ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Iz sodne prakse Sodišča, ki se po analogiji uporablja za člen 51(1)(b) Uredbe št. 207/2009 o blagovni znamki Evropske unije, izhaja, da se ta člen nanaša na položaj, v katerem znamka ne more več izpolnjevati svoje funkcije označbe izvora.

Med vsemi funkcijami znamke ima funkcija označbe izvora bistveno vlogo. Omogoča opredeliti proizvod ali storitev, ki ju znamka označuje, kot proizvod ali storitev, ki izhajata iz nekega podjetja, in ju tako razlikovati od proizvodov in storitev drugih podjetij. Navedeno podjetje je tisto, pod nadzorom katerega se blago ali storitev prodaja.

Zakonodajalec Evropske unije je priznal funkcijo označbe izvora znamke s tem, da je v členu 4 Uredbe št. 207/2009 določil, da je lahko znamka sestavljena iz znakov, ki jih je mogoče predstaviti grafično, le če se lahko z njihovo pomočjo blago ali storitve nekega podjetja razlikujejo od blaga ali storitev drugih podjetij.

Medtem ko so v členu 7 Uredbe št. 207/2009 našteti primeri, v katerih znamka ab initio ni zmožna izpolnjevati funkcije označbe izvora, se člen 51(1)(b) te uredbe nanaša na položaj, v katerem je uporaba znamke tako splošna, da znak, ki jo sestavlja, označuje kategorijo, vrsto ali naravo proizvodov ali storitev, ki so zajeti z registracijo, in ne posebnih proizvodov ali storitev določenega podjetja. Znamka, ki je postala obča oznaka za neki proizvod, je zato izgubila svoj razlikovalni učinek, tako da te funkcije ne izpolnjuje več.

Pravice imetnika znamke, ki so mu podeljene s členom 9 Uredbe št. 207/2009, se torej lahko razveljavijo, prvič, če je ta znamka v gospodarskem prometu postala obča oznaka za proizvode ali storitve, za katere je registrirana, in drugič, če je do te spremembe prišlo zaradi dejanj ali opustitev navedenega imetnika. Gre za kumulativna pogoja.

(Glej točke od 22 do 26.)
Zadeva T‑73/17

RS

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Začasni uslužbenci – Zaposlovanje – Notranji natečaj – Oblikovanje rezervnega seznama za zaposlovanje asistentov – Pogoj za pripustitev k natečaju, ki zahteva neprekinjeno aktivnost v dvanajstih mesecih pred rokom za vložitev prijav – Dopust iz osebnih razlogov – Nepripustitev k sodelovanju na preizkusih natečaja“

Povzetek – Sodba Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 12. septembra 2018

Institucije imajo široko diskrecijsko pravico, da določi merila za preverjanje usposobljenosti, zahtevana za prosta delovna mesta, ter da glede na ta merila in v interesu službe določijo pogoje in podrobna pravila za organizacijo natečaja. Vendar mora biti izvajanje diskrecijske pravice, ki jo imajo institucije na področju organizacije natečajev, zlasti pri določitvi pogojev za pripustitev, združljivo z zavezujočimi določbami člena 27, prvi odstavek, in člena 29(1) Kadrovskih predpisov. Člen 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov zavezujoče opredeljuje cilj vsakega zaposlovanja, člen 29(1) Kadrovskih predpisov pa zavezujoče določa postopke, ki jih je treba opraviti za zasedbo prostih delovnih mest. Zato je treba to pravico vedno izvajati glede na zahteve, povezane s prostimi delovnimi mesti, in splošneje glede na interes službe. Toda čeprav lahko predvsem pogoji, ki omejujejo prijavo kandidatov na natečaj, omejijo možnosti zadevne institucije, da zaposli najboljše kandidate v smislu člena 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov, iz tega kljub temu ne izhaja, da je vsaka določba, ki vsebuje tako omejitev, v nasprotju z navedenim členom. Institucija ima namreč na podlagi diskrecijske pravice uprave pri organizaciji natečajev in, splošneje, interesa službe pravico določiti pogoje, za katere meni, da so ustrezni, in ki – čeprav omejujejo dostop kandidatov do natečaja in torej nujno število prijavljenih kandidatov – ne vključujejo nevarnosti, da bi bil ogrožen cilj zagotovitve prijave najsposobnejših, najučinkovitejših in neoporečnih kandidatov v smislu člena 27, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov. Tako se šteje, da so v nasprotju s členom 27, prvi odstavek, Kadrovskih prepisov le pogoji, ki omejujejo pristopanje kandidatov k natečaju, in pomenijo tveganje, da se ogrozi cilj zagotavljanja prijav najboljših kandidatov. Poleg tega je glede na široko diskrecijsko pravico, ki jo imajo institucije na tem področju, nadzor Splošnega sodišča glede spoštovanja pogoja v zvezi z interesom službe treba omejiti na vprašanje, ali je institucija delovala v razumnih in nespornih mejah ter ni očitno napačno uporabila svoje diskrecijske pravice. (Glej točke od 36 do 38, 40 in 41.)

