Zadeva T-311/04

José Luis Buendía Sierra

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Uradniki – Napredovanje – Napredovalno obdobje 2003 – Dodelitev prednostnih točk“

Povzetek sodbe

1. Uradniki – Tožba – Akt, ki posega v položaj

(Kadrovski predpisi za uradnike, členi 45, 90 in 91)

2. Uradniki – Tožba – Predhodna upravna pritožba

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 45 in 90(2))

3. Uradniki – Napredovanje – Primerjalna preučitev sposobnosti

(Kadrovski predpisi za uradnike, členi 25, drugi odstavek, 26, 43, 45 in 90(2))

4. Uradniki – Napredovanje – Primerjalna preučitev sposobnosti

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

5. Uradniki – Napredovanje – Primerjalna preučitev sposobnosti

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

6. Uradniki – Napredovanje – Primerjalna preučitev sposobnosti

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

7. Uradniki – Napredovanje – Primerjalna preučitev sposobnosti

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

8. Uradniki – Odločba, ki posega v položaj – Podrobna pravila za sprejetje

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45, 90(2) in 91)

9. Uradniki – Napredovanje – Primerjalna preučitev sposobnosti

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

10. Uradniki – Napredovanje – Primerjalna preučitev sposobnosti

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

11. Uradniki – Tožba – Razglasitev ničnosti – Učinki

(člen 233 ES; Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

1. V okviru sistema napredovanja – vzpostavljenega na notranjih predpisih Komisije in ki temelji na kvantifikaciji skupne delovne uspešnosti, ki jo izkazujejo točke, ki se seštevajo iz leta v leto, ter pri katerem se postopek napredovanja konča s kompleksnim aktom, saj obsega dve ločeni odločbi, tj. odločbo organa, pristojnega za imenovanja, o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, in odločbo o določitvi skupnega števila točk, na katerem temelji prva zgoraj navedena odločba – je ta odločba o določitvi skupnega števila točk samostojen akt, ki je kot tak lahko predmet pritožbe in, odvisno od primera, tožbe v okviru pravnih sredstev, ki so določena v Kadrovskih predpisih. V takem sistemu ima namreč dodelitev točk v določenem letu učinke, ki niso omejeni samo na tekoče napredovalno obdobje, ampak lahko vpliva na več napredovalnih obdobij, saj povzroči zavezujoče pravne učinke, ki lahko vplivajo na interese tožeče stranke tako, da bistveno spremenijo njen pravni položaj.

Zato bo uradnik, vpisan na seznam uradnikov, ki napredujejo, lahko, če izpodbija skupno število točk, ki mu jih je dodelil organ, pristojen za imenovanja, in s tem preostanek točk, ki se ohrani za naslednja leta, vložil pritožbo in po potrebi tožbo zoper sam akt o dodelitvi točk, ki v zvezi z njim vključuje zavezujoče in dokončne pravne učinke.

Prav tako je mogoče, da enak postopek sproži uradnik, ki ne napreduje in ne želi izpodbijati svojega nenapredovanja v zadevnem obdobju, ampak izključno zavrnitev dodelitve določenega števila točk, s katerimi ne bi mogel doseči praga za napredovanje.

Poleg tega bo lahko uradnik, ki ne napreduje zaradi domnevno neupravičene dodelitve nezadostnega števila točk in posledično ne preseganja praga za napredovanje, svojo pritožbo vložil hkrati zoper odločbo organa, pristojnega za imenovanja, o določitvi skupnega števila točk in odločbo o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo. Čeprav je ta akta mogoče dejansko pravno razlikovati in sta lahko predmet ločenih predlogov za razglasitev ničnosti, ni sporno, da sta v resnici tesno povezana v primeru zavrnitve napredovanja, saj je taka zavrnitev nujno in izključno povezana s skupnim številom točk, dodeljenim uradniku glede na prag za napredovanje, razen če navedeni uradnik, ki je dosegel navedeni prag in je del skupine ex aequo – torej skupine uradnikov, ki so dosegli prag za napredovanje, vendar katerih število presega dejanske možnosti za napredovanje – ni napredoval, in sicer na podlagi dodatnih razmislekov, povezanih z delovno dobo v razredu ali enakimi možnostmi.

V zadnjem primeru bo lahko zadevni uradnik pravilno vložil pritožbo samo zoper končno odločbo organa, pristojnega za imenovanja, o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, zaradi napak pri presoji organa, pristojnega za imenovanja, pri razvrstitvi uradnikov, ki so del skupine ex aequo.

(Glej točke 82 in od 88 do 94.)

2. V okviru sistema napredovanja, ki temelji na notranjih predpisih Komisije in na kvantifikaciji skupne delovne uspešnosti, ki jo izkazujejo točke, ki se seštevajo iz leta v leto, ter pri katerem se postopek napredovanja konča s kompleksnim aktom, saj obsega dve ločeni odločbi, tj. odločbo organa, pristojnega za imenovanja, o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, in odločbo o določitvi skupnega števila točk, na katerem temelji prva zgoraj navedena odločba, je zaradi pravne varnosti, enake obravnave in dobrega upravljanja za izhodiščno točko trimesečnega roka za vložitev pritožbe zoper navedeni odločbi treba določiti datum, ko se uradnik dejansko seznani s svojim posodobljenim osebnim spisom o napredovanju prek notranjega informacijskega sistema institucije, pod pogojem, da si uradnik ta spis ogleda v razumnem roku od objave obvestila o dostopnosti podatkov glede dodeljenih točk v tem sistemu.

V takem sistemu napredovanja objava seznama uradnikov, ki napredujejo, na katerem so navedena le imena in položaji zadevnih oseb, zadevnim uradnikom ne omogoča, da bi se v celoti seznanili z aktom, ki posega v njihov položaj, ki je kompleksen in s katerim se konča postopek napredovanja; uradnik se bo lahko šele z ogledom svojega osebnega spisa o napredovanju seznanil s svojim skupnim številom točk in njihovo razčlenitvijo.

(Glej točke 105, 111, 112, 115, 118 in 121.)

3. Sistem napredovanja, ki temelji na notranjih predpisih Komisije in na kvantifikaciji skupne delovne uspešnosti ter za katerega je značilna letna dodelitev različnih točk uradnikom, pri čemer nekatere – „točke za delovno uspešnost“ – izhajajo iz pretvorbe ocene, ki jo uradnik dobi pri periodičnem ocenjevanju iz naslova člena 43 Kadrovskih predpisov, druge – „prednostne točke“ – pa so dodeljene kot dodatek in same po sebi ne vplivajo na napredovanje, in ki imajo za cilj nagraditi uradnike, ki so presegli svoje osebne cilje ali uspešno izpolnili dodatne naloge v interesu institucije, ne krši načela enakega obravnavanja iz člena 45 Kadrovskih predpisov, če je cilj teh dveh vrst točk nagraditi delovno uspešnost in če mora biti dodelitev vedno utemeljena z razmisleki, ki temeljijo na delovni uspešnosti.

V tem sistemu, pri katerem se postopek napredovanja konča s kompleksnim aktom, saj obsega dve ločeni odločbi organa, pristojnega za imenovanja, in sicer odločbo o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, in odločbo o določitvi skupnega števila točk, na katerem temelji prva zgoraj navedena odločba, neobrazložitev odločb o dodelitvi prednostnih točk ni v nasprotju s členom 25, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov, ki ne nalaga obrazložitve predlogov, priporočil ali mnenj, ki sami po sebi ne posegajo v položaj, in ki ne omenja pripravljalnih aktov; obveznost obrazložitve v zvezi z napredovanjem je izpolnjena, kadar organ, pristojen za imenovanja, obrazloži svojo odločbo o zavrnitvi pritožbe, vložene na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov.

Dodelitev prednostnih točk prav tako ni v nasprotju s členom 26 Kadrovskih predpisov, katerega cilj je zagotoviti uradnikovo pravico do obrambe, tako da preprečuje, da bi organ, pristojen za imenovanja, sprejemal odločitve, ki vplivajo na njegov upravni status in njegovo kariero, tako da bi se oprl na dejstva v zvezi z njegovim vedenjem, ki niso navedena v njegovem osebnem spisu, če se ta dodelitev opravi po preučitvi rezultatov kariernih ocenjevalnih poročil in glede na delovno uspešnost zadevnih uradnikov, zabeleženo navedenih poročilih, katerih izdelava je del kompleksnega postopka, v katerega so uradniki tesno vključeni v skladu s členom 43 Kadrovskih predpisov, na podlagi katerega se o periodičnih poročilih obvesti zadevno osebo, ki „ima pravico dati vsa ustrezna pojasnila“. Prav tako se ni mogoče sklicevati na kršitev pravice do obrambe zoper odločbe o dodelitvi teh točk, ki so samo pripravljalni akti za odločbi o določitvi skupnega števila točk za napredovanje in določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, saj se pravica do obrambe ne uporabljajo za take akte, ampak za akte, ki posegajo v položaj.

(Glej točke od 129 do 138, od 143 do 147, 152 in od 155 do 157.)

4. V okviru sistema napredovanja – ki temelji na notranjih predpisih Komisije in na kvantifikaciji delovne uspešnosti ter za katerega je značilna letna dodelitev različnih točk uradnikom, pri čemer nekatere – „točke za delovno uspešnost“ – izhajajo iz pretvorbe ocene, ki jo uradnik dobi pri periodičnem ocenjevanju iz naslova člena 43 Kadrovskih predpisov, druge – „prednostne točke“ – pa imajo za cilj med uradniki ločiti tiste, ki so najzaslužnejši, da bi se povečale njihove možnosti za napredovanje – niti obstoj kvot za dodelitev teh točk znotraj vsakega generalnega direktorata niti določitev ciljnega povprečja za dodelitev prednostnih točk ne moreta omejiti proste presoje ocenjevalcev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s členom 45 Kadrovskih predpisov, načelom enake obravnave in načelom upravičenosti do kariere. Nasprotno, ta mehanizma lahko spodbujata učinkovito izražanje ocene, ki predstavlja odlike uradnikov, in hkrati zagotavljata najvišjo raven primerljivosti ocen v vseh generalnih direktoratih Komisije ter posledično enako obravnavo navedenih uradnikov. V zvezi s tem je v praksi preučitev primerjalnih odlik treba opraviti na enaki podlagi ter na podlagi primerljivih virov podatkov in informacij.

Kar zadeva kvoto prednostnih točk, ki jih ima na voljo vsak generalni direktorat, ta ustreza splošnemu cilju teh točk, in sicer med uradniki ločiti tiste, ki so najzaslužnejši, da bi se povečale njihove možnosti za napredovanje. Omejitev števila razpoložljivih točk lahko namreč spodbudi generalne direktorate, da opravijo tako izbiro. Ta cilj je sam po sebi združljiv s členom 45 Kadrovskih predpisov, enako obravnavo in upravičenostjo do kariere.

Glede ciljnega povprečja točk za delovno uspešnost – v zvezi s katerim navedeni sistem napredovanja ne nalaga absolutne obveznosti upoštevanja, ampak zgolj spodbuja, naj se ga upošteva – pa dejstvo, da generalni direktorati ciljno povprečje upoštevajo, nikakor ne pomeni, da je njihova prosta presoja omejena v obsegu, ki je v nasprotju s členom 45 Kadrovskih predpisov, načelom enake obravnave in načelom upravičenosti do kariere. To povprečje, ki matematično izraža oceno storitev povprečnega uradnika, namreč ne omejuje možnosti ocenjevalcev, da ocenjevalcem ne preprečuje, da bi uporabili zelo širok razpon ocen, celo v povezavi z okvirnimi in neobvezujočimi razponi, ki izhajajo iz opažanja načina, kako so bila napredovanja na splošno odobrena v preteklosti. Takšno povprečje prav tako ne omejuje možnosti ocenjevalcev, da med individualnimi ocenami storitev vsakega uradnika razlikujejo glede na to, ali so te storitve pod tem povprečjem ali nad njim. Ciljno povprečje omogoča preprečevanje tveganja inflacije ocen, saj obvezuje ocenjevalce, da opravijo natančnejšo primerjavo osebnih odlik vsakega uradnika, ter omogoča zmanjšanje tveganja razhajanja v povprečjih ocen, ki jih uporabijo različni generalni direktorati, kar ne bi bilo utemeljeno z objektivnimi razmisleki, povezanimi z odlikami uradnikov, ki se ocenjujejo. Takšno ciljno povprečje nazadnje upošteva najpogosteje opaženo realnost, in sicer homogeno razdelitev uradnikov, ki se ocenjujejo, okoli povprečne ravni delovne uspešnosti, možnost generalnih direktoratov, da se oddaljijo od ciljnega povprečja, kadar se njihov posebni položaj ne ujema s splošno resničnostjo, ter možnost uradnikov vložiti interno pritožbo, na podlagi katere jim lahko organ, pristojen za imenovanja, dodeli eno ali več prednostnih točk zunaj kvote generalnega direktorata, s čimer se lahko odpravijo težave v službah, v katerih so zbrani zelo dobri uradniki.

(Glej točke 169, od 172 do 177, od 179 do 183 in 187.)

5. Značilnost spremembe predpisov je, da se na določen datum uvedejo novi položaji, pri čemer se poskrbi za upoštevanje predhodno nastalih položajev. V okviru sistema napredovanja, ki temelji na notranjih predpisih Komisije in na kvantifikaciji delovne uspešnosti ter za katerega je značilna letna dodelitev različnih točk uradnikom, je organ, pristojen za imenovanja, pristojen, da prehodno poskrbi za spremembo pravil v zvezi z napredovanjem uradnikov, tako da upošteva omejitve, ki so del prehoda z enega načina upravljanja na drugega in ki lahko, kar zadeva kariero uradnikov, zahtevajo, da se organ, pristojen za imenovanja, začasno in v določenih mejah oddalji od stroge uporabe stalnih pravil in načel, ki se običajno uporabljajo za zadevne okoliščine. Vendar pa morajo biti taki odmiki utemeljeni z nujno potrebo, povezano s prehodom, njihova trajanje in obseg pa ne smeta presegati tega, kar je nepogrešljivo za urejen prehod z enega sistema na drugega. V zvezi s tem – da bi se upoštevala delovna uspešnost, ki so jo v svojem razredu dosegli uradniki, ki so bili zaposleni ob začetku veljavnosti navedenega sistema – podrobna pravila določajo dodelitev različnih prehodnih točk tem uradnikom.

