Visoka stopnja zaupanja med državami članicami, ki je podlaga za mehanizem evropskega naloga za prijetje, tako temelji na premisi, da kazenska sodišča drugih držav članic, ki bodo po izvršitvi evropskega naloga za prijetje vodila kazenski pregon ali postopek izvršitve kazni ali ukrepa, vezana na odvzem prostosti, pa tudi kazenski postopek v ožjem smislu, izpolnjujejo zahteve glede učinkovitega sodnega varstva, med katerimi sta zlasti neodvisnost in nepristranskost navedenih sodišč. Zato je treba šteti, da obstoj resnične nevarnosti, da bo osebi, za katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, v primeru predaje odreditvenemu pravosodnemu organu kršena temeljna pravica do neodvisnega sodišča in zato bistvena vsebina njene temeljne pravice do poštenega sojenja, ki jo zagotavlja člen 47, drugi odstavek, Listine, lahko dovoljuje izvršitvenemu pravosodnemu organu, da izjemoma na podlagi člena 1(3) Okvirnega sklepa 2002/584 tega evropskega naloga za prijetje ne izvrši.

Člen 1(3) Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009, je treba razlagati tako, da kadar izvršitveni pravosodni organ, ki odloča o predaji osebe, za katero je bil izdan evropski nalog za prijetje zaradi uvedbe kazenskega postopka, razpolaga z elementi – kakršni so tisti iz obrazloženega predloga Evropske komisije, sprejetega na podlagi člena 7(1) PEU – ki kažejo na obstoj resnične nevarnosti, da bo kršena temeljna pravica do poštenega sojenja, zagotovljena s členom 47, drugi odstavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, zaradi sistemskih ali splošnih pomanjkljivosti v zvezi z neodvisnostjo sodne oblasti v odreditveni državi članici, mora navedeni organ konkretno in natančno presoditi, ali – glede na osebne razmere te osebe ter na naravo kaznivega dejanja, zaradi katerega je kazensko preganjana, in dejanski okvir, na katerih je utemeljen evropski nalog za prijetje, ter ob upoštevanju informacij, ki jih je predložila odreditvena država članica na podlagi člena 15(2) Okvirnega sklepa 2002/584, kakor je bil spremenjen – obstajajo resni in utemeljeni razlogi za prepričanje, da za navedeno osebo v primeru predaje tej zadnjenavedeni državi obstaja taka nevarnost.

Poleg tega mora izvršitveni pravosodni organ na podlagi člena 15(2) Okvirnega sklepa 2002/584 od odreditvenega pravosodnega organa zahtevati vse dodatne informacije, ki so po njegovem mnenju potrebne za presojo obstoja take nevarnosti. Če izvršitveni pravosodni organ na podlagi informacij, ki mu jih posreduje odreditveni pravosodni organ – po tem, ko je ta po potrebi zahteval pomoč centralnega organa ali katerega od centralnih organov odreditvene države članice v smislu člena 7 Okvirnega sklepa 2002/584 (glej v tem smislu sodbo z dne 5. aprila 2016, Aranyosi in Căldăraru, C 404/15 in C 659/15 PPU, EU:C:2016:198, točka 97) – ne izključi obstoja resnične nevarnosti, da bo zadevni osebi v navedeni državi članici kršena njena temeljna pravica do neodvisnega sodišča in zato bistvena vsebina njene temeljne pravice do poštenega sojenja, izvršitveni pravosodni organ ne sme izvršiti evropskega naloga za prijetje, ki je bil izdan za to osebo.

(Glej točke 76, 78 in 79 ter izrek.)