ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
61.

Ob navedenem pa to, da predmet spora še naprej obstaja, ni razvidno le iz dejstva, da je še vedno treba rešiti vprašanje pravne kvalifikacije. Res je, da tudi ni mogoče dejansko govoriti o izpolnitvi zahtevkov družbe Fish Legal in E. Shirley zunaj postopka. To pa zato, ker se njun zahtevek ne nanaša le na dostop do nekaterih informacij, temveč dostop do teh informacij v nekem roku, in sicer v tistem, v katerem bi jih morale zadevne družbe posredovati kot „organi oblasti“ v smislu Direktive 2003/4. Ker je izkazano, da posredovanje ni bilo opravljeno v tem roku, je očitno, da zahtevku družbe Fish Legal in E. Shirley ni bilo ugodeno zunaj postopka. Da bi se ugotovilo, ali gre za legitimen zahtevek, pa je treba prej ugotoviti, ali je izpolnjen pogoj, ki je nujen za podlago tega zahtevka, to je, ali so bile zadevne družbe zavezane k posredovanju dokumentacije v nekem roku, ne pa tedaj, ko so to dejansko storile. Skratka, za to je nujno vedeti, ali je te družbe treba šteti za „organ oblasti“ v smislu Direktive 2003/4.
48.

Zato predlagam, naj Sodišče odloči tako: 1. Kraljevina Španija za svoja povodja znotraj posameznih skupnosti, razen Katalonije, ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za prenos členov 4(8), 7(2) in 10(1) in (2) Direktive 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike ter točk 1.3 in 1.4.1, od (i) do (iii), Priloge V k tej direktivi. 2. Kraljevina Španija za svoja povodja, ki so v celoti v Kataloniji, ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za prenos členov 7(2) in 10(1) in (2) Direktive 2000/60. 3. V preostalem delu se tožba zavrne. 4. Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.
32.

Nato je Splošno sodišče v točkah od 27 do 36 izpodbijane sodbe navedlo razloge za zavrnitev pritožnikovega razloga: „27. […] je [Splošno] sodišče presodilo tudi, da se pravilo 22(2), drugi stavek, [izvedbene uredbe] ne sme razlagati tako, da nasprotuje upoštevanju dodatnih dokazov glede obstoja novih dejstev, čeprav so bili predloženi po izteku tega roka (sodbi HIPOVITON ( 20 ), točka 56 in CORPO livre, točka 50). 28 V tem primeru prijavitelj v bistvu zatrjuje, da je odbor za pritožbe napačno odločil, da je oddelek za ugovore zato upravičeno upošteval kataloge, ker so bili predloženi po izteku roka, ki je bil določen za predložitev dokaza o resni in dejanski uporabi prejšnje znamke. Vendar taka utemeljitev ne more uspeti. […] 30 Drugič, upoštevati je treba, da je intervenient s predložitvijo ustreznih dokazov, kot so izjava, računi in fotografije, ki so bili predloženi 6. junija 2006, spoštoval rok, ki je določen v pravilu 22(2), drugi stavek [izvedbene uredbe]. Poleg tega ni sporno, da je UUNT na podlagi pripomb prijavitelja, da so bili ti dokazi pomanjkljivi, intervenientu dal možnost, da do 14. januarja 2007 vloži svoje pripombe. V tem smislu je oddelek za ugovore lahko upošteval dokaze, ki so bili v tem roku predloženi skupaj s pripombami. 31 Pravilo 22(2) [izvedbene uredbe] je treba razumeti tako, da ni prepovedano upoštevanje dodatnih dokazov, ki se zgolj dodajo drugim dokazom, ki so bili predloženi v določenem roku, če prvotni dokazi niso bili neupoštevni, čeprav je druga stranka zatrjevala, da so pomanjkljivi. Takšno razumevanje, ki nikakor ne jemlje pomena zgornjemu pravilu, je veljavno, če intervenient ni zlorabil določenih rokov z dobro znano taktiko zamujanja ali z očitno malomarnostjo. […] 33 V obravnavanem primeru dokazi, ki jih je intervenient predložil zunaj roka, ki ga je določil oddelek za ugovore, niso bili prvoten in edini dokaz o uporabi, pač pa je šlo za dodatne dokaze k upoštevnim dokazom, ki so bili predloženi v roku, zato to, da je prijavitelj ugovarjal, da so bili dokazi pomanjkljivi, da bi dokazovali proizvodnjo s strani intervenienta, ko so bile vložene pripombe. To, da so bili ti dokazi upoštevani, je omogočilo oddelku za ugovore in pozneje odboru za pritožbe, da sta lahko na podlagi vseh upoštevnih dejstev in dokazov odločila o resni in dejanski uporabi prejšnje znamke. 34 Tretjič, odločitev oddelka za ugovore glede upoštevanja katalogov, ki so bili predloženi 15. januarja 2007, je bila popolnoma pravilna in ustreza bolj splošnemu cilju postopkov z ugovorom, v okviru katerega je bil člen 76(2) Uredbe št. 207/2009 razlagan tako, da je treba upoštevati tudi dokaze, ki so predloženi po izteku roka, če so upoštevni za fazo postopka, v kateri so vloženi, in če okoliščine, v katerih so vloženi, ne prepovedujejo vložitve. […] 36 Iz tega izhaja, da je treba prvi tožbeni razlog, s katerim se uveljavlja kršitev člena 42(2) in (3) in člena 76(2) Uredbe št. 207/2009 in pravila 22(2), drugi stavek, [izvedbene uredbe] kot neutemeljen zavrniti.“
80.

