SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

JULIANE KOKOTT,

predstavljeni 27. oktobra 2022 ( 1 )

Zadeva C‑492/22 (PPU)

CJ,

ob udeležbi

Openbaar Ministerie

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo rechtbank Amsterdam (sodišče v Amsterdamu, Nizozemska))

„Predhodno odločanje – Nujni postopek predhodnega odločanja – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Evropski nalog za prijetje – Okvirni sklep 2002/584/PNZ – Člen 6(2) – Člen 12 – Člen 24(1) – Preložitev predaje zahtevane osebe – Pridržanje v priporu – Zahteva po posredovanju izvršitvenega pravosodnega organa – Državni tožilec – Pregon v izvršitveni državi članici – Neobstoj odpovedi pravici do navzočnosti na sojenju – Pravica do poštenega sojenja“

I. Uvod

1. Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo rechtbank Amsterdam (sodišče v Amsterdamu, Nizozemska), se nanaša na razlago člena 6(2), člena 12 in člena 24(1) Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6 str. 34), kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009 (UL 2009, L 81, str. 24) (v nadaljevanju: Okvirni sklep 2002/584), ter členov 6, 47 in 48 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).

2. Ta predlog je bil vložen v okviru izvršitve – na Nizozemskem – evropskega naloga za prijetje, ki ga je Sąd Okręgowy w Krakowie Wydział III Karny (okrožno sodišče v Krakovu, III. kazenski oddelek, Poljska) 31. avgusta 2021 izdalo zaradi izvršitve zaporne kazni, izrečene poljskemu državljanu CJ.

3. Vprašanja za predhodno odločanje se v bistvu nanašajo na pogoje, pod katerimi se lahko predaja osebe v skladu s členom 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 preloži zaradi vzporednega kazenskega postopka v izvršitveni državi članici, pri čemer se ta oseba zadrži v priporu. V zvezi s tem je treba med drugim pojasniti obseg pojma „izvršitveni pravosodni organ“ in posledice aktov, ki jih izda nepravosodni organ, vključno s pogoji, pod katerimi lahko neodvisno sodišče z učinkovitim sodnim nadzorom tak akt uredi.

II. Pravni okvir

A. Pravo Unije

4. V uvodni izjavi 8 Okvirnega sklepa 2002/584 je navedeno: „Odločitve o izvršitvi evropskega naloga za prijetje morajo biti pod zadostnim nadzorom, kar pomeni, da bo pravosodni organ države članice, kjer bodo zahtevano osebo prijeli, moral odločiti o njeni predaji.“

5. Člen 5 tega okvirnega sklepa določa, da lahko za izvršitev evropskega naloga za prijetje, ki jo izvede izvršitveni pravosodni organ, po zakonu izvršitvene države članice veljajo ti pogoji: „[…] 3. kadar je oseba, ki je predmet evropskega naloga za prijetje z namenom uvedbe kazenskega postopka, državljan ali prebivalec izvršitvene države članice, se jo lahko preda pod pogojem, da se oseba po obravnavi vrne izvršitveni državi članici, da bi v njej prestajala zaporno kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, na katerega jo je obsodila odreditvena država članica.“

6. Člen 6(2) navedenega okvirnega sklepa določa: „Izvršitveni pravosodni organ je pravosodni organ izvršitvene države članice, ki je po pravu te države pristojen za izvršitev evropskega naloga za prijetje.“

7. Člen 12 istega okvirnega sklepa, naslovljen „Pridržanje osebe v priporu“, določa: „Kadar je oseba prijeta na podlagi evropskega naloga za prijetje, izvršitveni pravosodni organ v skladu z zakonodajo izvršitvene države članice odloči, ali bo oseba ostala v priporu. Oseba je lahko kadarkoli začasno izpuščena na prostost v skladu z notranjim pravom izvršitvene države članice, pod pogojem, da pristojni organ te države z vsemi potrebnimi ukrepi osebi prepreči pobeg.“

8. Člen 23 Okvirnega sklepa 2002/584, naslovljen „Časovni roki za predajo osebe“, določa: „1. Zahtevana oseba se preda v najkrajšem možnem času na dan, o katerem se dogovorita pravosodna organa. 2. Oseba se preda najpozneje v 10 dneh po končni odločitvi o izvršitvi evropskega naloga za prijetje. 3. Če predajo zahtevane osebe v časovnem roku iz odstavka 2 preprečijo okoliščine, na katere državi članici nimata vpliva, se izvršitvena in odreditvena pravosodna organa takoj povežeta med seboj in se dogovorita o novem datumu. V tem primeru se predaja opravi v roku 10 dni po dogovorjenem novem datumu. 4. Predaja se lahko izjemoma začasno preloži iz resnih humanitarnih razlogov, na primer kadar obstaja upravičen razlog za prepričanje, da bo očitno ogrozila življenje ali zdravje zahtevane osebe. Evropski nalog za prijetje se izvrši, kakor hitro ti razlogi prenehajo. Izvršitveni pravosodni organ nemudoma obvesti odreditveni pravosodni organ in se dogovori o novem dnevu predaje. V tem primeru se predaja opravi v roku 10 dni po dogovorjenem novem datumu. 5. Če je po poteku časovnih rokov iz odstavkov 2 do 4 oseba še vedno v priporu, se oseba izpusti.“

9. Člen 24 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Preložena ali pogojna predaja“, določa: „1. Izvršitveni pravosodni organ lahko potem, ko se odloči za izvršitev evropskega naloga za prijetje, preloži predajo zahtevane osebe, da bi ji lahko sodili v izvršitveni državi članici ali, če je oseba že obsojena, da bi lahko na ozemlju te države prestala kazen, ki ji je bila izrečena za neko drugo dejanje, kot je tisto v evropskem nalogu za prijetje. 2. Namesto da se predaja preloži, lahko izvršitveni pravosodni organ odreditveni državi članici zahtevano osebo začasno preda pod pogoji, ki jih v medsebojnem sporazumu določita izvršitveni in odreditveni pravosodni organ. Sporazum je v pisni obliki, pogoji pa so zavezujoči za vse organe v odreditveni državi članici.“

10. Člen 26(1) navedenega okvirnega sklepa določa: „Odreditvena država članica odšteje celoten čas pripora, ki je bil prebit pri izvršitvi evropskega naloga za prijetje, od celotnega časa pripora, ki ga mora oseba prestati v odreditveni državi članici po izrečeni kazni zapora ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti.“

B. Nizozemsko pravo

11. Z wet tot implementatie van het kaderbesluit van de Raad van de Europese Unie betreffende het Europees aanhoudingsbevel en de procedures van overlevering tussen de lidstaten van de Europese Unie (zakon o izvajanju Okvirnega sklepa Sveta Evropske unije o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami) z dne 29. aprila 2004 (Stb. 2004, št. 195), kakor je bil pozneje spremenjen (v nadaljevanju: zakon o predaji), se izvaja Okvirni sklep 2002/584.

