katera od obveznosti, ki so določene s carinsko zakono dajo glede vnosa 
neunijskega blaga na carinsko območje Unije, ali blago ni bilo predloženo carinskem u nadzoru; 
[…] 
3. Stroške ukrepov iz odstavka 1 nosi: 
(a) v primeru iz točke (a) odstavka 1 katera koli oseba, ki je morala izpolniti zadevne obveznosti ali 
blaga ni predložila carinskem u nadzoru; 
[…]“ 
7 Člen 242(1) Uredbe št. 952/2013 določa: 
„Imetnik dovoljenja in imetnik postopka sta odgovorna: 
(a) zagotoviti, da blago v postopku carinskega skladiščenja ni umaknjeno iz carinskega nadzora; in 
(b) za izpolnjevanje obveznosti, ki izhajajo iz skladiščenja blaga, zajetega v postopku carinskega 
skladiščenja.“ 
Bolgarsko pravo 
8 Člen 233(6) Zakon za mitnitsite (carinski zakon, DV št. 15 z dne 6. februarja 1998 ) v različici, ki se 
uporablja za dejansko stanje v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: carinski zakon), določa: 
„Blago, ki je predmet tihotapljenja, se zaseže ne glede na to, kdo je njegov lastnik; če ga ni ali je bilo 
odtujeno, se odredi nadomestilo njegove vrednosti, ki je pri uvozu enako carinski vrednosti blaga, pri 
izvozu pa vrednosti blaga.“ 
9 Člen 234a(1) in (3) carinskega zakona določa: 
„1. Kdor odstrani začasno shranjeno blago ali blago, ki je prijavljeno za carinski postopek ali ponovni 
izvoz, ne da bi pri tem izpolnil pogoje, ki jih določa zakono daja ali carinski organ, se kaznuje z globo, 
če je fizična oseba, ali denarno sankcijo, če je pravna oseba ali samostojni podjetnik, v višini od 100 do 
200 odstotkov carinske vrednosti blaga, v primeru izvoza pa v višini vrednosti blaga, ki je predmet 
kršitve. 
ECLI:EU:C:2020 :157 3 
SODBA Z DNE 4. 3. 2020 – ZADEVA C-655/18  
SCHENKER  
[…] 
3. V primerih iz odstavkov 1 in 2 se ustrezno uporabijo določbe odstavkov 6, 7 in 8 člena 233.“ 
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje 
10 Družba Teld Consulting OOD je 16. marca 2017 vložila carinsko deklaracijo za vnos 13 zabojnikov, ki 
so vsebovali vezane lesene plošče, v postopek carinskega skladiščenja. Ta deklaracija je bila vložena 
v imenu in za račun družbe Balkantrade Properties EOOD. 
11 Po izpolnitvi carinskih formalnosti za uvedbo navedenega postopka je bilo treba te zabojnike prepeljati 
v carinsko skladišče, ki ga družba Schenker upravlja in vodi v skladu z dovoljenjem za carinsko 
skladiščenje, katerega imetnica je. 
12 Družba Schenker je za ta prevoz pooblastila družbo Fortis Trade OOD. Vendar je bil eden od teh 
zabojnikov med vožnjo ukrad en, enako kot vozilo v lasti družbe Fortis Trade, ki ga je prevažalo. Zato 
blago, dano v ta zabojnik, ni bilo dostavljeno v skladišče družbe Schenker. 
13 Po pregledu, ki ga je v tem skladišču opravil carinski inšpektorat v Varni (Bolgarija), je bilo ugotovljeno, 
da v navedenem skladišču ni vsega blaga, ki je predmet postopka carinskega skladiščenja. Zato je bila 
zoper družbo Schenker izdana odločba o ugotovitvi upravnega prekrška na podlagi člena 234a(1) 
carinskega zakona, ker naj bi ta družba izpod carinskega nadzora odstranila del blaga, ki je bilo 
prijavljeno v postopek carinskega skladiščenja. Direktor carinskega urada v Varni je na podlagi te 
ugotovitve izdal odločbo, s katero je v skladu s členom 233(6) ter členom 234a(1) in (3) carinskega 
zakona družbi Schenker naložil denarno sankcijo v višini 23.826,06 bolgarskih levov (BGN) (približno 
12.225 EUR) in tej družbi naložil plačilo enakega zneska, ki ustreza vrednosti manjkajočega blaga. 
14 Varnenski rayonen sad (okrožno sodišče v Varni, Bolgarija), pri katerem je družba Schenker vložila 
tožbo zoper to odločbo, je to odločbo odpravilo. Med drugim je menilo, da je tatvina primer višje sile 
ter da ni dokazana vzročna zveza med protipravnim dejanjem ali opustitvijo te družbe in posledico 
tatvine, in sicer tem, da carinski organi ne morejo dostopati do blaga, danega pod carinski nadzor, in 
opraviti pregleda. 
