ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
50

Kot je poudaril generalni pravobranilec v točkah 50 in 51 sklepnih predlogov, je ta ugotovitev potrjena z dejstvom, da je v skladu s podatki, ki jih je finska vlada predložila v okviru te tožbe, znesek delnih prispevkov, ki so jih leta 2007 plačali prejemniki storitev pravne pomoči, ki so jih opravile državne pravne pisarne, in ki ustreza le tretjini vseh storitev, ki so jih opravile državne pisarne, znašal 1,9 milijona EUR, medtem ko so bruto izdatki za delovanje, ki so jih navedle te pisarne, znašali 24,5 milijona EUR. Tudi če ti podatki vključujejo storitve pravne pomoči, opravljene zunaj okvira sodnih postopkov, je na podlagi take razlike mogoče predpostavljati, da je delni prispevek v breme prejemnikov bolj podoben dajatvi kot plačilu v pravem pomenu besede in zaradi njenega pobiranja neka dejavnost še ni gospodarska.
16

V zvezi s tem je treba opozoriti, da na podlagi ustaljene sodne prakse v okviru sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, kot je določeno v členu 234 ES, samo nacionalna sodišča, ki odločajo o sporu in morajo prevzeti odgovornost za sodno odločbo, ki jo bodo izdala, glede na posebnosti vsake zadeve presojajo, ali je za izdajo njihove sodbe potrebno sprejetje predhodne odločbe in ali so vprašanja, ki jih postavljajo Sodišču, upoštevna. Če se postavljena vprašanja nanašajo na razlago prava Skupnosti, Sodišče načeloma mora odločati (glej zlasti sodbe z dne 13. marca 2001 v zadevi PreussenElektra, C-379/98, Recueil, str. I-2099, točka 38, z dne v zadevi Korhonen in drugi, C-18/01, Recueil, str. I-5321, točka 19, in z dne v zadevi Asemfo, C-295/05, ZOdl., str. I-2999, točka 30).
1)

Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska s tem, da ni v predpisanem roku sprejelo zakonov in drugih predpisov, potrebnih za prenos Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/14/ES z dne 11. maja 2005 o spremembi direktiv Sveta 72/166/EGS, 84/5/EGS, 88/357/EGS in 90/232/EGS ter Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/26/ES o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil, ni izpolnilo obveznosti iz te direktive.
Pojem „džemi z nizko vsebnostjo sladkorja“, naveden v delu A Priloge III k Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 95/2/ES z dne 20. februarja 1995 o aditivih za živila razen barvil in sladil, kakor je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 98/72/ES z dne , zajema džeme z oznako „džemi“ oziroma „ekstra džemi“, pri katerih je vsebnost sladkorja občutno znižana v primerjavi z referenčno vrednostjo 60%. Glede proizvodov z oznako „ekstra džemi“, pri katerih je vsebnost sladkorja 58%, ni mogoče šteti, da imajo nizko vsebnost sladkorja v smislu te določbe.
Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 16. julija 2009 – Komisija proti Italiji

(Zadeva C‑244/08)

„Neizpolnitev obveznosti države – Šesta direktiva o DDV – Člen 17 – Osma direktiva 79/1072/EGS – Člen 1 – Trinajsta direktiva 86/560/EGS – Člen 1 – Vračilo ali odbitek DDV – Zavezanec s sedežem v drugi državi članici ali tretji državi, ki pa ima v zadevni državi članici stalno poslovno enoto“

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Vračilo davka davčnim zavezancem, ki nimajo sedeža znotraj države ali na ozemlju Skupnosti (direktivi Sveta 79/1072, člen 1, in 86/560, člen 1) (Glej točke od 33 do 39 in izrek.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev člena 1 Osme direktive Sveta 79/1072/EGS z dne 6. decembra 1979 o uskladitvi zakonov držav članic o prometnih davkih – Postopki za vračilo davka na dodano vrednost davčnim zavezancem, katerih sedež ni na ozemlju države (UL L 331, str. 11) in člena 1 Trinajste direktive 86/560 o usklajevanju zakonodaje držav članic glede prometnih davkov – Postopki vračila davka na dodano vrednost davčnim zavezancem, ki nimajo stalnega prebivališča ali sedeža na ozemlju Skupnosti – Vračilo DDV davčnemu zavezancu s sedežem v drugi državi članici ali tretji državi, ki pa ima v Italiji stalno poslovno enoto

