ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Prvi tožbeni razlog se nanaša na kršitev načela nacionalne solidarnosti, kot ga je opredelilo Sodišče Evropske unije in ki je splošno pravno načelo. Tožeča stranka v zvezi s tem navaja, da je Sodišče ugotovilo, da ureditev, ki je namenjena posebni kategoriji prebivalstva ali delavcev, ni zakonska ureditev, temveč poklicna ureditev. Trdi, da v obravnavanem primeru ob upoštevanju diskriminacije, ki naj bi obstajala med samozaposlenimi, ki morajo biti zavarovani v sistemu socialne varnosti samozaposlenih delavcev (v nadaljevanju: SSVSD), čeprav je nimajo prometa ali je ta negativen, in drugimi, kot so samostojni podjetniki, zaposleni ali uradniki, ne gre jasno za zakonsko ureditev. Tožeča stranka poleg tega meni, da SSVSD načela solidarnosti, na katerem naj bi po navedbah francoske države temeljil SSVSD kot zakonska ureditev socialne varnosti, v obravnavani zadevi ni spoštoval, ker je od njega kljub nizkim dohodkom prejel pozive k plačilu minimalnih in pavšalnih prispevkov. Poleg tega bi mu lahko bila v primeru nezadostnih prispevkov ali zamude v celoti odvzeta nadomestilo zaradi bolezni ali pokojnina, kar naj ne bi veljalo za druge francoske delavce, zavarovane pri drugem sistemu socialne varnosti.
Tožba, vložena 31. julija 2018 – Telenet/Komisija

(Zadeva T-470/18)

(2018/C 364/18)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Tožeča stranka: Telenet (Mechelen, Belgija) (zastopnika: Y. Desmedt in E. Monard, lawyers)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predloga

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— izpodbijani akt v celoti razglasi za ničen in

— Komisiji naloži plačilo vseh stroškov postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

S to tožbo se izpodbija Sklep Komisije C(2018) 3410 final z dne 25. maja 2018, sprejet v skladu s členom 7(3) Direktive 2002/21/ES (1), in sicer v zvezi z zadevo BE/2018/2073: veleprodajni lokalni dostop na fiksni lokaciji v Belgiji, zadevo BE/2018/2074: veleprodajni osrednji dostop na fiksni lokaciji za izdelke za množični trg v Belgiji in zadevo BE/2018/2075: veleprodajni dostop do razširjanja televizijskih programov v Belgiji.

Tožeča stranka v podporo tožbi navaja tri tožbene razloge.

1. S prvim tožbenim razlogom se zatrjuje, da je Komisija kršila člen 7(4) Direktive 2002/21/ES in zlorabila svojo diskrecijsko pravico, s tem ko ni začela faze II preiskave. — V zvezi s tem tožeča stranka trdi, da je Komisija izrazila več pomislekov glede opredelitve trga, ki jo je podal belgijski nacionalni regulativni organ. — Tožeča stranka dalje trdi, da mora Komisija v skladu s členom 7(4) Direktive 2002/21/ES začeti fazo II preizkusa, če ima resne dvome glede predlaganih regulativnih ukrepov.

2. Z drugim tožbenim razlogom se zatrjuje, da Komisija ni navedla razlogov za ugotovitev, da izbrana opredelitev trga ne bi pripeljala do drugačnega regulativnega izida. — V zvezi s tem tožeča stranka trdi, da je Komisija napačno uporabila pravo, ko je menila, da se je lahko odločila, da ne bo začela faze II preiskave, in sicer ker naj bi opredelitev trga, za katero je Komisija menila, da je ustreznejša, domnevno pripeljala do istega regulativnega izida kot opredelitev, ki je bila predlagana v osnutku ukrepa. Ustrezne opredelitve trga bi nujno spremenile pravni položaj tožeče stranke.