Glede prehodnih prednostnih točk, ki se uradnikom po uradni dolžnosti dodelijo po ena za leto, dopolnjeno v razredu, do določene najvišje meje, je število let, dopolnjenih v razredu, mogoče šteti za objektivni, a samo delni kazalnik delovne uspešnosti, ki jo je dosegel uradnik, tako da dodelitev teh točk vključuje upoštevanje delovne dobe v razredu v nasprotju s pravili, ki običajno urejajo postopke napredovanja. Vendar sprejetje sistema, za katerega sta značilni kvantifikacija delovne uspešnosti in potreba, da se doseže določen prag, ki ustreza skupnemu številu točk za delovno uspešnost in prednostnih točk, da bi uradnik lahko napredoval, vključuje upoštevanje delovne uspešnosti, ki so jo uradniki dosegli od svojega zadnjega napredovanja, in sicer v obliki dodelitve določenega števila točk in po metodi, ki upošteva načelo enake obravnave. Ukrep, ki vključuje avtomatično dodelitev prednostnih točk na podlagi delovne dobe v razredu, izpolnjuje to nujno potrebo, povezano s prehodom, in določbe, ki omejujejo njegov obseg – kakršne so omejitev na prvo napredovalno obdobje po začetku veljave novega sistema, zelo omejen pomen teh točk glede skupnega števila točk, ki se jih lahko dodeli, ter pogojevanje napredovanja s tem, da je uradni v svojem zadnjem kariernem ocenjevalnem poročilu zbral določeno število drugih točk – omogočajo ugotovitev, da organ, pristojen za imenovanja, ni presegel tega, kar je bilo nepogrešljivo za zagotovitev urejenega prehoda z enega sistema na drugega.

Glede največ dveh prehodnih prednostnih točk na uradnika, ki jih lahko dodeli organ, pristojen za imenovanja, na predlog odbora za napredovanje, je treba navesti, da so bile uvedene, da bi pravično rešile posebne težave, povezane s prehodom med starim in novim sistemom. Ta posebni cilj nujno spada v okvir cilja vseh prehodnih točk, katerega del so, in sicer upoštevanja delovne uspešnosti, ki jo je uradnik dosegel od svojega zadnjega napredovanja, tako da določba, ki določa njihovo dodelitev, sama po sebi ne krši člena 45 Kadrovskih predpisov. Dejstvo, da bi lahko dodelitev PPTON pripeljala do samovoljnih napredovanj, bi izhajalo iz individualne uporabe te določbe, in ne njene notranje nezakonitosti.

Tudi prehodne prednostne točke, ki se lahko dodelijo uradnikom, ki so bili že predlagani za napredovanje v predhodnem obdobju, vendar niso napredovali, niso v nasprotju s členom 45 Kadrovskih predpisov. Čeprav je namreč res, da praksa, ki vključuje avtomatično napredovanje starega kandidata iz predhodnega obdobja, krši načelo preučitve primerjalnih odlik uradnikov, upravičenih do napredovanja, določeno s to določbo, pa ima nasprotno organ, pristojen za imenovanja, pri oceni primerjalnih odlik načeloma pravico upoštevati dejstvo, da je uradnik že bil predlagan za napredovanje v predhodnem obdobju, če se njegove zasluge niso zmanjšale, in da se njegove odlike ocenijo v primerjavi z odlikami drugih kandidatov za napredovanje, za kar gre pri podrobnih pravilih prehoda, ki jih je določila Komisija.

Nazadnje, za Komisijo ne obstaja obveznost, da kot sistem pretvorbe prejšnjih ocen sprejme tako imenovani sistem povprečja analitičnih ocen ali sistem drugih institucij, ki naj domnevno ne bi bil tako v nasprotju s pravilom napredovanja na podlagi delovne uspešnosti. Cilj spremembe veljavnih metod za napredovanje uradnikov je namreč odpraviti nekatere nevšečnosti, ki izhajajo iz uporabe prejšnjih pravil. Da se delovna uspešnost uradnikov z določenim datumom začne ocenjevati na novih podlagah, je torej del takega postopka reforme, katere nujnost lahko uprava presodi z veliko proste presoje. Od uprave ni mogoče zahtevati, da v okviru novega sistema na popolnoma enak način upošteva vse ocene, dodeljene uradnikom na podlagi starega sistema, ker bi to reformi sistema napredovanja skoraj neizogibno odvzelo vsak praktičen pomen, zlasti ker za uslužbence ne obstaja pravica do ohranitve veljavnih predpisov.

(Glej točke od 204 do 211, od 213 do 218 in 220.)

6. Sistem napredovanja, vzpostavljen na podlagi notranjih predpisov Komisije in na podlagi katerega so lahko uradnikom dodeljene prednostne točke kot priznanje za dodatne naloge, opravljene v interesu institucije, ni v nasprotju s členom 45 Kadrovskih predpisov, saj se s temi točkami lahko nagradijo samo naloge, ki se razlikujejo od običajnih dejavnosti uradnika in niso predmet letnega ocenjevanja, s tem pa niti niso podlaga za dodelitev drugih vrst točk za delovno uspešnost. Poleg tega pravni okvir, ki ga je določila Komisija, v vsakem primeru omogoča organu, pristojnemu za imenovanja, da se izogne dvojnemu štetju delovne uspešnosti.

(Glej točki 236 in 240.)

7. V okviru sistema napredovanja, ki temelji na notranjih predpisih Komisije in na kvantifikaciji delovne uspešnosti ter za katerega je značilna letna dodelitev različnih točk uradnikom, bi stroga uporaba pravila – ki določa, da ima vsak generalni direktorat za dodelitev na voljo kvoto prednostnih točk, ki je enaka 2,5‑kratniku števila uradnikov, ki glede na razred še lahko napredujejo, in ki za njihovo dodelitev določa delitveni ključ, po katerem se točke razdelijo med najuspešnejše uradnike in druge uradnike – za generalne direktorate, v katerih je število zaposlenih v vsakem razredu precej majhno, samodejno povzročilo bistveno zmanjšanje števila prednostnih točk, ki jih je treba razdeliti med uradnike, ki delajo v teh organih, na škodo slednjih uradnikov. Tako so ti uradniki v položaju, ki se objektivno razlikuje od položaja njihovih kolegov, zaposlenih v drugih večjih generalnih direktoratih ali službah, kar pojasnjuje in upravičuje – da se zagotovi spoštovanje načela enake obravnave in načela upravičenosti do kariere – drugačno obravnavanje, kakršna je posebna določba, da se za uradnike v generalnih direktoratih in službah, ki nimajo vsaj štirih uradnikov v posameznem razredu, določi skupno deset prednostnih točk, glede katerih se za dodelitev ne upošteva delitveni ključ, ki velja za druge uradnike.

(Glej točke od 246 do 250.)

8. Kadrovski predpisi in sistem napredovanja, ki temelji na notranjih predpisih Komisije in na kvantifikaciji delovne uspešnosti ter za katerega je značilna letna dodelitev različnih točk uradnikom, ne določajo obličnosti za sprejetje odločb o dodelitvi teh točk ali za obravnavanje notranjih pritožb, vloženih pri organu, pristojnem za imenovanja, zoper to dodelitev. Predvsem člen 90(2) Kadrovskih predpisov – v katerem je določeno, da lahko uradniki pri organu, pristojnem za imenovanja, predložijo „pritožbo zoper akt“ – ne izključuje, da se tak akt lahko pripravi drugače kot na papirju. Iz navedenega izhaja, da lahko pristojni organ takšne odločbe sprejme z oddajo elektronskega podpisa na digitalnem dokumentu, pripravljenem v okviru informatiziranega sistema, ne da bi bila potrebna pisna formalnost.

(Glej točki 255 in 256.)

9. V okviru sistema napredovanja, ki temelji na notranjih predpisih Komisije in na kvantifikaciji delovne uspešnosti ter za katerega je značilna letna dodelitev različnih točk uradnikom, mora dodelitev prednostnih točk, katerih namen je nagraditi uradnike, ki veljajo za najzaslužnejše, tako da se jim povečajo njihove možnosti za napredovanje, temeljiti na ugotovitvah, povezanih s posebnimi odlikami zadevnih uradnikov, pri čemer delovna doba v razredu v nobenem primeru ne more biti odločilni dejavnik za njihovo dodelitev. Zato kot odločilni dejavnik za dodelitev prednostnih točk ni mogoče uporabiti skupnega števila točk za delovno uspešnost, ki izhajajo iz pretvorbe ocene, ki jo uradnik dobi pri občasnem ocenjevanju iz naslova člena 43 Kadrovskih predpisov, in prehodnih prednostnih točk, ki se uradnikom po uradni dolžnosti dodelijo po ena za leto, dopolnjeno v razredu, do določene najvišje meje, saj bi tako merilo lahko objektivno povzročilo, da imajo prednost uradniki z daljšo delovno dobe v razredu. Čeprav je v zvezi s tem res, da lahko uprava začasno in v določenih mejah opusti strogo uporabo pravil in načel trajne vrednosti, ki se običajno uporabljajo za postopke napredovanja, je to mogoče storiti samo v odgovor na nujno potrebo, povezano s prehodom iz starega v novi sistem napredovanja, in zaradi upoštevanja omejitev, povezanih s prehodom z enega načina upravljanja na drugega, pa so prednostne točke trajen, in ne začasen vidik novega sistema napredovanja, prav tako pa je upoštevanje delovne uspešnosti, ki so jo v svojem razredu zbrali uradniki Komisije, ki so bili zaposleni ob začetku veljavnosti navedenega sistema, upravičilo dodelitev treh kategorij prehodnih točk.

(Glej točke 286, 288, 290, 293, 297 in 301.)

10. Za oceno odlik, ki jih je treba upoštevati pri odločbi o napredovanju na podlagi člena 45 Kadrovskih predpisov in tudi pri odločbi o dodelitvi točk v sistemu napredovanja, pri katerem je taka ocena kvantificirana, ima uprava široko diskrecijsko pravico, nadzor sodišča Skupnosti pa mora biti omejen na vprašanje, ali je uprava glede načina in sredstev, na podlagi katerih je lahko sprejela oceno, ostala v dopustnih mejah in ali ni očitno napačno uporabila svojega pooblastila.

(Glej točki 291 in 320.)

11. V okviru sistema napredovanja, ki temelji na notranjih predpisih Komisije in na kvantifikaciji delovne uspešnosti ter za katerega je značilna letna dodelitev različnih točk uradnikom, je treba v primeru, da sodišče Skupnosti za nično razglasi odločbo organa, pristojnega za imenovanja, da se tožeči stranki dodeli le določeno število točk, je treba za nično razglasiti tudi odločbo o nevpisu tožeče stranke na seznam uradnikov, ki napredujejo, kadar bi ukrepi, ki bi jih uprava morala sprejeti za odpravo ugotovljenih nepravilnosti, lahko povzročili, da bi tožeča stranka dosegla prag za napredovanje. Nasprotno, razglasitev ničnosti celotnega seznama uradnikov, ki napredujejo, bi bila pretirana sankcija. Te presoje ne izpodbija okoliščina, da odločbe, sprejete v spornem napredovalnem obdobju, ne prenehajo veljati po izteku tega obdobja, ker bi tožeča stranka v prihodnosti lahko tekmovala z uradniki, katerih napredovanje ni bilo razveljavljeno.

(Glej točke od 340 do 342 in 349.)

SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (peti razširjeni senat)

z dne 19. oktobra 2006( )

„Uradniki – Napredovanje – Napredovalno obdobje 2003 – Dodelitev prednostnih točk“

V zadevi T-311/04,

José Luis Buendía Sierra, uradnik Komisije Evropskih skupnosti, stanujoč v Bruslju (Belgija), ki ga zastopata M. van der Woude in V. Landes, odvetnika,

tožeča stranka,

proti

Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo zastopata G. Berscheid in V. Joris, zastopnika, skupaj z D. Waelbroeckom, odvetnik,

tožena stranka,

zaradi razglasitve ničnosti:

– odločbe generalnega direktorja pravne službe Komisije, s katero se tožeči stranki za napredovalno obdobje 2003 dodeli samo ena prednostna točka generalnega direktorata, o kateri je bila obveščena 2. julija 2003 in ki je bila potrjena z odločbo organa, pristojnega za imenovanja, vročeno 16. decembra 2003;

– odločbe organa, pristojnega za imenovanja, s katero se tožeči stranki za napredovalno obdobje 2003 ne dodeli nobene posebne prednostne točke za dodatne dejavnosti v interesu institucije, ki ji je bila vročena 16. decembra 2003 prek sistema Sysper 2;

– naslednjih odločb: odločbe organa, pristojnega za imenovanja, s katero se tožeči stranki dodeli skupno 20 točk za napredovalno obdobje 2003; seznama zaslužnih uradnikov razreda A 5 za napredovalno obdobje 2003, objavljenega v Upravnih obvestilih št. 69-2003 z dne 13. novembra 2003; seznama uradnikov, ki so v napredovalnem obdobju 2003 napredovali v razred A 4, objavljenega v Upravnih obvestilih št. 73-2003 z dne 27. novembra 2003; vsekakor odločbe, da se ime tožeče stranke ne vpiše na navedena seznama;

– po potrebi odločbe organa, pristojnega za imenovanja, z dne 15. junija 2004, s katero je bila zavrnjena njena pritožba z dne 12. februarja 2004,

SODIŠČE PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI (peti razširjeni senat),

v sestavi M. Vilaras, predsednik, M. E. Martins Ribeiro, sodnica, F. Dehousse, D. Šváby, sodnika, in K. Jürimäe, sodnica,

sodni tajnik: I. Natsinas, administrator,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 29. septembra 2005,

izreka naslednjo

Sodbo

Pravni okvir

1 Kadrovski predpisi za uradnike Evropskih skupnosti, kot so veljali v času dejanskega stanja (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi), vključujejo člen 26, prvi in drugi odstavek, ki se glasi:

„Osebni spis uradnika obsega:

(a) vse dokumente v zvezi z njegovim upravnim statusom in vsa poročila glede njegovih sposobnosti, učinkovitosti in vedenja;

(b) vse uradnikove pripombe na te dokumente.

