(Glej točke od 87 do 89, 379, 482 in 564.)

Čeprav sodišče Skupnosti Komisiji priznava polje proste presoje glede ekonomskih ali tehničnih zadev, to ne pomeni, da se mora vzdržati nadzora nad razlago takih podatkov, ki jo opravi Komisija. Sodišče Skupnosti mora zlasti preveriti ne samo vsebinsko točnost navedenih dokazov, njihovo zanesljivost in doslednost, ampak tudi, ali ti dokazi vsebujejo vse upoštevne podatke, ki jih je treba upoštevati pri presoji kompleksne situacije, in ali lahko utemeljijo iz njih izvedene sklepe.

Če je odločba Komisije rezultat zapletenih tehničnih presoj, so te praviloma prav tako predmet omejenega sodnega nadzora, kar pomeni, da sodišče Skupnosti s svojo presojo ne more nadomestiti presoje dejstev, ki jo je opravila Komisija.

Čeprav sodišče Skupnosti na splošno izvaja celovit nadzor nad tem, ali so pogoji za uporabo pravil o konkurenci izpolnjeni ali ne, se mora nadzor, ki ga izvaja nad zapletenimi gospodarskimi presojami Komisije, vseeno omejiti na preverjanje upoštevanja postopkovnih pravil in pravil glede obrazložitve ter pravilnost ugotovljenega dejanskega stanja, neobstoj očitne napake pri presoji in zlorabo pooblastil.

Poleg tega Sodišče prve stopnje ni dolžno v prilogah iskati ter prepoznavati razlogov in trditev, ki bi jih lahko štelo za podlago za tožbo, ker imajo priloge le dokazno in pomožno funkcijo.

Na podlagi člena 21 Statuta Sodišča in člena 44(1)(c) Poslovnika Sodišča prve stopnje morata biti v vsaki tožbi navedena predmet spora in kratek povzetek tožbenih razlogov. V skladu z ustaljeno sodno prakso je za dopustnost tožbe nujno, da iz besedila tožbe izhajajo oziroma so vsaj povzeti bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih tožba temelji. Čeprav je besedilo tožbe glede posebnih vprašanj lahko podprto in dopolnjeno s sklicevanjem na odlomke iz dokumentov, ki so ji priloženi, pa splošno sklicevanje na druga pisanja ne more nadomestiti pomanjkanja bistvenih elementov pravne utemeljitve, ki morajo biti na podlagi zgoraj navedenih določb zajeti v tožbi.

Čeprav ugotovitev obstoja prevladujočega položaja sama po sebi ne pomeni nobenega očitka zoper zadevno podjetje, ima to vseeno, ne glede na vzroke za tak položaj, posebno odgovornost, da s svojim ravnanjem ne ogroža učinkovite in neizkrivljene konkurence na skupnem trgu.

(Glej točke 192, 206, 225, 227, 228, 230, 234, od 236 do 238, 241, 259, 374 in 375.)

S tem, da je iz naslova korekcijskih ukrepov podjetju s prevladujočim položajem naložila razkritje „informacij o interoperabilnosti“, Komisija zahteva podroben tehnični opis nekaterih pravil medsebojne povezanosti in interakcije, ki se uporabljajo znotraj omrežij podjetja za delovne skupine za zagotavljanje storitev delovne skupine. Ta opis ne obsega načina, kako podjetje izvaja navedena pravila, in torej zlasti ne zajema notranje strukture ali izvorne kode njegovih proizvodov.

V tem okviru lahko Komisija določi „stopnjo interoperabilnosti“ proizvodov programske opreme, glede na to, kaj je po njenem mnenju z vidika člena 82 ES potrebno, da se razvijalcem operacijskih sistemov za strežnike delovnih skupin, ki so konkurenčni razvijalcu s prevladujočim položajem, omogoči preživeti na trgu. Če pa se ugotovi, da obstoječa stopnja interoperabilnosti tem razvijalcem ne omogoča preživeti na trgu, iz tega sledi, da je ohranitev učinkovite konkurence na tem trgu ovirana.

