Keywords

Summary



Keywords

1. Uradniki – Tožba – Akt, ki posega v položaj

(Kadrovski predpisi za uradnike, členi 45, 90 in 91)

2. Uradniki – Tožba – Predhodna upravna pritožba

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 45 in 90(2))

3. Uradniki – Napredovanje – Primerjalna preučitev sposobnosti

(Kadrovski predpisi za uradnike, členi 25, drugi odstavek, 26, 43, 45 in 90(2))

4. Uradniki – Napredovanje – Primerjalna preučitev sposobnosti

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

5. Uradniki – Napredovanje – Primerjalna preučitev sposobnosti

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

6. Uradniki – Napredovanje – Primerjalna preučitev sposobnosti

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

7. Uradniki – Napredovanje – Primerjalna preučitev sposobnosti

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

8. Uradniki – Odločba, ki posega v položaj – Podrobna pravila za sprejetje

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45, 90(2) in 91)

9. Uradniki – Napredovanje – Primerjalna preučitev sposobnosti

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

10. Uradniki – Napredovanje – Primerjalna preučitev sposobnosti

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

11. Uradniki – Tožba – Razglasitev ničnosti – Učinki

(člen 233 ES; Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

Summary

1. V okviru sistema napredovanja – vzpostavljenega na notranjih predpisih Komisije in ki temelji na kvantifikaciji skupne delovne uspešnosti, ki jo izkazujejo točke, ki se seštevajo iz leta v leto, ter pri katerem se postopek napredovanja konča s kompleksnim aktom, saj obsega dve ločeni odločbi, tj. odločbo organa, pristojnega za imenovanja, o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, in odločbo o določitvi skupnega števila točk, na katerem temelji prva zgoraj navedena odločba – je ta odločba o določitvi skupnega števila točk samostojen akt, ki je kot tak lahko predmet pritožbe in, odvisno od primera, tožbe v okviru pravnih sredstev, ki so določena v Kadrovskih predpisih. V takem sistemu ima namreč dodelitev točk v določenem letu učinke, ki niso omejeni samo na tekoče napredovalno obdobje, ampak lahko vpliva na več napredovalnih obdobij, saj povzroči zavezujoče pravne učinke, ki lahko vplivajo na interese tožeče stranke tako, da bistveno spremenijo njen pravni položaj.

Zato bo uradnik, vpisan na seznam uradnikov, ki napredujejo, lahko, če izpodbija skupno število točk, ki mu jih je dodelil organ, pristojen za imenovanja, in s tem preostanek točk, ki se ohrani za naslednja leta, vložil pritožbo in po potrebi tožbo zoper sam akt o dodelitvi točk, ki v zvezi z njim vključuje zavezujoče in dokončne pravne učinke.

Prav tako je mogoče, da enak postopek sproži uradnik, ki ne napreduje in ne želi izpodbijati svojega nenapredovanja v zadevnem obdobju, ampak izključno zavrnitev dodelitve določenega števila točk, s katerimi ne bi mogel doseči praga za napredovanje.

Poleg tega bo lahko uradnik, ki ne napreduje zaradi domnevno neupravičene dodelitve nezadostnega števila točk in posledično ne preseganja praga za napredovanje, svojo pritožbo vložil hkrati zoper odločbo organa, pristojnega za imenovanja, o določitvi skupnega števila točk in odločbo o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo. Čeprav je ta akta mogoče dejansko pravno razlikovati in sta lahko predmet ločenih predlogov za razglasitev ničnosti, ni sporno, da sta v resnici tesno povezana v primeru zavrnitve napredovanja, saj je taka zavrnitev nujno in izključno povezana s skupnim številom točk, dodeljenim uradniku glede na prag za napredovanje, razen če navedeni uradnik, ki je dosegel navedeni prag in je del skupine ex aequo – torej skupine uradnikov, ki so dosegli prag za napredovanje, vendar katerih število presega dejanske možnosti za napredovanje – ni napredoval, in sicer na podlagi dodatnih razmislekov, povezanih z delovno dobo v razredu ali enakimi možnostmi.

V zadnjem primeru bo lahko zadevni uradnik pravilno vložil pritožbo samo zoper končno odločbo organa, pristojnega za imenovanja, o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, zaradi napak pri presoji organa, pristojnega za imenovanja, pri razvrstitvi uradnikov, ki so del skupine ex aequo .

