ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Uporaba novih splošnih določb za izvajanje členov 11 in 12 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom v zvezi s prenosom pokojninskih pravic, pridobljenih v okviru drugega pokojninskega sistema, v pokojninski sistem Unije, ki je bil zahtevan pred sprejetjem navedenih določb, vendar je bil opravljen po začetku njihove veljavnosti, ni v nasprotju s členom 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom.

V zvezi s tem se v skladu s splošno priznanim načelom novo pravilo, če ni drugače določeno, uporablja takoj za položaje, ki bodo šele nastali, in tudi za prihodnje učinke položajev, ki so nastali – niso pa še v celoti vzpostavljeni – v času veljavnosti prejšnjega pravila. Drugače velja le za položaje, ki so nastali in so bili dokončno utrjeni v času veljavnosti prejšnjega pravila ter ki ustvarjajo pridobljene pravice. Pravica velja za pridobljeno, če se je dejstvo, na podlagi katerega nastane, uresničilo pred zakonsko spremembo. Vendar to ne velja za pravico, katere dejstvo, na podlagi katerega nastane, se ni uresničilo v času veljavnosti zakonodaje, ki je bila spremenjena.

Po eni strani člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom ne nasprotuje takojšnji uporabi novih splošnih določb za izvajanje.

Po drugi strani obvestitev uradnika ali uslužbenca, ki je vložil predlog za prenos pokojninskih pravic, pridobljenih v okviru drugega pokojninskega sistema, v pokojninski sistem Unije, o predlogu za priznanje pokojninske dobe, še manj pa zgolj vložitev takega predloga, ne spremenita pravnega položaja zadevne osebe in nimata zavezujočih pravnih učinkov. Zato niso obstajale pridobljene pravice uradnika ali uslužbenca, ki bi lahko bile kršene z uporabo novih določb.

Poleg tega je pravica uradnika ali uslužbenca, da se mu prizna pokojninska doba, v celoti vzpostavljena šele po prenosu kapitalizirane vrednosti pravic, pridobljenih v drugem sistemu, v pokojninski sistem Unije.

(Glej točke od 46 do 49 in 51.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: sodba z dne 13. oktobra 2015, Komisija/Verile in Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, točke od 151 do 154 in navedena sodna praksa.
Tožbe uradnikov – Predhodna upravna pritožba – Skladnost pritožbe in tožbe – Istovetnost predmeta in vzroka – Tožbeni razlogi in trditve, ki niso nujno navedeni v pritožbi, vendar so z njo tesno povezani – Dopustnost

(člena 90 in 91 Kadrovskih predpisov)
V skladu z zahtevami iz člena 45 Kadrovskih predpisov je organ, pristojen za imenovanja, ki je pristojen za odločanje o napredovanju uradnika, ki lahko napreduje v letu, v katerem je premeščen iz ene institucije v drugo, matična institucija. Za presojo, ali mora uradnik retroaktivno napredovati 1. januarja leta N – in celo splošneje v letu N – mora namreč navedena institucija v praksi primerjalno oceniti preteklo uspešnost uradnikov, to je zlasti v letu N – 1, in glede na ocenjevalna poročila uspešnosti navedenih uradnikov v letu N – 1 in letih pred njim. Zato je namreč treba uspešnost premeščenih uradnikov primerjati s tistimi, ki so bili njihovi sodelavci še v letu pred njihovo premestitvijo, kar pa lahko veljavno presodi le matična institucija.

