(Glej točke 36, 45, 46 in od 48 do 52.)

Komisija ni dolžna opredeliti zadevnih trgov proizvodov, da bi preučila težo kršitve za vsako skupino zadevnih proizvodov. V skladu s Smernicami za določitev glob, naloženih na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe ESPJ, je treba namreč pri oceni teže kršitve upoštevati naravo kršitve, njen dejanski vpliv na trg, na katerem se to lahko meri, in obseg zadevnega geografskega trga. Komisija pa na podlagi Smernic ni dolžna posebej analizirati učinka omejevalnega sporazuma za vsako zadevno skupino proizvodov. Poleg tega Komisija pri enotni zapleteni kršitvi glede več proizvodov ni dolžna ločeno analizirati vsakega elementa upoštevane kršitve niti razdeliti zneska globe glede na te različne elemente, kot tudi ni dolžna preučiti teže vsake kršitve, kadar naloži enotno globo podjetju, ki je storilo več kršitev, ker ta ugotovitev ne more omogočiti poljubne skupinske kazni za podjetja, udeležena v omejevalnem sporazumu.

V okviru uporabe člena 81 ES je treba zadevni trg opredeliti zato, da se ugotovi, ali lahko sporazum prizadene trgovino med državami članicami in ali je njegov cilj oziroma posledica preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na skupnem trgu. Zato mora Komisija zadevni trg v odločbi, izdani na podlagi člena 81 ES, opredeliti samo, če brez take opredelitve ne bi bilo mogoče ugotoviti, ali lahko sporazum, sklep podjetniškega združenja ali usklajeno ravnanje prizadenejo trgovino med državami članicami in je njihov cilj oziroma posledica preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na skupnem trgu.

(Glej točke 56 in od 63 do 66.)

Pri uporabi člena 81 ES Komisija lahko začne samo en postopek za ravnanja glede več različnih proizvodov, ker lahko tak postopek pripelje do sprejetja samo ene odločbe, v kateri je ugotovljeno, da je eno podjetje storilo več ločenih kršitev, in s katero se mu naloži ustrezne ločene globe, pri čemer se spoštuje omejitve, določene s členom 15(2) Uredbe št. 17. Če Komisija meni, da so vsi proizvodi, na katere se nanaša postopek, predmet enotne zapletene kršitve, se lahko odloči, da sprejme eno samo odločbo, s katero naloži enotno globo vsem zadevnim podjetjem, pri čemer ta odločitev ni niti nelogična niti v nasprotju z načelom dobrega upravljanja.

Praksa organov tretjih držav, pristojnih za varstvo proste konkurenco, se ne more zahtevati od Komisije, ki je pristojna za izvajanje in usmerjanje konkurenčne politike Skupnosti. Organi oblasti teh držav morajo namreč znotraj svojih teritorialnih pristojnosti svoje pristojnosti uresničevati ob upoštevanju zahtev teh držav. Elementi, ki so podlaga pravnim redom drugih držav s področja konkurence, ne obsegajo le posebnih namenov in specifičnih ciljev, temveč imajo za posledico sprejetje posebnih materialnih pravil in zelo različne pravne posledice na upravnem, kazenskem ali civilnem področju, potem ko so organi oblasti teh držav ugotovili kršitve konkurenčnih predpisov. Nasprotno, drugačen je pravni položaj, kadar za podjetje na področju konkurence veljajo izključno pravo Skupnosti in pravo ene države članice ali več teh, to je ko se omejevalni sporazum omejuje izključno na področje teritorialne uporabe pravnega reda Skupnosti.

Komisija se mora pri presoji dejanskega vpliva kršitve na trg opirati na konkurenco, ki bi normalno obstajala, če ne bi bilo kršitve.

Pri omejevalnem sporazumu o cenah lahko Komisija o učinkih kršitve sklepa iz dejstva, da so člani omejevalnega sporazuma sprejeli ukrepe za uporabo dogovorjenih cen na primer s tem, da so jih sporočali strankam, da so svojim zaposlenim naročali, naj jih uporabijo kot pogajalsko osnovo, in da so nadzorovali njihovo uporabo s strani konkurentov in svoje prodajne službe. Za sklepanje o vplivu na trg namreč zadošča, da so se dogovorjene cene uporabljale kot podlaga za določanje posameznih transakcijskih cen, zaradi česar je bil pogajalski prostor strank omejen.

Vendar pa v primeru ugotovitve izvajanja omejevalnega sporazuma od Komisije ni mogoče zahtevati, da mora sistematično dokazati, da so sporazumi zadevnim podjetjem dejansko omogočili, da so dosegla višje transakcijske cene, kot bi jih, če ne bi bilo omejevalnega sporazuma. V zvezi s tem ni mogoče sprejeti trditve, da se lahko pri določanju teže kršitve upošteva samo dejstvo, da bi bila višina transakcijskih cen brez dogovarjanja drugačna. Poleg tega ne bi bilo sorazmerno, če bi se zahteval tak dokaz, za katerega bi se porabilo veliko sredstev, saj bi bili potrebni hipotetični izračuni, ki bi temeljili na ekonomskih modelih, katerih natančnost sodišče le težko preveri in katerih zanesljivost nikakor ni dokazana.

Za oceno teže kršitve je namreč odločilno, ali so udeleženci omejevalnega sporazuma storili vse, kar je bilo v njihovi moči, da bi njihovi nameni imeli konkretne učinke. Ti udeleženci ne morejo v svojo korist navajati zunanjih dejavnikov, ki so ovirali njihova prizadevanja, in jih razlagati kot dejavnike, ki upravičujejo zmanjšanje globe.

Komisija lahko torej na podlagi izvajanja omejevalnega sporazuma upravičeno sklepa, da je vplival na trg, ne da bi bi bilo treba velikost tega vpliva natančno izmeriti.

Čeprav bi domnevali, da Komisija konkretnega vpliva omejevalnega sporazuma ni dokazala v pravno zadostni meri, je opredelitev kršitve za „zelo resno“ še vedno primerna. Trije vidiki, ki jih je treba upoštevati pri oceni teže kršitve v skladu s Smernicami za določitev glob, naloženih na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe ESPJ, in sicer narava kršitve, njen dejanski vpliv na trg, na katerem se lahko izmeri, in obseg zadevnega geografskega trga, namreč nimajo enake teže v okviru celotne presoje. Narava kršitve ima odločilno vlogo zlasti pri opredeljevanju „zelo resnih“ kršitev. V zvezi s tem iz opisa zelo resnih kršitev v teh smernicah izhaja, da so lahko sporazumi ali usklajena ravnanja, katerih namen je zlasti določanje cen, že zaradi svoje narave opredeljeni kot „zelo resni“, ne da bi bilo treba taka ravnanja opredeliti na podlagi posebnega vpliva ali geografske razsežnosti. To ugotovitev potrjuje dejstvo, da čeprav so v opisu resnih kršitev izrecno navedeni vpliv na trg in učinki na obsežna območja skupnega trga, pa v opisu zelo resnih kršitev ni nikakršnih zahtev glede dejanskega vpliva na trg niti glede učinkov na natančno določeno geografsko območje.

(Glej točke od 83 do 87 in 91.)