(Glej točke 82 in od 88 do 94.)

2. V okviru sistema napredovanja, ki temelji na notranjih predpisih Komisije in na kvantifikaciji skupne delovne uspešnosti, ki jo izkazujejo točke, ki se seštevajo iz leta v leto, ter pri katerem se postopek napredovanja konča s kompleksnim aktom, saj obsega dve ločeni odločbi, tj. odločbo organa, pristojnega za imenovanja, o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, in odločbo o določitvi skupnega števila točk, na katerem temelji prva zgoraj navedena odločba, je zaradi pravne varnosti, enake obravnave in dobrega upravljanja za izhodiščno točko trimesečnega roka za vložitev pritožbe zoper navedeni odločbi treba določiti datum, ko se uradnik dejansko seznani s svojim posodobljenim osebnim spisom o napredovanju prek notranjega informacijskega sistema institucije, pod pogojem, da si uradnik ta spis ogleda v razumnem roku od objave obvestila o dostopnosti podatkov glede dodeljenih točk v tem sistemu.

V takem sistemu napredovanja objava seznama uradnikov, ki napredujejo, na katerem so navedena le imena in položaji zadevnih oseb, zadevnim uradnikom ne omogoča, da bi se v celoti seznanili z aktom, ki posega v njihov položaj, ki je kompleksen in s katerim se konča postopek napredovanja; uradnik se bo lahko šele z ogledom svojega osebnega spisa o napredovanju seznanil s svojim skupnim številom točk in njihovo razčlenitvijo.

(Glej točke 105, 111, 112, 115, 118 in 121.)

3. Sistem napredovanja, ki temelji na notranjih predpisih Komisije in na kvantifikaciji skupne delovne uspešnosti ter za katerega je značilna letna dodelitev različnih točk uradnikom, pri čemer nekatere – „točke za delovno uspešnost“ – izhajajo iz pretvorbe ocene, ki jo uradnik dobi pri periodičnem ocenjevanju iz naslova člena 43 Kadrovskih predpisov, druge – „prednostne točke“ – pa so dodeljene kot dodatek in same po sebi ne vplivajo na napredovanje, in ki imajo za cilj nagraditi uradnike, ki so presegli svoje osebne cilje ali uspešno izpolnili dodatne naloge v interesu institucije, ne krši načela enakega obravnavanja iz člena 45 Kadrovskih predpisov, če je cilj teh dveh vrst točk nagraditi delovno uspešnost in če mora biti dodelitev vedno utemeljena z razmisleki, ki temeljijo na delovni uspešnosti.

V tem sistemu, pri katerem se postopek napredovanja konča s kompleksnim aktom, saj obsega dve ločeni odločbi organa, pristojnega za imenovanja, in sicer odločbo o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, in odločbo o določitvi skupnega števila točk, na katerem temelji prva zgoraj navedena odločba, neobrazložitev odločb o dodelitvi prednostnih točk ni v nasprotju s členom 25, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov, ki ne nalaga obrazložitve predlogov, priporočil ali mnenj, ki sami po sebi ne posegajo v položaj, in ki ne omenja pripravljalnih aktov; obveznost obrazložitve v zvezi z napredovanjem je izpolnjena, kadar organ, pristojen za imenovanja, obrazloži svojo odločbo o zavrnitvi pritožbe, vložene na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov.

Dodelitev prednostnih točk prav tako ni v nasprotju s členom 26 Kadrovskih predpisov, katerega cilj je zagotoviti uradnikovo pravico do obrambe, tako da preprečuje, da bi organ, pristojen za imenovanja, sprejemal odločitve, ki vplivajo na njegov upravni status in njegovo kariero, tako da bi se oprl na dejstva v zvezi z njegovim vedenjem, ki niso navedena v njegovem osebnem spisu, če se ta dodelitev opravi po preučitvi rezultatov kariernih ocenjevalnih poročil in glede na delovno uspešnost zadevnih uradnikov, zabeleženo navedenih poročilih, katerih izdelava je del kompleksnega postopka, v katerega so uradniki tesno vključeni v skladu s členom 43 Kadrovskih predpisov, na podlagi katerega se o periodičnih poročilih obvesti zadevno osebo, ki „ima pravico dati vsa ustrezna pojasnila“. Prav tako se ni mogoče sklicevati na kršitev pravice do obrambe zoper odločbe o dodelitvi teh točk, ki so samo pripravljalni akti za odločbi o določitvi skupnega števila točk za napredovanje in določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, saj se pravica do obrambe ne uporabljajo za take akte, ampak za akte, ki posegajo v položaj.

