ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Postopek

–

Vložitev tožbe na Sodišče prve stopnje na podlagi arbitražne klavzule (člen 238 ES; Odločba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1110/94) (Glej točke od 73 do 92 in od 94 do 107.)

Subject of the case

Predmet

Tožba na podlagi člena 238 ES za izterjavo predplačil, plačanih v okviru pogodbe FAIR-CT98-9544, ki jo je razvezala Komisija zaradi neizpolnitve pogodbenih obveznosti tožene stranke.

Izrek

Izrek

1) Toženi stranki Parthenon AE Oikodomikon – Technikon – Touristikon – Viomichanikon – Emporikon kai Exagogikon Ergasion se naloži, da plača Komisiji 154.383,53 EUR in obresti po obrestni meri, ki jo določi Evropska centralna banka za glavne operacije refinanciranja, povišani za eno in pol odstotno točko za obdobje od 31. julija do 31. decembra 2002 in za dve odstotni točki od 1. januarja 2003 do celotnega plačila.

2) V preostalem se tožba zavrne.

3) Komisija nosi tretjino svojih stroškov in tretjino stroškov tožene stranke, tožena stranka pa nosi dve tretjini svojih stroškov in dve tretjini stroškov Komisije.
Člen 94 Uredbe št. 1605/2002, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti, v skladu z lastnimi določili velja za vsa javna naročila, ki se v celoti ali delno financirajo iz proračuna Skupnosti. Ne razlikuje torej med tem, ali se postopek za oddajo javnih naročil nanaša na okvirno pogodbo ali na drugo vrsto pogodbe.

Vendar je na podlagi te določbe mogoče izključiti ponudnika iz postopka za oddajo javnih naročil le zaradi dejanskega, in ne hipotetičnega navzkrižja interesov. To pa ne pomeni, da tveganje navzkrižja interesov ne zadostuje za izključitev ponudbe. Načeloma lahko navzkrižje interesov nastane šele med izvrševanjem pogodbe. Pred sklenitvijo pogodbe je lahko navzkrižje interesov le potencialno in zato člen 94 finančne uredbe nalaga presojo glede tveganja. To tveganje je treba na podlagi konkretne presoje ponudbe in položaja ponudnika dejansko ugotoviti, da se tega lahko izključi iz postopka. Sama morebitnost navzkrižja interesov v ta namen ne zadostuje.

Zato je treba v postopku dodelitve okvirne pogodbe upoštevati to, da je treba načeloma posebne pogodbe, katerih oddaja sproži preizkus neobstoja tveganja navzkrižja interesov, skleniti, preden se izvajalcu okvirne pogodbe zaupajo posebne naloge. V takem primeru je treba ugotoviti tveganje, da bo dejansko prišlo do navzkrižja interesov le ob prisotnosti določenih okoliščin, ki spravijo ponudnika v položaj, v katerem se ne more izogniti tveganju pristranskosti pri izvrševanju večine nalog iz okvirne pogodbe.

(Glej točke od 66 do 68.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Javna naročila Evropskih skupnosti – Sklenitev naročila na podlagi javnega razpisa

2. Javna naročila Evropskih skupnosti – Postopek javnega razpisa

3. Pravo Skupnosti – Načela – Varstvo zaupanja v pravo – Pogoji

Summary

1. Komisija ima široko diskrecijsko pravico glede dejavnikov, ki jih upošteva, da bi odločila o oddaji naročila na podlagi javnega razpisa, in nadzor Sodišča prve stopnje se mora omejiti na preverjanje spoštovanja postopkovnih pravil in obrazložitve ter vsebinske natančnosti dejanskega stanja, nekršitve pooblastila za odločanje po prostem preudarku in nezlorabe pooblastila.

(Glej točko 50.)

