Zadeva T-450/05

Automobiles Peugeot SA et Peugeot Nederland NV

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Konkurenca — Omejevalni sporazumi — Distribucija avtomobilov — Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES — Omejevanje vzporednih izvozov iz Nizozemske — Sistem nadomestil za koncesionarje in pritiski — Sporazum s protikonkurenčnim ciljem — Globe — Teža in trajanje kršitve“

Sodba Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 9. julija 2009 II ‐ 2539

Povzetek sodbe

(uredbi Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člena 23(3) in 31)

Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Dokazno breme Komisije, da dokaže kršitev in njeno trajanje

Da bi bil zajet s prepovedjo iz člena 81(1) ES, mora sporazum imeti za „cilj oziroma posledic[o] […] preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na skupnem trgu“. Zaradi možnosti izbire, ki jo vsebuje ta pogoj in označuje veznik „oziroma“, je treba najprej preučiti cilj sporazuma in pri tem upoštevati gospodarski okvir, v katerem ga je treba izvajati. Za oceno, ali je sporazum prepovedan na podlagi člena 81(1) ES, je upoštevanje konkretnih učinkov sporazuma odveč, če se izkaže, da je njegov cilj preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na skupnem trgu. Če analiza določb tega sporazuma ne izkaže zadostne škodljivosti za konkurenco, je treba preučiti njegove učinke; prepovedati ga je mogoče le na podlagi dejavnikov, ki izkazujejo, da je bila konkurenca dejansko preprečena ali znatno omejena oziroma izkrivljena. Razlika med „kršitvami zaradi cilja“ in„kršitvami zaradi učinka“ se nanaša na dejstvo, da je mogoče nekatere oblike dogovorov med podjetji že zaradi njihove narave obravnavati kot škodljive za dobro delovanje običajnega konkurenčnega trga. (Glej točke od 43 do 45 in 257.)

Sporazum ima glede distribucije omejevalni namen v smislu člena 81 ES, če se kaže volja, da se izvozne prodaje obravnavajo manj ugodno kot domače prodaje in da se tako povzroči razdelitev zadevnega trga. Takega namena ni mogoče uresničiti samo z neposrednimi izvoznimi omejitvami, ampak tudi s posrednimi ukrepi, kakršen je ukrep dobavitelja avtomobilov, ki s koncesijskimi pogodbami izključi prodajo na tuje trge iz sistema premij, odobrenih koncesionarjem, kadar vplivajo na gospodarske razmere teh operacij. (Glej točki 46 in 47.)

Pojem protikonkurenčni sporazum glede na cilj se uporablja ne glede na morebitno okoliščino, da stranke sporazuma niso nameravale kršiti pravil o konkurenci ali da se take kršitve niso niti zavedale. Dokaz o nameri, da se omeji konkurenca, namreč ni nujen dejavnik, ki je potreben za ugotovitev, ali je bil namen sporazuma taka omejitev. (Glej točko 55.)

Mogoče je šteti, da ima sporazum omejevalni namen, čeprav njegov edini namen ni omejevanje konkurence, ampak zasleduje tudi druge, legitimne cilje. (Glej točko 56.)

Za sporazum v smislu člena 81(1) ES zadostuje, da zadevna podjetja izrazijo skupno voljo, da bodo na trgu delovala na določen način. Glede oblike izražanja te skupne volje zadošča, da je dogovor izraz volje strank, da na trgu ravnajo v skladu z njim. Iz tega sledi, da pojem sporazum v smislu člena 81(1) ES temelji na obstoju soglasja volj med najmanj dvema strankama, oblika, v kateri je soglasje izraženo, pa ni pomembna, če je pravi izraz teh volj. (Glej točke od 168 do 170.)