(Glej točke od 129 do 138, od 143 do 147, 152 in od 155 do 157.)

4. V okviru sistema napredovanja – ki temelji na notranjih predpisih Komisije in na kvantifikaciji delovne uspešnosti ter za katerega je značilna letna dodelitev različnih točk uradnikom, pri čemer nekatere – „točke za delovno uspešnost“ – izhajajo iz pretvorbe ocene, ki jo uradnik dobi pri periodičnem ocenjevanju iz naslova člena 43 Kadrovskih predpisov, druge – „prednostne točke“ – pa imajo za cilj med uradniki ločiti tiste, ki so najzaslužnejši, da bi se povečale njihove možnosti za napredovanje – niti obstoj kvot za dodelitev teh točk znotraj vsakega generalnega direktorata niti določitev ciljnega povprečja za dodelitev prednostnih točk ne moreta omejiti proste presoje ocenjevalcev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s členom 45 Kadrovskih predpisov, načelom enake obravnave in načelom upravičenosti do kariere. Nasprotno, ta mehanizma lahko spodbujata učinkovito izražanje ocene, ki predstavlja odlike uradnikov, in hkrati zagotavljata najvišjo raven primerljivosti ocen v vseh generalnih direktoratih Komisije ter posledično enako obravnavo navedenih uradnikov. V zvezi s tem je v praksi preučitev primerjalnih odlik treba opraviti na enaki podlagi ter na podlagi primerljivih virov podatkov in informacij.

Kar zadeva kvoto prednostnih točk, ki jih ima na voljo vsak generalni direktorat, ta ustreza splošnemu cilju teh točk, in sicer med uradniki ločiti tiste, ki so najzaslužnejši, da bi se povečale njihove možnosti za napredovanje. Omejitev števila razpoložljivih točk lahko namreč spodbudi generalne direktorate, da opravijo tako izbiro. Ta cilj je sam po sebi združljiv s členom 45 Kadrovskih predpisov, enako obravnavo in upravičenostjo do kariere.

Glede ciljnega povprečja točk za delovno uspešnost – v zvezi s katerim navedeni sistem napredovanja ne nalaga absolutne obveznosti upoštevanja, ampak zgolj spodbuja, naj se ga upošteva – pa dejstvo, da generalni direktorati ciljno povprečje upoštevajo, nikakor ne pomeni, da je njihova prosta presoja omejena v obsegu, ki je v nasprotju s členom 45 Kadrovskih predpisov, načelom enake obravnave in načelom upravičenosti do kariere. To povprečje, ki matematično izraža oceno storitev povprečnega uradnika, namreč ne omejuje možnosti ocenjevalcev, da ocenjevalcem ne preprečuje, da bi uporabili zelo širok razpon ocen, celo v povezavi z okvirnimi in neobvezujočimi razponi, ki izhajajo iz opažanja načina, kako so bila napredovanja na splošno odobrena v preteklosti. Takšno povprečje prav tako ne omejuje možnosti ocenjevalcev, da med individualnimi ocenami storitev vsakega uradnika razlikujejo glede na to, ali so te storitve pod tem povprečjem ali nad njim. Ciljno povprečje omogoča preprečevanje tveganja inflacije ocen, saj obvezuje ocenjevalce, da opravijo natančnejšo primerjavo osebnih odlik vsakega uradnika, ter omogoča zmanjšanje tveganja razhajanja v povprečjih ocen, ki jih uporabijo različni generalni direktorati, kar ne bi bilo utemeljeno z objektivnimi razmisleki, povezanimi z odlikami uradnikov, ki se ocenjujejo. Takšno ciljno povprečje nazadnje upošteva najpogosteje opaženo realnost, in sicer homogeno razdelitev uradnikov, ki se ocenjujejo, okoli povprečne ravni delovne uspešnosti, možnost generalnih direktoratov, da se oddaljijo od ciljnega povprečja, kadar se njihov posebni položaj ne ujema s splošno resničnostjo, ter možnost uradnikov vložiti interno pritožbo, na podlagi katere jim lahko organ, pristojen za imenovanja, dodeli eno ali več prednostnih točk zunaj kvote generalnega direktorata, s čimer se lahko odpravijo težave v službah, v katerih so zbrani zelo dobri uradniki.