V skladu z zgoraj navedenim Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje odgovori tako: 1. a) Pojem hendikepiranosti v smislu Direktive 2000/78/ES o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu zajema omejitev, ki izhaja predvsem iz fizične, umske ali duševne okvare in ovira udeležbo zadevne osebe v poklicnem življenju. b) Za opredelitev hendikepiranosti ni pomembno, da je bila okvara povzročena z boleznijo; odločilno je le, ali omejitev verjetno traja dalj časa. c) Tudi trajno zmanjšanje delovne zmožnosti, zaradi katerega niso potrebni posebni pripomočki, vendar zadevna oseba ni zmožna delati polni delovni čas, je treba obravnavati kot hendikepiranost v smislu Direktive 2000/78. 2. Krajši delovni čas spada med ukrepe, ki so zajeti s členom 5 Direktive 2000/78. Nacionalno sodišče mora v konkretnem primeru ugotoviti, ali tak ukrep povzroči nesorazmerno obremenitev delodajalca. 3. Direktivo 2000/78 je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni določbi, v skladu s katero sme delodajalec odpustiti delavca zaradi odsotnosti z dela zaradi bolezni s krajšim odpovednim rokom, če bolezen temelji na hendikepiranosti. To ne velja, če je slabši položaj v skladu s členom 2(2)(b)(i) Direktive 2000/78 objektivno upravičen z legitimnim ciljem niti če so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni. Vendar če uporaba krajšega odpovednega roka temelji na odsotnostih delavca, ki so bile povzročene s tem, da delodajalec ni zagotovil razumnih prilagoditev v skladu s členom 5 Direktive 2000/78, to pomeni slabši položaj, ki ga ni mogoče upravičiti.
52.

Drugič, po mojem mnenju bi bila z dopustitvijo možnosti, da posamezne države članice še naprej uporabljajo nacionalne določbe, s katerimi je določena fikcija vročitve, če naslovnik prebiva v drugi državi članici, ogrožena cilja prostega pretoka pisanj in spodbujanja spoštovanja temeljnih pravic. Zlasti je treba poudariti, da vključitev pravil o vročanju sodnih pisanj med sestavine poštenega sojenja – katerih namen je tožeči stranki zagotoviti pravico dostopa do sodišča, toženi stranki pa pravico do pravočasne obveščenosti o predmetu in razlogu zahtevka, da se ji tako omogoči obramba – zajema prepoved vseh vrst fikcije vročitve, zaradi katerih bi bile stranke prikrajšane za uporabo varstvenih pravil iz Uredbe št. 1393/2007. S fikcijo vročitve bi lahko bila tožena stranka z naslovom za vročanje v drugi državi članici na primer prikrajšana za možnost, da zavrne prejem pisanja, na podlagi katerega se začne postopek, če to ni sestavljeno v jeziku, ki ga razume, ali uradnem jeziku zaprošene države članice. ( 45 )
32.

