SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

NICHOLASA EMILIOUJA,

predstavljeni 12. januarja 2023 ( 1 )

Zadeva C‑747/21 P

PAO Severstal

proti

Evropski komisiji

in

Zadeva C‑748/21 P

Novolipetsk Steel PAO

proti

Evropski komisiji

„Pritožba – Damping – Uvoz nekaterih hladno valjanih ploščatih izdelkov iz jekla s poreklom iz Kitajske in Rusije – Dokončna protidampinška dajatev – Uredba (ES) št. 1225/2009 – Uredba (EU) 2016/1036 – Člen 9(4) – Odprava škode – Pravilo nižje dajatve – Stopnja nelojalnega nižanja ciljnih cen – Upoštevno obdobje za izračun ciljnega dobička – Polje proste presoje – Narava protidampinških dajatev“

I. Uvod

1. PAO Severstal in Novolipetsk Steel PJSC (NLMK), ( 2 ) družbi ruskega prava, ki delujeta na trgu proizvodnje in distribucije jeklenih izdelkov, zlasti hladno valjanih ploščatih izdelkov iz jekla, v svojih pritožbah Sodišču predlagata, naj razveljavi sodbi Splošnega sodišča, ( 3 ) s katerima je to zavrnilo njuni tožbi za razglasitev ničnosti Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2016/1328 z dne 29. julija 2016 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in dokončnem pobiranju začasne dajatve, uvedene na uvoz nekaterih hladno valjanih ploščatih izdelkov iz jekla s poreklom iz Ljudske republike Kitajske in Ruske federacije (v nadaljevanju: sporna uredba). ( 4 )

2. Pritožnici navajata tri (praktično enake) pritožbene razloge. Vendar bom svojo analizo v teh sklepnih predlogih v skladu z zahtevo Sodišča omejil na drugi pritožbeni razlog, ki se v bistvu nanaša na razlago in uporabo „pravila nižje dajatve“ iz člena 9(4) Uredbe Sveta (ES) št. 1225/2009 z dne 30. novembra 2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti, ( 5 ) ki je bil v bistvu razveljavljen in nadomeščen s členom 9(4) Uredbe (EU) 2016/1036 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije. ( 6 )

3. Čeprav so glavna pravna vprašanja, ki so v zvezi s tem izpostavljena v pritožbah, dokaj tehnična, se je treba pri obravnavi nekaterih trditev pritožnic vrniti k določenim „eksistencialnim“ vprašanjem glede protidampinške zakonodaje EU: kakšna sta narava in namen protidampinških dajatev?

II. Pravni okvir

4. Člen 9(4) Uredbe št. 1225/2009 o uvedbi dokončnih dajatev, ki je veljal v času preiskave, je določal: „Kadar končno ugotovljena dejstva kažejo na obstoj dampinga in s tem povzročene škode ter interes Unije zahteva intervencijo […], Komisija uvede dokončno protidampinško dajatev […]. Znesek protidampinške dajatve ne presega ugotovljene stopnje dampinga, moral pa bi biti manjši od te stopnje, če bi taka nižja dajatev zadostovala za odpravo škode, povzročene industriji Unije.“

5. Besedilo člena 9(4) Uredbe 2016/1036, ki je veljal v času sprejetja sporne uredbe, je v upoštevnem delu enako.

III. Dejansko stanje

6. Po pritožbi je Evropska komisija 14. maja 2015 objavila Obvestilo o začetku protidampinškega postopka za uvoz nekaterih hladno valjanih ploščatih izdelkov iz jekla s poreklom iz Ljudske republike Kitajske in Ruske federacije ( 7 ) v skladu z Uredbo št. 1225/2009. Preiskava dampinga in škode je zajemala obdobje od 1. aprila 2014 do 31. marca 2015 („obdobje preiskave“). Proučitev gibanj, pomembnih za oceno škode, je zajemala obdobje od 1. januarja 2011 do konca obdobja preiskave („obravnavano obdobje“).

7. Komisija je 10. februarja 2016 sprejela Izvedbeno uredbo (EU) 2016/181 o uvedbi začasne protidampinške dajatve na uvoz nekaterih hladno valjanih ploščatih izdelkov iz jekla s poreklom iz Ljudske republike Kitajske in Ruske federacije. ( 8 )

8. Komisija je nato 29. julija 2016 sprejela sporno uredbo. Stopnja dokončne protidampinške dajatve, uvedene za družbo Severstal, je znašala 34 %, za družbo NLMK pa 36,1 %.

