ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(drugi senat)

z dne 28. oktobra 2010

Zadeva F-92/09

U

proti

Evropskemu parlamentu

„Javni uslužbenci – Uradniki – Odločba delodajalca o odpovedi pogodbe o zaposlitvi – Dolžnost skrbnega ravnanja – Strokovna nesposobnost – Zdravstveni razlogi“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero tožeča stranka predlaga razglasitev ničnosti odločbe Parlamenta z dne 6. julija 2009, s katero ji je odpovedal pogodbo o zaposlitvi z učinkom od 1. septembra 2009, in plačilo zneska 15.000 EUR s pridržkom spremembe za povrnitev nepremoženjske škode, ki naj bi ji nastala.

Odločitev: Odločba Parlamenta z dne 6. julija 2009 o odpovedi pogodbe o zaposlitvi tožeče stranke se razglasi za nično. V preostalem se tožba zavrne. Parlamentu se naloži plačilo vseh stroškov.





Povzetek

Uradnik – Odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi strokovne nesposobnosti – Dolžnost skrbnega ravnanja





Dolžnost skrbnega ravnanja upravi nalaga, da v primeru dvoma o zdravstvenem vzroku za težave, s katerimi se uradnik spopada pri opravljanju dodeljenih nalog, stori vse potrebno, da odpravi ta dvom pred sprejetjem odločbe o odpovedi pogodbe o zaposlitvi temu uradniku.

Ta zahteva se kaže v notranjem pravilniku Parlamenta o postopku za izboljšanje, ki se izvaja v okviru ugotavljanja, vodenja in reševanja morebitnih primerov nezadostne strokovnosti uradnikov, ker člen 8 navedenega pravilnika določa, da mora končni ocenjevalec v nekaterih okoliščinah zadevo predložiti zdravstveni službi Parlamenta, če je seznanjen z dejstvi, ki lahko razkrijejo, da je lahko vzrok za obnašanje, očitano uradniku, zdravstven.

Poleg tega so obveznosti, ki jih upravi nalaga dolžnost skrbnega ravnanja, bistveno večje, kadar gre za poseben primer uradnika, čigar duševno zdravje je vprašljivo in za katerega torej ni gotovo, da je sposoben ustrezno ščititi svoje interese.

Položaj, ko uradnik ni sposoben ravnati samostojno in sam presoditi o obstoju svoje bolezni, lahko pomeni pozitivno obveznost za institucijo, in to zlasti, kadar zadevnemu uradniku grozi odpoved pogodbe o zaposlitvi in je torej v ranljivem položaju. Zato bi v teh posebnih okoliščinah uprava morala vztrajati, da uradnik opravi dodaten zdravniški pregled, zlasti s sklicevanjem na pravico institucije, da uradnika na podlagi člena 59(5) Kadrovskih predpisov pošlje na pregled k uradnemu zdravniku, ki od uradnika zahteva, da gre na bolniški dopust, kadar je to potrebno zaradi njegovega zdravstvenega stanja.

Vendar bi moral biti ta zdravniški pregled tožeče stranke opravljen pred sprejetjem načrtovane odločbe o odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki bi bila lahko upravičena, če bi zdravnik, s katerim bi se organ posvetoval, dejansko zavrnil vsakršen zdravstveni vzrok za obnašanje, očitano tožeči stranki.

(Glej točke od 65 do 67, 85 in 88.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 26. februar 2003, Latino proti Komisiji, T-145/01, RecFP, str. I-A-59 in II-337, točka 93;

Sodišče za uslužbence: 13. december 2006, de Brito Sequeira Carvalho proti Komisiji, F-17/05, ZOdl. JU, str. I-A-1-149 in II-A-1-577, točka 72.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(drugi senat)

z dne 10. septembra 2009

Zadeva F-9/08

Eckehard Rosenbaum

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Imenovanje – Razvrstitev v naziv – Predlog za ponovno razvrstitev – Področje uporabe člena 13 Priloge XIII h Kadrovskim predpisom – Upoštevanje delovnih izkušenj – Zaposlitev v naziv iz natečaja – Člen 31 Kadrovskih predpisov – Načelo prepovedi diskriminacije – Prosto gibanje delavcev“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero E. Rosenbaum predlaga zlasti razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 13. februarja 2007 o njegovi razvrstitvi v naziv AD 6, razred 2.