(Glej točke 169, od 172 do 177, od 179 do 183 in 187.)

5. Značilnost spremembe predpisov je, da se na določen datum uvedejo novi položaji, pri čemer se poskrbi za upoštevanje predhodno nastalih položajev. V okviru sistema napredovanja, ki temelji na notranjih predpisih Komisije in na kvantifikaciji delovne uspešnosti ter za katerega je značilna letna dodelitev različnih točk uradnikom, je organ, pristojen za imenovanja, pristojen, da prehodno poskrbi za spremembo pravil v zvezi z napredovanjem uradnikov, tako da upošteva omejitve, ki so del prehoda z enega načina upravljanja na drugega in ki lahko, kar zadeva kariero uradnikov, zahtevajo, da se organ, pristojen za imenovanja, začasno in v določenih mejah oddalji od stroge uporabe stalnih pravil in načel, ki se običajno uporabljajo za zadevne okoliščine. Vendar pa morajo biti taki odmiki utemeljeni z nujno potrebo, povezano s prehodom, njihova trajanje in obseg pa ne smeta presegati tega, kar je nepogrešljivo za urejen prehod z enega sistema na drugega. V zvezi s tem – da bi se upoštevala delovna uspešnost, ki so jo v svojem razredu dosegli uradniki, ki so bili zaposleni ob začetku veljavnosti navedenega sistema – podrobna pravila določajo dodelitev različnih prehodnih točk tem uradnikom.

Glede prehodnih prednostnih točk, ki se uradnikom po uradni dolžnosti dodelijo po ena za leto, dopolnjeno v razredu, do določene najvišje meje, je število let, dopolnjenih v razredu, mogoče šteti za objektivni, a samo delni kazalnik delovne uspešnosti, ki jo je dosegel uradnik, tako da dodelitev teh točk vključuje upoštevanje delovne dobe v razredu v nasprotju s pravili, ki običajno urejajo postopke napredovanja. Vendar sprejetje sistema, za katerega sta značilni kvantifikacija delovne uspešnosti in potreba, da se doseže določen prag, ki ustreza skupnemu številu točk za delovno uspešnost in prednostnih točk, da bi uradnik lahko napredoval, vključuje upoštevanje delovne uspešnosti, ki so jo uradniki dosegli od svojega zadnjega napredovanja, in sicer v obliki dodelitve določenega števila točk in po metodi, ki upošteva načelo enake obravnave. Ukrep, ki vključuje avtomatično dodelitev prednostnih točk na podlagi delovne dobe v razredu, izpolnjuje to nujno potrebo, povezano s prehodom, in določbe, ki omejujejo njegov obseg – kakršne so omejitev na prvo napredovalno obdobje po začetku veljave novega sistema, zelo omejen pomen teh točk glede skupnega števila točk, ki se jih lahko dodeli, ter pogojevanje napredovanja s tem, da je uradni v svojem zadnjem kariernem ocenjevalnem poročilu zbral določeno število drugih točk – omogočajo ugotovitev, da organ, pristojen za imenovanja, ni presegel tega, kar je bilo nepogrešljivo za zagotovitev urejenega prehoda z enega sistema na drugega.

Glede največ dveh prehodnih prednostnih točk na uradnika, ki jih lahko dodeli organ, pristojen za imenovanja, na predlog odbora za napredovanje, je treba navesti, da so bile uvedene, da bi pravično rešile posebne težave, povezane s prehodom med starim in novim sistemom. Ta posebni cilj nujno spada v okvir cilja vseh prehodnih točk, katerega del so, in sicer upoštevanja delovne uspešnosti, ki jo je uradnik dosegel od svojega zadnjega napredovanja, tako da določba, ki določa njihovo dodelitev, sama po sebi ne krši člena 45 Kadrovskih predpisov. Dejstvo, da bi lahko dodelitev PPTON pripeljala do samovoljnih napredovanj, bi izhajalo iz individualne uporabe te določbe, in ne njene notranje nezakonitosti.

