Zadeva T‑83/18

CH

proti

Evropskemu parlamentu

„Javni uslužbenci – Akreditirani parlamentarni pomočniki – Člen 24 Kadrovskih predpisov – Prošnja za pomoč – Člen 12a Kadrovskih predpisov – Psihično nadlegovanje – Posvetovalni odbor za obravnavo pritožb zaradi nadlegovanja med akreditiranimi parlamentarnimi pomočniki in poslanci Evropskega parlamenta ter preprečevanje nadlegovanja na delovnem mestu – Odločba o zavrnitvi prošnje za pomoč – Pravica do izjave – Načelo kontradiktornosti – Zavrnitev posredovanja mnenja posvetovalnega odbora in zapisnikov o zaslišanju prič – Zavrnitev tožene institucije, da upošteva pripravljalni ukrep Splošnega sodišča“

Povzetek – Sodba Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 13. decembra 2018

(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člena 41 in 48; Kadrovski predpisi, člena 12a in 24)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 64 do 67.)

Glede upravne preiskave, ki jo je začela uprava po vložitvi prošnje za pomoč zaradi zatrjevanega psihičnega nadlegovanja, je namen te upravne preiskave potrditi ali ovreči obstoj psihičnega nadlegovanja v smislu člena 12a Kadrovskih predpisov, tako da organ, pooblaščen za sklepanje pogodb o zaposlitvi, ne sme prejudicirati izida preiskave in se od njega pričakuje ravno to, da ne zavzame stališča, niti posredno, do resničnosti zatrjevanega nadlegovanja, dokler ne dobi rezultatov upravne preiskave. Drugače povedano, to, da uprava ne zavzame stališča prezgodaj in v bistvu na podlagi enostranskega opisa dogodkov, zagotovljenega v prošnji za pomoč, je sestavni del uvedbe upravne preiskave, saj mora uprava, nasprotno, pridržati svoje stališče, dokler navedena preiskava, ki mora biti izvedena v skladu z načelom kontradiktornosti in mora v njej sodelovati tudi domnevni nadlegovalec, ni končana. Pomen dokončanja upravne preiskave je tudi v tem, da lahko, na eni strani, že samo ugotovitev organa, pooblaščenega za sklepanje pogodb o zaposlitvi, po končani upravni preiskavi – eventualno izvedeni ob pomoči organa, ločenega od tega organa, kot je Posvetovalni odbor – o obstoju psihičnega nadlegovanja blagodejno vpliva na okrevanje nadlegovanega uradnika ali uslužbenca v terapevtskem procesu, ter jo lahko žrtev tudi uporabi za potrebe morebitnega nacionalnega sodnega postopka, za katerega bo veljala obveznost pomoči, ki jo ima navedeni organ na podlagi člena 24 Kadrovskih predpisov in ki ne bo prenehala po izteku obdobja zaposlitve zadevnega uslužbenca. na drugi strani lahko dokončanje upravne preiskave, nasprotno, omogoči, da se ovržejo trditve domnevne žrtve, kar nato omogoči povrnitev škode, ki jo je taka obtožba, če bi se izkazala za neutemeljeno, lahko povzročila osebi, ki je bila v postopku preiskave obravnavana kot domnevni nadlegovalec. (Glej točki 68 in 69.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke 71, 72, 75 in 79.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 73 in 74.)

Ob upoštevanju zaščite interesov oseb, zoper katere je bila pritožba vložena, in tistih, ki so pričale v okviru preiskave, se tudi z nobeno določbo Kadrovskih predpisov ne prepoveduje posredovanja končnega poročila o preiskavi tretji osebi, ki bi imela pravni interes za seznanitev z njim, kot ga ima oseba, ki vloži prošnjo za pomoč na podlagi člena 24 Kadrovskih predpisov in zatrjuje, da je kršen člen 12a teh predpisov. Če se uprava odloči, da se bo ravnala po mnenju posvetovalnega odbora, ki mu je zaupala izvedbo upravne preiskave, in v odločbi o prošnji za pomoč upošteva mnenje, ki ga bo izdal ta posvetovalni odbor, mora biti vlagatelj prošnje za pomoč na podlagi pravice do izjave načeloma seznanjen z navedenim mnenjem, ki je posvetovalno in je lahko pripravljeno v obliki, ki ni zaupna, s katero se spoštuje anonimnost prič, in to tudi če v internih pravilih glede nadlegovanja posredovanje tega mnenja ni določeno. Z mnenjem posvetovalnega odbora, čeprav ni pravno zavezujoče, je treba, ker je uprava z njim razpolagala, seznaniti tudi avtorja prošnje za pomoč, da bi se lahko predhodno opredelil do njegove vsebine, preden bi uprava sprejela odločitev o prošnji za pomoč, posredno tudi na podlagi tega mnenja. (Glej točke 84, 85 in 89.)