2. Kadar obvestilo o razpisu v okviru postopka javnega razpisa vsebuje določbo, ki prepoveduje, da subjekti iste pravne skupine sodelujejo pri istih javnih razpisih, je zaradi neobstoja opredelitve pojma pravne skupine v besedilu ali v sodni praksi, ki bi določala merila take skupine, Komisija zavezana, da za namene ugotovitve izpolnitve pogojev za uporabo navedene določbe opravi preizkus za vsak posamezen primer ob upoštevanju vseh pomembnih dejavnikov. Da bi Komisija priznala obstoj pravne skupine, mora ugotoviti, ali sta zadevna subjekta strukturno povezana, kar lahko povzroči tveganje za navzkrižje interesov ali za izkrivljeno konkurenco med ponudniki, vendar bi drugi dejavniki lahko podprli analizo strukturnih povezav, kot so tiste, ki se nanašajo na stopnjo neodvisnosti zadevnih subjektov.

(Glej točke od 51 do 53.)

3. Pravica zahtevati varstvo legitimnega pričakovanja, ki je eno od temeljnih načel Skupnosti, se razprostira na vsakega posameznika, ki je v položaju, iz katerega izhaja, da je uprava Skupnosti s tem, da mu je dala natančna jamstva, pri njem vzbudila utemeljena pričakovanja. Taka jamstva, ne glede na obliko, v kateri so sporočena, so sestavljena iz natančnih, brezpogojnih in skladnih informacij ter izhajajo iz dovoljenih in zanesljivih virov. Vendar pa se ni mogoče sklicevati na kršitev tega načela brez natančnih jamstev uprave Skupnosti.

Glede na to odločb Komisije o izbranih ponudbah, ki sta bili sprejeti v okviru postopka javnega razpisa in ki sta izrecno navedli, da je podpis okvirne pogodbe odvisen od tega, da zainteresirane osebe predložijo dokaz, da niso v nobenem od položajev, ki pomenijo razlog za izključitev iz postopka javnega razpisa, ni mogoče šteti, da zaradi tega vsebujeta natančna jamstva nedvomnega podpisa okvirne pogodbe, in torej pri tožečih strankah nista mogli vzbuditi utemeljenih pričakovanj.

(Glej točki 88 in 90.)
156

Glede edinega dokaza tožeče stranke, ki se nanaša na sodbo Co-Frutta I, je treba najprej ugotoviti, da se tam navedeni podatki nanašajo le na leti 1998 in 1999. Dalje, glede leta 1998 je v točki 46 te sodbe ugotovljeno, da iz členov 4(4) in (5) in 21 Uredbe št. 1442/93 izhaja, da države članice pošljejo Komisiji sezname vseh uvoznikov, vpisanih v register, in skupne podatke v zvezi s količinami, ki se nanašajo na izdana uvozna dovoljenja, in tistimi, ki se nanašajo na uporabljena dovoljenja in ki se zbirajo v posamezni državi članici v četrtletju in za posamezno kategorijo uvoznikov. Posamični podatki torej na podlagi tega niso predloženi Komisiji. Glede leta 1999 se sodba Co-Frutta I v točki 46 sklicuje na Uredbo št. 2362/98. Glede tradicionalnih uvoznikov člen 28(2)(a) Uredbe št. 2362/98 določa, da države članice pošljejo Komisiji sezname uvoznikov in za vsakega tradicionalnega uvoznika navedejo količino uvoženih banan v letih od 1994 do 1996 in njihove začasne referenčne količine. Iz tega je razvidno, da ti dokumenti ne vsebujejo podatkov, navedenih v točki (c) začetne prošnje tožeče stranke.
178