Ne obstaja obveznost, da se k notranjemu natečaju v instituciji pripusti vse osebe, ki so v službi te institucije. Taka obveznost bi namreč posegla v široko diskrecijsko pravico, ki jo ima ta institucija. Torej se uslužbencem in uradnikom institucije ne prizna absolutna pravica do sodelovanja na notranjem natečaju zadevne institucije. (Glej točko 39.)
Sodba Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 3. julija 2018 – Vienna International Hotelmanagement/EUIPO (Vienna House in VIENNA HOUSE)

(Zadevi T‑402/17 in T‑403/17)

„Znamka Evropske unije – Prijavi besedne znamke Evropske unije Vienna House in figurativne znamke Evropske unije Vienna House – Absolutni razlog za zavrnitev – Opisnost – Neobstoj razlikovalnega učinka – Člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 207/2009 (postal člen 7(1)(b) in (c) Uredbe 2017/1001)“

1. Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Absolutni razlogi za zavrnitev–Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve–Cilj–Zahteva po razpoložljivosti (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točko 23.)

2. Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Absolutni razlogi za zavrnitev–Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve–Presoja opisnosti znaka–Merila (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točke 24, 25, 27, 43 in 44.)

3. Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Absolutni razlogi za zavrnitev–Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve–Pojem–Neologizem, sestavljen iz opisnih elementov značilnosti zadevnih proizvodov ali storitev–Vključitev, če kombinacija ni neobičajna (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točko 26.)

4. Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Absolutni razlogi za zavrnitev–Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve–Besedna znamka Vienna House in figurativna znamka VIENNA HOUSE (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točke 34, 38, 45 in 48.)

5. Znamka Evropske unije–Tožbeni postopek–Tožba pri sodišču Unije–Pristojnost Splošnega sodišča–Ponovni preizkus dejanskega stanja ob upoštevanju dokazov, ki so bili prvič predloženi pred njim–Izključitev (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 65) (Glej točko 36.)

6. Znamka Evropske unije–Odločbe Urada–Zakonitost–Preizkus s strani sodišča Unije–Merila (Uredba Sveta št. 207/2009) (Glej točko 47.)

Predmet

Tožbi, vloženi zoper dve odločbi četrtega odbora za pritožbe pri EUPIO z dne 25. aprila 2017 (zadevi R 333/2016-4 in R 332/2016-4) v zvezi z zahtevama za registracijo na eni strani besednega Vienna House in na drugi strani figurativnega znaka VIENNA HOUSE kot znamki Evropske unije.

