Sklep Sodišča (osmi senat) z dne 29. marca 2012 – Safilo

(Zadeva C-529/10)

„Člen 104(3), prvi pododstavek, Poslovnika — Neposredno obdavčenje — Končanje postopkov, ki potekajo pred sodiščem, ki odloča na zadnji stopnji na področju davkov — Zloraba pravice — Člen 4(3) PEU — Svoboščine, zagotovljene s Pogodbo — Načelo prepovedi diskriminacije — Državne pomoči — Obveznost zagotovitve učinkovite uporabe prava Unije“

Države članice — Obveznosti — Obveznost lojalnega sodelovanja — Izvrševanje prava Unije — Načelo prepovedi zlorabe pravice — Prosti pretok kapitala — Načelo prepovedi diskriminacije — Pravila s področja državnih pomoči — Neposredno obdavčenje v državah članicah (člen 4(3) PEU; člena 63 PDEU in 107(1) PDEU) (Glej točke 23, 25, 26 in od 28 do 33 ter izrek.)

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Corte suprema di cassazione – Davek od dobička pravnih oseb – Nacionalna zakonodaja, ki določa različen odstotek davka na dividende družb glede na njihov sedež – Poslovna transakcija, v kateri so udeležene družbe s sedežem v Italiji in družbe s sedežem v tujini – Odločba uprave, v skladu s katero se uporabljajo davki, ki jih morajo plačati družbe s sedežem v tujini – Pojem zlorabe pravice, kakor je opredeljen v zadevi C-255/02, Halifax in drugi – Možnost uporabe za neusklajene nacionalne davke, kakršni so neposredni davki

Izrek

Pravo Unije, zlasti načelo prepovedi zlorabe pravice, člen 4(3) PEU, svoboščine, zagotovljene s Pogodbo DEU, načelo prepovedi diskriminacije, pravila s področja državnih pomoči in obveznost zagotovitve učinkovite uporabe prava Unije, je treba razlagati tako, da v zadevi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki se nanaša na neposredno obdavčenje, ne nasprotuje uporabi nacionalne določbe, v skladu s katero se postopki, ki potekajo pred sodiščem, ki odloča na zadnji stopnji na področju davkov, končajo s plačilom zneska, ki ustreza 5 % vrednosti predmeta spora, kadar ti postopki izvirajo iz tožbe, ki je bila na prvi stopnji vložena več kot deset let pred začetkom veljavnosti te določbe, davčni organ pa na prvih dveh stopnjah sodnega postopka ni uspel.

Sklep Sodišča (osmi senat) z dne 29. marca 2012 – Safilo

(Zadeva C-529/10)

„Člen 104(3), prvi pododstavek, Poslovnika — Neposredno obdavčenje — Končanje postopkov, ki potekajo pred sodiščem, ki odloča na zadnji stopnji na področju davkov — Zloraba pravice — Člen 4(3) PEU — Svoboščine, zagotovljene s Pogodbo — Načelo prepovedi diskriminacije — Državne pomoči — Obveznost zagotovitve učinkovite uporabe prava Unije“

Države članice — Obveznosti — Obveznost lojalnega sodelovanja — Izvrševanje prava Unije — Načelo prepovedi zlorabe pravice — Prosti pretok kapitala — Načelo prepovedi diskriminacije — Pravila s področja državnih pomoči — Neposredno obdavčenje v državah članicah (člen 4(3) PEU; člena 63 PDEU in 107(1) PDEU) (Glej točke 23, 25, 26 in od 28 do 33 ter izrek.)

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Corte suprema di cassazione – Davek od dobička pravnih oseb – Nacionalna zakonodaja, ki določa različen odstotek davka na dividende družb glede na njihov sedež – Poslovna transakcija, v kateri so udeležene družbe s sedežem v Italiji in družbe s sedežem v tujini – Odločba uprave, v skladu s katero se uporabljajo davki, ki jih morajo plačati družbe s sedežem v tujini – Pojem zlorabe pravice, kakor je opredeljen v zadevi C-255/02, Halifax in drugi – Možnost uporabe za neusklajene nacionalne davke, kakršni so neposredni davki

Izrek

Pravo Unije, zlasti načelo prepovedi zlorabe pravice, člen 4(3) PEU, svoboščine, zagotovljene s Pogodbo DEU, načelo prepovedi diskriminacije, pravila s področja državnih pomoči in obveznost zagotovitve učinkovite uporabe prava Unije, je treba razlagati tako, da v zadevi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki se nanaša na neposredno obdavčenje, ne nasprotuje uporabi nacionalne določbe, v skladu s katero se postopki, ki potekajo pred sodiščem, ki odloča na zadnji stopnji na področju davkov, končajo s plačilom zneska, ki ustreza 5 % vrednosti predmeta spora, kadar ti postopki izvirajo iz tožbe, ki je bila na prvi stopnji vložena več kot deset let pred začetkom veljavnosti te določbe, davčni organ pa na prvih dveh stopnjah sodnega postopka ni uspel.