Izrek

1) Italijanska republika v zvezi z vračilom DDV davčnemu zavezancu, ki ima sedež v drugi državi članici ali v tretji državi, vendar pa ima v zadevni državi članici stalno poslovno enoto, ni izpolnila obveznosti iz člena 1 Osme direktive Sveta 79/1072/EGS z dne 6. decembra 1979 o uskladitvi zakonov držav članic o prometnih davkih – Postopki za vračilo davka na dodano vrednost davčnim zavezancem, katerih sedež ni na ozemlju države in člena 1 Trinajste direktive Sveta 86/560/EGS z dne 17. novembra 1986 o usklajevanju zakonodaje držav članic glede prometnih davkov – Postopki vračila davka na dodano vrednost davčnim zavezancem, ki nimajo stalnega prebivališča ali sedeža na ozemlju Skupnosti, saj nalaga davčnemu zavezancu, ki ima sedež v državi članici ali v tretji državi, vendar pa ima stalno poslovno enoto, ki je v zadevnem obdobju v Italiji opravila dobave blaga ali opravljala storitve, da vračilo vstopnega DDV, namesto da ga odbije, pridobi prek mehanizmov, določenih v navedenih direktivah, če se pridobitev blaga ne opravi prek stalne poslovne enote v Italiji, ampak neposredno prek glavnega sedeža.
6)

Video monitorji, ki so sprejemniki, neposredno povezani z video kamero ali video predvajalnikom prek koaksialnih kablov, tako da ni nobenega frekvenčnega pretoka. Uporabljajo se v okviru televizijskih postaj ali tudi za televizije zaprtega kroga (letališča, železniške postaje, jeklarne, bolnišnice, itd.). V glavnem so sestavljeni iz enot, ki lahko ustvarijo svetlobno točko in jo usmerijo na zaslon istočasno s signali iz vira. Imajo enega ali več video ojačevalcev za uravnavanje jakosti svetlobne točke. Imajo lahko tudi vhode, ki so rdeče (R), zelene (G) in modre (B) barve, in so ločeni ali kodirani v skladu s posameznim standardom (NTSC, SECAM, PAL, D-MAC, ali drugi). Za sprejemanje kodiranih signalov mora biti monitor opremljen z enoto za dekodiranje (ločevanje) R, G in B signalov. Najbolj pogosto uporabljeno sredstvo za rekonstrukcijo slike je katodna cev za neposredno gledanje ali projektor s tremi katodnimi cevmi, obstajajo pa tudi monitorji, ki za dosego istega cilja uporabljajo druga sredstva (na primer zaslon s tekočimi kristali, lom svetlobnih žarkov na sloju olja). Lahko so v obliki monitorjev s katodno cevjo ali v obliki tankih zaslonov, kot so LCD, LED, plazma, itd.
56

Ob upoštevanju navedenega cilja pravosodno sodelovanje iz tega člena in te uredbe ne more biti omejeno zgolj na sodne postopke. Do sodelovanja namreč lahko pride tako v sodnem postopku kot izven njega, če ima to sodelovanje čezmejne posledice in je potrebno za pravilno delovanje notranjega trga.
1)

Ugotovi naj se, da Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da do 15. marca 2007 ni posredovalo informacij, ki se zahtevajo na podlagi člena 3(2) Sklepa št. 280/2004/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o mehanizmu za spremljanje emisij toplogrednih plinov v Skupnosti in o izvajanju Kjotskega protokola v povezavi s členi od 8 do 11 Sklepa Komisije št. 2005/166/ES z dne 10. februarja 2005 o določitvi pravil za izvajanje Sklepa št. 280/2004/ES, ni izpolnilo obveznosti iz teh določb.
Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 15. novembra 2007 v zadevi Sunplus Technology Co. Ltd proti UUNT (T-38/04), s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo tožbo, ki jo je prijavitelj figurativne znamke „SUNPLUS“ za proizvode iz razreda 9 vložil zoper odločbo R 642/2000‑4 četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (UUNT) z dne 7. oktobra 2003, s katero je bila zavrnjena pritožba zoper odločbo oddelka za ugovore, s katero je bila zavrnjena registracija navedene znamke v okviru postopka z ugovorom, ki ga je vložil imetnik nacionalnih figurativnih in besednih znamk „SUN“, za proizvode iz razreda 9 – Podobnost med znamkami – Člen 8(1)(b) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL 11, str. 1)
2

