SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

EVGENIJA TANCHEVA,

predstavljeni 6. oktobra 2021 ( 1 )

Zadeva C‑489/20

UB

proti

Kauno teritorinė muitinė,

ob udeležbi

Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče, Litva))

„Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Carinski zakonik Evropske unije – Tihotapsko blago, ki je bilo zaseženo in naknadno odvzeto po vstopu na carinsko območje Unije – Ugasnitev carinskega dolga – Posledice za naložitev carine in DDV“

1. Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče, Litva) se nanaša predvsem na razlago sodbe Sodišča z dne 29. aprila 2010, Dansk Transport og Logistik. ( 2 ) Natančneje, nanaša se na ugasnitev carinskega dolga za blago, ki je bilo nezakonito uvoženo v Unijo in ki ga carinski organi niso zasegli pri carinskem uradu ali v prosti coni med njegovim vnosom na carinsko območje Unije, temveč med tem, ko se je prevažalo po cestah v zadevni državi članici po nezakonitem prečkanju meje države članice na meji Unije, ( 3 ) pri čemer je šlo mimo prvega carinskega urada na carinskem ozemlju Unije, na da bi bilo tam predloženo. ( 4 )

2. Vendar se sodna praksa Dansk Transport og Logistik nanaša na klasičen primer, ko so carinski organi odkrili tako blago ob njegovem vnosu na carinsko območje Unije bodisi pri prvem carinskem uradu od njegovega vstopa bodisi v prosti coni. Postavlja se torej vprašanje, ali se načela, ki so bila razvita v sodbi Dansk Transport og Logistik v zvezi z ugasnitvijo carinskega dolga zaradi zasega in naknadnega odvzema takega blaga, lahko uporabijo v postopku v glavni stvari.

3. Drugič, in povezano s tem, je zadevno vprašanje urejeno s členom 124(1)(e) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije, ( 5 ) medtem ko je bil v času sprejetja odločitve v zadevi Dansk Transport og Logistik tak primer urejen v točki (d) prvega odstavka člena 233 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti. ( 6 ) Besedilo člena 124(1)(e) carinskega zakonika Unije ni enako besedilu točke (d) prvega odstavka člena 233 carinskega zakonika Skupnosti. Tudi ta element je torej pomemben pri ugotavljanju, ali je carinski dolg, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, ugasnil s tem, ko je bilo blago zaseženo, medtem ko se je prevažalo po cesti na ozemlju države članice.

4. Iz tega izhajata še dve vprašanji. Pobiranje trošarine za uvoženo blago urejata člena 2(b) in 7 Direktive Sveta 2008/118/ES z dne 16. decembra 2008 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12/EGS. ( 7 ) Obračunavanje davka na dodano vrednost (v nadaljevanju: DDV) na uvoženo blago urejata člena 2(1)(d) in 70 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost. ( 8 ) Ali je, če je davčni dolg, obravnavan v postopku v glavni stvari, dejansko ugasnil v skladu s členom 124(1)(e) carinskega zakonika Unije, trošarino in DDV še vedno mogoče obračunati?

5. Prišel sem do sklepa, da čeprav je carinski dolg v postopku v glavni stvari ugasnil, pa dolg iz naslova trošarine in DDV ostane dolgovan iz razlogov, ki so pojasnjeni v nadaljevanju. Analiza, ki sledi, upošteva pravila, ki izhajajo iz sodne prakse in v skladu s katerimi je treba pristojnost za izterjavo carine, trošarine in DDV analizirati ločeno. ( 9 )

I. Pravni okvir

A. Pravo Unije

6. Člen 79 carinskega zakonika Unije je naslovljen „Carinski dolg, ki nastane zaradi neizpolnjevanja“. Med drugim v odstavku 1(a) določa: „Za blago, zavezano uvozni dajatvi, nastane carinski dolg pri uvozu zaradi neizpolnjevanja: (a) ene od obveznosti, ki so določene s carinsko zakonodajo za vnos neunijskega blaga na carinsko območje Unije […];“

7. Člen 124 carinskega zakonika Unije, naslovljen „Ugasnitev“, v odstavku 1(e) določa: „[…] carinski dolg pri uvozu ali izvozu ugasne: […] (e) kadar se blago, zavezano uvozni ali izvozni dajatvi, odvzame ali zaseže in hkrati oziroma naknadno odvzame;“

8. Člen 198 carinskega zakonika Unije je naslovljen „Ukrepi, ki jih izvajajo carinski organi“. V odstavku 1(a) določa: „V naslednjih primerih carinski organi izvedejo vse potrebne ukrepe, vključno z odvzemom in prodajo ali uničenjem, za ureditev položaja blaga: (a) kadar ni bila izpolnjena katera od obveznosti, ki so določene s carinsko zakonodajo glede vnosa neunijskega blaga na carinsko območje Unije, ali blago ni bilo predloženo carinskemu nadzoru;“

9. Člen 2(b) Direktive o trošarinah določa: „Za trošarinsko blago velja obveznost plačila trošarine ob: […] (b) njegovem uvozu na ozemlje Skupnosti.“

10. Člen 7 Direktive o trošarinah določa: „1. Obveznost za plačilo trošarine nastane ob sprostitvi v porabo in v državi članici, kjer se to zgodi. 2. V tej direktivi ‚sprostitev v porabo‘ pomeni: […] (d) uvoz trošarinskega blaga, vključno z nepravilnim uvozom, razen če se za trošarinsko blago takoj po uvozu začne režim odloga plačila trošarine.“

