ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
63

Tako načeli enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije kot tudi načelo preglednosti, ki iz njiju izhaja (glej v tem smislu sodbo z dne 17. decembra 2015, UNIS/Beaudout Père et Fils, C‑25/14 in C‑26/14, EU:C:2015:821, točka 38), zahtevajo, da so vsi pogoji in pravila postopka oddaje javnega naročila v obvestilu o naročilu ali specifikaciji navedeni jasno, natančno in nedvoumno, da lahko, prvič, vsi razumno obveščeni in običajno skrbni ponudniki natančno razumejo njihov pomen in jih lahko enako razlagajo ter, drugič, javni naročnik dejansko preveri, ali ponudbe ponudnikov ustrezajo merilom, ki veljajo za zadevno naročilo (glej v tem smislu sodbo z dne 13. julija 2017, Ingsteel in Metrostav, C‑76/16, EU:C:2017:549, točka 34).
62

Komisija na tretjem mestu z drugim delom drugega pritožbenega razloga in tretjim delom četrtega pritožbenega razloga trdi, da Splošno sodišče v točkah od 198 do 222 izpodbijane sodbe ni odgovorilo na argumentacijo, v okviru katere je trdila, da je trditev družbe UPS v zvezi s kršitvijo pravice do obrambe brezpredmetna, ker ugotovitev bistvenega oviranja učinkovite konkurence na danskem in nizozemskem trgu ni temeljila izključno na izidih ekonometričnega modela. Bilo naj bi protislovno, da je z izpodbijano sodbo razglašena ničnost spornega sklepa zaradi kršitve pravice do obrambe, čeprav je bilo v točkah 217 in 218 izpodbijane sodbe ugotovljeno, da bi lahko bila na eni strani končna različica ekonometričnega modela „vsaj za nekatere države članice […] v nasprotju s kvalitativnimi informacijami, ki jih je upoštevala Komisija“, in da je na drugi strani Komisiji omogočila zmanjšanje števila držav članic, v katerih bi koncentracija povzročila bistveno oviranje učinkovite konkurence.
29

V skladu s členom 90(1) te direktive, ki se nanaša na preklic naročila, zavrnitev oziroma celotno ali delno neplačilo ali znižanje cene po dobavi, morajo vse države članice zmanjšati davčno osnovo in torej znesek DDV, ki ga dolguje davčni zavezanec, vsakič, ko davčni zavezanec po transakciji ni prejel dela ali celotnega plačila. Ta določba je izraz temeljnega načela Direktive o DDV, na podlagi katerega davčno osnovo tvori dejansko prejeto plačilo in katerega korelat je, da davčna uprava iz naslova DDV ne more prejeti zneska, ki je višji od tistega, ki ga je prejel davčni zavezanec (sodbe z dne 26. januarja 2012, Kraft Foods Polska, C‑588/10, EU:C:2012:40, točki 26 in 27; z dne 15. maja 2014, Almos Agrárkülkereskedelmi, C‑337/13, EU:C:2014:328, točka 22, in z dne 20. decembra 2017, Boehringer Ingelheim Pharma, C‑462/16, EU:C:2017:1006, točka 32).
54

V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je Sodišče v okviru odškodninske tožbe, ki so jo tožeče stranke vložile proti Komisiji zlasti zato, da bi dosegle povrnitev stroškov garancije, ki so jo zagotovile, da bi se zadržala izvršitev odločb o izterjavi zadevnih nadomestil – in sicer odločb, ki so bile pozneje odpravljene – razsodilo, da če je v odločbi, s katero je naloženo plačilo globe, določena možnost, da se do odločitve o tožbi zoper to odločbo položi varščina, s katero naj bi se zagotovilo to plačilo in zamudne obresti, škoda v obliki stroškov garancije ni posledica navedene odločbe, ampak lastne odločitve zadevne osebe, da bo raje zagotovila garancijo, kot da takoj izpolni obveznost povračila. Sodišče je v teh okoliščinah ugotovilo, da med ravnanjem, ki se očita Komisiji, in zatrjevano škodo ni nikakršne neposredne vzročne zveze (glej v tem smislu sodbo z dne 28. februarja 2013, Inalca in Cremonini/Komisija, C‑460/09 P, EU:C:2013:111, točki 118 in 120).
9

