ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zbi rka odločb sodne pr akse  
Združeni zadevi C-6 2 9 / 1 5 P in C-6 3 0 / 1 5 P  
Novartis Europharm Ltd  
proti  
E v ropski komisiji  
„Pritožba –Zdravila za uporabo v humani medicini –Dovoljenje za promet z zdravilom –Uredba 
(EGS) št. 2309 /93 –Centralizirani postopek na ravni Unije –Razvoj zdravila, za katero je bilo izdano 
dovoljenje za promet z zdravilom za druge terapevtske indikacije –Ločeno dovoljenje za promet in 
novo tržno ime –Direktiva 2001 /83/ES –Člen 6(1), drugi pododstavek, in člen 10(1) –Pojem ‚skupno 
dovoljenje‘–Obdobje zakonskega varstva podatkov“ 
Povzetek –Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 28. junija 2017 
1. Približevanje zakonodaj – Zdravila za uporabo v humani medicini – Dovoljenje za promet – 
Skrajšani postopek – Skupno dovoljenje za promet – Obseg – Razvoj zdravila, za katero je bilo 
izdano ločeno dovoljenje za promet z zdravilom in ki je imelo drugačno ime – Vključitev – 
Neobstoj odobritve novega obdobja zakonskega varstva podatkov 
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 2001 /83, člen 6(1); Uredba Komisije št. 1085 /2003 , 
člen 3) 
2. Pritožba – Razlogi – Pomanjkljiva obrazložitev – Implicitna obrazložitev Splošnega sodišča – 
Dopustnost – Pogoji 
(člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člena 36 in 53, prvi odstavek) 
1. Za skupno dovoljenje iz člena 6(1), drugi pododstavek, Direktive 2001 /83 o zakoniku Skupnosti 
o zdravilih za uporabo v humani medicini velja eno samo obdobje zakonskega varstva podatkov, ki se 
uporablja za podatke v zvezi s prvotnim zdravilom in za podatke, predložene v zvezi z njegovim 
razvojem, kot so nova jakost, farmacevtska oblika, način uporabe in oblika pakiranja, pa tudi 
spremem ba ali razširitev. Navedeno obdobje začne teči z izdajo dovoljenja za promet (DP) s prvotnim 
zdravilom. 
Glede tega spremem be jakosti in terapevtske indikacije zdravila, ki jih uvede imetnik DP, pomenijo 
spremem be v smislu Uredbe št. 1085 /2003 o pregledu spremem b dovoljenja za promet z zdravili za 
uporabo v humani medicini in zdravili za uporabo v veterinarski medicini, ki spadajo v področje 
Uredbe št. 2309 /93, ali pa razvoje tega zdravila iz člena 6(1), drugi pododstavek, Direktive 2001 /83, 
tako da izdaja DP za te razvoje vodi do ločenega obdobja zakonskega varstva podatkov. V teh 
okoliščinah člen 6(1), drugi pododstavek, Direktive 2001 /83 ne razlikuje med vrstami razvoja, 
odobrenimi prek pridobitve ločenega DP, in vrstami razvoja prvotnega zdravila, odobrenimi prek 
spremem be pogojev prvotnega DP. Iz navedenega izhaja, da pojem skupno dovoljenje iz navedene 
določbe obsega vse poznejše razvoje prvotnega zdravila ne glede na način njihove odobritve, namreč 
bodisi prek spremem be prvotnega DP s tem zdravilom bodisi prek pridobitve ločenega DP. 
SL 
ECLI:EU:C:2017 :498 1 
POVZETEK – ZDRU ŽENI ZADEVI C-629/15 P IN C-630/15 P 
NOVARTIS EUROPHARM/KOMISIJA 
(Glej točke 65, 69, 71 in 72.)  
2. Glej besedilo odločbe. 
(Glej točko 86.) 
ECLI:EU:C:2017 :498 2
S členom 12 Uredbe št. 1/2003 se uresničuje poseben cilj olajšanja in spodbujanja sodelovanja med organi v Evropski mreži za konkurenco, in sicer z olajšanjem izmenjave informacij. Zato je v njegovem odstavku 1 določeno, da so za namen uporabe členov 101 in 102 PDEU Komisija in organi, pristojni za konkurenco v državah članicah, pooblaščeni, da drug drugemu priskrbijo in tudi uporabijo kot dokazno sredstvo vse dejanske ali pravne okoliščine, vključno z zaupnimi podatki, pri čemer so, natančneje v njegovem odstavku 2, pojasnjeni pogoji, pod katerimi se te informacije lahko uporabijo.