3. S tretjim tožbenim razlogom se zatrjuje, da Komisija ni ravnala v skladu s postopkovnimi jamstvi iz Direktive 2002/21/ES. — V zvezi s tem tožeča stranka zatrjuje, da je osnutek ukrepa, ki ga je belgijski nacionalni regulativni organ predložil Komisiji, vseboval opredelitev trga, ki ni bila predmet javnega posvetovanja, kot se zahteva v členih 6 in 16(6) Direktive 2002/21/ES. — Tožeča stranka poleg tega trdi, da je Komisija kršila procesne zahteve, ko je komentirala predlog, ki ni bil predmet javnega posvetovanja.

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/21/ES z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 349).
2.

Drugi tožbeni razlog: to, da so bile informacije, s katerimi se namiguje na kršitvena ravnanja tožečih strank, ki jih ti izpodbijata pred Splošnim sodiščem, objavljene, preden je to sodišče izdalo sodbo glede vsebine v zadevi T-113/17, Crédit agricole in Crédit Agricole Corporate and Investment Bank/Komisija, naj bi pomenilo kršitev domneve nedolžnosti. V izpodbijanem sklepu naj bi bilo tako napačno uporabljeno pravo, ker sta bila zavrnjena predloga tožečih strank za zaupno obravnavo teh informacij.
—

razglasi za nične vse ukrepe, ki so bili sprejeti na podlagi preiskave in so bili opravljeni zaradi tega nezakonitega sklepa;
Zadeva T-385/18: Tožba, vložena 25. junija 2018 – Aldi/EUIPO – Crone (CRONE)

Tožba, vložena 25. junija 2018 – Aldi/EUIPO – Crone (CRONE)

(Zadeva T-385/18)

Stranke

Tožeča stranka: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Nemčija) (zastopniki: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen in M. Minkner, odvetniki)

Tožena stranka: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

Druga stranka pred odborom za pritožbe: fds

Podatki o postopku pred EUIPO

Prijavitelj sporne znamke: druga stranka pred odborom za pritožbe

Zadevna sporna znamka: Prijava figurativne znamke Evropske unije CRONE – Prijava št. 14 854 533

Postopek pred EUIPO: postopek z ugovorom

Izpodbijana odločba: Odločba prvega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 14. marca 2018 v zadevi R 1100/2017-1

Tožbena predloga

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— izpodbijano odločbo razveljavi;

— EUIPO naloži plačilo stroškov.

Navajani tožbeni razlog
Zadeva T-393/18: Tožba, vložena 28. junija 2018 – Mellifera/Komisija

Tožba, vložena 28. junija 2018 – Mellifera/Komisija

(Zadeva T-393/18)

Stranki

Tožeča stranka: Mellifera e. V., Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung (Rosenfeld, Nemčija) (zastopnik: A. Willand, odvetnik)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predloga

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— razglasi za ničen sklep Komisije Ares (2018) 2087165 z dne 19. aprila 2018, ki je bila tožeči stranki vročena istega dne;

— Komisiji naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja te tožbene razloge:

Kršitev člena 10(1) Uredbe (ES) št. 1367/2006 ( 1 ) v povezavi s členom 2(1)(g) te uredbe in z Aarhuško konvencijo ( 2 )

— Tožeča stranka navaja, da je podaljšanje dovoljenja za snov glifosat upravni akt, zoper katerega se lahko po postopku iz člena 10(1) Uredbe št. 1367/2006 opravi revizija.

— Poleg tega se posebej navaja, da je podaljšanje dovoljenja „posamičen ukrep“, ker je odločba, ki se sprejme v postopku izdaje dovoljenja, naslovljena na vlagatelja zahtevka.

— Poleg tega je navedeno, da bi se lahko dovoljenje za snov glifosat po veljavnih predpisih lahko izdalo le z ustreznimi omejitvami in pogoji za ohranjanje biotske raznovrstnosti.

— Tožeča stranka nazadnje navaja, da so bile v postopku podaljšanja dovoljenja za snov glifosat storjene kršitve.