IV. Izpodbijani sodbi

9. Družbi Severstal in NLMK sta 28. oktobra 2016 zoper sporno uredbo pri Splošnem sodišču vložili ničnostni tožbi. Družba Severstal je v svoji tožbi navedla šest razlogov, družba NLMK pa pet.

10. Splošno sodišče je 22. septembra 2021 izdalo izpodbijani sodbi, s katerima je zavrnilo tožbi pritožnic ter jima naložilo plačilo svojih stroškov in stroškov Komisije. Poleg tega je Splošno sodišče Eurofer, združenju evropskih jeklarjev ASB, ki je v postopku interveniralo v podporo predlogom Komisije, naložilo plačilo svojih stroškov.

V. Postopek pred Sodiščem

11. Družba Severstal v pritožbi pri Sodišču v zadevi C‑747/21 P, vloženi 3. decembra 2021, Sodišču predlaga, naj: – sodbo v zadevi T‑753/16 razveljavi; – samo dokončno odloči o sporu, če stanje postopka to dovoljuje; – podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču; – Komisiji naloži plačilo stroškov obeh postopkov.

12. Komisija v svojem odgovoru na pritožbo z dne 23. februarja 2022 Sodišču predlaga, naj pritožbo zavrne in družbi Severstal naloži plačilo stroškov.

13. Družba NLKM v pritožbi pri Sodišču v zadevi C‑748/21 P, vloženi 3. decembra 2021, Sodišču predlaga, naj: – sodbo v zadevi T‑752/16 razveljavi; – samo dokončno odloči o sporu, če stanje postopka to dovoljuje; – podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču; – Komisiji naloži plačilo stroškov obeh postopkov.

14. Komisija v svojem odgovoru na pritožbo z dne 23. februarja 2022 Sodišču predlaga, naj pritožbo zavrne in NLKM naloži plačilo stroškov.

15. Zadevi sta bili s sklepom Sodišča z dne 18. oktobra 2022 združeni za ustni del postopka in izdajo sodbe.

16. Stranke so bile z dopisom z dne 24. oktobra 2022 v okviru ukrepa procesnega vodstva, sprejetega na podlagi člena 62 Poslovnika Sodišča, pozvane, naj odgovorijo na nekatera vprašanja, kar so storile z dopisi z dne 24. novembra 2022 (Komisija) in 1. decembra 2022 (pritožnici).

VI. Presoja drugega pritožbenega razloga

17. Kot je navedeno v uvodu teh sklepnih predlogov, bo moja analiza omejena na drugi pritožbeni razlog pritožnic.

18. S tem pritožbenim razlogom pritožnici izpodbijata točke od 243 do 257 (družba Severstal) oziroma od 209 do 223 (družba NLMK) izpodbijanih sodb. V teh točkah je Splošno sodišče kot neutemeljena zavrnilo prvi del šestega tožbenega razloga družbe Severstal in prvi del petega tožbenega razloga družbe NLMK. V okviru teh tožbenih razlogov sta pritožnici trdili, da je Komisija v sporni uredbi pri določanju stopnje škode na podlagi člena 9(4) Uredbe št. 1225/2009 (zdaj člen 9(4) Uredbe 2016/1036) ( 9 ) napačno uporabila pravo in storila očitne napake pri presoji.

A. Trditve strank

19. Pritožnici v svojih pritožbah v bistvu navajata, da je Splošno sodišče storilo napako pri razlagi člena 9(4) Uredbe 2016/1036 in pri preverjanju, kako je Komisija uporabila to določbo. Trdita tudi, da izpodbijani sodbi nista zadostno obrazloženi glede njunih trditev v zvezi s tem.

20. Pritožnici Splošnemu sodišču zlasti očitata, da je potrdilo odločitev Komisije, ki je pri izračunu „stopnje nelojalnega nižanja ciljnih cen“ za namen uporabe člena 9(4) Uredbe 2016/1036 za industrijo Unije izbrala 9,9‑odstotni ciljni dobiček. Pritožnici poudarjata, da čeprav obdobje preiskave zajema čas med 1. aprilom 2014 in 31. marcem 2015, je Komisija pri opredelitvi zadnjega „reprezentativnega leta“ za določitev ciljnega dobička upoštevala obdobje, ki sega več let nazaj, in sicer leto 2008. Po mnenju pritožnic je ugotovitev Splošnega sodišča, da Komisija pri izbiri zadnjega reprezentativnega leta ni vezana na časovne omejitve obravnavanega obdobja (v tem primeru od 1. januarja 2011 do 31. marca 2015), v nasprotju z načelom legitimnih pričakovanj.