11. Člen 2(1)(d) Direktive o DDV določa: „Predmet DDV so naslednje transakcije: […] (d) uvoz blaga.“

12. Člen 70 Direktive o DDV določa: „Obdavčljivi dogodek in s tem obveznost obračuna DDV nastane, ko je blago uvoženo.“

B. Litovsko pravo

13. Člen 93, naslovljen „Prenehanje davčne obveznosti“, Lietuvos Respublikos mokesčių administravimo įstatymas (zakon Republike Litve o davčni upravi) (kakor je bil spremenjen z zakonom št. IX-2112 z dne 13. aprila 2004) je v členu 2(3) določal, da „kakršna koli obveznost v zvezi z davki, s katerimi upravlja carinska uprava, preneha, […] če je blago zaseženo ob nezakonitem vnosu in če je takrat ali pozneje odvzeto“.

14. Glede na predlog za sprejetje predhodne odločbe je treba za preučitev spremembe pristopa nacionalnega zakonodajalca glede trenutka, ko ugasne obveznost plačila trošarine in uvoznega DDV, ugotoviti, da je bil člen 93(2) zakona Republike Litve o davčni upravi 1. januarja 2017 razveljavljen in da so začele veljati te določbe nacionalne zakonodaje, ki so bile sprejete med drugim ob upoštevanju carinskega zakonika Unije: – člen 20(2) Lietuvos Respublikos akcizų įstatymas (zakon Republike Litve o trošarinah) (kakor je bil spremenjen z zakonom št. XII-2696 z dne 3. novembra 2016), ki določa, da obveznost plačila trošarine carinskim organom smiselno ugasne v primerih iz člena 124(1), od (d) do (g), carinskega zakonika Unije […]; – člen 121(2) Lietuvos Respublikos pridėtinės vertės mokesčio įstatymas (zakon Republike Litve o davku na dodano vrednost) (kakor je bil spremenjen z zakonom št. XII-2697 z dne 3. novembra 2016), ki določa, da obveznost plačila uvoznega DDV carinskim organom smiselno ugasne v primerih iz člena 124(1), od (d) do (g), carinskega zakonika Unije […].

II. Dejansko stanje, postopek in vprašanji za predhodno odločanje

15. Pritožnik pred predložitvenim sodiščem je 22. septembra 2016 kot član združbe na odročnem kraju organiziral nezakonit uvoz (tihotapstvo) trošarinskega blaga iz Belorusije na ozemlje Litve. Šest tisoč zavojčkov cigaret (v nadaljevanju: zadevno blago) je bilo vrženih prek državne meje in prevzetih. Istega dne so motorno vozilo, ki je prevažalo to blago na ozemlju Litve, prisilno ustavili mejni policisti, cigarete, najdene v vozilu, pa so bile 22. septembra 2016 zasežene.

16. Vilniaus apygardos teismas (regionalno sodišče v Vilni, Litva) je v kazenskem postopku s kaznovalnim nalogom z dne 23. januarja 2017 pritožnika na podlagi nacionalnega kazenskega zakona obsodilo za kaznivo dejanje in mu izreklo denarno kazen v višini 16.947 EUR. Prav tako je bilo odločeno, da se zadevno blago odvzame, pristojnim organom pa je bilo naloženo njegovo uničenje. To se je zgodilo eno leto po zasegu blaga 22. septembra 2016. ( 10 )

17. Glede na kaznovalni nalog je carinski urad v Kaunasu z izpodbijano odločbo ugotovil, da je pritožnik (solidarno z drugimi osebami) dolžan plačati carinski dolg, in je zabeležil davčno obveznost, ki so jo sestavljali znesek 10.237 EUR za trošarino in znesek 2679 EUR za uvozni DDV ter zamudne obresti od teh dveh zneskov v višini 1674 EUR oziroma 438 EUR. Lokalna davčna uprava glede na člen 124(1)(e) carinskega zakonika Unije za pritožnika ni izračunala in zabeležila carinskega dolga na uvoz (štela je, da je carinski dolg ugasnil).

18. Z odločbo št. 1A-199 z dne 9. maja 2018 je bila odločba carinskega urada v Kaunasu potrjena.

19. Pritožnik je vložil tožbo pri Vilniaus apygardos administracinis teismas (regionalno upravno sodišče v Vilni, Litva) in v bistvu zlasti trdil, da je glede na obstoj razloga za ugasnitev carinskega dolga iz člena 124(1)(e) carinskega zakonika Unije obveznost za plačilo trošarine in uvoznega DDV na zadevno blago, ki je bilo nezakonito vneseno na carinsko območje Evropske unije, prav tako ugasnila. To pritožnikovo razlogovanje je temeljilo med drugim na razlagi, ki jo je podalo Sodišče v svoji sodbi v zadevi Dansk Transport og Logistik.

20. Vilniaus apygardos administracinis teismas (regionalno upravno sodišče v Vilni) je s sodbo z dne 30. oktobra 2018 pritožnikovo tožbo zavrnilo kot neutemeljeno. To sodišče je med drugim štelo, da carinski zakonik Unije ne določa razlogov za ugasnitev obveznosti plačila trošarine in/ali uvoznega DDV, in je zavrnilo vsebinsko presojo pritožnikovih argumentov glede razlage iz sodbe Dansk Transport og Logistik ter navedlo, da je bila ta sodba Sodišča izdana za razlago carinskega zakonika Skupnosti, katerega določbe za obravnavano zadevo niso upoštevne, saj je bil veljaven predpis carinski zakonik Unije.