Dokumenti se vpisujejo, številčijo in vlagajo po zaporednem vrstnem redu; institucija dokumentov iz pododstavka (a) ne more uporabiti proti uradniku ali se nanje sklicevati, razen v primeru, da so ga z njimi seznanili pred vložitvijo.“

2 V členu 43, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov je določeno:

„Najmanj enkrat na dve leti se za vsakega uradnika, razen za tiste iz razreda A 1 in A 2, pripravi periodično poročilo o sposobnostih, učinkovitosti in obnašanju v službi, kakor predvidi vsaka institucija v skladu s členom 110.“

3 Člen 45(1), prvi pododstavek, Kadrovskih predpisov se glasi:

„O napredovanju odloča organ za imenovanja. Opravi se z imenovanjem uradnika v naslednji višji razred v njegovi kategoriji ali službi. Napredujejo lahko izključno uradniki, ki dopolnijo minimalno obdobje v svojem razredu, izbrani po preučitvi primerjalnih odlik uradnikov, upravičenih do napredovanja, in poročil o njih.“

4 Komisija je 30. oktobra 2001 sprejela sporočilo SEC(2001) 1697 o „kariernem ocenjevalnem poročilu“ (ocenjevanje osebja) in napredovanjih. V njem zapiše svoje usmeritve na področju kadrovske politike, da bi „poklicni razvoj povezala z ocenjevanjem rezultatov, ki jih doseže zaposleni, in njegovih zmožnosti“. Navaja zlasti, da bo „glavna značilnost [novega sistema napredovanja] ta, da bo temeljil na delovni uspešnosti“. Komisija dodaja, da je ta „delovna uspešnost dinamičen in kumulativen pojem (,kapital‘) […] Kvantificira se na podlagi sistema točk. Po določenem času (odvisno od skupne delovne uspešnosti) da ,kapital‘ točk uradniku pravico, da je predlagan za napredovanje v višji razred“. Komisija pojasnjuje, da „ocene in mnenja, prejeta v okviru […] kariernih ocenjevalnih poročil, ustrezajo točkam za delovno uspešnost“ (v nadaljevanju: TDU), katerim se prištejejo prednostne točke (v nadaljevanju: PT). Komisija poudarja, da „mora biti dodelitev [teh PT] vedno utemeljena pisno na podlagi dokazov, povezanih z delovno uspešnostjo“. Namen PT „je nagraditi uradnike, ki veljajo za najzaslužnejše, tako da se sčasoma povečajo njihove možnosti za napredovanje ali da se jim že takoj omogoči napredovanje v tekočem napredovalnem obdobju“. Komisija pojasnjuje, da „mora biti dodelitev [PT] utemeljena tudi s podrobno izdelanimi ocenami“. Dodaja, da „bodo [PT] dodeljene na podlagi hierarhije meril, ki naj bi omogočila izbiro med zaslužnim osebjem“. Po mnenju Komisije „je temeljno merilo primerjava delovne uspešnosti v okviru celotnega [generalnega direktorata], ob upoštevanju zlasti zmožnosti osebe (na podlagi objektivne ocene opravljenih storitev in izkazanih sposobnosti)“. Komisija poudarja dejstvo, da „je cilj sistema zlasti zagotoviti čim višjo stopnjo skladnosti ocen med različnimi službami Komisije“. Nazadnje pojasnjuje, da „gre povsem razumljivo tudi za zagotovitev primerljivosti hitrosti napredovanja vseh članov osebja od enega generalnega direktorata do drugega“.

5 Komisija je 26. aprila 2002 sprejela sklep o splošnih določbah za izvajanje člena 43 Kadrovskih predpisov in sklep o splošnih določbah za izvajanje člena 45 Kadrovskih predpisov (v nadaljevanju: SDI 43 in SDI 45).

6 V skladu s členom 1(1) SDI 43 se vsako leto izdela periodično poročilo, imenovano karierno ocenjevalno poročilo (v nadaljevanju: KOP), „o sposobnostih, učinkovitosti in obnašanju v službi za vsakega člana stalnega osebja […]“.

7 V členu 2(1) SDI 43 sta opredeljena pojma TDU in PT za namene SDI 43 in SDI 45. V skladu s členom 2(1), drugi do peti pododstavek, SDI 43:

„Cilj [TDU] in tudi [PT] je nagraditi delovno uspešnost in dodelitev [PT] mora biti vedno utemeljena z razmisleki, ki temeljijo na delovni uspešnosti.

[TDU] so točke, ki izhajajo iz ocen in mnenj iz kariernega ocenjevalnega poročila.

[PT] so točke, ki jih lahko dodelijo:

(a) generalni direktorji (za osebje A/LA) [...] zaslužnim članom osebja, potem ko so bila v [generalnem direktoratu] ali zadevni službi izdelana karierna ocenjevalna poročila. Merila dodelitve so opredeljena v členu 6 [SDI 45];

(b) organ, pristojen za imenovanja, na priporočilo odborov za napredovanja, zaslužnim članom osebja, ki so privolili v izpolnjevanje dodatnih nalog v interesu institucije. Merila dodelitve so opredeljena v členu 9 [SDI 45];

(c) organ, pristojen za imenovanja, na priporočilo odborov za napredovanja, v odgovor na pritožbe zoper dodelitev [PT] v skladu s členom 13(2) [SDI 45].

[TDU] in tudi [PT] se seštevajo z leti. Po napredovanju se odšteje število točk, ki ustreza pragu za napredovanje; morebitne preostale točke se ohranijo za naslednje obdobje.“

8 V skladu z Upravnimi obvestili št. 99‑2002 z dne 3. decembra 2002 o obdobju ocenjevanja osebja 2001–2002 (prehod) „vsak uradnik med [svojim] ocenjevanjem prejme skupno oceno med [0] in [20] od [20]“. Ta ocena se nato pretvori v TDU, ki se lahko uporabijo za namene napredovanja. Iz istih Upravnih obvestil izhaja, da se število TDU razen izjemoma ujema s skupno oceno.

9 V členu 3 SDI 45 je določeno, da lahko uradniki napredujejo šele „po upoštevanju primerjalnih odlik uradnikov, ki lahko napredujejo“. Iz tega člena izhaja, da „je prva stvar, ki jo je treba upoštevati, torej število [TDU] in [PT], ki jih je posamezni uradnik zbral med letom ali v preteklih letih“. Komisija dodaja, da „se pod pogoji iz člena 10(1) [SDI 45] lahko upoštevajo tudi drugi dodatni razmisleki, da bi izbrali med uradniki, ki imajo enako skupno število [TDU] in [PT]“.

10 V členu 4 SDI 45 je določeno:

„Postopek napredovanja vključuje naslednji dve fazi:

(a) generalni direktorati in nato odbori za napredovanja, opredeljeni v členu 14, dodelijo [PT] v skladu s podrobnimi pravili iz členov 6, 7 in 9;

(b) dejanski postopek napredovanja, opisan v členu 10.“

11 V skladu s členom 6 SDI 45 generalni direktorji ali direktorji po posvetovanju s paritetnimi odbori za ocenjevanje razdelijo PT, ki jih ima na voljo vsak generalni direktorat (v nadaljevanju: PTGD).

12 Iz člena 6(1) SDI 45 izhaja, da ima za to razdelitev „vsak generalni direktorat na voljo [...] kvoto [PT], ki je enaka 2,5-kratniku števila uradnikov, ki glede na razred še lahko napredujejo in ki so zaposleni v navedenem generalnem direktoratu“. Vendar pa iz te določbe in Upravnih obvestil št. 99‑2002 izhaja, da se generalnim direktoratom, katerih povprečje TDU za določen razred za več kot eno točko presega povprečje 14 od 20, kvota PT zmanjša za znesek, ki se natančno ujema s tem presežkom. Kljub temu lahko generalni direktorati upravičijo ta presežek in odbori za napredovanja lahko izjemoma določijo, da v celoti ali delno razveljavijo to zmanjšanje.

13 V členu 6(2) SDI 45 je določeno, da „se zaradi dodelitve [PT] generalni direktorji in direktorji sestanejo na začetku napredovalnega obdobja v vsakem generalnem direktoratu, da bi se dogovorili o merilih za razdelitev kvote [PT] med direktorati“.

14 V skladu s členom 6(3) SDI 45:

„Generalni direktorji potem, ko so preučili rezultate [KOP], na predlog svojih direktorjev za osebje A […] dodelijo [PT] uradnikom, ki veljajo za najzaslužnejše, zlasti ker:

(i) so prispevali k doseganju rezultatov v okviru delovnega programa direktorata/generalnega direktorata, ki presegajo njihove osebne cilje, vključno z zagotavljanjem pomoči drugim enotam;

(ii) so izkazali poseben trud in dosegli izredne rezultate pri izpolnjevanju svojih nalog, kot o tem pričajo njihova [KOP].“

15 V členu 6(4) SDI 45 je določeno, da „se zaradi razlikovanja med osebjem“:

„(a) 50 % [PT], ki so del kvote, ki jo ima na razpolago generalni direktorat, razdeli med najuspešnejše uradnike, ki so dokazali svojo izjemno delovno uspešnost z izpolnjevanjem meril iz odstavka 3(i) in (ii). Ti uradniki predstavljajo približno 15 % zaposlenih v generalnem direktoratu na razred. Vsak uradnik prejme od 6 do 10 točk;

(b) 50 % preostalih točk razdeli med druge uradnike, ki veljajo za zaslužne na podlagi meril iz odstavka 3(i) in (ii) in ki prejmejo vsak od 0 do 4 točke.

Uradnik ne more prejeti [PT] iz obeh zgoraj navedenih skupin. Zato je najvišje število [PT], ki jih isti uradnik [lahko] prejme v vsakem napredovalnem obdobju, 10“.

16 V členu 8 SDI 45 je določeno, da Generalni direktorat za (GD) „kadrovske zadeve in administracijo“, ko so bile PT dodeljene v skladu s postopkom iz člena 6, izdela sezname zaslužnih uradnikov za vsak zadevni razred in po številu točk, jih objavi na intranetu ter o njih obvesti celotno osebje. Na teh seznamih so imena uradnikov, ki jim ne manjka več kot 5 točk, da bi dosegli prag za napredovanje, in imena tistih, ki so ta prag dosegli ali presegli.

17 V skladu s členom 13(1) SDI 45 lahko uradniki v petih delovnih dneh od objave seznama zaslužnih uradnikov, določenega v členu 8 SDI 45, vložijo pritožbo zoper odločitve o dodelitvi PT na odbor za napredovanja (v nadaljevanju: interna pritožba). V skladu s členom 13(2) SDI 45 „odbor za napredovanja pri preučitvi vsakega primera predlaga dodelitev določenega števila [PT], če meni, da je to ustrezno. Odbor za napredovanja v obrazloženem mnenju izdela priporočilo, namenjeno [organu, pristojnemu za imenovanja], „ki odloči o morebitni dodelitvi dodatnih PT, dodeljeno število katerih se objavi (v nadaljevanju: prednostne točke pritožbe ali PTP).

18 Na podlagi člena 9(1) SDI 45 so odbori za napredovanja poleg tega zadolženi za izdelavo priporočil za organ, pristojen za imenovanja (v nadaljevanju: OPI), v zvezi z dodelitvijo PT kot priznanja za dodatne naloge, opravljene v interesu institucije (v nadaljevanju: PTDN). Te naloge so naštete v Prilogi I k navedenim SDI.

19 V členu 12 SDI 45 so navedene prehodne določbe za napredovalno obdobje 2003, da bi „se delovna uspešnost lahko ustrezno upoštevala v daljšem obdobju“. V tej določbi so v odstavku 3 določene tri kategorije prehodnih PT (v nadaljevanju: PPT):

„(a) [PPT] bodo dodeljene uradnikom v višini 1 točke za leto, dopolnjeno v razredu, do največ 7 točk. Poleg tega bodo imeli odbori za napredovanja kvoto [PPT], ki ustreza 0,25 točke na uradnika, točke, ki jih bodo lahko dodelili do največ 2 točki na uradnika;

(b) generalni direktorati bodo lahko dodelili dodatne posebne [PT], da bi upoštevali uradnike, ki so bili predlagani v preteklem obdobju, a niso napredovali [...] (v nadaljevanju: stari kandidati).

20 V skladu z Upravnimi obvestili št. 18‑2003 z dne 17. februarja 2003 (Napredovanja 2003 – Kategorije A, LA, B, C in D – Operativni proračun ­– Stari kandidati iz napredovalnega obdobja 2002) in Upravnimi obvestili št. 34‑2003 z dne 2. maja 2003 (Napredovalno obdobje 2003), točka III, se lahko dodelijo največ 4 dodatne posebne PT (v nadaljevanju: DPPT).

21 V členu 10 SDI 45 je določeno:

„1. Ko je postopek, opisan v členu 9, končan, se odbori za napredovanja iz člena 14 sestanejo, da bi preučili seznam zaslužnih uradnikov in izdelali predloge, tako da [izberejo] iz skupine uradnikov, ki so dosegli prag za napredovanje, vendar število katerih presega realne možnosti za napredovanje (skupina ex aequo). Pri tej izbiri med uradniki, ki imajo enako število točk, odbori upoštevajo zlasti elemente, kot je delovna doba v razredu, in razmisleke, povezane z enakimi možnostmi. Ta postopek se začne najpozneje 15. maja. Odbori morajo utemeljiti svoje predloge in jih predložiti [OPI]. Seznam zaslužnih uradnikov, ki vsebuje te predloge, se objavi na intranetu. Kar zadeva uradnike, katerih število točk se ujema s pragom za napredovanje, ta seznam vključuje razlikovanje med zadevnimi osebami glede na to, ali jih je predlagal odbor za napredovanja ali ne.

2. Napredovanje uradnika je pogojeno s tem, da je ta v svojem kariernem ocenjevalnem poročilu zadnjega ocenjevalnega obdobja skupaj zbral najmanj 10 [TDU] [...]

3. [OPI] junija na podlagi predlogov odborov za napredovanja odloči, kateri uradniki bodo napredovali v vsakem razredu. Pri vsakem napredovanju se referenčni prag odšteje od vsote točk uradnikov, ki so napredovali, preostale točke pa se ohranijo za naslednja leta.

4. GD za ,kadrovske zadeve in administracijo‘ julija objavi seznam osebja, ki napreduje.“

22 V členu 14(1) in (2) SDI 45 je določeno:

„1. Ustanovi se pet odborov za napredovanja, in sicer za osebje A, LA, B, C oziroma D.

2. Sestava odborov je naslednja:

– za osebje A: predsednik, ki je generalni direktor GD za ,kadrovske zadeve in administracijo‘, število članov, ki je enako številu generalnih direktorjev in vodij služb, 15 članov, ki jih imenuje centralni odbor osebja in ki morajo pripadati najmanj razredu A 4/LA 4;

– [...]“.