Člen 17 te direktive določa: „1. Ob upoštevanju splošnih načel varovanja zdravja in varnosti delavcev države članice lahko odstopajo od členov 3 do 6, 8 in 16, če zaradi posebnih značilnosti izvajane dejavnosti dolžina delovnega časa ni odmerjena in/ali vnaprej določena ali jo lahko določijo delavci sami, še posebno pa v primerih, ko gre za: (a) vodilne kadre ali druge osebe s pooblastili za avtonomno odločanje; (b) delavce, ki so družinski člani; ali (c) delavce, ki službujejo pri verskih obredih v cerkvah ali verskih skupnostih. […] 3. V skladu z odstavkom 2 tega člena so mogoča odstopanja od členov 3, 4, 5, 8 in 16: […] (b) v primeru dejavnosti varovanja in nadzora, ki zahtevajo stalno prisotnost, zaradi varovanja posesti ali oseb, zlasti varnostnikov in oskrbnikov ali podjetij za varovanje; (c) v primeru dejavnosti, ki zahtevajo nepretrgano storitev ali proizvodnjo, zlasti: (i) storitve, povezane s sprejemom, zdravljenjem in/ali oskrbo v bolnišnicah ali podobnih ustanovah, vključno z dejavnostjo zdravnikov na usposabljanju, v domovih in zaporih; (ii) delavce v ladjedelnici ali na letališču; (iii) tisk, radio, televizija, filmska produkcija, poštne in telekomunikacijske storitve, storitve prve pomoči, gasilcev in civilne zaščite; (iv) proizvodnja, prenos in distribucija plina, vode in električne energije, zbiranje gospodinjskih odpadkov in sežigalnice; (v) gospodarske dejavnosti, v katerih dela ne morejo prekiniti zaradi tehničnih razlogov; (vi) dejavnosti raziskav in razvoja; (vii) kmetijstvo; (viii) za delavce, ki se ukvarjajo s prevozom potnikov v dejavnostih rednega mestnega prevoza; […] 4. V skladu z odstavkom 2 tega člena so odstopanja mogoča od členov 3 in 5: […] (b) pri dejavnostih z deljenim delovnim časom, zlasti osebja za čiščenje. […]“
39

V zvezi z dvomi, ki jih je predložitveno sodišče podalo glede upoštevnosti sodbe z dne 5. februarja 2014, Hervis Sport- és Divatkereskedelmi (C‑385/12, EU:C:2014:47), na katero se je pred njim sklicevala tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, je treba opozoriti, da je Sodišče v točkah od 37 do 41 te sodbe in v točki 23 sodbe z dne 26. aprila 2018, ANGED (C‑234/16 in C‑235/16, EU:C:2018:281), presodilo, da obvezna dajatev, v zvezi s katero je določeno razlikovalno merilo, ki je na videz objektivno, ki pa v večini primerov glede na svoje značilnosti v slabši položaj postavlja družbe, ki imajo svoj sedež v drugih državah članicah in ki so v primerljivem položaju s tistimi, ki imajo svoj sedež v državi članici obdavčitve, pomeni posredno diskriminacijo na podlagi kraja sedeža družb, ki jo člena 49 in 54 PDEU prepovedujeta.
66