Zato iz teh določb ni mogoče sklepati, da postavljajo splošnejše pravilo, ki bi Komisiji informacije, ki jih posredujejo nacionalni organi, ki niso organi, pristojni za konkurenco v državah članicah, prepovedovalo uporabiti zgolj zato, ker so bile te informacije pridobljene za druge namene. Tako pravilo bi pretirano omejilo vlogo Komisije pri njeni nalogi nadzora pravilne uporabe prava konkurence v Uniji.

(Glej točke od 34 do 36.)
Zadeva C‑580/15

Maria Eugenia Van der Weegen in drugi

proti

Belgische Staat

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo rechtbank van eerste aanleg West-Vlaanderen, afdeling Brugge)

„Predhodno odločanje – Člen 56 PDEU – Člen 36 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru – Davčna zakonodaja – Davek od dohodkov – Davčna oprostitev, ki se uporablja samo za obresti, ki jih plačajo banke, ki izpolnjujejo nekatere zakonske pogoje – Posredna diskriminacija – Banke s sedežem v Belgiji in banke s sedežem v drugi državi članici“

Povzetek – Sodba Sodišča (peti senat) z dne 8. junija 2017

Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Davčna zakonodaja – Ukrep, ki brez razlikovanja velja za vse storitve – Nacionalna zakonodaja, ki davčno oprostitev, ki se uporablja, pridrži za dohodke iz hranilnih vlog pri ponudnikih bančnih storitev, ki izpolnjujejo pogoje, specifične le za nacionalni trg – Nedopustnost

(Člen 56 PDEU; Sporazum EGP, člen 36)

Člen 56 PDEU in člen 36 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992 je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki vzpostavlja nacionalno ureditev davčne oprostitve, v delu, v katerem zadnja – čeprav se brez razlikovanja uporablja za dohodke iz hranilnih vlog pri ponudnikih bančnih storitev s sedežem v Belgiji ali v drugi državi članici Evropskega gospodarskega prostora – pogojuje dostop do belgijskega bančnega trga ponudnikom storitev s sedežem v drugih državah članicah, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

V tem primeru je bila z zakonodajo iz postopka v glavni stvari vzpostavljena davčna ureditev, ki se brez razlikovanja uporablja za dohodke iz hranilne vloge, ki jih izplačajo banke s sedežem v Belgiji, in za dohodke, ki jih izplačajo banke s sedežem v drugi državi članici.

Vendar tudi nacionalna zakonodaja, ki brez razlikovanja velja za vse storitve, ne glede na kraj sedeža ponudnika, lahko omejuje svobodo opravljanja storitev, če ugodnost pridrži samo za uporabnike storitev, ki izpolnjujejo določene pogoje, ki so de facto specifični za nacionalni trg, in tako prikrajša za to ugodnost uporabnike drugih, v bistvu podobnih storitev, ki pa ne izpolnjujejo posebnih pogojev iz te zakonodaje. Takšna zakonodaja vpliva na sam položaj uporabnikov storitev in jih torej odvrača od nekaterih ponudnikov, ker storitve, ki jih zadnji ponujajo, ne izpolnjujejo pogojev, predpisanih s to zakonodajo, ter tako pogojuje dostop do trga (glej v tem smislu sodbo z dne 10. maja 1995, Alpine Investments, C‑384/93, EU:C:1995:126, točke od 26 do 28 in od 35 do 38, in sodbo z dne 10. novembra 2011, Komisija/Portugalska, C‑212/09, EU:C:2011:717, točka 65 in navedena sodna praksa).

(Glej točke 28, 29, 45 in izrek.)
1.

Združeno kraljestvo Velike Britanije in Severne Irske s tem, da ni zagotovilo, da se voda, zbrana s kombiniranim sistemom za zbiranje komunalne odpadne vode in deževnice v aglomeracijah Gowerton in Llanelli, zadrži in usmerja za čiščenje v skladu z Direktivo Sveta 91/271/EGS z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode, ni izpolnilo obveznosti iz členov 3, 4 in 10 te direktive ter iz Priloge I, točki A in B, k tej direktivi.
Združeni zadevi C‑680/15 in C‑681/15

Asklepios Kliniken Langen-Seligenstadt GmbH

proti

Ivanu Felji

in

Asklepios Dienstleistungsgesellschaft mbH

proti

Vittorii Graf

(Predloga za sprejetje predhodne odločbe,

ki ju je vložilo Bundesarbeitsgericht)