V Prilogi II k zakonu o beguncih iz leta 1996 je navedeno, da pritožbeno sodišče za begunce sestavljajo predsednik in toliko navadnih članov, kolikor je po mnenju ministra za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo ob soglasju Minister for Finance (v nadaljevanju: minister za finance) potrebno za hiter potek dela pritožbenega sodišča za begunce, pri čemer mora imeti vsak član že pred imenovanjem najmanj pet let izkušenj pri opravljanju poklica barrister ali solicitor. Člane pritožbenega sodišča za begunce imenuje minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo. Vsak navaden član je imenovan za tri leta v skladu s postopkom, ki ga ob upoštevanju določb te priloge določi minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo. Predsednik pritožbenega sodišča za begunce opravlja svoje naloge na podlagi pisne pogodbe o opravljanju storitev, v kateri so navedeni pogoji, ki jih lahko občasno določi minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo ob soglasju ministra za finance. Vsak navaden član prejme plačilo, nadomestila in povračila stroškov, ki jih lahko občasno določi minister za pravosodje, enakost in zakonodajno reformo ob soglasju ministra za finance.
10.

Člen 9(2) in (3) navedene uredbe se nanaša na informacije, ki jih mora predelovalec zagotoviti imetniku žlahtniteljske pravice, če med imetnikom in predelovalcem ni bila sklenjena pogodba v zvezi s temi informacijami: „2. […] predelovalec [mora], brez poseganja v informacijske zahteve po drugi zakonodaji Skupnosti ali po zakonodaji držav članic, na zahtevo imetnika temu dati izjavo o bistvenih informacijah. Kot bistvene veljajo naslednje informacije: (a) ime predelovalca, stalno prebivališče ter ime in naslov njegovega obrata; (b) dejstvo, ali je predelovalec opravil storitev predelave pridelanega proizvoda, ki pripada eni ali več sortam imetnika, za sajenje, ko je sorta ali so sorte prijavljene ali kako drugače znane predelovalcu; (c) če je predelovalec opravil tako storitev, količina pridelanega proizvoda, pripadajočega sorti ali sortam, ki jih je predelovalec dodelal za sajenje, in celotna količina, ki izhaja iz te predelave; (d) datumi in kraji predelave iz (c); in (e) ime in naslov osebe ali oseb, ki jim je opravil storitve predelave iz (c), in zadevne količine. 3. Informacije po odstavkih 2(b), (c), (d) in (e) se nanašajo na tekoče tržno leto in na enega ali več od treh[ ( 6 )] predhodnih tržnih let, za katera imetnik še ni naredil predhodnega zahtevka v skladu z določbami odstavkov 4 in 5; vendar pa je prvo tržno leto, na katero se informacije nanašajo, tisto leto, v katerem je bil narejen prvi od takih zahtevkov glede sorte ali sort in zadevnega predelovalca. 4. Določbe člena 8(4) se uporabljajo smiselno. […]“
Sodišče je pred kratkim imelo v zgoraj navedeni sodbi Société Groupe Limagrain Holding priložnost izreči se o funkciji evidence v okviru pravice do predplačila izvoznih nadomestil. V tej sodbi je za to upravičenost med drugim treba predložiti dokaz, da so bili proizvodi, za katere je bila predložena plačilna deklaracija, dani pod carinski nadzor in so tam ostali, dokler niso bili izvoženi. Sodišče je ugotovilo, da je bil namen predložitve teh proizvodov v postopek carinskega nadzora zagotoviti identiteto med proizvodi, na katere se nanaša plačilna deklaracija, in proizvodi, ki so bili dejansko izvoženi. Če predaja v postopek carinskega skladiščenja ni bila izvedena pravilno, o tem, da je bilo blago iz deklaracije o predplačilu dejansko izvoženo, ni mogoče predložiti zadostnega dokaza. Sodišče je štelo primer, v katerem ni bila izpolnjena obveznost, da je treba v skladu s carinskimi predpisi Unije voditi evidence blaga za proizvode, dane pod ta nadzor, za enakega umiku iz carinskega nadzora. V nobenem od teh primerov carinski organi ne morejo nadzirati poti zadevnih proizvodov in preveriti, ali so izpolnjeni pogoji v zvezi s sistemom predplačil izvoznih nadomestil ( 8 ).
42.