Drugače pa je, če je do premestitve uradnika prišlo v letu, ki je pred letom, v katerem bi lahko napredoval z učinkom od 1. januarja. V takem položaju uspešnosti uradnika v letu N-1 ni mogoče primerjati le z uspešnostjo njegovih nekdanjih sodelavcev v instituciji, iz katere je bil premeščen, saj je treba upoštevati tudi uspešnost njegovih sodelavcev v novi instituciji. V takih okoliščinah je organ, pristojen za imenovanja, institucije, v katero je bil uradnik premeščen, pristojen za sprejetje odločitve o njegovem napredovanju. Primerjava uspešnosti in poročil uradnika, ki je bil premeščen v drugo institucijo, je bolj zahtevna od primerjave zgolj uradnikov institucije, v katero je bil premeščen, vendar pa sama po sebi ni ne nemogoča ne diskriminatorna. Taka primerjava terja dodaten napor, da se omogoči primerljivost ocen, ki v začetku niso bile nujno primerljive, takega ravnanja pa ni mogoče izenačiti s kršitvijo načela enakega obravnavanja.

(Glej točke od 22 do 25.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 11. junij 1998, Skrikas proti Parlamentu, T‑167/97, točka 45;

Sodišče za uslužbence: 28. junij 2011, Mora Carrasco in drugi proti Parlamentu, F‑128/10, točki 35 in 39; 5. julij 2011, Alari proti Parlamentu, F‑38/11, točka 31.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (prvi senat)

z dne 30. septembra 2015

Peter Schönberger

proti

Računskemu sodišču Evropske unije

„Javni uslužbenci — Uradniki — Vrnitev zadeve Sodišču za uslužbence po razveljavitvi — Napredovanje — Napredovalno obdobje 2011 — Zavrnitev napredovanja — Tožba, ki je delno očitno nedopustna in delno očitno neutemeljena“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero je P. Schönberger v bistvu predlagal razglasitev ničnosti odločbe Računskega sodišča Evropske unije, da v napredovalnem obdobju 2011 ne napreduje v naziv AD 13.

Odločitev:

Tožba se zavrže kot delno očitno nedopustna in zavrne kot delno očitno neutemeljena. V zadevah F‑14/12 in F‑14/12 RENV P. Schönberger nosi svoje stroške in stroške Računskega sodišča Evropske unije. V zadevi T‑26/14 P Računsko sodišče Evropske unije nosi svoje stroške in stroške P. Schönbergerja.

Povzetek

Tožbe uradnikov — Tožba zoper odločbo o zavrnitvi napredovanja — Tožbeni razlog, ki se nanaša na nepravilnost napredovalnega obdobja — Dokazno breme (Kadrovski predpisi, člena 6(2) in 91, ter Priloga I, oddelek B) Uradniki — Enako obravnavanje — Pojem — Meje
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 3. decembra 2012

Zadeva F‑45/12

BT

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Pogodbeni uslužbenec – Nepodaljšanje pogodbe o zaposlitvi – Nezadostno obrazložena tožba – Očitno nedopustna tožba“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero BT predlaga predvsem razglasitev ničnosti odločbe Komisije o nepodaljšanju njegove pogodbe o zaposlitvi pogodbenega uslužbenca (v nadaljevanju: sporna odločba).

Odločitev: Tožba se zavrže kot očitno nedopustna. Tožeča stranka nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Komisija.

Povzetek

Sodni postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Formalne zahteve – Označitev predmeta spora – Kratek povzetek navajanih razlogov – Nejasnost – Nedopustnost

(Statut Sodišča, člen 19, tretji odstavek, in Priloga I, člen 7(1); Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 35(1)(e))

Kot očitno nedopustne je treba zavreči tožbene predloge, ki ne izpolnjujejo zahtev iz člena 35(1)(e) Poslovnika Sodišča za uslužbence, če iz njih ni noben tožbeni razlog dovolj jasno razviden, da bi ga lahko tožena stranka in sodišče, ki odloča o sporu, zlahka in natančno opredelila. Na podlagi navedenega člena 35(1)(e) mora namreč tožba obsegati tožbene razloge ter dejanske in pravne trditve. Ti elementi morajo biti dovolj jasni in natančni, da toženi stranki omogočijo pripravo obrambe, Sodišču za uslužbence pa, da o tožbi po potrebi odloči brez dodatnih podatkov. Za zagotavljanje pravne varnosti in učinkovitega izvajanja sodne oblasti je za dopustnost tožbe potrebno, da so bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih ta temelji, koherentno in razumljivo razvidni iz besedila same tožbe. Čeprav pri navedbi tožbenih razlogov v tožbi ni treba slediti terminologiji in vrstnemu redu iz Poslovnika in se lahko razlogi izrazijo v obliki vsebine, namesto v obliki pravnih opredelitev, pa morajo navedeni razlogi vseeno dovolj jasno izhajati iz tožbe.