„Predhodno odločanje – Prenos podjetja – Ohranjanje pravic delavcev – Direktiva 2001/23/ES – Člen 3 – Pogodba o zaposlitvi – Zakonodaja države članice, ki dopušča vključitev klavzul, ki napotujejo na kolektivne pogodbe, sklenjene po prenosu – Učinki za pridobitelja“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 27. aprila 2017

Socialna politika – Približevanje zakonodaj – Prenos podjetij – Ohranjanje pravic delavcev – Direktiva 2001/23 – Pravice in obveznosti v smislu člena 3 – Individualna pogodba o zaposlitvi, ki napotuje na kolektivno pogodbo – Nacionalna zakonodaja, ki dopušča vključitev klavzul, ki napotujejo na kolektivne pogodbe, sklenjene po prenosu – Dopustnost – Zahteva – Obveznost, da nacionalno pravo v korist pridobitelja določa možnosti sporazumne in enostranske prilagoditve

(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 16; Direktiva Sveta 2001/23, člen 3)

Člen 3 Direktive 2001/23/ES z dne 12. marca 2001 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov v povezavi s členom 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da ob prenosu obrata ohranjanje pravic in obveznosti, ki za odsvojitelja izhajajo iz pogodbe o zaposlitvi, zajema klavzulo, ki sta jo na podlagi načela zasebne avtonomije dogovorila odsvojitelj in delavec, v skladu s katero se za njuno delovno razmerje ne uporablja le kolektivna pogodba, veljavna na datum prenosa, temveč tudi kolektivne pogodbe, sklenjene po tem prenosu, ki to pogodbo dopolnjujejo, spreminjajo in nadomeščajo, če nacionalno pravo za pridobitelja predvideva možnosti tako sporazumne kot enostranske prilagoditve.

(Glej točko 29 in izrek.)
Člen 1(1)(a) Uredbe št. 2201/2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe št. 1347/2000 je treba razlagati tako, da spada tožba za razveljavitev zakonske zveze, ki jo tretja oseba vloži po smrti enega od zakoncev, na področje uporabe Uredbe št. 2201/2003.

Prvič, v besedilu te določbe je namreč med zadevami, ki spadajo na področje uporabe te uredbe, med drugim določena razveljavitev zakonske zveze, brez razlikovanja glede na datum vložitve take tožbe v primeru smrti enega od zakoncev ali glede na to, kdo ima pravico pri sodišču vložiti tako tožbo.

Drugič, taka razlaga člena je podprta s sobesedilom, v katero je ta določba umeščena. V členu 1(3) te uredbe so taksativno naštete zadeve, ki so izključene iz področja uporabe te uredbe. Tožba za razveljavitev zakonske zveze, ki jo vloži tretja oseba po smrti enega od zakoncev, pa ne spada med te zadeve, ki so izključene.

Tretjič, ta razlaga je podprta tudi s ciljem, ki ga uresničuje ta uredba, ki prispeva k oblikovanju območja svobode, varnosti in pravice, v katerem je zagotovljen prosti pretok oseb. Izključitev tožbe za razveljavitev zakonske zveze, ki jo vloži tretja oseba po smrti enega od zakoncev, iz področja uporabe Uredbe št. 2201/2003 pa bi škodovala navedenemu cilju, saj bi se s to izključitvijo lahko povečala pravna negotovost, povezana z neobstojem enotne ureditve tega področja, in to še toliko bolj, ker z Uredbo št. 650/2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju niso zajeta ne vprašanja, ki se nanašajo na status fizičnih oseb, niti družinska razmerja.

(Glej točke od 27 do 30, od 32 do 34 in 37 ter točko 1 izreka.)
Tožbo za vračilo, vloženo v okviru nove presoje prvotne tožbe zaradi razveljavitve pravnomočne odločbe, izdane na podlagi te tožbe, je treba opredeliti za pravni postopek v smislu člena 66(1) Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah. Čeprav se rešitve, ki so sprejete v nacionalnem pravu držav članic, lahko razlikujejo glede načina izvajanja načela pravnomočnosti, namreč dejstvo, da v skladu z upoštevnimi nacionalnimi postopkovnimi pravili taka sodna odločba postane pravnomočna, zadostuje za ugotovitev, da poznejši zahtevek, s katerim se sodno uveljavlja pravica zaradi neupravičene obogatitve zoper nasprotno stranko, spada v pojem pravni postopek v smislu te določbe.

