SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANICA

PAOLA MENGOZZIJA,

predstavljeni 4. oktobra 2018 ( 1 )

Zadeva C‑322/17

Eugen Bogatu

proti

Minister for Social Protection

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo High Court (višje sodišče, Irska))

„Predhodno odločanje – Socialna varnost delavcev migrantov – Družinske dajatve, za katere zaprosi državljan države članice, ki je izgubil zaposlitev, njegovi družinski člani pa imajo stalno prebivališče v drugi državi članici, ki ni država zaposlitve – Uredba (ES) št. 883/2004 – Člen 68 – Prednostna pravila v primeru prekrivanja – Pojem ‚dejavnost zaposlene osebe‘“

1. E. Bogatu je romunski državljan, ki od leta 2003 živi na Irskem. Potem ko je februarja 2009 izgubil zaposlitev, je prejemal nekaj socialnovarstvenih dajatev. Med drugim je od 25. maja 2010 do 4. januarja 2013 prejemal pomoč za iskalce zaposlitve (jobseeeker’s allowance), za katero se ne plačujejo prispevki. Januarja 2015 mu je bil zavrnjen zahtevek za družinske dajatve za otroka s stalnim prebivališčem v Romuniji za obdobje, v katerem je prejemal navedeno pomoč za iskalce zaposlitve, ker je Minister for Social Protection (minister za socialno varstvo, v nadaljevanju: minister) menil, da za E. Bogatuja ni mogoče šteti, da opravlja dejavnost zaposlene osebe v smislu člena 67 Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti ( 2 ). E. Bogatu je vložil tožbo pri High Court (višje sodišče, Irska), s katero izpodbija tako razlago obsega pojma „dejavnost zaposlene osebe“.

2. Ker pa se zdi, da iz spisa izhaja, da so otroci E. Bogatuja upravičeni tudi do družinskih dajatev na podlagi romunskega prava, se vprašanje določitve obsega pojma dejavnosti zaposlene osebe postavlja glede uporabe prednostnih pravil v primeru prekrivanja pravic do družinskih dajatev, ki so določena v členu 68 Uredbe št. 883/2004.

3. Razen če se motim, je Sodišče prvič pozvano, naj se izreče o razlagi navedene določbe. Odgovor Sodišča bo pomemben, ker bo z njim ob upoštevanju delovanja zadevnih prednostnih pravil nujno določen obseg prednostne pristojnosti države zaposlitve na eni strani in države prebivališča družinskih članov zadevne osebe na drugi strani glede izplačila družinskih dajatev.

I. Pravni okvir

A. Pravo Unije

1. Uredba št. 1408/71

4. Uredba Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 (v nadaljevanju: Uredba št. 1408/71) ( 3 ), je bila razveljavljena s 1. majem 2010.

5. Člen 1 te uredbe, naslovljen „Opredelitve“, je med drugim določal: „(a) zaposlena oseba […] pomeni […] vsako osebo: (i) ki je obvezno zavarovana ali prostovoljno nadaljuje zavarovanje za enega ali več primerov, ki so zajeti v sistem socialne varnosti za zaposlene osebe […]“.

6. Člen 73 te uredbe, naslovljen „Zaposlene ali samozaposlene osebe, katerih družinski člani stalno prebivajo v državi članici, ki ni pristojna država“, je določal: „Zaposlena oseba […], za katero velja zakonodaja države članice, je za svoje družinske člane, ki stalno prebivajo v drugi državi članici, upravičena do družinskih dajatev, ki jih določa zakonodaja prve države, kot če bi ti stalno prebivali v tej državi […]“.

7. Člen 76 Uredbe št. 1408/71, naslovljen „Prednostna pravila v primeru prekrivanja upravičenosti do družinskih dajatev po zakonodaji pristojne države in po zakonodaji države članice, kjer imajo družinski člani stalno prebivališče“, v odstavku 1 določa: „Kadar se v istem obdobju, za istega družinskega člana in zaradi opravljanja poklicne dejavnosti družinske dajatve dodeljujejo po zakonodaji države članice, na ozemlju katere družinski člani stalno prebivajo, upravičenost do družinskih dajatev v skladu z zakonodajo druge države članice miruje do zneska, ki ga določa zakonodaja prve države članice, po potrebi v skladu s členom 73 ali 74.“

2. Uredba (ES) št. 883/2004

8. Člen 1 Uredbe št. 883/2004, naslovljen „Opredelitve pojmov“, določa: „(a) ‚dejavnost zaposlene osebe‘ pomeni katero koli dejavnost ali enakovreden položaj, ki se kot tak obravnava v zakonodaji s področja socialne varnosti države članice, v kateri taka dejavnost ali enakovreden položaj obstaja; […]“

9. Člen 2(1) te uredbe, naslovljen „Osebna veljavnost“, določa: „Ta uredba se uporablja za državljane države članice […] ter za njihove družinske člane […].“

10. Člen 11 iste uredbe, naslovljen „Splošna pravila“, določa: „1. Za osebe, za katere se uporablja ta uredba, velja zakonodaja ene same države članice. Ta zakonodaja se določi v skladu s tem naslovom. 2. V tem naslovu se šteje, da osebe, ki prejemajo denarne dajatve zaradi ali kot posledico svoje dejavnosti zaposlene […] osebe, opravljajo navedeno dejavnost […]. 3. V skladu s členi [od] 12 do 16 velja: (a) za osebo, ki opravlja dejavnost zaposlene […] osebe v državi članici zakonodaja te države članice; […] (e) za vsako drugo osebo, za katero se pododstavki [od] (a) do (d) ne uporabljajo, zakonodaja države članice stalnega prebivališča, brez poseganja v druge določbe te uredbe, ki ji jamčijo dajatve po zakonodaji ene ali več drugih držav članic.“

11. Člen 67 navedene uredbe, naslovljen „Družinski člani, ki stalno prebivajo v drugi državi članici“, določa: „Oseba je upravičena do družinskih dajatev v skladu z zakonodajo pristojne države članice, tudi za družinske člane, ki stalno prebivajo v drugi državi članici […].“

