Stranke

Razlogi za odločitev

Izrek



Stranke

V zadevi T-588/08,

Dole Food Company, Inc. s sedežem v Westlake Village, Kalifornija (Združene države),

Dole Germany OHG s sedežem v Hamburgu (Nemčija),

ki ju zastopa J.-F. Bellis, odvetnik,

tožeči stranki,

proti

Evropski komisiji, ki sta jo najprej zastopala X. Lewis in M. Kellerbauer, nato M. Kellerbauer in P. Van Nuffel, zastopnika,

tožena stranka,

zaradi predloga za razglasitev ničnosti odločbe Komisije C(2008) 5955 final z dne 15. oktobra 2008 v zvezi s postopkom izvajanja člena 81 ES (zadeva COMP/39.188 – Banane)

SPLOŠNO SODIŠČE (osmi senat),

v sestavi L. Truchot, predsednik, M. E. Martins Ribeiro (poročevalka), sodnica, in H. Kanninen, sodnik,

sodni tajnik: M. N. Rosner, administrator

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 25. januarja 2012

izreka naslednjo

Sodbo

Razlogi za odločitev

Dejansko stanje

1. Dole Food Company, Inc. (v nadaljevanju: Dole) je ameriško podjetje, ki proizvaja oziroma prideluje sveže sadje in zelenjavo pa tudi predpakirano in globoko zamrznjeno sadje. Dole Germany OHG je hčerinska družba podjetja Dole (v nadaljevanju: skupaj: tožeči stranki) s sedežem v Hamburgu (Nemčija), prej imenovana Dole Fresh Fruit Europe OHG (v nadaljevanju: DFFE).

2. Podjetje Chiquita Brands International Inc. (v nadaljevanju: Chiquita) je 8. aprila 2005 vložila prošnjo za imuniteto pred globami na podlagi Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (UL 2002, C 45, str. 3, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi).

3. Komisija Evropskih skupnosti je 3. maja 2005 podjetju Chiquita po tem, ko je ta predložila nove izjave in dodatne dokumente, na podlagi odstavka 8(a) obvestila o ugodni obravnavi odobrila pogojno imuniteto pred globami.

4. Komisija je po inšpekcijskih pregledih, ki jih je v prostorih različnih podjetij, med drugim podjetja DFFE, izvedla 2. in 3. junija 2005 na podlagi člena 20(4) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205), in po več zahtevah po informacijah na podlagi člena 18(2) Uredbe št. 1/2003, poslanih med februarjem 2006 in majem 2007, na podjetja Chiquita, Chiquita International Ltd, Chiquita International Services Group NV, Chiquita Banana Company BV, Dole, DFFE, Fresh Del Monte Produce, Inc. (v nadaljevanju: Del Monte), Del Monte Fresh Produce International, Inc., Del Monte (Nemčija) GmbH, Del Monte (Nizozemska) BV, Fyffes plc (v nadaljevanju: Fyffes), Fyffes International, Fyffes Group Ltd, Fyffes BV, FSL Holdings NV, Firma Leon Van Parys NV (v nadaljevanju: Van Parys) in Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG (v nadaljevanju: Weichert) 20. julija 2007 naslovila obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.

5. Podjetja, navedena zgoraj v točki 4, so dobila vpogled v preiskovalno dokumentacijo Komisije v obliki kopije na DVD, ki pa ni vsebovala posnetkov in zapisnikov izjav podjetja, ki jih je ustno podal prosilec za imuniteto, niti z njimi povezanih dokumentov, ki so bili dani na voljo na vpogled v prostorih Komisije (točka 49 obrazložitve izpodbijane odločbe).

6. Podjetje Weichert je po zaslišanju zadevnih podjetij, ki je potekalo od 4. do 6. februarja 2008, 28. februarja 2008 Komisiji predložilo dopis s komentarji in prilogami.

7. Komisija je 15. oktobra 2008 sprejela Odločbo C(2008) 5955 final v zvezi s postopkom izvajanja člena 81 [ES] (zadeva COMP/39188 – Banane) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), ki je bila podjetjema DFFE in Dole vročena 21. in 22. oktobra 2008.

Izpodbijana odločba

8. Komisija navaja, da so podjetja, na katera je izpodbijana odločba naslovljena, sodelovala pri usklajenem ravnanju, ki je obsegalo uskladitev referenčnih cen banan, ki so jih med 1. januarjem 2000 in 31. decembrom 2002 (podjetje Chiquita 1. decembrom 2002) prodajala v Severni Evropi, in sicer v Avstriji, Belgiji, na Danskem, Finski, v Nemčiji, Luksemburgu, na Nizozemskem in v Švedski (točke od 1 do 3 obrazložitve izpodbijane odločbe).

