ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
I - 12917Zadeva C-537/08 P
Kahla Thüringen Porzellan GmbH
proti
Evropski komisiji
„Pritožba – Državne pomoči – Odločba Komisije, s katero je ugotovljena 
nezdružljivost pomoči s skupnim trgom in naloženo njeno vračilo –  
Načeli pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj“
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 16. decembra 2010   .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . I - 12919
Povzetek sodbe
1. Pomoči, ki jih dodelijo države – Odločba Komisije o nenasprotovanju programu pomoči – 
Obseg – Upoštevni dejavniki
(
člena 87 ES in 88 ES)
2. Pomoči, ki jih dodelijo države  – Splošni program pomoči, ki ga je odobrila Komisija  – 
Program, ki izključuje podjetja v težavah in zasebna podjetja – Neobstoj izrecnih omejitev 
gle
de teh podjetij v odločbi o odobritvi – Legitimna pričakovanja podjetij, ki so jim bile te 
pomoči nezakonito podeljene – Neobstoj
(
člena 87 ES in 88 ES)
I - 12918POVZETEK – ZADEVA C-537/08 P
1. Domet odločbe Komisije o  nenasprot o-
v
anju programu pomoči, ki ga je država 
članica priglasila, ni treba določiti samo 
glede na besedilo navedene odločbe, o kateri je bil v  Uradnem listu Evropskih 
skupnosti objavljen le povzetek, ampak tudi ob upoštevanju programa pomoči, ki ga je zadevna država članica priglasila.
T
reba je šteti, da sta zahteva po dodatnih 
informacijah, s katero Komisija prosi za dodatne podatke glede področja uporabe programa pomoči, ki ga je priglasila drž a-
va članica, in odgovor nacionalnih org a-
nov na to zahtevo neločljivo del priglaš e-
nega programa pomoči. To velja še toliko 
bolj, kadar Komisija ravno na podlagi teh 
informacij odloči, da ne bo nasprotovala zadevnemu programu pomoči.
(Gle
j točki 44 in 45.)
2. Pravico do sklicevanja na načelo varstva 
legitimnih pričakovanj ima vsak posame -
z
nik, ki mu je institucija Unije s tem, da 
mu je dala natančna zagotovila, vzbudila le
gitimna pričakovanja. Taka zagotovila 
so ne glede na obliko, v kateri so spor o-
čena, natančne, brezpogojne in skladne informacije.
V ok
viru odobrenega programa pomoči 
neobstoja izrecne omejitve glede po d-
jetij v težavah in zasebnih podjetij v o d-
ločbi Komisije o  nenasprotovanju temu programu per definitionem ni mogoče 
enačiti z  natančnimi, nepogojnimi in skladnimi informacijami, ki bi jih dala Komisija zadevnemu subjektu glede tega, da ta program omogoča podelitev p o-
moči takim podjetjem, in zato ne more utemeljiti legitimnih pričakovanj nave -
denega subjekta glede tega, da so pode -
ljene mu subvencije v  skladu s  predpisi. Nasprotno, ker je možnost podelitve pomoči tem podjetjem vsaj negotova, ta 
neobstoj izrecne omejitve ne more biti 
vir natančnih zagotovil, ki bi lahko z a-
devnemu subjektu vzbudili kakršna koli 
legitimna pričakovanja.
(Gle
j točke od 63 do 66.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Predmet spora – Sprememba med postopkom – Prepoved

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Tožba za ugotovitev neizpolnitve obveznosti države članice zaradi ravnanja pred dnem njenega pristopa k Uniji – Uredba št. 3577/92 – Podpis pogodbe o gospodarski javni službi pomorske kabotaže brez predhodnega javnega razpisa

(Uredba Sveta št. 3577/92, člena 1 in 4)

Summary

1. Iz člena 38(1)(c) Poslovnika Sodišča in sodne prakse v zvezi s to določbo je razvidno, da je treba v vsaki tožbi navesti predmet spora in kratek povzetek tožbenih razlogov ter da morajo biti te navedbe dovolj jasne in natančne, da toženi stranki omogočajo pripravo obrambe in Sodišču nadzor. Iz tega izhaja, da morajo biti dejanske in pravne okoliščine, na katerih tožba temelji, skladno in razumljivo razvidne iz besedila tožbe in da morajo biti tožbeni predlogi izraženi nedvoumno, da se prepreči, da bi Sodišče odločilo ultra petita ali da o nekem očitku ne bi odločilo.