12. V skladu s členom 1(e) zakona o predaji pojem „officier van justitie (državni tožilec)“ vključuje „katerega koli officier van justitie (državni tožilec), in če tega ni, officier van justitie bij het arrondissementsparket Amsterdam (državni tožilec okrožnega državnega tožilstva v Amsterdamu, Nizozemska)“.

13. Člen 27(2) zakona o predaji določa: „Sodišče pred koncem obravnave po uradni dolžnosti odloči o pridržanju zahtevane osebe v priporu, če je ta v upravnem ali policijskem pridržanju.“

14. Členi od 33 do 36 zakona o predaji določajo: „Člen 33 Odvzem prostosti, odrejen v skladu s členom 27, se konča – razen če se nadaljuje iz drugih razlogov – takoj, ko: a. tako odredi sodišče ali officier van justitie (državni tožilec) po uradni dolžnosti ali na predlog zahtevane osebe ali njenega zagovornika; b. poteče deset dni od dneva izdaje odločbe, razen če je sodišče na podlagi obtožnega akta officier van justitie (državni tožilec) medtem pripor podaljšalo. Člen 34 1. Odvzem prostosti iz člena 33(b) se lahko podaljša za največ deset dni. 2. Z odstopanjem od odstavka 1 se lahko odvzem prostosti podaljša za največ 30 dni, če: […] b. je predaja odobrena, vendar dejanske predaje ni bilo mogoče izvesti v predpisanem roku. […] Člen 35 1. Dejanska predaja zahtevane osebe se opravi čim prej po odločbi, s katero se predaja v celoti ali delno odobri, najpozneje pa v desetih dneh po tej odločbi. Officier van justitie (državni tožilec) določi kraj in čas [dejanske predaje] po posvetovanju z odreditvenim pravosodnim organom. 2. Če zaradi posebnih okoliščin dejanske predaje ni mogoče izvesti v roku iz odstavka 1, se sporazumno določi nov datum. V tem primeru se dejanska predaja opravi v desetih dneh od dogovorjenega datuma. 3. Izjemoma se lahko dejanska predaja preloži, dokler obstajajo resni humanitarni razlogi proti njej, zlasti dokler zdravstveno stanje zahtevane osebe tej ne dopušča potovanja. O tem se nemudoma obvesti odreditveni pravosodni organ. Officier van justitie (državni tožilec) po posvetovanju z odreditvenim pravosodnim organom določi kraj in čas dejanske predaje. V tem primeru se dejanska predaja opravi v desetih dneh od dogovorjenega datuma. 4. Po izteku rokov iz odstavkov od 1 do 3 se zahtevana oseba izpusti. Člen 36 1. Odločitev o času in kraju dejanske predaje se lahko zadrži, če in dokler zoper zahtevano osebo teče kazenski postopek na Nizozemskem ali dokler je kazenska sodba nizozemskega sodišča zoper njo v celoti ali delno izvršljiva. 2. V primerih iz odstavka 1 lahko minister po posvetovanju z državnim tožilstvom odloči, da se zahtevana oseba že lahko začasno da na voljo odreditvenemu pravosodnemu organu zaradi sojenja ali izvršitve zaporne kazni, ki ji je bila izrečena s pravnomočno sodno odločbo, in določi pogoje za tako začasno dajanje na voljo. 3. Pogoji, ki jih določi minister, vključujejo v primeru: a. kazenskega postopka v teku iz odstavka 1: vsekakor to, da bo pravica zahtevane osebe, da se udeleži kazenskega postopka na Nizozemskem, spoštovana in da bo kazen, ki ji je bila izrečena na Nizozemskem, prestala na Nizozemskem. […]“

III. Spor o glavni stvari, vprašanja za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem

15. Sąd Okręgowy w Krakowie Wydział III Karny (okrožno sodišče v Krakovu, III. kazenski oddelek, Poljska) je 31. avgusta 2021 izdalo evropski nalog za prijetje poljskega državljana CJ zaradi njegovega prijetja in predaje za izvršitev dveletne zaporne kazni, ki mu je bila na Poljskem izrečena zaradi 13 kaznivih dejanj, ki spadajo v kategorijo „rop v skupini ali oboroženi rop“ v smislu člena 2(2) Okvirnega sklepa 2002/584. V skladu s predložitveno odločbo mora CJ prestati še skoraj celotno kazen, izrečeno za ta kazniva dejanja.

16. Predložitveno sodišče je za izvršitev evropskega naloga za prijetje z odločbo z dne 2. junija 2022 zadevno osebo priprlo. S pravnomočno odločbo z dne 16. junija 2022 je to sodišče dovolilo njeno predajo poljskim organom zaradi kaznivih dejanj iz tega naloga.

17. Iz predložitvene odločbe je razvidno, da je CJ na Nizozemskem v kazenskem postopku, ki poteka v zvezi z dejanjem, ki ni bilo podlaga za izdajo evropskega naloga za prijetje. Tako je Kantonrechter in de rechtbank Den Haag (okrajni sodnik sodišča v Haagu, Nizozemska) 15. decembra 2021 zadevno osebo zaradi vožnje motornega vozila brez veljavnega vozniškega dovoljenja obsodil na denarno kazen v višini 360 EUR in, podredno, na sedemdnevno zaporno kazen. CJ je zoper to obsodbo vložil pritožbo, ki bo obravnavana predvidoma 4. oktobra 2022, pri čemer se ni odpovedal pravici do navzočnosti v kazenskem postopku. Zoper sodbo, ki bo izdana v pritožbenem postopku, je mogoče vložiti kasacijsko pritožbo.

18. V teh okoliščinah je državni tožilec okrožnega državnega tožilstva v Amsterdamu (v nadaljevanju: državni tožilec) 17. junija 2022 v skladu s členom 36(1) zakona o predaji odločil, da predajo zadevne osebe preloži, in v skladu s členom 34(2)(b) v povezavi s členom 35(2) tega zakona predlagal, naj predložitveno sodišče zaradi „posebnih okoliščin“ pripor podaljša za 30 dni.

19. Predložitveno sodišče je 22. junija 2022 predlogu državnega tožilca ugodilo in pripor podaljšalo za 30 dni.

20. Državni tožilec je 6. julija 2022 ponovno predlagal podaljšanje pripora za nadaljnjih 30 dni z utemeljitvijo, da „zaradi posebnih okoliščin dejanske predaje ni mogoče opraviti v desetdnevnem roku“. To zahtevo je v bistvu utemeljil z dejstvom, da se CJ ne želi odpovedati pravici do udeležbe na obravnavi v kazenskem postopku v teku. Poleg tega je pojasnil, da želi odrediti preložitev predaje in redno predlagati podaljšanje pripora, dokler bo ta kazenski postopek potekal. Predložitveno sodišče je istega dne ugodilo predlogu državnega tožilca in pripor podaljšalo za nadaljnjih 30 dni, pri čemer je pridržalo odločitev o tem, ali naj po uradni dolžnosti odloči o odpravi ali prekinitvi pripora.

