ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Določbe člena 20 Priloge XIII h Kadrovskim predpisom upravi ne podeljujejo nikakršne diskrecijske pravice glede tega, ali bo uporabila korekcijski količnik, ampak ji podeljujejo omejena pooblastila tako, da zavezujoče besedilo teh določb pojasnjuje, da je uprava zadevno ugodnost dolžna zagotoviti, kadar ugotovi, da so pogoji, določeni v teh določbah, izpolnjeni. Iz je razvidno, da ima sodišče Unije popoln sodni nadzor, kadar preučuje tako dejstva, na katera se je opirala uprava, kot tudi to, kako jih je uprava opredelila, da bi odgovorila na vprašanje, ali so pogoji za podelitev pravice do uporabe korekcijskega količnika izpolnjeni.

Da bi se kraj, kjer upokojeni uradnik prebiva, lahko štel ne samo za kraj njegovega prebivališča, ampak tudi za kraj njegovega glavnega prebivališča v smislu člena 20 Priloge XIII h Kadrovskim predpisom, je treba pripisati velik pomen različnim sestavinam pojma prebivališča, in sicer fizičnemu prebivanju v zadevnem kraju, zaradi česar je ta kraj dejansko prebivališče, razvoju običajnih družbenih odnosov in opravljanju tekočih izdatkov z namenom stabilnega in neprekinjenega prebivanja v tem kraju.

Dokazno breme glede kraja glavnega prebivališča zavezuje upokojenega uradnika in pristojna institucija pri presoji dokazov, predloženih v zvezi s tem, in po potrebi pri preverjanju ne sme zlorabiti navedene določbe.

Pravica zahtevati varstvo legitimnega pričakovanja, ki je eden od temeljnih načel prava Unije, se nanaša na vsakega posameznika, ki se znajde v položaju, iz katerega izhaja, da mu je uprava povzročila utemeljena pričakovanja s tem, da mu je dala jasna, brezpogojna in skladna zagotovila, ki izhajajo iz dovoljenih in zanesljivih virov. Poleg tega morajo biti ta zagotovila v skladu z določbami Kadrovskih predpisov in s splošno veljavnimi predpisi.

Sistem nadzora, v skladu s katerim morajo upokojenci, ki so upravičeni do korekcijskega koeficienta, ki je višji od 100, vsako leto izpolniti izjavo, da bi se preverilo, ali so v prejšnjem koledarskem letu ohranili svoje glavno prebivališče v državi, za katero je bil korekcijski količnik dodeljen, in ali je bila dodelitev navedenega korekcijskega količnika za to koledarsko leto upravičena, ne more po definiciji povzročiti legitimnega pričakovanja v ohranitev korekcijskega koeficienta.

(Glej točke od 85 do 87.)

Sodišče za uslužbence: 13. april 2011, Sukup/Komisija, F‑73/09, točka 89.
Zakonodajalec Unije s sprejetjem Uredbe št. 723/2004 o spremembi Kadrovskih predpisov za uradnike in pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev ni določil enotne prehodne ureditve za vse institucije in organe, zaradi česar je moral vsak organ, pristojen za imenovanja, sprejeti notranje določbe za zadevno institucijo ali organ za ohranitev pravic, ki so jih njeni oziroma njegovi uradniki pridobili, in varstvo njihovih legitimnih pričakovanj. V zvezi z prerazvrstitvijo uradnikov, ki so zamenjali kategorijo, je nujna posledica te izbire zakonodajalca to, da čeprav so ti uradniki znotraj iste institucije enotno obravnavani, pa pri premestitvi iz ene institucije v drugo ni nujno tako, seveda ob spoštovanju upoštevnih določb Kadrovskih predpisov.

Čeprav v skladu z načelom enotnosti evropske javne uprave za vse uradnike vseh institucij Unije veljajo enotni Kadrovski predpisi, tako načelo ne pomeni, da morajo institucije enako uporabljati diskrecijsko pravico, ki jim je priznana s Kadrovskimi predpisi, temveč prav nasprotno, da za institucije pri upravljanju njihovega osebja velja načelo avtonomije.