Ker je mogoče tako iz besedila obrazloženega mnenja kot iz tožbenih predlogov Komisije nedvoumno razbrati, da je neizpolnitev obveznosti zadevne države članice iz Uredbe št. 3577/92 o uporabi načela prostega pretoka storitev v pomorskem prometu med državami članicami (pomorska kabotaža), ki jo zatrjuje Komisija, posledica podpisa pogodbe o gospodarski javni službi pomorske kabotaže brez predhodnega javnega razpisa, potem trditev v repliki in na obravnavi, da navedena država od dne svojega pristopa k Uniji ni izpolnjevala obveznosti na podlagi te uredbe, ne ustreza tožbenim predlogom. Sodišče zato o taki trditvi, po proučitvi njene utemeljenosti, ne more odločiti, ne da bi odločalo ultra petita .

(Glej točke 12 in od 15 do 19.)

2. Tožba za ugotovitev, da država članica ni izpolnila obveznosti na podlagi Uredbe št. 3577/92 o uporabi načela prostega pretoka storitev v pomorskem prometu med državami članicami (pomorska kabotaža), ker je 16. aprila 2004 podpisala pogodbo o gospodarski javni službi pomorske kabotaže brez predhodnega javnega razpisa, je lahko uspešna le, če je navedena uredba tudi pred dnem pristopa te države članice, in sicer 1. majem 2004, tej državi nalagala spoštovanje določenih obveznosti. Take obveznosti bi pomenile, da države v obdobju, preden je zanje mogoče uporabljati Uredbo št. 3577/92, ne bi smele skleniti pogodbe o gospodarski javni službi na način, ki ni v skladu s členoma 1 in 4 te uredbe.

Ker Komisija tožbenih razlogov, navedenih v utemeljitev tožbe, nikakor ni oprla na morebiten obstoj takih obveznosti, s tožbo zaradi neizpolnitve obveznosti ne more uspeti.

(Glej točke od 20 do 22.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Pravo Unije – Razlaga – Besedila v več jezikih – Uredba št. 881/2002– Odstopanja med različnimi jezikovnimi različicami

(Uredba Sveta št. 881/2002, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 561/2003)

2. Evropska unija – Skupna zunanja in varnostna politika – Posebni omejevalni ukrepi za nekatere osebe in subjekte, povezane z Osamo bin Ladnom, mrežo Al Kaida in talibani – Uredba št. 881/2002

(Uredba Sveta št. 881/2002, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 561/2003, člen 2(2))

Summary

1. Različne jezikovne različice besedila Evropske unije je treba razlagati enotno in je torej treba ob razhajanjih med njimi zadevno določbo razlagati glede na splošno sistematiko in namen ureditve, katere del je.

Pri razlagi Uredbe št. 881/2002 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte, povezane z Osama bin Ladnom, mrežo Al‑Kaida in talibani, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 561/2003, je treba upoštevati tudi besedilo in cilj Resolucije Varnostnega sveta Združenih narodov št. 1390 (2002), za izvajanje katere je v skladu z uvodno izjavo 4 namenjena ta uredba. Poleg tega je treba besedilo sekundarnega prava Unije, kakršno je ta uredba, kolikor mogoče razlagati zlasti v skladu s splošnimi načeli prava Unije in posebej z načelom pravne varnosti. V skladu s tem načelom pa mora biti predpis, ki nalaga restriktivne ukrepe s pomembnimi posledicami za pravice in svoboščine oseb, navedenih na seznamu, jasen in natančen, tako da lahko zadevne osebe skupaj s tretjimi brez dvoma poznajo svoje pravice in obveznosti in v skladu s tem ravnajo.

(Glej točke 44, 45, 64, 65.)

2. Člen 2(2) Uredbe št. 881/2002 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte, povezane z Osama bin Ladnom, mrežo Al-Kaida in talibani, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 561/2003, je treba razlagati tako, da se ne uporablja za socialnovarstvene dajatve, ki jih država izplača ženi osebe, ki jo je imenoval odbor, ustanovljen v skladu z odstavkom 6 Resolucije 1267 (1999) Varnostnega sveta Združenih narodov, in je navedena v Prilogi I, samo zato, ker ta žena živi z navedeno osebo in del teh dajatev nameni ali bi ga lahko namenila za nakup blaga in storitev, ki jih bo porabila ali bo od njih imela koristi tudi oseba s seznama.

