ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
člen 34 PDEU ne nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari, ki določa, da se prodajna oznaka „iberico de cebo“ lahko uporabi le za proizvode, ki izpolnjujejo nekatere pogoje, ki jih nalaga ta nacionalna ureditev, ker ta ureditev dopušča uvoz in trženje proizvodov iz drugih držav članic od tiste, ki je sprejela to nacionalno ureditev, pod oznakami, ki jih ti proizvodi nosijo v skladu z ureditvijo države članice njihovega izvora, čeprav so te primerljive, podobne ali enake oznakam, ki jih določa nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari;

Člen 3(1)(a) Direktive Sveta 2008/120 z dne 18. decembra 2008 o določitvi minimalnih pogojev za zaščito prašičev v povezavi s členom 12 te direktive je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki pogojuje uporabo nekaterih prodajnih oznak za proizvode iz iberskega prašiča, ki so proizvedeni ali trženi v Španiji, s tem, da proizvajalci spoštujejo pogoje za vzrejo iberskega prašiča, ki so strožji kot tisti, ki so določeni v tem členu 3(1)(a), in minimalno starost za zakol desetih mesecev.

Vendar je treba poudariti, da cilj nacionalne ureditve iz postopka v glavni stvari ni varstvo prašičev, ampak izboljšanje kakovosti proizvodov, tako da ta cilj ne spada na področje uporabe Direktive 2008/120.

Vendar pa z zvišanjem tako najnižje talne površine, ki mora biti na voljo prašičem, kot tudi starosti za zakol, ta ureditev ne more škoditi dobremu počutju živali in torej ni nezdružljiva s to direktivo.

(Glej točke 34, 35 in 36 ter točko 2 izreka.)
Člen 2(6) Direktive Sveta 89/665/EGS z dne 21. decembra 1989 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2014/23/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o podeljevanju koncesijskih pogodb, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni procesni ureditvi, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, ki možnost uveljavljanja civilnopravnega zahtevka v primeru kršitve pravil o javnih naročilih in oddaji javnih naročil pogojuje s tem, da revizijska komisija za področje javnih naročil ali sodišče v okviru sodnega nadzora sklepa te arbitražne komisije dokončno ugotovi kršitev.

Sicer je res, kot je Sodišče večkrat razsodilo, da morajo države članice, kadar določajo podrobnosti postopka s pravnimi sredstvi, ki so namenjena zagotavljanju varstva pravic na podlagi prava Unije, kandidatom in ponudnikom, ki so oškodovani z odločbami naročnikov, paziti, da se ne kršijo učinkovitost Direktive 89/665 niti pravice, ki jih imajo posamezniki na podlagi prava Unije (glej v tem smislu sodbo z dne 15. septembra 2016, Star Storage in drugi, C‑439/14 in C‑488/14, EU:C:2016:688, točki 43 in 44). Sodišče je v zvezi s tem razsodilo, da možnost, ki jo državam članicam daje člen 2(6) Direktive 89/665, ni neomejena in ostaja pogojena s tem, da mora biti ničnostna tožba pred kakršnimi koli odškodninskimi zahtevki učinkovita (glej v tem smislu sodbo z dne 26. novembra 2015, MedEval, C‑166/14, EU:C:2015:779, točke od 36 do 44). Zlasti morajo zagotoviti polno spoštovanje pravice do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča v skladu s členom 47, prvi in drugi odstavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) (glej v tem smislu sodbo z dne 15. septembra 2016, Star Storage in drugi, C‑439/14 in C‑488/14, EU:C:2016:688, točka 46).

(Glej točke 38, 39 in 41 ter točko 1 izreka.)
Zadeva C‑121/17

Teva UK Ltd in drugi

proti

Gilead Sciences Inc.

