44

V teh okoliščinah je Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče, Bolgarija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je nacionalni zakon združljiv z obveznostjo države članice, da zagotovi učinkovit kazenski pregon kaznivih dejanj carinskih uslužbencev, če se po tem zakonu kazenski postopek, ki se zoper carinske uslužbence vodi zaradi sodelovanja v hudodelski združbi za izvajanje korupcijskih kaznivih dejanj med opravljanjem službe (sprejem podkupnin v zameno za opustitev carinskega pregleda) ter zaradi konkretnih podkupnin in prikrivanja prejetih podkupnin, ustavi pod temi pogoji, ne da bi sodišče v zadevi preizkusilo, ali: (a) sta od obdolžitve potekli dve leti; (b) je obdolžena oseba podala predlog za ustavitev kazensko‑preiskovalnega postopka; (c) je državnemu tožilcu sodišče določilo trimesečni rok za končanje kazensko‑preiskovalnega postopka; (d) je državni tožilec v tem roku storil ‚bistvene kršitve postopka‘ (in sicer nepravilno obveščanje o dopolnjeni obdolžitvi, odrekanje vpogleda v gradivo spisa in nasprotujoča si obtožnica); (e) je državnemu tožilcu sodišče določilo nov enomesečni rok za odpravo teh ‚bistvenih kršitev postopka‘; (f) državni tožilec teh ‚bistvenih kršitev postopka‘ v tem roku ni odpravil – pri čemer je za te kršitve v prvem trimesečnem roku in za neodpravo kršitev v zadnjem enomesečnem roku odgovoren tako državni tožilec (neodprava nasprotij v obtožnici; neizvajanje dejanskih ravnanj v pretežnem delu rokov) kakor tudi obramba (kršitev sodelovalne dolžnosti pri obveščanju o obdolžitvi in dostopu do gradiva zadeve zaradi hospitalizacije obdolženih oseb in uveljavljanih drugih poklicnih obveznosti odvetnikov); in (g) je nastala subjektivna pravica obdolžene osebe do ustavitve kazenskega postopka zaradi neodprave ‚bistvenih kršitev postopka‘ v za to določenih rokih? 2. Če je odgovor na [prvo] vprašanje nikalen, katerega dela zgoraj navedene pravne ureditve naj nacionalno sodišče ne bi uporabilo, da bi zagotovilo učinkovito uporabo prava Unije: (a) ustavitev kazenskega postopka po poteku enomesečnega roka, (b) opredelitev zgoraj navedenih pomanjkljivosti kot ‚bistvenih kršitev postopka‘ ali (c) zaščita po točki (g) [iz prvega vprašanja] nastale subjektivne pravice – če je mogoče to kršitev učinkovito odpraviti v okviru sodnega postopka? (a) Ali je odločitev, da se ne uporabi nacionalna določba, ki določa ustavitev kazenskega postopka, odvisna od tega, da: (i) se državnemu tožilcu določi dodaten rok za odpravo ‚bistvenih kršitev postopka‘, ki je dolg toliko kot rok, v katerem državni tožilec zaradi ovir obrambe tega objektivno ni mogel storiti? (ii) sodišče v primeru iz točke (i) ugotovi, da so te ovire posledica ‚zlorabe pravic‘? (iii) če je odgovor na drugo vprašanje, točka (a)(i) nikalen, sodišče ugotovi, da daje nacionalno pravo zadostna zagotovila za zaključek kazensko‑preiskovalnega postopka v razumnem roku? (b) Ali je odločitev, da se ne uporabi opredelitev zgoraj navedenih pomanjkljivosti kot ‚bistvenih kršitev postopka‘, kot to določa nacionalno pravo, združljiva s pravom Unije, in sicer: (i) Ali je pravica, ki se nanaša na predložitev podrobnih informacij o obdolžitvah obrambi, iz člena 6(3) Direktive 2012/13 zagotovljena v zadostni meri, – če so