V zvezi s tem člen 19, tretji odstavek, Statuta Sodišča, ki se uporablja za postopek pred Sodiščem za uslužbence v skladu s členom 7(1) Priloge I k navedenemu statutu, določa, da mora stranke, ki niso države članice, institucije Unije, države podpisnice Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in Nadzorni organ Evropskega združenja za prosto trgovino, naveden v tem sporazumu, zastopati odvetnik. Bistvena vloga tega odvetnika kot pomočnika sodišča je, da tožbene predloge opre na dovolj razumljivo in skladno pravno argumentacijo, zlasti ob upoštevanju dejstva, da pisni del postopka pred Sodiščem za uslužbence načeloma obsega le eno izmenjavo vlog.

(Glej točke od 15 do 19 in 21.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 28. april 1993, De Hoe proti Komisiji, T‑85/92, točka 21;

Sodišče za uslužbence: 15. februar 2011, AH proti Komisiji, F‑76/09, točki 29 in 31.
Iz člena 105(c) Poslovnika Sodišča za uslužbence izhaja, da so stroški, ki se lahko povrnejo, omejeni po eni strani na stroške, ki so nastali v postopku pred Sodiščem za uslužbence, in po drugi strani na stroške, ki so nujni za ta postopek.

Sodišče za uslužbence ob določitvi stroškov, ki se lahko povrnejo, upošteva vse okoliščine zadeve do sprejetja sklepa o odmeri stroškov, vključno z nujnimi izdatki, ki nastanejo v postopku odmere stroškov.

Kot je razvidno iz člena 19, prvi odstavek, Statuta Sodišča, ki se uporablja za Sodišče za uslužbence na podlagi člena 7(1) Priloge I k navedenemu statutu, lahko institucijam pomaga odvetnik. Plačilo odvetniku spada torej v okvir pojma nujnih izdatkov zaradi postopka, ne da bi morala institucija dokazati, da je bila ta pomoč objektivno upravičena. Čeprav to, da so Komisijo v postopku v glavni stvari in postopku za izdajo začasne odredbe zastopali agenta in zunanji odvetnik, ne vpliva na vprašanje, ali gre za stroške, ki se lahko povrnejo – ker nič ne omogoča, da se jih vnaprej izključi – pa to lahko vpliva na določitev višine stroškov, ki so na koncu nastali zaradi postopka.

(Glej točke 25, 28 in 29.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: sklepa z dne 23. marca 2012, Kerstens/Komisija, T‑498/09 P‑DEP, EU:T:2012:147, točki 15 in 20, in z dne 28. maja 2013, Marcuccio/Komisija, T‑278/07 P‑DEP, EU:T:2013:269, točka 14;

Sodišče za uslužbence: sklep z dne 26. aprila 2010, Schönberger/Parlament, F‑7/08 DEP, EU:F:2010:32, točka 23.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (prvi senat)