Prvič, glede obsega obveznosti obrazložitve je treba opozoriti, da mora biti obrazložitev, ki se zahteva v členu 253 ES, prilagojena vrsti obravnavanega akta in mora jasno in nedvoumno izražati razlogovanje institucije, ki je akt izdala, tako da se lahko stranke seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da pristojno sodišče opravi nadzor. Zahtevo po obrazložitvi je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera, zlasti vsebino zadevnega akta, lastnosti podanih razlogov in interes za pojasnitev, ki ga imajo lahko naslovniki ali druge osebe, ki jih ukrep neposredno in posamično zadeva. Ni potrebno, da so v obrazložitvi podrobno navedene vse upoštevne dejanske in pravne okoliščine, ker se vprašanje, ali obrazložitev izpolnjuje zahteve iz člena 253 ES, nanaša ne le na besedilo tega člena, ampak tudi na njegov okvir in vsa pravna pravila, ki urejajo zadevno področje (glej sodbo Sodišča z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija proti Sytraval in Brink’s France, C-367/95 P, Recueil, str. I-1719, točka 63 in navedena sodna praksa).
10

Izpodbijana odločba vsebuje zlasti te določbe: „Člen 1 Spodaj navedena podjetja so kršila določbe člena 81(1) [ES] in od 1. januarja 1994 člen 53(1) Sporazuma o EGP, s tem da so v navedenem obdobju sodelovala pri vseh sporazumih in usklajenih ravnanjih, ki so vključevala določanje cen in razdelitev trgov v sektorju industrijskih cevi: a) [družba Wieland] od 3. maja 1988 do 22. marca 2001; b) družba Outokumpu […] posamično od 3. maja 1988 do 30. decembra 1988 in solidarno z [družbo Luvata] od 31. decembra 1988 do 22. marca 2001; c) [družba Luvata] od 31. decembra 1988 do 22. marca 2001 (solidarno z družbo Outokumpu […]); d) [družba KME Germany] posamično od 3. maja 1988 do 19. junija 1995 in solidarno z [družbo KME France] in [družbo KME Italy] od 20. junija 1995 do 22. marca 2001; e) [družba KME Italy] solidarno z [družbo KME France] od 3. maja 1988 do 19. junija 1995 in solidarno z [družbo KME Germany] in [družbo KME France] od 20. junija 1995 do 22. marca 2001; f) [družba KME France] solidarno z [družbo KME Italy] od 3. maja 1988 do 19. junija 1995 in solidarno z [družbo KME Germany] in [družbo KME Italy] od 20. junija 1995 do 22. marca 2001. Člen 2 Za kršitve iz člena 1 so naložene spodaj navedene globe: a) [družbi Wieland]: 20,79 milijona EUR; b) družbama Outokumpu […] in [Luvata] solidarno: 18,13 milijona EUR; c) družbam [KME Germany], [KME France] in [KME Italy] solidarno: 18,99 milijona EUR; d) [družbi KME Germany]: 10,41 milijona EUR; e) družbama [KME Italy] in [KME France] solidarno: 10,41 milijona EUR.“
Sodba Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 9. aprila 2008 – Grčija proti Komisiji

(Zadeva T-364/04)

„EKUJS – Jamstveni oddelek – Izdatki, izključeni iz financiranja Skupnosti – Predelana sadje in zelenjava – Pomoči na žival – Rok 24 mesecev“

1. Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Predelana sadje in zelenjava – Pomoč pri proizvodnji (Uredba Sveta št. 2201/96, člen 2; Uredba Komisije št. 504/97, člen 7(2)) (Glej točke 32, 33, od 57 do 62, 74 in 76.)

2. Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Financiranje prek EKUJS – Načela (uredbi Sveta št. 729/70, člen 3(1), in št. 1258/1999, člen 2(2)) (Glej točke od 35 do 39 in od 54 do 56.)

3. Kmetijstvo – EKUJS – Potrditev obračuna (uredbi Sveta št. 729/70, člen 5(2)(c), in št. 1258/1999, člen 7(4), peti pododstavek; Uredba Komisije št. 1663/95, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 2245/1999, člen 8(1)) (Glej točke 44, 45, 87, od 98 do 107, 122, 127, 135 in 145.)