Tudi prehodne prednostne točke, ki se lahko dodelijo uradnikom, ki so bili že predlagani za napredovanje v predhodnem obdobju, vendar niso napredovali, niso v nasprotju s členom 45 Kadrovskih predpisov. Čeprav je namreč res, da praksa, ki vključuje avtomatično napredovanje starega kandidata iz predhodnega obdobja, krši načelo preučitve primerjalnih odlik uradnikov, upravičenih do napredovanja, določeno s to določbo, pa ima nasprotno organ, pristojen za imenovanja, pri oceni primerjalnih odlik načeloma pravico upoštevati dejstvo, da je uradnik že bil predlagan za napredovanje v predhodnem obdobju, če se njegove zasluge niso zmanjšale, in da se njegove odlike ocenijo v primerjavi z odlikami drugih kandidatov za napredovanje, za kar gre pri podrobnih pravilih prehoda, ki jih je določila Komisija.

Nazadnje, za Komisijo ne obstaja obveznost, da kot sistem pretvorbe prejšnjih ocen sprejme tako imenovani sistem povprečja analitičnih ocen ali sistem drugih institucij, ki naj domnevno ne bi bil tako v nasprotju s pravilom napredovanja na podlagi delovne uspešnosti. Cilj spremembe veljavnih metod za napredovanje uradnikov je namreč odpraviti nekatere nevšečnosti, ki izhajajo iz uporabe prejšnjih pravil. Da se delovna uspešnost uradnikov z določenim datumom začne ocenjevati na novih podlagah, je torej del takega postopka reforme, katere nujnost lahko uprava presodi z veliko proste presoje. Od uprave ni mogoče zahtevati, da v okviru novega sistema na popolnoma enak način upošteva vse ocene, dodeljene uradnikom na podlagi starega sistema, ker bi to reformi sistema napredovanja skoraj neizogibno odvzelo vsak praktičen pomen, zlasti ker za uslužbence ne obstaja pravica do ohranitve veljavnih predpisov.

(Glej točke od 204 do 211, od 213 do 218 in 220.)

6. Sistem napredovanja, vzpostavljen na podlagi notranjih predpisov Komisije in na podlagi katerega so lahko uradnikom dodeljene prednostne točke kot priznanje za dodatne naloge, opravljene v interesu institucije, ni v nasprotju s členom 45 Kadrovskih predpisov, saj se s temi točkami lahko nagradijo samo naloge, ki se razlikujejo od običajnih dejavnosti uradnika in niso predmet letnega ocenjevanja, s tem pa niti niso podlaga za dodelitev drugih vrst točk za delovno uspešnost. Poleg tega pravni okvir, ki ga je določila Komisija, v vsakem primeru omogoča organu, pristojnemu za imenovanja, da se izogne dvojnemu štetju delovne uspešnosti.

(Glej točki 236 in 240.)

7. V okviru sistema napredovanja, ki temelji na notranjih predpisih Komisije in na kvantifikaciji delovne uspešnosti ter za katerega je značilna letna dodelitev različnih točk uradnikom, bi stroga uporaba pravila – ki določa, da ima vsak generalni direktorat za dodelitev na voljo kvoto prednostnih točk, ki je enaka 2,5‑kratniku števila uradnikov, ki glede na razred še lahko napredujejo, in ki za njihovo dodelitev določa delitveni ključ, po katerem se točke razdelijo med najuspešnejše uradnike in druge uradnike – za generalne direktorate, v katerih je število zaposlenih v vsakem razredu precej majhno, samodejno povzročilo bistveno zmanjšanje števila prednostnih točk, ki jih je treba razdeliti med uradnike, ki delajo v teh organih, na škodo slednjih uradnikov. Tako so ti uradniki v položaju, ki se objektivno razlikuje od položaja njihovih kolegov, zaposlenih v drugih večjih generalnih direktoratih ali službah, kar pojasnjuje in upravičuje – da se zagotovi spoštovanje načela enake obravnave in načela upravičenosti do kariere – drugačno obravnavanje, kakršna je posebna določba, da se za uradnike v generalnih direktoratih in službah, ki nimajo vsaj štirih uradnikov v posameznem razredu, določi skupno deset prednostnih točk, glede katerih se za dodelitev ne upošteva delitveni ključ, ki velja za druge uradnike.

(Glej točke od 246 do 250.)