9. Uvoz banan v Evropsko skupnost je v času dejanskega stanja urejala Uredba Sveta (EGS) št. 404/93 z dne 13. februarja 1993 o skupni ureditvi trga za banane (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 13, str. 388), ta pa je določala sistem, ki je temeljil na uvoznih kvotah in tarifah. Komisija poudarja, da so se uvozne kvote za banane sicer določale letno in se dodeljevale vsako četrtletje, z določeno omejeno prilagodljivostjo med četrtletji posameznega koledarskega leta, pa so bile pošiljke banan, namenjene v severnoevropska pristanišča, in količine, ki so se tržile na tem območju, določene tedensko na podlagi odločitev proizvajalcev, uvoznikov in trgovskih posrednikov o proizvodnji, dobavi in trženju (točke 36, 131, 135 in 137 obrazložitve izpodbijane odločbe).

10. Pri bananah so obstajale tri različne kategorije znamke banan, imenovane tiers : med Premium-Banane so spadale banane znamke Chiquita, v Second-Tier-Banane, banane znamk Dole in Del Monte, v Third-Tier-Banane, pa banane, ki so se imenovale tudi „tretje znamke“ in so vključevale več drugih znamk banan. Ta razdelitev po znamkah se je izražala tudi pri določanju cen banan (točka 32 obrazložitve izpodbijane odločbe).

11. Severnoevropski sektor banan je bil v zadevnem obdobju organiziran v tedenskih ciklusih. Ladijski prevoz banan iz pristanišč Latinske Amerike v Evropo je trajal približno dva tedna. Pošiljke banan so v severnoevropska pristanišča prispele običajno tedensko, in sicer po rednem časovnem razporedu odpremljanja (točka 33 obrazložitve izpodbijane odločbe).

12. Banane so bile odpremljene zelene in take so prispele tudi v pristanišča. Nato so bile dobavljene neposredno kupcem (zelene banane) ali pa so se zorile in bile dobavljene približno čez teden dni (rumene banane). Zoril jih je uvoznik ali je bilo to izvedeno v njegovem imenu, lahko pa jih je zoril tudi kupec. Stranke uvoznikov so bile običajno zorilci ali maloprodajne verige (točka 34 obrazložitve izpodbijane odločbe).

13. Podjetja Chiquita, Dole in Weichert so referenčne cene za svojo znamko določala tedensko, v obravnavanem primeru ob četrtkih zjutraj, in jih sporočila strankam. Izraz „referenčna cena“ se je običajno nanašal na referenčne cene za zelene banane, referenčne cene za rumene banane pa so bile običajno sestavljene iz zelene ponudbe s pribitkom stroška za zorenje (točki 104 in 107 obrazložitve izpodbijane odločbe).

14. Cene, ki so jih plačevali prodajalci na drobno in distributerji banan (imenovane „dejanske cene“ ali „transakcijske cene“), so se lahko določale s tedenskimi pogajanji, v obravnavanem primeru ob četrtkih popoldne in petkih (ali pozneje v tekočem tednu ali na začetku naslednjega tedna), ali pa z izvajanjem pogodb o dobavi po vnaprej določenih cenovnih formulah z navedbo fiksne cene ali z določanjem cene glede na referenčno ceno prodajalca ali konkurenta ali drugo referenčno ceno, kot je „cena Aldi“. Komisija pojasnjuje, da je maloprodajna veriga Aldi vsak četrtek med 11. uro in 11.30 prejemala ponudbe dobaviteljev in nato pripravila nasprotni predlog, to je „ceno Aldi“, cena, po kateri je plačevala dobaviteljem, pa je bila običajno določena ob približno 14. uri. „Cena Aldi“ se je od drugega polletja 2002 začela vse bolj uporabljati kot kazalnik za izračun cene banan pri nekaterih drugih transakcijah, zlasti pri t. i. branded bananah (banane uveljavljenih znamk) (točki 34 in 104 obrazložitve izpodbijane odločbe).

15. Komisija pojasnjuje, da so se podjetja na katera je bila naslovljena odločba dvostransko dogovarjala pred določitvijo cen in pri tem razpravljala o dejavnikih pri določanju cen banan, to je dejavnikih, ki so se nanašali na referenčno ceno za naslednji teden, razpravljala pa so tudi o bodočih gibanjih cen oziroma si jih razkrivala, ali pa so si izmenjevala podatke o referenčnih cenah za naslednji teden. Ti pogovori so potekali, preden so zadevna podjetja določila svoje referenčne cene, običajno ob sredah, vsi pa so se nanašali na prihodnje referenčne cene (točka 51 in naslednje obrazložitve izpodbijane odločbe).

16. Podjetje Dole se je tako dvostransko dogovarjalo s podjetjema Chiquita in Weichert. Podjetje Chiquita je bilo seznanjeno s pogovori, ki so potekali pred določitvijo cen, ali je vsaj pričakovalo obstoj takih dogovorov med podjetjema Dole in Weichert (točka 57 obrazložitve izpodbijane odločbe).