Dejansko stanje in postopek

23 Tožeča stranka je uradnik Evropskih skupnosti od aprila 1991. Od 1. julija 2001 je član pravne službe Komisije.

24 Tožeči stranki je bila 15. marca 2003 dodeljena ocena 16 od 20 na njeno KOP za obdobje od julija 2001 do decembra 2002. Ta ocena je bila pretvorjena v 16 TDU.

25 Generalni direktor pravne službe je tožeči stranki z odločbo, o kateri je bila obveščena 3. julija 2003, poleg tega dodelil 1 PTGD na podlagi člena 6 SDI 45.

26 V skladu s členom 12(3)(a), prvi stavek, SDI 45 ji je pravna služba dodelila tudi 3 [PPT] v višini 1 točke na leto, dopolnjeno v razredu (v nadaljevanju: PPTGD), kar ustreza trem letom delovne dobe v razredu A 5.

27 Seznam zaslužnih uradnikov, naveden v členu 8 SDI 45, v zvezi z napredovalnim obdobjem 2003, ki se je nanašal na uradnike razreda A 5, kot je tožeča stranka, je bil objavljen v Upravnih obvestilih št. 48‑2003 z dne 7. julija 2003. Na seznamu je za vsakega zadevnega uradnika navedeno zbrano število TDU in PTGD, pa tudi PPTGD in DPPT. Imena tožeče stranke ni na tem seznamu.

28 Tožeča stranka je 14. julija 2003 vložila interno pritožbo na podlagi člena 13 SDI 45 zoper dodelitev ene same PTGD. Zahtevala je tudi dodelitev PTDN. Odbor za napredovanja za osebje kategorije A se je sestal 17. in 24. oktobra 2003, da bi med drugim preučil to pritožbo.

29 Zgoraj navedeni odbor je nato 13. novembra 2003 sprejel seznam zaslužnih uradnikov razreda A 5, določen v členu 10 SDI 45. Ta seznam je bil objavljen v Upravnih obvestilih št. 69‑2003 istega dne. Imena tožeče stranke ni na tem seznamu.

30 OPI je 20. novembra 2003 izdelal seznam uradnikov, ki napredujejo v obdobju 2003, na katerem pa ni imena tožeče stranke. Ta seznam je bil objavljen v Upravnih obvestilih št. 73‑2003 z dne 27. novembra 2003.

31 Tožeča stranka je potem, ko si je 16. decembra 2003 na strani Sysper 2 intraneta Komisije ogledala svoj osebni spis o napredovanju, ugotovila, da ji je bilo v napredovalnem obdobju 2003 dodeljeno skupaj 20 točk.

32 Komisija je objavila sklepno beležko o poteku zadevnega napredovalnega obdobja v Upravnih obvestilih št. 82‑2003 z dne 19. decembra 2003.

33 Tožeča stranka je z noto z dne 12. februarja 2004 vložila pritožbo na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov.

34 Ta pritožba je bila zavrnjena z odločbo OPI z dne 15. junija 2004, o kateri je bila stranka obveščena naslednjega dne.

35 Tožeča stranka je 22. julija 2004 v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložila to tožbo.

36 Odgovor na tožbo je bil vložen 19. novembra 2004.

37 Z dopisom, ki je v sodno tajništvo Sodišča prve stopnje prispel 14. januarja 2005, se je tožeča stranka odrekla vložitvi replike.

38 V skladu s členom 14 Poslovnika Sodišča prve stopnje in na predlog petega senata se je Sodišče prve stopnje odločilo, da zadevo odstopi senatu v razširjeni sestavi, potem ko je zaslišalo stranke v skladu s členom 51 navedenega poslovnika.

39 Sodišče prve stopnje (peti razširjeni senat) se je na podlagi poročila sodnika poročevalca odločilo, da začne ustni postopek, in v okviru ukrepov procesnega vodstva iz člena 64 Poslovnika pisno postavilo vprašanja tožeči stranki in Komisiji ter ju pozvalo, naj nanja odgovorita do 31. avgusta 2005. Stranki sta tej zahtevi ugodili v predpisanem roku.

40 Z dopisom sodnega tajništva Sodišča prve stopnje z dne 15. septembra 2005 sta bili stranki pozvani, naj do 23. septembra 2005 predložita stališča o odgovorih svojega nasprotnika na pisna vprašanja Sodišča prve stopnje. Tožeča stranka in Komisija sta vložili svoja stališča v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 23. oziroma 22. septembra 2005.

41 Stranki sta na obravnavi 29. septembra 2005 podali ustne navedbe in odgovorili na ustna vprašanja Sodišča prve stopnje.

Predlogi strank

42 Tožeča stranka v tožbi predlaga Sodišču prve stopnje, naj:

– z ukrepi procesnega vodstva odredi predložitev dokumentov;

– razglasi ničnost naslednjih aktov:

– odločbe generalnega direktorja pravne službe Komisije, s katero se ji za napredovalno obdobje 2003 dodeli samo ena prednostna točka generalnega direktorata, o kateri je bila obveščena 2. julija 2003 in ki je bila potrjena z odločbo organa, pristojnega za imenovanja, vročeno 16. decembra 2003;

– odločbe OPI, s katero se ji za napredovalno obdobje 2003 ne dodeli nobene PTDN, ki ji je bila vročena 16. decembra 2003 prek sistema Sysper 2;

– naslednjih odločb: odločbe OPI, s katero se ji dodeli skupno 20 točk za napredovalno obdobje 2003; seznama zaslužnih uradnikov razreda A 5 za napredovalno obdobje 2003, objavljenega v Upravnih obvestilih št. 69-2003 z dne 13. novembra 2003; seznama uradnikov, ki so v napredovalnem obdobju 2003 napredovali v razred A 4, objavljenega v Upravnih obvestilih št. 73-2003 z dne 27. novembra 2003; vsekakor odločbe, da se ime tožeče stranke ne vpiše na navedena seznama;

– po potrebi odločbe OPI z dne 15. junija 2004, s katero je bil zavrnjena njena pritožba z dne 12. februarja 2004;

– toženi stranki naloži plačilo stroškov.

43 Tožena stranka v odgovoru na tožbo predlaga Sodišču prve stopnje, naj:

– razglasi za nedopustne in neutemeljene trditve, ki jih navaja tožeča stranka za razglasitev ničnosti odločbe, s katero se ji dodeli skupaj 20 točk;

– v preostalem delu tožbo zavrne kot neutemeljeno;

– o stroških odloči v skladu s predpisi.

44 Komisija je na obravnavi umaknila svoje trditve v zvezi z nedopustnostjo tožbe, kolikor je usmerjena zoper odločbo, s katero se tožeči stranki dodeli skupaj 20 točk za napredovanje. Sodišče prve stopnje je to vpisalo v zapisnik obravnave.

45 Po tej izjavi je tožeča stranka izjavila, da umika svoje predloge za razglasitev ničnosti posamičnih odločb, s katerimi so ji ali ji niso dodeljene PT v različnih predvidenih kategorijah; vendar le, če še lahko izpodbija veljavnost meril dodelitve posebnih točk v tožbi zoper odločbo o določitvi skupnega števila točk za napredovanje. Sodišče prve stopnje je to vpisalo v zapisnik obravnave.

Dopustnost

46 Kot je bilo navedeno v točki 44 zgoraj, je Komisija na obravnavi umaknila svoj ugovor v zvezi z dopustnostjo tožbe, kolikor je usmerjena zoper odločbo, s katero se tožeči stranki dodeli skupaj 20 točk za napredovalno obdobje 2003.

47 Vendar pa je treba opozoriti, da ker so pogoji dopustnosti tožbe povezani z javnim redom, jih lahko Sodišče prve stopnje preveri po uradni dolžnosti in njegov nadzor ni omejen le na razloge nedopustnosti, ki jih navajajo stranke. Zlasti je samo Sodišče prve stopnje pristojno, da ne glede na stališča strank v vsakem primeru razišče in opredeli, ali je dejansko prišlo do akta, ki posega v položaj tožeče stranke (glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 8. marca 2005 v zadevi D proti EIB, T‑275/02, ZOdl. JU, str. I-A-51 in II-211, točka 42, in navedena sodna praksa).

48 V skladu z ustaljeno sodno prakso so akti ali odločbe, zoper katere se lahko vloži ničnostna tožba, samo ukrepi, ki povzročijo zavezujoče pravne učinke, ki lahko vplivajo na interese tožeče stranke tako, da bistveno spremenijo njen pravni položaj (sodba Sodišča z dne 11. novembra 1981 v zadevi IBM proti Komisiji, 60/81, Recueil, str. 2639, točka 9; sodbi Sodišča prve stopnje z dne 22. junija 1990 v zadevi Marcopoulos proti Sodišču Evropskih skupnosti, T‑32/89 in T‑39/89, Recueil, str. II‑281, točka 21, in z dne 17. decembra 2003 v zadevi McAuley proti Svetu, T‑324/02, RecFP, str. I‑A‑337 in II‑1657, točka 28).

49 Iz sodne prakse izhaja tudi, da če izdelava odločbe poteka v več fazah, je mogoče izpodbijati le ukrepe, ki dokončno določajo stališče izdajatelja odločbe, in ne vmesnih ukrepov, katerih cilj je priprava končne odločbe (zgoraj v točki 48 navedena sodba Marcopoulos proti Sodišču Evropskih skupnosti, točka 21, in zgoraj v točki 48 navedena sodba McAuley proti Svetu, točka 28).

50 Tožeča stranka v obravnavanem primeru izpodbija veljavnost različnih aktov, ki so del napredovalnega obdobja 2003, prvega obdobja, ki ga urejajo nove SDI 43 in SDI 45, pri čemer trdi zlasti, da nekateri od teh aktov ne obstajajo.

51 V teh okoliščinah Sodišče prve stopnje meni, da je treba po vrsti opisati načelo novega sistema napredovanja in potek celotnega postopka napredovanja, da bi določili akt, ki posega v položaj uradnika, in roke za njegovo izpodbijanje.

1. Sistem napredovanja

52 Navesti je treba, da v skladu z veljavnimi besedili napredovanje temelji na delovni uspešnosti in ravni storitev uradnika, izkazanih iz leta v leto in izraženih v obliki točk, dodeljenih na podlagi letnega postopka ocenjevanja in napredovanja.

53 V členu 3 SDI 45 z naslovom „Temelji napredovanja“ je pojasnjeno, da „je prva stvar, ki jo je treba upoštevati, torej število [TDU] in [PT], ki jih je posamezni uradnik zbral med letom ali v preteklih letih“.

54 Med drugim iz člena 5 SDI 45 izhaja, da uradnik lahko napreduje šele, ko je zbral natančno določeno skupno število točk, ki je najmanj enako referenčnemu pragu ali „pragu za napredovanje“, ki ga za vsako napredovalno obdobje določijo odbori za napredovanja.

55 V členu 5(3) SDI 45 je namreč določeno:

„prag za napredovanje je število točk (za delovno uspešnost ali prednostnih), ki so potrebne za napredovanje v določen razred. Ob upoštevanju proračunskih možnosti uradniki, katerih število točk presega določen prag, napredujejo. Uradniki, katerih število točk se ujema s pragom, lahko napredujejo, vendar pa se lahko zgodi tudi, da morajo glede na kvoto napredovanja počakati na naslednje napredovalno obdobje“.

56 Zgoraj navedena določba je dopolnjena s členom 10(3) SDI 45, v katerem je določeno, da „se pri vsakem napredovanju referenčni prag odšteje od vsote točk uradnikov, ki so napredovali, preostale točke pa se ohranijo za naslednja leta“.

57 Skupno število točk, ki jih prejme uradnik v napredovalnem obdobju, je rezultat zapletenega postopka, med katerim se navedenemu uradniku dodelijo TDU, ki izhajajo iz ocen in mnenj KOP, nato PT, ki jih na podlagi člena 2(1) SDI 43 lahko dodelijo bodisi generalni direktorji ali direktorji vsakega generalnega direktorata (PTGD) bodisi OPI na priporočilo odborov za napredovanja (PTDN in PTP).

58 Poleg tega so bila v členu 12(3) SDI 45 določena prehodna podrobna pravila za napredovalno obdobje 2003, ki je bilo prvo leto izvajanja novega postopka napredovanja, „da bi se delovna uspešnost lahko ustrezno upoštevala v daljšem obdobju“. Ta podrobna pravila obsegajo dodelitev po eni strani PPT, ki se uradnikom dodelijo po uradni dolžnosti v višini 1 točke na leto delovne dobe, vendar največ do 7 točk (PPTGD, člen 12(3)(a), prvi stavek, SDI 45), ali na priporočilo odborov za napredovanja, kadar to upravičuje uradnikov položaj in do največ 2 točki na uradnika (PPT, člen 12(3)(a), drugi stavek, SDI 45), ter po drugi strani največ 4 DPPT uradnikom, ki so bili predlagani za napredovanje v obdobju 2002, a niso napredovali (člen 12(3)(b), SDI 45 in Upravna obvestila št. 18‑2003 in 34‑2003).

2. Potek postopka napredovanja

59 Postopek napredovanja se začne vsako leto po koncu postopka ocenjevanja, njegova prva faza po dodelitvi TDU pa je dodelitev PT na ravni vsakega generalnega direktorata.

60 V obravnavanem primeru je generalni direktor pravne službe z odločbo, o kateri je bila tožeča stranka obveščena 3. julija 2003, tej dodelil 1 PTGD na podlagi člena 6 SDI 45, ki se je prištela že pridobljenim 16 TDU. Na podlagi člena 12(3)(a), prvi stavek, SDI 45 ji je pravna služba dodelila tudi 3 PPTGD, ki ustrezajo trem letom delovne dobe v razredu A 5. Tožeča stranka pa ni prejela nobene DPPT na podlagi člena 12(3)(b) SDI 45.

61 Poleg osebne in zaupne informacije, ki jo vsakemu uradniku posreduje njegov generalni direktorat o zbranem številu TDU in PT (člen 6(8) SDI 45), GD Komisije za kadrovske zadeve in administracijo po dodelitvi PTGD sestavi in objavi seznam zaslužnih uradnikov za vsak razred, na katerem so navedena imena uradnikov, ki jim ne manjka več kot 5 točk, da bi dosegli prag za napredovanje, in imena uradnikov, ki so dosegli ali presegli ta prag, z navedbo skupnega števila TDU in PTGD, ki jih je dobil vsak izmed njih (člen 8 SDI 45).

62 Za napredovalno obdobje 2003 je bil zgoraj navedeni seznam zaslužnih uradnikov v zvezi z uradniki razreda A 5, kot je tožeča stranka, objavljen v Upravnih obvestilih št. 48‑2003 z dne 7. julija 2003. Na seznamu je za vsakega zadevnega uradnika navedeno skupno število TDU in PTGD, pa tudi PPTGD in DPPT, dodeljenih na podlagi uporabe prehodnih določb.

