Zbi rka odločb sodne pr akse 
Zadeva C-4 1 4 / 1 6  
Vera Egenberger  
proti  
E vangelisc hes Werk für Diakonie und Entwicklung eV  
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesarbeitsgericht)  
„Predhodno odločanje – Socialna politika – Direktiva 2000 /78/ES – Enako obravnavanje –  
Različno obravnavanje na podlagi vere ali prepričanja – Poklicne dejavnosti cerkva ali drugih  
organizacij, katerih etika temelji na veri ali prepričanju – Vera ali prepričanje, ki pomeni bistveno,  
legitimno in upravičeno poklicno zahtevo glede na etiko organizacije – Pojem – Narava dejavnosti in  
okvir, v katerem se te izvajajo – Člen 17 PDEU – Členi 10, 21 in 47 Listine Evropske unije  
o temeljnih pravicah“  
Povzetek – Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 17. aprila 2018  
1. Socialna politika – Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu – Direktiva 2000 /78 – 
Prepoved diskriminacije na podlagi vere ali prepričanja – Zavrnitev prijave na delovno mesto 
s strani cerkve ali druge organizacij, ki temelji na veri ali prepričanju – Zavrnitev na podlagi 
vere ali prepričanja, ki pomeni bistveno, legitimno in upravičeno poklicno zahtevo glede na etiko 
organizacije – Obveznost držav članic, da določijo učinkovit sodni nadzor 
(Člen 17 PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člena 10 in 47; Direktiva Sveta 
2000 /78, členi 4(2), 9 in 10) 
2. Socialna politika – Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu – Directive 2000 /78 – 
Prepoved diskriminacije na podlagi vere ali prepričanja – Pojem bistvene, legitimne in upravičene 
poklicne zahteve – Obseg – Spoštovanje načela sorazmernosti 
(Direktiva Sveta 2000 /78, člen 4(2)) 
3. Pravo Unije – Načela – Enako obravnavanje – Prepoved diskriminacije na podlagi vere ali 
prepričanja – Povezava z Direktivo 2000 /78 – Možnost sklicevanja na člena 21 in 47 Listine 
Evropske unije o temeljnih pravicah – Spor med posameznikoma – Obveznosti in pristojnosti 
nacionalnega sodišča – Razlaga nacionalne ureditve v skladu s pravom Unije – Meje – 
Razlaga nacionalnega prava contra legem – Obveznost neuporabe vsake nacionalne določbe, ki je 
v nasprotju s pravom Unije 
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člena 21 in 47; Direktiva Sveta 2000 /78, 
člena 1 in 4(2)) 
1. Člen 4(2) Direktive Sveta 2000 /78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega 
obravnavanja pri zaposlovanju in delu v povezavi z njenima členoma 9 in 10 ter s členom 47 Listine 
Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da mora biti mogoče – če cerkev ali druga 
SL 
ECLI:EU:C:2018 :257 1 
POVZETEK – ZADEVA C-414/16  
EGENBERGER  
organizacija, katere etika temelji na veri ali prepričanju, v utemeljitev akta ali odločbe, kot je zavrnitev 
prijave na delovno mesto pri njej, zatrjuje, da je vera glede na naravo zadevnih dejavnosti ali okvira, 
v katerem se te dejavnosti opravljajo, bistvena, legitimna in upravičena poklicna zahteva glede na etiko 
te cerkve ali organizacije – da je taka trditev po potrebi predmet učinkovitega sodnega nadzora, ki 
zahteva preveritev, da so v obravnavani zadevi izpolnjena merila iz člena 4(2) te direktive. 
Čeprav je namen Direktive 2000 /78 varstvo temeljne pravice delavcev, da niso diskriminirani na 
podlagi njihove vere ali prepričanja, pa navedena direktiva s svojim členom 4(2) skuša upoštevati tudi 
pravico do avtonomije cerkva in drugih javnih ali zasebnih organizacij, katerih etika temelji na veri ali 
prepričanju, kakor je priznana v členu 17 PDEU in členu 10 Listine, ki ustreza členu 9 Evropske 
konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu. 
Namen člena 4(2) Direktive 2000 /78 je tako zagotoviti pravično ravnotežje med pravico do avtonomije 
cerkva in drugih organizacij, katerih etika temelji na veri ali prepričanju, na eni strani ter pravico 
delavcev, da se jih, zlasti pri zaposlovanju, ne diskriminira na podlagi vere ali prepričanja, na drugi 
strani v položajih, v katerih sta si ti pravici lahko nasprotujoči. 
