SL Uradni list Evropske unije C 223/19

Pritožba, ki jo je vložil Philippe Guigard 22. maja 2008 zoper sodbo Sodišča prve stopnje (tretji senat), razglašeno 11. marca 2008 v zadevi T-301/05, Guigard proti Komisiji

(Zadeva C-214/08 P)

(2008/C 223/31)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnica: Philippe Guigard (zastopnika: S. Rodrigues in C. Bernard-Glanz, odvetnika)

Druga stranka v postopku: Komisija Evropskih skupnosti

Predlogi pritožnice:

— pritožbo naj se razglasi za dopustno;

— razveljavi naj se sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 11. marca 2008 v zadevi T-301/05;

— ugodi naj se predlogu za razveljavitev in odškodninskemu zahtevku tožeče stranke na prvi stopnji;

— toženi stranki na prvi stopnji naj se naloži plačilo vseh stroškov v zvezi z razveljavitveno tožbo in pritožbo.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica navaja v bistvenem tri pritožbene razloge v podporo svoji pritožbi.

S prvim pritožbenim razlogom, ki je sestavljen iz dveh vej, pritožnica najprej zatrjuje, da se je Sodišče oprlo na nepravilno razlago Četrte konvencije iz Loméja (1).

Napako predstavlja po eni strani dejstvo, da je Sodišče prve stopnje razsodilo, da na podlagi člena 313(2)(k) Konvencije iz Loméja pristojen nacionalni uradnik odloči o zaposlitvi svetovalcev in izvedencev za tehnično pomoč, ne da bi upoštevalo pooblastilo, ki ga ima na podlagi navedene konvencije Komisija za nadzor proračuna in za upravljanje s sredstvi, in obveznost te institucije, da nudi pristojnemu nacionalnemu uradniku tehnično pomoč pri sklepanju pogodb.

Druga napaka Sodišča prve stopnje je bilo dejstvo, da je menilo, da mora prošnja pristojnega nacionalnega uradnika, naslovljena na Komisijo, za odobritev odločbe za podaljšanje pogodbe o zaposlitvi pritožnice, vsebovati izrecno navedbo člena 314 Konvencije iz Loméja, da lahko prične 30-dnevni rok, naveden v tej določbi, teči, čeprav taka zahteva iz tega člena nikakor ne izhaja. Po mnenju pritožnice bi moralo torej Sodišče prve stopnje, če bi pravilno razlagalo navedeni člen, ugotoviti, da Komisija ni spoštovala navedenega roka.

Pritožnica dalje z drugim pritožbenim razlogom zatrjuje, da je izpodbijana sodba neveljavna zaradi očitne kontradiktornosti v obrazložitvi, saj je Sodišče prve stopnje razsodilo, glede tožbenega razloga kršitve člena 317(a) Konvencije iz Loméja, da je ta razlog zapoznel in da je združen s tožbenim razlogom kršitve člena 313(2)(k) iste konvencije. Pritožnica meni, da istega tožbenega razloga ni mogoče zavrniti oziroma zavreči hkrati kot nedopustnega in neutemeljenega.

S tretjim pritožbenim razlogom pritožnica končno navaja, da je Sodišče prve stopnje kršilo njene pravice do obrambe, ker ni v celoti upoštevalo njene obrazložitve na obravnavi in ker je nepravilno razlagalo obseg njenega tožbenega razloga glede kršitve načel dolžne skrbnosti, dobrega upravljanja in zaupanja v pravo.

(1) Četrta konvencija, sklenjena med afriškimi, karibskimi in pacifiškimi državami (AKP) ter Evropsko gospodarsko skupnostjo, podpisana v Loméju 15. decembra 1989 (potrjena z odločbo 91/400/ESPJ, EGS Sveta in Komisije z dne 25. februarja 1991 o sklenitvi Četrte konvencije AKP-EGS, UL L 229, str. 1), kot je bila spremenjena s Sporazumom, podpisanim na Mavricijusu 4. novembra 1995 (UL 1998, L 156, str. 3).