63 S seznamom iz člena 8 SDI 45 položaj uradnikov, ki so ali jih ni na tem seznamu, v napredovalnem obdobju ni dokončno določen.

64 Po eni strani lahko uradnik, ki ni zadovoljen s številom dodeljenih PTGD, v petih delovnih dneh od objave zgoraj navedenega seznama zaslužnih uradnikov vloži interno pritožbo na pristojni odbor za napredovanja, ki lahko po potrebi priporoči OPI, da se zadevnemu uradniku dodelijo PTP (člen 13 SDI 45). Tožeča stranka je pravilno vložila tako pritožbo 14. julija 2003.

65 Po drugi strani lahko uradniki še po objavi seznama zaslužnih uradnikov iz člena 8 SDI 45 prejmejo PTDN (člen 9 SDI 45) in na podlagi prehodnih določb prehodne prednostne točke, ki jih dodeli OPI na predlog odborov za napredovanja (v nadaljevanju: PPTON) (člen 12(3)(a), drugi stavek, SDI 45).

66 Druga faza postopka napredovanja vključuje sestanek odborov za napredovanja in posredovanje predlogov, ki sodijo na njihova področja pristojnosti, OPI.

67 Nesporno je, da imajo odbori za napredovanja v bistvu dvojno pristojnost. Prva je, da OPI priporočijo dodelitev nekaterih PT (členi 9, 12 in 13 SDI 45), glede na to, da navedeni odbori običajno izdajo mnenje o dodelitvi PTP pred priporočilom v zvezi s posamično dodelitvijo PTDN (člen 13 SDI 45). Druga je, da OPI predlagajo razvrstitev uradnikov, ki so del tako imenovane skupine „ex aequo“, tj. skupine uradnikov, ki so dosegli prag za napredovanje, a njihovo število presega realne možnosti za napredovanje (člen 10 SDI 45).

68 Vseeno zaradi nenatančnosti besedila SDI 45 določitev podrobnosti posredovanja ratione temporis odborov za napredovanja povzroča določeno težavo.

69 Tako je v členu 10 SDI 45 določeno, da se odbori za napredovanja sestanejo, da bi preučili seznam zaslužnih uradnikov in pripravili predloge na podlagi izbire iz skupine ex aequo, „ko je postopek, opisan v členu 9, končan“. Ta zadnji izraz v povezavi s členom 13 SDI 45 bi lahko razumeli tako, da člen 10 SDI 45 pomeni prvo posredovanje odborov za napredovanja in OPI po objavi seznama zaslužnih uradnikov iz člena 8 SDI 45 v zvezi s predlogom in nato odločitvijo o dodelitvi PT.

70 Cilj tega posredovanja bi bil dokončno določiti položaj uradnikov v zvezi s skupnim številom dodeljenih točk za napredovalno obdobje in bi mu nujno sledil nov sestanek odborov za napredovanja za izdelavo predlogov v zvezi z razvrstitvijo uradnikov, ki so del skupine ex aequo.

71 Vendar pa tak pristop ni v skladu niti z besedilom niti s sistematiko SDI 45.

72 Prvič, navesti je treba, da se uporaba izraza „postopek“ ne zdi ustrezna, ker člen 9 SDI 45 ne vključuje, strogo rečeno, opisa celotnega postopka z določitvijo natančnega časovnega razporeda, ampak opis porazdelitve pristojnosti med odbori za napredovanja in OPI v zvezi z dodelitvijo PTDN.

73 Drugič, razlaga, navedena v točkah 69 in 70 zgoraj, kaže na obstoj vmesne odločbe OPI o določitvi skupnega števila točk. Vendar pa v členu 9 SDI 45 ni nobene besede o tem, da OPI sprejme tak akt, ampak je samo splošno navedeno, da je OPI načeloma pristojen za dodelitev PT, ne da bi bilo določeno, kdaj natančno je treba to pristojnost izvršiti.

74 Enako velja za člen 13 SDI 45 v zvezi z dodelitvijo PTP, v katerem je določena samo pristojnost odločanja OPI, ne da bi bilo dodatno pojasnjeno, kdaj med postopkom napredovanja je treba to pristojnost izvršiti. Poleg tega, čeprav je v členu 13(2) SDI 45 določeno, da se število PTP, ki jih tako dodeli OPI, objavi, pa ni določeno, kdaj se to objavi, pri čemer je treba navesti, da je bilo za obdobje 2003 dodeljeno število PTP navedeno v sklepni beležki o poteku zadevnega napredovalnega obdobja, objavljeni v Upravnih obvestilih št. 82‑2003.

75 Dejansko je nesporno, da v nobenem členu SDI 45 ni naveden niti določen trenutek, ko OPI sprejme vmesno in ločeno odločbo o določitvi skupnega števila točk.

76 Tretjič, v členu 10 SDI 45 je navedeno, da se odbori za napredovanje sestanejo, da bi „preučili sezname zaslužnih uradnikov“, izraz, ki se pojavi v členu 8 SDI 45 in ki ustreza seznamu uradnikov, ki jim ne manjka več kot 5 točk, da bi dosegli prag za napredovanje, in uradnikov, ki so dosegli ali presegli ta prag, z navedbo skupnega števila TDU in PTGD ter tudi PPTGD in DPPT v okviru prehodnega sistema, ki jih je dobil vsak izmed njih. Upoštevanje takega seznama je smiselno samo, če je dokument na tej stopnji še zanimiv, kar ne bi veljalo, če bi bila odločba OPI o določitvi skupnega števila točk sprejeta po objavi navedenega seznama.

77 Kar zadeva sistematiko SDI 45, je treba navesti, da je v členu 10(3) SDI 45 navedeno, da „[OPI] junija na podlagi predlogov odborov za napredovanja odloči, kateri uradniki bodo napredovali v vsakem razredu“.

78 Tako je očitno, da je bilo zaradi jasnih razlogov dobrega upravljanja in pravne varnosti določeno, da se trenutek sprejetja uradne odločbe OPI, ki vsem zadevnim uradnikom omogoča, da se zanesljivo in dokončno seznanijo z rezultatom postopka napredovanja, prenese na običajni konec postopka napredovanja.

79 Razlaga SDI 45, ki bi privedla do ločitve posredovanj odborov za napredovanja in OPI in do nujnega sprejetja vmesnega akta OPI o skupnem številu točk, bi lahko preveč zapletla položaj uradnikov, upravičenih do napredovanja, tako kar zadeva določitev akta, ki posega v položaj, kot upoštevanje rokov za pritožbo, kar bi bilo v nasprotju z zahtevami pravne varnosti.

80 V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da se po objavi seznama zaslužnih uradnikov iz člena 8 SDI 45 odbori za napredovanja sestanejo, da bi izdelali predloge v zvezi z dodelitvijo PT, ki spadajo v njihovo pristojnost, in tudi razvrstitvijo uradnikov, ki so del skupine ex aequo. Vse te predloge vsebuje seznam zaslužnih uradnikov, naveden v členu 10(1) SDI 45.

81 V obravnavanem primeru je treba navesti, da je bil po delu odbora za napredovanja za osebje kategorije A, ki se je sestal 17. in 24. oktobra 2003, v Upravnih obvestilih št. 69‑2003 z dne 13. novembra 2003 objavljen seznam zaslužnih uradnikov iz člena 10 SDI 45.

82 Na tem seznamu so imena uradnikov, skupaj z njihovim položajem, ki so dosegli ali presegli prag za napredovanje, in uradnikov, katerim ne manjka več kot 5 točk, da bi dosegli navedeni prag, z navedbo:

– skupnega števila točk, predlaganih za vsakega od njih, ki se je za nekatere uradnike lahko povečalo v primerjavi s številom, navedenim na seznamu zaslužnih uradnikov, objavljenem 7. julija 2003, in to zaradi predlogov odbora, da se jim dodelijo PTDN, PTP in PPTON;

– črke „p“ ob imenu uradnika, za katerega odbor predlaga napredovanje, navedbe, ki se pravno zahteva samo za skupino ex aequo in zadeva samo to skupino, tj. skupino uradnikov, ki so dosegli prag za napredovanje, vendar njihovo število presega realne možnosti za napredovanje, kar zahteva razvrstitev zadevnih oseb, ki temelji zlasti na delovni dobi v razredu in razmislekih, povezanih z enakimi možnostmi.

83 Seznam iz člena 10 SDI 45 tudi v okviru napredovalnega obdobja ne določa dokončno položaja uradnikov, ki so ali jih ni na tem seznamu.

84 Kot je že bilo navedeno, bodisi v zvezi z dodelitvami PT bodisi v zvezi z razlikami v skupini ex aequo, odbor za napredovanja samo izda predloge za OPI, ki je edini pristojen za odločanje, kot to izhaja iz člena 2 SDI 43, člena 10 in člena 14(4) SDI 45. V zvezi s tem je treba poudariti in obžalovati, da SDI 45 vsebujejo nekatere netočnosti v besedilu, ki bi lahko povzročile zmedo glede vloge odbora za napredovanja, kot je na primer naslov člena 9 „Dodelitev [PT] s strani odborov za napredovanja“, medtem ko je v odstavku 3 navedenega člena jasno navedeno, da gre za posamične „predloge“ za dodelitev PT, predložene OPI, ki „odloča na področju dodeljevanja [PT]“. Kot je priznala Komisija na obravnavi, enako velja za besedilo člena 12(3)(a), drugi stavek, SDI 45 v zvezi z dodelitvijo PPTON.

85 V členu 10(3) SDI 45 je tudi jasno navedeno, da OPI „odloči“, kateri uradniki bodo napredovali v vsakem razredu, na podlagi „predlogov“ odborov za napredovanja, ki ne zavezujejo OPI, saj mora ta odločiti najprej o dodelitvi točk in nato o razvrstitvi uradnikov, ki so del skupine ex aequo. OPI lahko torej sprejme ali zavrne predloge odborov za napredovanja, kar lahko v zadnjem primeru za zadevnega uradnika pomeni znižanje ali zvišanje skupnega števila točk, posledica česar je, da je ta lahko torej nad pragom za napredovanje, na tem pragu ali pod njim.

86 Tretja in zadnja faza postopka napredovanja je izdelava seznama uradnikov, ki napredujejo. V obravnavanem primeru je OPI izdelal seznam uradnikov, ki napredujejo v razred A 4, 20. novembra 2003, ki je bil objavljen v Upravnih obvestilih št. 73‑2003 z dne 27. novembra 2003 in tako sporočen vsem zadevnim uradnikom, vključno s tožečo stranko. Iz tega seznama izhaja, da je OPI odobril vse predloge odbora za napredovanja tako v zvezi z dodelitvijo točk kot v zvezi z razvrstitvijo uradnikov, ki so del skupine ex aequo.

3. Akt, ki posega v položaj

87 Iz zgoraj navedenega izhaja, da se postopek napredovanja konča z izdelavo seznama uradnikov, ki napredujejo. V tej končni odločbi so navedeni uradniki, ki napredujejo v zadevnem napredovalnem obdobju. Zato se z objavo tega seznama uradniki, ki so menili, da bi lahko napredovali, zanesljivo in dokončno seznanijo z oceno svoje delovne uspešnosti, in s tem trenutkom je njihov pravni položaj prizadet (sodbi Sodišča prve stopnje z dne 21. novembra 1996 v zadevi Michaël proti Komisiji, T‑144/95, RecFP, str. I‑A‑529 in II‑1429, točka 30, in z dne 19. marca 2003 v zadevi Tsarnavas proti Komisiji, od T‑188/01 do T‑190/01, RecFP, str. I‑A‑95 in II‑495, točka 73).

88 Vendar pa je treba opozoriti, da ima dodelitev točk v določenem letu učinke, ki niso omejeni samo na tekoče napredovalno obdobje. Novi sistem napredovanja sloni na upoštevanju skupne delovne uspešnosti, ki jo izkazujejo točke, ki se seštevajo iz leta v leto. Iz tega sledi, da točke, dodeljene v določenem letu, lahko vplivajo na več napredovalnih obdobij.

89 V podobnih okoliščinah je Sodišče prve stopnje v sodbi z dne 11. decembra 2003 v zadevi Breton proti Sodišču Evropskih skupnosti (T‑323/02, RecFP, str. I‑A‑325 in II‑1587, točke od 52 do 54) odločilo, da je določitev števila točk za napredovanje samostojni akt, ki povzroči zavezujoče pravne učinke, ki lahko vplivajo na interese uradnika tako, da bistveno spremenijo njegov pravni položaj, čeprav pomeni samo eno od stopenj v postopku napredovanja.

90 Čeprav se ta sodna praksa nanaša na sistem napredovanja, ki predvideva samo eno kategorijo točk, jo je mogoče uporabiti v obravnavanem primeru. Zato je treba ugotoviti, da je končni akt, s katerim se konča postopek napredovanja, kompleksne narave, saj obsega dve ločeni odločbi, tj. odločbo OPI o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, in odločbo OPI o določitvi skupnega števila točk, na kateri temelji prva zgoraj navedena odločba. Ta odločba OPI o določitvi skupnega števila točk je samostojen akt, ki je glede na sodno prakso iz prejšnje točke kot tak lahko predmet pritožbe in po potrebi tožbe v okviru pravnih sredstev, ki so določena v Kadrovskih predpisih.

91 Zato bo lahko uradnik, vpisan na seznam uradnikov, ki napredujejo, če izpodbija skupno število točk, ki mu jih je dodelil OPI in s tem preostanek točk, ki se ohrani za naslednja leta, vložil pritožbo in po potrebi tožbo zoper sam akt o dodelitvi točk, ki v zvezi z njim vključuje zavezujoče in dokončne pravne učinke.

92 Prav tako je mogoče, da enak postopek sproži uradnik, ki ne napreduje in ne želi izpodbijati svojega nenapredovanja v zadevnem obdobju, ampak izključno zavrnitev dodelitve določenega števila točk, s katerimi ne bi mogel doseči praga za napredovanje.

93 Poleg tega bo lahko uradnik, ki ne napreduje zaradi domnevno neupravičene dodelitve nezadostnega števila točk in je torej pod pragom za napredovanje, svojo pritožbo vložil hkrati zoper odločbo OPI o določitvi skupnega števila točk in odločbo o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo. Čeprav je ta akta mogoče dejansko pravno razlikovati in sta lahko predmet ločenih predlogov za razglasitev ničnosti, ni sporno, da sta v resnici tesno povezana v primeru zavrnitve napredovanja, saj je taka zavrnitev nujno in izključno povezana s skupnim številom točk, dodeljenim uradniku glede na prag za napredovanje, razen če navedeni uradnik, ki je dosegel navedeni prag in je del skupine ex aequo, ni napredoval, in to na podlagi dodatnih razmislekov, povezanih z delovno dobo v razredu ali enakimi možnostmi.