21. Pritožnik je vložil pritožbo pri Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve), ki je z odločbo za predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je treba člen 124(1)(e) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije […] razlagati tako, da carinski dolg ugasne, kadar se v položaju, kakršen je ta v obravnavani zadevi, tihotapsko blago zaseže in naknadno odvzame, potem ko je že bilo nezakonito vneseno (sproščeno v porabo) na carinsko območje Evropske unije? 2. Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen, ali je treba člena 2(b) in 7(1) Direktive Sveta 2008/118/ES z dne 16. decembra 2008 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12/EGS ter člena 2(1)(d) in 70 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost razlagati tako, da obveznost plačila trošarine in/ali DDV ne ugasne, kadar se v položaju, kakršen je ta v obravnavani zadevi, tihotapsko blago zaseže in naknadno odvzame, potem ko je že bilo nezakonito vneseno (sproščeno v porabo) na carinsko območje Evropske unije, čeprav je carinski dolg ugasnil iz razloga iz člena 124(1)(e) Uredbe (EU) št. 952/2013?“

22. Italijanska republika, Republika Litva in Evropska komisija so Sodišču predložile pisna stališča. Obravnave ni bilo.

III. Analiza

A. Odgovor na prvo vprašanje

23. Na prvo vprašanje je treba odgovoriti, da je treba člen 124(1)(e) carinskega zakonika Unije razlagati tako, da carinski dolg ugasne v položaju, v katerem je nezakonito uvoženo blago zaseženo in nato odvzeto, potem ko je bilo že nezakonito vneseno na carinsko območje Unije.

24. Tako je iz spodaj navedenih razlogov.

25. Ni sporno, da je v postopku v glavni stvari nastal carinski dolg. V skladu s členom 79(1)(a) carinskega zakonika Unije „carinski dolg pri uvozu nastane zaradi neizpolnjevanja […] ene od obveznosti, ki so določene s carinsko zakonodajo za vnos neunijskega blaga na carinsko območje Unije“. Člen 139(1) carinskega zakonika Unije, naslovljen „Predložitev blaga carini“, določa, da se „blago, ki se vnese na carinsko območje Unije, […] carini predloži takoj ob prihodu v namembni carinski urad ali na drug kraj, ki so ga carinski organi določili ali odobrili, ali v prosto cono ena od naslednjih oseb: (a) oseba, ki je blago vnesla na carinsko območje Unije; (b) oseba, v imenu katere ali za račun katere deluje oseba, ki je blago vnesla na navedeno območje; (c) oseba, ki je prevzela odgovornost za prevoz blaga po njegovem vnosu na carinsko območje Unije“. ( 11 )

26. S sodno prakso Sodišča je bilo določeno, da je v skladu s carinskim zakonikom Skupnosti namen obveznosti „predložitve“„zagotoviti, da carinski organi niso obveščeni le o dejstvu, da je blago prispelo, temveč tudi o podatkih, ki se nanašajo na vrsto predmeta ali proizvoda, za katerega gre, in količino tega blaga. Dejansko so to tisti podatki, ki bodo omogočili pravilno opredelitev blaga z namenom njegove tarifne klasifikacije in, če je potrebno, izračuna uvoznih dajatev“. ( 12 ) Okoliščina, da je blago spravljeno v skrivnem predelu vozila, v katerem se prevaža, ne povzroči, da ta obveznost zanj ne velja. ( 13 )

27. Prisotnost neskupnostnega blaga na carinskem območju Unije namreč pomeni tveganje, da bo to blago nazadnje vključeno v gospodarski krogotok držav članic, ne da bi bilo ocarinjeno. ( 14 ) Naložitev carine je tako upravičena, kadar bi na primer izginotje blaga pomenilo tveganje vključitve v gospodarski krogotok Evropske unije. ( 15 )

28. Vendar je pomembno, da je tako tveganje v postopku v glavni stvari minimalno glede na to, da je bilo blago zaseženo na dan, ko je bilo vneseno, čeprav po tem, ko je prispelo na carinsko območje Unije, ne da bi bilo to blago tam predloženo. ( 16 ) Kot je bilo že navedeno – čeprav je zaradi tega nastal carinski dolg (glej točko 25 zgoraj), pri čemer je do nezakonitega vnosa in nastanka carinskega dolga prišlo hkrati ( 17 ) – je to, kako kratko obdobje je bilo blago na cesti po tem, ko je šlo mimo prvega carinskega urada na carinskem ozemlju Unije, ne da bi bilo tam predloženo, ( 18 ) in dejstvo, da se je prevažalo samo po litovskem ozemlju, pomenilo, da je tveganje vključitve v gospodarski krogotok Evropske unije izginilo skoraj takoj, ko je bilo blago nezakonito vneseno. ( 19 ) Komisija v pisnem stališču namreč zatrjuje, da carinski dolg nastane samo v zvezi z blagom, ki je dejansko postalo del gospodarske verige Evropske unije. ( 20 )

29. Člen 124 carinskega zakonika Unije v odstavku 1(e) poleg tega določa, da „carinski dolg pri uvozu ali izvozu ugasne: […] kadar se blago, zavezano uvozni ali izvozni dajatvi, odvzame ali zaseže in hkrati oziroma naknadno odvzame“.

30. Bistvena razlika med to določbo in določbo, ki je veljala ob izdaji sodbe Dansk Transport og Logistik, in sicer točka (d) prvega odstavka člena 233 carinskega zakonika Skupnosti, je v tem, da je ugasnitev carinskega dolga v zadnjenavedenem členu povezana s tem, kdaj je bilo blago uvoženo, medtem ko v členu 124(1)(e) carinskega zakonika Unije tega ni. Točka (d) prvega odstavka člena 233 carinskega zakonika Skupnosti je določala: „Brez vpliva na veljavne določbe o zastaranju carinskega dolga in o neizterjanem znesku carinskega dolga v primeru, ko je bila sodno ugotovljena plačilna nesposobnost dolžnika, carinski dolg ugasne: […] (d) če se blago, za katero je nastal carinski dolg v skladu s členom 202, ob nezakonitem vnosu zapleni [zaseže] in istočasno ali pozneje odvzame.“ ( 21 )

31. Sodišče je to določbo razložilo v zgoraj navedeni sodbi Dansk Transport og Logistik. Sodišče je odločilo, prvič, da „zaradi zasega takega blaga z istočasnim ali poznejšim odvzemom v smislu člena 233, prvi odstavek, točka (d), carinskega zakonika [Skupnosti] carinski dolg ugasne le, če je do zasega prišlo, preden je to blago zapustilo območje prvega carinskega urada znotraj carinskega območja Skupnosti“. ( 22 ) Dodalo je, da je „[d]o zadržanja in uničenja tega blaga […] prišlo ob prehodu meje med Nemčijo in Dansko, se pravi, ne ob ‚nezakonitem vnosu‘, ampak po njem. Zato se zdi, da dejstva v tej zadevi ne spadajo pod člen 233, prvi odstavek, točka (d), carinskega zakonika [Skupnosti]“. ( 23 )

32. Drugič, v sodbi Dansk Transport og Logistik je Sodišče prav tako odločilo, da „je treba pojem ‚[zaplemba] zaseg‘ blaga v smislu člena 233, prvi odstavek, točka (d), carinskega zakonika [Skupnosti] razumeti kot poseg pristojnih organov za prevzem dejanske posesti na stvari, s katero zavarujejo blago in fizično preprečijo njegovo vključitev v gospodarski krogotok držav članic“. ( 24 ) V postopku v glavni stvari se je to zgodilo šele po tem, ko je šlo nezakonito uvoženo blago mimo prvega carinskega urada na carinskem ozemlju Unije, ne da bi bilo tam predloženo, ( 25 ) čeprav se je zgodilo isti dan, ko je prečkalo mejo ozemlja Unije.

33. Vendar se nagibam k sprejetju trditev iz pisnih stališč Republike Litve in Komisije, da čas nezakonitega zasega uvoženega blaga ne vpliva na določitev ugasnitve carinskega dolga na podlagi člena 124(1)(e) carinskega zakonika Unije.

34. To je razvidno, prvič, iz besedila določbe. Kot je namreč nakazano v pisnem stališču Italijanske republike, čeprav je treba določbe prava Unije, na podlagi katerih carinski dolgovi ugasnejo, razlagati ozko, da bi se zaščitila lastna sredstva Unije, ( 26 ) člen 124(1)(e) carinskega zakonika Unije preprosto ne vsebuje izraza „ob“, drugače kot točka (d) prvega odstavka člena 233 carinskega zakonika Skupnosti. ( 27 )

35. Drugič, nagibam se k sprejetju trditev, navedenih v pisnih stališčih Republike Litve in Komisije ( 28 ), da zgodovina nastanka člena 124(1)(e) carinskega zakonika Unije potrjuje jezikovno razlago te določbe. Carinski zakonik Skupnosti naj bi pomenil ostrejši predpis v primerjavi s prej veljavnim predpisom, carinski zakonik Unije pa naj bi se vrnil k starejšemu modelu, v katerem je bil temelj ugasnitve carinskega dolga odvzem zadevnega nezakonito uvoženega blaga. ( 29 ) Glede na ta okvir ( 30 ) bi se, kot Komisija predlaga v pisnem stališču, zdelo v nasprotju z jasno izbrano politiko Unije, če bi bil trenutek zasega nezakonito uvoženega blaga še vedno upošteven za ugasnitev carinskega dolga.

36. Tretjič, mogoče je šteti, da je cilj ugasnitve carinskega dolga enak v primeru carinskega zakonika Unije in v primeru carinskega zakonika Skupnosti. Cilj točke (d) prvega odstavka člena 233 carinskega zakonika Skupnosti je bil namreč preprečiti, da bi bila dajatev naložena tudi za blago, ki – čeprav je bilo na ozemlje Skupnosti vneseno nezakonito – ni bilo dano na trg in torej v konkurenčnem smislu ni ogrozilo blaga Skupnosti. ( 31 ) Enak namen je mogoče razbrati iz razlogov za ugasnitev carinskega dolga, ki so našteti v členu 124(1) carinskega zakonika Unije. Kot je bilo navedeno v točki 28 zgoraj, je bilo obdobje, v katerem je bilo zadevno nezakonito uvoženo blago v Litvi v prostem prometu, kratko, saj je bilo zaseženo istega dne, ko je prečkalo mejo.

37. Iz teh razlogov je treba na prvo vprašanje odgovoriti tako, kot je navedeno v točki 23 zgoraj.

B. Odgovor na drugo vprašanje

38. Na drugo vprašanje je treba odgovoriti, da je treba člena 2(b) in 7(1) Direktive o trošarinah ter člena 2(1)(d) in 70 Direktive o DDV razlagati tako, da obveznost plačila trošarine in DDV ne ugasne, kadar se v položaju, kakršen je ta v obravnavani zadevi, tihotapsko blago zaseže in naknadno odvzame, potem ko je že bilo nezakonito vneseno na carinsko območje Evropske unije, čeprav je carinski dolg ugasnil iz razloga iz člena 124(1)(e) carinskega zakonika Unije.

1. Trošarine

39. Spomniti je treba, da v skladu s členom 7(1) Direktive o trošarinah obveznost za plačilo trošarine nastane ob sprostitvi v porabo in v državi članici, kjer se to zgodi. ( 32 ) Uvoz je obdavčljivi dogodek, ( 33 ) pri čemer člen 2(b) Direktive o trošarinah določa, da „[z]a trošarinsko blago velja obveznost plačila trošarine ob […] njegovem uvozu na ozemlje Skupnosti“. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba za trošarinsko blago šteti, da je bilo vneseno na ozemlje Unije, ko je šlo prek območja prvega carinskega urada na carinskem območju Unije. ( 34 ) Sodišče je v sodbi Dansk Transport og Logistik razsodilo, da „se za tihotapsko blago, ki je bilo uvoženo na […] nezakonit način, šteje, da je bilo sproščeno v porabo“ ( 35 ) in da obveznost plačila trošarine ostane, celo če je trošarinsko blago zaseženo in pozneje uničeno. ( 36 )

40. Temu ne nasprotuje člen 7(2)(d) Direktive o trošarinah, v katerem je določeno, da „‚sprostitev v porabo‘ pomeni: […] uvoz trošarinskega blaga, vključno z nepravilnim uvozom, razen če se za trošarinsko blago takoj po uvozu začne režim odloga plačila trošarine“. ( 37 )

41. Kot je bilo navedeno v pisnih stališčih Komisije, je v uvodni izjavi 9 Direktive o trošarinah navedeno, da ker „je trošarina davek na porabo nekega blaga, se ne bi smela zaračunavati za trošarinsko blago, ki je bilo v določenih okoliščinah uničeno ali nepovratno izgubljeno“.

42. Strinjam se torej s stališči, navedenimi v pisnih stališčih italijanske in litovske vlade ter Komisije, da se trošarine v postopku v glavni stvari ne morejo šteti za odložene, zlasti glede na opredelitev, ki jo je zakonodajalec Unije podal v členu 7(2)(d) Direktive o trošarinah. Nobena določba Direktive o trošarinah ne določa ugasnitve trošarin v zvezi z nezakonitim vnosom blaga v Unijo, ki mu sledi njegov zaseg in uničenje, ( 38 ) ali v primeru ugasnitve carinskega dolga.

2. DDV

43. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča uvozne dajatve ne vključujejo DDV, ki ga je treba pobrati ob uvozu blaga. ( 39 ) V skladu s členom 2(1)(d) Direktive o DDV je uvoz blaga predmet DDV. Člen 70 te direktive določa načelo, da obdavčljivi dogodek in s tem obveznost obračuna DDV nastane, ko je blago uvoženo. ( 40 )

44. Ker je DDV davek na potrošnjo, se uporablja za blago in storitve, ki vstopijo v gospodarski krogotok Unije in so lahko predmet potrošnje. ( 41 )

45. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča „se obveznost obračuna DDV lahko prišteje carinskemu dolgu, če je na podlagi nezakonitega dejanja, zaradi katerega je nastal ta dolg, mogoče domnevati, da je zadevno blago vstopilo v gospodarski krogotok Unije in je bilo zato lahko predmet potrošnje, torej akta, ki je obdavčen z DDV“. ( 42 ) To domnevo je mogoče ovreči, če je bilo blago vneseno v gospodarski krogotok Unije na ozemlju druge države članice, ( 43 ) vendar v postopku v glavni stvari dejansko stanje ni tako. Gre za samo eno državo članico, v kateri je nezakonito uvoženo blago vstopilo v gospodarski krogotok Unije, in sicer za Litvo. ( 44 )

46. Sodišče je odločilo, da „ker blaga, ki je bilo med zunanjim skupnostnim tranzitnim postopkom popolnoma uničeno ali nepovratno izgubljeno, ni mogoče vključiti v gospodarski krogotok Unije in torej zanj tega postopka ni mogoče končati, za to blago ni mogoče šteti, da je ‚uvoženo‘ v smislu člena 2(1)(d) Direktive o DDV niti da je predmet DDV“. ( 45 )

47. Vendar postopek v glavni stvari ne pomeni uničenja nezakonito uvoženega blaga, saj je bilo to storjeno šele eno leto po njegovem zasegu in še takrat zgolj na podlagi sodne odločbe.

48. Poleg tega sta v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča uvozni DDV in carinska dajatev glede glavnih značilnosti primerljiva v tem, da nastaneta z uvozom v Unijo in posledičnim vnosom blaga v gospodarski krogotok držav članic. To vzporednost poleg tega potrjuje dejstvo, da člen 71(1), drugi pododstavek, Direktive o DDV državam članicam dovoljuje, da obdavčljivi dogodek in obveznost obračuna uvoznega DDV vežejo na obdavčljivi dogodek in obveznost obračuna carinskih dajatev. ( 46 ) Uvoz je torej temelj za določitev obveznosti obračuna DDV, do uvoza pa je v postopku v glavni stvari nedvomno prišlo.

49. Poleg tega je v ustaljeni sodni praksi opredeljeno, da je, „če organi […] blago zasežejo in istočasno ali pozneje odvzamejo po tem, ko je zapustilo prvi carinski urad na carinskem območju Skupnosti, […] obdavčljivi dogodek pri DDV že nastal, zaradi česar je nastala tudi obveznost obračuna DDV“. ( 47 )

50. Nazadnje je v sodni praksi določeno, da že sama prisotnost neskupnostnega blaga na carinskem območju Unije namreč pomeni tveganje, da bo to blago nazadnje vključeno v gospodarski krogotok držav članic, ne da bi bilo ocarinjeno. ( 48 ) To je zahteva, ki je temelj za obračunavanje DDV za nezakonito uvoženo blago. To tveganje se je materializiralo, ko je blago vstopilo na litovsko ozemlje mimo prvega carinskega območja glede na točko, na kateri je bilo uvoženo. Ta rešitev je v skladu z bistvenimi cilji skupnega sistema DDV, ki velja v Uniji, kot je poudarila Republika Litva v svojem pisnem stališču, in sicer so ti cilji zagotavljanje svobodne konkurence in davčne nevtralnosti brez oviranja prostega pretoka blaga in storitev, saj nobena določba Direktive o DDV ne predvideva, da obveznost obračuna DDV ugasne v primeru ugasnitve carinskega dolga.

IV. Predlog

51. Zato predlagam, naj se na vprašanji, ki ju je predložilo Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve), odgovori tako: 1. Člen 124(1)(e) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije je treba razlagati tako, da carinski dolg ugasne v položaju, v katerem je nezakonito uvoženo blago zaseženo in nato odvzeto, potem ko je že bilo nezakonito vneseno na carinsko območje Unije. 2. Člena 2(b) in 7(1) Direktive Sveta 2008/118/ES z dne 16. decembra 2008 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12/EGS ter člena 2(1)(d) in 70 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da obveznost plačila trošarine in DDV ne ugasne, kadar se tihotapsko blago zaseže in naknadno odvzame, potem ko je že bilo nezakonito vneseno na carinsko območje Unije, čeprav je carinski dolg ugasnil iz razloga iz člena 124(1)(e) Uredbe (EU) št. 952/2013.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) C‑230/08, EU:C:2010:231 (v nadaljevanju: Dansk Transport og Logistik).

( 3 ) Glej tudi na primer sodbo z dne 5. marca 2015, Prankl (C‑175/14, EU:C:2015:142).

( 4 ) Sodba z dne 7. marca 2019, Suez II (C‑643/17, EU:C:2019:179, točka 47 in navedena sodna praksa). Glej tudi sodbo Dansk Transport og Logistik (točka 50).

( 5 ) UL 2013, L 269, str. 1 (v nadaljevanju: carinski zakonik Unije).

( 6 ) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307 (v nadaljevanju: carinski zakonik Skupnosti).

( 7 ) UL 2009, L 9, str. 12 (v nadaljevanju: Direktiva o trošarinah). Direktiva Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 179) je bila upošteven predpis, ki je veljal, ko je bila izdana sodba Dansk Transport og Logistik. Glej zlasti člene 4, 5(1) in (2), 6, 7, 8 in 9 Direktive 92/12.

( 8 ) UL 2006, L 347, str. 1 (v nadaljevanju: Direktiva o DDV). Ko je bila izdana sodba Dansk Transport og Logistik je bilo to urejeno s členi 6(1), 7, 10(3) Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 23), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 1999/85/ES z dne 22. oktobra 1999 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 330, v nadaljevanju: Šesta direktiva).

( 9 ) Sodba z dne 3. marca 2021, Hauptzollamt Münster (Kraj nastanka davčnega dolga) (C‑7/20, EU:C:2021:161, točka 23 in navedena sodna praksa).

( 10 ) Glede na pisno stališče Komisije.

( 11 ) Člen 5, točka 33, carinskega zakonika Unije določa, da „‚predložitev blaga carini‘ pomeni obvestilo carinskim organom, da je blago prispelo v carinski urad ali na drug kraj, ki so ga carinski organi določili ali odobrili, ter da je blago na razpolago za carinsko kontrolo“.

( 12 ) Sodba z dne 2. aprila 2009, Elshani (C‑459/07, EU:C:2009:224, točka 22 in navedena sodna praksa). V zvezi s prevozom do ustreznega carinskega urada ali proste cone ter izračunom dajatev glej pred kratkim izdano sodbo z dne 7. marca 2019, Suez II (C‑643/17, EU:C:2019:179, točki 45 in 46).

( 13 ) Sodba z dne 2. aprila 2009, Elshani (C‑459/07, EU:C:2009:224, točka 23 in navedena sodna praksa).

( 14 ) Sodba z dne 15. julija 2010, Skatteministeriet/DSV Road A/S (C‑234/09, EU:C:2010:435, točka 31 in navedena sodna praksa).

( 15 ) Sodba z dne 15. maja 2014, X (C‑480/12, EU:C:2014:329, točka 35 in navedena sodna praksa), glede razlage člena 203 carinskega zakonika Unije.

( 16 ) Sodba z dne 2. aprila 2009, Elshani (C‑459/07, EU:C:2009:224, točki 24 in 25). Glej tudi Dansk Transport og Logistik, točka 48, in sodbo z dne 7. marca 2019, Suez II (C‑643/17, EU:C:2019:179, točka 47).

( 17 ) Sodba z dne 2. aprila 2009, Elshani (C‑459/07, EU:C:2009:224, točka 27). To načelo je bilo razvito v okviru razlage člena 202 carinskega zakonika Skupnosti.

( 18 ) Sodba z dne 7. marca 2019, Suez II (C‑643/17, EU:C:2019:179, točka 47 in navedena sodna praksa). Sodba Dansk Transport og Logistik, točka 50.

( 19 ) Glej dejansko stanje, ki izhaja iz sodbe z dne 15. maja 2014, X (C‑480/12, EU:C:2014:329). Ta zadeva se nanaša na razlago člena 203 carinskega zakonika Unije.

( 20 ) Italijanska republika namreč v pisnem stališču trdi, da je edini razlog, iz katerega bi se lahko štelo, da je carinski dolg v postopku v glavni stvari ugasnil, ta, da ni bilo nobene priložnosti, da se blago proda. Carinski dolg sicer ostaja.

( 21 ) Moj poudarek.

( 22 ) Sodba Dansk Transport og Logistik, točka 53.

( 23 ) Prav tam, točka 59. Glej tudi predvsem točki 33 in 34 sodbe z dne 2. aprila 2009, Elshani (C‑459/07, EU:C:2009:224): „Carinski uradi, ki strateško ležijo na mejnih prehodih zunanjih meja, so namreč v najboljšem položaju za izvajanje intenzivnega nadzora blaga, ki vstopa na carinsko območje Skupnosti, da bi se izognili nelojalni konkurenci s proizvajalci Skupnosti in preprečili izgubo davčnih prihodkov, povezano s tihotapskimi uvozi. Zato zaseg blaga, vnesenega na carinsko območje Skupnosti, pri katerem gre za kršitev formalnosti, predvidenih v členih od 38 do 41 carinskega zakonika [Skupnosti], ki nastopi na drugi strani prvega carinskega urada znotraj tega območja in ki se zgodi skoraj po naključju, ne more povzročiti ugasnitve carinskega dolga v smislu člena 233, prvi odstavek, točka (d), carinskega zakonika [Skupnosti].“

( 24 ) Sodba Dansk Transport og Logistik, točka 61.

( 25 ) Sodba z dne 7. marca 2019, Suez II (C‑643/17, EU:C:2019:179, točka 47 in navedena sodna praksa). Glej tudi sodbo Dansk Transport og Logistik, točka 50.

( 26 ) Sodba z dne 17. februarja 2011, Berel in drugi (C‑78/10, EU:C:2011:93, točka 46 in navedena sodna praksa).

( 27 ) Med angleško jezikovno različico člena 124(1)(e) carinskega zakonika Unije ter na primer francosko, bolgarsko, italijansko, špansko, švedsko, portugalsko, nemško, poljsko, češko in slovaško različico z jezikovnega vidika ni nobene razlike.

( 28 ) Komisija se poleg pripravljalnih dokumentov sklicuje na uvodno pojasnilo k moderniziranemu carinskemu zakoniku z dne 23. februarja 2005 (TAXUD/447/2004 Rev 2), v katerem je navedeno, da je bil cilj revizije člena 233 carinskega zakonika Skupnosti odpraviti dodatni pogoj „avant qu’il en ait été donné mainlevée“ (pred prepustitvijo), tako da carinski dolg ugasne, med drugim, ko je zadevno blago zaseženo.

( 29 ) To je podrobno predstavljeno v sklepnih predlogih generalnega pravobranilca P. Mengozzija v zadevi Elshani (C‑459/07, EU:C:2008:596, točke od 64 do 66): „Določba, ki ureja ugasnitev carinskega dolga ob zasegu in odvzemu pretihotapljenega blaga, iz člena 233, prvi odstavek, točka (d), carinskega zakonika [Skupnosti] je strožja glede na ureditev, določeno v Uredbi [Sveta (EGS)] št. 2144/87 [z dne 13. julija 1987 o carinskem dolgu (UL 1987, L 201, str. 15)], ki se je uporabljala do uveljavitve carinskega zakonika [Skupnosti]. V členu 8(1)(b) te uredbe je bilo namreč določeno, da carinski dolg ugasne v vseh primerih odvzema blaga. Tudi v Uredbi [(ES) št. 450/2008 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o carinskem zakoniku Skupnosti (Modernizirani carinski zakonik) (UL 2008, L 145, str. 1)], ki vsebuje modernizirani carinski zakonik in ki bo začela kmalu veljati, je v členu 86 ponovno predvidena ‚mehkejša‘ usmeritev, vsebovana že v Uredbi št. 2144/87, saj je v odstavku 1 tega člena določeno, da carinski dolg ugasne, ‚kadar se blago, zavezano uvoznim ali izvoznim dajatvam, odvzame‘ (točka (d)), ‚kadar se blago, zavezano uvoznim ali izvoznim dajatvam, zaseže in hkrati oziroma naknadno odvzame‘ (točka (e)), ter ‚kadar se blago, zavezano uvoznim in izvoznim dajatvam, uniči pod carinskim nadzorom ali odstopi državi‘ (točka (f)). Tudi v novem carinskem zakoniku torej za ugasnitev carinskega dolga ni pomembno, kdaj je blago zaseženo in/ali odvzeto. Glede na to, da trenutno veljavni carinski zakonik v zvezi z ugasnitvijo carinskega dolga za pretihotapljeno blago vzpostavlja še posebej strogo ureditev, ki je s časovnega vidika umeščena med dve precej manj strogi ureditvi, menim, da bi zelo ozka razlaga člena 233, prvi odstavek, točka (d), carinskega zakonika [Skupnosti] najverjetneje privedla do izkrivljanja notranje logike ureditve Skupnosti in domnevnih namenov zakonodajalca.“

( 30 ) Glej tudi moje sklepne predloge v zadevi Pinckernelle (C‑535/15, EU:C:2016:996, točke od 40 do 59) v zvezi z vlogo okvira pri razlagi določb prava Unije.

( 31 ) Sodba z dne 2. aprila 2009, Elshani (C‑459/07, EU:C:2009:224, točka 29).

( 32 ) Sodba z dne 8. februarja 2018, Komisija/Grčija (C‑590/16, EU:C:2018:77, točka 40).

( 33 ) Sodba z dne 28. januarja 2016, BP Europa (C‑64/15, EU:C:2016:62, točka 21). Glej tudi sodbo Dansk Transport og Logistik, točka 70.

( 34 ) Sodba Dansk Transport og Logistik, točka 72 in navedena sodna praksa. To je bilo ugotovljeno v zvezi s členom 5(1) Direktive 92/12. Vendar, kot je bilo navedeno v pisnem stališču Komisije, je take ugotovitve mogoče uporabiti za trenutno veljavno Direktivo o trošarinah.

( 35 ) Prav tam, točka 81.

( 36 ) Prav tam, točke 80, 81 in 85.

( 37 ) Sodba z dne 8. februarja 2018, Komisija/Grčija (C‑590/16, EU:C:2018:77, točka 40).

( 38 ) Kot je bilo navedeno v pisnem stališču Komisije, je Direktiva Sveta (EU) 2020/262 z dne 19. decembra 2019 o določitvi splošnega režima za trošarino (UL 2020, L 58, str. 4) ugasnitev carinskega dolga uskladila z ugasnitvijo trošarin, vendar ta določba še ne velja.

( 39 ) Glej na primer sodbo z dne 2. junija 2016, Eurogate Distribution (C‑226/14 in C‑228/14, EU:C:2016:405, točka 81 in navedena sodna praksa). Ta zadeva se je nanašala na razlago Šeste direktive, vendar enako načelo velja v postopku v glavni stvari.

( 40 ) Sodba z dne 18. maja 2017, Latvijas Dzelzceļš (C‑154/16, EU:C:2017:392, točka 67 in navedena sodna praksa). Glej tudi sodbo z dne 10. julija 2019, Federal Express Corporation Deutsche Niederlassung (C‑26/18, EU:C:2019:579, točka 40).

( 41 ) Sodba z dne 18. maja 2017, Latvijas Dzelzceļš (C‑154/16, EU:C:2017:392, točka 69 in navedena sodna praksa). Potrošnja je dejanje, ki je obdavčeno z DDV. Glej na primer sodbo z dne 2. junija 2016, Eurogate Distribution (C‑226/14 in C‑228/14, EU:C:2016:405, točka 65). Glej novejši sodbi z dne 1. junija 2017, Wallenborn Transports (C‑571/15, EU:C:2017:417, točka 54), in z dne 10. julija 2019, Federal Express Corporation Deutsche Niederlassung (C‑26/18, EU:C:2019:579, točka 44).

( 42 ) Sodba z dne 3. marca 2021, Hauptzollamt Münster (Kraj nastanka davčnega dolga) (C‑7/20, EU:C:2021:161, točka 30 in navedena sodna praksa).

( 43 ) Prav tam, točka 31 in navedena sodna praksa.

( 44 ) Glej sodbo z dne 3. marca 2021, Hauptzollamt Münster (Kraj nastanka davčnega dolga) (C‑7/20, EU:C:2021:161).

( 45 ) Sodba z dne 18. maja 2017, Latvijas Dzelzceļš (C‑154/16, EU:C:2017:392, točka 71).

( 46 ) Sodba z dne 3. marca 2021, Hauptzollamt Münster (Kraj nastanka davčnega dolga) (C‑7/20, EU:C:2021:161, točka 29 in navedena sodna praksa).

( 47 ) Sodba Dansk Transport og Logistik, točka 94. Glej tudi sodbi z dne 1. junija 2017, Wallenborn Transports (C‑571/15, EU:C:2017:417, točka 54), in z dne 2. junija 2016, Eurogate Distribution (C‑226/14 in C‑228/14, EU:C:2016:405, točka 65). Čeprav je bilo to ugotovljeno v okviru Šeste direktive, je ta ugotovitev prav tako pomembna za postopek v glavni stvari in za Direktivo o DDV.

( 48 ) Sodba z dne 15. maja 2014, X (C‑480/12, EU:C:2014:329, točka 36 in navedena sodna praksa). Moj poudarek.