21. V teh okoliščinah je rechtbank Amsterdam (sodišče v Amsterdamu) z odločbo dne 22. julija 2022, ki je na Sodišče prispela istega dne, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali člen 12 in člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 v povezavi s členom 6 Listine nasprotujeta temu, da zahtevana oseba, katere predaja zaradi izvršitve zaporne kazni je bila odobrena s pravnomočno odločbo, predaja pa je bila preložena, ‚da bi ji lahko sodili v izvršitveni državi članici […] za neko dejanje, ki ni tisto iz evropskega naloga za prijetje‘, zaradi izvršitve tega evropskega naloga za prijetje med kazenskim postopkom ostane v priporu? 2. a. Ali je odločitev, da se uporabi pooblastilo za preložitev predaje iz člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584, odločitev o izvršitvi evropskega naloga za prijetje, ki jo mora na podlagi člena 6(2) tega okvirnega sklepa v povezavi z uvodno izjavo 8 tega okvirnega sklepa sprejeti izvršitveni pravosodni organ? b. Če je odgovor pritrdilen, ali je posledica okoliščine, da je bila ta odločitev sprejeta brez posredovanja izvršitvenega pravosodnega organa v smislu člena 6(2) navedenega okvirnega sklepa, to, da zahtevana oseba ne more več ostati v priporu zaradi izvršitve evropskega naloga za prijetje, ki je bil izdan zoper njo? 3. a. Ali člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 v povezavi s členoma 47 in 48 Listine nasprotuje temu, da se predaja zahtevane osebe preloži zaradi kazenskega postopka v izvršitveni državi članici zgolj zato, ker se zahtevana oseba po zaslišanju noče odpovedati pravici do navzočnosti v tem kazenskem postopku? b. Če je odgovor pritrdilen, katere dejavnike mora izvršitveni pravosodni organ upoštevati pri odločitvi o preložitvi dejanske predaje?“

22. Predložitveno sodišče je predlagalo uporabo nujnega postopka predhodnega odločanja na podlagi člena 107 Poslovnika Sodišča. Ta predlog je bil 3. avgusta 2022 odobren. Nizozemska vlada, openbaar ministerie (državno tožilstvo, Nizozemska), CJ in Evropska komisija so v okviru pisnega postopka pred Sodiščem podali vlogo. Obravnave, ki je potekala 21. septembra 2022, so se udeležili CJ, državno tožilstvo, nizozemska, francoska in poljska vlada ter Komisija.

IV. Presoja

A. Uvodne ugotovitve

23. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se v bistvu nanaša na dve pravni vprašanji, od katerih je prvo organizacijske in postopkovne narave, drugo pa se nanaša na materialne pogoje uporabe člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584.

24. Predložitveno sodišče se po eni strani sprašuje, ali mora odločitev o preložitvi predaje zahtevane osebe na podlagi člena 24(1) v povezavi s členom 6(2) Okvirnega sklepa 2002/584 sprejeti „izvršitveni pravosodni organ“, to je neodvisen pravosodni organ, in katere so posledice morebitnega neizpolnjevanja tega pogoja, zlasti če se zaradi tega zahteva izpustitev zadevne osebe (drugo vprašanje za predhodno odločanje). To vprašanje izhaja iz dejstva, da je v obravnavanem primeru odločbo o predložitvi predaje zadevne osebe sprejel samo državni tožilec, za katerega to sodišče dvomi, da je tak neodvisen pravosodni organ. Državni tožilec je predlog za podaljšanje pripora zadevne osebe za čas preložitve njene predaje pri navedenem sodišču vložil na podlagi te odločbe.

25. Po drugi strani predložitveno sodišče v bistvu želi, da se pojasnijo tako pogoji (tretje vprašanje za predhodno odločanje) kot tudi posledice odločbe o preložitvi predaje zadevne osebe na podlagi člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584, zlasti morebitna potreba po njeni izpustitvi (prvo vprašanje za predhodno odločanje). V zvezi s tem to sodišče predpostavlja, da je ta odločba o preložitvi predaje zakonita, kar pa v obravnavani zadevi ni nujno, odvisno od odgovora na drugo vprašanje za predhodno odločanje.

26. Zaradi ekonomičnosti postopka se zato zdi primerno, da se, kot predlaga Komisija, najprej odgovori na drugo vprašanje za predhodno odločanje, nato pa na prvo in tretje vprašanje skupaj.

B. Drugo vprašanje za predhodno odločanje

27. Predložitveno sodišče s prvim delom drugega vprašanja za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali člen 24(1) v povezavi s členom 6(2) Okvirnega sklepa 2002/584 nasprotuje praksi, ki temelji na pravilih zakona o predaji in državnemu tožilcu podeljuje pristojnost, da odloči o preložitvi predaje zahtevane osebe.

1. Pristojnost izvršitvenega pravosodnega organa v smislu člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 (prvi del)

28. V skladu z jasnim besedilom člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 mora odločitev o preložitvi predaje zahtevane osebe zaradi vzporednega kazenskega postopka proti njej v izvršitveni državi članici sprejeti „izvršitveni pravosodni organ“. To potrjuje uvodna izjava 8 navedenega okvirnega sklepa in nobena od strank tega ne izpodbija.

29. Poleg tega v nasprotju z dvomi, ki jih je izrazilo predložitveno sodišče, in kot poudarja Komisija, dejstvo, da je v členu 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 „izvršitveni pravosodni organ“ naveden kot organ, pristojen za sprejetje odločbe o preložitvi predaje, dokazuje, da je tako sprejetje sestavni del „izvršitve“ evropskega naloga za prijetje v smislu člena 6(2), kot je bil razložen, resda v povezavi s členom 23(3) tega okvirnega sklepa, v sodbi z dne 28. aprila 2022, C in CD (Pravne ovire za izvršitev odločbe o predaji) ( 2 ). Sodišče je v navedeni sodbi menilo, da sta presoja obstoja okoliščin, na katere državi članici nimata vpliva, v smislu zadnjenavedene določbe in po potrebi določitev novega datuma predaje odločitvi, povezani z izvršitvijo evropskega naloga za prijetje, ki ju je v zvezi s tem dolžan sprejeti izvršitveni pravosodni organ ter ki presegata okvir zgolj „praktične in administrativne pomoči“ v smislu člena 7 istega okvirnega sklepa ob upoštevanju njegove uvodne izjave 9. ( 3 )

30. Komisija trdi, da glede na to, da gre v primerih iz člena 23(3) oziroma člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 za preložitev predaje zahtevane osebe v okviru izvršitve evropskega naloga za prijetje, ni prepričljivega razloga za drugačno razlago obsega avtonomnega pojma „izvršitveni pravosodni organ“ ( 4 ) pri uporabi člena 24(1) v povezavi s členom 6(2) tega okvirnega sklepa.