17. Cilj navedenih dvostranskih pogovorov, ki so potekali pred določitvijo cen, je bilo zmanjšanje negotovosti v zvezi z ravnanjem podjetij, kar zadeva referenčne cene, ki so jih morale določiti ob četrtkih zjutraj (točka 54 obrazložitve izpodbijane odločbe).

18. Komisija navaja, da so si podjetja po določitvi svojih referenčnih cen ob četrtkih zjutraj dvostransko izmenjala informacije o referenčnih cenah. S to poznejšo izmenjavo informacij so lahko nadzirala posamezne odločitve o cenah glede na pogovore, ki so potekali pred določitvijo cen, in okrepila svoje povezave sodelovanja (točke od 198 do 208, 227, 247, 273 in naslednje obrazložitve izpodbijane odločbe).

19. Referenčne cene so se po navedbah Komisije uporabljale vsaj kot tržni signali, trendi in/ali podatki v zvezi s predvidenim gibanjem cen banan, poleg tega pa so bile pomembne za trženje banan in dosežene cene. Cena je bila poleg tega pri nekaterih transakcijah neposredno povezana z referenčno ceno, in sicer na podlagi formul, ki so temeljile na referenčnih cenah (točka 115 obrazložitve izpodbijane odločbe).

20. Komisija meni, da so morala zadevna podjetja, ki so sodelovala pri usklajevanju in so ostala dejavna na področju trženja banan, pri odločanju o svojem ravnanju na trgu nujno upoštevati prejete informacije konkurentov, kar sta podjetji Chiquita in Dole tudi izrecno priznali (točki 228 in 229 obrazložitve izpodbijane odločbe).

21. Komisija ugotavlja, da so pogovori, ki so pred določitvijo cen potekali med podjetjema Dole in Chiquita ter podjetjema Dole in Weichert, lahko vplivali na cene, ki so jih zaračunali gospodarski subjekti, in se nanašali na določanje cen ter da so vodili v usklajeno ravnanje, katerega cilj je bil omejiti konkurenco v smislu člena 81 ES (točki 54 in 271 obrazložitve izpodbijane odločbe).

22. Komisija meni, da vsi tajni dogovori, opisani v izpodbijani odločbi, sestavljajo enotno in trajajočo kršitev, katere cilj je omejiti konkurenco v Skupnosti v smislu člena 81 ES. Podjetji Chiquita in Dole naj bi bili odgovorni za enotno in trajajočo kršitev v celoti, podjetje Weichert pa le za del kršitve, pri katerem je sodelovalo, to je tisti del, ki zadeva tajne dogovore s podjetjem Dole (točka 258 obrazložitve izpodbijane odločbe).

23. Ker naj bi bil za severnoevropski trg banan značilen velik obseg trgovine med državami članicami in ker naj bi tajni dogovori zajemali velik del Skupnosti, Komisija meni, da so navedeni dogovori pomembno vplivali na trgovino med državami članicami (točka 333 in naslednje obrazložitve izpodbijane odločbe).

24. Komisija navaja, da ni bilo mogoče priznati izjeme na podlagi člena 81(3) ES, ker podjetja niso priglasila dogovorov ali ravnanja, kar je predhodni pogoj za uporabo zgoraj navedenega člena na podlagi člena 4(1) Uredbe Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prva Uredba o izvajanju členov [81 ES] in [82 ES] Pogodbe (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 3), poleg tega pa ni bilo niti dokazov, na podlagi katerih bi bilo mogoče šteti, da so bili pogoji za uveljavljanje izjeme v obravnavanem primeru izpolnjeni (točka 339 in naslednje obrazložitve izpodbijane odločbe).

25. Komisija pojasnjuje, da so bile v členu 2 Uredbe št. 26 z dne 4. aprila 1962 o uporabi nekaterih pravil konkurence v proizvodnji in trgovini s kmetijskimi proizvodi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 1, str. 6) – ki je veljala v času dejanskega stanja in določala, da se člen 81 ES uporablja za vse dogovore, odločbe in ravnanja, povezane s proizvodnjo in trženjem različnih proizvodov, vključno s sadjem – navedene izjeme od uporabe člena 81 ES. Ker v obravnavanem primeru ti pogoji za uporabo navedenih izjem niso bili izpolnjeni, je Komisija ugotovila, da za usklajeno ravnanje, opisano v izpodbijani odločbi, ni bilo mogoče priznati izjeme na podlagi člena 2 Uredbe št. 26 (točka 344 in naslednje obrazložitve izpodbijane odločbe).

26. Komisija je za določitev zneska glob v izpodbijani odločbi uporabila določbe iz Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe (ES) št. 1/2003 (UL 2006, C 210, str. 2, v nadaljevanju: smernice), in obvestila o ugodni obravnavi.

27. Komisija je določila osnovni znesek globe, ki se naloži in znaša od 0 do 30 % vrednosti zadevne prodaje podjetja glede na stopnjo teže kršitve, pomnoženo s številom let trajanja sodelovanja podjetja pri kršitvi, in dodaten znesek, ki znaša od 15 do 25 % vrednosti prodaje, da bi se podjetja odvrnila od nezakonitega ravnanja (točka 448 obrazložitve izpodbijane odločbe).