Odločitev: Tožba se zavrne. Tožeča stranka nosi svoje stroške in stroške Komisije. Svet Evropske unije, intervenient v podporo predlogom Komisije, nosi lastne stroške.

Povzetek

1. Uradniki – Tožba – Predmet – Odredba upravi – Nedopustnost

(člen 233 ES; Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91)

2. Uradniki – Kadrovski predpisi – Uredba, s katero so bili spremenjeni Kadrovski predpisi – Prehodne določbe v smeri nove karierne strukture

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga XIII, člena 12(2) in 13)

3. Ničnostna tožba – Tožbeni razlogi – Neupošteven tožbeni razlog – Pojem

1. Sodišče za uslužbence ne more nasloviti odredbe na institucijo Skupnosti niti dajati načelnih izjav ali ugotovitev, ne glede na splošno obveznost iz člena 233 ES, v skladu s katero mora institucija, katere akt je bil razglašen za ničen, sprejeti ukrepe, potrebne za izvršitev sodbe, s katero je bila razglašena ničnost.

(Glej točko 21.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 28. oktober 2004, Meister proti UUNT, T-76/03, ZOdl. JU, str. I-A-325 in II-1477, točka 38;

Sodišče za uslužbence: 16. maj 2006, Voigt proti Komisiji, F-55/05, ZOdl. JU, str. I-A-1-15 in II-A-1-51, točki 23 in 25.

2. Iz nobene določbe Priloge XIII h Kadrovskim predpisom ni razvidno, da ta po 30. aprilu 2006 v celoti ni več veljavna. Na obdobje med 1. majem 2004 in 30. aprilom 2006 je omejena samo veljavnost nekaterih posebnih določb navedene priloge. Ker za člen 13 Priloge XIII h Kadrovskim predpisom ni take navedbe, ni treba šteti, da bi ta člen spadal v navedeno skupino določb in bi veljal samo v navedenem obdobju, celo ob upoštevanju člena 12(2) navedene priloge.

(Glej točki 31 in 32.)

3. Če s tožbenim razlogom ni mogoče, če je utemeljen, razglasiti ničnosti izpodbijanega akta, je treba tožbeni razlog šteti za neupošteven.

(Glej točko 41.)

Napotitev na:

Sodišče: 21. september 2000, EFMA proti Svetu, C-46/98 P, Recueil, str. I-7079, točki 37 in 38.
Odbor za pritožbe, ki ga je na področju ocenjevanja članov osebja ustanovila Evropska investicijska banka, mora izvajati celovit nadzor nad ocenjevalnim poročilom, za katerega je pristojen, in ne samo nadzora, omejenega na očitno napako pri presoji. Možnost odbora za pritožbe, da razveljavi katero koli trditev iz obrazca za ocenjevanje, torej iz ocenjevalnega poročila, namreč pomeni, da je navedeni odbor pristojen za ponovno presojanje o utemeljenosti posamezne trditve, preden glede nje ukrepa. Obseg te pristojnosti tako jasno presega zgolj pristojnost nadzora zakonitosti in razglasitve ničnosti izreka akta, saj vsebuje možnost odpraviti celo razloge, ki utemeljujejo sprejetje njegovega izreka, ne glede na njihovo pomembnost v sistematiki obrazložitve navedenega akta. Ta pristojnost odbora za pritožbe za celovit nadzor je potrjena s pristojnostjo, ki mu je izrecno priznana, za spreminjanje individualnih ocen in ocene delovne uspešnosti, ki izhaja iz celovite ocene dela pritožnika. Sprememba ocene delovne uspešnosti zadevne osebe namreč pomeni, da ta odbor opravi podroben nadzor nad vsemi presojami uspešnosti iz izpodbijanega poročila glede obstoja morebitnih napak pri dejanski ali pravni presoji in da lahko glede na okoliščine primera namesto ocenjevalca opravi novo presojo te uspešnosti.