31. V skladu s členom 6(2) Okvirnega sklepa 2002/584 mora pravo izvršitvene države članice določiti izvršitveni pravosodni organ, ki je odgovoren za sprejetje odločbe o preložitvi predaje v skladu s členom 24(1) tega okvirnega sklepa, ta določitev pa mora biti združljiva s splošnimi načeli Unije, zlasti z načelom neodvisnosti tega organa. Zato lahko države članice načeloma poleg sodnika ali sodišča imenujejo kateri koli organ, ki sodeluje pri izvajanju njihovega kazenskega pravosodja, vključno z državnimi tožilstvi. Vendar pa mora ta organ delovati na podlagi zakonskih in organizacijskih pravil, ki zagotavljajo, da ni izpostavljen tveganju, da bi bil podvržen zlasti individualnim navodilom izvršilne oblasti. Poleg tega morajo te države v takem primeru zagotoviti, da so odločbe navedenega organa predmet sodnega nadzora, pri katerem se izpolnjujejo zahteve učinkovitega sodnega varstva. ( 5 )

32. V obravnavanem primeru pa ni sporno, da je odločbo o preložitvi predaje sprejel državni tožilec, in to samostojno in brez posredovanja sodišča. Sodišče je v zvezi s tem že odločilo, da glede na notranja organizacijska in postopkovna pravila, ki veljajo na Nizozemskem, državnega tožilca okrožnega državnega tožilstva v Amsterdamu ni mogoče opredeliti kot „izvršitveni pravosodni organ“ v smislu zahtev iz člena 6(2) Okvirnega sklepa 2002/584 zaradi vpliva, ki ga lahko izvršilna oblast izvaja na ta organ, zlasti s posameznimi navodili, in posledično zato, ker ni neodvisen. ( 6 )

33. Poleg tega sta nizozemska vlada in državno tožilstvo prav zaradi upoštevanja te sodne prakse in potrebe, da se pristojnost za sprejetje odločbe o predložitvi predaje dodeli „izvršitvenemu pravosodnemu organu“, na obravnavi med drugim navedla, da se pripravlja sprememba zakona o predaji, s katero bi se za pristojni organ v tej zadevi določilo sodišče.

34. Zato predlagam, da se na prvi del drugega vprašanja za predhodno odločanje odgovori, da je odločba o preložitvi predaje zahtevane osebe na podlagi člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 v povezavi s členom 6(2) in uvodno izjavo 8 tega okvirnega sklepa ukrep za „izvršitev“ evropskega naloga za prijetje in da jo mora zato sprejeti „izvršitveni pravosodni organ“.

2. Posledice kršitve člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 (drugi del)

35. Glede posledic kršitve člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 zato, ker je odločbo o preložitvi predaje sprejel nepravosodni organ, in sicer v obravnavanem primeru državni tožilec, se stališča strank bistveno razlikujejo. Tako Komisija kot CJ menita, da je treba zaradi kršitve take formalne zahteve, kot jo določa člen 23, od (2) do (4), navedenega okvirnega sklepa, zadevno osebo izpustiti. Tako nizozemska vlada kot državni tožilec pa sicer priznavata obstoj take kršitve, vendar menita, da ta ne vpliva na ločeno odločbo sodišča v smislu člena 12 navedenega okvirnega sklepa o podaljšanju pripora zadevne osebe. Francoska in poljska vlada sta na obravnavi pojasnili, čeprav le kot odgovor na prvo vprašanje za predhodno odločanje, da je ne glede na to, ali so bili v obravnavanem primeru pogoji iz člena 24(1) istega okvirnega sklepa izpolnjeni, njegov člen 12 zadostna pravna podlaga za pridržanje zadevne osebe v priporu med preložitvijo njene predaje.

36. Kot poudarjata CJ in Komisija, je zahteva, da se pristojnost odločanja iz člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 podeli „izvršitvenemu pravosodnemu organu“, ki je neodvisen ali predmet učinkovitega sodnega nadzora, ( 7 ) pravilo sodne pristojnosti, od katerega države članice načeloma ne smejo odstopati. To je poudarjeno s sodno prakso, ki vztraja pri tej neodvisnosti in obstoju pravnega sredstva, ki v celoti izpolnjuje zahteve učinkovitega sodnega varstva, kadar ta pravosodni organ sam ni sodišče in je posledica preložitve predaje prijetje zahtevane osebe ali njeno nadaljnje pridržanje v priporu. ( 8 )

37. Vendar je treba v obravnavanem primeru ugotoviti, prvič, da zadevni državni tožilec v tem smislu ni neodvisen pravosodni organ in, drugič, da se zlasti glede na različna in dvoumna stališča nizozemske vlade in državnega tožilstva med obravnavo zdi, da zoper odločbo navedenega organa o preložitvi predaje zahtevane osebe ni mogoče vložiti učinkovitega pravnega sredstva.

38. Kot namreč navaja predložitveno sodišče samo, v skladu z ustaljeno prakso odločba o preložitvi predaje državnega tožilca kot taka ni predmet nadzora sodišča, ko to odloča o predlogu tega državnega tožilca za podaljšanje pripora zahtevane osebe na podlagi člena 27(2) v povezavi s členom 34(2)(b) zakona o predaji. To presojo potrjujejo pisna stališča nizozemske vlade in državnega tožilstva, ki vztrajata pri ločeni naravi odločbe o preložitvi predaje, ki jo sprejme državni tožilec, in odločbe o pridržanju v priporu, ki jo sprejme sodišče na predlog istega državnega tožilca.

39. Iz tega izhaja, da je v skladu s to prakso sodišče pristojno odločati le o pridržanju zahtevane osebe v priporu na podlagi člena 27(2) v povezavi s členom 34(2)(b) zakona o predaji za največ 30 dni. Po drugi strani pa se zdi, da je odločba o preložitvi predaje, ki jo državni tožilec sprejme v skladu s členom 36(1) tega zakona in ki je pravna podlaga za njegov predlog za podaljšanje odvzema prostosti osebi, ipso facto izvršljiva, ne da bi bila kot taka predmet predhodnega ali poznejšega učinkovitega sodnega nadzora sodišča.

40. Vendar niti člen 36(1) zakona o predaji, na katerem temelji odločba državnega tožilca o preložitvi predaje v obravnavani zadevi, niti člen 1(e) tega zakona izrecno ne določata organa, ki je pristojen za sprejetje odločbe o preložitvi predaje zahtevane osebe v smislu člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584, še manj pa pogojev, pod katerimi bi bila taka odločba lahko predmet učinkovitega sodnega nadzora, oziroma načina, kako bi to lahko bila. V teh pravilih tudi ni navedeno, ali je sodišče, pri katerem je vložen predlog za podaljšanje pripora, pristojno za nadzor zakonitosti odločbe državnega tožilca o preložitvi predaje, in če je, v kolikšnem obsegu.

41. Nizozemska vlada je v zvezi s tem na obravnavi pojasnila, da je člen 36(1) zakona o predaji mogoče razlagati v skladu s členom 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584, in sicer tako, da lahko sodišče nadomesti državnega tožilca in odpravi pomanjkljivost iz točke 37 zgoraj. Zato ni mogoče izključiti, da bi to sodišče vsaj v tem primeru na podlagi člena 27(2) v povezavi s členom 33(a) zakona o predaji lahko preverilo zakonitost odločbe državnega tožilca o preložitvi predaje, bodisi zato, da bi jo razveljavilo in nato odredilo izpustitev zahtevane osebe, bodisi zato, da bi nadomestilo tega državnega tožilca, da bi potrdilo preložitev predaje in pripor te osebe.