28. Izračunani osnovni zneski glob, ki se naložijo, so znašali

– 208.000.000 EUR za podjetje Chiquita;

– 114 000 000 EUR za podjetje Dole;

– 49.000.000 EUR za podjetji Del Monte in Weichert.

29. Osnovni znesek globe, ki se naloži, je bil pri vseh naslovnikih izpodbijane odločbe znižan za 60 %, ob upoštevanju posebne regulativne ureditve sektorja banan in zato ker se je usklajevanje nanašalo na referenčne cene (točka 467 obrazložitve izpodbijane odločbe). Znižanje za 10 % je bilo odobreno podjetju Weichert, ker ni bilo seznanjeno s pogovori, ki so potekali med podjetjema Dole in Chiquita pred določitvijo cen (točka 476 obrazložitve izpodbijane odločbe).

30. Po prilagoditvi so bili določeni ti osnovni zneski:

– 83.200.000 EUR za podjetje Chiquita;

– 45.600.000 EUR za podjetje Dole;

– 14.700.000 EUR za podjetji Del Monte in Weichert.

31. Podjetju Chiquita je bila na podlagi obvestila o ugodni obravnavi odobrena imuniteta pred globami (točke od 483 do 488 obrazložitve izpodbijane odločbe). V zvezi s podjetji Dole, Del Monte in Weichert ni bilo drugih prilagoditev, zato je končni znesek njihove globe enak osnovnim zneskom glob, ki se naložijo in so navedeni zgoraj v točki 30.

32. Izpodbijana odločba med drugim določa:

„Člen 1

Naslednja podjetja so kršila določbe člena 81 [ES], saj so sodelovala pri usklajenem ravnanju, ki je obsegalo določitev referenčnih cen banan:

– [Chiquita], od 1. januarja 2000 do 1. decembra 2002;

– Chiquita International Ltd, od 1. januarja 2000 do 1. decembra 2002;

– Chiquita International Services Group N.V., od 1. januarja 2000 do 1. decembra 2002;

– Chiquita Banana Company B.V., od 1. januarja 2000 do 1. decembra 2002;

– [Dole] od 1. januarja 2000 do 31. decembra 2002;

– [DFFE] od 1. januarja 2000 do 31. decembra 2002;

– [Weichert] od 1. januarja 2000 do 31. decembra 2002;

– [Del Monte] od 1. januarja 2000 do 31. decembra 2002.

Kršitev je zajemala te države članice: Avstrija, Belgija, Danska, Finska, Nemčija, Luksemburg, Nizozemska in Švedska.

Člen 2

Za kršitev, na katero se nanaša člen 1, se naložijo te globe:

– [Chiquita], Chiquita International Ltd, Chiquita International Services Group N.V. in Chiquita Banana Company B.V., nerazdelno in solidarno: 0 EUR;

– [Dole] in [DFFE] nerazdelno in solidarno: 45.600.000 EUR;

– [Weichert] in [Del Monte], nerazdelno in solidarno: 14.700.000 EUR;

[…]“

Postopek in predlogi strank

33. Tožeči stranki sta v sodnem tajništvu Splošnega sodišča to tožbo vložili 24. decembra 2008.

34. Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Splošno sodišče (osmi senat) odločilo, da začne ustni postopek in v okviru ukrepov procesnega vodstva, določenih v členu 64 Poslovnika Splošnega sodišča, pozvalo Komisijo, naj predloži nekatere dokumente.

35. Komisija je 10. novembra 2011 predložila zaprošene dokumente, ki so bili tožečima strankama vročeni 18. novembra istega leta. Ti nista podali nobene pisne ali ustne pripombe.

36. Stranke so na obravnavi 25. januarja 2012 podale ustne navedbe in odgovorile na vprašanja, ki jim jih je postavilo Splošno sodišče.

37. Tožeči stranki sta na obravnavi predložili dokument in predlagali, naj se vloži v spis postopka, čemur je Komisija nasprotovala.

38. Tožeči stranki Splošnemu sodišču predlagata, naj:

– razglasi za nično izpodbijano odločbo;

– razveljavi ali zniža znesek naložene globe;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

39. Komisija predlaga Splošnemu sodišču, naj:

– zavrne tožbo;

– tožečima strankama naloži plačilo stroškov.

Pravo

I – Dopustnost dokumenta, ki sta ga predložili tožeči stranki na obravnavi

40. Spomniti je treba, da v skladu s členom 48(1) Poslovnika lahko stranke v utemeljitev svojih trditev dokaze predložijo ali dokazne predloge podajo še v repliki in dupliki, vendar je v tej določbi še navedeno, da morajo navesti razloge za zamudo pri njihovi predložitvi.

