Keywords

Summary



Keywords

1. Vprašanja za predhodno odločanje – Vprašanje, ki se nanaša na razlago okvirnega sklepa, sprejetega na podlagi Naslova VI Pogodbe EU

(člen 234 ES; člena 35 EU in 46(b) EU)

2. Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah

(člen 234 ES; člena 35 EU in 46(b) EU)

3. Akti institucij – Časovna veljavnost – Procesna pravila

4. Evropska unija – Policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Položaj žrtev v kazenskem postopku – Okvirni sklep 2001/220

(okvirni sklep Sveta 2001/200, členi 1(a), 2(1)in 8(1))

Summary

1. Okoliščina, da odločba o predložitvi, ki se nanaša na razlago okvirnega sklepa, sprejetega na podlagi Naslova VI Pogodbe EU, ne omenja člena 35 EU, temveč se opira na člen 234 ES, ne more privesti do nedopustnosti predloga za sprejetje predhodne odločbe. To velja še toliko bolj, ker Pogodba EU izrecno ne določa oblike, v kateri mora nacionalno sodišče podati predlog za sprejetje predhodne odločbe.

(Glej točko 36.)

2. Na podlagi člena 46(b) EU določbe Pogodb ES se ureditev iz člena 234 ES lahko uporablja za člen 35 EU pod pogoji iz te določbe. Kot člen 234 ES tudi člen 35 EU pristojnost Sodišča v postopku predhodnega odločanja veže na pogoj, da nacionalno sodišče šteje, da je za izrek njegove sodbe potrebna odločitev o tem vprašanju, tako da je mogoče sodno prakso Sodišča, ki se nanaša na dopustnost predlogov za predhodno odločanje na podlagi člena 234 ES, načeloma prenesti na predloge za sprejetje predhodne odločbe, ki so Sodišču predloženi na podlagi člena 35 EU.

Iz tega sledi, da je mogoče domnevo pristojnosti, povezano s postavljenimi vprašanji, ki jih v postopku predhodnega odločanja postavijo nacionalna sodišča, zavrniti samo v izjemnih primerih, ko je popolnoma očitno, da razlaga določb prava Unije, po kateri sprašujejo v teh vprašanjih, ni v zvezi z resničnostjo oziroma predmetom spora v glavni stvari, ali ko je problem hipotetične narave oziroma ko Sodišče nima dovolj pravnih ali dejanskih elementov, da bi lahko učinkovito odgovorilo na postavljena vprašanja. Z izjemo takih primerov Sodišče načeloma mora odločati o predhodnih vprašanjih, ki se nanašajo na razlago aktov, določenih v členu 35(1) EU.

(Glej točke 34, 39 in 40.)

3. Postopkovna pravila se običajno uporabljajo za vse spore, ki potekajo, ko ta pravila začnejo veljati, drugače kot pri pravilih materialnega prava, ki se običajno razlagajo tako, da se načeloma ne nanašajo na položaje, ki so nastali pred začetkom njihove veljavnosti.

Vprašanje sodne pristojnosti za odločanje o vračilu premoženja, zaseženega med kazenskim postopkom, žrtvi pa zadeva področje procesnih predpisov, tako da v zvezi s časovno uporabo zakona ni ovire, da bi v okviru spora, ki se nanaša na to vprašanje, za razlago veljavnega nacionalnega prava v skladu z okvirnim sklepom 2001/220 o položaju žrtev v kazenskem postopku izključevala upoštevanje upoštevnih določb tega sklepa.

(Glej točki 48 in 49.)

4. Okvirni sklep Sveta 2001/220 o položaju žrtev v kazenskem postopku je treba razlagati tako, da v kazenskem postopku in zlasti v postopku za izvršitev kazni, ki sledi končni kazenski sodbi, pojem žrtve v smislu okvirnega sklepa ne obsega pravnih oseb, ki so škodo utrpele kot neposredno posledico dejanj ali opustitev, ki kršijo kazensko zakonodajo države članice.

V nasprotju z besedilom člena 1(a) okvirnega sklepa, – ki zajema le fizične osebe, ki so škodo utrpele kot neposredno posledico ravnanj, ki kršijo kazensko zakonodajo države članice – bi namreč bilo, če bi se ta razlagal tako, da zajema tudi pravne osebe, ki zatrjujejo, da so škodo utrpele kot neposredno posledico kaznivega dejanja. Niti v nobeni drugi določbi okvirnega sklepa ni znamenj o tem, da je želel zakonodajalec Evropske unije pojem žrtve za uporabo tega sklepa razširiti na pravne osebe. Prav nasprotno, več določb sklepa, zlasti člena 2(1) in (2) ter 8(1), potrjuje, da je želel zakonodajalec zajeti izključno fizične osebe, ki škodo utrpijo kot posledico kaznivega dejanja.

Direktiva 2004/80 o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj tej razlagi ne nasprotuje. Tudi če bi namreč določbe Direktive, sprejete na podlagi Pogodbe ES, kakor koli učinkovale na razlago določb okvirnega sklepa, ki temelji na Pogodbi EU, in bi bilo pojem žrtve iz Direktive mogoče razlagati tako, da zajema pravne osebe, direktiva in okvirni sklep s tem nikakor nista v odnosu, ki bi zahteval enotno razlago pojma.

(Glej točke od 53 do 55, 57 in 58, 60 ter izrek.)