42. Zahteva, da mora odločbo o preložitvi predaje zahtevane osebe sprejeti neodvisen „izvršitveni pravosodni organ“ ali da mora biti sprejeta pod učinkovitim sodnim nadzorom, namreč predpostavlja, da mora imeti pristojno sodišče najpozneje ob obravnavi vprašanja, ali so izpolnjeni pogoji, ki dovoljujejo pridržanje te osebe v priporu, možnost izvajati tak nadzor nad zakonitostjo te odločbe. ( 9 ) Pri tem bi lahko sodišče po potrebi v primeru neizpolnjevanja pogojev za uporabo člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 navedeno odločbo razveljavilo in odredilo izpustitev zadevne osebe brez poseganja v druge ukrepe, za sprejetje katerih je pristojni pravosodni organ pooblaščen, da se prepreči pobeg te osebe, v skladu s členom 12 Okvirnega sklepa 2002/584.

43. Predložitveno sodišče mora presoditi, ali je v obravnavanem primeru tak pristop v skladu z zahtevami iz člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 mogoč, kar sta nizozemska vlada in državno tožilstvo trdila na obravnavi. Vendar se mora v ta namen prepričati, da je njegov morebiten naknadni sodni nadzor, kot je opisan v točki 42 zgoraj, dovolj učinkovit in se lahko z njim v celoti odpravi kršitev pravila o sodni pristojnosti, ki je v tem, da je odločbo o preložitvi predaje sprejel samo državni tožilec.

44. Tako mora predložitveno sodišče glede na to, da je v obravnavani zadevi zaradi odločbe državnega tožilca o preložitvi predaje zadevna oseba še naprej ostala v priporu na Nizozemskem, zagotoviti, da ta odločba ne ostane v začasni veljavi, dokler navedeno sodišče ne sprejme nove odločbe, kot sta nizozemska vlada in državno tožilstvo poudarila na obravnavi. Prav tako mora navedeno sodišče preveriti, ali lahko retroaktivno nadomesti državnega tožilca, da bi sprejelo novo odločbo o preložitvi predaje zahtevane osebe in po potrebi odobrilo njeno pridržanje v priporu.

45. Glede na ta merila mora predložitveno sodišče preučiti, ali je mogoča razlaga člena 27(2) v povezavi s členoma 33 in 34 zakona o predaji, ki bi bila skladna z zahtevami iz člena 24(1) v povezavi s členom 6(2) Okvirnega sklepa 2002/584. Če ni tako, pa bi bilo treba zadevno osebo izpustiti, če v nacionalnem pravu ni pravne podlage, ki bi upravičevala njeno pridržanje v priporu iz drugih razlogov, kot to dovoljuje člen 12 tega okvirnega sklepa.

46. Zato predlagam, da se na drugi del drugega vprašanja za predhodno odločanje odgovori, da kršitev člena 24(1) v povezavi s členom 6(2) Okvirnega sklepa 2002/584, v skladu s katerim mora odločbo o preložitvi predaje zahtevane osebe sprejeti izvršitveni pravosodni organ, zahteva, da se ta oseba izpusti, brez poseganja v možnost takega organa, da to kršitev odpravi med drugim z razlago v skladu z ustreznimi pravili nacionalnega prava ali obstojem pravne podlage v nacionalnem pravu, ki upravičuje pridržanje navedene osebe v priporu iz drugih razlogov.

C. Prvo in tretje vprašanje za predhodno odločanje

1. Uvodna ugotovitev

47. Prvo in tretje vprašanje temeljita na predpostavki predložitvenega sodišča, da je odločbo o preložitvi predaje zadevne osebe sprejel „izvršitveni pravosodni organ“ in da je predmet učinkovitega sodnega nadzora.

48. V zvezi s tretjim vprašanjem za predhodno odločanje je potrebna razlaga meril za uporabo člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 ob upoštevanju členov 47 in 48 Listine, torej pravice do poštenega sojenja in pravice do obrambe, na kateri se CJ sklicuje v okviru kazenskega postopka, ki poteka na Nizozemskem.

2. Merila za uporabo člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 ob upoštevanju členov 47 in 48 Listine (tretje vprašanje za predhodno odločanje)

49. S prvim delom tretjega vprašanja za predhodno odločanje se želi v bistvu izvedeti, ali člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 nasprotuje odločbi o preložitvi predaje zahtevane osebe samo zato, ker ta vztraja pri uveljavljanju svojih temeljnih pravic, varovanih s členoma 47 in 48 Listine.

50. Kot poudarja Komisija, ima izvršitveni pravosodni organ v skladu s členom 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 po odločitvi o izvršitvi evropskega naloga za prijetje diskrecijsko pravico („lahko“), da sprejme odločbo o preložitvi predaje zahtevane osebe zaradi njenega kazenskega pregona („da bi ji lahko sodili“) v izvršitveni državi članici. Vendar je treba tudi ob neobstoju dodatnih ali natančnejših meril za izvajanje te diskrecijske pravice upoštevati zlasti temeljne pravice iz Listine, ki jih morajo nacionalni organi spoštovati v okviru izvrševanja evropskega naloga za prijetje (glej člen 1(3) tega okvirnega sklepa). ( 10 )

51. Iz ustaljene sodne prakse namreč izhaja, da mora izvršitveni pravosodni organ upoštevati temeljna procesna jamstva, ki jih ima zadevna oseba na podlagi členov 47 in 48 Listine, vključno s pravico do poštenega sojenja in pravico do obrambe, kot ju razlaga Sodišče. ( 11 ) Ta obveznost ne velja le za sam postopek izvršitve evropskega naloga za prijetje, temveč smiselno tudi za vsak vzporedni kazenski postopek, ki se navaja kot razlog za preložitev predaje v smislu člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 in je zato neločljivo povezana z njim. To potrjuje člen 8 Direktive (EU) 2016/343 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o krepitvi nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in krepitvi pravice biti navzoč na sojenju v kazenskem postopku, ( 12 ) ki določa pravico osumljene ali obdolžene osebe do navzočnosti na sojenju v kazenskem postopku na nacionalni ravni.

52. Pravica obdolženca, da je osebno navzoč na sojenju, ki je predmet obravnavane zadeve, je bistveni element pravice do poštenega sojenja v smislu člena 47 Listine in pravice do obrambe, ki jo zagotavlja člen 48(2) Listine. ( 13 ) Podobno morajo države članice v skladu s členom 8 Direktive 2016/343 obdolženim osebam med drugim omogočiti, da so navzoče na sojenju. ( 14 ) Čeprav člen 8(2) te direktive ob upoštevanju njene uvodne izjave 35 državam članicam omogoča, da pod nekaterimi pogoji predvidijo sojenje v odsotnosti obdolžene osebe, zlasti če se je ta odpovedala pravici do navzočnosti na sojenju, ( 15 ) to ne velja, če ta oseba, tako kot v obravnavanem primeru, vztraja pri uveljavljanju te pravice.