41. Iz sodne prakse izhaja, da je predložitev dokaznih predlogov po dupliki mogoča, če predlagatelju dokaznega predloga pred koncem pisnega postopka niso bili na voljo zadevni dokazi ali če pozna predložitev nasprotne stranke upravičuje dopolnitev spisa, tako da se zagotovi spoštovanje načela kontradiktornosti (sodbi Splošnega sodišča z dne 21. aprila 2004 v zadevi M proti Sodišču, T-172/01, Recueil, str. II-1075, točka 44, po pritožbi potrjena s sodbo Sodišča z dne 14. aprila 2005 v zadevi Gaki-Kakouri proti Sodišču, C-243/04 P, neobjavljena v ZOdl., in z dne 8. oktobra 2008 v zadevi Agrar-Invest-Tatschl proti Komisiji, T-51/07, Recueil, str. II-2825, točka 57).

42. Kot je presodilo Sodišče, kar zadeva odstopanje od pravil o predložitvi dokaznih predlogov, člen 48(1) Poslovnika strankam nalaga, naj navedejo razloge za zamudo pri predložitvi dokaznih predlogov. Taka obveznost pomeni, da je sodišču priznano pooblastilo za nadzor nad utemeljenostjo obrazložitve zamude pri predložitvi teh dokaznih predlogov in, odvisno od posameznega primera, nad njihovo vsebino ter, če zahteva ni pravno zadostno utemeljena, pooblastilo za njihovo zavrnitev. Enako še toliko bolj velja za dokazne predloge, predložene po vložitvi duplike (zgoraj v točki 41 navedena sodba Gaki-Kakouri proti Sodišču, točka 33)

43. Tožeči stranki sta v obravnavanem primeru na obravnavi prosili, naj se v navedeno dokumentacijo postopka vključi dokument, ki se je nanašal na izjave podjetja Chiquita o dobavi podjetja Atlanta (zorilca in distributerja) podjetju Aldi in okoliščinah, tudi časovnih, v katerih je navedeni prodajalec na drobno dal ponudbo na trg banan.

44. Po eni strani ni sporno, da so bile te izjave podjetja Chiquita zbrane med upravnim postopkom in so del preiskovalne dokumentacije Komisije.

45. Po drugi strani sta tožeči stranki trdili le, da je bilo mogoče predložitev zadevnega dokumenta pojasniti s potrebo po odgovoru na točko 49 duplike Komisije v zvezi z razpravo o razlikovanju med zelenimi in rumenimi bananami.

46. V zvezi s tem je dovolj ugotovitev, da Komisija v navedeni točki duplike samo povzema besedilo izpodbijane odločbe, v skladu s katerim je sklicevanje uvoznika na rumeno ali zeleno ceno v teh okoliščinah odvisno od tega, kako je pri njem organizirana prodaja banan, in poudarja trditve samih tožečih strank, zajete v tožbi, v zvezi s tem, da je bila „cena Aldi“, povezana z nakupom rumenih banan, zelo pomemben dejavnik pri prodaji zelenih banan.

47. Dokazni predlog tožečih strank se torej ne nanaša na nov vidik, temveč na vprašanje, ki sta ga tožeči strani postavili na samem začetku spora v zvezi z domnevno potrebnim razlikovanjem med zelenimi in rumenimi bananami ter vplivom „ponudbe Aldi“ na transakcijske cene.

48. V teh okoliščinah je treba dokument, ki sta ga tožeči stranki prepozno predložili na obravnavi, razglasiti za nedopusten.

II – Predlogi za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe

49. Tožeči stranki sta navedli en sam tožbeni razlog v zvezi z napačnostjo ugotovitve Komisije o obstoju usklajenega ravnanja s protikonkurenčnim ciljem.

50. Iz pisanj tožečih strank izhaja, da se ti v okviru navedenega tožbenega razloga sklicujeta po eni strani na člena 81 ES in 253 ES ter po drugi strani na pravico do obrambe in člen 253 ES.

A – Kršitev členov 81 ES in 253 ES

1. Možnost opredelitve izmenjave informacij kot usklajenega ravnanja s protikonkurenčnim ciljem

51. Na prvem mestu, tožeči stranki trdita, da je bilo zadevno ravnanje le izmenjava informacij, ki ni bila del širšega omejevalnega sporazuma in torej ni pomenila omejevanja konkurence zaradi cilja. Trdita, da golo dejstvo, da lahko izmenjava informacij v skladu s sodno prakso potencialno zmanjša negotovost v zvezi s prihodnjimi cenovnimi politikami, ni zadostna podlaga, da bi bila opredeljena kot omejevanje konkurence zaradi cilja.

52. Navajata, da se Komisija napačno opira na več zadev, ki so vključevale izmenjave informacij kot del širših tajnih sporazumov, čeprav naj ne bi trdila, kot naj bi bilo razvidno iz več delov izpodbijane odločbe, da so vpletena podjetja v obravnavani zadevi sodelovala pri sporazumu ali usklajenem ravnanju za določitev dejanskih cen niti pri sporazumu ali usklajenem ravnanju za določitev posameznih zvišanj ali znižanj teh cen.