Komisija predvsem trdi, da ukrepi za podporo za nakup zemljišč ne omogočajo rešitve težave, navedene v točki 2 obrazložitve izpodbijanega sklepa, in sicer, da je „struktura rabe zemljišč neugodna“. Trdi, da so isti madžarski organi v dopisu z dne 27. novembra 2009, naslovljenem na Svet, podvomili o taki učinkovitosti navedenih ukrepov in da podatki, navedeni v prilogi k temu dopisu, kažejo, da se velikost kmetijskih gospodarstev med letoma 2005 in 2007 ni bistveno spremenila kljub pomočem, dodeljenim v okviru shem, ki sta se izvajali na Madžarskem. V zvezi s tem predvsem opozarjam, da čeprav je „razdrobljeno ali nedeljeno skupno lastništvo kmetijskih zemljišč“ strukturni dejavnik, na katerega se je Svet oprl v izpodbijanem sklepu za opis položaja kmetijskega sektorja na Madžarskem, pa izboljšanje te strukture ni izrecno navedeno kot samostojni cilj izpodbijanega sklepa. Tudi če bi bilo treba na podlagi podatkov, na katere se opira Komisija, ugotoviti, da je shemama podpore za nakup kmetijskih zemljišč, ki sta se izvajali na Madžarskem, mogoče pripisati le majhno povečanje povprečne velikosti madžarskih kmetijskih gospodarstev, to po mojem mnenju samo po sebi nikakor ne bi zadostovalo za dokaz, da je Svet očitno prekoračil meje svoje diskrecijske pravice z ugotovitvijo, da so ukrepi, odobreni z izpodbijanim sklepom, ustrezni za doseganje zlasti ciljev, navedenih v točki 5 obrazložitve izpodbijane odločbe, in sicer „z vzpostavitvijo ugodnih pogojev za zmanjšanje proizvodnih stroškov ter izboljšanjem donosnosti kmetijske proizvodnje v sedanji krizi pomagati preživeti številnim kmečkim družinam, saj bi zaustavila povečevanje revščine in brezposelnosti na podeželju“. Prav tako se ne strinjam, da le okoliščina, da je do pojavov, kot so visoke obrestne mere na komercialna posojila za nakup kmetijskih zemljišč in poostritev bančnih meril za odobritev posojil kmetom, prišlo, ko je bila uporaba shem podpore za naložbe v nakup kmetijskih zemljišč dovoljena na podlagi prehodne ureditve, določene v kmetijskih smernicah 2007–2013, brez dokazov zadostuje za to, da bi se dokazala očitna neustreznost takih shem za dosego cilja izboljšanja možnosti kmetov za dostop do takih posojil.
80.