Kadar so dejanski in pravni elementi in trditve v zvezi z enakimi dejstvi iz dveh odškodninskih zahtevkov, ki ju je ista tožeča stranka vložila v okviru dveh različnih tožb zoper isto toženo stranko, podrobnejši in bolj utemeljeni v okviru ene od teh tožb – in to s strani obeh strank – se lahko sodišče Unije v tej zadevi lažje seznani z dejstvi, ki so razlog za odškodninski zahtevek, in jih tudi lažje oceni. Zato v tej zadevi lažje zagotovi učinkovito izvajanje sodne oblasti in učinkovito pravno varstvo. Postopek v zvezi z odškodninskim zahtevkom v okviru druge zadeve se tako ustavi.

(Glej točke 60, 62 in 63.)
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(drugi senat)

z dne 4. junija 2009

Zadeva F-52/08

Wolfgang Plasa

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Organizacija služb – Zaposlovanje osebja – Delegacija Komisije v Alžiriji – Člen 7(1) Kadrovskih predpisov – Prerazporeditev v Bruselj – Obrazložitev – Interes službe“





Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero W. Plasa predlaga razglasitev ničnosti odločbe generalnega direktorja generalnega direktorata Komisije za zunanje odnose z dne 8. maja 2008 o odreditvi njegove prerazporeditve na sedež v Bruslju (Belgija) 1. avgusta 2008 ter plačilo odškodnine.

Odločitev: Tožba se zavrne. Tožeča stranka nosi vse stroške.

Povzetek

Uradniki – Organizacija služb – Zaposlovanje osebja – Diskrecijska pravica uprave

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 7(1) in 10a ter Priloga X)

Institucije imajo široko diskrecijsko pravico pri organiziranju svojih služb glede na naloge, ki so jim zaupane, in glede na to pri imenovanju osebja, ki ga imajo na voljo, če so ta imenovanja opravljena v interesu službe in ob upoštevanju sorazmerja med delovnim mestom in nazivom. Za prerazporeditev v interesu službe ni potrebno soglasje uradnika. Svoboda institucij bi bila s takim pogojem pri organiziranju njihovih služb in odzivanju na spreminjajoče se potrebe nedopustno omejena.

Natančneje, člen 7(1) Kadrovskih predpisov v zvezi z razporejanjem uradnikov v interesu službe se še naprej uporablja za uslužbence, razporejene zunaj Evropske unije. V skladu s členom 101a Kadrovskih predpisov se namreč posebne in izjemne določbe, ki se uporabljajo za uradnike, razporejene v tretjo državo, iz Priloge X h Kadrovskim predpisom, katere člena 2 in 3 pri postopku mobilnosti napotujeta na podrobna pravila, ki jih je določil organ, pristojen za imenovanja, uporabljajo brez poseganja v druge določbe Kadrovskih predpisov.

(Glej točke od 75 do 77 in 111.)

Napotitev na:

Sodišče: 24. februar 1981, Carbognani in Coda Zabetta proti Komisiji, 161/80 in 162/80, Recueil, str. 543, točka 28; 23. marec 1988, Hecq proti Komisiji, 19/87, Recueil, str. 1681, točka 6; 12. november 1996, Ojha proti Komisiji, C-294/95 P, Recueil, str. I-5863, točka 40;

Sodišče prve stopnje: 19. junij 1997, Forcat Icardo proti Komisiji, T-73/96, RecFP, str. I-A-159 in II-485, točka 26; 22. januar 1998, Costacurta proti Komisiji, T-98/96, RecFP, str. I-A-21 in II-49, točke 33, 36 in 40.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Uradniki – Ocenjevanje – Karierno ocenjevalno poročilo – Splošne določbe za izvajanje, v katerih so določena skupna ocenjevalna pravila za vse generalne direktorate