15 Carinski urad v Varni je pri predložitvenem sodišču, Administrativen sad Varna (upravno sodišče 
v Varni, Bolgarija), vložil kasacijsko pritožbo. Trdi, da uporaba postopka carinskega skladiščenja ustvari 
obveznost, da se blago ne odstrani izpod carinskega nadzora, in da zadevna tatvina ni primer višje sile, 
ki bi imetnika skladišča lahko razrešil njegove odgovornosti. 
16 Predložitveno sodišče ugotavlja, da sta bili družbi Schenker naloženi dve upravni sankciji. Meni, da 
sankcija v obliki obveznosti plačila vrednosti ukrad enega blaga ne spada v nobeno od oblik sankcij, 
določenih v členu 42(2) Uredbe št. 952/2013 , in da prav tako ne gre za obliko zasega, kot je določen 
v nacionalnem pravu. Predložitveno sodišče se zato sprašuje, ali je ta obveznost plačila vrednosti blaga 
v skladu z navedeno določbo ter načeloma učinkovitosti in sorazmernosti, ob upoštevanju dejstva, da je 
naložena hkrati z denarno sankcijo. 
17 V teh okoliščinah je Administrativen sad Varna (upravno sodišče v Varni, Bolgarija) prekinilo odločanje 
in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: 
„1. Ali je treba člen 242(1)(a) in (b) Uredbe št. 952/2013 razlagati tako, da tatvina blaga, ki je bilo dano 
v postopek carinskega skladiščenja, v konkretnih okoliščinah postopka v glavni stvari pomeni 
odstranitev iz postopka carinskega skladiščenja, zaradi katere je treba imetniku dovoljenja izreči 
denarno sankcijo zaradi carinskega prekrška? 
ECLI:EU:C:2020 :157 4 
SODBA Z DNE 4. 3. 2020 – ZADEVA C-655/18  
SCHENKER  
2. Ali ima naložitev plačila protivrednosti blaga, ki je predmet carinskega prekrška – v obravnavanem 
primeru: odstranitev iz postopka carinskega skladiščenja – značilnosti upravne kazni v skladu 
s členom 42(1) in (2) Uredbe št. 952/2013 ? Ali je nacionalna določba o naložitvi takega plačila 
poleg izreka denarne sankcije dopustna? Ali ta določba izpolnjuje merila učinkovitosti, 
sorazmernosti in odvračilnosti iz člena 42(1), drugi stavek, Uredbe št. 952/2013 , ki veljajo za 
sankcije v primeru kršitev carinske zakono daje Unije?“ 
Vprašanji za predhodno odločanje 
Prvo vprašanje 
Dopustnost 
18 Družba Schenker v pisnem stališču meni, da prvo vprašanje ni dopustno, ker se nanaša izključno na 
uporabo določb nacionalnega prava in zlasti na vprašanje, ali konkretno dejanje ali opustitev pomeni 
kršitev, kot je opredeljena v nacionalnem pravu. 
19 V zvezi s tem je treba sicer spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča v okviru postopka iz 
člena 267 PDEU, ki temelji na jasni ločitvi nalog med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, to zadnje ni 
pristojno za razlago nacionalnega prava ter da je le nacionalno sodišče pristojno za ugotovitev in 
presojo dejanskega stanja spora o glavni stvari in za opredelitev natančnega obsega nacionalnih 
zakono v in drugih predpisov (sodba z dne 3. oktobra 2019 , Fonds du Logement de la Région de 
Bruxelles-Capitale, C-632/18, EU:C:2019 :833, točka 48 in navedena sodna praksa). 
20 Vendar je v obravnavanem primeru iz samega besedila prvega vprašanja razvidno, da predložitveno 
sodišče s tem vprašanjem Sodišče sprašuje o razlagi člena 242(1) Uredbe št. 952/2013 , natančneje 
pojma „odstranitev izpod carinskega nadzora“ v povezavi s to določbo, in o vprašanju, ali pravo Unije 
dopušča, da se taka odstranitev kaznuje z denarno sankcijo. 