Izrek

1. Zadevi T‑402/17 in T‑403/17 se združita za namene te sodbe.

2. Tožbi se zavrneta.
Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Omejevalni ukrepi proti nekaterim osebam in subjektom zaradi razmer v Ukrajini – Zamrznitev sredstev oseb, vpletenih v odtujitev javnih sredstev – Sklep, sprejet v okoliščinah, ki so zadevni osebi znane in ki ji omogočajo, da razume obseg ukrepa, sprejetega proti njej – Dopustnost sumarne obrazložitve – Meje – Obrazložitev, ki ne sme biti splošna in stereotipna

(člen 296, drugi odstavek, PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 41(2)(c); Sklep Sveta (SZVP) 2017/381)
6.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Absolutni razlogi za zavrnitev–Prekrivanje področij uporabe razlogov, navedenih v točkah (b) in (c) člena 7(1) Uredbe št. 207/2009 (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b) in (c)) (Glej točko 53.)
4.

Znamka Evropske unije–Odpoved, razveljavitev ali ničnost–Absolutni razlogi za ničnost–Registracija v nasprotju s členom 7(1)(b) in (c) Uredbe št. 207/2009–Besedna znamka TSA LOCK (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b) in (c)) (Glej točke 29, od 33 do 40 in od 50 do 54.)
Sodba Splošnega sodišča z dne 4. maja 2018 – Bernard Krone Holding/EUIPO (Coil Liner)

(Zadeva T‑188/17)

„Znamka Evropske unije – Prijava besedne znamke Evropske unije Coil Liner – Absolutni razlogi za zavrnitev – Opisnost – Neobstoj razlikovalnega učinka – Člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (ES) št. 207/2009 (postal člen 7(1)(b) in (c) Uredbe (EU) 2017/1001) – Obveznost obrazložitve – Člen 75, prvi stavek, Uredbe št. 207/2009 (postal člen 94(1) Uredbe 2017/1001)“

1. Znamka Evropske unije–Postopkovne določbe–Obrazložitev odločb–Člen 75, prvi stavek, Uredbe št. 207/2009–Obseg, identičen obsegu člena 296 PDEU (Člen 296 PDEU; Uredba Sveta št. 207/2009, člen 75, prvi stavek) (glej točko 21)

2. Ničnostna tožba–Razlogi–Bistvena kršitev postopka–Pomanjkljiva obrazložitev–Sodni preizkus po uradni dolžnosti–Obveznost spoštovanja načela kontradiktornosti (Člena 263 PDEU in 296 PDEU) (glej točko 22)

Predmet

Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 9. januarja 2017 (zadeva R 443/2016-1) v zvezi z zahtevo za registracijo besedne znamke Coil Liner kot znamke Evropske unije.

Izrek

1. Točka 2 izreka odločbe prvega odbora za pritožbe pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) z dne 9. januarja 2017 (zadeva R 443/2016-1) se razveljavi.
3.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Absolutni razlogi za zavrnitev–Znamke brez razlikovalnega učinka –Figurativna znamka avanti (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točke od 19 do 21 in od 24 do 27.)
5.

Uradniki–Pokojnine–Invalidska pokojnina–Ugotovitev poklicnega izvora bolezni–Nujnost, da zadevna oseba za to vloži zahtevo–Spoštovanje razumnega roka–Merila presoje–Začetek teka roka (Kadrovski predpisi, členi 73, 78, peti odstavek, in 90(1) ter Priloga VIII) (Glej točke od 41 do 48.)
6.

Uradniki – Disciplinska ureditev – Postopek – Zaslišanje zadevne osebe s strani organa za imenovanja – Neprihod zadevne osebe na podlagi zdravniškega potrdila – Domneva o nemožnosti prisostvovanja – Izpodbojnost – Dokazno breme – Možnost zainteresirane osebe, da je zastopana, ali da predloži pisna stališča (Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, členi 41(2)(a), 51(1) in 52(1); Kadrovski predpisi, Priloga IX, člena 4 in 22(1) (Glej točke od 200 do 204, od 211 do 213, 236 in 237.)
9