Pretvorba teh sredstev v sredstva, ki bi lahko služila za podpiranje terorističnih dejavnosti, je namreč malo verjetna, sploh ker so navedene dajatve določene v višini, ki pokriva le osnovne življenjske potrebe zadevnih oseb.

(Glej točki 61 in 74 ter izrek.)
Zadeva C-362/08 P

Internationaler Hilfsfonds eV

proti

Evropski komisiji

„Pritožba — Dostop do dokumentov institucij — Uredba (ES) št. 1049/2001 — Ničnostna tožba — Pojem ‚izpodbojni akt‘ v smislu člena 230 ES“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca P. Mengozzija, predstavljeni 15. septembra 2009 I ‐ 671

Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 26. januarja 2010 I ‐ 709

Povzetek sodbe

Ničnostna tožba – Izpodbojni akti – Pojem – Akti, ki ustvarjajo zavezujoče pravne učinke

(člen 230 ES; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, členi 4(7), 6(1), 7 ter 8(1) in (3))

S tem, da določa dvofazni postopek, ki omogoča hiter in preprost dostop do dokumentov, je z Uredbo št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije zagotovljena zelo široka pravica dostopa do dokumentov zadevnih institucij, saj ta v skladu s členom 6(1) te uredbe ni pogojena z navedbo razlogov za prošnjo. Poleg tega v skladu s členom 4(7) te uredbe izjeme iz odstavkov od 1 do 3 tega člena lahko veljajo samo za obdobje, ko je varstvo utemeljeno z vsebino dokumenta. Iz tega je razvidno, da lahko oseba, ki ji je bil dostop predhodno zavrnjen, vloži novo prošnjo za dostop do teh dokumentov. Zadevna institucija mora na podlagi take prošnje preveriti, ali je zavrnitev dostopa še vedno upravičena glede na medtem spremenjene pravne ali dejanske okoliščine.

Tako dokument Komisije o zavrnitvi dostopa do dokumentov pomeni dokončno zavrnitev, če dokončnost izhaja tako iz njegove vsebine, iz katere je očitno razvidno „dokončno stališče“ Komisije, kot tudi iz okoliščin, v katerih je bil sprejet, to je na koncu dolgega niza dejanj, ki jih je pritožnik opravil v obdobju skoraj treh let in zajemajo več prošenj ter so vodila v postopek pred varuhom človekovih pravic in v tem okviru tudi do obrazloženega mnenja Komisije.

Komisija v takih okoliščinah ne more uspešno trditi, da bi moral pritožnik po prejemu dopisa s spornim aktom vložiti novo prošnjo in čakati, da jo ta institucija znova zavrne, da bi se ta zavrnitev lahko štela za dokončen in torej izpodbojni akt. Pritožnik s tem dejanjem namreč ne bi mogel doseči želenega rezultata, saj je Komisija podrobno preučila prošnjo za dostop, ki jo je ta vložil in glede zavrnitve dostopa do zahtevanih dokumentov jasno in dokončno zavzela stališče.

Če bi se zahtevalo, da se tako dejanje opravi, bi bilo to tudi v nasprotju z navedenim ciljem omogočiti hiter in preprost dostop do dokumentov zadevnih institucij.

Tak akt o zavrnitvi predstavlja izpodbojni akt, zoper katerega se lahko vloži ničnostna tožba na podlagi člena 230 ES. Ta tožba je torej dopustna.

(Glej točke od 56 do 62.)
Člen 10 Direktive 1999/31 o odlaganju odpadkov na odlagališčih, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1882/2003, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki določa, da je upravljavec odlagališča davčni zavezanec za dajatev, ki mu jo mora vrniti lokalni organ, ki odlaga odpadke, in ki v primeru zamude pri plačilu te dajatve določa denarne kazni za upravljavca, če to zakonodajo spremljajo ukrepi, s katerimi se zagotovi, da je dajatev dejansko in pravočasno vrnjena in da se vsi stroški, povezani z izterjavo, in zlasti stroški, ki so posledica zamude pri plačilu zneskov, ki jih iz tega naslova lokalni organ dolguje temu upravljavcu, vključno z denarnimi kaznimi, ki so bile morebiti naložene upravljavcu zaradi te zamude, vključijo v ceno, ki jo mora ta organ plačati upravljavcu. Nacionalno sodišče mora preveriti, ali so ti pogoji izpolnjeni.