12. Člen 68 te uredbe, naslovljen „Prednostna pravila v primeru prekrivanja“, v odstavku 1 določa: „Kadar se v istem obdobju za iste družinske člane dajatve dodeljujejo po zakonodaji več kot ene države članice, se uporabijo naslednja prednostna pravila: (a) v primeru dajatev, ki jih izplačuje več kot ena država članica na različnih podlagah, je prednostni vrstni red naslednji: najprej pravice iz dejavnosti zaposlene […] osebe, zatem pravice iz prejemanja pokojnine in nazadnje pravice, pridobljene na podlagi stalnega prebivališča; (b) v primeru dajatev, ki jih izplačuje več kot ena država članica na isti podlagi, se prednostni vrstni red določi glede na naslednja merila: […] (iii) v primeru pravic na podlagi stalnega prebivališča: kraj stalnega prebivališča otrok. […]“

II. Dejansko stanje, spor o glavni stvari, vprašanji za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem

13. E. Bogatu je romunski državljan, ki od leta 2003 živi na Irskem. Je oče dveh otrok, ki prebivata v Romuniji.

14. Na Irskem je dejavnost zaposlene osebe opravljal od 26. maja 2003 do 13. februarja 2009, ko je izgubil zaposlitev. Od takrat je nepretrgoma prejemal nadomestilo za brezposelnost (jobseeker’s benefit) – dajatev, za katero je treba plačevati prispevke – od 20. februarja 2009 do 24. marca 2010, nato pomoč za iskalce zaposlitve (jobseeker’s allowance) – dajatev, za katero se ne plačujejo prispevki – od 25. marca 2010 do 4. januarja 2013, in nazadnje dajatev za primer bolezni (illness benefit) od 15. januarja 2013 do 30. januarja 2015.

15. E. Bogatu je 27. januarja 2009 zaprosil za družinske dajatve. Minister je v dopisu z dne 12. januarja 2011 E. Bugatoja obvestil, da je odločil, da njegovemu zahtevku ugodi, vendar mu ni odobril družinskih dajatev za del obdobja iz zahtevka, in sicer od 1. aprila 2010 do 31. januarja 2013 (v nadaljevanju: upoštevno obdobje). Hkrati ga je obvestil o razlogu za negativno odločitev v zvezi s tem zadnjim obdobjem, in sicer da E. Bogatu ni izpolnjeval nobenega od alternativnih pogojev, potrebnih za pridobitev družinskih dajatev za svoja otroka s stalnim prebivališčem v Romuniji, ker na eni strani ni več opravljal dejavnosti zaposlene osebe na Irskem in na drugi strani od ministrstva ni prejemal dajatve, za katero se plačujejo prispevki.

16. E. Bogatu v tožbi, vloženi pri High Court (višje sodišče), ne izpodbija dejstev, na katera je minister oprl svojo odločitev. Nasprotno pa trdi, da se zavrnitev ministra, da mu izplača družinske dajatve za upoštevno obdobje, opira na napačno razlago prava Unije.

17. Glede tega ugotavlja, da del obdobja, na podlagi katerega je bil zavrnjen njegov zahtevek, in sicer od 1. do 30. aprila 2010, ureja Uredba št. 1408/71, od 1. maja 2010 do 31. januarja 2013 pa Uredba št. 883/2004. Poleg tega E. Bogatu zatrjuje, da iz člena 73 Uredbe št. 1408/71 v povezavi s členom 1(a)(i) te uredbe izhaja, da je vsaka oseba, ki je zavarovana v sistemu socialne varnosti, ki se uporablja za zaposlene osebe v državi članici, upravičena do družinskih dajatev tudi za družinske člane, ki stalno prebivajo v drugi državi članici, kakor da bi ti stalno prebivali v prvi državi članici. Poleg tega glede na sodbi Sodišča v zadevah Dodl in Oberhollenzer (sodba z dne 7. junija 2005, C‑543/03, EU:C:2005:364) in Borger (sodba z dne 10. marca 2011, C‑516/09, EU:C:2011:136) pojasnjuje, da ta pravica izhaja iz samega dejstva, da je zadevna oseba zavarovana, in zato obstaja, tudi če ta oseba ob predložitvi zahtevka za družinske dajatve ni več zaposlena in tudi če takrat ne prejema plačila iz svojega zavarovanja.

18. Ker je člen 67 Uredbe št. 883/2004 enakovreden členu 73 Uredbe št. 1408/71, ga je treba razlagati enako.

19. Minister v svoji obrambi trdi, da je za namene razlage člena 67 Uredbe št. 883/2004 nujno treba upoštevati člen 11(2) te uredbe, ki v Uredbi št. 1408/71 nima enakovredne določbe.

20. V teh okoliščinah je predložitveno sodišče prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali se z Uredbo št. 883/2004 in zlasti njenim členom 67 v povezavi s členom 11(2) navedene uredbe zahteva, da mora biti oseba za pridobitev pravice do ‚družinske dajatve‘, kot je opredeljena v členu 1(z) Uredbe, zaposlena ali samozaposlena v pristojni državi članici oziroma mora prejemati denarne dajatve? 2. Ali je treba sklicevanje na ‚denarne dajatve‘ iz člena 11(2) Uredbe št. 883/2004 razlagati tako, da se nanaša le na obdobje, v katerem vlagatelj zahtevka dejansko prejema denarne dajatve, ali pa pomeni katero koli obdobje, v katerem je vlagatelj zahtevka zavarovan za primer, ki daje pravico do denarnih dajatev v prihodnosti, ne glede na to, ali je navedeno dajatev zahtevala ob vložitvi zahtevka za družinsko dajatev?“

21. V zvezi s tema vprašanjema so pisna stališča predložili E. Bogatu, minister, vlada Združenega kraljestva in Evropska komisija. Te zadevne stranke so na obravnavi 6. junija 2018 podale tudi ustne navedbe.

III. Pravna analiza

A. Vprašanji za predhodno odločanje

1. Uvodne ugotovitve

22. Najprej ugotavljam, da se vprašanji predložitvenega sodišča za predhodno odločanje ne nanašata na razlago upoštevnih določb Uredbe št. 1408/71, ki se uporabljajo za družinske dajatve v prvem mesecu upoštevnega obdobja, tj. od 1. do 30. aprila 2010 ( 4 ), ampak na razlago upoštevnih določb Uredbe št. 883/2004, ki se uporabljajo za obdobje od 1. maja 2010 do 31. januarja 2013.