Tudi v zvezi s portfeljskimi in konglomeratnimi učinki menim, da pritožnica dejansko izpodbija presojo dejstev, ki jo je glede tega opravilo Splošno sodišče, in da je zato treba trditev pritožnice zavrniti kot nedopustno, saj ni bila podana nobena trditev o izkrivljanju dejstev. Vsekakor menim, da Splošno sodišče v zvezi s tem ni uporabilo razdrobljenega pristopa le na podlagi prekrivanj trgov. ( 75 ) Splošno sodišče je v točki izpodbijane sodbe ugotovilo, da Komisija ni storila očitne napake pri presoji, ko je ugotovila, da konglomeratni učinki ugotovljene koncentracije, – zaradi omejenega obsega zadržanih sredstev, dodanih konglomeratnim virom družbe Lagardère – ne bodo nastali. Splošno sodišče je v točki 315 izpodbijane sodbe preizkusilo ugotovitve Komisije iz člena 996 in naslednjih sporne odločbe o vertikalnih in konglomeratnih učinkih koncentracije in je potrdilo splošno ugotovitev Komisije v točki 996, da bi prodaja 60 do 70 % prometa družbe VUP na francosko govorečih trgih med drugim odpravila večino vertikalnih in konglomeratnih učinkov, ki izhajajo iz celotne velikosti združenega subjekta na področju knjigotrštva v francoskem jeziku. Splošno sodišče je v točki 316 izpodbijane sodbe ugotovilo, da bi bila logična posledica odprave skoraj vseh horizontalnih prekrivanj med dejavnostmi družb Lagardère in Editis na prizadetih francosko govorečih trgih odprava učinkov obsega in akumulacije blagovnih znamk pri subjektu, nastalem na podlagi odobrene koncentracije.
21.

Komisija, ki se opira na sodbo Komisija proti Nemčiji, meni, da ta izraz ne pomeni le funkcionalne neodvisnosti, ampak tudi organizacijsko in materialno. To ugotovitev naj bi potrjevala cilj člena 28(1) Direktive 95/46, katerega namen je učinkovit in zanesljiv nadzor nad predpisi s področja varstva podatkov, in način, kako je funkcija ENVP zasnovana v Uredbi št. 45/2001, ki za ENVP določa kar največjo organizacijsko in materialno neodvisnost. Poleg tega Komisija opozarja na točko 17 obrazložitvenega poročila dodatnega protokola h Konvenciji o varstvu posameznikov glede na avtomatsko obdelavo osebnih podatkov, ki se nanaša na nadzorne organe in čezmejni prenos podatkov in v kateri so našteti elementi za zagotavljanje neodvisnosti nadzornega organa, med katerimi so: sestava tega organa, način imenovanja njegovih članov, trajanje mandata in pogoji za prenehanje funkcij, dodelitev zadostnih sredstev temu organu ali odločanje, ki je zaščiteno pred zunanjimi ukazi ali navodili.
48.

Pritožnik v zvezi s predhodnim vprašanjem v zvezi z uporabo pravic do obrambe opozarja, da je upoštevanje pravic do obrambe temeljni vidik pravne skupnosti in da člen 205 PDEU določa, da mora biti delovanje Unije na mednarodni ravni v skladu s pravno državo in da mora upoštevati temeljne pravice. V skladu s sodno prakso Sodišča se pravice do obrambe uporabljajo vedno, kadar institucija sprejme ukrep, ki neposredno posega v položaj. Kadar odločitev pomembno vpliva na interese njenih naslovnikov, morajo ti imeti možnost učinkovito uveljavljati svoje stališče. ( 39 ) Sodišča Unije so priznala, da je treba pravico do poštenega sojenja, ki vključuje pravico do seznanitve z elementi, uporabljenimi v breme zadevne stranke, in pravico do učinkovite predstavitve lastnega stališča, upoštevati v primeru gospodarskih sankcij, ki posegajo v položaj. To še toliko bolj drži za ukrep, s katerim se podaljša zamrznitev sredstev zadevne osebe, saj je treba v tem primeru sporočiti nove obremenilne dokaze in dati možnost za zaslišanje. Kar zadeva pritožnika, mu predhodno ni bil sporočen noben dokaz in mu pred sprejetjem sporne uredbe ni bila dana možnost zaslišanja. Ta postopkovna jamstva se uporabljajo tudi v primeru sistema sankcij proti tretji državi. Sporna uredba po pritožnikovem mnenju ni izključno zakonodajne narave, ker ga zadeva neposredno in posamično, saj je poimensko naveden na seznamu oseb, katerih premoženje je treba zamrzniti. Splošno sodišče je v zadevah Melli Bank proti Svetu ( 40 ) in Bank Melli Iran proti Svetu ( 41 ), ki sta se nanašali na omejevalne ukrepe proti pravnim osebam v okviru sistema sankcij, sprejetega proti tretji državi, dejansko tožečima strankama priznalo pravice do obrambe. Poleg tega pritožnik meni, da ni vpisan kot član katere od kategorij. Splošno sodišče je dopustilo možnost, da se dokaže, da se je oseba ločila od svojega družinskega člana, vpisanega na seznam, vendar se lahko to dokazovanje izvede le prek uresničevanja pravic do obrambe. Pritožnik v zvezi s tem navaja neskladnost v pristopu Splošnega sodišča, in to še toliko bolj, ker je Svet pred Splošnim sodiščem in v smernicah za izvajanje in ocenjevanje omejevalnih ukrepov ( 42 ) priznal, da ima oseba, ki je v takem položaju kot pritožnik, pravice do obrambe. Pritožnik zato trdi, da Splošno sodišče ni moglo ugotoviti, da se pravice do obrambe ne uporabljajo.
3.