94 V zadnjem primeru bo lahko zadevni uradnik pravilno vložil pritožbo samo zoper končno odločbo OPI o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, zaradi napak pri presoji OPI pri razvrstitvi uradnikov, ki so del skupine ex aequo.

95 V obravnavanem primeru je treba navesti, da je tožeča stranka, ki v obdobju 2003 ni napredovala, vložila pritožbo in nato tožbo na Sodišče prve stopnje, ki se je nanašala zlasti na odločbo OPI, s katero ji je bilo dodeljeno skupaj 20 točk, seznam uradnikov, ki so v napredovalnem obdobju 2003 napredovali v razred A 4, in odločbo OPI o določitvi tega seznama, ker vsebuje zavrnitev napredovanja tožeče stranke.

96 Tožeča stranka v tej tožbi izpodbija tudi veljavnost posamičnih odločb, s katerima ji je bila dodeljena ena sama PTGD ali zavrnjena dodelitev PTDN, in tudi odločbe, da se je ne vključi na seznam zaslužnih uradnikov razreda A 5, objavljen v Upravnih obvestilih št. 69‑2003 z dne 13. novembra 2003, ter samega seznama.

97 Te odločbe so pripravljalni predhodni akti, ki so nujni za končno odločbo, s katero se sprejmejo napredovanja, ter za ločen in samostojni akt, ki ga vključuje, tj. določitev skupnega števila točk, za katerega tožeča stranka v tem postopku predlaga razglasitev ničnosti. To velja za odločbo o dodelitvi PTGD, ne glede na to, ali je bila na podlagi člena 13 SDI 45 interna pritožba vložena zoper njo ali ne. Čeprav, kadar take pritožbe ni, OPI ne more spremeniti števila PTGD z dodelitvijo PTP, odločba o dodelitvi PTGD vseeno ostane samo pripravljalni akt, ker največje število PTGD, ki jih je mogoče dodeliti, samo po sebi ne omogoča doseči praga za napredovanje.

98 V skladu s sodno prakso ti akti ne morejo biti predmet samostojne ničnostne tožbe, vendar pa se njihova zakonitost lahko vedno izpodbija v okviru tožbe zoper končno odločbo (sodba Sodišča prve stopnje z dne 9. aprila 2003 v zadevi Tejada Fernández proti Komisiji, T‑134/02, RecFP, str. I‑A‑125 in II‑609, točka 18).

99 Res je, da je tožeča stranka na obravnavi izjavila, da odstopa od svojih predlogov za razglasitev ničnosti posamičnih odločb, s katerima ji je bila dodeljena ena sama PTGD ali zavrnjena dodelitev PTDN, vendar pod pogojem, da ima pravno možnost izpodbijati veljavnost meril dodelitve navedenih točk v okviru tožbe zoper odločbo o določitvi skupnega števila točk.

100 Sodišče prve stopnje meni, da tak odstop ni dopusten. Sodišče prve stopnje lahko namreč sprejme samo jasen in brezpogojen odstop od predlogov, ki so navedeni v tožbi (sklep Sodišča prve stopnje z dne 12. marca 1992 v zadevi Gavilan proti Parlamentu, T‑73/91, Recueil, str. II‑1555, točka 26).

101 Nazadnje je treba navesti, da tožeča stranka v tej tožbi zahteva, da se po potrebi razglasi ničnost odločbe OPI z dne 15. junija 2004, s katero je bila zavrnjena njena pritožba. V zvezi s tem je treba opozoriti, da sta v skladu s sodno prakso upravna pritožba in njena eksplicitna ali implicitna zavrnitev, ki jo opravi OPI, sestavni del zapletenega postopka. V teh okoliščinah je učinek tožbe na Sodišču prve stopnje, čeprav je uradno usmerjena zoper zavrnitev pritožbe, ta, da se Sodišču prve stopnje predloži akt, ki posega v položaj tožeče stranke, zoper katerega je bila vložena pritožba (sodbi Sodišča z dne 17. januarja 1989 v zadevi Vainker proti Parlamentu, 293/87, Recueil, str. 23, točka 8, in z dne 7. februarja 1990 v zadevi Culin proti Komisiji, C‑343/87, Recueil, str. I‑225, točka 7; sodbi Sodišča prve stopnje z dne 16. oktobra 1996 v zadevi Capitanio proti Komisiji, T‑36/94, RecFP, str. I‑A‑449 in II‑1279, točka 33, in z dne 7. junija 2005 v zadevi Cavallaro proti Komisiji, T‑375/02, ZOdl. JU, str. I-A-151 in II-673, točka 59).

4. Roki za pritožbe

102 Navesti je treba, da Kadrovski predpisi v členih 90 in 91 na splošno urejajo pravico do pritožbe osebja zoper upravne akte, ki posegajo v njihov položaj. Iz teh določb izhaja, da celotni tako določen sistem pravnega varstva temelji na zahtevi, da je uresničevanje pravice do pritožbe dovoljeno samo ob strogem upoštevanju predpisanih rokov (sodba Sodišča z dne 10. decembra 1980 v zadevi Grasselli proti Komisiji, 23/80, Recueil, str. 3709, točka 25, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 11. marca 1993 v zadevi Boessen proti Ekonomsko-socialnemu odboru, T‑87/91, Recueil, str. II‑235, točka 27).

103 Za upoštevanje rokov za pritožbe, določenih v členih 90 in 91 Kadrovskih predpisov, mora biti uradnik eksplicitno in popolnoma seznanjen z aktom, ki posega v njegov položaj.

104 V zvezi s trimesečnim rokom, določenim za uradnika za vložitev pritožbe zoper akt, ki posega v njegov položaj, je v členu 90(2) Kadrovskih predpisov določeno, da navedeni rok začne teči:

– „na dan objave akta, če gre za ukrep splošne narave;

– na dan, ko zadevno osebo uradno obvestijo o odločitvi, nikakor pa ne pozneje kakor na dan, ko je ta prejela uradno obvestilo, če ukrep zadeva neko določeno osebo; če pa akt, ki zadeva neko določeno osebo, vključuje tudi pritožbo proti drugi osebi, začne rok glede na to drugo osebo teči na dan, ko ta prejme uradno obvestilo o tem, vendar nikakor ne pozneje od dneva objave […]“.

105 Ti določbi, ki vzpostavljata povezavo med točko začetka trimesečnega roka in pravno naravo zadevnega akta, je treba v obravnavanem primeru razlagati ob upoštevanju posebnosti postopka napredovanja, namreč, da je končni akt, s katerim se konča postopek napredovanja, kompleksne narave, saj obsega dve ločeni odločbi, tj. odločbo OPI o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, in odločbo OPI o določitvi skupnega števila točk ob koncu navedenega postopka, na kateri temelji prva zgoraj navedena odločba. Ta odločba OPI o določitvi točk ob koncu postopka napredovanja je samostojen akt, ki je kot tak lahko predmet pritožbe in po potrebi tožbe v okviru pravnih sredstev, ki so določena v Kadrovskih predpisih.

106 Iz zgoraj navedene ugotovitve izhaja, da je po koncu postopka napredovanja mogoče predvideti vsaj tri vrste ničnostnih tožb:

– tožbo, ki se nanaša samo na odločbo OPI o določitvi skupnega števila točk, ki jo lahko vloži uradnik, ki napreduje, a ki izpodbija svoj preostanek točk, ali uradnik, ki ne napreduje in se ne strinja s številom dodeljenih točk, vendar ne izpodbija nenapredovanja;

– tožbo, ki je usmerjena hkrati zoper odločbo OPI o določitvi skupnega števila točk in odločbo o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, ki jo lahko vloži uradnik, ki ni napredoval zaradi domnevno neupravičene dodelitve nezadostnega števila točk in je torej pod pragom napredovanja, ali uradnik, ki kljub temu, da ima število točk, ki se ujema s pragom za napredovanje, izpodbija nezadostnost navedenega števila in tudi izbire OPI znotraj skupine ex aequo na podlagi dodatnih razmislekov;

– tožbo, katere predmet je izključno odločba OPI o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo. To tožbo lahko vloži uradnik, ki ni napredoval in ima število točk enako pragu za napredovanje, izpodbija pa samo zgoraj navedene izbire.

107 Medtem ko odločba OPI o določitvi skupnega števila točk nesporno pomeni ukrep, ki zadeva neko določeno osebo in zoper katerega se lahko vloži pritožba v treh mesecih od dneva vročitve odločbe naslovniku in vsekakor najpozneje od dneva, ko je zadevna oseba prejela uradno obvestilo, odločba OPI o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, pomeni sveženj aktov, ki zadevajo določene osebe in je naslovljen na uradnike, ki napredujejo v zadevni razred. Vendar pa ta sveženj aktov posega v položaj uradnika, čigar imena ni na seznamu, saj pomeni implicitno zavrnitev njegovega napredovanja.

108 Tako je treba odločbo OPI o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, v zvezi z uradnikom, ki ne napreduje, šteti za akt, ki zadeva določeno osebo, ki lahko posega v položaj druge osebe, kot je naslovnik, v smislu člena 90(2), druga alinea, in fine (v zvezi s tem glej sodbo Sodišča z dne 19. februarja 1981 v zadevi Schiavo proti Svetu, 122/79 in 123/79, Recueil, str. 473, točke od 21 do 23, in sklep Sodišča prve stopnje z dne 2. junija 2005 v zadevi Vounakis proti Komisiji, T‑326/03, neobjavljena v ZOdl., točka 24). V tem primeru začne v skladu z isto določbo rok za uradnika, ki ni napredoval, teči z dnem, ko prejme uradno obvestilo o navedenem aktu, in vsekakor najpozneje z dnem njegove objave.

109 Ob upoštevanju obveznosti Komisije, določene v členu 10 SDI 45, da v Upravnih obvestilih objavi seznam uradnikov, ki napredujejo, bi bila vložitev pritožbe uradnika v primeru iz točke 106, druga alinea, podvržena dvema ločenima izhodiščnima točkama glede na zadevni akt. Kar zadeva primer, naveden v isti točki 106, tretja alinea, bi bilo kot izhodiščno točko roka za pritožbe običajno treba uporabiti datum objave.

110 Vendar pa tak položaj ni združljiv s posebnostjo novega postopka napredovanja, ki sestoji iz obstoja kompleksnega akta, ki posega v položaj uradnika.

111 Čeprav objava seznama uradnikov, ki napredujejo, na katerem so navedena le imena in položaji zadevnih oseb, vsem zadevnim uradnikom daje priložnost, da se zanesljivo in dokončno seznanijo z rezultatom postopka napredovanja, pa jim ne omogoča, da se seznanijo z odločbo OPI o določitvi skupnega števila točk.

112 Uradnik, ki je napredoval ali ni napredoval, se bo lahko šele z ogledom svojega osebnega spisa o napredovanju na intranetu Komisije in strani Sysper 2 seznanil s svojim skupnim številom točk in njihovo razčlenitvijo.

113 Tako bo lahko zadevni uradnik izvedel, ali je dosegel prag za napredovanje ali ne in ali zavrnitev njegovega napredovanja sloni na dodatnih razmislekih, kot so razmisleki iz člena 10 SDI 45, ter se seznanil po eni strani z rezultatom morebitne interne pritožbe, vložene zoper število dodeljenih PTGD, po drugi strani s številom morebiti dodeljenih PTDN in nazadnje, kar zadeva napredovalno obdobje 2003, s številom PPTON, morebiti dodeljenih na podlagi uporabe prehodnih določb.

114 Te informacije so lahko odločilne pri sprejetju odločitve zadevnega uradnika v zvezi z vložitvijo pritožbe, saj lahko ta glede na število prejetih točk in njihove podrobnosti, dokončni prag za napredovanje, ki ga je uporabila uprava, in uradnike, ki so dejansko napredovali v zadevnem obdobju, končno oceni, da ni ustrezno začeti takega postopka ali da ga je treba začeti samo zoper odločbo OPI o določitvi skupnega števila točk ali odločbo o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo.

115 Kot je bilo navedeno, čeprav je mogoče odločbo OPI o določitvi skupnega števila točk in odločbo o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, dejansko pravno razlikovati in sta lahko predmet ločenih predlogov za razglasitev ničnosti, kot v obravnavanem primeru, je nesporno, da sta v resnici tesno povezani. Vendar pa objava navedenega seznama zadevnim uradnikom ne omogoča, da bi se v celoti seznanili z kompleksnim aktom, ki posega v njihov položaj, in s katerim se konča postopek napredovanja.

116 Poleg tega napredovalno obdobje 2003 kaže, da lahko med datumom objave seznama uradnikov, ki napredujejo, in datumom, ko si lahko uradnik dejansko ogleda svoj spis o napredovanju na strani Sysper 2, preteče mnogo dni. Ta razpon gre pripisati času, ki ga pristojna služba porabi za posodobitev zadevne strani z vključitvijo podatkov, ki se nanašajo na vse uradnike, ki jih zadeva postopek napredovanja, število katerih je leta 2003 znašalo 14.000. Čas, ki bo potreben za posodobitev, seveda ni natančno znan ob objavi zgoraj navedenega seznama v Upravnih obvestilih, ki za leto 2003 ne vključujejo nobene navedbe v zvezi s tem.

117 Čeprav je razumno misliti, da bo zadevni uradnik, kot je tožeča stranka v tem primeru, izvedel za svoje skupno število točk in njihovo razčlenitev v treh mesecih, ki so na voljo za vložitev pritožbe, bo čas, potreben za posodobitev osebnih spisov o napredovanju na strani Sysper 2, skrajšal ta čas, ki ga ima na voljo uradnik za pravilno pripravo in predložitev svoje pritožbe, če uporabimo hipotezo, da obstajata dve izhodišči navedenega roka, kadar zadevna oseba izpodbija odločbo OPI o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, in tudi odločbo o določitvi skupnega števila točk.

118 V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je zaradi pravne varnosti, enake obravnave in dobrega upravljanja izhodiščno točko trimesečnega roka za vložitev pritožbe zoper odločbo OPI o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, in tudi zoper odločbo o določitvi skupnega števila točk treba določiti na datum, ko se uradnik dejansko seznani s svojim posodobljenim osebnim spisom o napredovanju na strani Sysper 2.