23. Poleg tega je treba upoštevati, da se predlog predložitvenega sodišča nanaša le na razlago člena 67 Uredbe št. 883/2004, ki vsaki osebi zagotavlja, da je upravičena do družinskih dajatev s strani države članice, v kateri je zavarovana, tudi za družinske člane, ki stalno prebivajo v drugi državi članici, v povezavi s členom 11(2) te uredbe, ki se nanaša na pojem „dejavnost zaposlene osebe“. To je mogoče pojasniti z dejstvom, da je v postopku v glavni stvari E. Bogatu trdil, da je upravičen do prejemanja družinskih dajatev od irske države, ker naj bi se štelo, da opravlja dejavnost zaposlene osebe.

24. Vendar je iz spisa v tej zadevi razvidno, da so družinski člani E. Bogatuja, za katere je zaprosil za družinske dajatve, in sicer njegova dva otroka, do teh dajatev upravičeni tudi v skladu z romunsko zakonodajo, ker ta določa, da se take dajatve izplačujejo vsem otrokom do osemnajstega leta starosti, ki zakonito prebivajo v Romuniji, kar se zdi, da velja v obravnavani zadevi.

25. V teh okoliščinah se strinjam z ugotovitvami ministra, vlade Združenega kraljestva in Komisije, da je treba predmet razlage, ki ga zahteva predložitveno sodišče, razširiti.

26. Natančneje, ker gre za položaj, v katerem so isti družinski člani načeloma upravičeni do izplačila zadevnih dajatev za isto obdobje na podlagi zakonodaj več kot ene države članice, menim, da bo moralo Sodišče v okviru odgovora predložitvenemu sodišču obvezno upoštevati člen 68 Uredbe št. 883/2004, ( 5 ) v katerem so navedena merila za določitev, katera država je prednostno pristojna za izplačevanje družinskih dajatev.

27. Naj spomnim, da ta določba določa vsa prednostna pravila, ki se uporabljajo v primeru prekrivanja družinskih dajatev v več državah članicah, pri uporabi katerih je treba preučiti, ali se lahko imetnik teh pravic sklicuje na „isto podlago“ v različnih državah članicah (in sicer podlago „dejavnost zaposlene osebe“, „prejemanje pokojnine“, ali „stalno prebivališče“) oziroma „druge podlage“. Na podlagi odgovora na to vprašanje bo mogoče opredeliti državo, ki je prednostno pozvana, da zadevni osebi izplača družinske dajatve.

28. V obravnavani zadevi je vprašanje, ali naj take dajatve E. Bogatuju izplača Irska ali Romunija, torej odvisno od določitve podlage, na kateri lahko ta tožeča stranka zahteva izplačilo družinskih dajatev od irske države, in zlasti od pomena izraza „pravice iz dejavnosti zaposlene osebe“ iz člena 68(1) Uredbe št. 883/2004.

29. Glede na te ugotovitve tako kot Komisija menim, da je treba obe vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je predložilo High Court (višje sodišče), razumeti tako, da se nanašata na razlago izraza „iz dejavnosti zaposlene osebe“ v okviru izvajanja prednostnih pravil iz člena 68 Uredbe št. 883/2004.

30. Zato je treba ti vprašanji preoblikovati. Predložitveno sodišče z navedenima vprašanjema v bistvu sprašuje, ali je treba člen 68(1) Uredbe št. 883/2004 razlagati tako, da ima oseba, ki po zaposlitvi v državi članici gostiteljici od navedene države prejema le dajatve, za katere ni treba plačati prispevkov, pri čemer ostane zavarovana v sistemu socialne varnosti te države, pravico do izplačila družinskih dajatev na podlagi takega statusa za namene določitve države članice, ki je prednostno pristojna za izplačilo takih dajatev.

31. Ker je, kot sem že navedel zgoraj, odgovor na tako vprašanje odvisen od tega, kaj pomeni izraz „iz dejavnosti zaposlene osebe“, uporabljen v členu 68 Uredbe št. 883/2004, bom v teh sklepnih predlogih poskušal opredeliti elemente za razlago, na katerih bi morala temeljiti pravilna razlaga navedenega pojma.

32. Zato bom najprej zavrnil argument ministra, Združenega kraljestva in Komisije, da bi bilo treba zadevni pojem, kot je določen v členu 68 Uredbe št. 883/2004, razumeti v povezavi s členom 11(2) te uredbe (naslov pod točko (a)). Nato bom preveril, ali je treba v nasprotnem primeru pojem razlagati v skladu z nacionalnimi zakonodajami, ki določajo pogoje za pridobitev pravice do družinskih dajatev (naslov pod točko (b)) Nazadnje bom, potem ko bom pojasnil, da trditve E. Bogatuja, da bi se lahko pojem „zaposlena oseba“, ki izhaja iz sodne prakse v zvezi z Uredbo št. 1408/71, prenesel v okvir Uredbe št. 883/2004, ni mogoče uporabiti glede na člen 68 te uredbe, predlagal razlago izraza „iz dejavnosti zaposlene osebe“, ki bo zagotovila, da bo delovanje prednostnih pravil iz člena 68 Uredbe št. 883/2004 v skladu z voljo zakonodajalca Unije (naslov pod točko (c)).

2. Razlaga izraza „pravice iz dejavnosti zaposlene osebe“

a) Člen 11(2) Uredbe št. 883/2004

33. Kot sem navedel že zgoraj, vse zadevne stranke razen tožeče stranke v glavni stvari trdijo, da je treba podlago, na kateri bi E. Bogatu imel pravico do družinskih dajatev na Irskem, za namene uporabe prednostnih pravil iz člena 68 Uredbe št. 883/2004 določiti v skladu s splošnimi pravili, ki urejajo določitev veljavne zakonodaje in ki so določena v členu 11 te uredbe, zlasti odstavku 2 te določbe.

34. Glede tega je treba spomniti, da je na podlagi člena 11 Uredbe št. 883/2004, ki je „temeljni kamen“ naslova II, ( 6 ) mogoče določiti nacionalno zakonodajo, ki se uporablja za vse osebe, ki spadajo na področje uporabe te uredbe, zlasti z uvajanjem razlikovanja med osebami, ki opravljajo dejavnost zaposlene osebe, ( 7 ) za katere velja zakonodaja države članice zaposlitve, in ekonomsko neaktivne osebe, za katere velja zakonodaja države članice stalnega prebivališča ( 8 ). V teh okoliščinah člen 11(2) te uredbe jasno kaže, da je treba pojem dejavnosti zaposlene osebe razumeti široko, ker je prejemanje denarne dajatve „zaradi ali kot posledic[a] dejavnosti zaposlene osebe“ izenačeno z dejanskim opravljanjem dejavnosti zaposlene osebe.