(Glej točki 28 in 29.)

Sodišče prve stopnje: 16. september 1997, Gimenez proti Odboru regij, T‑220/95, točka 72;

Sodišče za uslužbence: 18. september 2013, Scheidemann proti Komisiji, F‑76/12, točka 26.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Uradniki – Napredovanje – Primerjalna ocena uspešnosti – Diskrecijska pravica uprave – Obseg – Avtonomija institucij – Uradnik, ki je uveljavljal medinstitucionalno mobilnost – Deljena pristojnost na področju ocenjevanja uspešnosti in napredovanja – Neobstoj – Obveznost uporabe notranjih določb prejšnje institucije glede dodelitve točk za delovno uspešnost in napredovanja – Neobstoj

(Kadrovski predpisi za uradnike, členi 43, 45 in 110)

Čeprav v skladu z načelom enotnosti javne uprave, kot je določeno v členu 9(3) Amsterdamske pogodbe, za vse uradnike vseh institucij Unije veljajo enotni Kadrovski predpisi, tako načelo ne pomeni, da morajo institucije enako uporabljati diskrecijsko pravico, ki jim je priznana s Kadrovskimi predpisi. Prav nasprotno, institucije v kadrovskih zadevah uživajo načelo avtonomije. Člen 43 Kadrovskih predpisov v zvezi s tem sicer napotuje na splošne izvedbene določbe, ki jih vsaka institucija sprejme za določitev pogojev, pod katerimi se pripravi ocenjevalno poročilo o sposobnosti, učinkovitosti in vedenju pri delu vsakega uradnika. Poleg tega člen 110 Kadrovskih predpisov na splošno institucijam pod nekaterimi formalnimi pogoji omogoča sprejetje splošnih izvedbenih določb o pravilih za zagotavljanje izvajanja Kadrovskih predpisov, kar velja izjemoma, in sicer kadar so določbe Kadrovskih predpisov tako nejasne in nenatančne, da bi bila njihova uporaba samovoljna. Kot je razvidno iz njihovega člena 2(2), Kadrovski predpisi za medinstitucionalno premestitev ne določajo deljene pristojnosti na področju ocenjevanja uspešnosti in napredovanja zaposlenih in vsaka institucija lahko za izvajanje členov 43 in 45 Kadrovskih predpisov upravičeno sprejme svoj regulativni okvir s splošnimi izvedbenimi določbami, sprejetimi na podlagi člena 110 Kadrovskih predpisov.

Če bi bila za uradnika, ki je bil premeščen v drugo institucijo, nova institucija dolžna uporabiti notranje določbe prejšnje institucije v zvezi z dodelitvijo točk za delovno uspešnost in napredovanjem ter zlasti v zvezi z izvedbenimi ukrepi za določitev točk za napredovanje, bi to pri presoji delovne uspešnosti povzročilo različno obravnavanje uradnikov nove institucije glede na to, ali so bili medinstitucionalno premeščeni ali ne. V zvezi s tem morajo institucije zagotoviti, da premestitev ne škoduje razvoju kariere premeščenih uradnikov in da premeščeni uradniki v okviru napredovalnega obdobja niso kaznovani.

(Glej točke od 26 do 28 in 32.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 9. julij 1997, Echauz Brigaldi in drugi proti Komisiji, T‑156/95, točka 53;

Sodišče za uslužbence: 5. julij 2011, V proti Parlamentu, F‑46/09, točka 135.
Cilj obveznosti obrazložitve, določene v členu 25 Kadrovskih predpisov, je, prvič, zadevni osebi zagotoviti zadostne podatke za presojo utemeljenosti odločbe, ki jo je sprejela uprava, in možnost, da pred Sodiščem za uslužbence vloži tožbo ter, drugič, da temu omogoča izvajanje nadzora. Njen obseg je treba presojati glede na konkretne okoliščine, predvsem glede na vsebino akta, naravo razlogov, na katere se sklicuje, in interes, ki ga ima lahko naslovnik za to, da prejme pojasnilo. Kadar je zavrnitev zahteve za napredovanje v bistvu obrazložena zgolj s sklicevanjem na interes službe brez vsakršnih drugih pojasnil, taka obrazložitev namreč Sodišču za uslužbence ne omogoča izvajanja nadzora.