Če odločitev podjetja pomeni njegovo enostransko ravnanje, se zanj prepoved iz člena 81(1) ES ne uporablja. Vendar pa se lahko v nekaterih okoliščinah za ukrepe, za katere se zdi, da jih podjetje enostransko sprejme ali naloži na podlagi stalnih poslovnih odnosov s svojimi distributerji, šteje, da pomenijo sporazum v smislu člena 81(1) ES. Zato je treba primere, v katerih je podjetje sprejelo dejansko enostranski ukrep, to je brez izrecnega ali tihega sodelovanja drugega podjetja, razlikovati od tistih, v katerih je enostranskost samo navidezna. Medtem ko se za prve ne uporablja člen 81(1) ES, je treba druge šteti za sporazum med podjetji in se zato zanje lahko uporablja ta člen. Tak je zlasti primer ravnanj in ukrepov, ki omejujejo konkurenco in jih proizvajalec sprejme navidezno enostransko na podlagi pogodbenih razmerij s svojimi trgovci, vendar dajo ti zanje vsaj tiho privolitev. Komisija ne more meniti, da je dozdevno enostransko ravnanje proizvajalca na podlagi pogodbenih razmerij z njegovimi trgovci v resnici podlaga sporazumu med podjetji v smislu člena 81(1) ES, če ne dokaže obstoja izrecne ali tihe privolitve drugih partnerjev v ravnanje proizvajalca. Komisija mora zbrati dovolj natančne in skladne dokaze za utemeljitev trdnega prepričanja, da je bila zatrjevana kršitev storjena. (Glej točke od 171 do 175.)

Stranka ali organ, ki očita kršitev pravil konkurence, mora za to predložiti dokaz in pravno zadostno dokazati dejstva, ki sestavljajo kršitev, podjetje, ki uveljavlja sredstvo obrambe zoper ugotovitev kršitve, pa mora predložiti dokaze, da so izpolnjeni pogoji za uporabo tega sredstva obrambe, tako da bo moral navedeni organ uporabiti druge dokaze. Trajanje kršitve je sestavni del pojma kršitve v smislu člena 81(1) ES, katerega dokazno breme primarno nosi Komisija. V zvezi s tem sodna praksa zahteva, da kadar ni dokazov, s katerimi bi lahko neposredno dokazali trajanje kršitve, se Komisija opre vsaj na dokaze glede dejstev, ki so si časovno dovolj blizu, tako da se lahko razumno prizna, da je kršitev trajala brez prekinitve med natančnima datuma. (Glej točki 219 in 220.)

Komisija ima pri določitvi zneska posamezne globe diskrecijsko pravico. Vendar mora pri presoji upoštevati pravo Skupnosti, ki vključuje ne le določbe Pogodbe, temveč tudi splošna pravna načela. Treba je tudi poudariti, da je presoja sorazmernosti naložene globe glede na merili teže in trajanja kršitve, ki sta bili prej določeni v členu 15(2) Uredbe št. 17, zdaj pa v členu 23(3) Uredbe št. 1/2003, predmet neomejenega sodnega nadzora, ki je na podlagi člena 31 iste uredbe zaupan Sodišču prve stopnje. (Glej točki 273 in 275.)

Teža kršitve se določi ob upoštevanju več dejavnikov, kot so posebne okoliščine zadeve, njen okvir in odvračilni učinek glob. Kršitev, ki se lahko opredeli kot zelo resna, je dejstvo, da podjetja s sistemom nadomestil in pritiski pokušajo čim bolj omejiti vzporedni izvoz svojih komercialnih partnerjev, ne da bi bila prepoved izvoza formalno izražena. Pobuda za razdelitev notranjega trga je po svoji naravi tako resna in kazniva kot prepoved izvoza. Tako nasprotovanje kakor tudi prepoved pomeni očitno kršitev konkurenčnega prava. Nasprotuje najosnovnejšim učinkom Evropske skupnosti in zlasti uresničevanju enotnega trga. Taka kršitev je glede na svojo naravo izrazito težka, ker se je po eni strani sistem nadomestil ob zahrbtnih načinih ohranil v okviru, v katerem sta predhodna praksa Komisije in ustaljena sodna praksa na področju vzporednega uvoza, zlasti v zadevnem sektorju, jasno svarili pred nezakonitostjo takega sistema, in sta po drugi strani njegova avtorja člana velike industrijske skupine, ki ima pomemben položaj na zadevnih trgih in imata pravni službi, ki sta bili popolnoma sposobni oceniti protikonkurenčnost zadevnega ravnanja. (Glej točke 274, 281, 284, 285 in 290.)