Tožena stranka v postopku v glavni stvari je med julijem 2001 in decembrom 2003 pri pravnem predhodniku tožeče stranke v postopku v glavni stvari kupovala sestavne dele za sisteme zračnih blazin, katerih nujne sestavine in elemente so v glavnem zagotavljali dobavitelji iz predhodnih faz proizvodnega procesa. Stranki sta za proizvodnjo in dobavo teh sestavnih delov, v zvezi s katerimi je bilo dogovorjeno, da jih mora tožeča stranka v postopku v glavni stvari na podlagi naročila, franko tovarna Colleferra (Italija), dobaviti toženi stranki v postopku v glavni stvari, sklenili pet okvirnih pogodb o dobavi, vsako za točno določen tip vozila.
—

odloči, da Helenska republika, s tem da ni spremenila člena 2(1) in 3 člena zakona št. 3037/2002, s katerima se uvaja prepoved namestitve in uporabe vseh električnih, elektromehanskih in elektronskih iger, skupaj z vsemi računalniškimi igrami, v vseh javnih ali zasebnih prostorih, razen igralnicah, katere kršitev ima za posledico kazenske ali upravne sankcije, v skladu s členi 28 ES, 43 ES in 49 ES ter členom 8 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 98/34/ES z dne 22. junija 1998 o določitvi postopka za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov o storitvah informacijske družbe, kakor je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 98/48/ES z dne , ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za izvršitev sodbe Sodišča z dne v zadevi Komisija proti Grčiji (C-65/05), in zato ni izpolnila obveznosti iz člena 228 ES;
14.

Finanzgericht Düsseldorf je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta štiri vprašanja: „1. Ali plačila prodajalcev in proizvajalcev kupcu, ki so izvršena v okviru garancijske pogodbe in s katerimi se kupcu povrnejo stroški popravil, za katera so mu račune izdale njegove stranke, zmanjšujejo carinsko vrednost v skladu s členom 29(1) in (3)(a) Carinskega zakonika, ki je deklarirana na podlagi cene, dogovorjene med prodajalcem in proizvajalcem ter kupcem? 2. Ali plačila prodajalca in proizvajalca kupcu za povračilo stroškov, ki so nastali pod garancijo, navedena v prvem vprašanju, pomenijo popravek vrednosti transakcije na podlagi člena 145(2) izvedbene uredbe, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 444/2002? 3. Če je odgovor na vsaj eno izmed zgornjih vprašanj pritrdilen, ali se člen 145(2) in (3) izvedbene uredbe, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 444/2002, uporablja za uvoze, glede katerih so bile carinske deklaracije sprejete pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 444/2002? 4. Če je odgovor na tretje vprašanje pritrdilen, ali je člen 145(2) in (3) izvedbene uredbe, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 444/2002, veljaven?“
Tožeča stranka je v letih 2000, 2001 in 2002 želela od svoje davčne osnove odbiti dividende, ki jih je prejela od družbe Narda. Belgijski davčni organi so predlagali popravek davčne napovedi tožeče stranke za navedena leta in obdavčitev dividend, ker pravica do užitka tožeče stranke ni bila „delež v kapitalu“ družbe Narda. Tožeča stranka je ugovarjala, belgijski davčni organi pa so s sklepom z dne 22. januarja 2004 ta ugovor zavrnili. Tožeča stranka je navedeni sklep uspešno izpodbijala pred Tribunal de Première Instance de Namur (sodišče prve stopnje v kraju Namur). V pritožbenem postopku je Cour d'Appel de Liège prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:

„Ali je zakon z dne 28. decembra 1992, ki spreminja besedilo člena 202 zakonika o davku od dohodka 1992, s tem da se sklicuje na Direktivo Sveta 90/435/EGS in zahteva, da ima prejemnik dividende delež v kapitalu družbe, ki jo je razdelila, če zakon ne določi izrecno, da mora biti popolni lastnik deleža, s čimer bi implicitno omogočal razlago s strani naslovnika, da sama pravica do užitka delnic v kapitalu pomeni upravičenost do oprostitve davka od dividend, združljiv z določbami zgoraj navedene direktive o deležih v kapitalu ter še posebej s členi 3, 4 in 5?“
4.

Odpadki, sežigalnice in naprave za sosežig so opredeljeni v členu 3, točke 1, 4 in 5. „Za namene te direktive pomeni izraz[:] 1. ‚odpadki‘ katere koli trdne ali tekoče odpadke, kot so opredeljeni v členu 1(a) Direktive 75/442/EGS; […] 4. ‚sežigalnica‘ katero koli nepremično ali premično tehnično enoto in opremo, namenjeno toplotni obdelavi odpadkov z izkoriščanjem pridobljene zgorevalne toplote ali brez njega. To vključuje sežig z oksidacijo odpadkov in druge postopke toplotne obdelave, kot so piroliza, uplinjanje ali obdelava v plazmi, če se snovi, ki nastanejo pri obdelavi, naknadno sežgejo. Ta opredelitev vključuje kraj in celotno napravo za sežiganje, vključno z vsemi linijami za sežiganje, sprejemom odpadkov, skladiščem, napravami za predobdelavo na kraju samem, sistemi za oskrbo z odpadki-gorivom in zrakom, kotlom, napravami za čiščenje odpadnih plinov, napravami za obdelavo ali skladiščenje ostankov in odpadne vode na kraju samem, odvodnikom, napravami in sistemi za nadziranje postopkov sežiganja, zapisovanje in spremljanje pogojev sežiganja; 5. ‚naprava za sosežig‘ katero koli nepremično ali premično napravo, katere glavni namen je proizvodnja energije ali izdelkov in — ki uporablja odpadke kot običajno ali dodatno gorivo ali — v kateri se odpadki termično obdelajo z namenom odstranitve. Če sosežiganje poteka tako, da glavni namen naprave ni proizvodnja energije ali izdelkov, ampak toplotna obdelava odpadkov, se naprava šteje za sežigalnico v smislu točke 4. Ta opredelitev vključuje kraj in celotno napravo, vključno z vsemi linijami za sosežig, sprejemom odpadkov, skladiščem, napravami za predobdelavo na kraju samem, sistemi za oskrbo z odpadki, gorivom in zrakom, kotlom, napravami za čiščenje odpadnih plinov, napravami za obdelavo ali skladiščenje ostankov in odpadne vode na kraju samem, odvodnikom, napravami in sistemi za nadziranje postopkov sežiganja, zapisovanje in spremljanje pogojev sežiganja; […]“