SL Uradni list Evropske unije C 267/49

Pritožba, ki jo je 14. septembra 2009 vložil Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH zoper sodbo Sodišča prve stopnje (osmi senat), izdano 8. julija 2009 v zadevi T-225/08, Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli); druga stranka v postopku: Schwarzbräu GmbH

(Zadeva C-365/09 P)

2009/C 267/82

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnica: Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH (zastopnik: P. Wadenbach, odvetnik)

Drugi stranki v postopku:

— Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

— Schwarzbräu GmbH

Predlogi pritožnice:

Pritožnica predlaga:

1. razveljavi naj se sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 8. julija 2009 v zadevi T-225/08;

2. razveljavi naj se odločbo četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 8. aprila 2008 (zadeva R 877/2004-4);

3. v celoti naj se izbriše znamko Skupnosti št. 505552 „ALASKA“ zaradi obstoja absolutnih razlogov za zavrnitev;

4. toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov postopka.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Ta pritožba je vložena zoper sodbo Sodišča prve stopnje, s katero je bila zavrnjena tožba pritožnice zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu z dne 8. aprila 2008. S to odločbo je odbor za pritožbe potrdil zavrnitev zahteve, ki jo je pritožnica vložila za razglasitev ničnosti znamke Skupnosti „ALASKA“, s strani oddelka za izbris. Zahteva pritožnice je bila vložena zoper vse proizvode, ki so zajeti v razredu 32 (mineralne in gazirane vode ter druge nealkoholne pijače; sirupi in drugi preparati za izdelavo pijač).

Stranki v sporu si v bistvu nasprotujeta glede vprašanja obstoja absolutnega razloga za zavrnitev v obliki zahteve po razpoložljivosti geografskega izvora.

Pritožnica s svojo pritožbo izpodbija napačno razlago člena 7(1)(c) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 (v nadaljevanju: Uredba), ki naj bi jo podalo Sodišče prve stopnje in to še posebej glede na temeljna načela, ki jih je razvila sodna praksa.

V skladu z besedilom zgoraj navedene določbe Uredbe o znamki skupnosti, za zavrnitev registracije znamke Skupnosti zadošča, da je ta sestavljena iz znakov ali podatkov, ki lahko v gospodarskem prometu označujejo geografski izvor zajetega blaga. Iz tega izhaja, da morajo tudi geografske označbe, ki bi jih podjetja lahko uporabila, ostati na razpolago za zadevne skupine blaga. Navedena določba Uredbe ne predvideva, da mora obstajati konkretna, aktualna ali resna zahteva po razpoložljivosti.

Če bi Sodišče prve stopnje v tem primeru pravilno uporabilo člen 7(1)(c) Uredbe in temeljna načela, ki jih je razvila sodna praksa, bi moralo ugotoviti, da je Aljaska največji rezervoar pitne vode Združenih držav, da upoštevna javnost Aljasko povezuje z naravnim izobiljem čiste vode v različnih oblikah, da se mineralna voda na Aljaski izdeluje v gospodarsko pomembnem obsegu ter da se je v Skupnosti že prodajala, zato bi nadaljnje trženje resno prišlo v poštev. Iz tega naj bi bilo jasno razvidno, da bi oznako „ALASKA“ za geografski izvor v prihodnosti lahko uporabljali tudi konkurenti.

Namesto tega naj bi Sodišče prve stopnje napačno uporabilo člen 7(1)(c) Uredbe, s tem, da je z izvajanjem preizkusa oportunosti, to je, ali naj bi bila prodaja mineralne vode iz Aljaske v Skupnosti glede na določene vidike poslovne ekonomike (konkurenčni položaj, prevozni stroški) smiselna ali ne, postavilo dodatne zahteve, ki presegajo že navedena temeljna načela. Te razširjene zahteve naj bi bile v smislu člena 7(1)(c) Uredbe, njegovega besedila in še posebej v smislu temeljnih načel, ki jih je razvila sodna praksa, uvrščene previsoko in naj bi imele za posledico razlago, ki gre predaleč in ki ni povezana z namenom Skupnostne ureditve.