Ta predlog je bil vložen v okviru spora med nekaterimi upniki Central Bank of Iraq (v nadaljevanju: CBI), in sicer družbami Draka NK Cables Ltd s sedežem na Finskem, AB Sandvik International s sedežem na Švedskem, VO Sembodja BV s sedežem na Nizozemskem in Parc Healthcare International Ltd s sedežem na Irskem (skupaj v nadaljevanju: tožeče stranke), ter drugim upnikom CBI, družbo Omnipol Ltd s sedežem v Češki republiki (v nadaljevanju: Omnipol), zaradi sklepa o izvršitvi, ki ga je izdalo rechtbank van eerste aanleg te Brussel (sodišče prve stopnje v Bruslju), s katerim je bila dovoljena izvršitev sodbe Gerechtshof te Amsterdam z dne 11. decembra 2003 glede terjatev družbe Omnipol do CBI.
1)

Francoska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode, ni izpolnila obveznosti iz člena 19(1), prvi pododstavek, te direktive.
8

Člen 121 BewG z naslovom „Domače premoženje“ določa: „Domače premoženje zajema: 1. domače kmetijsko in gozdno premoženje; 2. domače nepremičninsko premoženje; 3. domača poslovna sredstva; za taka sredstva šteje premoženje, ki je namenjeno opravljanju industrijske ali trgovske dejavnosti na nacionalnem ozemlju, kadar se za to na nacionalnem ozemlju vzdržuje stalna poslovna enota ali je določen stalni predstavnik; 4. deleže kapitalskih družb, kadar ima družba sedež ali upravo na nacionalnem ozemlju in je družbenik, sam ali z osebami, ki so z njim povezane v smislu člena 1(2) davčnega zakona o odnosih s tujino [Gesetz über die Besteuerung bei Auslandsbeziehungen (Außensteuergesetz)] […], neposredno ali posredno lastnik vsaj desetine začetnega kapitala ali kapitala družbe; 5. izumi, uporabni modeli in topografije, ki ne spadajo pod točko 3 in so vpisani v nacionalno knjigo ali register; 6. materialna sredstva, ki ne spadajo pod točke 1, 2 in 5 in ki so dana na razpolago nacionalnemu industrijskemu ali trgovskemu obratu, zlasti v obliki najema ali zakupa; 7. hipoteke, zemljiške dolgove, zemljiške rente in druge terjatve ali pravice, kadar so neposredno ali posredno zavarovane z nepremičninami na nacionalnem ozemlju, s pravicami, ki so izenačene s pravicami na nepremičninah na nacionalnem ozemlju, ali z ladjami, vpisanimi v nacionalni register. Od tega so izključene zadolžnice in obveznice, za katerih plačilo jamči več oseb; 8. terjatve iz naslova udeležbe v trgovskem obratu kot tihi družbenik in iz naslova posojila z udeležbo, kadar ima dolžnik stalno ali začasno prebivališče, sedež ali upravo na nacionalnem ozemlju; 9. pravice uporabe, vezane na eno od sredstev, navedenih v točkah od 1 do 8.“
Keywords

Summary



Keywords

1. Približevanje zakonodaj – Postopki za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev – Direktivi 93/37 in 2004/18 – Javna naročila gradenj – Pojem – Mešana javna naročila – Veljavni predpisi

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/18, člen 1(2)(b); Direktiva Sveta 93/37, člen 1(a))

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Dokaz neizpolnitve obveznosti – Dokazno breme Komisije – Domneve – Nedopustnost

(člen 226 ES; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/18, člen 1(2)(b); Direktiva Sveta 93/37, člen 1(c))

Summary

1. Pojem „javna naročila gradenj“ v smislu člena 1(a) Direktive 93/37 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje in člena 1(2)(b) Direktive 2004/18 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev se nanaša pisno sklenjene odplačne pogodbe med enim ali več gospodarskimi subjekti na eni strani ter enim ali več naročniki na drugi strani, katerih predmet je izvedba ali izvedba in projektiranje gradenj, povezanih z eno od dejavnosti iz Priloge II k Direktivi 93/37 in Priloge I k Direktivi 2004/18, ali gradnja iz člena 1(c) Direktive 93/37 in iz člena 1(2)(b) Direktive 2004/18 ali izvedba neke gradnje, ki ustreza zahtevam naročnika, ne glede na način. Pogodba se šteje za „javno naročilo gradenj“ le, če njen predmet ustreza tej opredelitvi. Dela, ki so pomožna in niso predmet pogodbe, ne morejo upravičiti njene opredelitve kot javnega naročila gradenj.