4. Akti institucij – Uredbe – Uredba, ki določa posebne ukrepe nadzora (Glej točki 128 in 129.)

5. Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Integrirani upravni in kontrolni sistem za nekatere programe pomoči (Uredba št. 1760/2000 Evropskega parlamenta in Sveta; uredbi Komisije št. 3887/92, člen 6(6a), in št. 2629/97, člen 8) (Glej točki 157 in 159.)

Predmet

Razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2004/561/ES z dne 16. julija 2004 o izključitvi nekaterih izdatkov držav članic iz naslova Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS), oddelka za jamstva, iz financiranja Skupnosti (UL L 250, str. 21), ker iz financiranja Skupnosti izključuje nekatere izdatke, ki jih je Helenska republika imela v sektorju predelanega sadja in zelenjave ter pomoči na žival.

Izrek

1) Tožba se zavrne.
130

V zvezi s tem je dovolj, da Komisija dokaže, da se je zadevno podjetje udeležilo srečanj, na katerih so bili sklenjeni protikonkurenčni sporazumi, ne da bi temu očitno nasprotovalo, da zadostno dokaže sodelovanje navedenega podjetja v kartelu. Da bi Komisija dokazala sodelovanje podjetja pri enotnem sporazumu, ki zajema vse kršitve, ki so se dogajale v določenem času, mora dokazati, da je to podjetje nameravalo s svojim ravnanjem prispevati k skupnim ciljem, za katere so si prizadevali vsi sodelujoči, in da je vedelo za stvarna ravnanja, ki so jih načrtovala ali izvajala druga podjetja pri doseganju istih ciljev, ali da jih je lahko razumno predvidelo in je bilo pripravljeno sprejeti tveganje. V zvezi s tem tiho odobravanje nezakonite pobude brez javnega zavračanja njene vsebine ali brez njene prijave upravnim organom spodbuja nadaljevanje kršitve in otežuje njeno odkritje. Ta soudeležba je opustitveni način udeležbe pri kršitvi, ki je torej taka, da na podlagi nje v okviru enotnega sporazuma nastane odgovornost podjetja (glej v tem smislu zgoraj v točki 65 navedeno sodbo Komisija proti Anic Partecipazioni, točki 83 in 87, zgoraj v točki 23 navedeno sodbo Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točke od 81 do 84, in zgoraj v točki 113 navedeno sodbo Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točki 142 in 143; glej tudi zgoraj v točki 108 navedeno sodbo Tréfileurope proti Komisiji, točka 85, in navedeno sodno prakso). Poleg tega iz sodne prakse izhaja, da se ta načela smiselno uporabljajo za srečanja, na katerih niso sodelovali samo konkurenčni proizvajalci, ampak tudi njihove stranke (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 12. julija 2001 v zadevi Tate & Lyle in drugi proti Komisiji, T-202/98, T-204/98 in T-207/98, Recueil, str. II-2035, točke od 62 do 66).
SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (sodnik posameznik)

z dne 12. decembra 2007

Zadeva T-307/04

Carlo Pagliacci

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Uradniki – Splošni javni natečaj – Nevpis na rezervni seznam – Kršitev splošnih razpisnih pogojev – Zahtevane diplome in delovne izkušnje“

Predmet: Tožba zaradi predloga za razglasitev ničnosti odločbe natečajne komisije natečaja COM/A/1/02, ki je po opravljenih preizkusih znanja tožeči stranki dodelila oceno, ki ni zadostovala za njeno uvrstitev na seznam oseb, ki so bile izbrane na natečaju.

Odločitev: Odločba natečajne komisije natečaja COM/A/1/02, ki je po opravljenih preizkusih znanja Carlu Pagliacciju dodelila oceno, ki ni zadostovala za njegovo uvrstitev na seznam oseb, ki so bile izbrane na natečaju, se razglasi za nično. Komisiji se naloži plačilo stroškov.