( 1 ) Uredba (ES) št. 1367/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. septembra 2006 o uporabi določb Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah v institucijah in organih Skupnosti (UL 2006, L 264, str. 13).

( 2 ) Konvencija Gospodarske komisije Združenih narodov za Evropo z dne 25. junija 1998 o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah.
2.

Z drugim tožbenim razlogom se zatrjuje nezadostna in nepopolna preučitev zadeve in to, da Komisija ni preučila dejanskega in pravnega stanja, na katerega so jo opozorile osebe, podjetja in združenja, katerih interes je z odobritvijo pomoči lahko prizadet, ter kršitev obveznosti obrazložitve. — Komisija ni preučila vseh točk tožnikove pritožbe. Komisija je namesto tega zgolj površinsko ugotovila, da izračun neto stroškov temeljil na ustrezni računovodski razdelitvi stroškov za univerzalne storitve in drugih stroškov. — Komisija je v zvezi s tem kršila obveznost obrazložitve.
1.

Prvi tožbeni razlog: zlasti napačna presoja, opravljena v izpodbijani odločbi, da se francoski sistemi socialne varnosti lahko opredelijo kot „obvezni sistem socialne varnosti“, čeprav naj nikakor ne bi bili sistemi, namenjeni celotnemu prebivalstvu, niti vsem zaposlenim, temveč sistemi, v katere so delavci uvrščeni na podlagi poklicnega statusa in za katere bi se zato morali uporabljati direktivi 92/49/EGS in 92/96/EGS.
—

Kršitev člena 7(1)(b) in (c) Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (EU) št. 2017/1001.
—

razglasi ničnost Izvedbenega sklepa Komisije C(2018) 955 z dne 27. februarja 2018 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Evropske unije v delu, v katerem so iz financiranja Evropske unije izključeni nekateri odhodki Portugalske v višini 1052101,05 EUR, ker so „Dolgovi, napačno navedeni v preglednicah iz Priloge III, za katere se pravilo 50/50 ni uporabilo“.
—

razglasi ničnost Sklepa Sveta (SZVP) 2018/475 z dne 21. marca 2018 o posodobitvi seznama oseb, skupin in subjektov, za katere se uporabljajo členi 2, 3 in 4 Skupnega stališča 2001/931/SZVP o uporabi posebnih ukrepov za boj proti terorizmu, in razveljavitvi Sklepa (SZVP) 2017/1426 (UL 2018, L 79, str. 26);
1.

S prvim tožbenim razlogom se zatrjujeta kršitev mandata preiskovalnega in disciplinskega urada, in sicer glede upravne preiskave zoper tožečo stranko, ter kršitev načel nepristranskosti in dobrega upravljanja.
—

ugotovi, prvič, (a) da obvestilo o dolgovanem znesku 3241801228, ki je bilo tožeči stranki poslano 15. januarja 2018 in v katerem tožena stranka zahteva vračilo 481835,56 EUR za pogodbo o delu FP7-215952 PERFORM na podlagi ugotovitev pregleda 11-ΒΑ135-006, pomeni kršitev njenih pogodbenih obveznosti, ker upravičeni stroški za obravnavano pogodbo znašajo 605217 EUR, od katerih je 490711 EUR prispevka Unije, in da mora tožeča stranka toženi stranki vrniti znesek v višini 21171 EUR, in ne 481835,56 EUR, in drugič, (b) da obvestilo o dolgovanem znesku 3241801229, ki je bilo tožeči stranki poslano 15. januarja 2018 in v katerem tožena stranka zahteva vračilo 29694,10 EUR kot znesek odškodnine, pomeni kršitev njenih pogodbenih obveznosti.
2.

Drugi tožbeni razlog: Komisija naj bi kršila člen 107(1) PDEU z ugotovitvijo, da ukrep 1 zagotavlja selektivno gospodarsko prednost tožeči stranki. Podredno se navaja, da Komisija ni pravilno ugotovila zneska morebitne nezakonite in nezdružljive državne pomoči, ki izvira iz ukrepa 1 in je v nasprotju s členom 16(1) of postopkovne uredbe. ( 2 )
2.