Glede časovne uporabe Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah velja, da če se vsa vprašanja, postavljena v predlogu za sprejetje predhodne odločbe, nanašajo na sodni postopek zaradi neupravičene obogatitve, ki ga je tožnik začel leta 2008, tak postopek spada na časovno področje uporabe te uredbe.

Člen 6, točka 3, Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da je sodišče, ki je s to določbo določeno za obravnavo nasprotne tožbe, pristojno za odločanje o taki tožbi za vračilo zneska, dogovorjenega v okviru zunajsodne poravnave, zaradi neupravičene obogatitve, če je ta tožba vložena med novim sodnim postopkom med istima strankama po razveljavitvi sodne odločbe, s katero je bilo odločeno o prvotni tožbi med njima in na podlagi katere je bila ta zunajsodna poravnava izvršena.

Na eni strani je namreč treba v nasprotni tožbi postaviti zahtevek za ločeno sodno odločitev, ki ga je mogoče razmejiti od zahtevka tožeče stranke. V okoliščinah, v katerih je lizingojemalec vložil nasprotno tožbo proti lizingodajalcu po razveljavitvi sodbe, s katero je bilo temu lizingojemalcu naloženo plačilo zneska, skupaj s pogodbenimi obrestmi, ki ustreza zapadlim mesečnim obrokom iz pogodbe o finančnem lizingu, je tako tožba za vračilo plačila, opravljenega na podlagi zunajsodne poravnave, samostojni zahtevek lizingojemalca za ločeno obsodbo lizingodajalca, in sicer za vračilo neupravičeno plačanega zneska.

Po drugi strani člen 6, točka 3, Uredbe št. 44/2001 zahteva, da nasprotna tožba izhaja iz iste pogodbe ali dejstev, na katerih je temeljila prvotna tožba, pri čemer je treba ta izraz razlagati avtonomno, ob upoštevanju ciljev te uredbe. V zvezi s tem posebna sodna pristojnost za odločanje o nasprotni tožbi v interesu učinkovitega izvajanja sodne oblasti strankam omogoča, da lahko o vseh njihovih vzajemnih zahtevkih, ki imajo skupen izvor, odloči isto sodišče v istem postopku. Za nasprotno tožbo za vračilo zneska zaradi neupravičene obogatitve je treba šteti, da izhaja iz pogodbe o lizingu, na kateri je temeljila prvotna tožba lizingodajalca, ker do zatrjevane obogatitve v višini zneska, plačanega na podlagi sodbe, ki je bila v vmesnem času razveljavljena, namreč ne bi prišlo, če ne bi bilo navedene pogodbe.

(Glej točke od 32 do 40 in izrek.)
Člen 9 Protokola (št. 36) o prehodni ureditvi, priloženega k pogodbama EU in DEU, je treba razlagati tako, da določba akta, zakonito sprejetega na podlagi Pogodbe EU pred začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe, ki določa način sprejetja drugih ukrepov, ohrani pravne učinke, dokler ni razveljavljena, razglašena za nično ali spremenjena in omogoča sprejetje teh ukrepov na podlagi postopka, ki ga opredeljuje. Iz tega sledi, da začetek veljavnosti Lizbonske pogodbe sam po sebi ne izključuje sprejetja aktov, kot so izpodbijani sklepi, v okviru postopka iz člena 25 Sklepa 2008/615 o poglobitvi čezmejnega sodelovanja, zlasti na področju boja proti terorizmu in čezmejnemu kriminalu. Posledično ni mogoče sprejeti trditve Parlamenta, da morajo takšni akti nujno temeljiti na členih 82(1)(d) in 87(2)(a) PDEU.

Z zahtevo, da Svet ukrepe, potrebne za izvajanje Sklepa 2008/615 o poglobitvi čezmejnega sodelovanja, zlasti na področju boja proti terorizmu in čezmejnemu kriminalu, na ravni Unije, sprejme soglasno, čeprav je člen 34(2)(c) EU določal, da morajo biti taki ukrepi sprejeti s kvalificirano večino Sveta, člen 25(2) tega sklepa nezakonito uvaja način sprejetja ukrepov, ki je okrepljen v primerjavi s postopkom, ki ga v ta namen določajo Pogodbe.

