Pritožba, ki jo je družba Solvay SA vložila 1. marca 2010 zoper sodbo Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 17. decembra 2009 v zadevi T-58/01, Solvay proti Komisiji

(Zadeva C-110/10 P)

(2010/C 161/22)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnica: Solvay SA (zastopniki: P.-A. Foriers, R. Jafferali, F. Louis, A. Vallery, odvetniki)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

— Ta zadeva naj se združi s pritožbo, ki jo je pritožnica vložila zoper sodbo Splošnega sodišča z dne 17. decembra 2009 v zadevi T-57/01;

— izpodbijana sodba z dne 17. decembra 2009 naj se razveljavi;

— tožba naj se posledično ponovno preizkusi v razveljavljenih točkah in odločba Komisije z dne 13. decembra 2000 naj se v celoti razglasi za nično;

— razveljavi naj se globa v znesku 2,25 milijonov EUR ali pa naj se zelo občutno zniža na podlagi povrnitve velike škode, ki jo je pritožnica utrpela zaradi predolgega trajanja postopka;

— Komisiji naj se naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka ter stroškov postopka pred Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica se v oporo svoji pritožbi sklicuje na tri pritožbene razloge.

Pritožnica se s prvim pritožbenim razlogom, ki ima pet delov, sklicuje na kršitev pravice do sojenja v razumnem roku. Družba Solvay Splošnemu sodišču zlasti očita, da ni celostno presodilo roka, tako da bi upoštevalo tako upravno kot sodno fazo postopka (prvi del), da ni upoštevalo trajanja postopka pred Splošnim sodiščem (drugi del), da je sankcijo za prekoračitev razumnega roka vezalo na dokaz konkretne kršitve njene pravice do obrambe, čeprav naj bi šlo za neodvisni in različni načeli (tretji del), da je razsodilo, da v obravnavanem primeru take kršitve ni bilo (četrti del) in da je Splošno sodišče izkrivilo zadevna dejstva s tem, da je ugotovilo, da se je pritožnica odrekla temu, da bi podredno zahtevala znižanje globe zaradi prekoračitve razumnega roka (peti del), čeprav je ta iz tega razloga izrecno zahtevala razveljavitev ali vsaj znižanje globe.

Pritožnica se z drugim pritožbenim razlogom, ki ima pet delov, sklicuje na to, da je Splošno sodišče kršilo njeno pravico do obrambe s tem, da ji je naložilo, da dokaže, da bi listine iz spisa, ki jih je Komisija izgubila, bili koristni za njeno obrambo (prvi del). Avtomatično naj namreč ne bi bilo mogoče izključiti, da bi zadevne listine, ne da bi se spis predhodno preučilo, lahko vplivale na odločitev Komisije (drugi in tretji del). Pritožnica Splošnemu sodišču tudi očita, da je v izpodbijani sodbi razsodilo, da ni dokazala, da bi izginule listine lahko koristile njeni obrambi, ker se ni sklicevala na tožbeni razlog, s katerim bi izpodbijala obstoj sporazuma, kar bi lahko storila, čeprav ne bi imela dostopa do spisa, medtem ko je pritožnica ta razlog navedla pred Komisijo in vsebine izgubljenih dokumentov nihče več ne bi mogel ugotoviti (četrti del). Pritožnica nazadnje Splošnemu sodišču očita, da je izgubljenim listinam odreklo vsak pomen, ker je že zavrnilo vsebinski tožbeni razlog pritožnice glede neobstoja učinka na trgovino med državami članicami, čeprav ni poznalo vsebine izgubljenih listin, in da zato ni moglo izključiti, da bi te pritožnici omogočile, da navede dodatne argumente, torej povsem nove tožbene razloge, tako glede utemeljenosti kot glede višine globe ali glede pravilnosti postopka (peti del).

Pritožnica se s tretjim in zadnjim pritožbenim razlogom sklicuje na kršitev njene pravice do izjave po tem, ko je Splošno sodišče razglasilo za nično prvo odločbo, s katero ji je bila naložena globa, in preden je Komisija sprejela izpodbijano odločbo. Izpodbijana sodba naj namreč ne bi ustrezala ničnostni tožbi in naj z njo ne bi bila ugotovljena obveznost Komisije, da zadevnemu podjetju da možnost, da se izjavi, potem ko je bila s predhodno sodbo Splošnega sodišča ugotovljena nepravilnost postopka, ki je vplivala na pripravljalne ukrepe.