21 Družba Schenker prav tako trdi, da rešitev spora o glavni stvari ni odvisna od razlage določb prava 
Unije, ampak od dejanskih vprašanj, in sicer ugotovitve konkretnega storilca zadevne kršitve, 
njegovega statusa v trenutku, ko je storil to kršitev, ter od dejanj ali opustitev, ki naj bi pomenila 
kršitev, ki jo je mogoče pripisati navedenemu storilcu. 
22 Glede tega je treba opozoriti, da je v okviru sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, ki ga 
uvaja člen 267 PDEU, izključno nacionalno sodišče pristojno, da glede na posebnosti vsake zadeve 
presodi o potrebi po sprejetju predhodne odločbe, da bo lahko izdalo sodbo, in o upoštevnosti 
vprašanj, ki jih postavi Sodišču. Zato je, če se vprašanja, ki jih zastavljajo nacionalna sodišča, nanašajo 
na razlago določbe prava Unije, Sodiščenačeloma dolžno odločiti (sodba z dne 14. marca 2013 , 
Allianz Hungária Biztosító in drugi, C-32/11, EU:C:2013 :160, točka 19 in navedena sodna praksa). 
V obravnavanem primeru pa je očitno tako. 
23 V teh okoliščinah je prvo vprašanje za predhodno odločanje dopustno. 
Vsebinska presoja 
24 Najprej je treba poudariti, da se člen 242(1)(a) in (b) Uredbe št. 952/2013 , omenjen v prvem vprašanju, 
nanaša na odgovornost imetnika dovoljenja in imetnika postopka carinskega skladiščenja v primeru 
odstranitve blaga izpod carinskega nadzora, vendar se to vprašanje nanaša tudi na to, ali se lahko 
osebi, ki je odgovorna za tako odstranitev, naloži denarna sankcija, določena v nacionalnem pravu, kar 
je povezano z drugimi določbami te uredbe. 
ECLI:EU:C:2020 :157 5 
SODBA Z DNE 4. 3. 2020 – ZADEVA C-655/18  
SCHENKER  
25 Vendar to, da je predložitveno sodišče svoje vprašanje formalno omejilo samo na razlago določene 
določbe prava Unije, Sodišča ne ovira, da predložitvenemu sodišču poda vse vidike razlage prava 
Unije, ki bi mu lahko koristili pri presoji predložene zadeve, in sicer ne glede na to, ali se navedeno 
sodišče v svojih vprašanjih sklicuje na to pravo ali ne. Glede tega mora Sodišče iz vseh elementov, ki 
jih je predložilo predložitveno sodišče, zlasti iz obrazložitve predložitvene odločbe, zbrati elemente 
navedenega prava, ki jih je treba razložiti ob upoštevanju predmeta spora o glavni stvari (sodba z dne 
18. septembra 2019 , VIPA, C-222/18, EU:C:2019 :751, točka 50 in navedena sodna praksa). 
26 Zato je treba šteti, da predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba Uredbo 
št. 952/2013 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se v primeru tatvine 
blaga, danega v postopek carinskega skladiščenja, imetniku dovoljenja za carinsko skladiščenje naloži 
denarna sankcija zaradi kršitve carinske zakono daje. 
27 Iz sodne prakse Sodišča je razvidno, da je treba pojem „odstranitev izpod carinskega nadzora“, kot je 
naveden v Uredbi št. 952/2013 , razumeti kot vsako dejanje ali opustitev, ki pristojnemu carinskem u 
organu preprečuje, tudi čelezačasno, dostop do blaga pod carinskim nadzorom in izvajanje kontrol, 
določenih s carinsko zakono dajo (glej v tem smislu sodbo z dne 22. novembra 2017 , Aebtri, C-224/16, 
EU:C:2017 :880, točka 93 in navedena sodna praksa). 
28 Kot je Sodišče že imelo priložnost razsoditi, gre za „odstranitev izpod carinskega nadzora“ v smislu 
navedene uredbe, zlasti če je bilo, kot v obravnavanem primeru, blago, dano v odložni postopek, 
ukrad eno (glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija 2013 , Harry Winston, C-273/12, EU:C:2013 :466, 
točka 30 in navedena sodna praksa). 
29 Glede osebe, odgovorne za tako odstranitev izpod carinskega nadzora, člen 242(1)(a) Uredbe 
št. 952/2013 določa, da je imetnik dovoljenja odgovoren zagotoviti, da blago v postopku carinskega 
skladiščenja ni odstranjeno izpod carinskega nadzora. 