21. Pritožnici poleg tega zatrjujeta, da je Splošno sodišče storilo očitno napako, ker je potrdilo pristop Komisije. Pritožnici menita, da obdobje, ki ga je določila Komisija, ni dovolj reprezentativno, ker je časovno preveč oddaljeno. Trdita tudi, da je bilo izbrano samovoljno, saj so bila novejša obdobja dovolj reprezentativna. Pritožnici poleg tega navajata, da sta na prvi stopnji predložili trditve, s katerimi sta dokazovali obstoj protislovja v sporni uredbi: pri preverjanju obstoja škode, povzročene industriji Unije, so bila leta finančne krize upoštevana, pri določanju ciljnega dobička za industrijo pa ne. Tega pristopa „proste izbire“ Komisije po mnenju pritožnic ni mogoče šteti za sprejemljivega na podlagi določb Uredbe 2016/1036 in Splošno sodišče ni ustrezno pojasnilo, zakaj je njune trditve v zvezi s tem zavrnilo.

22. Pritožnici nazadnje trdita, da Splošno sodišče ni pravilno ocenilo elementa „škode“, med drugim zato, ker ni naslovilo njune trditve, da bi moralo biti zmanjšanje proizvodnih stroškov industrije Unije (na katero se je Komisija sklicevala pri oceni povzročene škode) poleg drugih dejavnikov povezano z razmerami, ki so posledica svetovne finančne krize leta 2012.

23. Komisija izpodbijani sodbi zagovarja. Po njenem mnenju je Splošno sodišče trditve pritožnic obravnavalo ustrezno, saj je pojasnilo, zakaj Komisija ni storila nobene napake, ko je za izračun ciljnega dobička kot najbolj reprezentativno izbrala leto 2008. Komisija zlasti opozarja na diskrecijsko pravico, ki jo ima na podlagi člena 9(4) Uredbe 2016/1036, in poudarja, da je metoda, ki je bila v sporni uredbi izbrana za določitev ciljnega dobička, v skladu z upoštevno sodno prakso Splošnega sodišča. ( 10 )

24. Komisija dodaja, da trditev o domnevni kršitvi načela legitimnih pričakovanj ni ne dopustna (ker ni bila navedena na prvi stopnji) ne utemeljena (pritožnicama nikoli ni bilo dano nobeno zagotovilo glede načina presoje Komisije). Komisija poleg tega meni, da nekatere trditve, ki sta jih pritožnici navedli v okviru drugega pritožbenega razloga, niso učinkovite, saj se z njimi dvomi o njeni oceni vzročne zveze med dampinškim uvozom in škodo industriji Unije. Pritožnici pa – kot poudarja Komisija – nista izpodbijali ugotovitve Splošnega sodišča glede obstoja vzročne zveze. ( 11 )

B. Analiza

25. Pritožnici v okviru drugega pritožbenega razloga navajata tri različne trditve.

26. Iz razlogov, ki jih bom pojasnil v nadaljevanju, se mi te trditve ne zdijo prepričljive.

1. Legitimno pričakovanje

27. Prvič, trditev o domnevni kršitvi načela legitimnih pričakovanj – kot pravilno poudarja Komisija – ni dopustna, ker ni bila navedena pred Splošnim sodiščem, in je zato ni mogoče prvič uveljavljati v fazi pritožbe. ( 12 )

28. Pritožnici nikjer ne pojasnjujeta načina in okoliščin, v katerih naj bi jima Komisija dala zagotovila, kaj šele natančna zagotovila, glede metode in meril, na podlagi katerih bo določila ciljni dobiček. V zvezi s tem je treba opozoriti, da se v skladu z ustaljeno sodno prakso pravica do sklicevanja na načelo varstva legitimnih pričakovanj nanaša le na osebo, ki je v položaju, v katerem ji je upravni organ vzbudil utemeljena pričakovanja, ker ji je dal natančna, brezpogojna in skladna zagotovila, ki izhajajo iz pooblaščenih in zanesljivih virov. ( 13 ) Ta trditev torej nikakor ni utemeljena.

2. Posledice finančne krize za industrijo Unije

29. Drugič, s Komisijo se tudi strinjam, da trditve pritožnic v zvezi z domnevno opustitvijo Splošnega sodišča, da bi (i) pravilno ocenilo posledice finančne krize za stanje industrije Unije in/ali (ii) ustrezno pojasnilo, zakaj je trditve pritožnic v zvezi s tem zavrnilo, niso učinkovite.