(Glej točki 21 in 26.)

Sodišče prve stopnje: 6. oktober 2004, Vicente-Nuñez/Komisija, T‑294/02, točka 94.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(drugi senat)

z dne 20. junija 2012

Zadeva F‑79/11

Andreas Menidiatis

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Uradnik – Zaposlovanje – Zavrnitev prijave – Izvršitev ničnostne sodbe – Razumni rok – Posamični ukrepi za izvršitev – Izguba možnosti“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero A. Menidiatis predlaga, naj se Komisiji naloži, da mu plača po eni strani znesek 10.000 EUR iz naslova izgube možnosti, ki jo je utrpel zaradi neobstoja ukrepov za izvršitev sodbe Sodišča za uslužbence z dne 2. aprila 2009 v zadevi Menidiatis proti Komisiji (F‑128/07, v nadaljevanju: sodba Menidiatis) v zvezi z njim, in po drugi strani znesek 5000 EUR iz naslova nepremoženjske škode, ki naj bi mu nastala zaradi molka Komisije glede nadaljnjih ukrepov, ki jih je nameravala izvesti v zvezi s sodbo Menidiatis.

Odločitev: Tožba se zavrne. Tožeča stranka nosi svoje stroške in stroške Komisije.

Povzetek

1. Uradniki – Pravno sredstvo – Ničnostna sodba – Učinki – Razglasitev ničnosti postopka zaposlovanja – Obveznosti uprave

(člen 266 PDEU)

2. Uradniki – Pravno sredstvo – Ničnostna sodba – Učinki – Obveznost sprejetja ukrepov za izvršitev – Razumni rok – Nadomestitev odločbe Komisije na področju zaposlovanja, razglašene za nično, z novo odločbo

(člen 266 PDEU)

1. Če je sodišče Unije postopek zaposlovanja razglasilo za ničen, ničnostna sodba nikakor ne more vplivati na diskrecijsko pravico uprave, da razširi možnosti izbire v interesu službe tako, da umakne prvotni razpis prostega delovnega mesta in hkrati začne nov postopek razpisa za sporno delovno mesto. Ker organ, pristojen za imenovanja, ne more nadaljevati prvotnega postopka zaposlovanja, katerega nezakonitost je bila kaznovana z ničnostno sodbo, je toliko bolj upravičen začeti nov postopek zaposlovanja, ne da bi moral nadaljevati prvotni postopek zaposlovanja v stanju, v katerem je bil pred sprejetjem nezakonitega akta.

(Glej točko 37.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 15. april 2010, Angelidis proti Parlamentu, F‑104/08, točka 42.

2. Na splošno ničnostne sodbe, ki zahteva sprejetje več upravnih ukrepov, ni mogoče izvršiti takoj, institucije pa morajo imeti na voljo razumen rok za uskladitev z ničnostno sodbo.

V zvezi s sodbo Sodišča za uslužbence, ki daje Komisiji različne možnosti glede izbire pravnega okvira za sprejetje nove odločbe o zasedbi delovnih mest vodje predstavništva Komisije, je razumen petmesečni rok za analizo različnih pravnih rešitev in nato za sprejetje nove odločbe o zasedbi delovnega mesta vodje predstavništva.

(Glej točki 40 in 43.)