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents courts))

„Predhodno odločanje – Zdravila za uporabo v humani medicini – Zdravljenje virusa humane imunske pomanjkljivosti (HIV) – Originalna zdravila in generična zdravila – Dodatni varstveni certifikat – Uredba (ES) št. 469/2009 – Člen 3(a) – Pogoji za pridobitev – Pojem ‚izdelek, ki je varovan z veljavnim osnovnim patentom‘ – Merila presoje“

Povzetek – Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 25. julija 2018

Približevanje zakonodaj – Enotne zakonodaje – Industrijska in poslovna lastnina – Patentno pravo – Dodatni varstveni certifikat za zdravila – Pogoji za pridobitev – Izdelek, varovan z veljavnim osnovnim patentom – Uporaba za proizvod, ki je sestavljen iz kombinacije učinkovin – Merila presoje

(Uredba št. 469/2009 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 3(a))

Člen 3(a) Uredbe (ES) št. 469/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. maja 2009 o dodatnem varstvenem certifikatu za zdravila je treba razlagati tako, da je izdelek, ki je sestavljen iz več učinkovin, ki imajo skupni učinek, „varovan z veljavnim osnovnim patentom“ v smislu te določbe, če se zahtevki osnovnega patenta nujno in specifično sklicujejo na kombinacijo učinkovin, ki jih vsebuje, tudi če v teh zahtevkih ni izrecno navedena. Zato mora z vidika strokovnjaka in na podlagi tehničnega stanja na datum vložitve ali na datum prednostne pravice osnovnega patenta:

– kombinacija teh učinkovin glede na opis in skice tega patenta nujno izhajati iz izuma, ki ga varuje ta patent, in

– vsaka od navedenih učinkovin mora biti glede na vse elemente, razkrite z navedenim patentom, specifično določljiva.

Iz tega sledi, da glede na cilje, ki se uresničujejo z Uredbo št. 469/2009, imetnik osnovnega patenta na podlagi patentnih zahtevkov s podelitvijo DVC ne more pridobiti varstva, ki presega varstvo, ki je podeljeno za izum, ki je varovan s tem patentom. Zato morajo biti za namen uporabe člena 3(a) te uredbe zahtevki osnovnega patenta zajeti v mejah tega izuma, kakor izhaja iz opisa in skic tega patenta. Iz navedenega izhaja, da je treba predmet varstva, ki ga podeljuje DVC, omejiti na tehnične značilnosti izuma, ki je varovan z osnovnim patentom, kot so zahtevane s patentom.

(Glej točke 43, 46, 57 in izrek.)
Splošno sodišče namreč lahko odloča le o predlogih, ki izhajajo iz pogodbe, sklenjene z Unijo, in vsebujejo arbitražno klavzulo ali so neposredno povezani z obveznostmi, ki izhajajo iz te pogodbe.

V zvezi s tem ni sporno, da vse prejšnje pogodbe o zaposlitvi, sklenjene med tožečo stranko in njenimi delodajalci, vsebujejo klavzulo, ki izrecno določa, da so za spore, ki izhajajo iz teh pogodb ali so z njimi povezani, pristojna sodišča države članice in, da le zadnja pogodba o zaposlitvi za določen čas izrecno določa, da je za spore, ki izhajajo iz te pogodbe ali so z njo povezani, pristojno Sodišče na podlagi člena 272 PDEU.

Iz tega izhaja, da ker je bila tožba vložena na podlagi člena 272 PDEU, je Splošno sodišče načeloma pristojno za odločanje samo o tistih predlogih, ki izhajajo iz zadnje pogodbe o zaposlitvi za določen čas ali so neposredno povezani z obveznostmi, ki izhajajo iz te pogodbe.

V delu, v katerem so predlogi tožeče stranke za preoblikovanje vseh pogodbenih razmerij v pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas in za dodelitev pravic, ki lahko iz tega izhajajo, povezani z obstojem edinega delovnega razmerja, ki temelji na veriženju pogodb o zaposlitvi za določen čas, se ti nanašajo na preoblikovanje vseh sklenjenih pogodb in temeljijo na vseh navedenih pogodbah, tudi na zadnji.