Komisija je v izpodbijanem sklepu na prvem mestu ugotovila, da so se pri zadevnem ukrepu, ki ga je odobrila IVF, uporabila državna sredstva in da ga je mogoče pripisati Kraljevini Španiji. Komisija je na drugem mestu menila, da je bila prejemnica pomoči tožeča stranka, in ne organizacija Fundación Elche, ki naj bi delovala kot fundacija, zlasti glede na cilj ukrepa, ki je bil olajšati financiranje povečanja kapitala tožeče stranke. Vendar naj bi bila tožeča stranka ob odobritvi ukrepa v finančnem položaju podjetja v težavah v smislu točke 10(a) in točke 11 Smernic Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranju podjetij v težavah (UL 2004, C 244, str. 2, v nadaljevanju: smernice za reševanje in prestrukturiranje). Komisija je glede na merila, opredeljena v Obvestilu Komisije o uporabi členov [107] in [108 PDEU] za državno pomoč v obliki poroštev (UL 2008, C 155, str. 10, v nadaljevanju: obvestilo o poroštvih), ter ob upoštevanju finančnega položaja tožeče stranke in pogojev državnega poroštva, ki ga je prejela, ugotovila obstoj neupravičene prednosti, s katero bi se lahko izkrivljala konkurenca ali bi obstajala nevarnost njenega izkrivljanja in ki bi lahko vplivala na trgovino med državami članicami. Komisija je poleg tega v izpodbijanem sklepu količinsko opredelila element pomoči, domnevno dodeljen tožeči stranki, pri čemer se je oprla na referenčno obrestno mero, ki se uporablja v skladu z njenim Sporočilom o spremembi metode določanja referenčnih obrestnih mer in diskontnih stopenj (UL 2008, C 14, str. 6, v nadaljevanju: sporočilo o referenčnih obrestnih merah), saj ni bila mogoča smiselna primerjava na podlagi podobnih transakcij na trgu. Pri količinski opredelitvi sporne pomoči je Komisija ugotovila, da je vrednost delnic tožeče stranke, na katerih je IVF prejela zastavne pravice kot zavarovanje za poroštvo, skoraj nična. Komisija je nazadnje v izpodbijanem sklepu ugotovila, da sporno poroštvo ni združljivo z notranjim trgom, zlasti glede na načela in pogoje iz smernic za reševanje in prestrukturiranje.
21

Vendar je bila določena prehodna ureditev. Tako člen 21, drugi odstavek, Priloge XIII h Kadrovskim predpisom v zvezi s „[p]rehodnimi ukrepi, ki se uporabljajo za uradnike Unije“, določa, da uradniki, „ki so se zaposlili v času od 1. maja 2004 do 31. decembra 2013“, kljub začetku veljavnosti novega člena 77 še naprej pridobivajo pokojninske pravice po letni odmerni stopnji 1,9 %. Poleg tega glede na razpredelnico iz člena 22(1), drugi pododstavek, Priloge XIII h Kadrovskim predpisom „[u]radniki, ki so na dan 1. maja 2014 stari 35 let […] in so se zaposlili pred 1. januarjem 2014, postanejo upravičeni do starostne pokojnine v starosti […] 64 let in 8 mesecev“ (v nadaljevanju: člena 21 in 22 Priloge XIII h Kadrovskim predpisom, ter: prehodne določbe v zvezi z letno odmerno stopnjo pokojninskih pravic in upokojitveno starostjo). Nazadnje, člen 1(1) Priloge k PZDU določa, da se te prehodne določbe v zvezi z letno odmerno stopnjo pokojninskih pravic in upokojitveno starostjo razen člena 22(4) Priloge XIII h Kadrovskim predpisom „smiselno uporabljajo za druge uslužbence, zaposlene na dan 31. decembra 2013“.
V odločbi z dne 16. junija 2015 je tako med drugim navedeno:

„Dalje, glede vaše prošnje za razjasnitev pravne podlage za oprostitev, ki so jo vložili vaši odvetniki 3. junija 2015, morate vedeti, da ima EIB, kot vsaka institucija Unije, široko diskrecijsko pravico glede organizacije svojih služb in svojih zaposlenih. Ta [pravica] vključuje pooblastila, da se sprejme oprostitev od delovnih obveznosti, zlasti v skladu s sodno prakso, ko se uprava sooči z dogodki, ki niso združljivi z redom in dobrim vzdušjem v službi. EIB mora poseči z vso potrebno energijo ter se hitro in skrbno odzvati, tako kot to zahtevajo okoliščine zadeve, da se dokažejo dejstva in da se tako ob popolnem poznavanju zadeve izpeljejo ustrezne posledice.