Povzetek

Uradniki – Javni natečaj – Natečaji na podlagi kvalifikacij in preizkusov – Pogoji za pristop

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga III, člen 1)

Natečajna komisija natečaja na podlagi kvalifikacij in preizkusov je pristojna, da v vsakem posameznem primeru oceni, ali predložene diplome ali poklicne izkušnje vsakega kandidata ustrezajo ravni, zahtevani v Kadrovskih predpisih in razpisu natečaja. Natečajna komisija ima v zvezi s tem široko diskrecijsko pravico, Sodišče prve stopnje pa mora samo preveriti, ali pri izvajanju te pravice ni storjena očitna napaka.

Vendar natečajno komisijo kljub njeni diskrecijski pravici zavezuje besedilo razpisa natečaja, kakor je bilo objavljeno. Natečajna komisija zato stori očitno napako pri presoji, ko pristop k natečaju dovoli kandidatu, čigar diploma o končanem izobraževanju ne izpolnjuje pogojev iz razpisa natečaja.

(Glej točke od 36 do 38 in 43.)

Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 28. november 1991, Van Hecken proti ESO, T‑158/89, Recueil, str. II‑1341, točka 22; Sodišče prve stopnje, 11. februar 1999, Mertens proti Komisiji, T‑244/97, RecFP, str. I‑A‑23 in II‑91, točka 44; Sodišče prve stopnje, 21. november 2000, Carrasco Benítez proti Komisiji, T‑214/99, RecFP, str. I‑A‑257 in II‑1169, točka 69; Sodišče prve stopnje, 13. marec 2002, Bal proti Komisiji, T‑139/00, RecFP, str. I‑A‑33 in II‑139, točka 35; Sodišče prve stopnje, 13. marec 2002, Martínez Alarcón in drugi proti Komisiji, združene zadeve T‑357/00, T‑361/00, T‑363/00 in T‑364/00, RecFP, str. I‑A‑37 in II‑161, točka 61 in navedena sodna praksa; Sodišče prve stopnje, 28. november 2002, Pujals Gomis proti Komisiji, T‑332/01, RecFP, str. I‑A‑233 in II‑1155, točke od 39 do 41; Sodišče prve stopnje, 11. maj 2005, de Stefano proti Komisiji, T‑25/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑125 in II‑573, točka 34 in navedena sodna praksa.
Sodba Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 3. julija 2007 – Au Lys de France proti Komisiji

(Zadeva T-458/04)

„Konkurenca – Prevladujoč položaj – Oddajanje prodajnih površin za trgovino na drobno na letališču Roissy-Charles-de-Gaulle, ki ga upravlja Aéroports de Paris – Zavrnitev pritožbe – Ničnostna tožba – Pomanjkanje interesa Skupnosti“

1. Postopek – Intervencija – Ugovor nedopustnosti, ki ga tožena stranka ni uveljavljala – Nedopustnost (Statut Sodišča, člena 40, četrti odstavek, in 53, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča prve stopnje, člena 113 in 116(3)) (Glej točke od 31 do 33.)

2. Postopek – Pravno sredstvo, s katerim se postopek začne – Pravna oseba (Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 44(5)) (Glej točko 34.)

3. Konkurenca – Upravni postopek – Preizkus pritožb – Obveznost Komisije, da sprejme odločbo o obstoju kršitve – Neobstoj (člena 81 ES in 82 ES) (Glej točko 70.)

4. Konkurenca – Upravni postopek – Preizkus pritožb – Upoštevanje interesa Skupnosti, ki se nanaša na preiskovanje zadeve (člena 81 ES in 82 ES) (Glej točki 72 in 103.)

5. Konkurenca – Upravni postopek – Preizkus pritožb – Odločba o ustavitvi postopka, utemeljena z možnostjo pritožnika, da se obrne na nacionalno sodišče – Zakonitost (člena 81 ES in 82 ES) (Glej točki 83 in 90.)

6. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg (člen 253 ES) (Glej točki 96 in 97.)

