Keywords

Summary



Keywords

1. Postopek – Pravnomočnost – Obseg

(člena 235 ES in 288 ES)

2. Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Dovolj resna kršitev pravnega pravila, s katerim so posameznikom podeljene pravice – Omejeno ali neobstoječe polje proste presoje institucije Skupnosti ob sprejetju akta – Potreba po upoštevanju kontekstualnih elementov

(člen 288, drugi odstavek, ES)

3. Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Dovolj resna kršitev pravnega pravila, s katerim so posameznikom podeljene pravice – Pravno pravilo, s katerim so posameznikom podeljene pravice – Pojem

(člen 288, drugi odstavek, ES; Skupno stališče Sveta 2001/931, člen 1(4); Uredba Sveta št. 2580/2001, člen 2(3))

4. Evropska unija – Skupna zunanja in varnostna politika – Posebni omejevalni ukrepi zoper nekatere osebe in organizacije v okviru boja proti terorizmu – Sklep o zamrznitvi sredstev

(Skupno stališče Sveta 2001/931, člen 1(4); Uredba Sveta št. 2580/2001, člen 2(3))

Summary

1. V okviru tožbe zaradi ugotovitve nepogodbene odgovornosti Unije, če je Splošno sodišče v prvi sodbi ugotovilo, da je treba odškodninski zahtevek vsekakor zavrniti, saj niti dejanski obstoj in obseg vrst škode, ki jih zatrjuje tožeča stranka, niti obstoj vzročne zveze med temi vrstami škode in materialno nezakonitostjo, navedeno v podporo temu zahtevku, niso bili pravno zadostno dokazani, pravnomočnost te sodbe nasprotuje temu, da bi lahko tožeča stranka na podlagi členov 235 ES in 288 ES ponovno zahtevala povrnitev škode, ki je enaka škodi, za katero je bil odškodninski zahtevek na isti podlagi že zavrnjen z navedeno sodbo.

Ugotovitev, da ni dokaza o dejanskem obstoju in obsegu zatrjevanih vrst škode ter obstoju vzročne zveze med temi vrstami škode in zatrjevano materialno nezakonitostjo, ni mogoče opredeliti kot „postranskih“ ali „nenujnih“ v presoji Splošnega sodišča.

(Glej točke od 22 do 24.)

2. Da bi se štelo, da je izpolnjen pogoj za nastanek nepogodbene odgovornosti Skupnosti glede nezakonitosti ravnanja, ki se očita institucijam, je treba dokazati dovolj resno kršitev pravnega pravila, „s katerim so posameznikom podeljene pravice“.

Odločilno merilo za presojo, ali je ta zahteva spoštovana, je, da je zadevna institucija očitno in resno prekoračila meje diskrecijske pravice. Za ugotovitev take kršitve je torej odločilno polje proste presoje, ki ga ima zadevna institucija. Kadar ima zadevna institucija močno omejeno polje proste presoje ali ga celo nima, lahko zgolj kršitev prava Skupnosti zadošča za ugotovitev obstoja dovolj resne kršitve.

Vendar ni nobene samodejne povezave med neobstojem diskrecijske pravice zadevne institucije in opredelitvijo kršitve za dovolj resno kršitev prava Skupnosti. Čeprav je obseg diskrecijske pravice zadevne institucije odločilen, pa ni izključno merilo. Glede tega ureditev na podlagi člena 288, drugi odstavek, ES, poleg tega upošteva zlasti kompleksnost položajev, ki jih je treba urediti, in težave pri uporabi ali razlagi besedil. Iz tega je razvidno, da je zgolj zaradi ugotovitve nepravilnosti, ki je v podobnih okoliščinah skrbna in vestna uprava po navadi ne bi storila, Skupnost lahko odgovorna.

Zato mora sodišče Unije po tem, ko ugotovi, ali je imela institucija polje proste presoje, upoštevati kompleksnost položajev, ki jih je treba urediti, in težave pri uporabi ali razlagi besedil, stopnjo jasnosti in natančnosti kršenega pravila in namernost ali neopravičljivost storjene napake. Vsekakor je kršitev prava Skupnosti očitno resna, če še vedno obstaja kljub temu, da je bila razglašena sodba, v kateri je bila ugotovljena očitana neizpolnitev, ali je bila izdana sodba v postopku predhodnega odločanja ali pa sprejeta ustaljena sodna praksa na zadevnem področju, iz katere izhaja, da je obravnavano ravnanje kršitev.

(Glej točke 33, od 35 do 37, 39 in 40.)

3. Na področju nepogodbene odgovornosti Skupnosti je pogoj, da morajo biti s kršenim pravnim pravilom podeljene pravice posameznikom, izpolnjen, kadar kršeno pravno pravilo ob tem, da se v bistvenem nanaša na splošne interese, zagotavlja tudi varstvo posamičnih interesov zadevnih oseb.

Člen 2(3) Uredbe št. 2580/2001 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte zaradi boja proti terorizmu in člen 1(4) Skupnega stališča 2001/931 o uporabi posebnih ukrepov za boj proti terorizmu zagotavljata varstvo posameznih interesov oseb, ki bi lahko bile prizadete, in jih je zato treba obravnavati kot pravna pravila, katerih namen je podeliti pravice posameznikom. Če vsebinski pogoji, navedeni v členu 2(3) te uredbe v povezavi s členom 1(4) tega skupnega stališča, niso izpolnjeni, ima zadevni posameznik namreč pravico, da se mu zadevni ukrepi ne naložijo. Taka pravica nujno pomeni, da lahko posameznik, ki se mu omejevalni ukrepi naložijo pod pogoji, ki niso predvideni z zadevnimi določbami, zahteva odškodnino za škodne posledice teh ukrepov, če se izkaže, da temeljijo na dovolj resni kršitvi materialnih pravil, ki jih je uporabil Svet.

(Glej točki 47 in 52.)

4. Svet nima nobene diskrecijske pravice, ko presoja, ali so dejanski in pravni elementi, ki lahko pogojujejo uporabo ukrepa zamrznitve sredstev osebi, skupini ali organizaciji in kot so opredeljeni s členom 2(3) Uredbe št. 2580/2001 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte zaradi boja proti terorizmu v povezavi s členom 1(4) Skupnega stališča 2001/931 o uporabi posebnih ukrepov za boj proti terorizmu, v obravnavanem primeru izpolnjeni. To velja zlasti za preverjanje obstoja natančnih informacij ali dokumentov v spisu, ki kažejo, da je bila sprejeta odločba nacionalnega organa, ki ustreza opredelitvi iz člena 1(4) navedenega skupnega stališča in ki je bila sprejeta v zvezi z zadevno osebo in, nazadnje, za preverjanje posledic te odločbe na nacionalni ravni.

Vendar zgolj ta okoliščina ne zadošča za ugotovitev, da je kršitev teh določb dovolj resna za nastanek odgovornosti Skupnosti, če je Svet sklep o zamrznitvi sredstev sprejel na podlagi nacionalne odločbe o začetku preiskave ali pregona zaradi terorističnega dejanja. Sodišče mora namreč upoštevati tudi dejansko in pravno kompleksnost položajev, ki jih je treba urediti, ter težave pri uporabi ali razlagi besedil, pri tem pa upoštevati zlasti pomen uresničevanih ciljev v splošnem interesu, da bi ugotovilo, ali je napačna uporaba prava s strani Sveta nepravilnost, ki je ne bi storila običajno skrbna in vestna uprava v podobnih okoliščinah.

(Glej točke 57, 58 in 61.)