Posledično je v okoliščinah, kakršne so v tej zadevi, [EIB] na eni strani sprejela nujne začasne ukrepe, za katere je menila, da so potrebni za ponovno vzpostavitev mirnih delovnih pogojev v skladu z zahtevami dobrega upravljanja in z dolžnostjo skrbnega ravnanja. Ti ukrepi so bili sprejeti s skrbnostjo, ki se zahteva od [EIB], ko obravnava položaj osebe.

Na drugi strani je [EIB] hitro poskusila ugotoviti upoštevna dejstva glede položajev ali podanih obtožb, da se odloči o dodatnih ukrepih. Glede na naravo dogodkov v tej zadevi je [EIB] ravnala posebno skrbno.

[…]

Ta potrditev vaše oprostitve v glavnem temelji na:

(a) močnem interesu službe, ki zahteva formalne varnostne ukrepe od [EIB] za obravnavo položaja na vašem delovnem mestu, kjer je razmerje med vami in vašimi nadrejenimi postalo tako nevzdržno, da normalno delovanje službe ni bilo več mogoče. Ponovna vzpostavitev delovanja oddelka ni bila več mogoča, ne da bi vas ločili od vašega neposredno nadrejenega;

(b) obveznosti upoštevanja interesa vašega nadrejenega, ki se je zaradi vašega ravnanja počutil ogroženega in ni mogel več opravljati svojih poklicnih dejavnosti, kadar ste bili prisotni na [EIB];
1.

Sklep Sveta (SZVP) 2016/1136 z dne 12. julija 2016 o posodobitvi seznama oseb, skupin in subjektov, za katere se uporabljajo členi 2, 3 in 4 Skupnega stališča 2001/931/SZVP o uporabi posebnih ukrepov za boj proti terorizmu, in razveljavitvi Sklepa (SZVP) 2015/2430, in Izvedbena uredba Sveta (EU) 2016/1127 z dne 12. julija 2016 o izvajanju člena 2(3) Uredbe (ES) št. 2580/2001 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte zaradi boja proti terorizmu ter razveljavitvi Izvedbene uredbe (EU) 2015/2425), Sklep Sveta (SZVP) 2017/154 z dne 27. januarja 2017 o posodobitvi seznama oseb, skupin in subjektov, za katere se uporabljajo členi 2, 3 in 4 Skupnega stališča 2001/931/SZVP o uporabi posebnih ukrepov za boj proti terorizmu, in razveljavitvi Sklepa (SZVP) 2016/1136, in Izvedbena uredba Sveta (EU) (EU) 2017/150 z dne 27. januarja 2017 o izvajanju člena 2(3) Uredbe (ES) št. 2580/2001 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte zaradi boja proti terorizmu ter razveljavitvi Izvedbene uredbe (EU) 2016/1127, Sklep Sveta (SZVP) 2017/1426 z dne4. avgusta 2017 o posodobitvi seznama oseb, skupin in subjektov, za katere se uporabljajo členi 2, 3 in 4 Skupnega stališča 2001/931/SZVP o uporabi posebnih ukrepov za boj proti terorizmu, in razveljavitvi Sklepa (SZVP) 2017/154, in Izvedbena uredba Sveta (EU) 2017/1420 z dne 4. avgusta 2017 o izvajanju člena 2(3) Uredbe (ES) št. 2580/2001 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte zaradi boja proti terorizmu ter razveljavitvi Izvedbene uredbe (EU) 2017/150, Sklep Sveta (SZVP) 2018/475 z dne 21. marca 2018 o posodobitvi seznama oseb, skupin in subjektov, za katere se uporabljajo členi 2, 3 in 4 Skupnega stališča 2001/931/SZVP o uporabi posebnih ukrepov za boj proti terorizmu, in razveljavitvi Sklepa (SZVP) 2017/1426, in Izvedbena uredba Sveta (EU) 2018/468 z dne 21. marca 2018 o izvajanju člena 2(3) Uredbe (ES) št. 2580/2001 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte zaradi boja proti terorizmu ter razveljavitvi Izvedbene uredbe (EU) 2017/1420, Sklepa Sveta (SZVP) 2018/1084 z dne 30. julija 2018 o posodobitvi seznama oseb, skupin in subjektov, za katere se uporabljajo členi 2, 3 in 4 Skupnega stališča 2001/931/SZVP o uporabi posebnih ukrepov za boj proti terorizmu, ter o razveljavitvi Sklepa (SZVP) 2018/475, ter Izvedbena uredba Sveta (EU) 2018/1071 z dne 30. julija 2018 o izvajanju člena 2(3) Uredbe (ES) št. 2580/2001 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte zaradi boja proti terorizmu ter razveljavitvi Izvedbene uredbe (EU) 2018/468, se razglasijo za nične v delu, v katerem se ti akti nanašajo na „‚Gama’a al-Islamiyya‘ (alias ‚Al Gama’a al-Islamiyya‘) (‚islamistična skupina‘ – ‚GI‘)“.
38