te informacije podane po dejanski predložitvi obtožnice sodišču, vendar pred njenim sodnim preizkusom, in tudi če so bile obrambi podrobne informacije o bistvenih elementih obdolžitve podane pred vložitvijo obtožnice pri sodišču (nanaša se na obdolženega M. Hristova)? – če je odgovor na drugo vprašanje, točka (b)(i), prva alinea, pritrdilen – če so te informacije podane po dejanski predložitvi obtožnice sodišču, vendar preden bi sodišče obtožnico preizkusilo in so bile delne informacije o bistvenih elementih obdolžitve obrambi podane preden je bila obtožnica vložena pri sodišču, pri čemer je bila obramba odgovorna za to, da so bile podane le delne informacije (nanaša se na obdolžena N. Koleva in S. Kostadinova), in – če so v teh informacijah nasprotja glede konkretne izjave, s katero se je zahtevala podkupnina (enkrat je navedeno, da je podkupnino izrecno zahteval nekdo drug od obdolženih, medtem ko je obdolženi M. Hristov s pačenjem obraza izrazil nezadovoljstvo, ko je oseba, nad katero se je izvajal carinski pregled, ponudila premalo denarja, drugič pa je navedeno, da je podkupnino dobesedno in konkretno zahteval obdolženi M. Hristov)? (ii) Ali je pravica iz člena 7(3) Direktive 2012/13, da se obrambi dostop do dokaznega gradiva odobri ‚najpozneje ob predložitvi obtožnice sodišču‘, v postopku v glavni stvari zagotovljena v zadostni meri, če je imela pred tem obramba dostop do bistvenega dela dokaznega gradiva in ji je bila dana možnost vpogleda v dokazno gradivo, ki pa je ni izkoristila zaradi ovir (bolezen, poklicne obveznosti) in ob sklicevanju na nacionalno pravo, ki zahteva, da se na vpogled v dokazno gradivo vabi vsaj tri dni vnaprej? Ali mora biti po tem, ko so ovire odpravljene, in z vabilom vsaj tri dni prej, zagotovljena druga možnost? Ali je treba preveriti, ali so bile tako imenovane ovire objektivno podane ali pa je šlo za zlorabo pravic? (iii) Ali ima v členih 6(3) in 7(3) Direktive 2012/13 določena zakonska zahteva (‚najpozneje ob vložitvi obtožnice v preizkus sodišču‘) ‚vsaj ob predložitvi obtožnice sodišču v preizkus‘ enak pomen v obeh določbah? Kateri pomen ima ta zahteva – pred dejansko predložitvijo obtožnice sodišču ali najpozneje pri predložitvi obtožnice sodišču ali pa po predložitvi sodišču, a preden bi sodišče sprejelo ukrepe za preizkus te obtožnice? (iv) Ali ima zakonska zahteva po podaji informacij o obdolžitvi obrambi in dostopu do gradiva zadeve, tako da se lahko zagotovi ‚učinkovito uveljavljanje pravice do obrambe‘ in ‚poštenost postopka‘ iz členov 6(1) ter 7(2) in (3) Direktive 2012/13, enak pomen v obeh določbah? Ali bi se zadostilo tej zahtevi, – če bi bile podrobne informacije o obdolžitvi obrambi podane sicer po predložitvi obtožnice sodišču, a še pred sprejetjem ukrepov za njen preizkus in bi bil obrambi določen zadosten rok za pripravo, če so bile pred tem informacije o obdolžitvi podane nepopolno in le delno; – če bi obramba dostop do celotnega dokaznega gradiva dobila sicer po predložitvi obtožnice sodišču, vendar še preden bi bili sprejeti ukrepi za njen preizkus in bi bil obrambi določen zadosten rok za pripravo, če je pred tem obramba imela dostop do pretežnega dela dokaznega gradiva, in – če bi sodišče sprejelo ukrepe, s katerimi bi obrambi zagotovilo, da bi