30 V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da se za odstranitev blaga izpod carinskega 
nadzora zahteva le izpolnitev objektivnih pogojev, kakršen je fizični neobstoj blaga na dogovorjenem 
kraju skladiščenja v trenutku, ko namerava carinski organ navedeno blago pregledati (sodba z dne 
12. junija 2014 , SEK Zollagentur, C-75/13, EU:C:2014 :1759 , točka 31 in navedena sodna praksa). 
31 Iz tega sledi, da je odgovornost imetnika dovoljenja za carinsko skladiščenje v primeru odstranitve 
blaga, danega v postopek carinskega skladiščenja, izpod carinskega nadzora objektivna in zato ni 
odvisna od ravnanja tega imetnika in tretjih oseb. 
32 Glede posledic take odstranitve izpod carinskega nadzora za navedenega imetnika je iz sodne prakse 
Sodišča razvidno, da neizpolnitev katere od obveznosti, določenih v carinski zakono daji, ki se 
uporablja za odstranitev blaga izpod carinskega nadzora – pri čemer ta neizpolnitev v skladu 
s členom 79(1)(a) Uredbe št. 952/2013 ustvari nastanek carinskega dolga pri uvozu – pomeni carinski 
prekršek. Ker zakono daja Unije na področju takih carinskih prekrškov ni harmonizirana, so države 
članice pristojne za sprejetje ustreznih sankcij za zagotovitev spoštovanja carinske zakono daje Unije 
(glej v tem smislu sodbo z dne 16. oktobra 2003 , Hannl-Hofstetter, C-91/02, EU:C:2003 :556, točke od 
18 do 20). 
33 Glede na zgoraj navedene preudarke je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba Uredbo 
št. 952/2013 razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se v primeru tatvine 
blaga, danega v postopek carinskega skladiščenja, imetniku dovoljenja za carinsko skladiščenje naloži 
ustrezna denarna sankcija zaradi kršitve carinske zakono daje. 
ECLI:EU:C:2020 :157 6 
SODBA Z DNE 4. 3. 2020 – ZADEVA C-655/18  
SCHENKER  
Drugo vprašanje 
34 Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 42(1) Uredbe 
št. 952/2013 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero mora imetnik 
dovoljenja za carinsko skladiščenje v primeru odstranitve blaga, danega v postopek carinskega 
skladiščenja, izpod carinskega nadzora poleg denarne sankcije plačati še znesek, ki ustreza vrednosti 
tega blaga. 
35 V zvezi s tem je iz predložitvene odločbe razvidno, da medtem ko člen 234a(1) carinskega zakona 
v primeru odstranitve izpod carinskega nadzora določa denarno sankcijo v višini od 100 do 
200 odstotkov vrednosti odstranjenega blaga, člen 234a(3) tega zakona v povezavi s členom 233(6) 
tega zakona določa, da mora oseba, odgovorna za to odstranitev, plačati znesek, ki ustreza vrednosti 
tega blaga. 
36 Carinski urad v Varni in bolgarska vlada sta v pisnih stališčih in na obravnavi pred Sodiščem trdila, da 
zadnjenavedena obveznost ni kazen v smislu člena 42(1) Uredbe št. 952/2013 , ampak ukrep iz 
člena 198(1)(a) te uredbe, v skladu s katerim morajo carinski organi izvesti vse potrebne ukrepe, 
vključno z odvzemom in prodajo ali uničenjem, za „ureditev položaja blaga“, odstranjenega izpod 
carinskega nadzora. Ker po mnenju teh zainteresiranih strank seznam ukrepov iz te določbe ni 
izčrpen, naj bi plačilo vrednosti zadevnega blaga, če pristojni organi ne morejo ugotoviti njegove fizične 
prisotnosti, pomenilo „način za ureditev položaja [tega blaga]“ v smislu navedene določbe, ki naj bi bil 
podoben zasegu tega blaga v korist države. 
37 Take razlage pa ni mogoče sprejeti. 
38 Člen 198 Uredbe št. 952/2013 je namreč uvrščen v poglavje 4, naslovljeno „Razpolaganje z blagom“,iz 
naslova V te uredbe. Iz tega izhaja, da se določbe, združene v tem poglavju, nanašajo le na ukrepe, ki 
jih je treba sprejeti „za ureditev položaja“ blaga, katerega fizično prisotnost so pristojni organi lahko 
ugotovili. To razlago potrjuje uvodna izjava 45 te uredbe, v kateri je navedeno, da ta uredba sledi zlasti 
cilju, da se na ravni Unije določijo pravila, ki urejajo uničenje ali drugo razpolaganje z blagom s strani 
carinskih organov. 