Predmet

Razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 17. septembra 2004 o opredelitvi pritožbe, ki jo je tožeča stranka vložila zoper ustanovo javnega prava Aéroports de Paris zaradi kršitve člena 82 Pogodbe ES (zadeva COMP/D3/38.666 Au Lys de France proti Aéroports de Paris).

Izrek

Tožba se zavrne.
Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 15. februarja 2007 – Bodegas Franco-Españolas proti UUNT – Companhia Geral da Agricultura das Vinhas do Alto Douro (ROYAL)

(Zadeva T-501/04)

„Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Skupnosti ROYAL – Prejšnja besedna znamka Skupnosti ROYAL FEITORIA – Relativni razlog za zavrnitev – Neobstoj verjetnosti zmede – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94“

Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode in storitve (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b)) (Glej točki 52 in 53.)

Predmet

Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 25. oktobra 2004 (zadeva R 513/2002-1) glede postopka z ugovorom med Companhia Geral da Agricultura das Vinhas do Alto Douro, SA (Real Companhia Velha) in Bodegas Franco-Españolas, SA.

Podatki o zadevi

Prijavitelj znamke Skupnosti: Bodegas Franco-Españolas, SA Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka ROYAL za proizvode iz razreda 33 – prijava št. 1056902 Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: Companhia Geral da Agricultura das Vinhas do Alto Douro, SA (Real Companhia Velha) Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom: portugalska figurativna znamka ROYAL BRANDE, št. 122170; besedna znamka Skupnosti ROYAL FEITORIA, št. 418301, in mednarodna figurativna znamka ROYAL OPORTO WINE COMPANY (Portugal), št. 174788 za proizvode iz razreda 33 Odločba oddelka za ugovore: ugoditev ugovoru na podlagi znamke Skupnosti št. 418301 in zavrnitev zahteve za registracijo Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe





Izrek

1) Odločba prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 25. oktobra 2004 (zadeva R 513/2002-1) se razveljavi.

2) UUNT se naloži plačilo stroškov.
Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 30. novembra 2006 – Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods proti Komisiji

(Zadeva T-382/04)

„Carinska unija – Rižev papir iz Vietnama – Odpust uvoznih dajatev – Klavzula pravičnosti – Člen 239 Uredbe (EGS) št. 2913/92 – Napaka carinskih organov –Pojem očitne malomarnosti – Načelo enakega obravnavanja – Načelo dobrega upravljanja – Načelo sorazmernosti“

Lastni viri Evropskih skupnosti – Povračilo ali odpust uvoznih ali izvoznih dajatev (Uredba Sveta št. 2913/92, člen 239) (Glej točke od 44 do 46, 70, 73, 74 in od 92 do 94.)

Predmet

Predlog za razglasitev ničnosti odločbe Komisije REM 19/2002 z dne 17. junija 2004, s katero je bilo ugotovljeno, da odpust uvoznih dajatev v posebnem primeru ni upravičen.

Izrek

1) Tožba se zavrne.
3.

Kmetijstvo — Skupna kmetijska politika — Financiranje po EKUJS — Dodelitev pomoči in premij (člen 10 ES; uredbi Sveta št. 729/70, člen 8(1), in št. 1258/1999, člen 8(1); Uredba Komisije št. 504/97, člen 15(1)) (Glej točke od 51 do 55.)
Člen 230 ES jasno razlikuje med pravico do ničnostne tožbe institucij Skupnosti in državami članicami na eni strani ter med pravico fizičnih in pravnih oseb na drugi strani, ker drugi odstavek tega člena daje med drugim vsem državam članicam pravico, da z ničnostno tožbo oporekajo zakonitosti odločb Komisije, ne da bi se izvajanje te pravice pogojevalo z utemeljevanjem pravnega interesa. Vendar pa mora biti namen akta Komisije, da je lahko predmet take tožbe, povzročitev pravnih učinkov. Odločba Komisije, s katero je določen ukrep opredeljen za državno pomoč, kar Komisiji omogoča preučitev njegove združljivosti s skupnim trgom, ima take učinke in pomeni za državo članico torej akt, zoper katerega se lahko vloži tožba.