Z drugim tožbenim razlogom tožeča stranka trdi, da Svet ni dokazal, da so pogoji za njeno uvrstitev na seznam izpolnjeni, in da je storil očitno napako pri presoji s tem, da ni dokazal, da je tožeča stranka kot državni tožilec in v preteklih funkcijah varuha človekovih pravic in predsednika republiškega sveta za moralo ogrožala demokracijo in pravno državo v Venezueli.
—

prizna, da se za italijanski zdravstveni sistem uporablja sistem storitev splošnega gospodarskega pomena, in torej tudi načela iz sodbe Sodišča v zadevi Altmark iz leta 2003 ob upoštevanju členov 106 in 107 PDEU za uporabo državnih pomoči. Posledično naj se preveri, kako je v zvezi s plačevanjem javnih struktur ravnala dežela Lacij, ki bi morala upoštevati načela, določena v zgoraj navedenih predpisih in torej plačilo zdravstvenih struktur v državni lasti omejiti na povračilo stroškov v skladu z merili, ki so določena v sodbi Altmark in ki se nanašajo na tako imenovano povprečno podjetje, in naj se ugotovi, da čezmerno financiranje pomeni prekomerno nadomestilo;
—

toženim strankam naloži plačilo zneskov, navedenih v tabeli, ki je priložena tožbi, z obrestmi od 26. marca 2013 do izdaje sodbe Sodišča, kot odškodnino za škodo, ki je nastala zaradi sklepov Evropskupine o reševanju Cyprus Popular Bank Public Co Ltd (Laiki Bank), o reševanju Bank of Cyprus Public Company Limited (Bank of Cyprus) s sredstvi upnikov in o prodaji sredstev in poslov teh bank v Grčiji in/ali zaradi zagotovitve izredne likvidnostne pomoči Laiki Bank s soglasjem Evropske centralne banke in kasnejšim prenosom ustrezne obligacije na Bank of Cyprus po navodilih Evropske centralne banke;
—

za delno ničen razglasi člen 9 – zlasti odstavke 1, 2 in 3 – Sklepa ECB ECB/SSM/2017 – R0MUWSFPU8MPRO8K5P83/248 z dne 19. decembra 2017, in sicer v delu, kjer nalaga odbitje nepreklicnih zavez za plačilo, vpisanih pri enotnem skladu za reševanje, nacionalnih skladih za reševanje in nacionalnih sistemih jamstva za vloge za navaden lastniški temeljni kapital, na posamični, subkonsolidirani ali konsolidirani podlagi;
—

ob spremembi izpodbijane odločbe ugotovi in razglasi, da se je znamka EU’159 v referenčnem obdobju resno in dejansko uporabljala v Evropski uniji v skladu s členom 58(1) Uredbe o znamki Evropske unije za proizvode/storitve iz razredov 8 (Ročno orodje in naprave (za ročno upravljanje), zlasti kuhinjski pripomočki), 16 (papir, lapenka, tiskovine, knjige, revije, potrebščine za umetnike, pisalne potrebščine, material za poučevanje), 21 (priprave ter posode za gospodinjstvo ali kuhinjo, ponve, krožniki, kozarci, steklenina, porcelan in fajansa), 29 (živila živalskega izvora, konzervirano, sušeno in kuhano sadje; želeji, marmelada, kompoti; jajca, mleko in mlečni izdelki; jedilna olja in masti), 30 (kava in kavni nadomestki, čaj, kakav, sladkor, riž, mola, kruh, testenine, pecivo, sladoled, aromatični dodatki za prehrano), 33 (alkoholne pijače) ter za proizvode/storitve iz razredov 30 (kava), 41 (izobraževanje, pouk, nudenje tečajev usposabljanja) in 43 (nudenje hrane in pijače, storitve, ki jih opravljajo podjetja, ki dobavijo hrano in pijačo, pripravljeno za uživanje, ki se nato prodaja v barih, restavracijah, samopostrežnih restavracijah in menzah);
5.

