Člen 2 uredbe o spremembi pa nasprotno ne more vplivati na člen 1(1)(a) uredbe o spremembi, ki se je uporabil za sklep o TGO, ki je bil sprejet pred začetkom veljavnosti te uredbe. To bi namreč pomenilo, da se tej določbi da retroaktivni učinek, ki ne izhaja iz besedila tega člena 2 uredbe o spremembi. Poleg tega se nova pravila, zlasti postopkovna pravila, sicer lahko uporabijo za pravne položaje, ki so nastali in so se v celoti končali med veljavnostjo starega predpisa, vendar je treba pri uporabi teh novih pravil upoštevati načelo prepovedi retroaktivnosti. Posledica spoštovanja tega načela prepovedi retroaktivnosti je zlasti to, da je treba zakonitost akta Unije načeloma presojati glede na določbo, ki je pravna podlaga za ta akt, in ki je bila veljavna v času sprejetja tega akta.

Na področju dampinga se zaradi obstoja nepravilnosti v zvezi s pravico do obrambe uredba o določitvi dokončnih protidampinških dajatev lahko razglasi za nično, samo če ni mogoče izključiti možnosti, da bi se upravni postopek zaradi te nepravilnosti končal drugače, in tako konkretno vpliva na pravico do obrambe tožeče stranke.

(Glej točke od 92 do 97, 103 in 105.)

V okviru protidampinške preiskave Komisija ni kršila člena 6(7) osnovne protidampinške uredbe št. 1225/2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti, niti pravice tožeče stranke do obrambe, ker tožeči stranki ni omogočila dostopa do sporočil, poslanih po elektronski pošti, ki se nanašajo le na težave, s katerimi se sreča proizvajalec iz primerljive države, ko predloži podatke, ki jih zahteva Komisija, da bi določila normalno vrednost proizvoda, katerega uvoz je predmet protidampinške dajatve, in na pojasnila Komisije za rešitev teh težav. Ta sporočila namreč ne vsebujejo podatkov, ki naj bi jih je predložil ta proizvajalec Komisiji in ki naj bi se uporabila v preiskavi kot to zahteva člen 6(7) osnovne protidampinške uredbe, da bi se omogočil dostop do teh podatkov.

(Glej točke od 120 do 122, 124 in 125.)

Poleg tega kršitev pravice do obrambe v upravnem postopku, nad katero se tožeča stranka pritožuje v tem očitku, lahko povzroči razglasitev ničnosti protidampinške uredbe. Zato te kršitve ni mogoče odpraviti le tako, da sodišče Unije preuči tožbene razloge, ki so lahko podlaga za odločitev o zatrjevani kršitvi. Ta preučitev se namreč omejuje na sodni nadzor tožbenih razlogov in ne more nadomestiti celovite preiskave zadeve v okviru upravnega postopka. Poleg tega tožeča stranka s tem, da je bila v okviru tega tožbenega postopka prvič seznanjena z razlogi, ki so jih institucije navedle pred Splošnim sodiščem, ni postavljena v položaj, v katerem bi bila, če bi lahko predložila svoje pripombe na te razloge v postopku preiskave. Zato Splošno sodišče v nobenem primeru ne more odločiti, ali je v tej zadevi šlo za kršitev pravice tožeče stranke do obrambe kot posledico zavrnitve razkritja izračunov normalne vrednosti na podlagi razlogov, ki te zavrnitve niso upravičili.

Kadar katerakoli institucija Splošno sodišče pozove, naj razloge nadomesti s tistim, ki ga je katerakoli institucija navedla med postopkom preiskave za naložitev protidampinške dajatve za zavrnitev zahteve tožeče stranke, da ji razkrije izračune normalne vrednosti, je treba zakonitost akta Unije presojati glede na dejanske in pravne elemente, ki so obstajali na dan, ko je bil akt sprejet.

V skladu s členom 19 v povezavi s členom 20 osnovne protidampinške uredbe št. 1225/2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti, morajo institucije skrbeti za spoštovanje načel dobrega upravljanja in enakega obravnavanja.

Zlasti je to splošno načelo deležno posebne uporabe v okviru člena 9(5) osnovne protidampinške uredbe. Različno obravnavanje je lahko utemeljeno, če temelji na objektivnem in razumnem merilu, torej kadar je povezano z zakonito dopustnim ciljem, ki se mu sledi z zadevno zakonodajo, in je ta različnost sorazmerna s ciljem, ki se z zadevnim obravnavanjem želi doseči.

Dejstvo, da je proizvajalec iz primerljive države v skladu s členom 19(5) osnovne protidampinške uredbe proizvajalcu izvozniku dovolil dostop do njegovih podatkov, objektivno razlikuje njegov položaj s položajem drugih proizvajalcev izvoznikov, ki so bili vključeni v vzorec, s tem da različno obravnavanje utemeljuje glede na zaupnost izračunov normalne vrednosti, ki temeljijo na teh podatkih. V skladu s členom 19(5) brez tega dovoljenja institucije ne smejo razkriti informacij, za katere se je zahtevalo zaupno obravnavanje. Če pa obstaja dovoljenje, ima zadevni proizvajalec izvoznik vsaj pravico, da se utemeljenost njegove zahteve presoja na podlagi tehtanja med interesi, ki jih varuje ta zaupnost, in med njegovo pravico do obrambe.

Obseg tega dovoljenja ne sme biti vprašljiv zaradi dejstva, da se je to dovoljenje lahko nanašalo na informacije, ki jih je predložil Komisiji, in ne na izračune normalne vrednosti, ki so bili določeni na podlagi teh informacij, če je Komisija prikrila te izračune zaradi nujnosti varstva zaupnosti teh informacij.

Trditev, da tako dovoljenje ne more vplivati na informacije, ki so zaupne po naravi v smislu člena 19(1) osnovne protidampinške uredbe, je treba zavrniti. Iz besedila člena 19(5) te uredbe namreč izhaja, da se dovoljenje iz te določbe nanaša na vsako informacijo, za katero je bila vložena zahteva za zaupno obravnavanje. Poleg tega besedilo člena 19(1) te uredbe ne izključuje, da lahko kategorija informacij, ki so zaupne po naravi, vključuje tudi informacije, za katere je njihov dobavitelj vložil posebno zahtevo za zaupno obravnavanje. Nazadnje, ker v nekaterih primerih razkritja informacij, ki so zaupne po naravi, ni mogoče izključiti, ima dejstvo, da to razkritje dovoli dobavitelj teh informacij, nujno posledico.

To razlago podpira besedilo člena 6.5 Sporazuma o izvajanju člena VI Splošnega sporazuma o tarifah in trgovini 1994 (Protidampinški sporazum), ki je v bistvu ponovljeno v členu 19 osnovne protidampinške uredbe, ki določa, da se dovoljenje osebe, ki je preiskovalnim organom predložila zaupne informacije, nanaša na kategorijo informacij, ki so zaupne po naravi, in na kategorijo informacij, ki so jih zaupno predložile stranke v preiskavi.

(Glej točke od 156 do 158, 177, 178, 180 in od 182 do 188.)