35. Vendar je Komisija v pisnih stališčih trdila, da je v okviru sistema, vzpostavljenega z Uredbo št. 883/2004, namen člena 11, da se uporabi vsakič, ko je treba med dvema hkratnima zakonodajama določiti nacionalno zakonodajo o socialni varnosti, ki se uporablja za zadevno osebo, kot naj bi v obravnavani zadevi to veljalo za člen 68 Uredbe št. 883/2004. Povedano drugače, šele po tem, ko se uporabijo načela, določena v členu 11, je mogoče na podlagi člena 68 Uredbe št. 883/2004 določiti podlago, ki daje E. Bogatuju pravico do družinskih dajatev na Irskem.

36. Komisija meni, da bi bilo treba zato najprej preveriti, ali je glede upoštevnega obdobja mogoče E. Bogatuja opredeliti kot „osebo, ki opravlja dejavnost zaposlene osebe“ v smislu navedenega člena 11 ob upoštevanju zlasti razširitve tega pojma v odstavku 2 tega člena. Glede tega Komisija podobno kot minister in vlada Združenega kraljestva meni, da ker je E. Bogatu v upoštevnem obdobju prejemal dajatve, za katere se ne plačujejo prispevki in posledično ni prejemal dajatve „zaradi ali kot posledico“ dejavnosti zaposlene osebe, ki jo je opravljal prej, ga ni mogoče opredeliti kot osebo, ki opravlja dejavnost zaposlene osebe v smislu člena 11 Uredbe št. 883/2004. Komisija meni, da če navezna okoliščina, ki E. Bogatuju omogoča pravico do družinskih dajatev na Irskem, ni bil status „osebe, ki opravlja dejavnost zaposlene osebe“, iz tega izhaja, da je navezna okoliščina lahko samo stalno prebivališče.

37. Ta trditev me ne prepriča.

38. Menim namreč, da zadevna trditev temelji na napačni presoji sistematike Uredbe št. 883/2004. Glede tega moram najprej pojasniti, da ne nameravam izpodbijati osrednje vloge člena 11 v okviru te uredbe, kadar gre za določitev nacionalne zakonodaje, ki se uporablja. Vendar se mi zdi, da iz navedene sistematike izhaja, da je treba področje uporabe te določbe šteti za dosti bolj ozko, kot si je zamislila Komisija. Uredba namreč razlikuje med splošnimi kolizijskimi pravili („Določitev zakonodaje, ki se uporablja“), navedenimi v naslovu II, in posebnimi kolizijskimi pravili iz naslova III („Posebne določbe v zvezi z različnimi vrstami dajatev“). ( 9 ) Menim, da to razlikovanje pomeni, da kadar obravnavani položaj ureja eno od posebnih kolizijskih pravil, se člen 11 ne uporablja ( 10 ) v skladu z rekom „lex specialis derogat legi generali“. ( 11 )

39. Ker pa položaj E. Bogatuja v zadevi v glavni stvari očitno urejajo posebna kolizijska pravila, in sicer določbe na področju družinskih dajatev (člena 67 in 68 Uredbe št. 883/2004), bodo samo ta predmet moje razlage za določitev zakonodaje, ki se uporablja za navedeni položaj.

40. Vsekakor je v samem členu 11(2) Uredbe št. 883/2004, ki ga vse zadevne stranke razen E. Bogatuja uporabljajo za razlago izraza „iz dejavnosti zaposlene osebe“, pojasnjeno, da se njegova vsebina upošteva le „[v] tem naslovu […]“. Glede na jasnost tega besedilnega elementa se mi zdi očitno, da člena 11(2) ni mogoče uporabiti kot pomoč pri razlagi določb iz drugih naslovov, ne pa iz naslova II Uredbe. Zato to pravilo nikakor ne more vplivati na razlago člena 68 Uredbe št. 883/2004, ker je ta vključen v naslov III te uredbe ( 12 ).

41. Glede na navedeno menim, da bi moralo Sodišče v sodbi, ki jo bo izdalo, zavrniti trditev vseh zadevnih strank razen E. Bogatuja, da je treba izraz „iz dejavnosti zaposlene osebe“, kakršen je v členu 68 Uredbe št. 883/2004, razumeti v povezavi s členom 11 te uredbe in zlasti odstavkom 2 te določbe.

b) Zakonodaje držav članic na področju pravic do družinskih dajatev

42. Čeprav nobena od zadevnih strank ni navedla te predpostavke, v tej fazi vseeno menim, da je koristno preveriti, ali izraz „iz dejavnosti zaposlene osebe“ ne pomeni napotitve na nacionalne zakonodaje, ki urejajo pravico do prejemanja družinskih dajatev.

43. Taka razlaga bi se lahko na prvi pogled zdela v skladu z osnovnimi načeli zakonodaje Unije na tem področju, da je namen pravil Unije vzpostaviti sistem koordinacije nacionalnih sistemov socialne varnosti, ( 13 ) medtem ko ostanejo države članice pristojne za določitev pogojev, ki se zahtevajo za pridobitev dajatev socialne varnosti. ( 14 ) Izraz „iz dejavnosti zaposlene osebe“ bi bilo namreč mogoče razumeti tako, da državam članicam prepušča pristojnost za določitev „podlage“, na kateri bi zadevna oseba imela pravico do prejemanja družinskih dajatev (dejavnost zaposlene osebe, pokojnina ali stalno prebivališče), medtem ko bi pravo Unije samo določalo, katera zakonodaja se uporablja v primeru prekrivanja pravic do takih dajatev, in sicer s pomočjo meril, določenih s to določbo.

44. Vendar menim, da obstajata dve ugotovitvi v prid zavrnitve te razlage.

45. Prvič, že sama presoja besedila člena 68(1) Uredbe št. 883/2004 kaže, da ta določba ne vsebuje izrecne napotitve na zakonodaje držav članic.

46. Drugič, posledice take razlage za varstvo državljanov, ki uresničujejo svojo pravico do prostega gibanja, se zdijo nekoliko problematične.

47. To je očitno, če upoštevamo rezultat uporabe take razlage za položaj v obravnavani zadevi.

48. Zato je torej treba preveriti podlago, s katero irska zakonodaja na eni strani in romunska zakonodaja na drugi strani pogojujeta pridobitev pravice do izplačila družinskih dajatev otrokoma E. Bogatuja.