V okviru odločbe, s katero se sankcionira zavrnitev podjetja, ki ima prevladujoči položaj, da konkurenčnim podjetjem posreduje informacije o interoperabilnosti proizvodov programske opreme, se Komisiji ni treba opredeliti glede vprašanja, ali pravice intelektualne lastnine zajemajo komunikacijske protokole ali njihove specifikacije in sme domnevati, da podjetje lahko uveljavlja take pravice. Tako lahko Komisija izhaja iż domneve, da zavrnitev posredovanja informacij o interoperabilnosti ni zgolj zavrnitev posredovanja proizvoda ali storitve, nepogrešljive za izvajanje določene dejavnosti, ampak tudi zavrnitev podelitve licence za pravice intelektualne lastnine tretji osebi. Tako namreč Komisija izbere v sodni praksi najbolj restriktivno in zato za zadevno podjetje, ki ima prevladujoči položaj, najugodnejšo možnost. V taki situaciji je torej treba preveriti, ali so izpolnjeni pogoji za prisiljenje nekega podjetja s prevladujočim položajem, da tretji osebi podeli licenco za pravice intelektualne lastnine.

(Glej točke 319, od 331 do 335, 691 in 1336.)

Končno je, zato da se zavrnitev omogočanja dostopa do proizvoda ali storitve, nepogrešljive za izvajanje dane dejavnosti, lahko šteje za zlorabo, treba razlikovati med dvema trgoma, in sicer med trgom navedenega proizvoda ali storitve, na katerem ima podjetje, ki zavrača dostop, prevladujoči položaj, in sosednjim trgom, na katerem se zadevni proizvod ali storitev uporablja za proizvodnjo drugega proizvoda ali opravljanje druge storitve. Dejstvo, da se nepogrešljivi proizvod ali storitev ne trži ločeno, vnaprej ne izključuje možnosti, da se opredeli ločeni trg. Zadostuje, da je mogoče opredeliti potencialni, celo hipotetični trg. To velja, če so proizvodi ali storitve nepogrešljivi za izvajanje dane dejavnosti in je zanje obstajalo dejansko povpraševanje podjetij, ki so nameravala izvajati to dejavnost. Odločilno je, da je mogoče opredeliti dve različni fazi proizvodnje, ki sta povezani s tem, da je nabavni proizvod nujno potreben za dobavo prodajnega proizvoda.

Za potrebe uporabe člena 82 ES za zavrnitev podjetja, ki ima prevladujoči položaj, da izda licenco na trgu operacijskih sistemov za strežnike delovnih skupin, je treba „informacije o interoperabilnosti“ šteti za „nepogrešljive“ zlasti zato, ker ima interoperabilnost znaten konkurenčni pomen na tem trgu, in to tudi, če ima njihova nedostopnost za posledico le postopno in ne takojšnjo izključitev konkurence.

Kot izhaja iz Obvestila Komisije o opredelitvi upoštevnega trga za namene konkurenčnega prava Skupnosti, „[u]poštevni trg proizvodov obsega vse tiste proizvode in/ali storitve, ki jih potrošnik smatra za zamenljive ali nadomestljive glede na lastnosti proizvodov, njihove cene in namen uporabe“. Zamenljivost ponudbe se lahko upošteva tudi pri opredelitvi zadevnega trga v okoliščinah, v katerih so učinki te zamenljivosti enakovredni zamenljivosti povpraševanja glede učinkovitosti in takojšnosti. To pomeni, da so ponudniki ob majhnih in stalnih spremembah relativnih cen sposobni preiti na proizvodnjo in trženje upoštevnih proizvodov v kratkem času brez znatnih dodatnih stroškov ali tveganja.

Ko Komisija v okviru postopka uporabe člena 82 ES podjetju očita, da je z „učinkom vzvoda“ (leveraging) uporabilo skoraj monopolni položaj na trgu proizvodov, da bi vplivalo na drug trg proizvodov, ima zloraba, ki se očita podjetju, podlago v prevladujočem položaju, ki ga ima to na prvem trgu. Zato, četudi Komisija napačno oceni, da ima podjetje prevladujoči položaj na drugem trgu proizvodov, to dejstvo ne more samo po sebi zadostovati za sklep, da je Komisija napačno ugotovila obstoj zlorabe prevladujočega položaja.

(Glej točke od 561 do 563 in 593.)

Ni treba dokazati odprave vsakršne konkurence na trgu. Za ugotovitev kršitve člena 82 ES je namreč treba, da zadevna zavrnitev lahko odpravi ali bi lahko odpravila vsakršno učinkovito konkurenco na trgu. V zvezi s tem je treba pojasniti, da dejstvo, da konkurenti podjetja s prevladujočim položajem ostajajo zanemarljivo prisotni v nekaterih „nišah“ trga, ne more zadostovati za sklepanje o obstoju take konkurence.