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)

Če se pri sestavi kariernega ocenjevalnega poročila za uradnika ne upoštevajo splošne določbe za izvajanje člena 43 Kadrovskih predpisov, ki jih sprejme zadevna institucija in v katerih je določeno upoštevanje skupnih ocenjevalnih pravil za vse generalne direktorate zaradi lažje primerjave delovne uspešnosti uradnikov, uskladitve ocen delovne uspešnosti, ki jih predlagajo ocenjevalci, in skladnosti ocenjevanja v istem generalnem direktoratu, to pomeni kršitev postopkovnega pravila. Zaradi neuporabe teh pravil ali njihovega nezadostnega upoštevanja ocena uradnika vsebuje bistveno nepravilnost, ki upravičuje razglasitev ničnosti te ocene.

(Glej točki 46 in 47.)
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(drugi senat)

z dne 12. marca 2009

Zadeva F-24/07

Virginie Lafleur Tighe

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Pogodbeni uslužbenci – Zaposlovanje – Razvrstitev v naziv – Nekdanji posamezni strokovnjaki – Poklicne izkušnje – Diploma – Spričevalo o enakovrednosti – Dopustnost – Novo pomembno dejstvo“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero V. Lafleur Tighe v bistvu predlaga razglasitev ničnosti odločbe organa, pooblaščenega za sklepanje pogodb o zaposlitvi, s katero je bila razvrščena v naziv 13, plačilni razred 1, kot izhaja iz njene pogodbe o zaposlitvi, podpisane 22. decembra 2005.

Odločitev: Tožba se zavrne. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

Uradniki – Pravno sredstvo – Predhodna upravna pritožba – Roki – Kogentno pravo – Prekluzija – Ponovni začetek – Pogoj

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

Pogodba, ki jo skleneta uslužbenec in institucija, začne učinkovati s podpisom, posledično pa lahko posega v položaj uslužbenca, če so določeni vsi elementi pogodbe.

Ker so roki iz členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov namenjeni za zagotavljanje varnosti pravnih položajev, so del javnega reda in zavezujoči za stranke in sodišče. Le obstoj novih pomembnih dejstev lahko upraviči vložitev zahteve za ponovno presojo odločbe, kot je odločba o razvrstitvi uslužbenca, ki ni bila izpodbijana v rokih, določenih v členih 90 in 91 Kadrovskih predpisov. Za obstoj te „novosti“ je potrebno, da niti tožeča stranka niti uprava nista vedeli ali nista mogli vedeti za zadevno dejstvo ob sprejetju prejšnje odločbe, ki je postala dokončna. Za „pomembnost“ pa je potrebno, da zadevno dejstvo lahko bistveno spremeni položaj tožeče stranke, zaradi katerega je bila vložena prvotna zahteva, na podlagi katere je bila sprejeta prejšnja odločba, ki je postala dokončna.

(Glej točke 53 in od 55 do 57.)

Napotitev na:

Sodišče: 26. september 1985, Valentini proti Komisiji, 231/84, Recueil, str. 3027, točka 14;

Sodišče prve stopnje: 11. julij 1997, Chauvin proti Komisiji, T-16/97, RecFP, str. I-A-237 in II-681, točka 32; 7. februar 2001, Inpesca proti Komisiji, T-186/98, Recueil, str. II-557, točki 50 in 51; 11. julij 2002, Martínez Páramo in drugi proti Komisiji, združeni zadevi T-137/99 in T-18/00, RecFP, str. I-A-119 in II-639, točka 56; 14. februar 2005, Ravailhe proti Odboru regij, T-406/03, ZOdl. JU, str. I-A-19 in II-79, točka 57;