Napotitev na:

Sodišče: 12. januar 1984, Turner proti Komisiji, 266/82, točka 5;

Sodišče prve stopnje: 10. julij 1997, Apostolidis in drugi proti Komisiji, T‑81/96, točka 37.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti – Nepredložitev izpodbijanega akta

(Statut Sodišča, člen 21; Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 44, od (3) do (6))

2. Uradniki – Napredovanje – Pogoji – Dokaz sposobnosti delati v tretjem jeziku

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45(2); Priloga III, člen 7, in Priloga XIII, člen 11)

1. Če sodni tajnik v nasprotju s členom 44(6) Poslovnika Sodišča prve stopnje tožeče stranke, ki k tožbi ni priložila sporne odločbe, ne pozove, naj jo dopolni, sodišče Skupnosti tožeči stranki ne sme odvzeti take možnosti dopolnitve, s tem da tožbo razglasi za nedopustno zaradi neupoštevanja pogojev iz člena 44(4) navedenega poslovnika.

(Glej točko 18.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 5. november 2008, Avanzata in drugi proti Komisiji, F‑48/06, še neobjavljena v ZOdl. JU, točki 49 in 50.

2. Člen 45(2) Kadrovskih predpisov v različici, ki izhaja iz Uredbe št. 723/2004 o spremembi Kadrovskih predpisov za uradnike in pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev in določa, da mora uradnik pred prvim napredovanjem izkazati sposobnost delati v tretjem jeziku, se uporablja šele od začetka veljavnosti skupnih določb za izvajanje, ki so jih soglasno sprejele institucije.

Ker je zakonodajalec v vsakem primeru v skladu s členom 11 Priloge XIII h Kadrovskim predpisom izključil uporabo člena 45(2) za napredovanja, ki so začela veljati pred 1. majem 2006, tega člena ni mogoče uporabljati pred začetkom veljavnosti navedenih skupnih določb za izvajanje pod pogoji, ki jih zahteva zakonodajalec, in sicer, da je zagotovljena enotna uporaba v različnih institucijah in da je ta nova obveznost iz Kadrovskih predpisov povezana z možnostjo uradnikov, da dostopajo do usposabljanja v tretjem jeziku. Tako institucija ne more uporabljati tega člena Kadrovskih predpisov v skladu s pravili, ki jih določi sama.

(Glej točke od 33 do 36.)
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Napotitev iz službenih razlogov

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 37, prvi odstavek, točka (a), druga alinea)

2. Uradniki – Pravno sredstvo – Pravni interes – Tožba zoper zavrnitev prijave na delovno mesto vodje predstavništva Komisije – Prijava, zavrnjena na podlagi neustreznega postopka – Dopustnost

1. Dejstvo, da so funkcije, ki jih opravlja vodja predstavništva Komisije, „politične in občutljive“, kot tako ne zadostuje, da upraviči uporabo upravnega statusa napotitve za uradnika. Taka razlaga člena 37, prvi odstavek, točka (a), druga alinea, Kadrovskih predpisov naj bi povzročila, da se dovoli napotitev za pomoč komisarjem vseh uradnikov, ki opravljajo „politične in občutljive“ funkcije v instituciji in so običajno srednji vodstveni delavci, in bi tako vplivala na samo strukturo evropskih javnih uslužbencev, kot je vzpostavljena s členom 35 Kadrovskih predpisov, saj povzroča pomisleke predvsem o jasnosti hierarhije.

Poleg tega napotitev iz službenih razlogov za pomoč „osebi, ki opravlja funkcijo, predvideno v Pogodbah“, predpostavlja obstoj zaupanja intuitu personae med to osebo in napotenim uradnikom, ta odnos pa pomeni, da se lahko navezujejo neposredni in tesni stiki med zadevnimi osebami glede na delovne metode zadevnega člana in njegovega kabineta v celoti. Okoliščine, da so stiki, ki jih je vzpostavil vodja predstavništva, neposredno namenjeni pristojnemu komisarju, da telefonski pogovori, izmenjava korespondence ali srečanja potekajo med vodjo predstavništva in komisarjem ali člani njegovega kabineta in celo da je vsebina teh izmenjav zaupna, same po sebi ne morejo dokazati, da je delovno razmerje med komisarjem in vodjo predstavništva intuitu personae .