V skladu z ustaljeno sodno prakso je pojem „pomoč“ splošnejši od pojma „subvencija“, ker zajema ne le aktivna ravnanja, kot so subvencije, ampak tudi državne ukrepe, ki v različnih oblikah zmanjšujejo stroške, ki običajno bremenijo proračun podjetja, in ki so zato, ne da bi bili subvencije v strogem smislu besede, enake narave in imajo enake učinke (glej sodbi z dne 8. maja 2003, Italija in SIM 2 Multimedia/Komisija, C‑328/99 in C‑399/00, EU:C:2003:252, točka 35 in navedena sodna praksa, in z dne 21. decembra 2016, Komisija/Aer Lingus in Ryanair Designated Activity, C‑164/15 P in C‑165/15 P, EU:C:2016:990, točka 40 in navedena sodna praksa).
69

Prvič, s sodno prakso, ki izhaja iz sodbe z dne 15. decembra 2005, Unicredito Italiano (C‑148/04, EU:C:2005:774), v skladu s katero lahko Komisija preuči le splošne in abstraktne značilnosti obravnavane sheme, ne da bi bila dolžna obravnavati vsak posamezni primer uporabe, pa v primeru, kot je obravnavani, ni odvezana od preizkusa vseh posledic, tako ugodnih kot neugodnih, ki izhajajo iz samih značilnosti sporne sheme (glej točko 46 zgoraj), ob upoštevanju, da je breme dokazovanja obstoja ugodnosti naloženo Komisiji. Poleg tega je treba to sodno prakso razlagati v povezavi z obveznostjo Komisije, da vodi postopek preučitve spornega ukrepa skrbno in nepristransko, tako da ima ob sprejetju končne odločitve na voljo najbolj celovite in zanesljive možne podatke (glej sodno prakso, navedeno v točki 49 zgoraj; glej v tem smislu tudi sodbo z dne 28. novembra 2008, Hotel Cipriani in drugi/Komisija, T‑254/00, T‑270/00 in T‑277/00, EU:T:2008:537, točka 210). Iz tega sledi, da sodna praksa, na katero se je sklicevala, ne more omajati ugotovitve v obravnavani zadevi, ki se nanaša na napako Komisije pri presoji obstoja prednosti. V vsakem primeru je sklicevanje na sodno prakso, ki izhaja iz sodbe z dne 15. decembra 2005, Unicredito Italiano (C‑148/04, EU:C:2005:774), brezpredmetno, saj ugotovljena napaka ni posledica neobstoja preučitve vsakega izmed položajev upravičencev, temveč neobstoja upoštevanja posebnosti sektorja, na katerega se nanaša sporni ukrep, glede pomena davčnih odbitkov. Poleg tega je treba poudariti, da ne le, da je v izpodbijanem sklepu opredeljena zadevna shema kot shema pomoči, temveč je v obrazložitvi (točka 90 obrazložitve) in v izreku (člen 1) odločeno glede individualno dodeljene pomoči štirim poimensko navedenim upravičenim klubom z navedbo, da jo „je zato treba šteti za nezakonito in nezdružljivo pomoč“. Iz tega izhaja, da je izpodbijani sklep v nasprotju s tem, kar trdi Komisija, sklep, ki se nanaša na shemo pomoči in individualne pomoči.
14