(Glej točke 40, 42, 43, 46 in 47.)
Zadeva C‑537/17

Claudia Wegener

proti

Royal Air Maroc SA

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Berlin)

„Predhodno odločanje – Zračni promet – Uredba (ES) št. 261/2004 – Člen 3(1) – Področje uporabe – Pojem ‚vmesni let za zvezo‘ – Let z letališča na ozemlju države članice z zvezo na letališču na ozemlju tretje države in s končnim namembnim krajem na drugem letališču te tretje države“

Povzetek – Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 31. maja 2018

Promet – Zračni promet – Uredba št. 261/2004 – Skupna pravila glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov – Področje uporabe – Pojem „vmesni let za zvezo“ – Let z letališča na ozemlju države članice z zvezo, z menjavo letala, na letališču na ozemlju tretje države in s končnim namembnim krajem na drugem letališču te tretje države – Vključitev

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 261/2004, člen 3(1)(a))

Člen 3(1)(a) Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 je treba razlagati tako, da se ta uredba uporablja za prevoz potnikov, ki je opravljen na podlagi enotne rezervacije in med odhodom z letališča na ozemlju države članice in prihodom na letališče na ozemlju tretje države vsebuje načrtovani vmesni postanek zunaj Evropske unije z menjavo letala.

(Glej točko 25 in izrek.)
Treba je ugotoviti tudi, da je izgubljeni dobiček, ki ga sestavlja predvsem izguba prodaje, domnevno povzročena s protikonkurenčnimi ravnanji v nasprotju s členoma 101 in 102 PDEU, mogoče opredeliti kot „škodo“ za uporabo člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001, ki načeloma omogoča utemeljiti pristojnost sodišč države članice, na ozemlju katere je prišlo do škodnega dogodka.

Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 37 sklepnih predlogov, je treba razlikovati prvotno škodo, ki izvira neposredno iz vzročnega dogodka in katere kraj nastanka bi lahko utemeljil pristojnost na podlagi člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001, od poznejših škodljivih posledic, ki ne morejo utemeljevati podelitve pristojnosti na podlagi te določbe. Glede tega je Sodišče v točkah 14 in 15 sodbe z dne 19. septembra 1995, Marinari ( C‑364/93 , EU:C:1995:289 ), presodilo, da pojma „kraj, kjer je prišlo do škodnega dogodka“ ni mogoče razlagati tako široko, da bi obsegal vsak kraj, kjer se lahko občutijo škodljive posledice dogodka, ki je že povzročil škodo, ki je dejansko nastala drugje. Zato je pojasnilo, da tega pojma ni mogoče razlagati tako, da bi vključeval kraj, kjer naj bi oškodovanec po svojih navedbah utrpel premoženjsko škodo, ki je sledila iz prvotne škode, ki je nastala in ki jo je ta oseba utrpela v drugi državi.

Člen 5, točka 3, Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da v okviru tožbe za povrnitev škode, povzročene s protikonkurenčnimi ravnanji, „kraj, kjer je prišlo do škodnega dogodka“ v položaju, kot je ta v postopku v glavni stvari, pomeni med drugim kraj nastanka izgubljenega dobička, ki ga sestavlja izguba prodaje, to je kraj trga, ki so ga prizadela navedena ravnanja in na katerem naj bi oškodovancu nastale te izgube.

V obravnavani zadevi in v zvezi z izgubami, ki so nastale letalski družbi glede letov iz glavnega mesta države članice, v kateri ima navedena družba sedež, in v to mesto, je treba za v bistvenem prizadeti trg šteti trg navedene države članice, v kateri navedena družba opravlja bistveni del svojih dejavnosti prodaje v zvezi s temi leti, to je litovski trg.