119 V zvezi s tem je treba navesti, da je Komisija v odgovoru na vprašanja Sodišča prve stopnje pojasnila, da se zaradi varnosti ogled navedene strani elektronsko „spremlja“ in da torej „protokol dostopa“ omogoča beleženje datumov ogledov in njihovih avtorjev.

120 Poleg tega iz spisa izhaja, da je Komisija v Upravnih obvestilih št. 82‑2003 objavila sklepno beležko o poteku napredovalnega obdobja 2003, v kateri se točka 4 glasi:

„Posodobitev spisov v sistemu Sysper 2

Predlogi za dodelitev točk, ki so jih izdali odbori za napredovanja in odobril [OPI], so zdaj v spisu vsakega uradnika.

Na podlagi člena 25 Kadrovskih predpisov, v katerem je določeno, da je treba vsako individualno odločitev sporočiti zadevnemu uradniku, je vsak uradnik s tem pozvan, naj si svoj spis ogleda v sistemu Sysper 2.“

121 Čeprav tega postopka ni mogoče obravnavati kot dejansko uradno obvestitev v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov, je treba ugotoviti, da si mora uradnik zato, da bi preprečili kakršno koli možnost prepoznega izpodbijanja pravnih položajev, ki izhajajo iz postopka napredovanja, ogledati svoj osebni spis o napredovanju v sistemu Sysper 2 v razumnem roku od objave sklepne beležke, ki je odslej del prakse Komisije na področju postopka napredovanja.

122 V obravnavanem primeru je nesporno, da se je tožeča stranka seznanila z določitvijo skupnega števila točk in njihovo razčlenitvijo z ogledom svojega posodobljenega osebnega spisa o napredovanju v sistemu Sysper 2 16. decembra 2003, kar je pred datumom objave sklepne beležke, in da je pritožbo, ki se nanaša hkrati na odločbo OPI o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, in odločbo o določitvi skupnega števila točk vložila 12. februarja 2004, s čimer je torej upoštevala rok, določen v ta namen.

123 Ta pritožba je bila zavrnjena z odločbo OPI z dne 15. junija 2004, o kateri je bila tožeča stranka uradno obveščena naslednjega dne. Tožeča stranka je to tožbo vložila 22. julija 2004, tj. v trimesečnem roku, določenem v členu 91(3) Kadrovskih predpisov.

124 Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da je treba to tožbo razglasiti za dopustno.

Temelj

1. Ugovori nezakonitosti nekaterih določb SDI 43 in SDI 45

125 Tožeča stranka izpodbija, prvič, zakonitost člena 2 SDI 43 in členov 3, 6, 7, 9, 10, 12 in 13 SDI 45. V bistvu kritizira neodločilno naravo TDU, neobstoj obveznosti, da se obrazloži dodelitev PT, neupoštevanje pravic do obrambe in neučinkovitost pritožb, ki temeljijo na členu 13 SDI 45. Tožeča stranka uveljavlja, drugič, ugovor nezakonitosti zoper člena 6 in 7 SDI 45 v povezavi z Upravnimi obvestili št. 99‑2002. Meni, da ti določbi omejujeta diskrecijsko pravico generalnih direktoratov, kar zadeva dodelitev PTGD, in da jim preprečujeta, da bi opravili učinkovito primerjavo odlik uradnikov. Tožeča stranka navaja, tretjič, nezakonitost člena 12 SDI 45. Ta člen naj bi v nasprotju s svojim besedilom ne bil prehodne narave, naj bi prevelik pomen pripisoval delovni dobi v razredu, ne določal meril dodelitve PPTON in napačno poveril njihovo dodelitev odborom za napredovanja. Tožeča stranka uveljavlja, četrtič, ugovor nezakonitosti zoper člen 9 in Prilogo I, točke 1, 2, 3, 5 in 6, k SDI 45. Posledica teh določb naj bi bila precenitev nekaterih storitev in kršitev enake obravnave uradnikov. Petič, tožeča stranka izpodbija zakonitost člena 7(2) SDI 45, ki naj bi dajal prednost uradnikom, zaposlenim v majhnih generalnih direktoratih.

Prvi ugovor zakonitosti zoper člen 2 SDI 43 in člene 3, 6, 7, 9, 10, 12 in 13 SDI 45

126 Tožeča stranka uveljavlja ugovor nezakonitosti zoper člen 2 SDI 43 in člene 3, 6, 7, 9, 10, 12 in 13 SDI 45, pri čemer se opira na člena 25 in 26 Kadrovskih predpisov in tudi njihov člen 45, v katerem so zagotovljeni enaka obravnava, napredovanje na podlagi delovne uspešnosti, upravičenost do kariere in preučitev primerjalnih odlik. Sklicuje se tudi na pravico do dobrega upravljanja ter do nepristranskega in poštenega postopka ter tudi pravico do zaslišanja.

Domnevno neodločilna narava TDU

– Trditve strank

127 Tožeča stranka trdi, da je večina uradnikov pravne službe prejela med 13 in 16 TDU. Napredovanja naj torej ne bi bila določena z delovno uspešnostjo, kot izhaja iz poročil iz člena 45 Kadrovskih predpisov. Izhajala naj bi iz števila PT, ki se jih lahko dodeli največ do 21 točk. Vendar pa naj bi se te točke razdeljevale ne glede na delovno uspešnost. Posledica tega naj bi bila kršitev načela enake obravnave ter tudi načel napredovanja na podlagi delovne uspešnosti, upravičenosti do kariere in preučitve primerjalnih odlik, ki so zagotovljena s členom 45 Kadrovskih predpisov.

128 Komisija odgovarja, da so PT nagrada za delovno uspešnost in da izboljšujejo njene možnosti razlikovanja med uradniki glede na njihove sposobnosti.

– Presoja Sodišča prve stopnje

129 V skladu s členom 45(1), prvi pododstavek, Kadrovskih predpisov, OPI odobri napredovanja glede na preučitev primerjalnih odlik uradnikov in glede na periodična ocenjevalna poročila, v katera so vključeni.

130 Delovna uspešnost je tako bistveno merilo za napredovanja, druga merila, kot so starost ali delovna doba v razredu ali službi, pa se lahko upoštevajo samo podredno (sodba Sodišča z dne 14. julija 1983 v zadevi Ohrgaard in Delvaux proti Komisiji, 9/82, Recueil, str. 2379, točka 19, in zgoraj v točki 101 navedena sodba Vainker proti Parlamentu, točki 16 in 17; sodbi Sodišča prve stopnje z dne 18. septembra 2003 v zadevi Callebaut proti Komisiji, T‑241/02, RecFP, str. I‑A‑215 in II‑1061, točka 44, in z dne 10. junija 2004 v zadevi Liakoura proti Svetu, T‑330/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑191 in II‑859, točka 49). Poleg tega mora OPI zgoraj navedeno preučitev primerjalnih odlik opraviti skrbno in nepristransko v interesu službe in v skladu z načelom enake obravnave uradnikov (sodbe Sodišča prve stopnje z dne 30. novembra 1993 v zadevi Tsirimokos proti Parlamentu, T‑76/92, Recueil, str. II‑1281, točka 21; Perakis proti Parlamentu, T‑78/92, Recueil, str. II‑1299, točka 16; z dne 5. novembra 2003 v zadevi Cougnon proti Sodišču Evropskih skupnosti, T‑240/01, RecFP, str. I‑A‑263 in II‑1283, točka 70; z dne 28. septembra 2004 v zadevi Tenreiro proti Komisiji, T‑216/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑245 in II‑1087, točka 68, in z dne 15. septembra 2005 v zadevi Casini proti Komisiji, T‑132/03, ZOdl. JU, str. I-A-253 in II-1169, točka 53).

131 V tako opredeljenem okviru ima OPI široko diskrecijsko pravico. Delovno uspešnost lahko preuči v skladu s postopkom ali metodo, ki se mu zdita najprimernejša (zgoraj v točki 130 navedene sodbe Tsirimokos proti Parlamentu, točka 16, Perakis proti Parlamentu, točka 14, Cougnon proti Sodišču Evropskih skupnosti, točka 62, in Tenreiro proti Komisiji, točka 68).

132 Z napredovalnim obdobjem 2003 in z namenom omogočiti objektivnejšo in lažjo primerjavo delovne uspešnosti uradnikov, ki lahko napredujejo, je bil s SDI 43 in SDI 45 uveden sistem napredovanja, ki temelji na kvantifikaciji delovne uspešnosti, za katero je značilna letna dodelitev TDU in PT uradnikom.

133 Najprej je treba poudariti, da ta novi sistem okrepi povezavo, vzpostavljeno s členom 45 Kadrovskih predpisov, med občasnim ocenjevanjem uradnikov in napredovanjem. Tako iz člena 2(1), tretji pododstavek, SDI 43 v povezavi z Upravnimi obvestili št. 99‑2002 izhaja, da vsak uradnik prejme skupno oceno med nič in dvajset, ki se nato načeloma pretvori v število TDU, ki se lahko uporabijo za namene napredovanja. Poleg tega je v členu 10(2) SDI 45 določeno, da je napredovanje uradnika pogojeno s tem, da je ta v svojem zadnjem KOP skupaj zbral najmanj 10 TDU. Poleg tega v skladu s členom 6(4)(b), tretji pododstavek, SDI 45, uradniki, katerih KOP vsebuje „slabo“ ali „nezadostno“ oceno, ne morejo dobiti PT.

134 Nadalje je treba opozoriti, da je v členu 3 SDI 45 z naslovom „Temelji napredovanja“ pojasnjeno, da „je prva stvar, ki jo je treba upoštevati, […] število [TDU] in [PT], ki jih je posamezni uradnik zbral med letom ali v preteklih letih“. Seštevek TDU in PT bo uradnikom omogočil, da dosežejo ali po potrebi presežejo prag za napredovanje. PT same po sebi niso odločilne za napredovanje uradnika.

135 Nazadnje in predvsem je treba poudariti, da je, kot je jasno navedeno v členu 2(1), drugi pododstavek, SDI 43, „cilj [TDU] in tudi [PT] nagraditi delovno uspešnost in dodelitev [PT] mora biti vedno utemeljena z razmisleki, ki temeljijo na delovni uspešnosti“.

136 Kar zadeva PT, je v členu 6(4)(a) in (b) SDI 45 določena dodelitev PTGD do največ 10 točk. V skladu s členom 6(3) SDI 45 je cilj teh točk nagraditi uradnike, ki so presegli svoje osebne cilje, izkazali poseben trud in dosegli izredne rezultate, ki so zabeleženi v njihovih KOP. Poleg tega, kot je bilo že navedeno (glej točko 133 zgoraj), „slaba“ ali „nezadostna“ ocena v KOP izključuje vsako možnost, da bi zadevni uradnik dobil PT.

137 V členu 9 in Prilogi I k SDI 45 je predvidena dodelitev 1 ali 2 PTDN. Cilj teh točk je razlikovati med člani osebja, ki so uspešno opravili dodatne naloge v interesu institucije. Te naloge vključujejo dejavnosti „vodje usposabljanja/predavatelja“ ali različne prispevke k organizaciji natečajev ali paritetnim organom. Navesti je treba, da KOP vključujejo rubriko, namenjeno posebej seznamu zadevnih nalog.

138 Ker PTGD in PTDN prav tako temeljijo na delovni uspešnosti, njihova dodelitev poleg TDU ni v nasprotju s členom 45 Kadrovskih predpisov in zgoraj navedenimi načeli.

139 Nazadnje so bila za napredovalno obdobje 2003, prvo leto izvajanja novega postopka napredovanja, v členu 12(3) SDI 45 določena prehodna podrobna pravila, „da bi se delovna uspešnost lahko ustrezno upoštevala v daljšem obdobju“, tj. pravila, ki vključujejo dodelitev PPT (glej točko 58 zgoraj). Tožeča stranka je vložila ugovor nezakonitosti, ki se posebej nanaša na to določbo, pri čemer se tudi tu sklicuje na kršitev člena 45 Kadrovskih predpisov. Vendar pa zaradi razlogov, navedenih v točki 191 in naslednjih, tega ugovora ni mogoče šteti za utemeljenega.

140 Iz zgoraj navedenih ugotovitev izhaja, da je treba ta očitek zavrniti.

Neobstoj obrazložitve

– Trditve strank

141 Tožeča stranka trdi, da v nasprotju s členom 25, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov, v SDI 45 ni določeno, da je treba obrazložiti predloge in odločitve o dodelitvi PTGD, PTDN in PPT. Meni, da je ta neobstoj obrazložitve vir samovolje.

142 Komisija navaja, da je obveznost obrazložitve splošno načelo prava Skupnosti. Iz tega sklepa, da bi bila vključitev posebne določbe v SDI 45 odveč. Poleg tega naj bi to načelo določalo, da se obrazložijo samo akti, ki posegajo v položaj, in SDI 45 naj bi upoštevale to obveznost.

– Presoja Sodišča prve stopnje

143 Sodišče prve stopnje navaja, da mora biti v skladu s členom 25, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov vsaka odločitev, ki posega v položaj, obrazložena. Ne nalaga torej obrazložitve predlogov, priporočil ali mnenj, ki sami po sebi ne posegajo v položaj.

144 Zato, kar zadeva PTGD, člen 6(6) SDI 45 ne krši člena 25, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov, s tem ko paritetne odbore za ocenjevanje obvezuje, da svoje predloge utemeljijo samo, če se razlikujejo od predlogov generalnih direktoratov. Tudi člen 9 SDI 45 ne krši te določbe, ko odborom za napredovanja ne nalaga, da obrazložijo svoja priporočila glede dodelitve PTDN. Enaka ugotovitev velja za predloge, ki jih odbori za napredovanja izdelajo za dodelitev PPTON na podlagi člena 12(3)(a) SDI 45, in za člen 13(2) SDI 45, v skladu s katerim odbori za napredovanja izdajo obrazloženo mnenje samo, če predlagajo dodelitev PTP.

145 Poleg tega se člen 25, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov ne nanaša na odločitve generalnih direktoratov v zvezi z dodelitvijo PTGD, PPTGD in DPPT in tudi ne na odločitve OPI v zvezi s PTDN, PPTON in PTP, ker so to pripravljalni akti (glej točko 90 in naslednje zgoraj).

