Zadeva T‑1/12

Francoska republika

proti

Evropski komisiji

„Državne pomoči — Pomoč za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah — Pomoči za prestrukturiranje, ki so jih francoski organi načrtovali v korist družbe SeaFrance SA — Povečanje kapitala in posojili, ki ju je SNCF odobrila družbi SeaFrance SA — Sklep, s katerim so bile pomoči razglašene za nezdružljive z notranjim trgom — Pojem državne pomoči — Merilo zasebnega vlagatelja — Smernice o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah“

Povzetek – Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 15. januarja 2015

Pomoči, ki jih dodelijo države – Prepoved – Odstopanja – Pomoči, ki jih je mogoče šteti za združljive z notranjim trgom – Pomoči za prestrukturiranje podjetja v težavah – Smernice o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah – Lastni prispevek podjetja upravičenca – Odobritev prispevka, nižjega od 50 %, v izjemnih okoliščinah in v primerih posebnih težav – Elementi presoje – Gospodarska kriza in oslabitev finančnih trgov, ki vplivata na vsa podjetja – Izključitev

Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Presoja na podlagi merila zasebnega vlagatelja – Presoja glede na vse upoštevne elemente sporne transakcije in njen okvir – Zaporedni posegi, ki so med seboj neločljivo – Celovita analiza donosnosti navedenih posegov

Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Presoja na podlagi merila zasebnega vlagatelja – Presoja glede na vse upoštevne elemente sporne transakcije in njen okvir – Zaporedni posegi države, ki so med seboj neločljivo povezani – Presoja ukrepov, obravnavanih kot celota – Dopustnost

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 29 in 30.)

Kadar Komisija odloča o uporabi merila zasebnega vlagatelja, mora vedno preučiti vse upoštevne elemente in ozadje sporne transakcije in pri uporabi tega merila za več zaporednih posegov države preveriti, ali med temi posegi obstaja tako tesna povezava, da jih ni mogoče ločiti in jih je zato treba za namene člena 107(1) PDEU šteti za en sam poseg. Preizkus ločljivosti več zaporednih posegov države je treba opraviti glede na merila, med katerimi so zlasti časovno zaporedje teh posegov, njihov namen in položaj podjetja upravičenca ob teh posegih. V položaju, v katerem javno podjetje svoji odvisni družbi v težavah zaporedoma dodeli pomoč za reševanje, jo dokapitalizira in ji odobri posojila – ki po mnenju zadevne države članice glede na merilo zasebnega vlagatelja niso pomoči ampak samostojna naložba – lahko Komisija med elementi, ki tvorijo kontekst, upošteva zlasti spreminjanje načrta za prestrukturiranje, dvojno vlogo navedenega javnega podjetja, ki deluje ne samo kot dajalec pomoči, ampak tudi kot vlagatelj sredstev, ki naj bi bili del lastnega prispevka, in nesodelovanje zasebnega vlagatelja, neodvisnega od države, pri prestrukturiranju. (Glej točke od 32 do 34, 47, 50 in 55.)

Komisija v položaju, v katerem javno podjetje svoji odvisni družbi v težavah zaporedoma dodeli pomoč za reševanje, jo dokapitalizira in ji odobri posojila, ki tvorijo neločljivo celoto ukrepov, pravilno uporabi merilo zasebnega vlagatelja, kadar ob upoštevanju učinka, ki ga imata plačilo obresti in poplačilo zadevnih posojil na donosnost dokapitalizacije, opravi celovito analizo donosa, ki ga navedeno javno podjetje kot edini zasebni vlagatelj lahko pričakuje od ukrepov, ki jih je izvedlo ali jih je nameravalo izvesti v okviru reševanja in prestrukturiranja podjetja upravičenca in ki se obravnavajo kot celota. V takem primeru Komisiji ni treba opraviti podrobne analize vprašanja, ali so bili pogoji dodelitve vsakega zadevnega posojila v skladu s tržnimi pogoji. V okviru uporabe testa zasebnega vlagatelja za tako neločljivo celoto ukrepov to, da je javno podjetje, ki deluje ne samo kot dajalec pomoči, ampak tudi kot vlagatelj sredstev, ki naj bi bili del lastnega prispevka, edino, ki je podjetju upravičencu zagotovilo potrebna sredstva za financiranje prestrukturiranja, saj noben zunanji zasebni vlagatelj ni sodeloval pri tej transakciji, potrjuje sklep, da vlagatelj v tržnem gospodarstvu v podjetje v težavah ne bi vložil take celote ukrepov. (Glej točke 47, 53 in 54.)

Naravo državne pomoči določenega ukrepa je treba presojati le v okviru člena 107(1) PDEU, ne pa glede domnevne dosedanje prakse odločanja Komisije. Sicer bi bilo še posebej občutljivo, če bi se oprlo na dosedanjo prakso Komisije na področju pomoči za reševanje in prestrukturiranje, v kateri je presoja vsakega primera močno odvisna od finančnega položaja posameznega prejemnika pomoči, splošnega gospodarskega položaja v sektorju, v katerem je dejaven, in regulativnega okvira, v katerem se razvija. (Glej točko 58.)

Kadar določeni razlogi neke odločitve zadostujejo, da jo pravno utemeljijo, potem napake v zvezi z drugimi razlogi tega akta v nobenem primeru ne vplivajo na njegov izrek. Poleg tega je gotovo, da je treba tožbeni razlog, s katerim, tudi če bi bil utemeljen, ni mogoče doseči ničnosti, ki jo predlaga tožeča stranka, zavrniti kot neupošteven. (Glej točko 73.)

Ker so ukrepi, ki jih je javno podjetje odobrilo svoji odvisni družbi v težavah, in sicer posojila, dokapitalizacija in pomoč za reševanje, presojani skupaj, državne pomoči, so navedena posojila nujno izključena iz lastnega prispevka podjetja upravičenca pri njegovem prestrukturiranju v smislu točk 7, 43 in 44 Smernic Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah. (Glej točko 86.)

V skladu s točko 44 Smernic Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah lahko Komisija v izjemnih okoliščinah in v primerih posebnih težav, ki jih mora država članica dokazati, sprejme lastni prispevek, ki je nižji od 50 %, ki velja za velika podjetja. Ker pa gospodarska kriza in oslabitev finančnih trgov vplivata na vsa podjetja, ju ni mogoče opredeliti kot izjemne okoliščine ali posebne težave le za eno samo podjetje. (Glej točki 88 in 89.)