Peti tožbeni razlog: kršitev členov 1, 2, 3 in 4 Uredbe št. 1/58 (1), kršitev členov 1d in 28 Kadrovskih predpisov in kršitev člena 1(1)(f) Priloge III k tem kadrovskim predpisom ter kršitev načel enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije
—

odločbo Frontex z dne 10. novembra 2017 (ref: CGO/LAU/18911 c/2017), s katero je bila tožečima strankama zavrnjen dostop do imena, zastave in vrste plovila, ki ga uporablja Frontex v osrednjem Sredozemlju v skladu s skupno operacijo Triton v obdobju od vključno 1. junija 2017 do vključno 30. avgusta 2017, razglasi za nično;
SL Uradni list Evropske unije C 134/25

Tožba, vložena 29. januarja 2018 – Tsapakidou/Sodišče

(Zadeva T-66/18)

(2018/C 134/35)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Tožeča stranka: Argyro Tsapakidou (Berlin, Nemčija) (zastopnik: E. Kleani, odvetnik)

Tožena stranka: Sodišče Evropske unije

Predlogi

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— odločbo Sodišča z dne 23. novembra 2017 (referenčna številka 20173939), s katero je bila zavrnjena ponudba tožeče stranka v zvezi z obvestilom glede sklenitve pogodb z zunanjimi prevajalci 2017/S 002-001564 za grški jezik, razglasi za nično in

— toženi stranki naloži plačilo stroškov postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja, da izpodbijana odločba krši temeljna načela prava EU, v skladu s katerimi morajo biti upravni akti dovolj obrazloženi in morajo vsebovati načela, na katerih temeljijo. Ti merili nista izpolnjeni. Tožeča stranka zlasti trdi, da je bila utemeljitev, ki jo je podala tožena stranka, nezadostna glede na člen 4(3)(1) razpisne dokumentacije. Poleg tega tožeči stranki informacije, ki so ji bile dane, niso omogočile, da bi presodila veljavnost rezultatov zadevnega testnega prevoda. Ni imela dovolj informacij glede smernic za ocenjevanje in meril, na podlagi katerih je bila izpodbijana odločba sprejeta.
2.

Drugi tožbeni razlog: Komisija bi morala začeti formalni postopek preiskave v skladu s členom 108(2) PDEU na podlagi testa obstoja resnih težav. Obstoj resnih težav na strani Komisije za sprejetje spornega sklepa in torej kršitev procesnih varovalk, ki so določene v členu 108(2) PDEU, sta razvidna iz naslednjega: — Komisija je napačno uporabila pravo z ugotovitvijo, da se ne daje prednost iz državnih sredstev, ker je spregledala, da je Finska zlorabila svojo diskrecijsko pravico, kar je pripeljalo do porabe državnih sredstev; — Komisija je napačno uporabila pravo z ugotovitvijo, da ni obstajala selektivna prednost, ker ni ustrezno opredelila „posebnih nalog“ kot storitev splošnega gospodarskega pomena; — Komisija v postopku predhodnega pregleda ni zbrala bistvenih informacij; — Postopek predhodnega pregleda je trajal nerazumno dolgo (skoraj 30 mesecev); — Komisija je uporabila še nikoli videno pravno opredelitev „posebne naloge“; — Finska je med postopkom predhodnega pregleda spremenila zakon o univerzah, v skladu s katerim je pred tem davek od dohodkov pravnih oseb in dajatev za farmacevtsko dejavnost, ki ju je plačala Yliopiston Apteekki Oy, vrnila Univerzi v Helsinkih, kar je bil osrednji predpis enega od zatrjevanih ukrepov državnih pomoči.
—

razglasi za ničnega sklep Komisije C(2017) 3777 final z dne 29. maja 2017 o nezdružljivosti koncentracije, ki vključuje prevzem podjetja New NP s strani podjetja EDF, z notranjim trgom in Sporazumom EGP (zadeva COMP/M.7764 – EDF/Areva reactor business) (UL 2017, C 377, str. 5); in
3.