49. Glede romunske zakonodaje, kot sem že prej navedel in kot izhaja iz spisa, ta zakonodaja to pravico priznava vsem otrokom do osemnajstega leta starosti, če zakonito stalno prebivajo v Romuniji. Zato naj bi bila podlaga, ki je v prvi preučevani nacionalni zakonodaji pogoj za pridobitev navedene pravice, stalno prebivališče.

50. Glede irske zakonodaje iz člena 220(3) poglavja IV Social Welfare Consolidation Act 2005 (prečiščen zakon o socialni varnosti iz leta 2005) izhaja, da mora oseba, da bi pridobila pravico do izplačila družinskih dajatev, ob vložitvi zahtevka za pridobitev pravice do družinskih dajatev imeti običajno prebivališče na Irskem. ( 15 ) Zato naj bi bila podlaga, ki je v drugi preučevani zakonodaji pogoj za pridobitev zadevne pravice, prav tako stalno prebivališče.

51. Zato naj bi položaj, ki je predmet te zadeve, spadal pod člen 68(1)(b) Uredbe št. 883/2004, ker naj bi družinske dajatve za otroka E. Bogatuja Irska in Romunija izplačevali na isti podlagi. Zakonodaja, ki se uporablja, bi torej bila zakonodaja po kraju stalnega prebivališča otrok, ker naj bi bila Romunija država članica, prednostno pristojna za izplačilo družinskih dajatev v korist E. Bogatuja.

52. Če bi znesek družinskih dajatev, ki jih določa irska zakonodaja, presegal znesek, zagotovljen v skladu z romunsko zakonodajo, kar se mi ne zdi tako neverjetno, bi morala Irska v skladu s členom 68(2) Uredbe št. 883/2004 načeloma izplačati razliko v obliki dodatka. Vendar, ker gre v obravnavani zadevi za pravico do družinskih dajatev, ki temelji le na stalnem prebivališču, državi Irski na podlagi zadnjega stavka navedenega člena 68(2) takega dodatka sploh ne bi bilo treba izplačati. Posledično bi E. Bogatu prejel le verjetno nižji znesek družinskih dajatev, določen v romunski zakonodaji.

53. Vendar glede na številne nacionalne zakonodaje, ki dajejo pravico do družinskih dajatev na podlagi stalnega prebivališča, ( 16 ) menim, da lahko do istega rezultata privedejo številni položaji.

54. To pa se mi ne zdi v skladu z osnovno logiko člena 68 Uredbe št. 883/2004, kot izhaja iz pripravljalnega gradiva te uredbe.

55. Dobro se zavedam, da je Svet med postopkom, ki je privedel do revizije Uredbe št. 1408/71, spremenil besedilo člena 68 Uredbe št. 883/2004, ki ga je predlagala Komisija, ki je državljanom migrantom v vseh primerih prekrivanja pravic do takih dajatev omogočila prejemanje višjega zneska, ( 17 ) tako da ga je nadomestil s trenutno veljavnim besedilom. ( 18 ) Vendar je treba ugotoviti, kot je sicer storila Komisija v sporočilu o skupnem stališču Sveta, da spremembe, ki jih je uvedel Svet, ne morejo spremeniti načela, ki je bilo vzpostavljeno v predlogu Komisije, in sicer da se upravičencu zagotovi izplačilo najvišjega zneska dajatev, ( 19 ) ampak se nanašajo le na porazdelitev pristojnosti med zadevnimi državami članicami za navedeno izplačilo.

56. Menim, da je treba v teh okoliščinah zadnji stavek člena 68(2) Uredbe št. 883/2004 razumeti kot izjemo od navedenega načela, kar pomeni, da bi morali položaji, pri katerih migrantu ni treba izplačati razlike, spadati med preostale položaje. Vendar kot sem že navedel, če bi šteli, da izraz „iz dejavnosti zaposlene osebe“ vsebuje napotitev na nacionalne zakonodaje, bi bili pogoji uporabe zadnjega stavka člena 68(2) izpolnjeni v številnih položajih, tako da bi položaji, zajeti v to določbo, izgubili svoj značaj preostalih položajev.

57. Glede tega je namreč treba poudariti, ne da bi to vplivalo na presojo položaja E. Bogatuja, da bi se taka razlaga te določbe uporabljala tudi za položaj oseb, ki v državi gostiteljici opravljajo dejavnost zaposlenih oseb. Take posledice ni mogoče sprejeti, kot bom poglobljeno preučil v naslovu pod točko (c) teh sklepnih predlogov.

58. Zgoraj navedeno potrjuje, kar sem že navedel, da se ne strinjam z razlago izraza „iz dejavnosti zaposlene osebe“, kot je določen v členu 68(2), ki bi napotovala na zakonodaje držav članic, ki urejajo pravico do družinskih dajatev.

c) Predlagana razlaga

59. Ob upoštevanju mojih ugotovitev v naslovih pod točkama (a) in (b) menim, da je treba predlagati drugačno razlago izraza „iz dejavnosti zaposlene osebe“. Preden jo predstavim, je treba zavrniti trditev E. Bogatuja iz pisnih stališč.

60. Kot sem že navedel, E. Bogatu v nasprotju z drugimi zadevnimi strankami trdi, da je treba podlago, ki mu daje pravico do prejemanja družinskih dajatev na Irskem, določiti na podlagi sodne prakse v zvezi z Uredbo št. 1408/71, zlasti prakse, ki je člen 73 te uredbe razlagala tako, da priznava družinske dajatve družinskim članom, ki prebivajo na ozemlju druge države članice, ki ni država „zaposlenih oseb“.

61. E. Bogatu glede tega ugotavlja, da je Sodišče odločilo, da je treba pojem „zaposlene osebe“ razumeti tako, da zajema vse osebe, ki spadajo na področje uporabe Uredbe št. 1408/71, kot je opredeljeno v členu 1(a) te uredbe, in sicer osebe, zavarovane v sistemu socialne varnosti, ki se uporablja v državi članici, neodvisno od obstoja delovnega razmerja.

