ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 128/9

Tožba, vložena 22. decembra 2021 – Evropska komisija/Madžarska

(Zadeva C-823/21)

(2022/C 128/12)

Jezik postopka: madžarščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: A. Azéma, L. Grønfeldt, Tokár A. in J. Tomkin, agenti)

Tožena stranka: Madžarska

Predlog

Evropska komisija Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da Madžarska ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 6 Direktive 2013/32 (1) v povezavi s členom 18 Listine, ker možnost dostopa do postopka za mednarodno zaščito in vložitve prošnje za mednarodno zaščito za državljane tretjih držav, ki so na ozemlju – vključno z mejami – Madžarske –, pogojuje z izvedbo predhodnega postopka pri diplomatskem predstavništvu Madžarske v tretji državi;

— Madžarski naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

V skladu z azilno zakonodajo, ki je bila na Madžarskem z 2020. évi LVIII. törvény (zakon št. LVIII iz leta 2020) uvedena s prehodnim značajem, njena veljavnost pa je bila od tedaj večkrat podaljšana, morajo – razen redkih izjem – vse osebe, ki želijo na Madžarskem vložiti prošnjo za azil, najprej na veleposlaništvu Madžarske v Beogradu ali Kijevu vložiti pismo o nameri in šele po ugodni obravnavi tega pisma o nameri in izdaji dovoljenja za vstop lahko dostopajo do postopka za mednarodno zaščito.

Komisija meni, da ta nov azilni postopek ni združljiv s členom 6 Direktive 2013/32 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite, razlaganim glede na člen 18 Listine.

Pravica do „dostop[a] do postopka“, zagotovljena v členu 6 Direktive, namreč prvenstveno pomeni možnost podaje prošnje za mednarodno zaščito za državljane tretjih držav, ki so na ozemlju – vključno z mejami – države članice.

Iz določb zakona št. LVIII iz leta 2020, ki jih je treba uporabiti, pa izhaja, da če državljani tretjih držav, ki so na ozemlju – vključno z mejami – Madžarske, izrazijo, da želijo zaprositi za mednarodno zaščito, madžarski organi te izjave ne štejejo za podajo prošnje za mednarodno zaščito v smislu Direktive 2013/32. Prošnje ne evidentirajo in zadevni osebi ne zagotovijo pravic, ki pripadajo prosilcu. Namesto tega mora zadevna oseba za vložitev svoje prošnje zapustiti ozemlje Madžarske, mora se vrniti v tretjo državo in pri veleposlaništvu Madžarske v tej državi izvesti predhodni postopek.

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite (UL 2013, L 180, str. 60).
5.

Če se bo ugotovilo, da nacionalne določbe za dodelitev sodnikov v nekaterih primerih nasprotujejo obveznosti vzpostavitve pravnih sredstev, ki so potrebna za zagotovitev učinkovitega sodnega varstva iz člena 19(1), drugi pododstavek, PEU, ali je potem treba to določbo razlagati tako, da izključuje zavezujoča navodila nacionalnemu sodišču, ki jih je dalo višje sodišče, katerega senat je sestavljal tudi dodeljeni sodnik, in pod kakšnimi pogoji se to zgodi? Ali je zlasti navodilom, ki se ne nanašajo na spor v zadevi, temveč nalagajo izvedbo določenih postopkovnih opravil, mogoče očitati postopkovne napake?
3.