EUIPO in intervenientka trdita, da so bili nekateri dokumenti prvič predloženi pred Splošnim sodiščem, in sicer priloge od K6 do K12, K14 in K15 k tožbi ter priloge od K16 do K24 k predlogu za izvedbo obravnave, ki se nanašajo na razumevanje ruščine v Nemčiji in drugod v Uniji, zlasti v baltskih državah, na opredelitev izraza „Пломбир“ v spletnih slovarjih in na uporabo izraza „plombir“ za opisni namen, in sicer za označevanje kremnega sladoleda, v Nemčiji.
66

Na četrtem mestu, treba je opozoriti, da se mora zadevna institucija na podlagi člena 266 PDEU zlasti izogniti temu, da bi bile pri katerem koli aktu, ki je namenjen nadomestitvi akta, ki je bil razglašen za ničnega, podane enake nepravilnosti, kot so bile ugotovljene v ničnostni sodbi (sodbi z dne 14. septembra 1999, Komisija/AssiDomän Kraft Products in drugi, C‑310/97 P, EU:C:1999:407, točka 56, in z dne 29. aprila 2004, IPK-München in Komisija, C‑199/01 P in C‑200/01 P, EU:C:2004:249, točka 83). Sodišče je tudi izpostavilo obveznost, ki jo lahko po potrebi imajo institucije, da razveljavijo akte, sprejete po aktu, ki je bil razglašen za ničnega (sodba z dne 26. aprila 1988, Asteris in drugi/Komisija, 97/86, 99/86, 193/86 in 215/86, EU:C:1988:199, točka 30). V istem smislu je Splošno sodišče poudarilo, da je bilo treba za nične razglasiti akte, ki temeljijo na aktih, ki so že bili razglašeni za nične in ki so bili torej izbrisani iz pravnega reda Unije (sodba z dne 18. septembra 2015, HTTS in Bateni/Svet, T‑45/14, neobjavljena, EU:T:2015:650, točke od 46 do 48). Poleg tega je v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 4. februarja 2016, C & J Clark International in Puma (C‑659/13 in C‑34/14, EU:C:2016:74, točke od 175 do 177), Sodišče presodilo, da je bila uredba o pregledu neveljavna „enako“ kot uredba, s katero so bile naložene prvotne protidampinške dajatve, pri čemer sta bili obe uredbi predloženi v njegovo presojo veljavnosti.
103

Pripombe, vsebovane v elektronskem dopisu z dne 11. junija 2015, ki jih je ocenjevalka 2 naslovila na svojega „coacha“ (priloga A.19), so še bolj negativne, saj je ocenjevalka 2 omenila svojo jezo ob misli na to, da bi se tožeča stranka vrnila v ODD/[zaupno] po svoji napotitvi, na čas in energijo, ki naj bi ju ji „ukradla“, ter olajšanje ali začasen mir, ki naj bi ji ga prineslo obdobje napotitve („trenutno je napotena in to nam je prineslo toliko dodatnega časa in energije, da me sama misel, da bi se vrnila, ne straši, temveč jezi […] količina časa in energije, ki nam ju ‚krade‘, me zelo jezi in spravlja v obup“) (she is on secondment and this has given us so much more additional time and energy that the sheer thought of her coming back makes me angry not scared […] it just makes me very angry and frustrated how much time and energy she „steals“ from us).