(Glej točki 39 in 43 ter točko 1 izreka.)
Zadeva C‑69/17

Siemens Gamesa Renewable Energy România SRL

proti

Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor

in

Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Bucureşti)

„Predhodno odločanje – Obdavčenje – Davek na dodano vrednost (DDV) – Pravica do odbitka – Pridobitve blaga davčnega zavezanca, ki ga je davčna uprava razglasila za ‚nedejavnega‘ – Zavrnitev pravice do odbitka – Načeli sorazmernosti in nevtralnosti DDV“

Povzetek – Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 12. septembra 2018

Usklajevanje davčne zakonodaje – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Odbitek vstopnega davka – Pravica do odbitka – Pridobitve blaga davčnega zavezanca, ki ga je davčna uprava razglasila za ‚nedejavnega‘ – Nacionalna ureditev, ki omogoča zavrnitev pravice do odbitka v zvezi z navedenimi pridobitvami – Nedopustnost

(Direktiva Sveta 2006/112, členi 213, 214 in 273)

Direktivo Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2010/45/EU z dne 13. julija 2010, zlasti njene člene 213, 214 in 273, je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki davčni upravi dopušča, da davčnemu zavezancu, ki je opravil pridobitve v obdobju, v katerem je njegova identifikacijska številka za davek na dodano vrednost prenehala zaradi nepredložitve davčnih napovedi in obračunov, pravico do odbitka davka na dodano vrednost za te pridobitve na podlagi obračunov davka na dodano vrednost, ki so bili predloženi – oziroma računov, ki so bili izdani – po ponovni aktivaciji njegove identifikacijske številke, zavrne samo zato, ker so bile pridobitve opravljene v času neaktivnosti, čeprav so vsebinske zahteve izpolnjene in pravica do odbitka ni bila uveljavljena z namenom goljufije ali zlorabe.

(Glej točko 44 in izrek.)
Zadeva C‑16/17

TGE Gas Engineering GmbH – Sucursal em Portugal

proti

Autoridade Tributária e Aduaneira

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa))

„Predhodno odločanje – Davek na dodano vrednost (DDV) – Odbitek vstopnega davka – Nastanek in obseg pravice do odbitka“

Povzetek – Sodba Sodišča (peti senat) z dne 7. avgusta 2018

Usklajevanje davčne zakonodaje – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Odbitek vstopnega davka – Nastanek in obseg pravice do odbitka – Podrejenost sporazumov na področju prevoza ureditvi skupne prometne politike – Družba nerezidentka in njena podružnica rezidentka, ki sta ločena davčna zavezanca, ker imata vsaka svojo davčno identifikacijsko številko – Davek na bremepise, ki jih je izdalo gospodarsko interesno združenje, katerega članica je navedena družba in ne njena podružnica – Zavrnitev pravice do odbitka podružnici – Nedopustnost

(Direktiva Sveta 2006/112, kakor je bila spremenjena z direktivo 2010/45, člena 167 in 168)

Člena 167 in 168 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2010/45/EU z dne 13. julija 2010, ter načelo nevtralnosti je treba razlagati tako, da nasprotujejo temu, da davčna uprava države članice meni, da sta družba, ki ima svoj sedež v drugi državi članici ter podružnica, ki jo ima v prvi od teh držav, ločena davčna zavezanca, ker imata ta subjekta vsak svojo davčno identifikacijsko številko, in zaradi tega podružnici zavrača pravico do odbitka davka na dodano vrednost (DDV) iz bremepisov, ki jih je izdalo gospodarsko interesno združenje, katerega članica je navedena družba in ne njena podružnica.

(Glej točko 51 in izrek.)
Zadeva C‑154/17

SIA „E LATS“

proti

Valsts ieņēmumu dienests

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Augstākā tiesa)

„Predhodno odločanje – Obdavčenje – Davek na dodano vrednost – Direktiva 2006/112/ES – Člen 311(1), točka 1 – Posebna ureditev rabljenega blaga – Pojem ‚rabljeno blago‘ – Blago, ki vsebuje plemenite kovine ali drage kamne in ki ga je preprodajal trgovec – Predelava navedenega blaga po prodaji – Pridobitev plemenitih kovin ali dragih kamnov – Pojem ‚plemenite kovine ali dragi kamni‘“