(a) Ali ima v okoliščinah iz vprašanja 1 zgoraj, če je izvršitveni pravosodni organ prepričan, da postopki, ki so pripeljali do poznejše obsodbe in naloga za izvršitev, niso bili izvedeni skladu s členom 6 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter zlasti, da je nenavzočnost zahtevane osebe vključevala kršitev pravic do obrambe in/ali pravice zahtevane osebe do poštenega sojenja, izvršitveni pravosodni organ pravico in/ali dolžnost, (a) da zavrne predajo zahtevane osebe, ker naj bi bila taka predaja v nasprotju s členom 6 Konvencije in/ali členom 47 in členom 48(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, in/ali (b) da od odreditvenega pravosodnega organa zahteva, naj kot pogoj za predajo zagotovi jamstvo, da bo zahtevana oseba po predaji upravičena do ponovnega sojenja ali pritožbe, pri čemer bo imela pravico sodelovati v postopku, ki omogoča ponovno vsebinsko presojo zadeve skupaj z novimi dokazi in ki lahko pripelje do razveljavitve prvotne odločitve v zvezi z obsodbo, ki je pripeljala do naloga za izvršitev? (b) Ali je za namene vprašanja 3(a) zgoraj upoštevno merilo, ali bi bila s predajo zahtevane osebe kršena bistvena vsebina njenih temeljnih pravic na podlagi člena 6 Konvencije in/ali člena 47 in člena 48(2) Listine, in ali v tem primeru dejstvo, da so bili postopki, ki so pripeljali do poznejše obsodbe in naloga za izvršitev, izvedeni v njeni nenavzočnosti, in da v primeru predaje zahtevana oseba ne bo imela pravice do ponovnega sojenja ali pritožbe, izvršitvenemu pravosodnemu organu zadostuje za sklepanje, da bi bila s predajo kršena bistvena vsebina navedenih pravic?
1.

Ali člen 23(3) Okvirnega sklepa 2002/584/PNZ (1) v povezavi s členom 23(5) tega okvirnega sklepa zahteva, da kadar priprta oseba ni bila predana v določenem roku, izvršitveni pravosodni organ iz člena 6(2) Okvirnega sklepa določi nov datum predaje in preveri obstoj okoliščin, na katere državi članici nimata vpliva, ter upoštevanje pogojev, zahtevanih za pripor, ali pa je z Okvirnim sklepom združljiv tudi postopek, v katerem sodišče te elemente preuči le na predlog strank? Če se šteje, da je za podaljšanje roka potrebno ravnanje pravosodnega organa, ali to, da ta organ ni ravnal, njuno pomeni, da so roki iz Okvirnega sklepa potekli in mora biti torej priprta oseba izpuščena v skladu s členom 23(5) istega okvirnega sklepa[?]
2.

Ali je treba člen 8(1) Direktive 2004/48/ES v povezavi s členom 4(1) Direktive 2004/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine razlagati tako, da zadostuje prima facie domneva, da se ukrep nanaša na obstoječo pravico intelektualne lastnine, in ne dokazovanje te domneve, zlasti kadar je zahteva za informacije o izvoru in distribucijskih mrežah blaga ali storitev predložena pred uveljavljanjem odškodninskih zahtevkov zaradi kršitev pravic intelektualne lastnine?
5.

Ali je mogoče skupno upravljanje podatkov v skladu s členom 4(7) in členom 26(1) splošne uredbe o varstvu podatkov razlagati izključno tako, da vključuje namenoma usklajena dejanja v zvezi z določanjem namena in sredstev obdelave podatkov, ali pa je navedeni pojem mogoče razlagati tudi tako, da skupno upravljanje vključuje tudi primere, pri katerih ni jasnega „dogovora“ glede namena in sredstev obdelave podatkov in/ali ko dejanja med subjekti niso usklajena? Ali so okoliščine, ki se nanašajo na fazo v ustvarjanju sredstev za obdelavo osebnih podatkov (aplikacija informacijske tehnologije), v kateri se obdelujejo osebni podatki, in na namen ustvarjanja aplikacije, pravno pomembne za razlago pojma skupnega upravljanja podatkov? Ali je mogoče „dogovor“ med skupnimi upravljavci razumeti izključno kot jasno opredelitev pogojev za skupno upravljanje podatkov?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luksemburg) 1. decembra 2021 – GV/Caisse nationale d’assurance pension

(Zadeva C-731/21)

(2022/C 73/20)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica v postopku s kasacijsko pritožbo: GV

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Caisse nationale d’assurance pension