62. Ker E. Bogatu meni, da področje uporabe Uredbe št. 1408/71 ustreza področju uporabe Uredbe št. 883/2004, sklepa, da bi bilo treba šteti, da imajo pravico do družinskih dajatev iz člena 67 te zadnjenavedene uredbe tudi vsi državljani države članice, ki so zavarovani na podlagi sistema socialne varnosti, ki se uporablja v drugi državi članici, tudi če je delovno razmerje v drugi državi članici prenehalo.

63. V teh okoliščinah meni, da ima pravico prejemati družinske dajatve za to obdobje, ker je v upoštevnem obdobju ostal zavarovan za nekatere dajatve, kot je dajatev za primer bolezni.

64. Glede tega najprej ugotavljam, da se E. Bogatu v svojih utemeljitvah sklicuje na razlago člena 67 Uredbe št. 883/2004. Vendar je glede na preoblikovanje vprašanj za predhodno odločanje, ki ga predlagam v teh sklepnih predlogih, samoumevno, da je treba razlago, ki jo predlaga E. Bogatu, presojati glede na člen 68 in ne člen 67 Uredbe št. 883/2004.

65. Menim, da je treba pri taki presoji najprej preveriti, ali je lahko sodna praksa v zvezi z Uredbo št. 1408/71, ki jo je E. Bogatu obsežno navajal v pisnih stališčih, še vedno upoštevna v okviru Uredbe št. 883/2004.

66. V zvezi s tem se mi zdi potrebno predstaviti nekatere uvodne ugotovitve v zvezi z obsegom revizije pravil o koordinaciji sistemov socialne varnosti, ki jo je bilo treba opraviti zaradi sprejetja Uredbe št. 883/2004.

67. Iz uvodne izjave 3 Uredbe št. 883/2004 izhaja, da je njen namen zamenjati koordinacijska pravila, določena z Uredbo št. 1408/71, ki so zaradi številnih sprememb in posodobitev postala zapletena in zamudna, da bi upoštevali razvoj na ravni Unije in spremembe nacionalnih zakonodaj, ob njihovi poenostavitvi ( 20 ) in posodobitvi ( 21 ).

68. V tem okviru se je najpomembnejša sprememba glede na predhodnico zagotovo nanašala na osebno veljavnost teh pravil.

69. Naj opozorim, da je člen 2 Uredbe št. 1408/71 („Osebna veljavnost“) nedvoumno določal, da se ta uredba uporablja za zaposlene in samozaposlene osebe. ( 22 ) To je, kot izhaja iz uvodne izjave 2 Uredbe, mogoče pojasniti z dejstvom, da se je včasih v okviru prostega gibanja delavcev gibanje oseb nanašalo le na zaposlene osebe, v okviru svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev pa na samozaposlene osebe. Da bi v teh okoliščinah preprečili, da se z razlikami med nacionalnimi zakonodajami glede opredelitve delovnega razmerja omeji njeno področje osebne veljavnosti, so se pri Uredbi št. 1408/71 odločili za razširitev pojmov „zaposlena oseba“ in „samozaposlena oseba“ tako, da so vključevali vse osebe, zavarovane v sistemu socialne varnosti države članice, ki se uporablja za zaposlene ali samozaposlene osebe. ( 23 )

70. To področje osebne veljavnosti je bilo razširjeno z Uredbo št. 883/2004 na pobudo postopne uveljavitve pravice do prostega gibanja in stalnega prebivališča v Uniji, nastale z uvedbo evropskega državljanstva. Natančneje, ta sprememba je bila uresničena z zamenjavo pojma „zaposlena oseba“ in „samozaposlena oseba“ s pojmom „državljani držav članic“ v členu 2(1) navedene uredbe („Osebna veljavnost“). To pomeni, da sistem koordinacije, kot je bil revidiran z Uredbo št. 883/2004, zajema tudi osebe, ki v pravem pomenu besede niso del „aktivnega prebivalstva“, neodvisno od tveganja, za katerega so zavarovane ( 24 ).

71. Menim, da ker se Uredba št. 883/2004 zdaj uporablja za vse državljane ene od držav članic, široka razlaga pojma „dejavnost zaposlene osebe“ v okviru te uredbe ni več tako upravičena, kot je bila v zvezi s pojmom „zaposlena oseba“ v okviru Uredbe št. 1408/71.

72. Pojem „dejavnost zaposlene osebe“ se namreč v povezavi z drugimi pojmi uporablja v številnih določbah nove uredbe, da bi se pravna ureditev, ki se uporablja za aktivne osebe, razlikovala od ureditve, ki ureja položaj ekonomsko neaktivnih oseb.

73. Če bi izraz „iz dejavnosti zaposlene osebe“, kot je določen v členu 68 Uredbe št. 883/2004, razlagali enako kot pojem „zaposlena oseba“ v okviru Uredbe št. 1408/71, in sicer tako, da zahteva samo, da je zadevna oseba zavarovana v sistemu socialne varnosti ene od držav članic, ki se uporablja za zaposlene osebe, bi bila razlika med ureditvama, ki se uporabljata za aktivne in neaktivne osebe, ki se mi zdi bistvena za uporabo člena 68 Uredbe št. 883/2004, izničena.

74. Glede na navedeno menim, da moramo za pravilno razlago izraza „iz dejavnosti zaposlene osebe“ uporabiti drugačen pristop, ki je dobro ukoreninjen pri pojmih, uporabljenih v členu 68 Uredbe št. 883/2004.

75. Da bi določili, katera država članica je prednostno pristojna za izplačilo družinskih dajatev zadevni osebi, so v členu 68 Uredbe št. 883/2004 navedeni trije pojmi, in sicer „dejavnost zaposlene osebe“, „pokojnina“ in „stalno prebivališče“, katerih kombinacija daje različne rezultate glede na to, ali se zadevne družinske dajatve izplačujejo na „različnih podlagah“ ali na „isti podlagi“.

76. Natančneje, kadar so podlage, s katerimi so pogojene pravice do družinskih dajatev, različne, so z zadevno določbo navedeni pojmi razvrščeni po prednostnem vrstnem redu, in sicer najprej dejavnost zaposlene osebe, nato pokojnina in nazadnje stalno prebivališče. Zato je za izplačilo družinskih dajatev prednostno pristojna država članica zaposlitve, medtem ko je država, v kateri oseba prejema pokojnino, prednostno pristojna le, če je hkratna podlaga stalno prebivališče.