53. Glede na neodtujljivo naravo temeljne pravice obdolženca, da je osebno navzoč na sojenju, ( 16 ) kazenski pregon CJ na Nizozemskem zaradi vožnje vozila brez veljavnega vozniškega dovoljenja, ki se kaznuje z denarno kaznijo 360 EUR in, podredno, s sedemdnevno zaporno kaznijo, načeloma zadostuje, da se lahko ta sklicuje na svojo pravico do poštenega sojenja in pravico do obrambe, ne glede na hujšo naravo kaznivega dejanja, za katero je bil obsojen na Poljskem in ki je predmet tega naloga.

54. Vendar diskrecijska pravica izvršitvenega pravosodnega organa iz člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584, da odloči o preložitvi predaje zahtevane osebe, ne more biti spremenjena v vezano pristojnost samo zato, ker se ta oseba med kazenskim postopkom v izvršitveni državi članici sklicuje na temeljna procesna jamstva. Tako v obravnavanem primeru, kot poudarjata predložitveno sodišče in Komisija, zadevna oseba, ki vztraja pri takojšnjem uveljavljanju in spoštovanju svoje pravice do poštenega sojenja in pravice do obrambe v okviru kazenskega postopka, ki poteka na Nizozemskem, ne more enostransko izsiliti odločbe o preložitvi predaje.

55. V zvezi s tem je treba preveriti, ali cilji v splošnem interesu iz člena 24 Okvirnega sklepa 2002/584 upravičujejo omejitev v smislu člena 52(1) Listine pri uveljavljanju pravice zadevne osebe do poštenega sojenja in pravice do obrambe. Kot je priznano v ustaljeni sodni praksi, te pravice namreč niso absolutne, ampak lahko vsebujejo omejitve, pod pogojem, da te omejitve dejansko ustrezajo ciljem v splošnem interesu, ki jim sledijo zadevni ukrepi, ter da glede na zastavljeni cilj ne pomenijo pretiranega in nesprejemljivega posega, ki bi omejeval sámo bistvo tako zagotovljenih pravic. ( 17 )

56. Izvršitveni pravosodni organ mora zato pri uveljavljanju diskrecijske pravice v zvezi z uresničevanjem možnosti iz člena 24 Okvirnega sklepa 2002/584 upoštevati tako interes izvršitvene države članice, da se kazenski postopek zoper zahtevano osebo uspešno izvede, kot interes odreditvene države članice, da se predaja te osebe opravi čim prej, ter tehtati ta interesa, da bi ugotovil, ali in v kolikšnem obsegu se lahko omeji uveljavljanje pravice do poštenega sojenja in pravice do obrambe. Ta dolžnost izhaja tudi iz obveznosti lojalnega sodelovanja iz člena 4(3), prvi pododstavek, PEU, ki vlada v dialogu med izvršitvenim in odreditvenim pravosodnim organom, da se zagotovi učinkovito delovanje sistema pravosodnega sodelovanja med državami članicami, katerega eden od bistvenih elementov je evropski nalog za prijetje. ( 18 )

57. Na prvem mestu, izvršitveni pravosodni organ mora upoštevati zakoniti interes izvršitvene države članice, ki ga varuje člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584, da se pred predajo zahtevane osebe odreditveni državi članici uspešno izvede kazenski postopek v teku. Ta interes je manj pomemben, če sta resnost preganjanega kaznivega dejanja in višina predvidene kazni, kot v tem primeru, bistveno manjši od tistih, zaradi katerih je bil sprejet evropski nalog za prijetje. Tako bo morda moral izvršitveni pravosodni organ v okviru svoje dolžnosti lojalnega sodelovanja prekiniti kazenski postopek v teku in začasno „pogojno“ predati zahtevano osebo v smislu člena 24(2) tega okvirnega sklepa, hkrati pa v dogovoru z odreditvenim pravosodnim organom zagotoviti vrnitev te osebe po prestani kazni v odreditveni državi članici zaradi nadaljevanja kazenskega postopka v izvršitveni državi članici. Posledica tega je omejitev pravice do poštenega sojenja in pravice do obrambe navedene osebe, ki pomeni preložitev njunega uveljavljanja.

58. V obravnavanem primeru mora predložitveno sodišče presoditi, prvič, ali je takšen pristop izvedljiv, o čemer sta stranki na obravnavi izrazili dvom, in drugič, ali bi se po nadaljevanju postopka po morebitni vrnitvi zadevne osebe na Nizozemsko lahko v celoti spoštovale njene procesne pravice, vključno s pravico do sojenja v razumnem roku. ( 19 ) Vsekakor same preložitve uveljavljanja teh pravic v primeru take začasne predaje te zadevne osebe ni mogoče šteti za „nesorazmeren in nedopusten poseg“, ki bi ogrozil njihovo bistvo.

59. Na drugem mestu, izvršitveni pravosodni organ mora upoštevati zakoniti interes odreditvene države članice, da ji je zahtevana oseba čim prej predana in da je ta oseba nameščena v zapor na njenem ozemlju. Ta interes pa je relativiziran z možnostjo iz člena 12 Okvirnega sklepa 2002/584, da se ta oseba pripre zaradi izvršitve evropskega naloga za prijetje. Enakovrednost tega pripora je implicitno priznana v členu 26(1) tega okvirnega sklepa, v skladu s katerim mora odreditvena država članica od skupnega obdobja odvzema prostosti odšteti vsako obdobje odvzema prostosti, ki ga mora zahtevana oseba prestati v izvršitveni državi članici. Podobno lahko v primeru, kot je obravnavani primer, cilj ponovne vključitve v družbo po prestani kazni govori proti priporu v odreditveni državi članici, če zahtevana oseba že nekaj časa prebiva ali je celo dobro vključena v družbo v izvršitveni državi članici. ( 20 ) Izvršitveni pravosodni organ mora določiti, katera od teh dveh možnosti v danih okoliščinah bolj ustreza temu cilju in ali bo zakoniti interes odreditvene države članice, katerega upoštevanje bi lahko privedlo do začasne omejitve procesnih jamstev zadevne osebe, verjetno prevladal nad interesom izvršitvene države članice, kot je opisan v točki 57 zgoraj.

60. V teh okoliščinah predlagam, da se na prvi del tretjega vprašanja za predhodno odločanje odgovori, da člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 v povezavi s členoma 47 in 48 Listine načeloma ne nasprotuje preložitvi predaje zahtevane osebe za namene kazenskega postopka v izvršitveni državi članici, ker se ta oseba ne želi odpovedati pravici do navzočnosti v tem kazenskem postopku. Vendar mora izvršitveni pravosodni organ pri izvajanju svoje diskrecijske pravice iz člena 24 tega okvirnega sklepa preučiti, ali je lahko omejitev uveljavljanja temeljnih procesnih jamstev te osebe upravičena glede na morebitne različne zakonite interese odreditvene in izvršitvene države članice.