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali pravo Evropske unije, zlasti členi 18, 45 in 48 Pogodbe o delovanju Evropske unije ter člen 7(2) Uredbe (EU) št. 492/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji (1), nasprotuje določbam prava države članice, kot so člen 195 luksemburškega zakonika o socialni varnosti ter členi 3, 4 in 4-1 spremenjenega zakona z dne 9. julija 2004 o pravnih učinkih nekaterih partnerskih skupnosti, ki za dodelitev pokojnine po umrlem zavarovancu preživelemu partnerju iz veljavno sklenjene partnerske skupnosti, registrirane v matični državi članici, ki mu pripada, ker je pokojni partner opravljal poklicno dejavnost v državi članici gostiteljici, določajo pogoj, da je partnerska skupnost vpisana v register, ki ga vodi navedena država za preverjanje izpolnjevanja vsebinskih pogojev, zahtevanih s pravom te države članice za priznanje partnerske skupnosti in zagotovitev njenega uveljavljanja zoper tretje osebe, medtem ko je edini pogoj za dodelitev pokojnine po umrlem zavarovancu preživelemu partnerju iz partnerske skupnosti, sklenjene v državi članici gostiteljici, ta, da je bila partnerska skupnost veljavno sklenjena in vpisana v tej državi?

(1) UL 2011, L 141, str. 1.
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje za predhodno odločanje nikalen: Ali je treba člen 6(1) in člen 22 Uredbe (EU) 2016/679 (Splošna uredba o varstvu podatkov) razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, v skladu s katero je uporaba verjetnostne ocene – v tem primeru o plačilni sposobnosti fizične osebe in njeni pripravljenosti plačevati ob upoštevanju informacij o terjatvah – o določenem prihodnjem vedenju fizične osebe za odločitev o vzpostavitvi, izvršitvi ali prenehanju pogodbenega razmerja s to osebo (kreditno točkovanje) dopustna le, če so izpolnjeni določeni nadaljnji pogoji, ki so podrobneje navedeni v obrazložitvi predloga za sprejetje predhodne odločbe?
3.

Če zavrnitev vračila davka ob izvozu v smislu zakona o davku na motorna vozila v okoliščinah, kakršne so v sporu o glavni stvari, pomeni omejitev prostega pretoka blaga, ali je mogoče to omejitev upravičiti s ciljem omejevanja izvoza starih vozil, ki so pogosto v slabem stanju in onesnažujejo okolje? Ali je treba omejitev vračila davka ob izvozu na vozila, mlajša od deset let, šteti za nezdružljivo s pravom Unije zato, ker se za uvožena rabljena vozila ne glede na njihovo trajanje uporabe kljub temu odmerja davek na motorna vozila?
1.

Ali harmonizacija, naložena z direktivami 2006/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. maja 2006 (1), 2014/35/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 (2) in 2014/68/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 (3), državam članicam dovoljuje, da predpišejo varnostne zahteve – in, če da, pod katerimi pogoji in v kakšnih mejah –, ki se uporabljajo za opremo, urejeno s temi direktivami, če te zahteve ne pomenijo spreminjanja tiste opreme, ki je, kot potrjuje namestitev „oznake CE“, skladna z zahtevami iz teh direktiv?
4.

Ali sta kazni, določeni v členu 172b(2) NK (kazen zapora od pet do osem let in denarna kazen v višini od 5 000 BGN do 8 000 BGN), v skladu z načelom iz člena 49(3) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (kazen ne sme biti nesorazmerna s kaznivim dejanjem)?
1.

Ali se v skladu z uvodno izjavo 17 Direktive 2011/95/EU (1) definicije in opredelitve pojmov iz Konvencije Združenih narodov o odpravi vseh oblik diskriminacije žensk z dne 18. decembra 1979 in Konvencije Sveta Evrope o preprečevanju nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter o boju proti njima uporabljajo za opredelitev nasilja nad ženskami zaradi spola kot razloga za priznanje mednarodne zaščite na podlagi Ženevske konvencije o statusu beguncev iz leta 1951 in Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite oziroma ali ima nasilje nad ženskami zaradi spola kot razlog za priznanje mednarodne zaščite na podlagi Direktive 2011/95 avtonomni pomen, ki je drugačen od tistega iz navedenih mednarodnih instrumentov?
3.