Uporaba člena 37, prvi odstavek, točka (a), druga alinea, Kadrovskih predpisov je odvisna samo od pogojev, navedenih v tej določbi, nikakor pa ne od upravnih posledic, ki bi jih imela njena uporaba. Vsaka druga razlaga bi omogočila uporabo člena 37 Kadrovskih predpisov za drug namen, in ne za namen, za katerega je bil ta člen predviden, in bi torej upravičila zlorabo postopka.

(Glej točke 74, 77, 79 in 81.)

2. Pristojnost za imenovanja za delovna mesta vodje predstavništva Komisije ima generalni direktor za komuniciranje Komisije, medtem ko ima pristojnost za ista delovna mesta, če je vodja predstavništva napoten za pomoč članu Komisije, član Komisije, pristojen za vprašanja, povezana s kadrovskimi zadevami in administracijo, v soglasju s predsednikom Komisije, na podlagi odločbe organa za imenovanja. Ker lahko ta razlika sama po sebi vpliva na izid postopka imenovanja, tožeča stranka, katere prijava bi morala biti ocenjena v enem od teh postopkov in je bila zavrnjena na podlagi drugega postopka, ohrani pravni interes, da se zadevna nezakonitost ne bi ponovila v podobnem izbirnem postopku.

(Glej točko 85.)

Napotitev na:

Sodišče: 7. junij 2007, Wunenburger proti Komisiji, C‑362/05 P, ZOdl., str. I‑4333, točka 50;

Sodišče prve stopnje: 5. julij 2005, Wunenburger proti Komisiji, T‑370/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑189 in II‑853, točka 20.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Prosto delovno mesto – Odstop organa za imenovanja od postopka za zapolnitev delovnega mesta, razglašenega za prosto, v korist prerazporeditvi uradnika z njegovim delovnim mestom

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 4 in 29)

2. Uradniki – Organizacija služb – Določitev ravni prostega delovnega mesta

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 7(1); Priloga I, oddelek A)

3. Uradniki – Tožba – Odškodninska tožba – Razglasitev ničnosti izpodbijanega nezakonitega akta – Primerno povračilo nepremoženjske škode

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91)

1. Čeprav ima organ za imenovanja pri tem široko diskrecijsko pravico, lahko odstopi od postopka zapolnitve delovnega mesta, razglašenega za prosto, in sprejme ukrep prerazporeditve uradnika z njegovim delovnim mestom, za katerega ne veljajo določbe členov 4 in 29 Kadrovskih predpisov, le iz objektivnih razlogov, ki se nanašajo na interes službe in ki jih mora pojasniti.

(Glej točki 49 in 50.)

Napotitev na:

Sodišče: 9. februar 1984, Kohler proti Računskemu sodišču, združeni zadevi 316/82 in 40/83, Recueil, str. 641, točka 22;

Sodišče prve stopnje: 6. julij 1993, Rasmussen proti Komisiji, T-32/92, Recueil, str. II-765, točka 37; 27. november 2003, Bories in drugi proti Komisiji, združeni zadevi T-331/00 in T-115/01, RecFP, str. I-A-309 in II-1479, točke od 150 do 153.

2. Razen za delovno mesto vodje oddelka, za katero so v oddelku A Priloge I določena posebna pravila glede določitve ravni prostega delovnega mesta, iz splošnih pravnih načel, ki veljajo za organizacijo javnih uslužbencev Skupnosti, izhaja, da je treba raven prostega delovnega mesta določiti ob upoštevanju pomena delovnih nalog, dodeljenih za zadevno delovno mesto, in le z vidika interesa službe. V členu 7(1) Kadrovskih predpisov je izrecno določena zadnjenavedena zahteva.