8. Kadrovski predpisi in sistem napredovanja, ki temelji na notranjih predpisih Komisije in na kvantifikaciji delovne uspešnosti ter za katerega je značilna letna dodelitev različnih točk uradnikom, ne določajo obličnosti za sprejetje odločb o dodelitvi teh točk ali za obravnavanje notranjih pritožb, vloženih pri organu, pristojnem za imenovanja, zoper to dodelitev. Predvsem člen 90(2) Kadrovskih predpisov – v katerem je določeno, da lahko uradniki pri organu, pristojnem za imenovanja, predložijo „pritožbo zoper akt“ – ne izključuje, da se tak akt lahko pripravi drugače kot na papirju. Iz navedenega izhaja, da lahko pristojni organ takšne odločbe sprejme z oddajo elektronskega podpisa na digitalnem dokumentu, pripravljenem v okviru informatiziranega sistema, ne da bi bila potrebna pisna formalnost.

(Glej točki 255 in 256.)

9. V okviru sistema napredovanja, ki temelji na notranjih predpisih Komisije in na kvantifikaciji delovne uspešnosti ter za katerega je značilna letna dodelitev različnih točk uradnikom, mora dodelitev prednostnih točk, katerih namen je nagraditi uradnike, ki veljajo za najzaslužnejše, tako da se jim povečajo njihove možnosti za napredovanje, temeljiti na ugotovitvah, povezanih s posebnimi odlikami zadevnih uradnikov, pri čemer delovna doba v razredu v nobenem primeru ne more biti odločilni dejavnik za njihovo dodelitev. Zato kot odločilni dejavnik za dodelitev prednostnih točk ni mogoče uporabiti skupnega števila točk za delovno uspešnost, ki izhajajo iz pretvorbe ocene, ki jo uradnik dobi pri občasnem ocenjevanju iz naslova člena 43 Kadrovskih predpisov, in prehodnih prednostnih točk, ki se uradnikom po uradni dolžnosti dodelijo po ena za leto, dopolnjeno v razredu, do določene najvišje meje, saj bi tako merilo lahko objektivno povzročilo, da imajo prednost uradniki z daljšo delovno dobe v razredu. Čeprav je v zvezi s tem res, da lahko uprava začasno in v določenih mejah opusti strogo uporabo pravil in načel trajne vrednosti, ki se običajno uporabljajo za postopke napredovanja, je to mogoče storiti samo v odgovor na nujno potrebo, povezano s prehodom iz starega v novi sistem napredovanja, in zaradi upoštevanja omejitev, povezanih s prehodom z enega načina upravljanja na drugega, pa so prednostne točke trajen, in ne začasen vidik novega sistema napredovanja, prav tako pa je upoštevanje delovne uspešnosti, ki so jo v svojem razredu zbrali uradniki Komisije, ki so bili zaposleni ob začetku veljavnosti navedenega sistema, upravičilo dodelitev treh kategorij prehodnih točk.

(Glej točke 286, 288, 290, 293, 297 in 301.)

10. Za oceno odlik, ki jih je treba upoštevati pri odločbi o napredovanju na podlagi člena 45 Kadrovskih predpisov in tudi pri odločbi o dodelitvi točk v sistemu napredovanja, pri katerem je taka ocena kvantificirana, ima uprava široko diskrecijsko pravico, nadzor sodišča Skupnosti pa mora biti omejen na vprašanje, ali je uprava glede načina in sredstev, na podlagi katerih je lahko sprejela oceno, ostala v dopustnih mejah in ali ni očitno napačno uporabila svojega pooblastila.

(Glej točki 291 in 320.)

11. V okviru sistema napredovanja, ki temelji na notranjih predpisih Komisije in na kvantifikaciji delovne uspešnosti ter za katerega je značilna letna dodelitev različnih točk uradnikom, je treba v primeru, da sodišče Skupnosti za nično razglasi odločbo organa, pristojnega za imenovanja, da se tožeči stranki dodeli le določeno število točk, je treba za nično razglasiti tudi odločbo o nevpisu tožeče stranke na seznam uradnikov, ki napredujejo, kadar bi ukrepi, ki bi jih uprava morala sprejeti za odpravo ugotovljenih nepravilnosti, lahko povzročili, da bi tožeča stranka dosegla prag za napredovanje. Nasprotno, razglasitev ničnosti celotnega seznama uradnikov, ki napredujejo, bi bila pretirana sankcija. Te presoje ne izpodbija okoliščina, da odločbe, sprejete v spornem napredovalnem obdobju, ne prenehajo veljati po izteku tega obdobja, ker bi tožeča stranka v prihodnosti lahko tekmovala z uradniki, katerih napredovanje ni bilo razveljavljeno.

(Glej točke od 340 do 342 in 349.)