Ali je treba člen 2(2)(d) Direktive 2004/38/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC, razlagati tako, da se neposredni prednik za to, da bi bil lahko obravnavan kot vzdrževana oseba in bi torej spadal v opredelitev „družinskega člana“ iz navedene določbe, [lahko] sklicuje na položaj dejanske materialne odvisnosti v državi izvora, ki ga dokazuje z dokumenti, ki pa so bili izdani več let preden je vložil prošnjo za izdajo dovoljenja za prebivanje kot družinski član evropskega državljana, ker se odhod iz države izvora in vložitev prošnje za izdajo dovoljenja za prebivanje v državi članici gostiteljici časovno ne ujemata?
—

drugič: člen 2, točka 4, Uredbe (1) (EU) 2020/1055 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o spremembi uredb (ES) št. 1071/2009, (ES) št. 1072/2009 in (EU) št. 1024/2012 za njihovo prilagoditev razvoju v sektorju cestnega prevoza razglasi za ničen. Podlaga za to so člen 263 prečiščenega besedila Pogodbe o delovanju Evropske unije in pritožbeni razlogi, navedeni v nadaljevanju;
1.

Ali je lahko glavni predvideni učinek snovi v smislu člena 1(2)(a) Direktive 93/42/EGS (1) farmakološki tudi, če ne temelji na receptorsko posredovanemu delovanju in človeško telo tudi ne absorbira snovi, temveč ta ostane na primer na površini sluznic in tam učinkuje? Na podlagi katerih meril je v takem primeru treba razlikovati farmakološke in nefarmakološke, zlasti fizikalno-kemijske snovi?
1.

Ali je treba šteti, da je pravilo iz drugega dela prvega stavka in drugega stavka člena 177(3) Sudski poslovnik (poslovnik sodišča, Narodne novine št. 37/14, 49/14, 8/15, 35/15, 123/15, 45/16, 29/17, 33/17, 34/17, 57/17, 101/18, 119/18, 81/19, 128/19, 39/20 in 47/20), ki določa: „[z]a drugostopenjsko sodišče se šteje, da je zadeva zaključena takrat, ko je prepis odločbe odpravljen iz kabineta sodnika, potem ko je bila zadeva vrnjena iz vpisniško evidenčne službe. Vpisniško evidenčna služba mora v najkrajšem možnem roku od dneva prejema spisa ta spis vrniti v kabinet sodnika. Sodno tajništvo sodno odločbo nato odpremi v osmih dneh“, v skladu s členom 19(1) PEU in členom 47 Listine Evropske unije o človekovih pravicah?
—

Ugotovi naj se, da Republika Poljska ni izpolnila obveznosti, ki jih ima: — na podlagi člena 6(1), člena 6(2), člena 12(1), od (a) do (d), člena 13(1)(a) in člena 16(1) Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (1) in člena 4(1), člena 5(a), (b) in (d) ter člena 9(1) Direktive 2009/147/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2009 o ohranjanju prosto živečih ptic (2), ker je v nacionalnem pravnem redu uvedla določbe, v skladu s katerimi gospodarjenje z gozdovi, ki se izvaja na podlagi dobre prakse, ne krši nobene določbe glede varstva narave iz direktive o pticah in direktive o habitatih; in — na podlagi člena 6(3) Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst v povezavi s členom 19(1), drugi pododstavek, Pogodbe o Evropski uniji, členom 216(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije, členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, členom 6(1)(b) in členom 9(2) Aarhuške konvencije z dne 25. junija 1998 o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah, ker je izključila možnost, da bi organizacije za varstvo okolja pred sodišči izpodbijala načrte za gospodarjenje z gozdovi;
C 462/24

Pritožba, ki sta jo Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. in Gojko Čuljak vložila 8. februarja 2021 zoper sklep Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 28. januarja 2021 v zadevi T-603/20, Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. in Gojko Čuljak/Evropska komisija