Pravila o izražanju volje institucij Unije so namreč določena v Pogodbah in niso v diskreciji niti državam članicam niti institucijam, zato lahko v posameznih primerih pooblastilo instituciji, da spremeni postopek odločanja, ki je določen s Pogodbami, izhaja le iz Pogodb. Če bi torej instituciji priznali možnost ustvarjanja izvedenih pravnih podlag, na podlagi katerih je mogoče sprejeti zakonodajne akte ali izvedbene ukrepe, v smislu otežitve ali poenostavljanja načina sprejetja akta, bi ji s tem dodelili zakonodajno pooblastilo, ki presega pooblastilo iz Pogodb. V zvezi s tem iz členov 34(2)(c) in 39(1) EU izhaja, da lahko Svet na pobudo katere koli države članice ali Komisije soglasno sprejme zakonodajne akte za vse namene, ki so v skladu s cilji iz naslova VI Pogodbe EU, razen na področjih iz člena 34(2)(a) in (b) EU, in z večinskim odločanjem ukrepe, ki so potrebni za izvajanje teh aktov na ravni Unije. Vendar je treba člen 25(2) Sklepa 2008/615 razlagati tako, da določa, da Svet soglasno sprejme izvedbene ukrepe za ta sklep.

(Glej točke 47, 49, 69 in 72.)
Postopek, predviden v členu 108(2) ES, je nujno potreben, če ima Komisija resne težave pri presoji združljivosti pomoči s skupnim trgom. Komisija se torej pri sprejetju ugodne odločitve za pomoč lahko omeji na predhodno stopnjo preverjanja iz člena 108(3) PDEU le, če je na podlagi prvega preverjanja prepričana, da je ta pomoč združljiva z notranjim trgom. Če pa se Komisija na podlagi prvega preverjanja prepriča o nasprotnem ali če z njim ne more premagati vseh težav, ki so se pokazale pri presoji združljivosti te pomoči z notranjim trgom, je dolžna zbrati vsa potrebna mnenja in začeti postopek iz člena 108(2) PDEU.

V zvezi s tem lahko v skladu z namenom člena 108(3) PDEU in dolžnostjo dobrega upravljanja Komisija zlasti vodi dialog z državo, ki je pomoč priglasila, ali tretjimi osebami, da med predhodno preučitvijo razreši morebitne težave, s katerimi se sooči. Vendar se za to možnost predpostavlja, da lahko Komisija svoje stališče prilagodi glede na izid dialoga, ne da bi bilo treba vnaprej šteti, da ta prilagoditev pomeni obstoj resnih težav. Zato lahko Komisija po koncu faze predhodne preučitve na podlagi člena 4(2) Uredbe št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [108 PDEU] sprejme odločbo, v kateri kljub temu, da ugotovi neobstoj državne pomoči, upošteva zaveze države članice. Za resne težave, ki zahtevajo začetek formalnega postopka preiskave, torej ne gre pri okoliščini, da Komisija med predhodno preučitvijo in pred pogajanji o teh zavezah presodi, da bi zadevni ukrep upravičencu dal prednost.