Glede zavrnitve podjetja, ki ima prevladujoči položaj, da bi podelilo licenco na trgu operacijskih sistemov za strežnike delovnih skupin, je Komisija v obravnavanem primeru toliko bolj upravičeno uporabila člen 82 ES, preden bi bila konkurenca na trgu operacijskih sistemov za strežnike delovnih skupin v celoti odpravljena, saj so za ta trg značilni veliki učinki omrežja in bi bilo zato težko vzpostaviti prejšnje stanje.

Za potrebe uporabe člena 82 ES sodišče Skupnosti izraza „nevarnost odprave konkurence“ in „lahko odpravi vsakršno konkurenco“ brez razlikovanja uporablja za izražanje iste ideje, in sicer, da se člen 82 ES ne uporablja samo od trenutka, ko konkurenca na trgu ne obstaja več ali skoraj ne obstaja več. Če bi morala Komisija počakati, da so konkurenti odpravljeni s trga ali da je taka odprava dovolj blizu, preden bi lahko posredovala na podlagi te določbe, bi bilo to očitno v nasprotju s ciljem te določbe, ki je ohraniti neizkrivljeno konkurenco na skupnem trgu in zlasti zaščititi konkurenco, ki še obstaja na zadevnem trgu.

(Glej točke od 688 do 690, 697 in 1144.)

Tako je podjetje, ki ima prevladujoči položaj, tisto, ki mora dokazati dejstvo, ki ga zatrjuje, in sicer, da bi dostop tretjih do tehnologije, ki je zajeta s pravicami intelektualne lastnine, pomembno negativno vplival na njegove spodbude za inovacije.

Čeprav Komisija nosi dokazno breme o obstoju okoliščin, ki pomenijo kršitev člena 82 ES, mora vseeno zadevno prevladujoče podjetje, in ne Komisija, če je potrebno, in sicer pred koncem upravnega postopka, navesti morebitno objektivno utemeljitev ter v zvezi s tem podati trditve in dokaze. Če namerava Komisija skleniti, da obstaja zloraba prevladujočega položaja, mora nato dokazati, da trditve in dokazi, ki jih navaja navedeno podjetje, ne morejo prevladati in da zato predstavljene utemeljitve ni mogoče sprejeti.

Poleg tega v položaju, ko je Komisija morala uporabiti člen 82 ES za dejanske in pravne okoliščine primera, v katerem je treba domnevati, da so njene ugotovitve v zvezi s tem edine, ki jih je lahko veljavno sprejela, tej instituciji ni treba izbirati med več možnimi razlagami nekega akta prava Skupnosti.

Primarnost mednarodnih sporazumov, ki jih je sklenila Skupnost, nad akti sekundarnega prava Skupnosti narekuje, da se te določbe, kolikor je mogoče, razlagajo v skladu s temi sporazumi. To načelo skladne razlage se uporablja samo v primeru, ko ima zadevni mednarodni sporazum prednost pred zadevnim aktom prava Skupnosti. Ker mednarodni sporazum, kot je Sporazum TRIPS, nima prednosti pred primarnim pravom Skupnosti, se to načelo zlasti ne more uporabljati takrat, kadar je, kot v obravnavanem primeru, predmet domnevne razlage določba člena 82 ES.

Ko Komisija sankcionira kršitev člena 82 ES in podjetju, ki ima prevladujoči položaj, naloži, naj podjetjem, ki želijo razvijati in distribuirati operacijske sisteme za strežnike delovnih skupin, razkrije „informacije o interoperabilnosti“ in slednjim dovoli uporabo teh informacij „pod razumnimi in nediskriminatornimi pogoji“, to v ničemer ne preprečuje sankcioniranemu podjetju, da dovoli dostop do teh informacij z licenco, če se zahtevane informacije nanašajo na tehnologijo, ki je predmet patenta ali jo zajema druga pravica intelektualne lastnine.

Samo dejstvo, da se zahteva, da so pogoji, ki veljajo za te morebitne licence, razumni in nediskriminatorni, nikakor ne pomeni, da mora podjetje, ki ima prevladujoči položaj, naložiti enake pogoje vsakemu podjetju, ki zaprosi za take licence. Ni namreč izključeno, da se ti pogoji lahko prilagodijo položaju vsakega od teh podjetij in so na primer odvisni od obsega informacij, do katerih želijo imeti dostop, ali vrste proizvodov, v katerih jih nameravajo izvesti.

(Glej točke 808, 810 in 811.)