(Zadeva C-171/21 P)

(2021/C 462/25)

Jezik postopka: hrvaščina

Stranke

Pritožnika: Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o., Gojko Čuljak (zastopnik: I. Žalac, odvjetnik)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Sodišče (deveti senat) je s sklepom z dne 1. septembra 2021 odločilo, da se pritožba zavrne kot očitno neutemeljena, da se prošnja za brezplačno pravno pomoč družbe Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. in Gojka Čuljka zavrne in da družba Likvidacijska masa iza Mesoprodukt d.o.o. in Gojko Čuljak nosita svoje stroške.
4)

Če je odgovor na tretje vprašanje nikalen, in sicer, da ni treba preklicati pomoči ali izvesti finančnega popravka v višini 100 %, ali predpisi, navedeni v točki 1), in spoštovanje načela sorazmernosti omogočajo preklic pomoči in finančni popravek ob upoštevanju gospodarske škode, ki je dejansko nastala za splošni proračun Evropske unije, in zlasti, ali se v okoliščinah, kakršne so v obravnavani zadevi, „finančne posledice“ v smislu člena 98(3) Uredbe (EU) št. 1083/2006 lahko določijo pavšalno, in sicer z uporabo meril iz tabele iz odstavka 2 Sklepa Komisije št. 9527 z dne 19. decembra 2013 (6)?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Appeal (Irska) 10. avgusta 2021 – GV/Chief Appeals Officer, Social Welfare Appeals Office, Minister for Employment Affairs and Social Protection, Irska, Attorney General

(Zadeva C-488/21)

(2021/C 422/12)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Court of Appeal

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: GV

Tožene stranke: Chief Appeals Officer, Social Welfare Appeals Office, Minister for Employment Affairs and Social Protection, Ireland, Attorney General

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je izvedena pravica do prebivanja, ki jo ima prednik v ravni črti delavca, državljana Unije, v skladu s členom 7(2) Direktive 2004/38/ES (1), pogojena z nadaljnjo odvisnostjo tega prednika od delavca?

2. Ali Direktiva 2004/38/ES preprečuje državi članici gostiteljici, da družinskemu članu delavca, državljana Unije, ki ima izvedeno pravico do prebivanja na podlagi njegove odvisnosti od tega delavca, omeji dostop do plačila socialne pomoči, če bi dostop do takega plačila pomenil, da ni več odvisen od tega delavca?

3. Ali Direktiva 2004/38/ES preprečuje državi članici gostiteljici, da družinskemu članu delavca, državljana Unije, ki ima izvedeno pravico do prebivanja na podlagi njegove odvisnosti od tega delavca, omeji dostop do plačila socialne pomoči, ker bo plačilo pomoči povzročilo, da bo zadevni družinski član postal nesorazmerno breme sistema socialne pomoči te države?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (UL 2004, L 158, str. 77).
2.

Ali je primerno uporabiti preizkus, določen v zadevi LM in potrjen v zadevi L in P, kadar oseba, ki želi izpodbijati zahtevo na podlagi evropskega naloga za prijetje (ENP), tega preizkusa ne more prestati, ker v tistem trenutku zaradi naključnega dodeljevanja zadev ni mogoče ugotoviti sestave sodišč, pred katerimi se ji bo sodilo?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Frankfurt am Main (Nemčija) 31. maja 2021 – FH/SunExpress Günes Ekspres Havacilik A.S.

(Zadeva C-337/21)

(2021/C 391/07)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landgericht Frankfurt am Main

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: FH

Tožena stranka: SunExpress Günes Ekspres Havacilik A.S.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 7 Uredbe (ES) št. 261/2004 (1) razlagati tako, da pri letih, ki sta bila z eno samo rezervacijo prek spletnega posrednika rezervirana pri različnih letalskih prevoznikih, obstaja pravica do odškodnine v razmerju do dejanskega letalskega prevoznika na prvem delu leta, če je imel prvi del leta manj kot triurno zamudo ob prihodu, vendar je potnik zaradi te zamude zamudil povezovalni let, zaradi česar je v svoj končni namembni kraj prispel z več kot triurno zamudo, in če dejanski letalski prevoznik na prvem delu leta ni niti sklenil pogodbe o prevozu za drugi del leta niti ni vedel, da je bil hkrati pri drugem letalskem prevozniku rezerviran tudi povezovalni let?