Glede na vse zgoraj navedeno je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da člen 12(1) Direktive 2003/86 ne nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero je prošnjo za združitev družine, ki jo družinski član begunca vloži na podlagi ugodnejših določb za begunce iz poglavja V te direktive, mogoče zavrniti, ker je bila ta prošnja vložena več kot tri mesece po tem, ko je bil sponzorju odobren status begunca, pri čemer je v skladu z njo mogoče v okviru drugih pravil vložiti novo prošnjo, če ta ureditev: – določa, da takega razloga za zavrnitev ni mogoče sprejeti v primerih, v katerih je zaradi posebnih okoliščin prepozna vložitev prve prošnje objektivno opravičljiva; – določa, da so zadevne osebe v celoti obveščene o posledicah odločbe o zavrnitvi njihove prve prošnje in o ukrepih, ki jih morajo sprejeti za učinkovito uveljavljanje svoje pravice do združitve družine, in – zagotavlja, da za sponzorje, priznane kot begunce, še naprej veljajo ugodnejši pogoji za uresničevanje pravice do združitve družine, ki veljajo za begunce in ki so navedeni v členih 10 in 11 ali v členu 12(2) navedene direktive.
Ker člen 3(2) Direktive 2009/72 določa, da morajo biti obveznosti javnih storitev jasno določene, pregledne, nediskriminatorne in preverljive, člen 3(6) iste direktive pa določa, da je treba finančna nadomestila za izvajalce javnih storitev določiti na nediskriminatoren in pregleden način, je treba pojasniti naslednje:

Ali je treba določbe člena 3(2) in (6) Direktive 2009/72 razlagati tako, da prepovedujejo omejevanje zagotavljanja pobud [izvajalcem javnih storitev], če ti ustrezno izpolnjujejo svoje obveznosti zagotavljanja javnih storitev?

Ali je treba obveznost, določeno v nacionalnem pravu – da se zadrži plačilo finančnega nadomestila, ki ga prejmejo izvajalci javnih storitev ne glede na dejavnosti, v okviru katerih izvajalec zagotavlja javne storitve, in na izpolnjevanje njihovih prevzetih obveznosti, pri čemer je razlog za omejevanje (zadržanje) plačila nadomestila za javne storitve povezan s tem in odvisen od tega, kako uspešno oseba, ki je povezana z izvajalcem javnih storitev (in pri kateri ima nadzorni delež isto podjetje, kot je tisto, ki ima nadzorni delež pri izvajalcu javnih storitev), opravlja dejavnosti in izpolnjuje obveznosti, in sicer pri obračunu finančnih nadomestil za javne storitve za to podjetje glede na porabo – za namene določb člena 3(2) in (6) Direktive 2009/72 šteti za diskriminatorno, nejasno in omejujočo za pošteno konkurenco?

Ali je treba obveznost, določeno v nacionalnem pravu – da se zadrži plačilo finančnega nadomestila, ki ga prejmejo izvajalci javnih storitev, čeprav morajo še naprej v celoti izpolnjevati svoje obveznosti javnih storitev in s tem povezane pogodbene obveznosti do podjetij, ki kupujejo električno energijo – za namene določb člena 3(2) in (6) Direktive 2009/72 obravnavati kot diskriminatorno, nejasno in omejujočo za pošteno konkurenco?
39

V zvezi s tem je treba pojem „objektivni razlog“ razumeti tako, da se nanaša na jasno določene in konkretne okoliščine, ki označujejo določeno dejavnost in ki so posledično take, da v tem posebnem okviru upravičujejo veriženje pogodb o zaposlitvi za določen čas. Te okoliščine so lahko zlasti posledica posebnosti nalog, za izvedbo katerih so bile sklenjene take pogodbe, in njihovih notranjih značilnosti ali pa, odvisno od primera, posledica uresničevanja legitimnega cilja socialne politike države članice (sodbi z dne 26. novembra 2014, Mascolo in drugi, C‑22/13, od C‑61/13 do C‑63/13 in C‑418/13, EU:C:2014:2401, točka 87 in navedena sodna praksa, ter z dne 26. februarja 2015, Komisija/Luksemburg, C‑238/14, EU:C:2015:128, točka 44).
6

Člen 66(2) Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2012, L 351, str. 1), ki je razveljavila in nadomestila Uredbo št. 44/2001, določa: „[…] Uredba (ES) št. 44/2001 [se] še naprej uporablja za sodne odločbe, izdane v sodnih postopkih, ki so bili začeti, za javne listine, ki so bile uradno sestavljene ali registrirane, in za sodne poravnave, ki so bile potrjene ali sklenjene pred 10. januarjem 2015, ki sodijo na področje uporabe navedene uredbe.“
3