Če pogodba hkrati vsebuje elemente, ki se nanašajo na javno naročilo gradenj, in elemente, ki se nanašajo na drugo vrsto naročila, je osnovni predmet pogodbe tisti, ki določa, kateri sklop pravil Unije o javnih naročilih se bo načeloma uporabil. Do te določitve mora priti glede na bistvene obveznosti, ki prevladajo in ki so kot take značilne za to naročilo, ne pa glede na obveznosti, ki so le pomožne ali dopolnilne in so določene s samim predmetom pogodbe.

(Glej točki 88 in 91.)

2. Komisija mora v postopku zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES dokazati obstoj te neizpolnitve obveznosti. Sodišču mora namreč predložiti vse dokaze, ki jih to potrebuje za preizkus, ali je navedena neizpolnitev podana, pri tem pa se ne more sklicevati na nobene domneve.

Če se tožba nanaša na opredelitev pogodb, sklenjenih med občino in urbanistom, kot javno naročilo gradenj v smislu Direktive 93/37 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje ali Direktive 2004/18 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev, in če Komisija le navaja trditev, da je treba te pogodbe opredeliti kot javna naročila gradenj, ker je osnovni predmet teh pogodb v smislu člena 1(1) Direktive 93/37 in člena 1(2)(b) Direktive 2004/18 urbanistična gradnja, ne da bi to dokazala, prvi pogoj za ugotovitev take neizpolnitve obveznosti ni izpolnjen, tako da je treba tožbo zavrniti.

(Glej točke 92, 94 in od 98 do 99.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Igre na srečo

(člen 49 ES)

2. Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Igre na srečo

(člen 49 ES)

Summary

1. Člen 49 ES je treba razlagati tako, da ne nasprotuje predpisu države članice, na podlagi katerega za prirejanje iger na srečo in spodbujanje k sodelovanju pri njih velja sistem izključnosti v korist le enega subjekta in ki vsem drugim, tudi gospodarskim subjektom s sedežem v drugih državah članicah, na ozemlju prve države članice prepoveduje ponujanje storitev, na katere se ta ureditev nanaša, prek interneta.

Ker sektor iger na srečo, ki se ponujajo prek interneta, ni predmet usklajevanja na ravni Evropske unije, lahko država članica upravičeno meni, da samega dejstva, da gospodarski subjekt prek interneta zakonito ponuja storitve iz tega sektorja v drugi državi članici – kjer ima sedež in kjer zanj načeloma že veljajo pravni pogoji in ga nadzorujejo pristojni organi te države – ni mogoče šteti za zadostno jamstvo, da bodo nacionalni potrošniki zavarovani pred tveganjem goljufije in kriminalitete, glede na težave, ki bi jih v takih okoliščinah lahko imeli organi države članice, v kateri je sedež te družbe, pri presoji poklicne usposobljenosti in poštenosti gospodarskih subjektov. Poleg tega igre na srečo, ki so dostopne prek interneta, zaradi neobstoja neposrednega stika med potrošnikom in gospodarskim subjektom vključujejo drugačna in večja tveganja v zvezi z morebitnimi goljufijami gospodarskih subjektov v škodo potrošnikom, kot jih vključujejo te igre na zanje običajnih trgih. To omejitev je ob upoštevanju posebnosti v zvezi s ponudbo iger na srečo prek interneta mogoče šteti za upravičeno zaradi cilja boja proti goljufiji in kaznivim dejanjem.

(Glej točke 33, 34, 36 in 37 ter točko 1 izreka.)

2. Člen 49 ES je treba razlagati tako, da načelo enakega obravnavanja in obveznost preglednosti, ki iz njega izhaja, veljata za postopke podelitve in obnovitve dovoljenja enemu subjektu na področju iger na srečo, če ne gre za subjekt javnega prava, katerega upravljanje neposredno nadzoruje država, ali subjekt zasebnega prava, nad dejavnostmi katerega lahko javni organi opravljajo natančen nadzor.