61. Glede na to, da je ta odgovor na prvi del tretjega vprašanja za predhodno odločanje v bistvu negativen, na drugi del tega vprašanja, ki je zastavljen le za primer pritrdilnega odgovora na prvi del, ni treba odgovoriti.

3. Pridržanje zahtevane osebe v priporu po zakoniti preložitvi njene predaje (prvo vprašanje za predhodno odločanje)

62. Predložitveno sodišče želi s prvim vprašanjem za predhodno odločanje izvedeti, ali se lahko v primeru zakonite preložitve predaje zahtevane osebe v smislu člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 ta oseba pridrži v priporu ves čas te preložitve in do izvršitve te predaje.

63. V členu 24 tega okvirnega sklepa to vprašanje ni obravnavano. Po drugi strani je treba v skladu s splošnim pravilom iz člena 12 navedenega okvirnega sklepa o tem, ali se lahko zahtevana oseba namesti ali pridrži v priporu, odločiti v skladu z nacionalnim pravom. V skladu s členom 34(2) zakona o predaji je podaljšanje pripora za največ 30 dni mogoče in o tem je predložitveno sodišče v obravnavani zadevi že dvakrat odločilo. ( 21 ) Tako načeloma niti člen 12 niti člen 24 istega okvirnega sklepa ne nasprotujeta takemu podaljšanju pripora zaradi izvršitve evropskega naloga za prijetje, saj je preložitev predaje sestavni del te izvršitve, ( 22 ) čeprav lahko tako podaljšanje presega določen čas.

64. V nasprotju s trditvami Komisije te presoje ne izpodbijajo niti splošna ureditev sistema pravosodnega sodelovanja, namenjenega izvrševanju evropskega naloga za prijetje, niti strogi roki za predajo zahtevane osebe iz člena 23, od (2) do (4), Okvirnega sklepa 2002/584, niti zahteve, ki izhajajo iz člena 6 Listine.

65. Sodišče je sicer že odločilo, da je treba možnost podaljšanja teh rokov zaradi višje sile iz člena 23(3) Okvirnega sklepa 2002/584 razlagati strogo, kot odstopanje od pravila iz člena 23(2) tega okvirnega sklepa. ( 23 ) V zvezi s tem je pojasnilo, da so pravne ovire, ki izhajajo iz pravnih sredstev, ki jih vloži zahtevana oseba, predvidljive in v tem smislu ne morejo predstavljati višje sile. ( 24 )

66. Vendar je člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 posebno pravilo v primerjavi s splošnimi pravili o strogih rokih za predajo iz člena 23(1) in (2) tega okvirnega sklepa, saj se nanaša na poseben primer preložitve predaje zahtevane osebe, ki je med drugim namenjen zaščiti zakonitega interesa izvršitvene države članice za uspešno izvedbo kazenskega postopka v teku. ( 25 ) Zato je treba ta posebni primer preložitve jasno razlikovati od izjemne preložitve predaje na podlagi člena 23(3) ali (4) navedenega okvirnega sklepa glede na splošna pravila iz člena 23(1) in (2) istega okvirnega sklepa.

67. Ta presoja je potrjena z dejstvom, da zakonodajalec Unije v člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 ni vključil natančnih rokov ali vsaj sklicevanja na roke iz člena 23 tega okvirnega sklepa. Iz tega, nasprotno, izhaja, da v skladu z načelom iz člena 12, prvi stavek, navedenega okvirnega sklepa ta državam članicam podeljuje diskrecijsko pravico, da uredijo trajanje pridržanja v priporu zahtevane osebe med zakonito preložitvijo njene predaje v skladu s členom 24(1) tega okvirnega sklepa.

68. Poleg tega zadevna oseba v obravnavanem primeru vztraja pri takojšnjem uveljavljanju svojih temeljnih procesnih jamstev v okviru kazenskega postopka na Nizozemskem, kar je bistveni razlog za preložitev predaje, o kateri je odločil državni tožilec v skladu s členom 36(1) zakona o predaji. Vendar ta okoliščina ne pomeni „pravne ovire“ v smislu sodne prakse iz točke 65 zgoraj, saj se ta nanaša le na uporabo člena 23 Okvirnega sklepa 2002/584 in ne, kot v obravnavnem primeru, na uporabo člena 24(1) tega okvirnega sklepa.

69. Nazadnje, res je, da je odločitev na podlagi člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584, da se zahtevana oseba pridrži v priporu v izvršitveni državi članici, namesto da se preda odreditveni državi članici zaradi izvršitve evropskega naloga za prijetje, tako kot kazen, ki jo izreče odreditvena država članica, ukrep, ki spada na področje uporabe člena 6 Listine in mora biti časovno omejen. ( 26 ) Vendar je morebitna ustrezna omejitev svobode zahtevane osebe v celoti izravnana z obveznostjo odreditvene države članice, da od skupnega obdobja odvzema prostosti, ki ga je treba prestati v odreditveni državi članici, odšteje vsako obdobje pridržanja v izvršitveni državi članici. V teh okoliščinah pridržanja te osebe v priporu ni mogoče šteti za dodatno omejitev pravice do svobode, ki jo mora ta oseba v vsakem primeru prenašati v odreditveni državi članici, niti za nesorazmeren ukrep v smislu člena 52(1), drugi stavek, Listine, če trajanje odvzema prostosti ne presega trajanja odvzema prostosti, ki bi ga ta oseba morala prestati v odreditveni državi članici.

70. Zato predlagam, da se na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da člen 12 in člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584 v povezavi s členom 6 Listine ne nasprotujeta temu, da se zahtevana oseba, katere predaja zaradi izvršitve zaporne kazni je bila odobrena s pravnomočno odločbo, vendar je bila preložena, „da bi ji lahko sodili v izvršitveni državi članici […] za neko drugo dejanje, kot je tisto v evropskem nalogu za prijetje“, pridrži v priporu na podlagi izvršitve evropskega naloga za prijetje za čas trajanja celotnega kazenskega postopka, če trajanje odvzema prostosti ne presega trajanja odvzema prostosti, ki bi ga morala prestati v odreditveni državi članici.