30. Ker se ugotovitve Splošnega sodišča v zvezi z obstojem škode in vzročne zveze v pritožbi niso izpodbijale, trditve pritožnic, ne glede na njihovo utemeljenost, ne morejo pripeljati do razveljavitve izpodbijanih sodb.

3. Razlaga člena 9(4) Uredbe 2016/1036

31. Tretjič, še pomembneje, Splošno sodišče po mojem mnenju pri razlagi člena 9(4) Uredbe 2016/1036 nikakor ni napačno uporabilo prava. Splošno sodišče v izpodbijanih sodbah prav tako ni opustilo pojasnila, zakaj se ni strinjalo s trditvami pritožnic v zvezi s tem.

32. Člen 9(4) Uredbe 2016/1036 med drugim določa „pravilo nižje dajatve“ (v nadaljevanju: PND), v skladu s katerim „znesek protidampinške dajatve ne presega ugotovljene stopnje dampinga, moral pa bi biti manjši od te stopnje, če bi taka nižja dajatev zadostovala za odpravo škode, povzročene industriji Unije.“

33. Vendar Uredba 2016/1036 ne določa nobene metode ali niza meril za določitev tako imenovane „stopnje škode“. Iz tega izhaja, da imajo organi Unije pri tem široko diskrecijsko pravico. Zato lahko prosto izberejo metodologijo, ki se jim zdi v danih okoliščinah najprimernejša, če je zlasti razumna, se uporablja objektivno in dosledno ter tako vodi do verjetnih razpletov.

34. Organi Unije so v svoji praksi za to dejansko uporabljali različne metodologije. ( 14 ) V nekaterih primerih je bila stopnja škode določena s primerjanjem cen pri nadaljnji prodaji uvoza in dejanskih cen industrije Unije (metodologija „za ugotavljanje nelojalnega nižanja cen“). V drugih primerih pa se je štelo, da tako primerjanje ne bi dalo ustreznih podatkov o stopnji škode, saj je uvoz izvajal znaten pritisk na nižanje prodajnih cen industrije Unije. ( 15 )

35. V takih primerih je Komisija uporabila metodologijo „nelojalnega nižanja ciljnih cen“: stopnja škode se izračuna s primerjanjem dejanskih uvoznih cen in „ciljno ceno“, ki predstavlja ceno, za katero bi industrija Unije lahko upravičeno pričakovala, da jo bo zaračunavala na trgu Unije, če dampinškega uvoza ne bi bilo. Pri določitvi te hipotetične cene se proizvodnim stroškom industrije Unije prišteje „ciljni dobiček“, ki se razume kot stopnja dobička, ki bi jo bilo mogoče razumno pričakovati, če dampinškega uvoza ne bi bilo.

36. Pomembno je, da je bila v sporni uredbi dejansko uporabljena metodologija nelojalnega nižanja ciljnih cen, saj je bilo po mnenju Komisije v celotnem obravnavanem obdobju veliko uvoza iz zadevnih držav, ki je negativno vplival na dobičkonosnost industrije Unije. ( 16 )

37. Pritožnici ne izpodbijata ustreznosti te metodologije v obravnavani zadevi. Vsekakor moram poudariti, da je Sodišče že sredi osemdesetih let načeloma ugotovilo, da je uporaba te metodologije sprejemljiva. ( 17 )

38. Pritožnici dejansko izpodbijata le način uporabe te metodologije v sporni uredbi. Ne strinjata se zlasti s specifičnim obdobjem, ki ga je Komisija uporabila pri določitvi ciljnega dobička, in Splošnemu sodišču očitata, da ni grajalo pristopa Komisije in da ni ustrezno obravnavalo njunih trditev v zvezi s tem.