Povzetek – Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 11. julija 2018

Usklajevanje davčne zakonodaje – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Posebne ureditve – Posebna ureditev za rabljeno blago – Pojem „rabljeno blago“ – Rabljeno blago, ki vsebuje plemenite kovine ali drage kamne, ki ne zmore več izpolnjevati svoje prvotne funkcije in je ohranilo le funkcionalnosti, ki so neločljivo povezane s temi kovinami in s temi kamni – Izključitev

(Direktiva Sveta 2006/112, člen 311(1), točka 1)

Člen 311(1), točka 1, Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da pojem „rabljeno blago“ ne zajema rabljenega blaga, ki vsebuje plemenite kovine ali drage kamne, če to blago ni več zmožno izpolnjevati svoje prvotne funkcionalnosti in je ohranilo le funkcionalnosti, ki so neločljivo povezane s temi kovinami in s temi kamni, kar mora preveriti nacionalno sodišče ob upoštevanju vseh upoštevnih objektivnih okoliščin vsakega posameznega primera.

(Glej točko 39 in izrek.)
Zadeva C‑185/17

Mitnitsa Varna

proti

« SAKSA » ООD

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo l’Administrativen sad - Varna)

„Predhodno odločanje – Skupna carinska tarifa – Uvrstitev blaga – Evropski harmonizirani standard EN 590:2013 – Tarifna podštevilka 27101943 kombinirane nomenklature – Upoštevna merila za uvrstitev blaga kot ‚plinsko olje‘“

Povzetek – Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 22. februarja 2018

Carinska unija – Skupna carinska tarifa – Tarifne številke – Mineralno olje, ki se po metodi ISO 3405 destilira v obsegu več kot 65 % prostornine pri 250 °C – Uvrstitev v tarifno podštevilko 27101943 kombinirane nomenklature – Izključitev – Olje, ki izpolnjuje zahteve iz harmoniziranega evropskega standarda EN 590:2013 – Nevplivanje

(Uredba Sveta št. 2658/87, Priloga I, tarifna podštevilka 27101943)

Kombinirano nomenklaturo iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi v različici, ki izhaja iz Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 1101/2014 z dne 16. oktobra 2014, je treba razlagati tako, da mineralnega olja, kot je to, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, zaradi njegovih značilnosti glede destilacije ni mogoče uvrstiti kot plinsko olje pod tarifno podštevilko 27101943 te nomenklature, tudi če to olje izpolnjuje zahteve iz harmoniziranega standarda EN 590, v različici iz septembra 2013 v zvezi s plinskim oljem za arktične podnebne razmere ali ostre zime.

V obravnavanem primeru je treba poudariti, da tarifna podštevilka 27101943 KN, katere besedilo se nanaša na plinsko olje z vsebnostjo žvepla, ki ne presega 0,001 %, spada pod tarifno številko 2710 KN, ki se nanaša na olja, dobljena iz nafte, ali olja, dobljena iz bituminoznih mineralov, razen surovih. Za uporabo te tarifne številke dodatna opomba 2 k poglavju 27 KN v točki (e) opredeljuje „plinska olja“.

V zvezi s tem je iz besedila te točke (e), v povezavi s točko (d) te dodatne opombe, razvidno, da štejejo za „plinsko olje“ zlasti olja in pripravki, katerih manj kot 65 % prostornine (vključno z izgubami) destilira pri 250 °C po metodi ISO 3405, in vsaj 85 % prostornine (vključno z izgubami) pri 350 °C po metodi ISO 3405.

Zato je iz samega besedila teh točk razvidno, da je za namene tarifne uvrstitve blaga kot plinsko olje v okviru tarifne številke 2710 KN odločilna le destilacijska stopnja pri navedenih temperaturah po metodi ISO 3405.