Sodišče za uslužbence: 19. februar 2008, R proti Komisiji, F-49/07, ZOdl. JU, str. I-A-1-0000 in II-A-1-0000, točka 79, zoper katerega je bila vložena pritožba pri Sodišču prve stopnje, zadeva T-156/08 P; 10. julij 2008, Maniscalco proti Komisiji, F-141/07, ZOdl. JU, str. I-A-1-0000 in II-A-1-0000, točka 25.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (tretji senat)

z dne 8. oktobra 2008

Zadeva F-44/07

Florence Barbin

proti

Evropskemu parlamentu

„Javni uslužbenci – Uradniki – Napredovanje – Postopek dodelitve točk za delovno uspešnost v Evropskem parlamentu – Nezakonitost navodil, ki urejajo ta postopek – Primerjalna ocena uspešnosti“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero F. Barbin predlaga razglasitev ničnosti odločbe Evropskega parlamenta z dne 16. oktobra 2006, s katero ji je bila dodeljena samo ena točka za delovno uspešnost za obdobje 2005.

Odločitev: Tožba se zavrne. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

1. Uradniki – Napredovanje – Primerjalna ocena uspešnosti

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 43 in 45)

2. Ugovor nezakonitosti – Obseg – Akti, zoper katere je mogoče uveljavljati ugovor nezakonitosti

(člen 241 ES)

1. Primerjalna ocena uspešnosti za dodelitev točk za delovno uspešnost uradniku se lahko opravi samo v generalnem direktoratu, v katerem je zaposlen, glede na omejeno število točk za delovno uspešnost, ki jih ima na voljo vsak generalni direktorat, in ob upoštevanju dejstva, da vsak uradnik v direktoratu ali službi, ki je upravičen do napredovanja, tekmuje z vsemi drugimi uradniki v svojem direktoratu ali službi za omejeno število točk za delovno uspešnost. Generalni direktorat, ki mora dodeliti točke za delovno uspešnost, je tisti, v katerem je bil uradnik najdlje razporejen v referenčnem letu.

(Glej točki 44 in 45.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 8. marec 2006, Lantzoni proti Sodišču, T‑289/04, ZOdl. JU, str. I‑A‑2‑39 in II‑A‑2‑171, točki 68 in 69; 27. september 2006, Lantzoni proti Sodišču, T‑156/05, ZOdl. JU, str. I‑A‑2‑189 in II‑A‑2‑969, točki 52 in 53.

2. Obseg ugovora nezakonitosti mora biti omejen na to, kar je nepogrešljivo za rešitev spora. Iz tega sledi, da se mora splošni akt, glede katerega se uveljavlja ugovor nezakonitosti, neposredno ali posredno uporabljati v spornem dejanskem stanju in da mora obstajati neposredna pravna zveza med izpodbijano posamično odločbo in zadevnim splošnim aktom.

(Glej točko 61.)

Napotitev na:

Sodišče: 31. marec 1965, Macchiorlati Dalmas e Figli proti Visoki oblasti, 21/64, Recueil, str. 227, 245; 13. julij 1966, Italija proti Svetu in Komisiji, 32/65, Recueil, str. 563, 594;

Sodišče prve stopnje: 26. oktober 1993, Reinarz proti Komisiji, združeni zadevi T‑6/92 in T‑52/92, Recueil, str. II‑1047, točka 57; 3. februar 2000, Townsend proti Komisiji, T‑60/99, RecFP, str. I‑A‑11 in II‑45, točka 53;

Sodišče za uslužbence: 28. junij 2006, Sanchez Ferriz proti Komisiji, F-19/05, ZOdl. JU, str. I‑A‑1‑41 in II‑A‑1‑135, točka 57.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (drugi senat)

z dne 29. novembra 2007

Zadeva F-19/07

Georgi Kerelov

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Splošni javni natečaj – Natečajna komisija – Stik s člani natečajne komisije – Izključitev iz natečaja – Nevpis na rezervni seznam“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero G. Kerelov predlaga razglasitev ničnosti odločb natečajne komisije splošnega natečaja EPSO/AD/43/06 z dne 6. decembra 2006 in 2. februarja 2007, da ga ne vpiše na rezervni seznam navedenega natečaja in ga izključi iz tega natečaja, ter naložitev Komisiji, da mu plača pavšalno odškodnino, ocenjeno ex aequo et bono na 120.491,28 EUR.