39. V uvodni izjavi 155 sporne uredbe je Komisija navedla, da se „obdobje 2005–2008 […] zdi reprezentativno za določitev ciljnega dobička, saj ga ni prizadela niti gospodarska kriza […] niti zanje ne veljajo izjemno ugodne tržne razmere. Poleg tega obseg uvoza […] v teh letih nakazuje, da je bila konkurenca močna.“

40. Splošno sodišče je v točkah od 251 do 257 (zadeva T‑753/16) in v točkah od 217 do 223 (zadeva T‑752/16) izpodbijanih sodb v bistvu ugotovilo, da Komisija pri izbiri zadnjih reprezentativnih let za določitev ciljnega dobička industrije Unije ni bila vezana na časovne omejitve obravnavanega obdobja. Splošno sodišče je navedlo, da mora stopnja dobička, ki jo je treba uporabiti pri izračunu ciljne cene, ustrezati stopnji dobička, ki bi jo industrija Unije lahko razumno pričakovala „pod normalnimi konkurenčnimi pogoji, če ne bi bilo dampinškega uvoza“. Komisija lahko torej v okviru svoje široke diskrecijske pravice po navedbah Splošnega sodišča sklene, da je zadnje reprezentativno leto po potrebi zunaj obravnavanega obdobja. Splošno sodišče je nato pojasnilo, zakaj po njegovem mnenju pritožnici nista predložili nobenega dokaza o tem, da je Komisija storila očitno napako pri presoji s tem, da pri določitvi najbolj reprezentativnih let ni upoštevala let po letu 2008.

41. Pritožnici grajata tri vidike teh odlomkov. Vendar se mi nobena od njunih trditev ne zdi prepričljiva.

42. Prvič, menim, da trditve pritožnic, ki se nanašajo na „očitno napako“ Splošnega sodišča pri presoji, ker naj najbolj reprezentativna leta, ki jih je določila Komisija, ne bi bila dovolj reprezentativna in/oziroma naj bi bila izbrana samovoljno, niso dopustne. Te trditve ne odpirajo nobenega pravnega vprašanja in niso nič bolj dopustne, če se domnevne napake označijo za „očitne“.

43. V zvezi s tem je treba upoštevati, da domnevno napačna presoja dejstev, ki naj bi jo opravilo Splošno sodišče, načeloma ni vprašanje, ki bi ga bilo mogoče veljavno uveljavljati v pritožbi, razen če se stranke ne sklicujejo na izkrivljanje jasnega pomena dokazov. ( 18 ) V obravnavani zadevi pa ni tako.

44. Drugič, menim, da izpodbijani sodbi vsebujeta ustrezno obrazložitev, zakaj je Splošno sodišče zavrnilo trditve pritožnic o napačni razlagi oziroma uporabi člena 9(4) Uredbe 2016/1036. V skladu z ustaljeno sodno prakso mora obrazložitev sodbe jasno in nedvoumno izražati razlogovanje Splošnega sodišča, tako da se zainteresirane stranke lahko seznanijo z utemeljitvijo sprejete odločbe in da Sodišče opravi sodni nadzor. ( 19 )

45. Jasno je, da so v točkah od 251 do 257 (zadeva T‑753/16) in v točkah od 217 do 223 (zadeva T‑752/16) izpodbijanih sodb na kratko, a zadostno pojasnjeni razlogi, iz katerih je Splošno sodišče očitke pritožnic v zvezi s Komisijino določitvijo najbolj reprezentativnih let štelo za neprepričljive.

46. Tretjič, očitek pritožnic v zvezi z domnevno nedoslednostjo sporne uredbe, ki je Splošno sodišče ni obsodilo, se mi ne zdi utemeljen. Obrazložitev, zakaj menim tako, zahteva dodatno pojasnilo.

a) Razlaga in uporaba pravila nižje dajatve

47. Uvodoma želim poudariti, da je PND – ki ga je Komisija uporabila v obravnavanih zadevah – poleg tega, da je utemeljeno s pomisleki o pravični trgovini in sorazmernosti, po mnenju mnogih logična posledica dejstva, da se protidampinške dajatve lahko v skladu s pravili Unije ( 20 ) in STO ( 21 ) uvedejo le, če so dampinški izdelki povzročili (ali grozijo s povzročitvijo) škode domači industriji. ( 22 )

48. Ta ugotovitev mi daje odlično priložnost za pojasnitev, zakaj očitki pritožnic glede razlage PND, ki jo je uporabilo Splošno sodišče in posledično Komisija, niso utemeljeni. Pri tem utegne biti koristno, kot je navedeno v uvodu teh sklepnih predlogov, narediti korak nazaj in se osredotočiti na nekatere temelje protidampinške zakonodaje Unije.

49. Že vsaj od začetka 19. stoletja ( 23 ) je bilo prelitega veliko črnila ob poskušanju razkritja prave „duše“ protidampinških zakonov. Kakšna je ekonomska utemeljitev teh zakonov? Na katero vrsto poslovnega ravnanja se morajo osredotočiti in zakaj?