Tretji tožbeni razlog: kršitev člena 20(2) temeljne uredbe, pravice tožeče stranke do dostopa in njene pravice do obrambe ter kršitev obveznosti dobrega upravljanja iz člena 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ker Komisija v zvezi s srbskim uvozom ni razkrila stopnje škode (nelojalno nižanje ciljnih cen) in stopnje nelojalnega nižanja prodajnih cen ter ni skrbno in nepristransko preučila vseh upoštevnih vidikov zadeve.
2.

Drugi tožbeni razlog: kršitev PDEU in pravnih pravil, ki se uporabljajo pri njenem prenosu, to je člena 107(3)(a) PDEU, člena 109 PDEU v povezavi s členom 58(1) Uredbe (EU) 651/2014 in člena 108(2) PDEU v povezavi s členom 4(4) Uredbe (EU) 2015/1589 — Tožena stranka meni, da je njena diskrecijska pravica v zvezi z državnimi pomočmi, ki temeljijo na Uredbi (EU) 651/2014, omejena na preizkus pogojev za izvzetje iz te uredbe. To naziranje naj bi bilo pravno napačno, ker naj bi v skladu s sodno prakso sodišč Unije iz upoštevanja pogojev iz Uredbe (EU) 651/2014 izhajalo le to, da ima domneva o združljivosti prednost pred individualno preučitvijo posamičnega primera. Ta prednost naj bi odpadla v primerih, kakršen je ta, v katerem je treba državni pomoči glede na njeno učinkovanje na konkurenco na prvi pogled pripisati poseben pomen. V takih primerih naj bi bila tožena stranka pooblaščena za posamično presojo izven okvira Uredbe (EU) 651/2014, ob upoštevanju primarnega prava in splošnih načel prava Unije. Ker tožena stranka ni izvajala svoje diskrecijske pravice, naj bi kršila člen 107(3)(a) PDEU. — Poleg tega naj bi tožena stranka kršila člen 109 PDEU v povezavi s členom 58(1) Uredbe (EU) 651/2014, ker je to uredbo v tej zadevi uporabila za nazaj, čeprav naj pogoji za to ne bi bili izpolnjeni. Ta državna pomoč naj bi bila ad hoc državna pomoč za veliko podjetje. Za spodbujevalni učinek takih državnih pomoči naj bi v skladu s členom 6(3)(a) Uredbe (EU) 651/2014 veljale posebej stroge zahteve. Zahtevani dokaz, da so se slovaški organi pred dodelitvijo pomoči na podlagi dokumentov prejemnice pomoči prepričali o izpolnjevanju teh zahtev, naj ne bi bil predložen. — Tožena stranka naj bi, nazadnje, kršila člen 108(2) PDEU v povezavi s členom 4(4) Uredbe (EU) 2015/1589, ker ni sprožila formalnega postopka preiskave. Tožena stranka naj bi med več kot tri leta in pol trajajočem postopku preizkusa le nezadostno in nepopolno preverila status malega ali srednjega podjetja, ki ga je pripisala prejemnici pomoči. Poleg tega naj bi tožena stranka v nekem pogovoru izrecno omenila težave v zvezi s presojo, ali gre za državno pomoč, dodeljeno na podlagi uredb o državnih pomočeh, ali za ad hoc državno pomoč. Tožena stranka naj bi lahko to vprašanje pustila odprto le, če bi to, ali je prejemnica pomoči malo ali srednje podjetje, zadostno preizkusila in pravilno ugotovila. Poleg tega naj bi tožena stranka šele v izpodbijanem sklepu priznala, da združljivost v skladu z Uredbo (ES) 800/2008 (3) ni podana, potem ko je več let trdila nasprotno.
—