S tega vidika ta določba vsebuje merila, ki se upoštevajo pri tehtanju, ki ga je treba opraviti za 
zagotovitev pravičnega ravnotežja med tema morebiti nasprotujočima si pravicama. 
Vendar mora biti tako tehtanje v primeru spora po potrebi predmet nadzora s strani neodvisnega 
organa in nazadnje nacionalnega sodišča. 
Člen 17 PDEU izraža nevtralnost Unije glede organizacije držav članic glede njihovega odnosa 
s cerkvami in verskimi združenji ali skupnostmi. Po drugi strani pa na podlagi tega člena ni mogoče 
izpustiti učinkovitega sodnega nadzora nad spoštovanjem meril iz člena 4(2) Direktive 2000 /78. 
(Glej točke od 50 do 53, 58 in 59 ter točko 1 izreka.) 
2. Člen 4(2) Direktive 2000 /78 je treba razlagati tako, da bistvena, legitimna in upravičena poklicna 
zahteva, navedena v njem, napotuje na nujno zahtevo, ki jo glede na etiko cerkve ali zadevne 
organizacije objektivno narekujejo narava ali pogoji izvajanja zadevne poklicne dejavnosti, in ne sme 
zajemati razlogov, ki niso povezani s to etiko ali pravico te cerkve ali te organizacije do avtonomije. 
Ta zahteva mora biti v skladu z načelom sorazmernosti. 
V zvezi z razlago pojma „bistvena legitimna in upravičena poklicna zahteva“ iz člena 4(2) Direktive 
2000 /78 iz te določbe izrecno izhaja, da lahko vera ali prepričanje glede na okoliščine primera ob 
upoštevanju „narave“ zadevnih dejavnosti ali „konteksta“, v katerem se izvajajo, pomeni tako poklicno 
zahtevo. 
Tako je zakonitost različnega obravnavanja na podlagi vere ali prepričanja glede na to zadnjo določbo, 
odvisna od objektivno preverljivega obstoja neposredne zveze med poklicno zahtevo delodajalca in 
zadevno dejavnostjo. Taka zveza lahko izhaja bodisi iz narave te dejavnosti, na primer kadar pomeni 
sodelovanje pri določanju etike cerkve ali zadevne organizacije ali sodelovanje pri poslanstvu 
oznanjanja vere, bodisi iz pogojev, v katerih je treba izvajati navedeno dejavnost, kot so nujnost 
zagotavljanja verodostojnega zastopanja cerkve ali organizacije zunaj nje. 
Poleg tega mora biti ta poklicna zahteva, kot je določeno v členu 4(2) Direktive 2000 /78, „bistvena 
legitimna in upravičena“ glede na etiko cerkve ali organizacije. Čeprav, kot je poudarjeno v točki 61 te 
sodbe, nacionalna sodiščanačeloma niso pristojna, da se izrečejo o etiki, na kateri temelji navedena 
poklicna zahteva, pa morajo ugotoviti za vsak primer posebej, ali so ta tri merila glede na to etiko 
izpolnjena. 
ECLI:EU:C:2018 :257 2 
POVZETEK – ZADEVA C-414/16  
EGENBERGER  
Glede teh meril je treba v zvezi z „bistvenostjo“ zahteve pojasniti, prvič, da uporaba tega pridevnika 
pomeni, da mora biti v skladu z voljo zakono dajalca Unije pripadnost veri ali prepričanje, na katerih 
temelji etika cerkve ali zadevne organizacije, nujna zaradi pomem bnosti zadevne poklicne dejavnosti 
za potrditev te etike ali izvrševanje pravice te cerkve ali organizacije do avtonomije. 
Drugič, glede „legitimnosti“, uporaba tega pojma dokazuje, da je zakono dajalec Unije želel zagotoviti, 
da namen zahteve, ki se nanaša na pripadnost veri ali prepričanje, na katerih temelji etika cerkve ali 
zadevne organizacije, ni uresničevanje cilja, ki ni povezan s to etiko ali izvrševanjem pravice te cerkve 
ali organizacije do avtonomije. 
Tretjič, glede „upravičenosti“ zahteve, ta pojem ne pomeni le, da lahko nadzor nad spoštovanjem meril 
iz člena 4(2) Direktive 2000 /78 izvaja nacionalno sodišče, ampak tudi, da je cerkev ali organizacija, ki je 
določila to zahtevo, dolžna glede na dejanske okoliščine obravnavanega primera dokazati, da je 
zatrjevana nevarnost posega v njeno etiko ali pravico do avtonomije verjetna in resna, tako da se 
določitev take zahteve dejansko izkaže za nujno. 