(Glej točko 83.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 17. maj 1995, Kratz proti Komisiji, T-10/94, Recueil, str. II-1455, točke od 56 do 60; 16. oktober 1996, Capitanio proti Komisiji, T‑36/94, RecFP, str. I-A-449 in II-1279, točka 57; 16. oktober 1996, Benecos proti Komisiji, T-37/94, RecFP, str. I-A-461 in II-1301, točka 56; 19. februar 1998, Campogrande proti Komisiji, T-3/97, RecFP, str. I-A-89 in II-215, točka 30;

Sodišče za uslužbence: 14. december 2006, Economidis proti Komisiji, F-122/05, ZOdl. JU, str. I-A-1-179 in II-A-1-725.

3. Razglasitev ničnosti odločbe, ki jo izpodbija uradnik, je razen v posebnih okoliščinah sama po sebi primerno in načeloma zadostno povračilo nepremoženjske škode, ki jo je ta uradnik lahko utrpel.

(Glej točko 114.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 27. februar 1992, Plug proti Komisiji, T-165/89, Recueil, str. II-367, točka 118; 28. september 1999, Hautem proti EIB, T-140/97, RecFP, str. I-A-171 in II-897, točka 82; 11. september 2002, Willeme proti Komisiji, T‑89/01, RecFP, str. I-A-153 in II-803, točka 97.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Uradniki – Pravno sredstvo – Predhodna upravna pritožba – Sistem napredovanja, ki ga je vzpostavila Komisija – Pritožba zoper seznam uradnikov, ki so napredovali, in določitev točk, dodeljenih uradnikom – Zavrnilna odločba – Obrazložitev

(Kadrovski predpisi za uradnike, členi 25(2), 45 in 90(2))

V okviru sistema napredovanja, vzpostavljenega z notranjimi predpisi Komisije, v katerem se napredovalno obdobje konča z aktom, ki obsega dve ločeni odločbi organa za imenovanja, in sicer odločbo o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, in odločbo o določitvi skupnega števila točk, dodeljenih uradnikom, nobene od teh odločb ni treba obrazložiti. Obveznost obrazložitve je izpolnjena, kadar organ za imenovanja obrazloži odločbo o zavrnitvi pritožbe zoper navedeni odločbi, ki je bila vložena na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov.

Ker se napredovanja izvedejo na podlagi predloga, organu za imenovanja izločenemu kandidatu ni treba razkriti primerjalne ocene, ki jo je pripravil v zvezi z njim in kandidatom, izbranim za napredovanje. Posledično je za izpolnitev obveznosti obrazložitve dovolj, da je v odgovoru na pritožbo navedeno, kako so se v individualnem primeru uradnika uporabili zakonski pogoji in pogoji iz Kadrovskih predpisov.

(Glej točki 89 in 91.)

Napotitev na:

Sodišče: 7. februar 1990, Culin proti Komisiji, C-343/87, Recueil, str. I-225, točka 13;

Sodišče prve stopnje: 25. februar 1992, Schloh proti Svetu, T-11/91, Recueil, str. II-203, točke 73, 85 in 86; 29. maj 1997, Contargyris proti Svetu, T-6/96, RecFP, str. I-A-119 in II-357, točki 147 in 148; 14. junij 2001, McAuley proti Svetu, T-230/99, RecFP, str. I-A-127 in II-583, točke od 50 do 52; 29. november 2005, Napoli Buzzanca proti Komisiji, T-218/02, ZOdl. JU, str. I-A-267 in II‑1221, točka 59; 19. oktober 2006, Buendía Sierra proti Komisiji, T-311/04, ZOdl., str. II-4137, točka 147.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Zaposlovanje – Fizična sposobnost – Spoštovanje pravice do obrambe

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 33, drugi odstavek; Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člen 13)

2. Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 44(1)(c))

1. V okviru postopka vpoklica postopek sestave zdravniškega mnenja, ki ne zagotavlja, da bi se pri sestavi dokončnega zdravniškega mnenja upoštevalo mnenje zdravnika, ki ga je kandidat prosto izbral, pomeni kršitev določb člena 33, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov, ki se ob upoštevanju cilja, da se zagotovi spoštovanje pravice do obrambe, in ker ni določb, ki bi uvajale neodvisni postopek, ali drugih upoštevnih razlogov, uporablja za začasne uslužbence, zaposlene v tretjih državah.