Zadeva je bila s sklepom predsednika Sodišča z dne 28. junija 2021 izbrisana iz vpisnika Sodišča.

(1) Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 10).
1.

Ali je s pravico oškodovanca do popolne odškodnine zaradi protikonkurenčnega ravnanja, kot izhaja iz člena 101 PDEU in sodne prakse, v kateri je razlagan, združljiva ureditev iz člena 394.2 LEC [Ley de Enjuiciamiento Civil; zakon o civilnem postopku], v skladu s katero je mogoče temu oškodovancu naložiti plačilo dela stroškov postopka, in sicer v odvisnosti od višine zneskov, ki so bili neupravičeno plačani kot cenovni pribitek in ki mu jih je treba povrniti na podlagi delne ugoditve njegovemu odškodninskemu zahtevku, ki se uveljavlja na podlagi zatrjevanega obstoja kršitve konkurenčnega prava in vzročne zveze med to kršitvijo in nastankom škode, ki se v postopku nedvomno ugotovi, oceni in prizna?
1.

Ali je treba člena 45 in 48 PDEU, člen 4 PEU, člen 11 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom (EU) in člen 8 Priloge IIIa k Pogojem za zaposlitev osebja ECB razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji ali nacionalni upravni praksi, ki delavcu iz države članice, ki ima obračunane prispevke pri svojem nacionalnem zavodu za socialno varnost in trenutno dela v instituciji Evropske unije, kot je ECB, ne dovoljuje, da v pokojninski sistem te institucije prenese pokojninske prispevke, knjižene v pokojninskem sistemu svoje države;
6.

Ali bi bila določitev plačila za storitve, ki jih je zagotovil odvetnik, v nasprotju s ciljem člena 7(1) Direktive 93/13, če zaradi narave pogodbe o storitvah, ki se opravljajo za plačilo, ni mogoče vzpostaviti stanja, v katerem bi potrošnik bil, če ne bi bilo pogoja, za katerega je bilo ugotovljeno, da je nepošten (storitve so bile že opravljene)? Če je odgovor na to vprašanje nikalen, ali bi bilo doseženo pravo ravnotežje, s katerim bi se ponovno vzpostavila enakopravnost strank: (i) če bi odvetnik prejel plačilo za opravljene storitve po urni postavki, določeni v pogodbi; (ii) če bi se odvetniku plačali minimalni stroški pravnih storitev (na primer stroški, ki so določeni v nacionalnem pravnem ukrepu, in sicer priporočilih glede najvišjega zneska honorarja za pomoč, ki jo zagotovi odvetnik); (iii) če bi se odvetniku plačal primeren znesek za storitve, ki bi ga določilo sodišče glede na zapletenost primera, usposobljenost in izkušnje odvetnika, finančni položaj stranke in druge pomembne okoliščine?
C 329/5

Pritožba, ki so jo 13. januarja 2021 vložili Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo, Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo zoper sklep Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 16. decembra 2020 v zadevi T-416/20 REC, Comprojecto-Projectos e Construções in drugi/Sodišče Evropske unije in drugi

(Zadeva C-21/21 P)

(2021/C 329/06)

Jezik postopka: portugalščina

Stranke

Pritožniki: Comprojecto-Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo, Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (zastopnik: M. Ribeiro, advogado)

Druge stranke v postopku: Sodišče Evropske unije, Splošno sodišče Evropske unije, Evropska centralna banka

Sodišče (šesti senat) je s sklepom z dne 30. junija 2021 pritožbo zavrglo kot očitno nedopustno in pritožnikom naložilo plačilo stroškov.