z dne 6. oktobra 2010

Zadeva F-2/10

Luigi Marcuccio

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Uradniki – Socialna varnost – Zdravstveno zavarovanje – Zahteve za povračilo stroškov zdravljenja – Neobstoj akta, ki posega v položaj – Očitno nedopustna in očitno pravno neutemeljena tožba – Člen 94 Poslovnika“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi njenega člena 106a, s katero L. Marcuccio med drugim predlaga, prvič, razglasitev ničnosti odločbe Komisije, s katero je bila zavrnjena njegova zahteva z dne 17. marca 2009 za stoodstotno povračilo vseh stroškov zdravljenja, ki jih je imel zaradi nesreče, v kateri se je poškodoval 29. oktobra 2001, drugič, razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 22. septembra 2009 o zavrnitvi pritožbe, ki jo je vložil zoper odločbo o zavrnitvi zahteve z dne 17. marca 2009, tretjič, naj mu Komisija plača znesek, enak razliki med stroški zdravljenja, ki jih je imel med 1. decembrom 2000 in 17. marcem 2009, in povračili iz tega naslova, oziroma višji ali nižji znesek, za katerega bo Sodišče za uslužbence štelo, da je v ta namen ustrezen in pravičen, skupaj z desetodstotnimi letnimi obrestmi in letno kapitalizacijo.

Odločitev: Tožba se delno zavrže kot očitno nedopustna, delno pa zavrne kot očitno neutemeljena. Tožeči stranki se naloži plačilo stroškov. Tožeči stranki se naloži, naj Sodišču za uslužbence povrne stroške v višini 1500 EUR.





Povzetek

1. Uradniki – Pravno sredstvo – Tožba zoper odločbo o zavrnitvi pritožbe – Dopustnost

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

2. Uradniki – Pravno sredstvo – Akt, ki posega v položaj – Pojem – Vmesna odločba uprave o zahtevi uradnika – Izključitev

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

1. Če uradnik poleg razglasitve ničnosti sporne odločbe predlaga tudi, naj se po potrebi razglasi ničnost odločbe o zavrnitvi njegove pritožbe, zadnji predlog kot tak nima samostojne vsebine in se dejansko prekriva z vsebino predloga, navedenega zoper sporno odločbo.

(Glej točko 26.)

Napotitev na:

Sodišče: 17. januar 1989, Vainker proti Parlamentu, 293/87, Recueil, str. 23, točka 8;

Sodišče prve stopnje: 10. junij 2004, Liakoura proti Svetu, T-330/03, ZOdl. JU, str. I-A-191 in II-859, točka 13;

Sodišče za uslužbence: 15. december 2008, Skareby proti Komisiji, F-34/07, ZOdl. JU, str. I-A-1-477 in II-A-1-2637, točka 27.

2. Akt, ki posega v položaj, je akt, ki ima zavezujoče pravne učinke, ki lahko neposredno in takoj vplivajo na interese tožeče stranke s tem, da bistveno spreminjajo njen pravni položaj, pri čemer mora tak akt izdati pristojni organ, iz njega pa mora biti razvidno dokončno stališče uprave.

To ne velja za dopis institucije, s katerim se deloma ugodi zahtevi uradnika in se mu pojasnijo nekateri vidiki v odgovor na njegovo zahtevo ter se ga obvesti, da se njegova zahteva obravnava.

(Glej točke 29 in od 32 do 34.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 28. junij 2006, Grünheid proti Komisiji, F-101/05, ZOdl. JU, str. I-A-1-55 in II-A-1-199, točka 33 in navedena sodna praksa.
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:F:2010 :157 1SKLEP PR EDSEDNIKA PR VEGA SENATA
SODIŠČA ZA U SLUŽBENCE
z dne 8. decembra 2010
Zadeva F-79/10
Charles Dubus
proti
E v ropski komisiji
„Sporazumna rešitev spora — Izbris“
Predmet:Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki s e za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi 
njenega člena 106a, s katero C. Dubus predlaga ra zglasitev n ičnosti odločbe Komisije 
z dne 20. novembra 2009 o njegovi n evključitvi n a s eznam u radnikov, ki 
v napredovalnem o bdobju 2009 n apredujejo v naziv AST 4.
Odločitev:Zadeva F-79/10, Dubus proti Komisiji, se izbriše iz vpisnika S odišča za uslužbence. Stranki 
nosita stroške v skladu z medsebojnim dogovorom.
Pov zetek
Uradniki — Pravno sredstvo — Sporazumna rešitev spora pred So diščem za uslužbence — Izbris iz 
vpisnika
(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 69)
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 10. septembra 2014

Brigitte Knöll

proti

Evropskemu policijskemu uradu (Europol)

„Javni uslužbenci — Postopek — Odmera stroškov“

Predmet:

Vloga za odmero stroškov, ki jo je B. Knöll vložila na podlagi člena 92 Poslovnika po izreku sodbe v zadevi Knöll/Europol (F‑44/09, EU:F:2010:68).