V. Predlog

71. Na podlagi zgornjih preudarkov predlagam, da Sodišče na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo rechtbank Amsterdam (sodišče v Amsterdamu, Nizozemska), odgovori: 1. Člen 12 in člen 24(1) Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009, v povezavi s členom 6 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ne nasprotujeta temu, da se zahtevana oseba, katere predaja zaradi izvršitve zaporne kazni je bila odobrena s pravnomočno odločbo, vendar je bila preložena, „da bi ji lahko sodili v izvršitveni državi članici […] za neko drugo dejanje, kot je tisto v evropskem nalogu za prijetje“, pridrži v priporu na podlagi izvršitve evropskega naloga za prijetje za čas trajanja celotnega kazenskega postopka, če trajanje odvzema prostosti ne presega trajanja odvzema prostosti, ki bi ga morala prestati v odreditveni državi članici. 2. Odločba o preložitvi predaje zahtevane osebe na podlagi člena 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299, v povezavi s členom 6(2) in uvodno izjavo 8 tega okvirnega sklepa je ukrep za „izvršitev“ evropskega naloga za prijetje, zato jo mora sprejeti „izvršitveni pravosodni organ“. Kršitev člena 24(1) navedenega okvirnega sklepa v povezavi s členom 6(2) istega okvirnega sklepa, v skladu s katerim mora odločbo o preložitvi predaje zahtevane osebe sprejeti izvršitveni pravosodni organ, zahteva, da se ta oseba izpusti, brez poseganja v možnost takega organa, da to kršitev odpravi med drugim z razlago v skladu z ustreznimi pravili nacionalnega prava ali obstojem pravne podlage v nacionalnem pravu, ki upravičuje pridržanje navedene osebe v priporu iz drugih razlogov. 3. Člen 24(1) Okvirnega sklepa 2002/584, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299, v povezavi s členoma 47 in 48 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah načeloma ne nasprotuje preložitvi predaje zahtevane osebe za namene kazenskega postopka v izvršitveni državi članici, ker se ta oseba ne želi odpovedati pravici do navzočnosti v tem kazenskem postopku. Vendar mora izvršitveni pravosodni organ pri izvajanju svoje diskrecijske pravice iz člena 24 tega okvirnega sklepa preučiti, ali je lahko omejitev uveljavljanja temeljnih procesnih jamstev zahtevane osebe upravičena glede na morebitne različne zakonite interese odreditvene in izvršitvene države članice.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) C‑804/21 PPU, EU:C:2022:307, točka 66.

( 3 ) Glej tudi moje sklepne predloge v zadevi C in CD (Pravne ovire za izvršitev odločbe o predaji) (C‑804/21 PPU, EU:C:2022:182, točke od 73 do 76).

( 4 ) Sodba z dne 24. novembra 2020, Openbaar Ministerie (Ponarejanje listin) (C‑510/19, EU:C:2020:953, točka 56).

( 5 ) V tem smislu in po analogiji glej sodbo z dne 24. novembra 2020, Openbaar Ministerie (Ponarejanje listin) (C‑510/19, EU:C:2020:953, točke od 44 do 49 in navedena sodna praksa).

( 6 ) Glej v tem smislu sodbi z dne 24. novembra 2020, Openbaar Ministerie (Ponarejanje listin) (C‑510/19, EU:C:2020:953, točke 54, 67 in 72), ter z dne 28. aprila 2022, C in CD (Pravne ovire za izvršitev odločbe o predaji) (C‑804/21 PPU, EU:C:2022:307, točka 61). V zvezi s službami policije glej tudi moje sklepne predloge v zadevi C in CD (Pravne ovire za izvršitev odločbe o predaji) (C‑804/21 PPU, EU:C:2022:182, točki 72 in 73).

( 7 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 24. novembra 2020, Openbaar Ministerie (Ponarejanje listin) (C‑510/19, EU:C:2020:953, točke od 44 do 47 in 54 ter navedena sodna praksa).

( 8 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 24. novembra 2020, Openbaar Ministerie (Ponarejanje listin) (C‑510/19, EU:C:2020:953, točke od 49 do 51 in navedena sodna praksa).

( 9 ) Glej sodno prakso, navedeno v točkah 31 in 32 teh sklepnih predlogov.

( 10 ) Sodba z dne 24. novembra 2020, Openbaar Ministerie (Ponarejanje listin) (C‑510/19, EU:C:2020:953, točki 52 in 53).

( 11 ) Sodbe z dne 26. februarja 2013, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, točke od 49 do 51); z dne 10. avgusta 2017, Tupikas (C‑270/17 PPU, EU:C:2017:628, točke od 58 do 60), in z dne 22. decembra 2017, Ardic (C‑571/17 PPU, EU:C:2017:1026, točka 73).

( 12 ) UL 2016, L 65, str. 1.

( 13 ) Glej v tem smislu sodbi z dne 26. februarja 2013, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, točka 49 in navedena sodna praksa), in z dne 15. septembra 2022, HN (Sojenje obdolžencu, ki je bil odstranjen z ozemlja) (C‑420/20, EU:C:2022:679, točka 54 in navedena sodna praksa).

( 14 ) Sodba z dne 15. septembra 2022, HN (Sojenje obdolžencu, ki je bil odstranjen z ozemlja) (C‑420/20, EU:C:2022:679, točka 32).

( 15 ) Sodba z dne 15. septembra 2022, HN (Sojenje obdolžencu, ki je bil odstranjen z ozemlja) (C‑420/20, EU:C:2022:679, točke od 35 do 37). Glede pogojev za takšno odpoved, ki mora biti prostovoljna in nedvoumna, glej sodbo z dne 26. februarja 2013, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, točka 49).

( 16 ) Sodbi z dne 26. februarja 2013, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, točka 49), in z dne 15. septembra 2022, HN (Sojenje obdolžencu, ki je bil odstranjen z ozemlja) (C‑420/20, EU:C:2022:679, točka 54).

( 17 ) Glej v tem smislu sodbe z dne 20. decembra 2017, Prequ’ Italia (C‑276/16, EU:C:2017:1010, točka 50); z dne 13. septembra 2018, UBS Europe in drugi (C‑358/16, EU:C:2018:715, točka 62), in z dne 16. oktobra 2019, Glencore Agriculture Hungary (C‑189/18, EU:C:2019:861, točka 43).

( 18 ) Glej v zvezi s tem sodbi z dne 26. oktobra 2021, Openbaar Ministerie (Pravica do izjave pred izvršitvenim pravosodnim organom) (C‑428/21 PPU in C‑429/21 PPU, EU:C:2021:876, točki 43 in 44 ter navedena sodna praksa), in z dne 22. februarja 2022, Openbaar Ministerie (Z zakonom ustanovljeno sodišče v odreditveni državi članici) (C‑562/21 PPU in C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, točki 48 in 49 ter navedena sodna praksa).

( 19 ) Glej sklep z dne 12. februarja 2019, RH (C‑8/19 PPU, EU:C:2019:110, točka 31 in naslednje), in sodbo z dne 29. julija 2019, Gambino in Hyka (C‑38/18, EU:C:2019:628, točka 38 in naslednje).

( 20 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 13. novembra 2018, Raugevicius (C‑247/17, EU:C:2018:898, točka 36 in naslednje).

( 21 ) Glej točki 19 in 20 teh sklepnih predlogov.

( 22 ) Glej točko 29 teh sklepnih predlogov.

( 23 ) Glej sodbo z dne 28. aprila 2022, C in CD (Pravne ovire za izvršitev odločbe o predaji) (C‑804/21 PPU, EU:C:2022:307, točka 45 in navedena sodna praksa).

( 24 ) Glej sodbo z dne 28. aprila 2022, C in CD (Pravne ovire za izvršitev odločbe o predaji) (C‑804/21 PPU, EU:C:2022:307, točka 48 in navedena sodna praksa).

( 25 ) Glej točke od 55 do 57 teh sklepnih predlogov.

( 26 ) Glej v tem smislu sodbi z dne 16. julija 2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, točki 58 in 59), in z dne 25. januarja 2017, Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39, točka 43).