(Glej točke 29, 35, 37, 38, od 40 do 42 in 44 ter točko 1 izreka.)

Poleg tega to, da je ponudnik storitev v stečaju, ne more omajati zavrnitve odbitka davka na dodano vrednost, ki je posledica tega, da prejemnik storitev ni izpolnil bistvenih obveznosti za uporabo sistema obrnjene davčne obveznosti. Vendar lahko prejemnik storitev, ki je davek na dodano vrednost neutemeljeno plačal ponudniku navedenih storitev, od tega v skladu z nacionalnim pravom zahteva vračilo.

Ker davek na dodano vrednost, ki ga je prejemnik plačal ponudniku, ni bil dolgovan in ker pri tem plačilu ni bil spoštovan vsebinski pogoj sistema, se tako prejemnik storitev ne more sklicevati na pravico do odbitka davka na dodano vrednost.

Pri uporabi sistema obrnjene davčne obveznosti namreč ni plačan noben davek na dodano vrednost med ponudnikom in prejemnikom storitev, saj je prejemnik v zvezi z opravljenimi transakcijami zavezanec za plačilo vstopnega davka na dodano vrednost, ta davek pa lahko načeloma odbije, tako da davčni upravi ni treba plačati nobenega zneska. Čeprav glede tega načelo davčne nevtralnosti v okviru sistema obrnjene davčne obveznosti zahteva, da se odbitek vstopnega davka na dodano vrednost odobri, če so izpolnjene vsebinske zahteve, tudi če nekaterih formalnih zahtev davčni zavezanci niso izpolnili, bi moral prejemnik storitev davek na dodano vrednost plačati davčnim organom v skladu s členom 199 Direktive 2006/112. Tako poleg tega, da zadevni račun ne ustreza formalnim zahtevam iz nacionalne zakonodaje, ni bil spoštovan vsebinski pogoj sistema obrnjene davčne obveznosti. Ta položaj je davčni upravi preprečil nadzor nad uporabo sistema obrnjene davčne obveznosti in za zadevno državo članico povzročil tveganje izgub davčnih prihodkov.

Direktiva 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost in načelo davčne nevtralnosti pri transakciji, za katero velja sistem obrnjene davčne obveznosti, ne nasprotujeta temu, da je prejemniku storitev odvzeta pravica do odbitka davka na dodano vrednost, ki ga je neutemeljeno plačal ponudniku storitev na podlagi nepravilno izdanega računa, tudi ko te napake ni mogoče popraviti zaradi stečaja navedenega ponudnika storitev.

Načelo pravne varnosti ne nasprotuje upravni praksi nacionalnih davčnih organov, ki so pred iztekom prekluzivnega roka preklicali odločbo, s katero so davčnemu zavezancu priznali pravica do odbitka davka na dodano vrednost, in od njega na podlagi ponovnega nadzora zahtevali vračilo tega davka s pripadki zaradi zamude.

Načelo pravne varnosti sicer zahteva, da se davčnega položaja davčnega zavezanca glede njegovih pravic in obveznosti v odnosu do davčne uprave ne more časovno neomejeno izpodbijati. Vendar je nacionalna ureditev, ki izjemoma dovoljuje, da se pred iztekom zastaralnega roka opravi ponovni nadzor glede določenega obdobja, če se pojavijo dodatni podatki, s katerimi davčni inšpektorji na dan preverjanj niso bili seznanjeni, ali če se ugotovijo računske napake, ki vplivajo na rezultate teh preverjanj, v skladu z načelom pravne varnosti.

Glede pripadkov zaradi zamude države članice v primeru, ko ni usklajevanja zakonodaje Unije na področju sankcij, ki veljajo pri nespoštovanju pogojev, določenih s sistemom, uvedenim s to zakonodajo, ostanejo pristojne za izbiro sankcij, ki se jim zdijo ustrezne. Vendar morajo to pristojnost izvajati v skladu s pravom Unije in z njegovimi temeljnimi načeli, torej v skladu z načelom sorazmernosti.

(Glej točke od 46 do 48, 50 in 51 ter točko 2 izreka.)