Odločitev:

Skupni znesek stroškov, ki jih mora Evropski policijski urad povrniti B. Knöll, znaša 1343,18 EUR, vključuje pa zamudne obresti od datuma vročitve tega sklepa do datuma plačila po obrestni meri, izračunani na podlagi obrestne mere Evropske centralne banke za glavne operacije refinanciranja, ki se je uporabljala v zgoraj navedenem obdobju, povečani za dve točki.

Povzetek

Sodni postopek – Stroški – Odmera – Stroški, ki se lahko povrnejo – Dejavniki, ki jih je treba upoštevati – Sporazum med stranko in njenim odvetnikom glede njegove nagrade – Izključitev

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 91(b))

Sodišče Unije ni pristojno za določitev nagrade, ki jo morajo stranke plačati svojim odvetnikom, temveč mora določiti znesek, do katerega se lahko za ta plačila zahteva povrnitev stroškov od stranke, ki ji je bilo naloženo plačilo stroškov. Iz tega sledi, da dokazilo o plačilu stroškov, katerih povračilo se zahteva, ni potrebno za to, da bi Sodišče za uslužbence določilo stroške, ki se lahko povrnejo.

Sodišču Unije namreč pri odločanju o odmeri stroškov ni treba upoštevati morebitnega sporazuma, ki so ga v zvezi s tem sklenili zadevna stranka in njeni zastopniki ali svetovalci.

Zato dejstvo, da so se tožeča stranka in njeni odvetniki v sporazumu dogovorili, da prva stranka drugim strankam ne bo izplačala nagrade, ne vpliva na pravico tožeče stranke, da se ji povrnejo stroški, ki so nastali v okviru postopka v glavni stvari.

(Glej točke 14, 19 in 20.)

Napotitev na:

Sodišče: sklepi Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisija, 318/82, EU:C:1985:468, točka 2; C.A.S./Komisija, C‑204/07 P‑DEP, EU:C:2009:526, točka 13; in Kronofrance/Nemčija in drugi, C‑75/05 P‑DEP in C‑80/05 P‑DEP, EU:C:2013:458, točka 30.
SKLEP PREDSEDNIKA TRETJEGA SENATA

SodiščA za uslužbence

z dne 4. junija 2009

Zadeva F-78/08

Carlo Locchi

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Mirno reševanje spora na predlog Sodišča za uslužbence – Izbris“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero C. Locchi v bistvu predlaga razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 15. februarja 2008 o njegovi izključitvi s končnega ožjega seznama uradnikov v okviru postopka izdaje potrdil za leto 2007 in posledično, prav tako v zvezi s postopkom izdaje potrdil 2007, z ožjega seznama najbolje uvrščenih kandidatov ter s seznama kandidatov, ki jim je odobrena udeležba na programu usposabljanja, ter razglasitev ničnosti Odločbe Komisije z dne 20. novembra 2007 o splošnih določbah za izvajanje člena 45a Kadrovskih predpisov za uradnike.

Odločitev: Zadeva Locchi proti Komisiji (F-78/08) se izbriše iz vpisnika Sodišča za uslužbence. Komisija plača pavšalni znesek 4.000 EUR tožeči stranki, ki se v zameno odpove vsakršnemu zahtevku, vključno s stroški.