77. Vendar se mi zdi, da je edini verjetni razlog za določitev takega prednostnega vrstnega reda tisti, po katerem zaradi večjega prispevka k ekonomskemu življenju zadevne države članice opravljanje dejavnosti zaposlene osebe kaže višjo stopnjo povezanosti s to državo članico kot prejemanje pokojnine ali stalno prebivališče, stopnja povezanosti s prejemanjem pokojnine pa je spet višja kot povezanost s stalnim prebivališčem.

78. Te ugotovitve ne postavlja pod vprašaj dejstvo, da kadar je podlaga, ki je pogoj za nastanke pravice do družinskih dajatev, ista, člen 68(1) Uredbe št. 883/2004 določa, da je prednostno pristojna država članica, v kateri je kraj stalnega prebivališča otrok. Če se namreč podlage in posledično navezne okoliščine ne razlikujejo, je mogoče upravičeno šteti, da kraj stalnega prebivališča otrok opredeljuje najvišjo stopnjo povezanosti.

79. Če želimo ohraniti polni učinek hierarhične razvrstitve pojmov „dejavnost zaposlene osebe“, „pokojnina“ in „stalno prebivališče“, določenih v členu 68 Uredbe št. 883/2004, in tudi funkcijo naveznih okoliščin, ki jih ti pojmi izpolnjujejo v okviru tega člena, menim, da se je treba za razlago izraza „iz“ sklicevati na opredelitve iz člena 1 Uredbe št. 883/2004. ( 25 )

80. Natančneje, glede pojma „dejavnosti zaposlene osebe“, ki je predmet vprašanj za predhodno odločanje High Court (višje sodišče), kakor sem ju preoblikoval, ta pomeni „katero koli dejavnost ali enakovreden položaj, ki se kot tak obravnava v zakonodaji s področja socialne varnosti države članice, v kateri taka dejavnost ali enakovreden položaj obstaja“ ( 26 ).

81. Iz tega sledi, da je mogoče na podlagi opravljanja take dejavnosti ali obstoja takega položaja opredeliti državo članico zaposlitve kot državo članico, ki je prednostno pristojna za izplačilo družinskih dajatev.

82. Predložitveno sodišče mora preveriti, ali v postopku v glavni stvari ta navezna okoliščina obstaja.

83. Natančneje, predložitveno sodišče bo moralo ugotoviti, ali je treba za namene uporabe celotne irske zakonodaje na področju socialne varnosti šteti, da je E. Bogatu v upoštevnem obdobju opravljal dejavnosti zaposlene osebe oziroma je bil v enakovrednem položaju. V primeru pritrdilnega odgovora bo moralo ugotoviti, da je Irska država, ki je prednostno pristojna za izplačilo družinskih dajatev tožeči stranki v glavni stvari, kar pomeni, da ima E. Bogatu, v nasprotju s trditvijo ministra v odgovoru na njegov zahtevek, pravico do družinskih dajatev v upoštevnem obdobju.

84. V okviru take presoje je lahko okoliščina, da je E. Bogatu v upoštevnem obdobju ostal zavarovan na Irskem, upoštevna, če ima za posledico, da se ga opredeli kot nekoga, ki opravlja „dejavnost zaposlene osebe“, ali da je v enakovrednem položaju v smislu člena 1(a) Uredbe št. 883/2004.

IV. Predlog

85. Na podlagi vseh navedenih ugotovitev Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je predložilo High Court (višje sodišče, Irska), kakor sem ju preoblikoval v teh sklepnih predlogih, odgovori: Člen 68(1) Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti je treba razlagati tako, da ima oseba, ki po zaposlitvi v državi članici gostiteljici od te države prejema le dajatve, za katere ni treba plačati prispevkov, pri čemer ostane zavarovana v sistemu socialne varnosti te države, pravico do izplačila družinskih dajatev na podlagi takega statusa za namene določitve države članice, ki je prednostno pristojna za izplačilo takih dajatev, če njen položaj spada pod pojem „dejavnost zaposlene osebe“ ali „enakovredni položaj“, kot sta opredeljena v členu 1(a) Uredbe št. 883/2004. Predložitveno sodišče mora preveriti, ali je tako.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72.

( 3 ) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 35.

( 4 ) Naj opozorim, da je Uredba št. 883/2004 začela veljati 1. maja 2010.

( 5 ) V zvezi s tem naj spomnim, da lahko v skladu s sodno prakso Sodišče, da bi sodišču, ki mu je predložilo vprašanje za predhodno odločanje na podlagi člena 267 PDEU, podalo koristen odgovor, upošteva pravna pravila, ki jih nacionalno sodišče v svojem vprašanju za predhodno odločanje ni navedlo. V zvezi s tem glej sodbo z dne 9. junija 2016, Balogh (C‑25/15, EU:C:2016:423, točka 28 in navedena sodna praksa).

( 6 ) Sodišče je v svoji sodni praksi v zvezi z Uredbo št. 1408/71, katere sistematika je bila enaka sistematiki Uredbe št. 883/2004, večkrat pojasnilo, da določbe iz naslova II te uredbe sestavljajo zaokrožen in enoten sistem kolizijskih pravil, namenjenih ne le temu, da se preprečijo hkratna uporaba več nacionalnih zakonodaj in zapleti, ki jih ta lahko povzroči, temveč tudi temu, da se zagotovi, da osebe, na katere se nanaša področje uporabe te uredbe, ne ostanejo brez zaščite na področju socialne varnosti, ker ne bi bilo zakonodaje, ki bi jo lahko uporabili zanje. Glej zlasti sodbe z dne 12. junija 1986, Ten Holder (302/84, EU:C:1986:242, točka 21); z dne 11. junija 1998, Kuusijärvi (C‑275/96, EU:C:1998:279, točka 28), in z dne 13. septembra 2017, X (C‑570/15, EU:C:2017:674, točka 14).

( 7 ) Člen 11(3)(a).

( 8 ) Člen 11(3)(e).

( 9 ) Glej v tem smislu uvodno izjavo 17 („[…] je primerno določiti kot zakonodajo, ki se uporablja, [praviloma] zakonodajo tiste države članice, v kateri oseba opravlja dejavnost zaposlene ali samozaposlene osebe“) in uvodno izjavo 18 („V posebnih okoliščinah, ki upravičujejo drugačna merila, je mogoče odstopati od tega splošnega pravila“) Uredbe št. 883/2004.