146 Kot je že bilo navedeno (glej točko 90 in naslednje zgoraj), je končni akt, s katerim se konča postopek napredovanja, kompleksne narave, saj obsega dve ločeni odločbi, tj. odločbo OPI o določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo, in odločbo OPI o določitvi skupnega števila točk, na kateri temelji prva zgoraj navedena odločba. Zadevni uradniki lahko glede na svoj položaj vložijo pritožbo zoper eno ali drugo odločbo ali zoper obe.

147 V tem okviru je treba opozoriti, da je obveznost obrazložitve v zvezi z napredovanjem izpolnjena, kadar OPI obrazloži svojo odločbo o zavrnitvi pritožbe, vložene na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov (v zvezi s tem glej sodbo Sodišča z dne 30. oktobra 1974 v zadevi Grassi proti Svetu, 188/73, Recueil, str. 1099, točke od 11 do 13, in sodbo Sodišča prve stopnje z dne 29. septembra 2005 v zadevi Napoli Buzzanca proti Komisiji, T‑218/02, ZOdl. JU, str. I-A-267 in II-1221, točka 59).

148 Iz tega sledi, da je treba ta del tožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.

Neupoštevanje člena 26 Kadrovskih predpisov in pravic do obrambe v SDI 45

– Trditve strank

149 Tožeča stranka trdi, da odločbe o dodelitvi PT pomenijo zaključek postopka, ki bi lahko temeljil na elementih, ki niso vključeni v spis uradnikov, in ki zadevnim osebam ne priznava pravice do zaslišanja, preden uprava sprejme akt, ki posega v njihov položaj. Zlasti naj bi OPI odločal o internih pritožbah po koncu nekontradiktornega postopka. Dodelitev PT naj bi tako kršila pravice do obrambe in člen 26, prvi odstavek, (a), Kadrovskih predpisov.

150 Komisija izpodbija, da SDI 45 kršijo pravice do obrambe in prepoved upoštevanja elementov, ki niso vključeni v osebni spis uradnika. SDI 45 naj ne bi omogočale upoštevanja takih elementov. Poleg tega naj bi uradniki imeli možnost zaslišanja med postopkom napredovanja. V členu 13 SDI 45 je predvidena pritožba zoper odločbo o dodelitvi PT pred zaključkom postopka napredovanja. Poleg tega postopka napredovanja ni mogoče primerjati s postopki, „uvedenimi zoper osebo“. Zato naj bi bila sodna praksa v zvezi s pravico do zaslišanja pred sprejetjem akta, ki posega v položaj, neupoštevna.

– Presoja Sodišča prve stopnje

151 V členu 26 Kadrovskih predpisov je navedeno, da mora osebni spis uradnika obsegati „(a) vse dokumente v zvezi z njegovim upravnim statusom in vsa poročila glede njegovih sposobnosti, učinkovitosti in vedenja“ in „(b) vse uradnikove pripombe na te dokumente“. V istem členu je navedeno, da „institucija dokumentov iz pododstavka (a) ne more uporabiti proti uradniku ali se nanje sklicevati, razen v primeru, da so ga z njimi seznanili pred vložitvijo“.

152 Cilj člena 26 Kadrovskih predpisov je zagotoviti uradnikovo pravico do obrambe, tako da preprečuje, da bi OPI sprejemal odločitve, ki vplivajo na njegov upravni status in njegovo kariero, tako da bi se oprl na dejstva v zvezi z njegovim vedenjem, ki niso navedena v njegovem osebnem spisu (zgoraj v točki 130 navedena sodba Sodišča prve stopnje Perakis proti Parlamentu, točka 27; z dne 8. junija 1995 v zadevi Allo proti Komisiji, T‑496/93, RecFP, str. I‑A‑127 in II‑405, točka 75; z dne 30. septembra 2003 v zadevi Kenny proti Sodišču Evropskih skupnosti, T‑302/02, RecFP, str. I‑A‑235 in II‑1137, točka 32, in z dne 4. maja 2005 v zadevi Schmit proti Komisiji, T‑144/03, ZOdl. JU, str. I-A-101 in II-465, točka 133). Uporablja se za napredovanja, ker zgoraj navedeni izraz „upravni status“ obsega zlasti glavne dogodke v karieri (zgoraj navedena sodba Schmit proti Komisiji, točka 134).

153 V obravnavanem primeru je treba poudariti, da navedeni očitek sloni samo na preprostih trditvah tožeče stranke, ki ni dokazala, da odločbe o dodelitvi PT, izmed katerih nekaterih ni izdal OPI, temeljijo na drugih elementih, kot so ocenjevalna poročila, ki niso vključeni v spise uradnikov.

154 SDI 45 ne vsebujejo nobene določbe, ki bi Komisiji dovoljevala, da se oddalji od člena 26 Kadrovskih predpisov, kot ga razlaga sodna praksa. Nasprotno, očitno je, da je z nekaterimi določbami SDI 45 vzpostavljena neposredna povezava med dodelitvijo PT in KOP.

155 Iz člena 6 SDI 45 tako izhaja, da PTGD dodelijo generalni direktorji ali direktorji po preučitvi rezultatov KOP in glede na delovno uspešnost zadevnih uradnikov, zabeleženo v KOP. Poleg tega KOP vključujejo rubriko v zvezi z dodatnimi nalogami, opravljenimi v interesu Komisije med ocenjevalnim obdobjem, na podlagi katere se nato dodelijo PTDN.

156 Poudariti je treba, da je izdelava KOP del kompleksnega postopka, v katerega so uradniki tesno vključeni v skladu s členom 43 Kadrovskih predpisov, na podlagi katerega se o periodičnih poročilih obvesti zadevno osebo, ki „ima pravico dati vsa ustrezna pojasnila“.

157 Nazadnje se tožeča stranka ne more uspešno sklicevati na kršitev pravic do obrambe v zvezi z odločbami o dodelitvi PT, vključno z odločbo OPI o odločitvi o internih pritožbah, navedeno v členu 13 SDI 45, ker so navedene odločbe samo pripravljalni akti za odločbi o določitvi skupnega števila točk za napredovanje in določitvi seznama uradnikov, ki napredujejo. Pravice do obrambe se ne uporabljajo za take akte, ampak za akte, ki posegajo v položaj (v zvezi s tem glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. junija 2000 v zadevi F proti Komisiji, T‑211/98, RecFP, str. I‑A‑107 in II‑471, točki 28 in 29, ter navedeno sodno prakso).

158 Posledično je treba ta del tožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.

Učinkovitost pritožb na podlagi člena 13 SDI 45

– Trditve strank

159 Tožeča stranka trdi, da naj bi OPI v resnici ne preučil pritožb, vloženih na podlagi člena 13 SDI 45. Ta naj bi samo odobril predloge odborov za napredovanja.

160 Komisija to izpodbija in trdi, da ji pristojnost, ki ji je podeljena s členom 13 SDI 45, ne preprečuje, da bi sprejela predloge odborov za napredovanja.

– Presoja Sodišča prve stopnje

161 Če bi ta očitek razlagali tako, da izpodbija zakonitost člena 13 SDI 45, zadostuje ugotovitev, da sloni na preprosti trditvi tožeče stranke in ni predmet nobene pravne utemeljitve. Dodatno tega člena ni mogoče razlagati tako, da je OPI oproščen dejanske preučitve zadevnih pritožb, ker mu nasprotno pridržuje pristojnost odločanja. Vprašanje, ali je OPI dejansko preučil interno pritožbo tožeče stranke, je predmet drugega tožbenega razloga (točka 304 spodaj).

Kršitev načela dobrega upravljanja ter pravice do nepristranskega in poštenega postopka

162 Tožeča stranka nazadnje navaja kršitev načela dobrega upravljanja ter pravice do nepristranskega in poštenega postopka.

163 Vendar pa ne navede drugačnih trditev od trditev, preučenih zgoraj. Očitek je zato neutemeljen. Vsekakor se Sodišče prve stopnje sklicuje na zgornja razmišljanja.

164 Glede na zgornje ugotovitve je treba zavrniti ugovor nezakonitosti zoper člen 2 SDI 43 in člene 3, 6, 7, 9, 10, 12 in 13 SDI 45.

Drugi ugovor nezakonitosti zoper člena 6 in 7 SDI 45 v povezavi z Upravnimi obvestili št. 99-2002, v katerih naj bi bilo določeno ciljno povprečje, ki omejuje diskrecijsko pravico generalnih direktoratov

Trditve strank

165 Tožeča stranka uveljavlja ugovor nezakonitosti zoper člena 6 in 7 SDI 45 v povezavi z Upravnimi obvestili št. 99‑2002. Svoj tožbeni razlog opre na kršitev člena 45 Kadrovskih predpisov, načela enake obravnave in načela upravičenosti do kariere.

166 Tožeča stranka meni, da so z zadevnima določbama določene kvote TDU in PTGD za generalne direktorate. Prvič, ti naj bi bili pozvani, naj ne prekoračijo „ciljnega povprečja“ 14 TDU v vsakem razredu, in vsaka prekoračitev tega povprečja za več kot eno točko naj bi povzročila ustrezno zmanjšanje števila PTGD, ki jim je dodeljeno. Drugič, nobene možnosti naj ne bi bilo, da se generalnim direktoratom odobri več kot 2,5 PTGD na uradnika. Tožeča stranka meni, da so te kvote zavezujoče. Omejevale naj bi prosto presojo generalnih direktoratov in preprečevale učinkovito primerjavo delovne uspešnosti uradnikov, upravičenih do napredovanja. Možnost, predvidena v členu 6(1) SDI 45, da se zaprosi za odstopanje od tega ciljnega povprečja, naj ne bi ustrezno odpravljala te omejitve, ker naj bi bila odvisna od pobude vsakega generalnega direktorata, ker naj bi bila diskrecijska in ker naj bi jo morali odobriti odbori za napredovanja, čeprav naj bi imel pristojnost za odločanje na področju napredovanja samo OPI. Učinek zgoraj navedenih kvot naj bi bil, da naj bi bil seznam uradnikov, ki napredujejo, bolj odvisen od „strategij“ vsakega generalnega direktorata kot od dejanske primerjave delovne uspešnosti uslužbencev.

167 Komisija odgovarja, da je v Upravnih obvestilih št. 99‑2002 predvideno samo ciljno povprečje 14 točk. Cilj tega povprečja naj bi bil zakonit. Cilj tega povprečja naj ne bi bil omejiti prosto presojo ocenjevalcev v posameznih primerih, ampak preprečiti splošno inflacijo ocen, ki bi privedla do njihovega razvrednotenja. To povprečje naj poleg tega ne bi bilo zavezujoče. Prekoračitev, ki bi ostala pod 15 točkami, naj ne bi imela posledic. Nad tem številom naj bi se število PTGD zmanjšalo, razen če bi bilo odobreno odstopanje. Ta možnost pridobitve odstopanja na podlagi člena 6(1) SDI 45 naj bi nazadnje pomenila rešitev težav, ki jih povzročata obstoj kvote 2,5 PTGD na uslužbenca in morebitna koncentracija izjemnih uradnikov v nekaterih generalnih direktoratih.

Presoja Sodišča prve stopnje

168 Opozoriti je treba, da lahko OPI na podlagi svoje široke diskrecijske pravice opravi preučitev primerjalnih odlik v skladu s postopkom ali metodo, ki se mu zdita najprimernejša (glej točko 131 zgoraj).

169 Kot je bilo navedeno v sporočilu SEC(2001) 1697, „novi postopek napredovanja označuje prekinitev s preteklostjo“. Glede na pretekle ugotovitve velike heterogenosti v ocenah uradnikov v različnih generalnih direktoratih in posledično težavo OPI, da opravi preučitev primerjalnih odlik vseh zadevnih uradnikov ob upoštevanju načela enake obravnave, si je Komisija prizadevala dodatno objektivizirati poklicno ocenjevanje osebja, da bi vzpostavila čim bolj pošten sistem napredovanja. Ta cilj je izražen s kvantifikacijo delovne uspešnosti s sistemom točk in z določbami SDI 45, ki naj bi zagotovile skladnost pri dodeljevanju teh točk na ravni celotne Komisije.

170 Tako je v členu 6(1) SDI 45 določeno, da imajo generalni direktorati na voljo kvoto PTGD, ki je enaka 2,5-kratniku števila uradnikov, ki glede na razred še lahko napredujejo in so zaposleni v navedenem generalnem direktoratu“. V isti določbi je navedeno, da „se generalnim direktoratom, katerih povprečje v smislu [TDU] za določen razred za več kot eno točko presega ciljno povprečje Komisije, kvota [PT] zmanjša za znesek, ki se natančno ujema s tem presežkom“. V Upravnih obvestilih št. 99-2002 je pojasnjeno, da „se generalni direktorati pozovejo, naj svoje osebje ocenijo ob upoštevanju povprečja 14 [TDU] od 20 (imenovanega ,ciljno povprečje‘). To povprečje 14 točk je treba upoštevati v vsakem razredu v vsakem generalnem direktoratu“. Poleg tega je v njih pojasnjeno, da „se generalni direktorati, ki so za določen razred dosegli povprečje nad 15, kaznujejo. Kazen vključujejo zmanjšanje kvote [PT], ki jo ima na voljo [generalni direktorat] za ta razred za napredovalno obdobje“.

171 Navesti je tudi treba, da je v členu 6(1) SDI 45 določeno, da imajo generalni direktorati, če utemeljijo presežek, možnost, da zadevo predložijo odboru za napredovanja, ki lahko izjemoma odloči, da se opravljeno znižanje v celoti ali deloma razveljavi.

172 V nasprotju s trditvami tožeče stranke obstoj kvote PTGD in tudi ciljno povprečje ne moreta omejiti proste presoje generalnih direktoratov v obsegu, ki bi bil v nasprotju s členom 45 Kadrovskih predpisov, načelom enake obravnave in načelom upravičenosti do kariere. Nasprotno, očitno je, da ta mehanizma lahko spodbujata učinkovito izražanje ocene, ki predstavlja odlike uradnikov, in hkrati zagotavljata najvišjo raven primerljivosti ocen v vseh generalnih direktoratih Komisije ter posledično enako obravnavo navedenih uradnikov, ki jo tožeča stranka izrecno zahteva. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je treba v praksi preučitev primerjalnih odlik opraviti na enaki podlagi ter na podlagi primerljivih virov podatkov in informacij (glej zlasti zgoraj v točki 130 navedeno sodbo Sodišča prve stopnje Tsirimokos proti Parlamentu, točka 21, in sodbo z dne 21. septembra 1999 v zadevi Oliveira proti Parlamentu, T‑157/98, RecFP, str. I‑A‑163 in II‑851, točka 35).

173 Kar zadeva kvoto PTGD, ta ustre