Uprava lahko, da bi zagotovila učinkovito izvajanje prepovedi vsakršne oblike psihičnega ali spolnega nadlegovanja na delovnem mestu, načeloma določi možnost, da se pričam, ki privolijo, da bodo pripovedovale o spornih dejstvih v zatrjevanem primeru nadlegovanja, zagotovi, da bodo njihova pričevanja ostala zaupna tako v razmerju do domnevnega nadlegovalca kot v razmerju do domnevne žrtve vsaj v okviru postopka obravnave prošnje za pomoč v smislu člena 24 Kadrovskih predpisov. Ker je namreč na eni strani v okviru obravnave prošnje za pomoč eden od ciljev, naloženih upravi, da v službi znova vzpostavi dobro vzdušje, bi lahko to, da se domnevni nadlegovalec in domnevna žrtev seznanita z vsebino pričevanj, ogrozilo ta cilj, ker bi znova razvnelo medosebno sovraštvo v službi ali instituciji ter osebe, ki bi lahko podale pomembno pričevanje, v prihodnosti odvračalo od tega. Na drugi strani pa, ko institucija prejme informacije, podane prostovoljno, vendar skupaj z zahtevo po zaupnosti, da se zavaruje anonimnost informatorja, mora institucija, ki se strinja s tem, da bo prejela te informacije, tak pogoj spoštovati. Enako lahko velja, ko uradniki ali uslužbenci privolijo v pričanje, da bi se upravi omogočilo, da razjasni dejstva, ki so predmet prošnje za pomoč, vendar v zameno zahtevajo, da se zagotovi njihova anonimnost v razmerju do domnevnega nadlegovalca in/ali domnevne žrtve, pri čemer je treba poudariti, da tudi če je njihova udeležba z vidika Kadrovskih predpisov zaželena, niso nujno dolžni s svojim pričevanjem sodelovati v preiskavi. Uprava torej lahko v okviru preiskave domnevnega nadlegovanja – ne da bi pri tem kršila pravico do izjave, kot je določena v členu 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – prosilcu za pomoč v predhodnem postopku zavrne posredovanje zapisnikov o zaslišanju prič. (Glej točke od 92 do 94 in 96.)

Ker niti Pogodba DEU niti Statut Sodišča Evropske unije niti Poslovnik ne določajo možnosti naložitve sankcije v primeru nespoštovanja sklepa na podlagi člena 92 Poslovnika o odreditvi pripravljalnega ukrepa, je ob zavračanju tožene stranke, ki je tudi v nasprotju z obveznostjo lojalnega sodelovanja iz člena 13(2) PEU, edini mogoč odziv Splošnega sodišča iz tega izpeljati vse posledice v končni odločbi. Splošno sodišče, in ne stranke v sporu, je pristojno za presojo zaupnosti dokumentov, katerih predložitev se odredi na podlagi člena 92(3) Poslovnika, in po potrebi za presojo, ali bi bilo zaradi morebitno priznane zaupnosti teh dokumentov s strani sodišča Unije primerno, da se zaradi varovanja istovetnosti prič kot taki ne posredujejo tožeči stranki, ampak se nasprotno zahteva, da tožena stranka predloži različico teh dokumentov, ki ni zaupna, brez imen prič in podatkov, ki omogočajo nedvoumno ugotovitev njihove istovetnosti ali pa povzetek teh dokumentov v obliki, ki ni zaupna. (Glej točki 100 in 104.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 114.)