V prvi, osmi, deveti, deseti, enajsti in štirinajsti uvodni izjavi Direktive 92/85 je navedeno: „ker člen 118a Pogodbe [EGS] predvideva, da Svet s pomočjo direktiv sprejme minimalne zahteve za spodbujanje izboljšav, zlasti v delovnem okolju, za varnost in zdravje delavcev; […] ker morajo noseče delavke, delavke, ki so pred kratkim rodile ali ki dojijo, v mnogih pogledih veljati za posebej rizično skupino in je treba sprejeti ukrepe v zvezi z njihovo varnostjo in zdravjem pri delu; ker varnost in zdravje nosečih delavk, delavk, ki so pred kratkim rodile, ali delavk, ki dojijo, ne bi smela neugodno vplivati na položaj delavk na trgu dela niti delovati v nasprotju z direktivami, ki se nanašajo na enako obravnavanje moških in žensk; ker lahko zaradi izpostavljenosti nevarnim dejavnikom, postopkom ali delovnim pogojem nekatere vrste dejavnosti povzročijo specifično tveganje za noseče delavke, delavke, ki so pred kratkim rodile, ali delavke, ki dojijo, ker je treba takšna tveganja torej oceniti, rezultate takšne ocene pa sporočiti delavkam in/ali njihovim predstavnikom; ker je treba nadalje poskrbeti za varstvo teh delavk, če bi rezultat ocene razkril obstoj tveganja za varnost in zdravje delavk; […] ker ranljivost nosečih delavk, delavk, ki so pred kratkim rodile ali ki dojijo, zahteva zagotovitev pravice do porodniškega dopusta v trajanju najmanj 14 zaporednih tednov, ki je razporejen pred in/ali po porodu, in zahteva obvezen porodniški dopust, ki traja vsaj dva tedna in je razporejen pred in/ali po porodu; […]“
45

Dalje, kar zadeva sistematiko KN, je treba poudariti, da v okviru tarifne številke 1902 te KN obstaja razlika med „Nekuhanimi testeninami, nepolnjenimi ali drugače pripravljenimi“ (tarifni podštevilki 190211 in 190219), „Polnjenimi testeninami, kuhanimi ali nekuhanimi ali drugače pripravljenimi“ (tarifna podštevilka 190220) in „Drugimi testeninami (tarifna podštevilka 190230). Iz tega sledi, da se zadnjenavedena tarifna podštevilka, pod katero spada tarifna podštevilka 19023010 („posušene“ testenine), nujno nanaša na kuhane ali drugače pripravljene testenine, ki niso polnjene. To pa ravno velja za rezance iz postopka v glavni stvari, ki so bili (pred)kuhani in ocvrti.
41

Za razliko od zadev, v katerih so bile izdane sodbe, navedene v točki 31 te sodbe, proizvodi iz postopka v glavni stvari torej ob uvozu in prodaji v EGP, potem ko so bili vključeni v postopek carinskega skladiščenja, niso označeni z zadevnimi znamkami. Prav tako se za razliko od drugih sodb, navedenih v točkah od 34 do 39 te sodbe, ne zdi, da bi tretje osebe v tem trenutku kakor koli uporabljale znake, enake zadevnim znamkam, ali znake, ki so jim podobni, zlasti v okviru njihove poslovne komunikacije. Po tem se zadeva v postopku v glavni stvari razlikuje tudi od okoliščin, navedenih v točki 86 sodbe z dne 8. julija 2010, Portakabin (C‑558/08, EU:C:2010:416), ki jo je omenilo predložitveno sodišče in v kateri je Sodišče poudarilo, da kadar preprodajalec brez soglasja imetnika znamke odstrani navedbo te znamke na proizvodih in to navedbo nadomesti z etiketo z imenom preprodajalca, tako da je znamka proizvajalca zadevnih proizvodov povsem prikrita, ima imetnik znamke pravico, da nasprotuje temu, da preprodajalec uporablja navedeno znamko za oglaševanje te preprodaje, ker to posega v bistveno funkcijo znamke.
64