50. To so nedvomno zanimive teme za akademske in politične razprave med pravniki s področja mednarodne trgovine, ekonomisti in snovalci politik. Vendar je treba za to zadevo „najtežje“ filozofske in ekonomske premisleke odmisliti ter protidampinško zakonodajo Unije obravnavati ob upoštevanju „normativnega pravnega pozitivizma“. Če poenostavim, osredotočiti se je treba na naravo in namen protidampinških dajatev, kot so zasnovane v pravnem redu Unije.

51. „Damping“ v bistvu ni nič drugega kot oblika cenovne diskriminacije. ( 24 ) Po pravu Unije ta praksa vsaj v absolutnem smislu ni niti prepovedana niti se, splošneje, ne šteje za nezakonito. Šteje pa se za nepošteno, če povzroča (ali grozi s povzročitvijo) škode domači industriji. Ko se to zgodi, se Evropska unija, če meni, da je to primerno, lahko odzove s sprejetjem ukrepov za preprečevanje teh negativnih učinkov.

52. Tako v sistemu Unije protidampinške dajatve niso sankcije, katerih namen bi bil kaznovati podjetja, odgovorna za svoje preteklo ravnanje. ( 25 ) Prav tako ne gre za izravnalne ukrepe, katerih namen bi bil povrniti dejansko povzročeno škodo. ( 26 ) Uvedba protidampinških dajatev je „zaščitni in preventivni ukrep zoper nelojalno konkurenco, ki izhaja iz dampinških praks“, ( 27 )„za preprečitev dampinškega uvoza […] ali za to, da postane gospodarsko nezanimiv“. ( 28 ) Protidampinške dajatve so torej zgolj trgovinski ukrepi (to je ukrepi, namenjeni urejanju uvoza določenega blaga), s ciljem, usmerjenim v prihodnost: odpraviti neravnovesje na domačem trgu. ( 29 )

53. Če je tako, nikakor ni nerazumno – v nasprotju s tem, kar sta navedli pritožnici – da v nekaterih okoliščinah zadevno obdobje in večina reprezentativnih let ne sovpada. Ta pojma imata namreč drugačno funkcijo, zato mora Komisija za njuno določitev preučiti različne parametre.

54. Namen „obravnavanega obdobja“ je opredelitev pomembnih gibanj na domačem trgu Unije ob preučitvi razvoja premoženja industrije Unije, saj ugotovitev škode na podlagi člena 3(2) Uredbe 2016/1036 običajno pomeni poslabšanje položaja industrije v določenem obdobju. ( 30 ) Ker brez nastanka (dejanske ali potencialne) škode protidampinški ukrepi ne bi bili upravičeni, je očitno smiselno, da se vsaka ocena obstoja tega elementa opravi na podlagi čim novejših informacij, ( 31 ) ki se nanašajo na dovolj dolgo časovno obdobje. ( 32 )

55. Nasprotno pa ni nujno, da „najbolj reprezentativna leta“ za določitev ciljnega dobička temeljijo na novejših podatkih, če ti podatki ne bi zagotovili ustrezne slike o tem, kaj je potrebno za ponovno vzpostavitev poštene konkurence v obdobju po preiskavi. Kot je Splošno sodišče odločilo v sodbi EFMA – na katero se je Splošno sodišče pravilno sklicevalo v točki 249 (zadeva T‑753/16) in v točki 215 (zadeva T‑752/16) izpodbijanih sodb – mora stopnja dobička, ki se uporabi pri izračunu ciljne cene, ustrezati stopnji dobička, ki bi jo industrija Unije lahko „razumno pričakovala pod normalnimi konkurenčnimi pogoji, če ne bi bilo dampinškega uvoza“. ( 33 )

56. To je po mojem mnenju razumen pristop glede na samo utemeljitev PND, zlasti če se ga preuči v luči osnovnih načel protidampinške zakonodaje Unije, ki so bila obravnavana zgoraj. V tem okviru je razumljivo, da se Komisija pri določitvi ciljnega dobička lahko odloči, da se bo obrnila na zgodovinske podatke o domačem trgu, da bi ugotovila zadnje leto ali leta, v katerih je bila konkurenca normalna. Po mojem mnenju lahko to pomeni izbor obdobja, v katerem damping še ni imel svojih učinkov in v katerem ni bilo drugih izjemnih ali prehodnih okoliščin, ki bi vplivale na (standardne) stopnje dobička industrije Unije.