Povzetek

Uradniki – Tožba – Sporazumna rešitev spora pred Sodiščem za uslužbence – Izbris iz vpisnika

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člena 69 in 74)
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 7. oktobra 2009

Zadeva F-3/08

Luigi Marcuccio

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Zavrnitev institucije, da prevede odločbo – Očitno pravno povsem neutemeljena tožba – Člen 94 Poslovnika“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero L. Marcuccio predlaga razglasitev ničnosti odločbe Komisije, s katero ni ugodila njegovi zahtevi, da mu pošlje prevod prejšnje odločbe v italijanskem jeziku, in naložitev Komisiji, naj mu povrne škodo.

Odločitev: Tožba tožeče stranke se zavrne kot očitno pravno povsem neutemeljena. Tožeči stranki se naloži plačilo stroškov. Tožeči stranki se naloži, naj Sodišču za uslužbence plača 1000 EUR.

Povzetek

Uradniki – Dolžnost skrbnega ravnanja uprave – Obveznost naslovitve posamične odločbe na uradnika v jeziku, ki ga ta zelo dobro pozna

(člen 21 ES; Listina o temeljnih pravicah, člen 41(4); Poslovnik Komisije, Priloga, točka 4)

Institucije morajo v skladu z dolžnostjo skrbnega ravnanja posamično odločbo na uradnika nasloviti v jeziku, ki ga ta zelo dobro pozna.

Niti iz člena 21, tretji odstavek, ES, niti iz točke 4 kodeksa dobrega upravnega ravnanja, niti iz člena 41(4) Listine o temeljnih pravicah ni mogoče sklepati, da bi morala biti vsaka odločitev, ki jo institucija Skupnosti naslovi na svojega uradnika, napisana v jeziku prvotnega dopisovanja. Navedene določbe se namreč uporabljajo v razmerjih med institucijami in njihovimi uslužbenci le, kadar ti naslovijo besedilo na institucije samo kot državljani Unije, ne pa kot uradniki ali drugi uslužbenci Skupnosti. Če bi morale institucije vsekakor odgovoriti na zahtevo uradnika v istem jeziku, kot je bil uporabljen v navedeni zahtevi, bi to institucijam povzročilo nepremostljive težave.

(Glej točke od 29 do 33.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 23. marec 2000, Rudolph proti Komisiji, T-197/98, RecFP, str. I-A-55 in II-241, točka 46; 7. februar 2001, Bonaiti Brighina proti Komisiji, T-118/99, RecFP, str. I-A-25 in II-97, točka 13; 17. maj 2006, Lavagnoli proti Komisiji, T-95/04, ZOdl. JU, str. I-A-2-121 in II-A-2-569, točka 48;

Sodišče za uslužbence: 13. december 2007, Duyster proti Komisiji, F-51/05 in F-18/06, še neobjavljena v ZOdl. JU, točki 58 in 59.
SKLEP PREDSEDNIKA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

z dne 3. julija 2008

Zadeva F-52/08 R

Wolfgang Plasa

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Postopek za izdajo začasne odredbe – Predlog za odlog izvršitve odločbe o prerazporeditvi – Nujnost – Neobstoj“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 242 ES in 243 ES ter členov 157 AE in 158 AE, s katero W. Plasa predlaga odlog izvršitve odločbe Komisije z dne 8. maja 2008, s katero je bil v interesu službe prerazporejen v Bruselj (Belgija) od 1. avgusta 2008.

Odločitev: Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrne. Odločitev o stroških se pridrži.

Povzetek

Začasna odredba – Odlog izvršitve – Pogoji za izdajo – Resna in nepopravljiva škoda

(člen 242 ES; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 102(2))

Cilj postopka za izdajo začasne odredbe ni zagotoviti povrnitev škode, temveč zagotoviti polni učinek sodbe po vsebini. Za dosego tega cilja morajo biti predlagani ukrepi nujni, tako da so za preprečitev resne in nepopravljive škode za interese tožeče stranke sprejeti ter morajo učinkovati že pred sprejetjem odločbe v postopku v glavni stvari. Stranka, ki predlaga sprejetje začasnih ukrepov, mora predložiti dokaz, da ne more dočakati konca postopka v glavni stvari, ne da bi utrpela tako škodo.