Če bi bil namreč s takimi stroški obremenjen upravljavec, bi to pripeljalo do tega, da se njemu naložijo stroški, povezani z odlaganjem odpadkov, ki jih ni ustvaril, ampak je zgolj zagotovil njihovo odlaganje v okviru svojih dejavnosti izvajalca storitev.

(Glej točki 38, 41 in točko 1 izreka.)
Zgolj dejstvo, da upoštevna javnost zaznava znamko kot oglaševalsko formulo in da jo glede na njeno pohvalno konotacijo načeloma lahko uporabijo druga podjetja, samo po sebi ne zadostuje za sklepanje, da je znamka brez slehernega razlikovalnega učinka v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti. Pohvalna konotacija besedne znamke namreč ne pomeni, da zato ni sposobna zagotavljati potrošnikom izvora proizvodov ali storitev, ki jih označuje. Tako lahko tako znamko upoštevna javnost zaznava obenem kot oglaševalsko formulo in kot označbo trgovskega izvora proizvodov ali storitev. Iz tega izhaja, da če ta javnost znamko zaznava kot označbo tega porekla, dejstvo, da jo hkrati ali celo predvsem razume kot oglaševalsko formulo, ne vpliva na njen razlikovalni učinek.

Čeprav to, da lahko ima znamka več pomenov, da je lahko igra besed ali da jo je mogoče zaznati kot domišljijsko, presenetljivo in nepričakovano in si jo je zato lahko zapomniti, te lastnosti niso nujen pogoj za ugotovitev razlikovalnega učinka oglaševalskega slogana, vendar pa z njimi znamka načeloma pridobi razlikovalni učinek.

Tako če te znamke niso opisne v smislu člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94, lahko izražajo objektivno, čeprav preprosto sporočilo in lahko še vedno potrošnikom označujejo trgovsko poreklo zadevnih proizvodov ali storitev. To še posebej velja, če te znamke ne zajemajo le običajnega oglaševalskega sporočila, temveč vsebujejo neko edinstvenost ali jedrnatost, zahtevajo minimalni napor za razlago ali sprožijo pri zadevni javnosti kognitivni proces.

Slogan „Vorsprung durch Technik“, za katerega je bila zahtevana registracija za „vozila; naprave za premikanje po zemlji, zraku ali vodi“ iz razreda 12 v smislu Nicejskega aranžmaja ter za proizvode in storitve iz razredov 9, 14, 16, 18, 25, 28, od 35 do 43 in 45, ni brez razlikovalnega učinka v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti.

Tudi če slogan „Vorsprung durch Technik“ izraža objektivno sporočilo, da tehnična superiornost omogoča proizvodnjo in ponudbo najboljših proizvodov in storitev, ta okoliščina ne omogoča sklepa, da je zahtevana znamka brez slehernega lastnega razlikovalnega učinka. Ne glede na to, kako preprosto je tako sporočilo, pa ga ni mogoče označiti kot običajno v tem smislu, da se lahko takoj in brez nadaljnje analize izključi, da znamka lahko potrošniku sporoča trgovsko poreklo zadevnih proizvodov ali storitev.

To sporočilo ne izhaja očitno iz navedenega slogana. Vrstni red besed „Vorsprung durch Technik“, ki pomeni „prednost zaradi tehnike“, na prvi pogled izraža le vzročno zvezo in zato zahteva nekaj truda pri razlagi s strani javnosti. Poleg tega ta slogan izraža edinstvenost in jedrnatost, zaradi česar si ga je mogoče zlahka zapomniti. Ker gre za znan slogan, ki ga prijavitelj uporablja že vrsto let, ni mogoče izključiti, da dejstvo, da je zadevna javnost vajena ugotoviti zvezo med tem sloganom in avtomobili, ki jih prijavitelj proizvaja, prav tako omogoča, da ta javnost razbere trgovsko poreklo označenih proizvodov ali storitev.

