SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (drugi senat)

z dne 9. januarja 2007

Zadeva T-288/04

Kris Van Neyghem

proti

Odboru regij Evropske unije

„Uradniki – Imenovanje – Razvrstitev v naziv in plačilni razred – Plačilne liste – Prepozna pritožba – Dopustnost“

Predmet: Tožba za razglasitev ničnosti odločbe Odbora regij št. 87/03 z dne 26. marca 2003 o dokončni razvrstitvi tožeče stranke v naziv B 5, plačilni razred 4.

Odločitev: Tožba se zavrže kot nedopustna. Odbor regij Evropske unije nosi vse stroške.

Povzetek

Uradniki – Tožba – Predhodna upravna pritožba – Roki

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 25, drugi odstavek, ter člena 90 in 91)

S pošiljanjem mesečne plačilne liste začnejo teči roki za vložitev pravnega sredstva zoper upravno odločbo, kadar je na tej listi jasno razviden obstoj in obseg te odločbe in kadar je namen zadevne odločbe popolnoma finančen in je lahko zaradi svoje narave razviden na taki listi.

Tako pa ni pri odločbi o dokončni razvrstitvi uradnika v naziv in plačilni razred, katere glavni namen kot tak ni samo finančen, ampak zadeva bistveni element poklicnega položaja uradnika. Odločba takega pomena ni taka, da bi lahko bila jasno razvidna samo na podlagi plačilne liste. Ta lista ni primerno sredstvo za obveščanje zainteresirane stranke o sprejetju odločbe takega pomena, zlasti ne, če na njej ni nobene navedbe naziva in plačilnega razreda. Ob upoštevanju pravila iz člena 25, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov in načela, po katerem mora uprava zagotoviti, da se uradniki lahko dejansko in zlahka seznanijo z upravnimi akti, ki jih posamično zadevajo, in ki temelji predvsem na dolžnosti skrbnega ravnanja, ki ga morajo institucije izkazovati do svojih uradnikov, namreč lahko običajno skrben uradnik, ki naj bi poznal pravila, ki urejajo njegovo plačo, upravičeno pričakuje, da mu bo odločba o njegovi dokončni razvrstitvi v naziv in plačilni razred sporočena pisno.

Vendar dejstvo, da uprava ni izpolnila obveznosti, da uradniku pisno pošlje odločbo o njegovi dokončni razvrstitvi, tega ne oprošča izkazovanja skrbnosti, zlasti kadar se izkaže, da je uradnik v resnici vedel, da je bila v zvezi z njim sprejeta odločba o dokončni razvrstitvi. Poleg tega je ob upoštevanju pravnih in dejanskih okoliščin, ki so upoštevne za čas, ko je bila odločba poslana, in za katere je značilno, da uradnik na poskusnem delu ve, da se mora sprejeti odločba o dokončni razvrstitvi, uradnik na podlagi plačilnih list lahko opozorjen na spremembo svojega položaja, saj oseba, ki izkazuje vso zahtevano skrbnost običajno obveščenega uradnika, ne more razumno spregledati bistvene spremembe osnovne plače in poplačila te plače za nazaj. V tem primeru je uradnik dolžan vsaj to, da se pri upravi pozanima o vzroku te spremembe svoje osnovne plače in po potrebi od nje v razumnem roku zahteva celotno besedilo odločbe, ki je vzrok spremembe, da se lahko natančno seznani z vsebino in razlogi zadevnega akta, da lahko uveljavi pravico do vložitve pritožbe. V zvezi s tem se obdobje več kot petih mesecev po prejemu prvih plačilnih list, na katerih je prikazana bistvena sprememba osnovne plače, nikakor ne more šteti za razumen rok, čeprav je tožeča stranka v dobri veri mislila, da bo dosegla sporazum z upravo brez vložitve pritožbe, saj morebitni obstoj takega sporazuma uradnika ne oprošča upoštevanja rokov za pritožbo, ki so povezani z javnim redom.

(Glej točke od 39 do 43 in od 47 do 50.)

Napotitev na: Sodišče, 23. januar 1997, Coen, C‑246/95, Recueil, str. I‑403, točka 21; Sodišče prve stopnje, 16. marec 1993, Blackman proti Parlamentu, T‑33/89 in T‑74/89, Recueil, str. II‑249, točka 34; Sodišče prve stopnje, 24. april 1996, A proti Parlamentu, T‑6/94, RecFP, str. I‑A‑191 in II‑555, točka 52; Sodišče prve stopnje, 24. marec 1998, Becret-Danieau in drugi proti Parlamentu, T‑232/97, RecFP, str. I‑A‑157 in II‑495, točki 31 in 32; Sodišče prve stopnje, 24. junij 2004, Österholm proti Komisiji, T‑190/02, ZOdl. JU, str. I‑A‑197 in II‑877, točka 32; Sodišče prve stopnje, 16. februar 2005, Reggimenti proti Parlamentu, T‑354/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑33 in II‑147, točki 38 in 39; Sodišče prve stopnje, 4. maj 2005, Schmit proti Komisiji, T‑144/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑101 in II‑465, točka 146.