V zvezi s tem uradniku to, da morebiti ni bil razporejen v skladu s svojimi poklicnimi željami, ne more povzročiti škode. O razporeditvah namreč odloča organ, pristojen za imenovanja, in sicer v interesu službe, uradnik pa nima subjektivne pravice do razporeditve na posebno delovno mesto. Uradnik ima samo pravico do delovnega mesta, ki ustreza njegovemu nazivu.

(Glej točki 34 in 35.)

Napotitev na:

Sodišče: 25. marec 1999, Willeme proti Komisiji, C-65/99 P(R), Recueil, str. I‑1857, točka 62;

Sodišče prve stopnje: 10. september 1999, Elkaïm in Mazuel proti Komisiji, T‑173/99 R, RecFP, str. I-A-155 in II-811, točka 25; 19. december 2002, Esch‑Leonhardt in drugi proti ECB, T-320/02 R, RecFP, str. I-A-325 in II-1555, točka 27.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (prvi senat)

z dne 22. maja 2008

Zadeva F-101/07

Philippe Cova

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Osebni prejemki – Člen 7(2) Kadrovskih predpisov – Dodatek za začasno razporeditev – Nedopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero P. Cova predlaga razglasitev ničnosti odločbe organa, pristojnega za imenovanja v Komisiji, z dne 29. junija 2007, ker mu s to odločbo za obdobje, daljše od enega leta, ni dodeljen dodatek iz člena 7(2) Kadrovskih predpisov.

Odločitev: Tožba se zavrže kot nedopustna. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

Postopek – Dopustnost procesnih aktov – Presoja ob vložitvi akta

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 114; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 78)

Kadar se ugovor nedopustnosti nanaša na tožbo, ki je bila v sodnem tajništvu Sodišča za uslužbence vložena pred začetkom veljavnosti poslovnika tega sodišča, je treba uporabljati, po eni strani, postopkovna pravila iz člena 78 Poslovnika Sodišča za uslužbence, zlasti pravilo iz odstavka 3 tega člena, s katerim je Sodišče za uslužbence pooblaščeno, da odloči s sklepom brez odločanja o zadevi po temelju, in, po drugi strani, pravila o dopustnosti tožbe, na katera napotuje člen 114 Poslovnika Sodišča prve stopnje, ki se smiselno uporablja za Sodišče za uslužbence do začetka veljavnosti njegovega poslovnika.

Ker rok za vložitev ugovora nedopustnosti – ne glede na to, ali se uporablja člen 114 Poslovnika Sodišča prve stopnje ali člen 78 Poslovnika Sodišča za uslužbence – teče od vročitve tožbe, je treba v primeru, ko se tožba vroči pred začetkom veljavnosti Poslovnika Sodišča za uslužbence, nujno upoštevati rok, ki je veljal takrat in izhaja iz Poslovnika Sodišča prve stopnje. Tako v skladu z načelom pravne varnosti začetek veljavnosti Poslovnika Sodišča za uslužbence ne more zakonito povzročiti skrajšanja roka za vložitev ugovora nedopustnosti z ločenim aktom, ki je že tekel ob začetku veljavnosti tega poslovnika.

Upoštevni datum za preverjanje upoštevanja tega roka je datum, ko je ugovor nedopustnosti vložen pri Sodišču za uslužbence, ne pa datum vročitve tega ugovora tožeči stranki.

(Glej točke 23, 25 in 26.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 14. december 1992, Lenz proti Komisiji, T-47/92, Recueil, str. II-2523, točka 34;

Sodišče za uslužbence: 26. april 2006, Falcione proti Komisiji, F-16/05, ZOdl. JU, str. I-A-1-3 in II-A-1-7, točka 84; 14. december 2007, Duyster proti Komisiji, F-82/06, še neobjavljen v ZOdl. JU, točka 40; 25. januar 2008, Duyster proti Komisiji, F-80/06, še neobjavljen v ZOdl. JU, točke od 38 do 43.