Glede na trenutno stanje prava Unije koncesijskih pogodb za storitve ne ureja nobena od direktiv, s katerimi je zakonodajalec Unije uredil področje javnih naročil. Vendar pa mora sistem predhodnega upravnega dovoljenja, v skladu s katerim je prepovedano prirejanje ali spodbujanje k sodelovanju pri igrah na srečo brez tega dovoljenja, nacionalni organi pa podelijo le eno dovoljenje za vsako od dovoljenih iger na srečo – zato da bi bil upravičen, čeprav se z njim krši temeljna svoboščina – temeljiti na objektivnih, nediskriminatornih in vnaprej znanih merilih, ki določajo meje diskrecijske pravice organov, da se ta ne bi uporabljala arbitrarno. Poleg tega mora imeti vsaka oseba, ki jo tovrstni omejevalni ukrep prizadene, možnost vložiti pravno sredstvo za sodno varstvo.

(Glej točke 39, 43, 50 in 62 ter točko 2 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Odškodninska tožba – Predmet – Zahtevek za vračilo protidampinških dajatev, ki so bile plačane nezakonito – Pristojnost nacionalnih sodišč

(Uredba Sveta št. 2913/92, člen 236(1))

2. Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Nezakonitost – Škoda – Vzročna zveza

(člen 288, drugi odstavek, ES)

3. Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Vzročna zveza – Dokazno breme

(člen 288, drugi odstavek, ES)

Summary

1. Nacionalni organi morajo ugotoviti posledice, ki jih ima glede na njihov pravni red ugotovljena neveljavnost protidampinške uredbe, posledica tega pa je, da protidampinške dajatve, ki so bile plačane na podlagi navedene uredbe, ne bi bile zakonito dolgovane v smislu člena 236(1) Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti in bi jih carinski organi v skladu s to določbo načeloma morali povrniti, če so izpolnjeni pogoji, ki jim je podvržena taka povrnitev, kot je ta iz odstavka 2 omenjenega člena.

Zato kljub poravnavi, sklenjeni med domnevno oškodovano stranko in nacionalnimi carinskimi organi, zakonodaja Skupnosti določa, da spada zahtevek za vračilo protidampinških dajatev, ki so bile plačane nezakonito, v pristojnost zadevnih nacionalnih sodišč. Ta poravnava ne more povzročiti tega, da sodišča Skupnosti postanejo pristojna, te pristojnosti pa pred navedeno poravnavo ni bilo.

(Glej točki 25, 26.)

2. Nepogodbena odgovornost Skupnosti in uveljavljanje pravice do povračila utrpljene škode na podlagi člena 288, drugi odstavek, ES sta odvisna od izpolnitve vseh pogojev glede nezakonitosti ravnanja, ki se očita institucijam, dejanske škode in obstoja vzročne zveze med tem ravnanjem in navedeno škodo.

Pogoj vzročne zveze ni odvisen od pogoja v zvezi z nezakonitostjo zadevnega ravnanja. Zato vprašanje, ali je bila uvedba protidampinških dajatev z dokončno uredbo zakonita, ni pomembno pri preizkusu pogoja vzročne zveze med navedeno uredbo in domnevno škodo, nastalo zaradi sprejetja te uredbe.

(Glej točki 40, 48.)

3. Za utemeljevanje obstoja obveznosti Skupnosti, da nadomesti vse, tudi oddaljene škodljive posledice ravnanj svojih organov, se ni mogoče sklicevati na načela, skupna pravnim ureditvam držav članic, na katera napotuje člen 288, drugi odstavek, ES. Pogoj vzročne zveze, ki ga zahteva člen 288, drugi odstavek, ES, namreč predpostavlja obstoj dovolj neposredne zveze med ravnanjem institucij in škodo.

Navedena škoda mora biti dejansko povzročena z ravnanjem, očitanim institucijam. Tudi ob morebitnem prispevku institucij k škodi, za katero se zahteva odškodnina, je ta prispevek lahko preveč oddaljen zaradi odgovornosti drugih oseb.

Treba je preveriti, ali je oškodovana oseba zaradi tveganja, da bo morala sama nadomestiti škodo, kot pozoren posameznik dokazala razumno skrbnost, da bi se izognila škodi ali omejila njen obseg. Vzročna zveza je lahko prekinjena zaradi malomarnega ravnanja oškodovane osebe, če to ravnanje lahko pomeni odločilen vzrok za škodo.