57. V zvezi s tem ugotavljam, da se je tudi zakonodajalcu Unije takšen pristop zdel razumen, saj ga je v veliki meri kodificiral v členu 7(2c) Uredbe 2016/1036. ( 34 ) Poleg tega je bilo ugotovljeno, da je tak pristop v skladu z upoštevnimi določbami STO. ( 35 )

58. Splošno sodišče zato ni napačno uporabilo prava, ko je odločilo, da Komisija pri izbiri zadnjih reprezentativnih let za določitev ciljne cene ni vezana na časovne omejitve obravnavanega obdobja. Prav tako v zvezi s tem, a fortiori, v sporni uredbi ne vidim nobene nedoslednosti ali protislovja.

59. Glede na navedeno menim, da nobena od trditev, ki sta jih pritožnici navedli v utemeljitev drugega pritožbenega razloga, bodisi ni dopustna bodisi ni utemeljena.

VII. Predlog

60. Sodišču zato sklepno predlagam, naj drugi pritožbeni razlog družbe PAO Severstal v zadevi C‑747/21 P in družbe Novolipetsk Steel PJSC (NLMK) v zadevi C‑748/21 P zavrne.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) V nadaljevanju skupaj: pritožnici.

( 3 ) Sodbi z dne 22. septembra 2021, Severstal/Komisija (T‑753/16, EU:T:2021:612), in z dne 22. septembra 2021, NLMK/Komisija (T‑752/16, EU:T:2021:611). V nadaljevanju: izpodbijani sodbi.

( 4 ) UL 2016, L 210, str. 1.

( 5 ) UL 2009, L 343, str. 51.

( 6 ) UL 2016, L 176, str. 21.

( 7 ) UL 2015, C 161, str. 9.

( 8 ) UL 2016, L 37, str. 1.

( 9 ) Ker sta določbi, kot sem navedel zgoraj v točki 5, v upoštevnem delu enaki, se bom v teh sklepnih predlogih zaradi smotrnosti skliceval samo na člen 9(4) Uredbe 2016/1036.

( 10 ) Komisija se sklicuje na točko 60 sodbe z dne 28. oktobra 1999, EFMA/Svet (T‑210/95, EU:T:1999:273; v nadaljevanju: sodba EFMA).

( 11 ) Presoja, ki jo je Komisija opravila v sporni uredbi glede vzročne zveze, je bila predmet petega tožbenega razloga družbe Severstal, ki ga je Splošno sodišče obravnavalo v točkah od 200 do 241 sodbe v zadevi T‑753/16, in četrtega tožbenega razloga družbe NLMK, ki je bil obravnavan v točkah od 166 do 207 sodbe v zadevi T‑752/16.

( 12 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 3. oktobra 2000, Industrie des poudres sphériques/Svet (C‑458/98 P, EU:C:2000:531, točka 54 in navedena sodna praksa).

( 13 ) Glej na primer sodbo z dne 31. marca 2022, Smetna palata na Republika Bulgaria (C‑195/21, EU:C:2022:239, točka 65).

( 14 ) Za kratek pregled z dodatnimi napotili glej Van Bael & Bellis, EU Anti‑Dumping and Other Trade Defence Instruments, 6. izdaja, Wolters Kluwer, 2019, str. od 297 do 303.

( 15 ) Glej člen 3(3) Uredbe 2016/1036.

( 16 ) Uvodna izjava 154 sporne uredbe.

( 17 ) Sodba z dne 5. oktobra 1988, Silver Seiko in drugi/Svet (273/85 in 107/86, EU:C:1988:466, točki 41 in 42).

( 18 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 28. aprila 2022, Yieh United Steel/Komisija (C‑79/20 P, EU:C:2022:305, točka 52 in navedena sodna praksa).

( 19 ) Glej med drugim sodbo z dne 7. marca 2018, SNCF Mobilités/KomisijaC‑127/16 P, EU:C:2018:165, točka 34 in navedena sodna praksa).

( 20 ) Glej zlasti člen 1(1) Uredbe 2016/1036. Glej tudi člen 3, člen 7(1), člen 9(1) in člen 11(1) te uredbe.