(Glej točki 70 in 76.)

2. V skladu s členom 44(1)(c) Poslovnika Sodišča prve stopnje mora tožba med drugim obsegati predmet postopka in kratek povzetek tožbenih razlogov. Za izpolnjevanje teh zahtev mora odškodninska tožba za povračilo škode, ki jo povzroči institucija Skupnosti, obsegati okoliščine, ki omogočajo ugotavljanje ravnanja, ki ga tožeča stranka očita instituciji, razloge, iz katerih meni, da med ravnanjem in škodo, za katero zatrjuje, da jo je utrpela, obstaja vzročna zveza, ter vrsto in obseg te škode. Nasprotno pa predlog, katerega namen je pridobiti kakršno koli odškodnino, ni dovolj natančno opredeljen, zato ga je treba obravnavati kot nedopusten.

Tako je, ko tožeča stranka predlaga samo, naj se ji prizna načelo, da naknadno opredeli višino svojega odškodninskega zahtevka za škodo, ki jo je domnevno utrpela, ne da bi navedla dejstva, ki bi omogočala presojo obsega te škode, ali dokazala ali navedla posebne okoliščine, zaradi katerih bi lahko bila oproščena navedbe teh pojasnil.

Kar zadeva nepremoženjsko škodo, ne glede na to, ali se odškodnina zahteva simbolično ali zaradi pridobitve dejanske odškodnine, mora tožeča stranka natančno opisati vrsto zatrjevane nepremoženjske škode glede na očitano ravnanje institucije in, čeprav približno, to škodo v celoti ovrednotiti.

(Glej točke od 86 do 88, 90 in 91.)

Napotitev na:

Sodišče: 2. december 1971, Zuckerfabrik Schöppenstedt proti Svetu, 5/71, Recueil, str. 975, točka 9; 23. september 2004, Hectors proti Parlamentu, C‑150/03 P, ZOdl., str. I‑8691, točka 62;

Sodišče prve stopnje: 1. julij 1994, Osório proti Komisiji, T‑505/93, RecFP, str. I‑A‑179 in II‑581, točki 33 in 35; 15. februar 1995, Moat proti Komisiji, T‑112/94, RecFP, str. I‑A‑37 in II‑135, točke 32, 35, 37 in 38; 7. februar 2007, Gordon proti Komisiji, T‑175/04, še neobjavljena v ZOdl.,točki 42 in 45.
C 463/53

Sklep predsednika splošnega sodišča z dne 18. oktobra 2022 – Fresenius Kabi Austria in drugi/Komisija

(Zadeva T-416/22 R)

(Začasna odredba - Zdravila za uporabo v humani medicini - Direktiva 2001/83/ES - Dovoljenja za promet z zdravili, ki vsebujejo zdravilno učinkovino „hidroksietilni škrob (HES), raztopine za infundiranje“ - Predlog za odlog izvršitve - Neobstoj nujnosti)

(2022/C 463/79)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Tožeče stranke: Fresenius Kabi Austria GmbH (Gradec, Avstrija) in 14 drugih tožečih strank, katerih imena so v prilogi k sklepu (zastopnika: W. Rehmann in A. Knierim, odvetnika)

Tožena stranka: Evropska komisija (zastopnika: M. Escobar Gómez in K. Mifsud-Bonnici, agenta)

Predmet

Tožeče stranke s predlogom na podlagi členov 278 in 279 PDEU predlagajo odlog izvršitve Izvedbenega sklepa Evropske komisije C(2022) 3591 final z dne 24.5.2022 o dovoljenjih za promet z zdravili za uporabo v humani medicini, ki vsebujejo zdravilno učinkovino „hidroksietilni škrob (HES), raztopine za infundiranje“, po oceni študije o varnosti zdravila po pridobitvi dovoljenja za promet v skladu s členom 107p Direktive 2001/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta.

Izrek

1. Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrne.