ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
V zvezi s tem je začetek sodnega postopka v smislu nacionalnega zakonika o kazenskem postopku sicer element, ki ga lahko Svet upošteva pri ugotavljanju obstoja dejanj, ki upravičujejo sprejetje omejevalnih ukrepov na ravni Unije in pri presoji nujnosti sprejetja takih ukrepov, da bi se zagotovil učinek dejanj nacionalnih organov. Vseeno pa je sprejetje omejevalnih ukrepov v pristojnosti Sveta, ki samostojno odloča o potrebnosti in primernosti sprejetja takih ukrepov glede na cilje skupne zunanje in varnostne politike, ne glede na tovrstne predloge organov zadevne tretje države in ne glede na kakršnekoli ukrepe, ki jih ti organi sprejmejo na nacionalni ravni, pri čemer pa se mora opreti na trdno dejansko podlago.

Čeprav ima Svet široko polje proste presoje glede splošnih meril, ki naj se upoštevajo za namene sprejetja omejevalnih ukrepov, učinkovitost sodnega nadzora, ki ga zagotavlja člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, zahteva, da se sodišče Unije v okviru nadzora zakonitosti razlogov, na katerih temelji sklep o vpisu ali ohranitvi imena določene osebe na seznamu oseb, na katere se nanašajo omejevalni ukrepi, prepriča, da ta sklep, ki je za to osebo posamični akt, temelji na dovolj trdni dejanski podlagi. To pomeni, da je treba preveriti dejstva, ki so navedena v obrazložitvenem memorandumu, na katerem temelji navedeni sklep, tako da sodni nadzor ni omejen na presojo abstraktne verjetnosti navedenih razlogov, temveč se nanaša na vprašanje, ali so ti razlogi – oziroma vsaj eden od njih, za katerega se šteje, da je sam po sebi dovolj za utemeljitev tega sklepa – utemeljeni dovolj jasno in konkretno.

Pravica do obrambe, ki je določena v členu 41(2)(a) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki ji Pogodba EU priznava enako pravno veljavnost kot Pogodbama, zajema pravico do izjave in pravico do vpogleda v spis, pravica do učinkovitega sodnega varstva, ki je določena v členu 47 navedene listine, pa zahteva, da mora biti zadevni osebi omogočeno, da se seznani z razlogi, na katerih temelji odločba, ki je bila sprejeta v zvezi z njo. Iz tega izhaja, da mora Svet pri sprejetju sklepa, da se vpis imena osebe, subjekta ali organa ohrani na seznamu oseb, subjektov ali organov, za katere veljajo omejevalni ukrepi, spoštovati pravico te osebe, subjekta ali organa do predhodne izjave, če v sklep o ohranitvi vpisa na seznamu vključi nove elemente, to je elemente, ki jih prvotni sklep o vpisu na ta seznam ni vseboval.

Ker pa je imela tožeča stranka dostop do podatkov in dokazov, ki so bili za Svet razlog za ohranitev omejevalnih ukrepov proti njej, in je lahko v primernem roku predložila stališča, ni mogoče ugotoviti kršitve pravic tožeče stranke do obrambe in do učinkovitega sodnega varstva.

(Glej točke 68, 69, 72 in 74.)
5.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Besedna znamka GATEWIT–Figurativna znamka wit software in firma Wit-Software, Consultoria e Software para a internet Móvel, SA (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 77, 84, 90, 97, 99, 106 in 107.)
4.

Evropska unija — Sodni nadzor nad zakonitostjo aktov institucij — Omejevalni ukrepi proti Iranu — Ukrepi, sprejeti v okviru boja proti širjenju jedrskega orožja — Obseg nadzora — Omejeni nadzor za splošna pravila — Merila za sprejetje omejevalnih ukrepov — Podpora iranski vladi — Obseg — Spoštovanje načela pravne varnosti, na podlagi katerega se zahteva jasnost, natančnost in predvidljivost učinkov pravnih pravil (sklepa Sveta 2010/413/SZVP, člen 20(1)(c), in 2012/35/SZVP, uvodna izjava 13; Uredba Sveta št. 267/2012, člen 23(2)(d)) (Glej točke od 39 do 43 in od 52 do 54.)
Če institucija uporabi eno od izjem iz člena 4 Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, mora tehtati poseben interes, ki ga je treba varovati z nerazkritjem zadevnega dokumenta, in zlasti javni interes, da se omogoči dostop do dokumenta, ob upoštevanju prednosti, ki izhajajo, kot je navedeno v uvodni izjavi 2 Uredbe št. 1049/2001, iz povečane preglednosti, to je tesnejšega sodelovanja državljanov v postopku odločanja in večje legitimnosti v upravi ter njeno učinkovitejše in odgovornejše ravnanje v razmerju do državljanov v demokratičnem sistemu.

Te ugotovitve so zlasti pomembne v zvezi z dokumenti Komisije, pripravljenimi v okviru zakonodajnega postopka. Kot je razvidno iz uvodne izjave 6 Uredbe št. 1049/2001, mora biti namreč prav v takem primeru določen širši dostop do dokumentov. Preglednost v zvezi s tem povečuje krepitev demokracije tako, da omogoča državljanom nadzor nad vsemi informacijami, ki so bile podlaga za zakonodajni akt. Možnost državljanov, da poznajo temelje zakonodajne dejavnosti, je namreč pogoj, da lahko učinkovito izvajajo svoje demokratične pravice.

(Glej točki 34 in 35.)
11.

Približevanje zakonodaj — Zdravila za uporabo v humani medicini — Dovoljenje za promet — Sprememba dovoljenja — Umik in prepoved dajanja na trg — Pogoji — Dokazne zahteve — Razdelitev med vlagateljem in pristojnim organom — Obstoj znanstvene negotovosti v zvezi z neškodljivostjo ali učinkovitostjo zdravila — Uporaba previdnostnega načela — Obseg — Meje (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2001/83, člen 116) (Glej točke od 135 do 140 in od 174 do 178.)
Na področju dostopa javnosti do dokumentov institucij Unije je bila zadevnim institucijam in agencijam priznana možnost, da se oprejo na splošne domneve, ki veljajo za določeno vrsto dokumentov, saj lahko podobne splošne ugotovitve veljajo za prošnje za razkritje, ki se nanašajo na dokumente iste vrste.

Uporabo takih splošnih domnev narekuje zlasti nujna potreba po zagotovitvi pravilnega delovanja zadevnih postopkov in tega, da se ne ogrozijo njihovi cilji. Tako lahko priznavanje neke splošne domneve temelji na nezdružljivosti dostopa do dokumentov nekaterih postopkov z učinkovitim potekom teh postopkov in na nevarnosti, da bi bili ti oslabljeni, glede na to, da splošne domneve omogočajo ohranitev celovitosti poteka postopka z omejitvijo vpletanja tretjih oseb. Uporaba posebnih pravil, določenih v pravnem aktu, ki se nanaša na postopek pred institucijo Unije, za potrebe katerega so bili predloženi zaprošeni dokumenti, je eno od meril, ki lahko upravičijo priznavanje splošne domneve.

Uredba št. 1907/2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH) v nasprotju s položaji, za katere je bila priznana uporaba splošnih domnev zavrnitve dostopa do dokumentov, izrecno ureja razmerje med to uredbo in Uredbo št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije. Člen 118 Uredbe št. 1907/2006 namreč določa, da se za dokumente, ki jih hrani Evropska agencija za kemikalije (ECHA), uporabi Uredba št. 1049/2001. Uporabe dokumentov iz spisa v zvezi s postopkom avtorizacije uporabe kemične snovi ne ureja restriktivno. Navedena uredba dejansko ne določa omejitve dostopa do spisa na zadevne stranke ali pritožnike. Splošna domneva torej ne izhaja iz določb Uredbe št. 1907/2006. Tako ni mogoče priznati, da bi se v postopku avtorizacije, določenem s to uredbo, za dokumente, posredovane ECHA, štelo, da so v celoti očitno zajeti z izjemo v zvezi z varstvom poslovnih interesov prosilcev za avtorizacijo.

V zvezi s tem člena 8 Evropske konvencije o človekovih pravicah in člena 17 Listine o temeljnih pravicah ni mogoče razlagati tako, da določata samodejno izjemo od načela razkritja za dokumente, pripravljene v okviru poslovne dejavnosti zasebnega subjekta. V primeru prošnje za dostop, ki jo vloži tretja oseba za to vrsto dokumentov, se namreč zahteva konkreten in dejanski preizkus vsakega od teh dokumentov, razen v primerih, za katere je sodišče Unije priznalo obstoj splošne domneve zavrnitve dostopa do zadevnih dokumentov.

(Glej točke 34, 37, 39, 40 in 163.)
4.

Znamka Evropske unije — Pripombe tretjih oseb in ugovor — Preizkus ugovora — Dokaz o uporabi prejšnje znamke — Resna in dejanska uporaba — Pojem — Merila presoje (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 42(2) in (3) (Glej točke od 36 do 39 in 49.)
Zadeva T‑384/14

(objava odlomkov)

Italijanska republika

proti

Evropski komisiji

„EKUJS — Jamstveni oddelek — EKJS in EKSRP — Odhodki, izključeni iz financiranja — Sektor govedi in ovac — Pavšalni finančni popravek — Enkratni popravek — Člena 48 in 69 Uredbe (ES) št. 1782/2003 — Posebne pravice — Obveznost obrazložitve“

Povzetek – Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 12. maja 2016

Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Integrirani upravni in nadzorni sistem za nekatere programe pomoči – Shema enotnega plačila – Izračun referenčnega zneska – Upoštevanje zneskov, izplačanih na podlagi sheme posebnih plačil – Možnost, da države članice uporabijo drugo metodo za izračun pravic do plačila – Izključitev

(Uredba Sveta št. 1782/2003, členi 36(1), od 47 do 50, 95 in 96)

Ob uvedbi enotnega plačila je člen 48 Uredbe št. 1782/2003 določil skupna pravila za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike. Glede na dobesedno razlago tega člena in ob upoštevanju sosednjih določb, se ta določba uporablja za kmeta, ki je bil upravičen do plačil, iz katerih izhajajo pravice do plačila, za katere veljajo posebni pogoji iz člena 47 navedene uredbe in ki v referenčnem obdobju ni imel hektarjev, opredeljenih v členu 43 iste uredbe, za določitev pravic do enotnega plačila ali katerega znesek pravice na hektar je višji od 5000 EUR. Ta kmet, ki bodisi nima hektarjev bodisi ima hektarje, katerih pravica na hektar presega 5000 EUR, ima pravico (a) do plačila, ki je enak osnovnemu referenčnemu znesku, ki ustreza neposrednim plačilom, ki so mu bila odobrena v triletnem povprečnem obdobju, in (b) do plačila za vsakih 5000 EUR ali del referenčnega zneska, to pomeni posebnih plačil, ki so mu bila odobrena v triletnem povprečnem obdobju.

Iz tega sledi, da se posebna plačila dodelijo referenčnemu znesku na hektar do zneska 5000 EUR, nad tem zneskom pa pomenijo dodatno posebno pravico do plačila. V zvezi s tem člen 47(1) Uredbe št. 1782/2003 določa, da se zneski, ki jih našteva, vključijo v referenčni znesek v skladu s pogoji, določenimi v členu 48 iste uredbe. Iz člena 47(2) Uredbe št. 1782/2003 izhaja, da se z odstopanjem od členov 33, 43 in 44 iste uredbe z začetkom od leta 2007 zneski, ki izhajajo iz mlečnih premij in dodatnih plačil, kot je določeno v členih 95 in 96 navedene uredbe, vključijo v shemo enotnega plačila v skladu s pogoji, določenimi v členih od 48 do 50. Upoštevna zakonodaja tako določa načelo kopičenja plačil, ki izhajajo iz različnih naslovov, v enotno plačilo.

Poleg tega člen 48 Uredbe št. 1782/2003 ne določa nobene alternativne metode za določitev posebnih pravic do plačila, niti obveznosti, da se ločeno ohranijo plačila, pridobljena na podlagi različnih pravic. V zvezi s tem, ker je ta določba obvezna in ne določa nobene diskrecijske pravice za državo članico, slednja ne more uveljavljati, da je njena alternativna metoda za določitev prav tako učinkovita, primerna za preprečitev prevar in ugodnejša za kmeta.

(Glej točke od 89 do 91 in 93.)
1.

Znamka Evropske unije — Tožbeni postopek — Tožba pri sodišču Unije — Pristojnost Splošnega sodišča — Ponovni preizkus dejanskega stanja ob upoštevanju dokazov, ki so bili prvič predloženi pred njim — Izključitev (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 65(2) in 76(1) in (2)) (Glej točke 29, 30 in 33.)
2.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Figurativni znamki Gummi Bear-Rings in GUMMY (Uredba Sveta št.o 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 27 do 29, 70 in 71.)
Iz besedila člena 8(3) Uredbe št. 216/96 o poslovniku odborov za pritožbe pri Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (blagovne znamke in modeli) je razvidno, da v okviru postopka pred odborom za pritožbe nasprotna stranka v svojih stališčih lahko izpodbija odločbo, ki je predmet pritožbe. Že zgolj na podlagi svojega položaja nasprotne stranke lahko med drugim izpodbija veljavnost odločbe oddelka za ugovore. Poleg tega navedena določba te pravice ne omejuje zgolj na razloge, ki so že bili navedeni v pritožbi. Določa namreč, da se zahteve nanašajo na točko, ki ni bila posebej omenjena v pritožbi. Poleg tega v tej določbi ni navedeno, da bi nasprotna stranka lahko sama vložila pritožbo zoper navedeno odločbo. To določbo je torej mogoče izpodbijati s samostojno pritožbo iz člena 60 Uredbe št. 207/2009 o blagovni znamki Skupnosti ali pa s predlogi iz člena 8(3) Uredbe št. 216/96.

Ugotovitev dopustnosti predlogov, ki jih je tožeča stranka podala v okviru odgovora, ne pomeni, da se nasprotni stranki pred odborom za pritožbe omogoči vložitev pritožbe, ne da bi morala upoštevati rok in plačati takso za pritožbo iz člena 60 Uredbe št. 207/2009. Iz besedila člena 8(3) Uredbe št. 216/96 je namreč jasno razvidno, da je možnost navedbe predlogov za razveljavitev ali spremembo izpodbijane odločitve v točki, ki ni bila izpostavljena v pritožbi, omejena na postopke inter partes. Te predloge je treba navesti v odgovorih, podanih v okviru navedenih postopkov. Ta določba zato določa, da taki predlogi postanejo brezpredmetni, če pritožnik prekine postopek pri odboru za pritožbe. Izpodbijanje odločbe odbora za pritožbe s samostojno pritožbo, kot je določena v členu 60 Uredbe št. 207/2009, je torej edino pravno sredstvo, ki zagotavlja navajanje očitkov. Iz tega izhaja da se predlogi za razveljavitev ali spremembo izpodbijane odločbe na podlagi razloga, ki ni bil naveden v pritožbi, v smislu člena 8(3) Uredbe št. 216/96 razlikujejo od pritožbe iz člena 60 Uredbe št. 207/2009. Pogoji, navedeni v členu 60 Uredbe št. 207/2009, se torej za navedene predloge ne uporabijo.

Zato nasprotna stranka, ki je v okviru svojega odgovora v določenem roku navedla predloge za spremembo odločbe oddelka za ugovore, ni dolžna spoštovati roka in plačati takse za pritožbo, kot je določeno v členu 60 Uredbe št. 207/2009.

(Glej točke od 22 do 25.)
3.

Skupna zunanja in varnostna politika — Omejevalni ukrepi proti določenim osebam, subjektom in organom zaradi razmer v Ukrajini — Sklep o zamrznitvi sredstev — Sodni nadzor nad zakonitostjo — Obseg — Splošna določba, ki se nanaša na posamični omejevalni ukrep — Vključitev (člen 29 PEU; člen 275, drugi odstavek, PDEU; Sklep Sveta 2014/119/SZVP, člen 1(1), kakor je bil spremenjen s Sklepom 2015/143/SZVP) (Glej točki 57 in 58.)
Kar zadeva naravo delovnega razmerja, so na podlagi člena 13 Pravilnika za uslužbence Evropske investicijske banke odnosi med zadnjenavedeno in zaposlenimi načeloma urejeni z individualnimi pogodbami v okviru navedenega pravilnika.

Kadar se pogodbe sklepajo z organom Unije, zadolženim za nalogo v splošnem interesu in pooblaščenim, da, kot to velja v primeru Evropske investicijske banke, s pravilnikom opredeli določbe, ki se uporabljajo za njegove zaposlene, je volja strank v zvezi s tako pogodbo nujno omejena z raznovrstnimi obveznostmi, ki izhajajo iz teh posebnih nalog in so naložene tako vodstvenim organom tega organa kot njegovim zaposlenim.

Odnosi Evropske investicijske banke z njenim pogodbenim osebjem so v veliki meri določeni s Pravilnikom za uslužbence, h kateremu uslužbenci pristopijo s sopodpisom pisma o imenovanju. Natančneje, iz člena 20, prvi in drugi odstavek, ter Prilog I in II Pravilnika za uslužbence izhaja, da so osnovna plača in njeni dodatki določeni s predpisi. Poleg tega v zvezi z dodatki člen 16 Pravilnika za uslužbence podeljuje predsedniku Evropske investicijske banke diskrecijsko pravico tako za odobritev dodatkov kot za njihovo višino.

Evropska investicijska banka ima torej pri opravljanju svoje naloge v splošnem interesu diskrecijsko pravico, kar zadeva organizacijo svojih služb in enostransko določitev osebnih prejemkov svojih zaposlenih, in sicer kljub pogodbenim pravnim aktom, na katerih temeljijo navedena delovna razmerja.

(Glej točke 48 in od 50 do 52.)

Sodišče: sodba z dne 14. oktobra 2004, Pflugradt/ECB, C‑409/02 P, ZOdl., EU:C:2000:625, točka 34.
2.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke brez razlikovalnega učinka — Pojem — Merila presoje — Priznanje razlikovalnega učinka znaka, ki ni odvisno od ugotovitve neke ravni ustvarjalnosti ali jezikovne ali umetniške domišljije (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točke od 14 do 17 in 35.)
1.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Merila presoje (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 19 do 21, 59 in 63.)
6.

Kmetijstvo — Skupna kmetijska politika — Integrirani upravni in nadzorni sistem za nekatere programe pomoči — Shema enotnega plačila — Izračun referenčnega zneska — Pravica do plačila iz nacionalne rezerve — Kmetje, ki so v posebnem položaju — Kmetje, ki so izvedli naložbe — Polje proste presoje držav članic — Obseg — Meje — Obveznost ohranitve korelacije med vrednostjo dodeljenih pravic in številom hektarjev, ki jih je kmet pridobil kot naložbo (Uredba Sveta št. 1782/2003, člen 42(4); Uredba Komisije št. 795/2004, člena 6(5) in 21(1)) (Glej točke od 93 do 96.)
3.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve — Figurativna znamka DUALSAW (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točke od 20 do 24, 27, 30 in 34.)
2.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke brez razlikovalnega učinka — Znamke, sestavljene iz oglaševalskih sloganov — Besedna znamka WIN365 (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točke od 23 do 25 in 41.)
Načelo enakega obravnavanja med ponudniki, katerega cilj je spodbujanje razvoja zdrave in učinkovite konkurence med podjetji, ki sodelujejo pri javnem naročilu, zahteva, da imajo vsi ponudniki pri postavljanju pogojev svojih ponudb enake možnosti, in torej zahteva, da za vse konkurente veljajo enaki pogoji. Ponudnike je treba obravnavati enako tako takrat, ko pripravljajo svoje ponudbe, kot tudi takrat, ko naročnik te ponudbe ocenjuje. Ta mora v vseh fazah postopka poskrbeti, da se spoštuje enako obravnavanje in s tem enake možnosti vseh ponudnikov. Naročnik mora v ta namen preveriti skladnost ponudb z zahtevami naročila, in ne more sprejeti ponudbe in podpisati pogodbe, če ima ali bi razumno moral imeti razloge za sklepanje, da ponudba, ki jo preučuje ali jo je že izbral, ni skladna z zahtevami naročila.

Kar zadeva oddajo ponudbe posrednika, ki deluje kot samostojni ponudnik, ki so ga pooblastile zavarovalnice, ki je po mnenju Komisije mogoča, ima vložitev takšne ponudbe z vidika preverjanja popolnosti ponudbe drugačne posledice, kot jih ima ponudba, ki jo odda zavarovalnica kot samostojni ponudnik. Vseeno pa ima naročnik v obeh primerih obveznost prepričati se, da ponudba ustreza razpisnim zahtevam. Zato mora biti sam sposoben opraviti to nalogo.

Če se torej preverjanje meril za izbor, katerih del je ekonomska in finančna sposobnost, preverja izključno v zvezi s položajem posrednika in ne s položajem zavarovalnic, ki so pooblastile to družbo, naročnik krši načelo enakega obravnavanja ponudnikov. Dovoljenje posredniku, da kot samostojni ponudnik, ki so ga pooblastile zavarovalnice, sodeluje na javnem razpisu, namreč, prvič, povzroči, da preverjanje odlik ponudbe glede na pogoje, določene v razpisnih zahtevah, s strani komisije za ocenjevanje ponudb postane iluzorno, drugič, navedenemu posredniku omogoča, da eventualno dobi konkurenčno prednost pred drugimi ponudniki,in tretjič, povzroči neenako obravnavanje v korist posrednika kot samostojnega ponudnika zlasti v razmerju do konkurenta,ki odda skupno ponudbo z eno ali več zavarovalnicami.

(Glej točke od 64, 65, 80, 87, 99 in 102.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Merila presoje (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 16 do 19 in 42.)

2. Znamka Skupnosti – Odpoved, razveljavitev ali ničnost – Relativni razlogi za ničnost – Obstoj prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Besedni znamki SEQUOIA CAPITAL in SEQUOIA (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 8(1)(b) in 53(1)(a)) (Glej točke 22, 23, 34 in 43.)

3. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Podobnost med zadevnimi proizvodi ali storitvami – Merila presoje (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točko 24.)

4. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Podobnost med zadevnima znamkama – Merila presoje (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točki 36 in 37.)

Subject of the case

Predmet

Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe pri UUNT z dne 18. marca 2014 (zadeva R 1457/2013‑4) v zvezi s postopkom za ugotovitev ničnosti med Sequoia Capital LLP in Sequoia Capital Operations LLC.

Izrek

Izrek

1. Tožba se zavrne.

2. Sequoia Capital Operations LLC se naloži plačilo stroškov.
3.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki označujejo lastnosti blaga — Figurativna znamka BIO organic (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točke od 16 do 18, 20 in 24.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki označujejo lastnosti blaga – Pojem (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točki 14 in 15.)

2. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki označujejo lastnosti blaga – Figurativna znamka BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točke od 16 do 18 in 24.)

3. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Ločen preizkus razlogov za zavrnitev vseh proizvodov in storitev, na katere se nanaša zahteva za registracijo – Obveznost obrazložitve zavrnitve registracije – Obseg (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 7(1) in 75) (Glej točko 19.)

4. Znamka Skupnosti – Odločba Urada – Načelo enakega obravnavanja – Načelo dobrega upravljanja – Prejšnja praksa odločanja Urada (Uredba Sveta št. 207/2009) (Glej točko 22.)

5. Ničnostna tožba – Razlogi – Zloraba pooblastil – Pojem (Člen 263 PDEU) (Glej točko 26.)

Subject of the case

Predmet

Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 27. maja 2014 (zadeva R 120/2014‑4) glede zahteve za registracijo figurativnega znaka BIO FLUIDE DE PLANTE PROPRE FABRICATION kot znamke Skupnosti.

Izrek

Izrek

1. Tožba se zavrne.

2. Družbi Laverana GmbH & Co. KG se naloži plačilo stroškov.