39 Plačila vrednosti zadevnega blaga pa ni mogoče šteti za način razpolaganja s tem blagom, ki bi bilo 
tako namenjeno uresničitvi tega cilja. 
40 Zato predložitveno sodišče obveznost osebe, odgovorne za kršitev, da poleg denarne sankcije plača tudi 
znesek, ki ustreza vrednosti blaga, odstranjenega izpod carinskega nadzora, upravičeno opredeljuje kot 
sankcijo. 
41 V skladu s členom 42(1) Uredbe št. 952/2013 morajo biti kazni, ki jih države članice določijo za 
neupoštevanje carinske zakono daje, učinkovite, sorazmerne in odvračilne. 
42 V zvezi s tem je treba spomniti, da so države članice, če zakono daja Unije glede sankcij, ki veljajo pri 
nespoštovanju pogojev, določenih s sistemom, uvedenim s to zakono dajo, ni harmonizirana, pristojne 
izbrati sankcijo, ki se jim zdi primerna. Vendar morajo to pristojnost izvajati v skladu s pravom Unije 
in z njegovimi temeljnimi načeli, torej tudi v skladu z načelom sorazmernosti (sodba z dne 16. julija 
2015 , Chmielewski, C-255/14, EU:C:2015 :475, točka 21 in navedena sodna praksa). 
43 Natančneje, upravni ali represivni ukrepi, ki jih dovoljuje nacionalna zakono daja, ne smejo presegati 
tistega, kar je primerno in potrebno za uresničitev ciljev, ki jim legitimno sledi ta zakono daja, ali biti 
poleg tega nesorazmerni glede na navedene cilje (glej v tem smislu sodbo z dne 22. marca 2017 , 
Euro-Team in Spirál-Gép, C-497/15 in C-498/15, EU:C:2017 :229, točki 40 in 58 ter navedena sodna 
praksa). 
ECLI:EU:C:2020 :157 7 
SODBA Z DNE 4. 3. 2020 – ZADEVA C-655/18  
SCHENKER  
44 V obravnavanem primeru pa sankcija, ki vključuje obveznost plačila zneska, ki ustreza vrednosti blaga, 
odstranjenega izpod carinskega nadzora, očitno ni sorazmerna, in to ne glede na to, da je ta sankcija 
naložena hkrati s sankcijo iz člena 234a(1) carinskega zakona. Sankcija v takšni višini namreč presega 
meje tistega, kar je nujno za zagotovitev, med drugim, da blago v postopku carinskega skladiščenja ni 
odstranjeno izpod carinskega nadzora. 
45 V tem okviru je treba opozoriti, da namen kazni, določenih v členu 42 Uredbe št. 952/2013 , ni 
sankcioniranje morebitnih goljufij ali nezakonitih dejavnosti, ampak sankcioniranje vsakršne kršitve 
carinske zakono daje (glej po analogiji sodbo z dne 16. julija 2015 , Chmielewski, C-255/14, 
EU:C:2015 :475, točka 31). 
46 Poleg tega, kot je Komisija poudarila v pisnem stališču, je sankcija, kot je določena v členu 234a(3) 
carinskega zakona v povezavi s členom 233(6) tega zakona, očitno nesorazmerna glede na carinski 
dolg, ki je nastal zaradi odstranitve blaga, danega v postopek carinskega skladiščenja, izpod carinskega 
nadzora. 
47 Glede na navedeno je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 42(1) Uredbe št. 952/2013 
razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero mora imetnik dovoljenja za carinsko 
skladiščenje v primeru odstranitve blaga, danega v postopek carinskega skladiščenja, izpod carinskega 
nadzora poleg denarne sankcije plačati še znesek, ki ustreza vrednosti tega blaga. 
Stroški 
48 Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, 
se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo: 
1. Uredbo (EU) št. 9 5 2 / 2 0 1 3  E v ropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2 0 1 3 o carinskem 
zakoniku Unije je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero 
se v primeru tatvine blaga, danega v postopek carinskega skladiščenja, imetniku dovoljenja za 
carinsko skladiščenje naloži ustrezna denarna sankcija zaradi kršitve carinske zakonodaje. 
2. Člen 4 2(1) Uredbe št. 9 5 2 / 2 0 1 3  je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, 
v skladu s katero mora imetnik dovoljenja za carinsko skladiščenje v primeru odstranitve 
blaga, danega v postopek carinskega skladiščenja, izpod carinskega nadzora poleg denarne 
sankcije plačati še znesek, ki ustreza v rednosti tega blaga. 
Podpisi 
ECLI:EU:C:2020 :157 8