Odločitev: Tožba se zavrne. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

1. Uradniki – Tožba – Tožbeni razlogi

2. Uradniki – Natečaj – Natečajna komisija – Odločba o izključitvi kandidata

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 30)

1. V okviru tožbe, s katero se izpodbija zakonitost odločbe o izključitvi kandidata iz natečaja, ker ni upošteval besedila obvestila o natečaju, s tem ko je navezal stik s člani natečajne komisije, mora zainteresirana oseba, če obstajajo dovolj natančni in skladni dokazi v podporo temu dejstvu, predložiti nasproten dokaz ali vsaj navesti pojasnilo ali utemeljitev, s katero se lahko podvomi o verjetnosti zatrjevanega dejstva, da Sodišču za uslužbence omogoči odločitev.

(Glej točko 34.)

Napotitev na:

Sodišče: 7. januar 2004, Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, združene zadeve C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P in C‑219/00 P, Recueil, str. I-123, točka 79.

2. Natečajna komisija, pooblaščena za sestavo seznama primernih kandidatov v skladu s členom 30 Kadrovskih predpisov, je pristojna za ugotovitev nepravilnega ravnanja kandidata in njegovo izključitev iz natečaja v skladu z obvestilom o natečaju. Glede tega okoliščina, da je bila uradna odločba o izključitvi kandidata temu poslana šele po objavi rezervnega seznama, na katerem je bilo pomotoma navedeno ime zainteresirane osebe, ne more povzročiti nezakonitosti navedene odločbe, ker v zvezi s tem ne obstaja noben prekluzivni rok, določen v veljavnih določbah Kadrovskih predpisov, in ni bilo kršeno načelo dobrega upravljanja, ki bi se zaradi tega lahko očitalo instituciji.

(Glej točko 37.)
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Psihično nadlegovanje – Pojem

2. Uradniki – Psihično nadlegovanje – Pojem

3. Uradniki – Nepogodbena odgovornost institucij – Pavšalna odškodnina na podlagi ureditve iz Kadrovskih predpisov – Dodatni odškodninski zahtevek na podlagi splošnega prava

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 73)

1. Pred začetkom veljavnosti člena 12a Kadrovskih predpisov, vnesenega z Uredbo št. 723/2004, je bilo psihično nadlegovanje opredeljeno kot ravnanje, katerega objektivni namen je diskreditirati uradnika ali namerno poslabšati njegove delovne razmere.

(Glej točko 37.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 16. maj 2006, Magone proti Komisiji, T-73/05, ZOdl. JU, str. I-A-2-107 in II-A-2-485, točka 79.

2. Zgolj okoliščina, da je bilo uradniku odvzeto usposabljanje, ki ga je izvajal, ne more biti dokaz, da je bil uradnik izpostavljen psihičnemu nadlegovanju. Za dokaz psihičnega nadlegovanja tudi ni mogoče šteti dejstva, da je njegov nadrejeni, potem ko je prejel pritožbe o kakovosti dela zadevne osebe, zaprosil sodelavca, naj mu predloži primere slabega dela, ki ga je opravila zadevna oseba, da bi preveril utemeljenost teh pritožb. Prav tako ocen in presoj, celo negativnih, v ocenjevalnem poročilu ni mogoče šteti za dokaze, da je bilo poročilo sestavljeno z namenom psihičnega nadlegovanja.

(Glej točki 38 in 39.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: zgoraj navedena sodba Magone proti Komisiji, točka 80.

3. Uradniki imajo v primeru nesreče ali poklicne bolezni pravico zahtevati dodatno odškodnino poleg prejemkov, ki so jih prejeli na podlagi člena 73 Kadrovskih predpisov, če je institucija odgovorna za nesrečo ali poklicno bolezen po splošnem pravu in če prejemki iz Kadrovskih predpisov ne zadostujejo za zagotovitev polnega povračila utrpele škode.