Namreč, dedne pravice dedičev kmetov, ki so prejemali podporo za predčasno upokojitev, so izhajale iz nacionalnega predpisa, katerega vsebina je bila potrjena z odločbo Komisije z dne 30. julija 2004 in iz katerega ni izhajalo jasno, da bi bil, ne glede na to potrditev, v nasprotju s členi od 10 do 12 Uredbe št. 1257/1999. Poleg tega so bile te dedne pravice konkretizirane v pogodbah o dodelitvi podpore za predčasno upokojitev, sklenjenih med organom, pristojnim, da zaveže državo za dodelitev te podpore, službo za podporo podeželju, ter kmeti, ki so prenesli svoja kmetijska gospodarstva v zameno za podporo za predčasno upokojitev, skratka pogodb, pri katerih njihovi dediči niso bili stranke.
46

Sicer poleg analize besedila in sobesedila člena 12(1), drugi pododstavek, Direktive 1999/5 ter ciljev te direktive razlago iz točke 35 te sodbe potrjujejo tudi smernice Komisije o razlagi Direktive 1999/5. Iz razdelka teh smernic z naslovom „Ambiguity in Annex III to the Directive“ izhaja, da kadar so v harmoniziranih standardih navedene vse bistvene serije tehničnih preskusov radijske opreme, proizvajalcu, ki jih upošteva, na tej opremi ni treba navesti številke priglašenega organa. V tem dokumentu je poudarjeno, da priglašeni organ ne sodeluje v postopku ugotavljanja skladnosti iz Priloge III k Direktivi 1999/5, če je proizvajalec uporabil harmonizirane standarde, in da se zato obveznost iz člena 12(1), drugi pododstavek, te direktive ne uporabi, če je proizvajalec uporabil harmonizirane standarde.
45

Med drugim je treba glede sistematike in ciljev Direktive o DDV poudariti, da so po eni strani transakcije, ki so oproščene na podlagi člena 135(1), od (d) do (f), te direktive, čeprav ni nujno, da jih opravi banka ali finančna institucija, po svoji naravi finančne transakcije (glej zlasti sodbo z dne 22. oktobra 2015, Hedqvist, C‑264/14, EU:C:2015:718, točka 37 in navedena sodna praksa, ter v tem smislu sodbo z dne 26. maja 2016, Bookit, C‑607/14, EU:C:2016:355, točki 36 in 54). Kot pa je bilo ugotovljeno v točkah 40 in 41 te sodbe, so storitve, kot je ta v postopku v glavni stvari, administrativne narave.
23

Pravica davčnih zavezancev, da od DDV, ki ga morajo plačati, odbijejo vstopni DDV, ki je bil plačan za blago, ki so ga pridobili, in storitve, ki so bile opravljene zanje, pomeni temeljno načelo skupnega sistema DDV, vzpostavljenega z zakonodajo Unije. Kot je Sodišče večkrat poudarilo, je pravica do odbitka, določena v členu 167 in naslednjih Direktive o DDV, sestavni del sistema DDV in načeloma ne sme biti omejena. Podrobneje, ta pravica se izvede takoj za vse davke, ki so bili naloženi na vstopne transakcije (sodba z dne 21. marca 2018, Volkswagen, C‑533/16, EU:C:2018:204, točki 37 in 39).
54

Na drugi strani morajo imeti gospodarski subjekti možnost, da se jasno in natančno prepričajo o opravljenih registracijah ali o prijavah za registracijo, ki so jih vložili njihovi sedanji ali potencialni konkurenti, in da imajo tako upoštevne informacije v zvezi s pravicami tretjih (glej po analogiji sodbo z dne 12. decembra 2002, Sieckmann, C‑273/00, EU:C:2002:748, točka 51, in z dne 19. junija 2012, Chartered Institute of Patent Attorneys, C‑307/10, EU:C:2012:361, točka 48). Kot je v bistvu navedlo Splošno sodišče v točki 47 izpodbijane sodbe, je namen take zahteve, da se zagotovi pravna varnost tretjih oseb.
18