Agencija se je pri sprejetju izpodbijane odločbe oprla zgolj na del pogajanj, ki so potekala med strankama, in je svoj nadzor samovoljno omejila na nekaj izmenjav dopisov med strankama od januarja 2017 dalje. Tožeča stranka je predložila vse dopise v zvezi s snovjo, ki sta si jih izmenjala z registracijskim zavezancem, ob tem pa pojasnila, zakaj so ti dopisi pomembni. Agencija kljub pojasnilu, ki ga je dala tožeča stranka v zvezi s pomenom teh dopisov, ni navedla nobenega razloga za to, da komunikacije med tožečo stranko in SSS pred januarjem 2017 ni preučila in jo je dejansko popolnoma zanemarila.
—

Zahtevani dokumenti naj ne bi bili zajeti z nobeno od splošnih domnev. Trditev Komisije, da sta postopek priglasitve in postopek za ugotavljanje kršitev „neločljivo povezana“, je vsebinsko napačna in preveč nejasna. Z njo naj nikakor ne bi bilo mogoče dokazati, da so dokumenti zajeti s splošno domnevo, ker je to pogojeno zgolj s tem, da so del spisa v zvezi s kršitvijo. Pravilen preizkus tega, ali je dokument del tega spisa, temelji na tem, ali ga ima Komisija v posesti v okviru načrtovanega ali tekočega postopka za ugotavljanje kršitev, torej ali je dokument predložila, prejela, naročila, itd. v okviru tega postopka ali z namenom njegovega začetka. Ta preizkus naj v obravnavani zadevi ne bi bil opravljen.
SL Uradni list Evropske unije C 5/46

Tožba, vložena 5. oktobra 2017 – Vendrell Marti/SRB

(Zadeva T-687/17)

(2018/C 005/62)

Jezik postopka: španščina

Stranki

Tožeča stranka: Pedro Vendrell Marti (Madrid, Španija) (zastopnika: E. Martínez Martínez in C. López-Mélida de Ramón, odvetnika)

Tožena stranka: Enotni odbor za reševanje

Predlogi

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— Sklep Enotnega odbora za reševanje (SRB/EES/2017/08) in vrednotenje neodvisnega strokovnjaka, na katerem v skladu s členom 20(15) Uredbe št. 806/2014 temelji, razglasi za nična;

— ugotovi, da sta člena 18 in 29 Uredbe (EU) št. 806/2014 nezakonita in da se ne uporabljata;

— Enotnemu odboru za reševanje naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožbeni razlogi in bistvene trditve so podobni kot v zadevah Mutualidad de la Abogacía in Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos/ Enotni odbor za reševanje (T-478/17), Fundación Tatiana Pérez de Guzmán el Bueno in SFL/Enotni odbor za reševanje (T-481/17), Comercial Vascongada Recalde/Komisija in Enotni odbor za reševanje (T-482/17), García Suárez in drugi/Komisija in Enotni odbor za reševanje (T-483/17), Fidesban in drugi/Enotni odbor za reševanje (T-484/17), Sáchez del Valle in Calatrava Real State 2015/Komisija in Enotni odbor za reševanje (T-497/17) ter Pablo Álvarez de Linera Granda/Comisión y Junta Única de Resolución (T-498/17).
—

razsodi, da je treba povrniti vso premoženjsko in nepremoženjsko škodo, povzročeno tožeči stranki z resno kršitvijo pravice do dobrega upravljanja, pri čemer ta kršitev vključuje sprejetje odločbe brez datuma, podpisane elektronsko 3. avgusta 2017 in naslovljene „Zahteva za zamenjavo glavnega strokovnjaka št. 3 glede pogodbe ENPI/2016/381-920 SOFRECO, Zaposlitev osebja za tehnično pomoč v okviru podpornega programa za izvajanje pridružitvenega sporazuma‘ (P3A III)“