53. Prvič, v zvezi s kršitvijo je iz besedila izpodbijane odločbe nedvoumno razvidno, da Komisija tožečima strankama očita usklajevanje referenčnih cen banan na podlagi dvostranskih pogovorov, ki so potekali pred določitvijo cen, kar je položaj, ki pomeni usklajeno ravnanje za določitev cen, katerega cilj je torej omejiti konkurenco v smislu člena 81 ES (glej zlasti točke 1, 54, 261, 263 in 271 obrazložitve izpodbijane odločbe), kar je združljivo z dejstvom, da Komisija v obravnavanem primeru ni ugotovila obstoja sporazuma ali usklajenega ravnanja za določitev dejanskih cen niti sporazuma v zvezi z referenčnimi cenami niti sporazuma ali usklajenega ravnanja za določitev posameznih zvišanj ali znižanj teh cen.

54. Po navedbah Komisije je torej očitno, da zadevna izmenjava informacij predstavlja omejevalni sporazum, ki je predmet posebne pravne opredelitve usklajenega ravnanja.

55. V zvezi s tem je treba opozoriti, da pojmi „sporazum“, „sklepi podjetniških združenj“ in „usklajeno ravnanje“ s subjektivnega vidika zajemajo istovrstne oblike tajnega dogovarjanja, ki se razlikujejo le po intenzivnosti in izraznih oblikah (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Komisija proti Anic Partecipazioni, C-49/92 P, Recueil, str. I-4125, točka 131).

56. Glede opredelitve usklajenega ravnanja je Sodišče presodilo, da gre pri takem ravnanju za obliko usklajevanja med podjetji, ki se sicer ne nadaljuje do sklenitve pogodbe v pravem pomenu, vendar ima za posledico, da se konkurenca, ki je povezana s tveganji, zavestno nadomesti s praktičnim sodelovanjem (sodbe Sodišča z dne 16. decembra 1975 v združenih zadevah Suiker Unie in drugi proti Komisiji, od 40/73 do 48/73, 50/73, od 54/73 do 56/73, 111/73, 113/73 in 114/73, Recueil, str. 1663, točka 26, z dne 31. marca 1993 v združenih zadevah Ahlström Osakeyhtiö in drugi proti Komisiji, C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 in od C-125/85 do C-129/85, Recueil, str. I-1307, točka 63, in z dne 4. junija 2009 v zadevi T-Mobile Netherlands in drugi, C-8/08, ZOdl., str. I-4529, točka 26).

57. Pojem usklajenega ravnanja poleg usklajevanja med zadevnimi podjetji zajema temu usklajevanju ustrezno ravnanje na trgu in vzročno zvezo med tema elementoma. V zvezi s tem se – razen če zadevna podjetja dokažejo nasprotno – domneva, da podjetja, ki sodelujejo pri usklajevanju in so še naprej dejavna na trgu, pri odločanju, kako bodo ravnala na trgu, upoštevajo informacije, ki so si jih izmenjala s konkurenti. To velja toliko bolj, če je bilo usklajevanje redno v daljšem časovnem obdobju (sodba Sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Hüls proti Komisiji, C-199/92 P, Recueil, str. I-4287, točke od 161 do 163, in zgoraj v točki 56 navedena sodba v zadevi T-Mobile Netherlands in drugi, točka 51).

58. Tožeči stranki se v obravnavanem primeru za utemeljitev trditev o neobstoju očitka v izpodbijani odločbi v zvezi z določanjem cen ne moreta sklicevati na nekatere dele izpodbijane odločbe, v katerih se razlikuje med usklajenim ravnanjem in sporazumi.

59. Drugič, poudariti je treba, da trditev, da lahko izmenjava informacij pomeni omejevanje konkurence zaradi cilja le, če je del „širših tajnih sporazumov, kot so sporazumi v zvezi z določanjem dejanskih cen ali tržnih deležev“, nima nobene pravne podlage.

60. V zvezi z izmenjavo informacij med konkurenti je treba opozoriti, da je merili usklajevanja in sodelovanja, ki pomenita usklajeno ravnanje, treba razumeti glede na zasnovo določb Pogodbe v zvezi s konkurenco, v skladu s katero mora vsak gospodarski subjekt samostojno določiti politiko, ki jo namerava voditi na skupnem trgu (zgoraj v točki 56 navedena sodba Suiker Unie in drugi proti Komisiji, točka 173; sodba Sodišča z dne 14. julija 1981 v zadevi Züchner, 172/80, Recueil, str. 2021, točka 13; zgoraj v točki 56 navedena sodba Ahlström Osakeyhtiö in drugi proti Komisiji, točka 63; sodba Sodišča z dne 28. maja 1998 v zadevi Deere proti Komisiji, C-7/95 P, Recueil, str. I-3111, točka 86, in zgoraj v točki 56 navedena sodba T-Mobile Netherlands in drugi, točka 32).