( 10 ) Nasprotno pa se mi zdi, da se člen 11 uporablja zlasti za dajatve za starost. Ker v določbah, ki urejajo te dajatve, in sicer členih od 50 do 60 Uredbe št. 883/2004, ni določena nobena posebna navezna okoliščina, ki odstopa od splošnih kolizijskih pravil, je treba uporabiti člen 11, da se določi nacionalna zakonodaja, ki se uporabi za vsak obravnavani položaj.

( 11 ) Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca N. Jääskinena v zadevi Delft in drugi (C‑345/09, EU:C:2010:438, točka 45). Generalni pravobranilec meni, da razmerje med naslovoma II in III Uredbe št. 1408/71 jasno izhaja iz sodb z dne 27. maja 1982, Aubin (227/81, EU:C:1982:209, točka 11), in z dne 11. novembra 2004, Adanez-Vega (C‑372/02, EU:C:2004:705).

( 12 ) Trditev ministra, da dejstvo, da uporabo člena 11(2) Uredbe št. 883/2004 za razlago izraza „iz dejavnosti zaposlene osebe“, kot je določen v členu 68 te uredbe, potrjuje razlaga tega izraza, ki jo je podala upravna komisija za koordinacijo sistemov socialne varnosti v odločbi št. F1 z dne 12. junija 2009 (UL 2010, C 106, str. 11), tega sklepa ne more ovreči. Zadostuje namreč ugotovitev, da je Sodišče v sodbi van der Vecht (19/67, EU:C:1967:49, str. 457) že razsodilo, da besedilo Uredbe „ne posega v pooblastila sodišč, pristojnih za presojo veljavnosti in vsebine določb Uredbe, v odnosu do katerih imajo sklepi [te komisije] samo vrednost mnenja“ (moj poudarek). Iz tega izhaja, da zadevna odločba ni obvezujoča in zato Sodišča ne zavezuje.

( 13 ) Glej sodbo z dne 1. februarja 2017, Tolley (C‑430/15, EU:C:2017:74, točka 57).

( 14 ) Glej sodbo z dne 3. marca 2011, Tomaszewska (C‑440/09, EU:C:2011:114, točka 24 in navedena sodna praksa).

( 15 ) Poleg tega irska zakonodaja zahteva, da ima otrok, za katerega se zahtevajo dajatve in je star manj kot 16 let, običajno prebivališče na ozemlju države (člen 219(1)(c) zakona o socialni varnosti) in običajno prebiva z vlagateljem, ki je zaprosil za družinske dajatve (člen 220(1) navedenega zakona). Vendar, kot je opozorilo predložitveno sodišče, teh pogojev ni mogoče uporabljati, ker so nezdružljivi s členom 67 Uredbe št. 883/2004.

( 16 ) Glej v zvezi s tem zbir nacionalnih zakonodaj na področju družinskih dajatev, ki ga je sestavila Komisija in je na voljo na spletni strani https://europa.eu/youreurope/citizens/family/children/benefits/index_fr.htm.

( 17 ) Glej predlog Uredbe Sveta (ES) o koordinaciji sistemov socialne varnosti, ki ga je Komisija predstavila Svetu 21. decembra 1998, COM(1998) 779 final, člen 53, ki določa: „[k]adar družinske dajatve za isto obdobje in istega družinskega člana plačuje več držav članic na podlagi svoje zakonodaje ali te uredbe, mora pristojni nosilec države članice, katere zakonodaja predvideva najvišji znesek dajatev, izplačati celoten znesek take dajatve“. Zanimivo pa je opozoriti, da je bilo to merilo sprejeto v končni različici, a le kot podredno merilo, če so vse zadevne pravice do družinskih dajatev dane na podlagi dejavnosti zaposlene osebe. Glej člen 68(1)(b)(i) Uredbe št. 883/2004.

( 18 ) Glej Skupno stališče Sveta (ES) št. 18/2004 z dne 26. junija 2004, sprejeto po postopku iz člena 251 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, zaradi sprejetja Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL 2004, C 79 E, str. 15).

( 19 ) Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu v skladu s členom 251(2), drugi odstavek, Pogodbe ES o skupnem stališču Sveta zaradi sprejetja Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o koordinaciji sistemov socialne varnosti, COM(2004) 44 final, str. 11.

( 20 ) Glej v zvezi s tem Predlog Uredbe Sveta (ES) o koordinaciji sistemov socialne varnosti, ki ga je Komisija predstavila Svetu 21. decembra 1998, COM(1998) 779 final, str. 2, v delu, v katerem pojasnjuje: „[…] glavna pobuda za revizijo koordinacijskih pravil, kot so določena z Uredbo št. 1408/71, je bila želja po manj zapleteni in bolj obvladljivi zakonodaji – v pravem pomenu besede ne gre za reorganizacijo sistema, ki je več kot 25 let deloval sorazmerno dobro. Njen namen je poenostavitev“.

( 21 ) Glej v zvezi s tem sodbo z dne 27. februarja 2014, Združeno kraljestvo/Svet (C‑656/11, EU:C:2014:97, točke od 61 do 66).

( 22 ) Zaradi izčrpnosti ugotavljam, da se je v skladu s členom 2 Uredba št. 1408/71 uporabljala tudi za „študente, za katere velja ali je veljala zakonodaja ene ali več držav članic in ki so državljani ene od držav članic, ali osebe brez državljanstva, ali begunce, ki stalno prebivajo na ozemlju ene od držav članic, pa tudi za njihove družinske člane in njihove preživele osebe“.

( 23 ) Glej uvodno izjavo 3 Uredbe št. 1408/71.

( 24 ) Zato Uredba št. 883/2004 vzporedno s členom 42 ES (zdaj člen 48 PDEU) uporablja drugo pravno podlago, in sicer člen 308 ES (zdaj člen 352 PDEU). Glej uvodno izjavo 2 Uredbe št. 883/2004.

( 25 ) Glede pojmov „pokojnina“ in „stalno prebivališče“, ki nista predmet te presoje, prvi „pomeni pokojnine pa tudi pavšalne dajatve, ki jih lahko nadomeščajo in izplačila, ki predstavljajo povračila prispevkov ter zvišanja zaradi revalorizacije ali dopolnilne dodatke v skladu z določbami naslova III“ (člen 1(w)), medtem ko je drugi opredeljen kot „kraj, v katerem oseba običajno prebiva“ (člen 1(j)).

( 26 ) Člen 1(a) Uredbe št. 883/2004.