Najprej je treba spomniti, da glede na to, da člen 7, točka 2, in člen 8, točka 3, Uredbe št. 1215/2012 v bistvu povzemata besedilo člena 5, točka 3, oziroma člena 6, točka 3, Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42), razlaga, ki jo je Sodišče podalo glede določb zadnjenavedene uredbe in pred tem Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32), kakor je bila spremenjena s konvencijami o pristopu novih držav članic k tej konvenciji, ostaja veljavna za enakovredne določbe Uredbe št. 1215/2012 (glej po analogiji sodbe z dne 15. junija 2017, Kareda, C‑249/16, EU:C:2017:472, točka 27; z dne 17. oktobra 2017, Bolagsupplysningen in Ilsjan, C‑194/16, EU:C:2017:766, točka 24, in z dne 31. januarja 2018, Hofsoe, C‑106/17, EU:C:2018:50, točka 36).
Člene 2(a), 3(1) in 3(2)(a) Direktive 2001/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. junija 2001 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje je treba razlagati tako, da odlok o določitvi urbanega komasacijskega območja, katerega edini cilj je določitev geografskega območja, znotraj katerega bo mogoče izvesti urbanistični načrt, ki se nanaša na spremembo namembnosti in razvoj mestnih funkcij, in zahteva izgradnjo, spremembo, razširitev, odstranitev ali izgradnjo cestnega nadvoza in nadvoza nad javnimi območji, za katerega izvedbo bo dovoljeno odstopiti od nekaterih urbanističnih predpisov, zaradi te možnosti odstopanja spada pod pojem „načrti in programi“, ki lahko znatno vplivajo na okolje v smislu te direktive, in zato zahteva okoljsko presojo.
34

Glede drugega pogoja pa je v skladu z ustaljeno sodno prakso in členom 6(3) Direktive o habitatih zahteva po ustrezni presoji vplivov načrta ali projekta odvisna od izpolnitve pogoja, da obstaja verjetnost ali nevarnost, da bo pomembno vplival na zadevno območje. Ob upoštevanju zlasti previdnostnega načela, taka nevarnost obstaja, če na podlagi objektivnih elementov ni mogoče izključiti, da navedeni načrt ali projekt pomembno vpliva na zadevno območje (sodba z dne 26. maja 2011, Komisija/Belgija, C‑538/09, EU:C:2011:349, točka 39 in navedena sodna praksa). Presojo te nevarnosti je treba izvesti zlasti glede na značilnosti in posebne okoljske razmere območja, na katero se tak načrt ali projekt nanaša (glej v tem smislu sodbo z dne 21. julija 2016, Orleans in drugi, C‑387/15 in C‑388/15, EU:C:2016:583, točka 45 in navedena sodna praksa).
25

To zaprosilo je med drugim – kot izjava, ki se zahteva s členom 15 Uredbe št. 1189/2011, da so izpolnjeni pogoji iz Direktive 2010/24/EU za začetek postopka za vzajemno pomoč – vsebovalo naslednje podatke: – „The claim(s) is (are) not contested“ [„Terjatev (terjatve) se ne izpodbija (izpodbijajo)“]; – „The claim(s) may no longer be contested by an administrative appeal/by an appeal to the courts“ [„Terjatve (terjatev) ni mogoče izpodbijati z upravno pritožbo/s tožbo na sodišču“]; – „Appropriate recovery procedures have been applied in the State of the applicant authority but will not result in the payment in full of the claim“ [„V državi organa prosilca so bili uporabljeni ustrezni postopki izterjave, ki pa ne bodo pripeljali do celotnega plačila terjatve“].
38