61. Čeprav ta zahteva po samostojnosti ne izključuje pravice gospodarskih subjektov, da se razumno prilagodijo ugotovljenemu ali pričakovanemu ravnanju konkurentov, pa vendar močno nasprotuje vsakemu neposrednemu ali posrednemu stiku med temi subjekti, ki bi lahko bodisi vplival na ravnanje dejanskega ali potencialnega konkurenta na trgu bodisi bi takemu konkurentu razkril ravnanje na trgu, za katero se je podjetje odločilo ali ki se ga namerava držati, kadar je cilj ali končna posledica teh stikov – upoštevajoč naravo proizvodov ali ponujenih storitev, velikost in število podjetij ter tudi velikost trga – vzpostavitev konkurenčnih razmer, ki ne ustrezajo normalnim razmeram na zadevnem trgu (glej v tem smislu zgoraj v točki 56 navedeno sodbo Suiker Unie in drugi proti Komisiji, točka 174; zgoraj v točki 60 navedeno sodbo Züchner, točka 14, zgoraj v točki 60 navedeno sodbo Deere proti Komisiji, točka 87, ter zgoraj v točki 56 navedeno sodbo T-Mobile Netherlands in drugi, točka 33).

62. Iz tega sledi, da je lahko izmenjava informacij med konkurenti v nasprotju s pravili o konkurenci, če zmanjšuje ali odpravlja stopnjo negotovosti glede delovanja zadevnega trga, zaradi česar bi bila omejena konkurenca med podjetji (zgoraj v točki 60 navedena sodba Deere proti Komisiji, točka 90; sodba z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Thyssen Stahl proti Komisiji, C-194/99 P, Recueil, str. I-10821, točka 81, in zgoraj v točki 56 navedena sodba T-Mobile Netherlands in drugi, točka 35).

63. Komisija meni, da so dvostranski pogovori, ki so potekali pred določitvijo cen, zmanjšali negotovost v zvezi s prihodnjimi odločitvami zadevnih podjetij o referenčnih cenah, ki so napovedane cene, in upravičeno dodaja, da lahko usklajevanje takih cen pomeni tudi kršitev zaradi cilja (točka 284 obrazložitve izpodbijane odločbe).

64. Namreč glede možnosti, da bi šteli, da ima usklajeno ravnanje protikonkurenčni cilj, čeprav to ravnanje nima neposredne zveze s potrošniškimi cenami, je treba poudariti, da besedilo člena 81(1) ES ne dopušča ugotovitve, da je prepovedano le usklajeno ravnanje, ki ima neposreden vpliv na cene, ki jih plačajo končni potrošniki. Nasprotno, iz člena 81(1)(a) ES je razvidno, da ima usklajeno ravnanje lahko protikonkurenčni cilj, če „neposredno ali posredno določ[a] nakupne ali prodajne cene ali druge pogoje poslovanja“ (zgoraj v točki 56 navedena sodba T-Mobile Netherlands in drugi, točki 36 in 37).

65. Vsekakor je treba poudariti, da člen 81 ES tako kot druga pravila konkurence iz Pogodbe ni namenjen le varstvu neposrednih interesov konkurentov ali potrošnikov, ampak tudi strukture trga in s tem konkurence kot take. Zato obstoj protikonkurenčnega cilja usklajenega ravnanja ne more biti odvisen od obstoja neposredne zveze med tem ravnanjem in cenami za potrošnike (zgoraj v točki 56 navedena sodba T-Mobile Netherlands in drugi, točki 38 in 39).

66. Ne glede na upoštevnost sklicevanja, v izpodbijani odločbi, na nekatere sodne odločbe mora Splošno sodišče preveriti, ali je v okoliščinah obravnavanega primera Komisija lahko upravičeno ugotovila, da so izmenjave informacij med podjetjema Dole in Chiquita ter podjetjema Dole in Weichert pomenile usklajeno ravnanje, katerega cilj je bil omejiti konkurenco.

67. Na drugem mestu, tožeči stranki trdita, da je Komisija napačno ugotovila, da so zadevne izmenjave informacij pomenile omejevanje konkurence zaradi cilja, in da se je s tem izognila preučitvi, ali so imele kakršen koli protikonkurenčni učinek.

