(Glej točke od 12 do 14, 16 in 17.)

Tako je za to, da se lahko posameznik v okviru tožbe, ki jo vloži pred nacionalnim sodiščem, sklicuje na nezakonitost določb v aktu Unije, ki je podlaga za nacionalno odločbo, sprejeto proti njemu, potrebno, da je bodisi zoper ta akt Unije v ustreznih rokih vložil tudi ničnostno tožbo na podlagi člena 263, četrti odstavek, PDEU bodisi da tega ni storil, ker nedvomno ni imel pravice za vložitev te tožbe (glej v tem smislu sodbe z dne 29. junija 2010, E in F, C‑550/09 , EU:C:2010:382 , točki 46 in 48 ; z dne 17. februarja 2011, Bolton Alimentari, C‑494/09 , EU:C:2011:87 , točki 22 in 23 , in z dne 28. marca 2017, Rosneft, C‑72/15 , EU:C:2017:236 , točka 67 in navedena sodna praksa).

Opozoriti je treba, da je Sodišče v točki 17 navedene sodbe, ki je bila izdana v podobni zadevi, kot je zadeva v glavni stvari, v bistvu razsodilo, da je zlasti zaradi pomislekov v zvezi s pravno varnostjo izključena možnost, da bi prejemnik državne pomoči, na katero se nanaša sklep Komisije, naslovljen neposredno zgolj na državo članico tega prejemnika, ki bi lahko ta sklep brez dvoma izpodbijal na podlagi člena 263 PDEU in je pustil, da se obvezni rok iz šestega odstavka te določbe izteče, učinkovito izpodbijal zakonitost navedenega sklepa pred nacionalnimi sodišči v okviru tožbe, vložene zoper nacionalne ukrepe za izvršitev tega sklepa (glej tudi sodbi z dne 15. februarja 2001, Nachi Europe, C‑239/99 , EU:C:2001:101 , točka 30 , in z dne 5. marca 2015, Banco Privado Português in Massa Insolvente do Banco Privado Português, C‑667/13 , EU:C:2015:151 , točka 28 ).

Ni sporno, da je urad BAFA v korist tožečih strank iz postopka v glavni stvari izdal posamične odločbe, na podlagi katerih so bile te lahko upravičene do omejitve dodatne dajatve EEG. Prav to dajatev pa je Komisija opredelila kot „pomoč, ki ni združljiva z notranjim trgom“, in je bila odrejena njena izterjava v skladu s podrobnimi pravili, določenimi v spornem sklepu.

Glede tega iz člena 263, četrti odstavek, PDEU izhaja, da lahko fizična ali pravna oseba vloži tožbo zoper sklep, naslovljen na drugo osebo, samo če se navedeni sklep nanjo neposredno in posamično nanaša.

V obravnavani zadevi člen 10 spornega sklepa izrecno določa, da je naslovnica navedenega sklepa Zvezna republika Nemčija. Vendar je treba ugotoviti, prvič, da člena 6 in 7 spornega sklepa Zvezni republiki Nemčiji nalagata, naj izterja dodeljeno nezdružljivo pomoč, tako da so morali nemški organi te pomoči izterjati v skladu s podrobnimi pravili, opredeljenimi v Prilogi III k spornemu sklepu, ne da bi glede tega imeli kakršno koli polje proste presoje. Zato je treba za tožeče stranke iz postopka v glavni stvari šteti, da se ta sklep nanje neposredno nanaša (glej v tem smislu sodbe z dne 19. oktobra 2000, Italija in Sardegna Lines/Komisija, C‑15/98 in C‑105/99, EU:C:2000:570, točka 36; z dne 17. septembra 2009, Komisija/Koninklijke FrieslandCampina, C‑519/07 P, EU:C:2009:556, točki 48 in 49, in z dne 27. februarja 2014, Stichting Woonlinie in drugi/Komisija, C‑133/12 P, EU:C:2014:105, točki 60 in 61).

Drugič, opozoriti je treba, da lahko drugi pravni subjekti kot tisti, na katere je sklep naslovljen, zatrjujejo, da se ta sklep nanje posamično nanaša, le če vpliva nanje zaradi nekaterih njihovih posebnih značilnosti ali zaradi dejanskega položaja, zaradi katerega se razlikujejo od vseh drugih oseb in ki jih torej individualizira podobno kot samega naslovnika (sodbi z dne 15. julija 1963, Plaumann/Komisija, 25/62, EU:C:1963:17, točka 223, in z dne 29. aprila 2004, Italija/Komisija, C‑298/00 P, EU:C:2004:240, točka 36 in navedena sodna praksa). Tako so dejanski prejemniki posamičnih pomoči, dodeljenih iz naslova sheme pomoči, za katere je Komisija odredila vračilo, iz tega razloga posamično prizadeti v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU.

Na podlagi navedenega je mogoče ugotoviti, da bi tožeče stranke iz postopka v glavni stvari nedvomno lahko predlagale, naj se sporni sklep razglasi za ničen.

(Glej točke od 27 do 31, od 33 do 35 in 37.)