Nazadnje, na to ugotovitev nikakor ne vpliva rešitev iz sodbe z dne 26. marca 2015, Ambisig (C‑601/13, EU:C:2015:204, točke od 31 do 34), v kateri je Sodišče v bistvu poudarilo, da so sposobnosti in izkušnje članov ekipe, zadolžene za izvedbo javnega naročila, v obvestilu o javnem naročilu ali specifikaciji lahko navedene kot merilo za oddajo, ker je lahko kakovost izvedbe javnega naročila odločilno odvisna od poklicnih odlik oseb, zadolženih za izvedbo tega naročila, pri čemer te odlike sestavljajo njihove poklicne izkušnje in izobrazba, zlasti kadar je storitev, ki je predmet naročila, intelektualne narave in gre za storitve izobraževanja in svetovanja.
Člen 52 Listine, naslovljen „Obseg pravic in načel ter njihova razlaga“, določa:

„1. Kakršno koli omejevanje uresničevanja pravic in svoboščin, ki jih priznava ta listina, mora biti predpisano z zakonom in spoštovati bistveno vsebino teh pravic in svoboščin. Ob upoštevanju načela sorazmernosti so omejitve dovoljene samo, če so potrebne in če dejansko ustrezajo ciljem splošnega interesa, ki jih priznava Unija, ali če so potrebne zaradi zaščite pravic in svoboščin drugih.

[…]

3. Kolikor ta listina vsebuje pravice, ki ustrezajo pravicam, zagotovljenim z [EKČP] in temeljnih svoboščin, sta vsebina in obseg teh pravic enaka kot vsebina in obseg pravic, ki ju določa navedena konvencija. Ta določba ne preprečuje širšega varstva po pravu Unije.

[…]

7. Sodišča Unije in držav članic ustrezno upoštevajo pojasnila, pripravljena kot vodilo za razlago te listine.“
Člen 2(1)(c) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da je treba vnaprej določeni znesek, ki ga gospodarski subjekt prejme, če pride do predčasnega prenehanja pogodbe o opravljanju storitev, ki določa najkrajše trajanje naročniškega razmerja, ker njegova stranka od nje odstopi ali iz razloga, ki se lahko pripiše tej stranki, in katerega višina ustreza znesku, ki bi ga ta subjekt prejel med preostankom navedenega obdobja, če do tega prenehanja ne bi prišlo, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče, šteti za plačilo za storitve, opravljene za plačilo, ki so kot take predmet tega davka.

Za opredelitev zneska, ki je vnaprej določen v pogodbi o opravljanju storitev in ki ga je stranka dolžna plačati v primeru predčasnega prenehanja te pogodbe, ni odločilno to, da je cilj tega pavšalnega zneska stranke odvrniti od nespoštovanja najkrajšega trajanja naročniškega razmerja in povrniti škodo, ki gospodarskemu subjektu nastane v primeru nespoštovanja tega obdobja, to, da je nadomestilo, ki ga trgovski zastopnik prejme za sklenitev pogodb, ki določajo najkrajše trajanje naročniškega razmerja, višje od nadomestila, ki je določeno v okviru pogodb, ki takšnega obdobja ne določajo, in to, da je navedeni znesek po nacionalnem pravu opredeljen kot pogodbena kazen.

V zvezi s tem je treba navesti, da je pojem „opravljanje storitev“ v smislu Direktive o DDV treba razlagati neodvisno od namenov in rezultatov zadevnih transakcij (glej v tem smislu sodbo z dne 20. junija 2013, Newey, C‑653/11, EU:C:2013:409, točka 41).

Vendar kot je že bilo razsojeno v točki 43 te sodbe, je treba upoštevati ekonomsko stvarnost zadevne transakcije, ki pomeni temeljno merilo za izvajanje skupnega sistema DDV (glej v tem smislu sodbo z dne 20. junija 2013, Newey, C‑653/11, EU:C:2013:409, točke 42, 48 in 49 ter navedena sodna praksa).

Iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da je treba izraze iz neke določbe prava Unije, ki ne napotujejo posebej na pravo držav članic, navadno razlagati avtonomno in enotno (glej v tem smislu sodbo z dne 16. novembra 2017, Kozuba Premium Selection, C‑308/16, EU:C:2017:869, točka 38 in navedena sodna praksa).

(Glej točke 60, 61, 67 in 70 ter točko 2 izreka.)