(Glej točke 53, 59, 61.)
Državam članicam je dovoljeno, da uresničevanje ciljev socialne politike iz direktive, ki ureja to področje, najprej prepustijo socialnim partnerjem. Možnost, ki jo državam članicam priznava Direktiva 2002/14 o določitvi splošnega okvira za obveščanje in posvetovanje z delavci v Evropski skupnosti, da socialnim partnerjem na ustrezni ravni zaupajo, da svobodno in kadar koli, skladno s sporazumom, ki ga dosežejo po pogajanju, določijo načine ureditve obveščanja in posvetovanja z delavci, je v skladu s tem načelom. Navedena možnost pa ne pomeni, da države članice niso dolžne sprejeti ustreznih zakonov in drugih predpisov, s katerimi delavcem zagotavljajo, da lahko uživajo celotno varstvo iz te direktive; državno jamstvo mora veljati za vse primere, v katerih varstvo ni zagotovljeno drugače, in zlasti kadar tega varstva ni zato, ker zadevni delavci niso člani sindikata.

(Glej točke od 38 do 40.)
Carinski organi države uvoznice lahko zavrnejo odobritev preferencialne obravnave iz Evro-mediteranskega sporazuma o pridružitvi med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani in Državo Izrael na drugi strani, če je zadevno blago po poreklu z Zahodnega brega.

Člen 16(4) Protokola št. 3 k Začasnemu Evro-mediteranskemu pridružitvenemu sporazumu o trgovini in sodelovanju med Evropsko skupnostjo na eni strani in Palestinsko osvobodilno organizacijo (PLO) za Palestinsko upravo Zahodnega brega in Gaze na drugi strani namreč določa, da so zgolj carinski organi Zahodnega brega in Gaze pooblaščeni za izdajo potrdila o gibanju blaga EUR.1, če se zadevni izdelki lahko štejejo za izdelke s poreklom z Zahodnega brega ali iz Gaze. Zato je treba člen 83 Sporazuma o pridružitvi ES-Izrael razlagati tako, da če bi imeli izraelski organi carinske pristojnosti za izdelke s poreklom z Zahodnega brega, bi to za palestinske carinske organe pomenilo obveznost, da ne izvajajo pooblastil, ki jih imajo na podlagi omenjenega protokola. Taka razlaga, ki bi povzročila nastanek obveznosti za tretjo osebo brez njene privolitve, bi bila v nasprotju z načelom splošnega mednarodnega prava pacta tertiis nec nocent nec prosunt, kot ga določa člen 34 Dunajske konvencije o pogodbenem pravu.

Poleg tega carinski organi države članice uvoznice ne morejo uporabiti možnosti konkurence kvalifikacij, da bi se tako izognili odgovoru na vprašanji, katerega izmed upoštevnih sporazumov, namreč Sporazum o pridružitvi ES-Izrael ali Pridružitveni sporazum ES-PLO, je treba v takem primeru uporabiti in ali bi morali dokaz o poreklu predložiti izraelski ali palestinski organi.

(Glej točke 50, 52, 58 in točko 1 izreka.)
Člen 6(1) Direktive 2000/78 je treba razlagati tako, da ne nasprotuje takemu ukrepu, če je cilj tega ukrepa porazdelitev možnosti zaposlitve med generacijami v okviru poklica zobozdravnikov koncesionarjev in če je ob upoštevanju razmer na zadevnem trgu dela ta ukrep primeren in nujen za uresničitev tega cilja.

Člen 2(5) Direktive 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalnemu ukrepu, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ki določa zgornjo starostno mejo za opravljanje dejavnosti zobozdravnika koncesionarja – v obravnavanem primeru 68 let – če je edini cilj tega ukrepa varovanje zdravja pacientov pred zmanjšanjem sposobnosti teh zobozdravnikov po tej starosti in če ta starostna meja ne velja za zobozdravnike, ki dejavnosti ne opravljajo na podlagi koncesije.

Če bi bil predpis, s katerim je bila uvedena najvišja starost za zdravnike koncesionarje, ob upoštevanju cilja, ki mu sledi, v nasprotju z Direktivo 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu, je naloga nacionalnega sodišča, ki odloča v sporu med posameznikom in upravno organizacijo, da tega predpisa ne uporabi, čeprav je bil sprejet pred to direktivo in nacionalno pravo ne določa njegove odprave.

(Glej točko 81 in točko 2 izreka.)