imele vse izjave, ki bi jih podala po seznanitvi s podrobno obtožnico in celotnim dokaznim gradivom, enak učinek, kot bi ga imele, če bi bile državnemu tožilcu podane pred predložitvijo obtožnice sodišču? (v) Ali bi bila zagotovljena ‚poštenost postopka‘ iz člena 6(1) in (4) ter ‚učinkovito uveljavljanje pravice do obrambe‘ iz člena 6(1) Direktive 2012/13, če bi se sodišče odločilo, da bo uvedlo sodni postopek o končni obtožbi, v kateri so nasprotja glede podaje zahteve za podkupnino, a bi nato dalo državnemu tožilcu priložnost, da bi ta nasprotja odpravil, in udeleženim omogočilo, da bi pravice, ki bi jih imeli ob predložitvi obtožnice brez tovrstnih nasprotij, uveljavili v polnem obsegu? (vi) Ali bi bila pravica do dostopa do odvetnika iz člena 3(1) Direktive 2013/48 zagotovljena v zadostni meri, če bi bila med kazensko‑preiskovalnim postopkom odvetniku dana možnost pristopiti za to, da bi bil obveščen o začasni obdolžitvi in bi dobil popoln vpogled v celotno dokazno gradivo, vendar zaradi poklicnih obveznosti in ob sklicevanju na nacionalno pravo, da mora biti vabljen vsaj tri dni vnaprej, ne bi pristopil? Ali mora biti po tem, ko več ni teh obveznosti, določen nov tridnevni rok? Ali je treba preveriti, ali je razlog za (ne)navzočnost upravičen ali gre za zlorabo pravic? (vii) Ali bi kršitev pravice do dostopa do odvetnika, opredeljene v členu 3(1) Direktive 2013/48, v kazensko‑preiskovalnem postopku vplivala na ‚dejansko in učinkovito uveljavljanje pravice do obrambe‘, če bi sodišče po predložitvi obtožnice odvetniku omogočilo popoln dostop do končne in podrobne obtožnice ter do celotnega dokaznega gradiva v zadevi in bi nato sprejelo ukrepe, da bi odvetniku zagotovilo, da bi imele vse njegove izjave, podane po seznanitvi s podrobno obtožnico in celotnim dokaznim gradivom v zadevi, enak učinek, kot bi ga imele, če bi bile državnemu tožilcu podane pred predložitvijo obtožnice sodišču? (c) Ali je subjektivna pravica do ustavitve kazenskega postopka, ki je nastala v korist obdolžene osebe (pod zgoraj navedenimi pogoji), združljiva s pravom Unije, čeprav obstaja možnost, da se ‚bistvene kršitve postopka‘, ki jih ni odpravil državni tožilec, v celoti odpravijo z ukrepi sodišča v sodnem postopku, tako da bi bil na koncu pravni položaj obdolžene osebe enak, kot bi ga imela ob pravočasni odpravi teh kršitev? 3. Ali se lahko uporabijo ugodnejše nacionalne določbe glede pravice obdolžene osebe do obravnavanja zadeve v razumnem roku, pravice do obveščenosti in pravice do dostopa do odvetnika, če bi v povezavi z drugimi okoliščinami (v točki 1 opisanim postopkom) vodile k ustavitvi kazenskega postopka? 4. Ali je treba člen 3(1) Direktive 2013/48 razlagati tako, da nacionalno sodišče pooblašča, da iz sodnega postopka izključi odvetnika, ki je zastopal dve obdolženi osebi, od katerih je ena podala izjavo o dejstvih, ki vplivajo na interese druge, ki izjave ni podala? Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen, ali bi sodišče zagotovilo pravico do dostopa do odvetnika iz člena 3(1) Direktive 2013/48, če bi po tem, ko je odvetniku, ki je hkrati zastopal dve obdolženi osebi z navzkrižnimi interesi, dovolilo sodelovanje v sodnem postopku, vsakemu od obdolženih določilo novega zagovornika po uradni dolžnosti?“