(Glej točki 58 in 59.)
Zadeva C-461/08

Don Bosco Onroerend Goed BV

proti

Staatssecretaris van Financiën

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden)

„Šesta direktiva o DDV — Razlaga členov 13(B)(g) in 4(3)(a) — Dobava zemljišča, na katerem je delno porušen objekt, na mestu katerega bo zgrajen nov objekt — Oprostitev plačila DDV“

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 19. novembra 2009 I ‐ 11081

Povzetek sodbe

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Oprostitve iz Šeste direktive – Oprostitev dobav objektov in zemljišč, na katerih stojijo

(Direktiva Sveta 77/388, člena 4(3)(a) in 13(B)(g))

Člen 13(B)(g) v povezavi s členom 4(3)(a) Šeste direktive Sveta o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih je treba razlagati tako, da oprostitev plačila davka na dodano vrednost iz prve od teh določb ne velja za dobavo zemljišča, na katerem je še vedno star objekt, ki ga je treba porušiti, da bi se na njegovem mestu zgradil nov, in katerega rušenje, za katero bo poskrbel prodajalec, se je v ta namen pred to dobavo že začelo. Taka dobava in tako rušenje z vidika davka na dodano vrednost tvorita enotno transakcijo, katere namen kot celota ni dobava obstoječega objekta in zemljišča, na katerem ta stoji, ampak dobava nepozidanega zemljišča, ne glede na to, koliko starega objekta je bilo ob dejanski dobavi zemljišča porušeno.

(Glej točko 44 in izrek.)
Ker člen 22(3)(d) Direktive 2003/55 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom določa, da je treba vse sklepe o izvzetjih, ki so bili priznani upravljavcu, objaviti, ni mogoče šteti, da splošna načela prava države članice v zvezi z objavo aktov, v skladu s katerimi se objavijo vsi akti, ki zadevajo veliko oseb, zagotavljajo pravilen in popoln prenos te določbe direktive, če navedena država članica ne predloži nobenega dokaza, na podlagi katerega bi bilo mogoče natančno in z gotovostjo ugotoviti, da je treba vedno šteti, da so taki sklepi v splošnem interesu in da se zato vedno objavijo.

Obstoj splošnih načel ustavnega ali upravnega prava namreč lahko povzroči, da postane prenos s posebnimi zakonskimi ali podzakonskimi ukrepi odvečen, če ta načela učinkovito zagotavljajo, da nacionalna uprava direktivo v celoti uporablja, in če je v primeru, da se z zadevno določbo direktive nameravajo ustvariti pravice za posameznike, pravni položaj, ki izhaja iz teh načel, dovolj natančen in jasen ter so upravičenci lahko seznanjeni z vsemi svojimi pravicami in se po potrebi lahko sklicujejo nanje pred nacionalnimi sodišči.

(Glej točki 41 in 42.)
Zadeva C-351/08

Christian Grimme

proti

Deutsche Angestellten-Krankenkasse

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundessozialgericht)

„Prosto gibanje oseb — Član upravnega odbora delniške družbe švicarskega prava, ki v Nemčiji upravlja podružnico te družbe — Obveznost zavarovanja v nemškem sistemu pokojninskega zavarovanja — Oprostitev članov upravnega odbora delniških družb nemškega prava te obveznosti“

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 12. novembra 2009 I ‐ 10779

Povzetek sodbe

Mednarodni sporazumi – Sporazum med ES in Švico o prostem pretoku oseb – Svoboda ustanavljanja – Enako obravnavanje

(Sporazum med ES in Švico o prostem pretoku oseb, členi 1, 5, 7 in 16 ter Priloga I, členi 12 in od 17 do 19)

Določbe Sporazuma med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani ter Švicarsko konfederacijo na drugi strani o prostem pretoku oseb, zlasti njegovih členov 1, 5, 7 in 16 ter členov 12 in od 17 do 19 Priloge I k temu sporazumu, ne nasprotujejo zakonodaji države članice, ki zahteva, da je oseba, ki ima državljanstvo te države članice in je zaposlena na njenem ozemlju, zavarovana v zakonskem sistemu pokojninskega zavarovanja v tej državi, čeprav je član upravnega odbora delniške družbe švicarskega prava, medtem ko se člani upravnega odbora delniške družbe prava te države članice niso zavezani zavarovati v tem sistemu zavarovanja.