Če je nesreča ali poklicna bolezen zadevne osebe posledica napake institucije, mora zadevna oseba dokazati, da sredstva, ki so ji bila izplačana na podlagi člena 73(2)(c) Kadrovskih predpisov, niso zagotovila povračila nepremoženjske škode, ki jo je utrpela zaradi te nesreče ali bolezni. Čeprav zadevna oseba glede tega trdi, da so bile s sredstvi povrnjene le posledice njene nezmožnosti za opravljanje poklicne dejavnosti do leta, v katerem bi se morala upokojiti, če ne bi bila predčasno upokojena zaradi invalidnosti, te trditve ni mogoče sprejeti, ker je namen postopka iz člena 73 Kadrovskih predpisov, da se pavšalno povrneta premoženjska in nepremoženjska škoda, ki sta nastali zaradi poklicne bolezni.

(Glej točki 33 in 43.)

Napotitev na:

Sodišče: 8. oktober 1986, Leussink proti Komisiji, združeni zadevi 169/83 in 136/84, Recueil, str. I-2801, točke od 10 do 14; 9. september 1999, Lucaccioni proti Komisiji, C-257/98 P, Recueil, str. I-5251, točke od 19 do 22;

Sodišče za uslužbence: 2. maj 2007, Giraudy proti Komisiji, F-23/05, še neobjavljena v ZOdl. JU, točka 198.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Uradniki – Pravno sredstvo – Predhodna upravna pritožba – Roki – Kogentno pravo – Prekluzija – Ponovni začetek – Pogoj

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

Pogodba, ki jo skleneta uslužbenec in institucija, začne učinkovati s podpisom, posledično pa lahko posega v položaj uslužbenca, če so določeni vsi elementi pogodbe.

Ker so roki iz členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov namenjeni za zagotavljanje varnosti pravnih položajev, so del javnega reda in zavezujoči za stranke in sodišče. Le obstoj novih pomembnih dejstev lahko upraviči vložitev zahteve za ponovno presojo odločbe, kot je odločba o razvrstitvi uslužbenca, ki ni bila izpodbijana v rokih, določenih v členih 90 in 91 Kadrovskih predpisov. Za obstoj te „novosti“ je potrebno, da niti tožeča stranka niti uprava nista vedeli ali nista mogli vedeti za zadevno dejstvo ob sprejetju prejšnje odločbe, ki je postala dokončna. Za „pomembnost“ pa je potrebno, da zadevno dejstvo lahko bistveno spremeni položaj tožeče stranke, zaradi katerega je bila vložena prvotna zahteva, na podlagi katere je bila sprejeta prejšnja odločba, ki je postala dokončna.

(Glej točke 53 in od 55 do 57.)

Napotitev na:

Sodišče: 26. september 1985, Valentini proti Komisiji, 231/84, Recueil, str. 3027, točka 14;

Sodišče prve stopnje: 11. julij 1997, Chauvin proti Komisiji, T-16/97, RecFP, str. I-A-237 in II-681, točka 32; 7. februar 2001, Inpesca proti Komisiji, T-186/98, Recueil, str. II-557, točki 50 in 51; 11. julij 2002, Martínez Páramo in drugi proti Komisiji, združeni zadevi T-137/99 in T-18/00, RecFP, str. I-A-119 in II-639, točka 56; 14. februar 2005, Ravailhe proti Odboru regij, T-406/03, ZOdl. JU, str. I-A-19 in II-79, točka 57;

Sodišče za uslužbence: 19. februar 2008, R proti Komisiji, F-49/07, ZOdl. JU, str. I-A-1-0000 in II-A-1-0000, točka 79, zoper katerega je bila vložena pritožba pri Sodišču prve stopnje, zadeva T-156/08 P; 10. julij 2008, Maniscalco proti Komisiji, F-141/07, ZOdl. JU, str. I-A-1-0000 in II-A-1-0000, točka 25.