Ker v obravnavani zadevi med strankama v postopku v glavni stvari ni sporno, da zadevno mineralno olje po metodi ISO 3405 destilira v obsegu več kot 65 % prostornine pri 250 °C, se slednje ne uvršča v okvir opredelitve „plinsko olje“ v skladu z dodatno opombo 2, točka (e), k poglavju 27 KN, in ga ni mogoče uvrstiti v tarifne podštevilke za proizvode, ki ustrezajo tej opredelitvi.

(Glej točke od 32 do35, 43 in izrek.)
„1.

Ali je združljivo s: – členom 325(1) PDEU, ki določa, da države članice preprečujejo goljufije in vsa druga nezakonita dejanja, ki škodijo finančnim interesom Unije, z ukrepi, ki omogočajo učinkovito zaščito; – členom 2(1) [Konvencije ZFI] v povezavi z [njenim] členom 1(1)(b) in s členom 2(1)(b) Sklepa 2007/436, v skladu s katerimi morajo države članice sprejeti ukrepe za učinkovito sankcioniranje davčnih goljufij v zvezi z DDV; – členom 47, prvi in drugi odstavek, Listine, ki zagotavlja pravico do učinkovitega pravnega sredstva pri sodišču, predhodno ustanovljenem z zakonom, če se v skladu z nacionalnim pravom ne sme uporabiti dokazov, ki so bili pridobljeni s ‚posebnimi preiskovalnimi metodami‘, in sicer nadzorom telekomunikacij oseb, zoper katere je bila pozneje vložena obtožnica zaradi goljufije na področju DDV, ker ga je odredilo sodišče, ki ni bilo pristojno, in se pri tem upoštevajo ti pogoji: – isto sodišče, ki je bilo takrat še pristojno, je pred tem (od enega do treh mesecev pred tem) prejelo predlog za nadzor dela teh telekomunikacij in odredilo ta nadzor; – predlog za odredbo zadevnega nadzora telekomunikacij (za podaljšanje predhodnega nadzora telekomunikacij in prisluškovanje novim telefonskim priključkom) je bil vložen pri istem sodišču, ki ni bilo več pristojno, ker je bila njegova pristojnost neposredno pred tem prenesena na drugo sodišče; prvo sodišče je, kljub temu da za to ni bilo pristojno, preizkusilo utemeljenost predloga in izdalo odredbo; – pozneje (približno po enem mesecu) je bil ponovno vložen predlog za odredbo za prisluškovanje istim telefonskim priključkom in je sodišče, ki je bilo po novem pristojno, izdalo to odredbo; – nobena izdana odredba dejansko ne vsebuje obrazložitve; – zakonska določba o prenosu pristojnosti ni bila jasna, bila je podlaga za številne nasprotujoče si sodne odločbe in Varhoven kasatsionen sad (vrhovno kasacijsko sodišče) je zato zaradi nje približno dve leti po zakonskem prenosu pristojnosti in zadevnem nadzoru telekomunikacij izdalo zavezujočo odločbo o razlagi; – sodišče, ki obravnava to zadevo, nima pravice odločati o predlogih za odreditev uporabe posebnih preiskovalnih metod (nadzor telekomunikacij), vendar lahko odloča o tem, ali je bil izveden nadzor telekomunikacij zakonit, in ugotovi, da odredba ne izpolnjuje zakonskih zahtev, zato mu ni treba presoditi dokazov, ki so bili pridobljeni na ta način; to pravico ima samo, če je izdana odredba o nadzoru telekomunikacij veljavna; – uporaba teh dokazov (telefonski pogovori obdolžencev, katerih nadzor je odredilo sodišče, ki ni več pristojno) je temeljnega pomena za odločitev o odgovornosti, ki jo ima vodja hudodelske združbe, ustanovljene zaradi storitve davčnih kaznivih dejanj po [zakonu o davku na dodano vrednost v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari], oziroma napeljevalec h konkretnim davčnim kaznivim dejanjem, pri čemer je lahko spoznan za krivega in obsojen samo, če se lahko ti telefonski pogovori uporabijo kot dokazi; v nasprotnem primeru bi moral biti oproščen?