(Glej točko 50 in izrek.)
Zadeva C-40/08

Asturcom Telecomunicaciones SL

proti

Cristini Rodríguez Nogueira

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Juzgado de Primera Instancia no 4 de Bilbao)

„Direktiva 93/13/EGS — Potrošniške pogodbe — Nedovoljena arbitražna klavzula — Ničnost — Pravnomočna arbitražna odločba — Izvršba — Pristojnost nacionalnega izvršilnega sodišča, da po uradni dolžnosti preizkusi ničnost nedovoljene arbitražne klavzule — Načeli enakovrednosti in učinkovitosti“

Sklepni predlogi generalne pravobranilke V. Trstenjak, predstavljeni 14. maja 2009 I ‐ 9581

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 6. oktobra 2009 I ‐ 9602

Povzetek sodbe

Približevanje zakonodaj – Nedovoljeni pogoji v potrošniških pogodbah – Direktiva 93/13

(Direktiva Sveta 93/13, člen 6(1))

Direktivo 93/13/EGS o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah je treba razlagati tako, da mora nacionalno sodišče, ki odloča o predlogu za izvršbo na podlagi pravnomočne arbitražne odločbe, izdane v odsotnosti potrošnika – če razpolaga z za to potrebnimi pravnimi in dejanskimi elementi – po uradni dolžnosti preizkusiti neveljavnost arbitražne klavzule iz pogodbe, sklenjene med prodajalcem ali ponudnikom in potrošnikom, če lahko v skladu z nacionalnimi postopkovnimi pravili ta preizkus opravi v okviru podobnih pravnih sredstev nacionalnega prava. Če to velja, mora to sodišče ugotoviti vse posledice, ki lahko v skladu z nacionalnim pravom zaradi tega nastanejo, zato da zagotovi, da navedena klavzula za tega potrošnika ni zavezujoča.

V zvezi s to presojo je treba poudariti, da je glede na značilnosti in pomen javnega interesa, na katerem temelji varstvo, ki je z Direktivo 93/13 zagotovljeno potrošnikom, treba člen 6 te direktive šteti za določbo, ki je enakovredna nacionalnim pravilom, ki imajo v nacionalnem pravnem redu status določb javnega reda.

(Glej točki 52, 59 in izrek.)
Položaj, v katerem fizične osebe, ki prebivajo v državi članici in so v tej državi neomejeno davčno zavezane, podedujejo hišo v drugi državi članici, spada na področje uporabe člena 56 ES. Zato ni treba preverjati uporabljivosti členov 39 ES in 43 ES.

Člen 56 ES nasprotuje zakonodaji države članice o davku od dohodkov, na podlagi katere imajo fizične osebe – rezidenti in neomejeno davčno zavezani – pravico tako do zmanjšanja davčne osnove za izgube, nastale pri oddajanju nepremičnine v najem in zakup v letu njene zgraditve, kot do uporabe degresivne amortizacije pri določanju dohodkov iz te nepremičnine, če je na ozemlju države članice.

Davčni položaj fizične osebe, ki prebiva in je neomejeno davčno zavezana v zadevni državi članici ter razpolaga z nepremičnino v drugi državi članici, je namreč manj ugoden, kot če bi bila nepremičnina v prvi državi članici, saj je ta oseba vsekakor prikrajšana za davčno ugodnost. Ta manj ugoden davčni položaj lahko osebo odvrne tako od vlaganja v nepremičnine, ki so v drugi državi članici, kot od tega, da obdrži nepremičnino, ki jo ima v lasti, torej zadevna zakonodaja pomeni omejitev pretoka kapitala, načelno prepovedano v členu 56 ES.

Celo ob domnevi, da namen pospeševanja gradnje najemniških stanovanj, da bi se zadostilo potrebam državljanov po stanovanjih, lahko upraviči omejitev prostega pretoka kapitala, se ne zdi, da bi nacionalna določba, ki jasno razlikuje med najemniškimi stanovanji na nacionalnem ozemlju in tistimi zunaj njega, lahko zagotavljala svojo uresničitev. Namesto da bi zadevna nacionalna določba opredelila, kje je pomanjkanje takih stanovanj posebej izrazito, ne upošteva potreb, ki se v zadevni državi članici med regijami razlikujejo. Poleg tega so vse vrste najemniških stanovanj, od najskromnejših do najrazkošnejših, lahko predmet degresivne amortizacije. V teh okoliščinah se lahko domneva le, da zasebni investitorji, ki jih zanimajo zlasti finančni vidiki, izpolnjujejo domnevno družbenopolitični namen te določbe.

(Glej točke od 25 do 27, od 31 do 33 in izrek.)