(Glej točke 30 in od 35 do 37.)
1
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
1—
ECLI:EU:C:2016 :581 1OBVESTILAONEOBJAVLJENIHODLOČBAH
Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 2 1. julija 2 0 1 6  – 
Komisija/Romunija
(Zadeva C-1 0 4 / 1 5 ) 
UL C 146, 4.5.2015 .„Neizpolnitev o bveznosti države — Varstvo okolja — Direktiva 2006 /21/ES — Ravnanje z odpadki — 
Izkopavanje rude — Usedalni bazeni — Izpust prahu — Drobni prašni delci, ki l ebdijo v zraku — 
Onesnaženje — Zdravje ljudi — Obvezni preventivni ukrepi — Člena 4 in 13 — Ugotovitev 
obstoja neizpolnitve“
1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Predhodni postopek — Opomin — Jasna om ejitev 
predmeta spora — Obrazloženo mnenje — Izčrpna navedba očitkov — Predložitev elementov, ki 
jih uradni opomin ne vsebuje — Dopustnost — Pogoji (člen 258 P DEU) (Glej točke od 32 d o 38.)
2. Okolje — Odpadki — Direktiva 2006 /21 — Področje uporabe — Objekti za ravnanje z odpadki, ki 
so jim b ila izdana dovoljenja ali so obratovali ob izteku roka za prenos (Direktiva Evropskega 
parlamenta in Sveta 2006 /21, člen 24(1)) (Glej točke od 51 d o 53.)
3. Okolje — Odpadki — Direktiva 2006 /21 — Obveznost držav članic, da zagotovijo pravilno 
ravnanje z rudarskimi odpadki — Obseg — Ravnanje z odpadki, pri katerem se n e ogroža zdravje 
ljudi in se n e škoduje oko lju — Obveznost rezultata — Polje proste presoje držav članic glede 
ukrepov, k i jih j e t reba s prejeti — Meje — Trajanje n eskladnega p oložaja — 
Neizpolnitev obveznosti (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006 /21, člen 4) (Glej točke 
od 79 d o 81 in od 93 d o 101.)
4. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Dokaz neizpolnitve obveznosti — Dokazno breme 
Komisije — Predložitev d okazov, iz k aterih j e r azvidna n eizpolnitev o bveznosti — 
Breme izpodbijanja na strani zadevne države članice (člen 258 P DEU; Direktiva Evropskega 
parlamenta in Sveta 2006 /21, člen 4) (Glej točke 83in od 86 d o 89.)
5. Države članice — Obveznosti — Nadzorna funkcija, dodeljena Komisiji — Dolžnost držav članic — 
Sodelovanje v preiskavah na področju izvajanja direktiv — Obveznost preverjanja in obveščanja 
(člena 4(3) PEU in 17(1) PEU; Direktiva E vropskega parlamenta in Sveta 2006 /21) (Glej 
točki 84 in 85.)
2 ECLI:EU:C:2016 :581OBVESTILAONEOBJAVLJENIHODLOČBAH
6. Države članice — Obveznosti — Izvajanje direktiv — Neizpolnitev obveznosti — Utemeljitev na 
podlagi nacionalne ureditve — Nedopustnost (člen 258 P DEU) (Glej točko 99.)
7. Okolje — Odpadki — Direktiva 2006 /21 — Obveznost držav članic, da zagotovijo pravilno 
ravnanje z rudarskimi odpadki — Obveznost zagotovitve, da so upravljavci sprejeli ustrezne 
ukrepe — Obseg ( Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006 /21, člen 13) (Glej točke od 111 
do 116.) 
Iz rek
1. Romunija s tem, da n i sprejela ustreznih ukrepov za preprečitev d viganja prahu s površine 
razširjenega bazena Boşneag, ni izpolnila obveznosti iz člena 4 in člena 13(2) Direktive 
2006 /21/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o ravnanju z odpadki iz 
rudarskih in dr ugih ekstraktivnih dejavnosti ter o spremem bi Direktive 2004 /35/ES.
2. Romuniji se naloži plačilo stroškov.
Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pravo, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja – Uredba št. 593/2008 – Pravo, ki se uporabi za nepogodbene obveznosti – Uredba št. 864/2007– Opustitvena tožba, usmerjena zoper domnevno nepoštene pogodbene pogoje v prodajnih pogodbah, sklenjenih prek spleta s potrošniki, ki ne prebivajo v državi članici podjetnika – Določba prava, ki se uporabi

(Uredbi Evropskega parlamenta in Sveta št. 864/2007, člena 1(3) in 6(1), in št. 593/2008, člen 1(3) in 6(2); Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2009/22; Direktiva Sveta 93/13, člen 8)
Člene 168, 178, 179, 193, 206, 242, 244, 250, 252 in 273 Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, s katero je davčni upravi dovoljeno, da davčnemu zavezancu ne prizna pravice do odbitka davka na dodano vrednost (DDV), če je ugotovljeno, da na goljufiv način ni izpolnil večine formalnih obveznosti, ki bi jih moral izpolniti, da bi mu bila ta pravica lahko priznana.

Natančneje, to, da ni bil predložen obračun DDV in da ni bilo vodeno knjigovodstvo, na podlagi česar bi bila mogoča uporaba DDV in nadzor nad njim s strani davčne uprave, ter da niso bili vknjiženi izdani in plačani računi, bi lahko preprečilo pravilno pobiranje davka in posledično ogrozilo pravilno delovanje skupnega sistema DDV. Zato pravo Unije državam članicam ne preprečuje, da takšne neizpolnitve obveznosti obravnavajo kot davčno utajo in da v takem primeru pravice do oprostitve ne priznajo. Za nepriznanje pravice do odbitka v okoliščinah, ki izkazujejo, da je davčni zavezanec, ki zatrjuje, da ima to pravico, storil davčno utajo, ni mogoče šteti, da je v nasprotju z načelom davčne nevtralnosti, saj se nanj ne more uspešno sklicevati davčni zavezanec, ki je namenoma sodeloval pri takšni utaji in je ogrozil delovanje skupnega sistema DDV.

(Glej točke 56, 58, 59 ter točko 2 izreka.)