(Glej točke od 62 do 67 in 69 ter točko 2 izreka.) 
3. Nacionalno sodišče, ki odloča v sporu med posameznikoma, je dolžno, če veljavnega nacionalnega 
prava ne more razlagati v skladu s členom 4(2) Direktive 2000 /78, v okviru svojih pristojnosti 
zagotoviti sodno varstvo, ki za pravne subjekte izhaja iz členov 21 in 47 Listine Evropske unije 
o temeljnih pravicah, ter zagotoviti polni učinek teh členov, tako da po potrebi ne uporabi nobene 
nasprotujoče nacionalne določbe. 
V zvezi s tem je treba opozoriti, da morajo nacionalna sodišča ob upoštevanju vseh pravil nacionalnega 
prava in ob uporabi načinov razlage, ki jih to pravo priznava, odločiti, ali in v kakšni meri je nacionalno 
določbo, kakršna je člen 9(1) AGG, mogoče razlagati v skladu s členom 4(2) Direktive 2000 /78, ne da 
bi podalo razlago contra legem te nacionalne določbe (glej v tem smislu sodbo z dne 19. aprila 2016 , 
DI, C-441/14, EU:C:2016 :278, točki 31 in 32 ter navedena sodna praksa). 
Če take skladne razlage nacionalne določbe iz postopka v glavni stvari ne bi bilo mogoče opraviti, je 
treba pojasniti, prvič, da sama Direktiva 2000 /78 ne določanačela enakega obravnavanja na področju 
zaposlovanja in dela, ki izhaja iz različnih mednarodnih pogodb in ustavnih tradicij, skupnih državam 
članicam, temve č je njen namen zgolj opredeliti splošni okvir boja proti različnim oblikam 
diskriminacije na teh področjih, med drugim zaradi vere ali prepričanja, kot je razvidno iz naslova in 
njenega člena 1 (glej v tem smislu sodbo z dne 10. maja 2011 , Römer, C-147/08, EU:C:2011 :286, 
točka 59 in navedena sodna praksa). 
Prepoved vsakršne diskriminacije zaradi vere ali prepričanja je kot splošno načelo prava Unije 
zavezujoča. Ta prepoved, določena v členu 21(1) Listine, sama po sebi podeljuje posameznikom 
pravico, na katero se lahko sklicujejo v sporu s področja, ki spada pod pravo Unije (glej glede načela 
prepovedi diskriminacije na podlagi starosti sodbo z dne 15 januarja 2014 , Association de médiation 
sociale, C-176/12, EU:C:2014 :2, točka 47). 
Člen 21 Listine se glede na njegovo zavezujočo naravo načeloma ne razlikuje od različnih določb 
ustanovnih pogodb, ki prepovedujejo diskriminacijo na podlagi različnih razlogov, tudi če taka 
diskriminacija izhaja iz pogodb, sklenjenih med posamezniki (glej po analogiji sodbe z dne 8. aprila 
1976 , Defrenne, 43/75, EU:C:1976 :56, točka 39; z dne 6. junija 2000 , Angonese, C-281/98, 
EU:C:2000 :296, točke od 33 do 36; z dne 3. oktobra 2000 , Ferlini, C-411/98, EU:C:2000 :530, točka 50, 
ter z dne 11. decembra 2007 , International Transport Workers’ Federation in Finnish Seamen’s Union, 
C-438/05, EU:C:2007 :772, točke od 57 do 61). 
ECLI:EU:C:2018 :257 3 
POVZETEK – ZADEVA C-414/16  
EGENBERGER  
Drugič, poudariti je treba, da tako kot člen 21 Listine, njen člen 47 glede pravice do učinkovitega 
sodnega varstva zadostuje sam po sebi in ni treba, da je konkretiziran z določbami prava Unije ali 
nacionalnega prava, da bi posameznikom dal pravico, ki bi jo lahko uveljavljali kot tako. 
Zato bi bilo morebiti nacionalno sodišče dolžno v okviru svojih pristojnosti zagotoviti pravno varnost, 
ki za posameznike izhaja iz členov 21 in 47 Listine ter zagotoviti polni učinek teh členov, tako da po 
potrebi ne bi uporabilo nobene nasprotujoče nacionalne določbe. 
(Glej točke 71, od 75 do 79 in 82 ter točko 3 izreka.) 
ECLI:EU:C:2018 :257 4