( 21 ) Glej člen VI.1 GATT 1994, v skladu s katerim mora biti damping „obsojen, če povzroča ali grozi s povzročitvijo znatne škode uveljavljeni industriji na območju pogodbenice ali znatno zavira uveljavitev domače proizvodnje“. Zaradi celovitosti je treba poudariti, da je v skladu s členom 9.1 Sporazuma o izvajanju člena VI Splošnega sporazuma o tarifah in trgovini iz leta 1994 PND „zaželeno“, ne pa obvezno. Številne članice STO (kot so Združene države) namreč ne uporabljajo PND. Več članic STO pa je naklonjenih temu, da tako pravilo postane zavezujoče v okviru sistema STO. Glede zadnjih pogajanj v zvezi s tem glej Chun, H. J., Ahn, D., „Evolution and Limitations of the Lesser Duty Rule under the WTO Anti‑Dumping Agreement“, Journal of World Trade, 2022, str. od 985 do 1012.

( 22 ) Glej med drugim z nadaljnjimi napotili Vermulst, E. A., „The Anti‑Dumping Systems of Australia, Canada, the EEC and the United States of America: Have Anti‑Dumping Laws Become a Problem in International Trade?“, Michigan Journal of International Law, zvezek 10, 3. izdaja, 1989, str. 773 in 774.

( 23 ) Glej zlasti temeljno študijo J. Vinerja iz leta 1926 „Memorandum o dampingu“, ki jo je naročilo takratno Društvo narodov. Za razpravo po sklenitvi Marakeških sporazumov glej Hoekman, B. M., Mavroidis, P. C., „Dumping, Antidumping and Antitrust“, Journal of World Trade, 1996, str. od 27 do 52.

( 24 ) Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca P. VerLorena van Themaata v združenih zadevah Allied Corporation in drugi/Komisija (239/82 in 275/82, EU:C:1984:1, str. 1038).

( 25 ) Glej sodbo z dne 3. oktobra 2000, Industrie des poudres sphériques/Svet (C‑458/98 P, EU:C:2000:531, točka 91).

( 26 ) Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca G. Cosmasa v zadevi Industrie des poudres sphériques/Svet (C‑458/98 P, EU:C:2000:138, točka 76).

( 27 ) Glej sodbo z dne 15. julija 2021, Profit Europe and Gosselin Forwarding Services (C‑362/20, EU:C:2021:612, točka 67 in navedena sodna praksa).

( 28 ) Na tem mestu uporabljam izraze, ki jih je uporabilo predložitveno sodišče v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 17. decembra 2015, APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828, točka 26).

( 29 ) Podobno sklepni predlogi generalne pravobranilke E. Sharpston v zadevi Svet/Ahmed Textile Mills (C‑638/11 P, EU:C:2013:277, točka 60.) V zvezi s tem vprašanjem, splošneje, v sodni praksi Sodišča Evropske unije glej Kuplewatzky, N., „Defining Anti‑Dumping Duties under European Union Law“, Trade, Law and Development, zvezek 10, 2018, str. od 448 do 462.

( 30 ) V tem smislu Müller, W., Khan, N., Neumann, H.-A., EC Anti‑Dumping Law, John Wiley & Sons, 1998, str. 271.

( 31 ) Sodba z dne 3. oktobra 2000, Industrie des poudres sphériques/Svet (C‑458/98 P, EU:C:2000:531, točka 92). Glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca G. Tesaura v zadevi Epichirisseon Metalleftikon, Viomichanikon kai Naftiliakon in drugi/Svet (121/86, EU:C:1989:299, str. 3939 in 3940).

( 32 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 7. maja 1991, Nakajima/Svet (C‑69/89, EU:C:1991:186, točka 87).

( 33 ) Sodba EFMA (točka 60). Moj poudarek.

( 34 ) Člen 9(4), drugi pododstavek, Uredbe 2016/1036 v zvezi z uporabo PND izrecno napotuje na člen 7(2c) iste uredbe. Zadnjenavedeni člen v upoštevnem delu določa: „Ko se stopnja škode izračuna na podlagi ciljne cene, se uporabljeni ciljni dobiček določi ob upoštevanju dejavnikov, kot so stopnja dobičkonosnosti pred povečanjem uvoza iz držav v preiskavi, […] ter stopnja dobičkonosnosti, ki se pričakuje v normalnih pogojih konkurence.“ V delu pripravljalnega gradiva k navedeni uredbi je namreč točka 60 sodbe v zadevi EFMA izrecno navedena kot eden od virov navdiha za novo določbo: glej na primer Komisija, delovni dokument GD za trgovino – osnutek smernic o določitvi stopnje dobička, ki se uporablja pri določanju stopnje škode, iz leta 2013.

( 35 ) Glej poročilo odbora v zadevi DS405, Evropska unija – Protidampinški ukrepi glede nekaterih obuval iz Kitajske, točke od 7920 do 7928.