Državni ukrep, s katerim je določen sistem za trgovanje s pravicami do emisije za dušikove okside in ki dovoljuje vsem velikim industrijskim obratom, katerim določa zgornjo mejo emisije, da koristijo ugodnost, ki pomeni možnost prodaje pravic do emisije, ni državna pomoč, ker je merilo za uporabo zadevnega ukrepa – ki je objektivno, brez geografske ali sektorske omejitve, in ki se poleg tega nanaša na podjetja, ki so največji onesnaževalci – v skladu s ciljem, ki je varstvo okolja, in z notranjo logiko sistema, ekološki vidiki pa upravičijo razlikovanje med podjetji, katerih emisije dušikovih oksidov so velike in za katere velja poseben sistem za zmanjšanje emisij od drugih podjetij, ki niso v primerljivem dejanskem in pravnem položaju.

(Glej točke 88, 90 in od 97 do 99.)
1.

Kmetijstvo — Skupna kmetijska politika — Financiranje s strani EKUJS (člen 10 ES; uredbi Sveta št. 729/70, člena 8(1) in 9, in št. 2392/86, člena 1 in 9(4)) (Glej točke od 41 do 49.)
Zadeva T-167/04

Asklepios Kliniken GmbH

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Državne pomoči — Javne bolnišnice — Poravnava izgub iz poslovanja in dodelitev jamstev — Prijava — Neoblikovanje stališča Komisije — Tožba zaradi nedelovanja — Procesno upravičenje — Dopustnost — Razumni rok — Uredba (ES) št. 659/1999“

Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 11. julija 2007 II - 2382

Povzetek sodbe

(členi 88(2) in (3) ES, 230 ES in 232 ES)

Ker sta člena 230 ES in 232 ES izraz istega pravnega sredstva, iz tega izhaja, da, če je dopustna tožba za razglasitev ničnosti, ki jo je vložil dejanski ali morebitni konkurent prejemnikov državne pomoči, zato da bi zaščitil svoje postopkovne pravice kot zainteresirana stranka, ki jih ima na podlagi člena 88(2) ES, zoper odločitev Komisije o združljivosti, sprejeto brez odprtja formalnega postopka preučitve, je dopustna tudi tožba, ki jo je ta vložil za ugotovitev nedelovanja Komisije, ker ni sprejela odločbe na podlagi člena 88(3) ES potem ko je vložil tožbo, pri čemer ni nujno, da se dokaže obstoj konkurenčnega razmerja med njim in vsako od navedenih prejemnic spornih pomoči, in ne da bi na dopustnost take tožbe zaradi nedelovanja lahko vplival pomen števila prejemnikov domnevno nezakonitih pomoči, če so bile te dejansko izplačane in ne sestavljajo splošnega sistema pomoči. (Glej točke 45, 48, 50, 55 in 56.)

Komisijino sprejetje splošne odločbe o določitvi abstraktnih meril za presojo zakonitosti državnih financiranj, podobnih tistim, ki so premet specifične prijave, ki navaja nacionalne ukrepe, ki lahko pomenijo nezakonite državne pomoči, samo po sebi ne more pomeniti oblikovanja stališča Komisije o navedeni prijavi, kajti le Komisijina konkretna uporaba teh meril v okoliščinah, ki jih je prijavila tožeča stranka, naj bi bila taka, da pomeni oblikovanje stališča v smislu člena 232, drugi odstavek, ES. Poleg tega dejstvo, da so zadevne stranke – med njimi tudi tožeča stranka – imele možnost izreči se o vsebini osnutka take splošne odločbe, ne omogoča njegove izenačitve z začetkom formalnega postopka preučitve iz člena 88(2) ES. (Glej točki 77 in 78.)