Zadeva C‑649/13

Comité d’entreprise de Nortel Networks SA in drugi

proti

Cosmetu Rogeauju

in

Cosme Rogeau

proti

Alanu Robertu Bloomu in drugim

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo tribunal de commerce de Versailles)

„Predhodno odločanje — Uredba (ES) št. 1346/2000 — Členi 2(g), 3(2) in 27 — Uredba (ES) št. 44/2001 — Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah — Glavni postopek zaradi insolventnosti — Sekundarni postopek zaradi insolventnosti — Spor o pristojnosti — Izključna ali alternativna pristojnost — Določitev zakona, ki se uporablja — Določitev dolžnikovega premoženja, za katero velja sekundarni postopek zaradi insolventnosti — Kraj tega premoženja — Premoženje, ki je v tretji državi“

Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 11. junija 2015

Pristojnost za odločanje o sporu je lahko urejena z določbami Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, čeprav si v navedenem sporu nasprotujejo stečajni upravitelji dveh postopkov zaradi insolventnosti, eden glavni, drugi pa sekundarni, vsak pa je zajet z Uredbo št. 1346/2000 o postopkih v primeru insolventnosti. V zvezi s tem je že bilo razsojeno, prvič, da je treba uredbi št. 44/2001 in št. 1346/2000 razlagati v smislu izognitve vsakršnemu prekrivanju med pravnimi pravili iz njunih besedil in pravni praznini, in drugič, da področja uporabe Uredbe št. 1346/2000 ni mogoče široko razlagati in da le tožbe, ki neposredno izhajajo iz postopka insolventnosti in ki so z njim tesno povezane, spadajo na področje uporabe Uredbe št. 1346/2000. Poleg tega je Sodišče štelo, da odločilno merilo za določitev področja, s katerega izhaja tožba, ni postopek, v okviru katerega je vložena ta tožba, ampak pravna podlaga te tožbe. V skladu s tem pristopom je treba ugotoviti, ali pravica ali obveznost, ki je podlaga za tožbe, izvira iz splošnih predpisov civilnega in gospodarskega prava ali iz posebnih izjem, ki so značilne za postopek zaradi insolventnosti. Razdelitev izkupička od prodaje premoženja družbe v stečaju med glavnim in sekundarnim postopkom zaradi insolventnosti, kadar je to razdelitev treba opraviti, bo v bistvu treba opraviti z uporabo določb Uredbe št. 1346/2000. (Glej točke od 25 do 28 in 30.)

Člena 3(2) in 27 Uredbe Sveta (ES) št. 1346/2000 o postopkih v primeru insolventnosti je treba razlagati tako, da so sodišča države članice, v kateri je bil uveden sekundarni postopek zaradi insolventnosti, pristojna, alternativno skupaj s sodišči države članice uvedbe glavnega postopka, za odločanje o določitvi dolžnikovega premoženja, za katero veljajo učinki tega sekundarnega postopka. Ob upoštevanju sistematike in polnega učinka Uredbe št. 1346/2000 je treba namreč glede člena 3(2) te uredbe šteti, da daje sodiščem države članice, na ozemlju katere je bil uveden sekundarni postopek zaradi insolventnosti, mednarodno pristojnost za obravnavo „povezanih“ tožb, če se te tožbe nanašajo na premoženje dolžnika, ki je na ozemlju zadnje države. Z določitvijo – na podlagi člena 25(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 1346/2000 – obveznosti priznanja „povezanih“ odločb, ki so jih sprejela sodišča, pristojna na podlagi člena 3(2) Uredbe št. 1346/2000, je s to uredbo navedenim sodiščem vsaj implicitno očitno dodeljena pristojnost za sprejetje teh odločb. Poleg tega bi bila zaščita lokalnih interesov, ki je eden od bistvenih ciljev, ki se uresničuje z možnostjo uvedbe sekundarnega postopka zaradi insolventnosti, določene v členu 27 Uredbe št. 1346/2000, in polni učinek tega člena občutno oslabljena, če te povezane tožbe za ugotovitev, da za določeno premoženje velja sekundarni postopek zaradi insolventnosti, ne bi bilo mogoče vložiti pri sodiščih države članice, na ozemlju katere je bil uveden sekundarni postopek. Zato so sodišča države članice, v kateri je bil uveden sekundarni postopek zaradi insolventnosti, na podlagi člena 3(2) Uredbe št. 1346/2000 pristojna za odločanje o določitvi dolžnikovega premoženja, za katero veljajo učinki tega postopka. Poleg tega bi se z izključno pristojnostjo sodišč države članice, v kateri je bil uveden sekundarni postopek zaradi insolventnosti, za odločanje o določitvi premoženja dolžnika, za katero veljajo učinki tega postopka, členu 3(1) te uredbe v delu, v katerem ta določa mednarodno pristojnost za odločanje o „povezanih“ tožbah, odvzelo polni učinek in zato take pristojnosti ni mogoče sprejeti. (Glej točke 27, 33, od 35 do 38, 42 in 46 ter izrek.)