68. Glede razmejitve med usklajenimi ravnanji, ki imajo protikonkurenčni cilj, in takimi, ki imajo protikonkurenčno posledico, je treba opozoriti, da protikonkurenčni cilj in posledica nista kumulativna pogoja, ampak alternativi za presojo, ali ravnanje spada pod prepoved iz člena 81(1) ES. Na podlagi ustaljene sodne prakse od sodbe z dne 30. junija 1966 v zadevi LTM (56/65, Recueil, str. 337 in 359) je zaradi alternativnosti tega pogoja, ki jo izraža veznik „oziroma“, treba najprej preučiti cilj usklajenega ravnanja in pri tem upoštevati gospodarski okvir, v katerem ga je treba izvajati. Vendar če analiza vsebine usklajenega ravnanja ne izkaže zadostne škodljivosti za konkurenco, je treba preučiti njegove učinke; v tem primeru ga je mogoče prepovedati le na podlagi elementov, ki izkazujejo, da je bila konkurenca dejansko precej preprečena, omejena oziroma izkrivljena (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 20. novembra 2008 v zadevi Beef Industry Development Society in Barry Brothers, C-209/07, ZOdl., str. I-8637, točka 15, ter zgoraj v točki 56 navedeno sodbo Sodišča T-Mobile Netherlands in drugi, točka 28).

69. Za presojo, ali je neko usklajeno ravnanje prepovedano s členom 81(1) ES, je torej upoštevanje njegovih konkretnih posledic odveč, če se izkaže, da je cilj tega ravnanja preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na skupnem trgu (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 13. julija 1966 v združenih zadevah Consten in Grundig proti Komisiji, 56/64 in 58/64, Recueil, str. 429 in 496, in z dne 21. septembra 2006 v zadevi Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied proti Komisiji, C-105/04 P, ZOdl., str. I-8725, točka 125, ter zgoraj v točki 68 navedeno sodbo Beef Industry Development Society in Barry Brothers, točka 16). Razlika med „kršitvami zaradi cilja“ in „kršitvami zaradi učinka“ se nanaša na dejstvo, da je mogoče nekatere oblike tajnega dogovarjanja med podjetji že zaradi njihove narave obravnavati kot škodljive za dobro delovanje normalne konkurence (zgoraj v točki 68 navedena sodba Beef Industry Development Society in Barry Brothers, točka 17, ter zgoraj v točki 56 navedena sodba T-Mobile Netherlands in drugi, točka 29).

70. Za to, da ima usklajeno ravnanje protikonkurenčni cilj, zadošča, da ima lahko negativne posledice za konkurenco. Z drugimi besedami, biti mora dejansko le tako, da lahko ob upoštevanju pravnega in gospodarskega okvira, v katerega je umeščeno, preprečuje, omejuje ali izkrivlja konkurenco na skupnem trgu. Vprašanje, ali in v kolikšni meri se dejansko pojavi taka posledica, je lahko pomembno le pri izračunu glob in presoji odškodninskih zahtevkov (zgoraj v točki 56 navedena sodba T-Mobile Netherlands in drugi, točka 31).

71. Ker je Komisija v obravnavanem primeru ugotovila, da so pogovori, ki so potekali med zadevnimi podjetji pred določitvijo cen, vodili v usklajeno ravnanje s protikonkurenčnim ciljem, ji v skladu z zgoraj navedeno sodno prakso ni bilo treba preučiti učinkov očitanega ravnanja, da bi lahko ugotovila kršitev člena 81 ES.

72. Na tretjem mestu, tožeči stranki trdita, da je Komisija za odstop od sodne prakse, v skladu s katero naj izmenjave informacij na splošno ne bi bile „zadostno škodljive“, da bi jih bilo mogoče opredeliti kot omejevanje konkurence zaradi cilja, tudi če bi bil cilj izmenjanih informacij dejansko vplivati na določanje cen, v točki 315 izpodbijane odločbe vzpostavila umetno razlikovanje med pogovori, „ki so potekali pred določitvijo cen“, in „naknadnimi“ izmenjavami informacij, in trdila, da se je obravnavana zadeva nanašala na prve, ki naj bi se šteli za težje. To razlikovanje naj ne bi bilo podprto z nobeno sodno odločbo in naj bi bilo celo v nasprotju s sodno prakso, ki nalaga upoštevanje strukture trga in značilnosti pogovorov.

73. Kot upravičeno navaja Komisija, ta trditev tožečih strank temelji na nepopolnem branju izpodbijane odločbe, saj naj bi bilo treba točko 315 obrazložitve brati z vidika celotne analize Komisije v navedeni odločbi.

74. V zvezi s tem je pomembno poudariti, da Komisija uporablja splošen izraz „pogovori, ki so potekali pred določitvijo cen,“ za označitev usklajenega ravnanja ki se je nanašalo na uskladitev referenčnih cen, katerega cilj je omejiti konkurenco v smislu člena 81 ES v skladu z analizo, opravljeno v točkah od 259 do 272 obrazložitve izpodbijane odločbe. Pogovori, ki so potekali pred določitvijo cen, so v točkah 51, 148 in 182 obrazložitve izpodbijane odločbe opredeljeni kot izmenjave informacij, med katerimi so zadevna podjetja razpravljala o dejavnikih pri določanju cen banan, to je dejavnikih, ki so se nanašali na referenčno ceno za naslednji teden, pa tudi o gibanjih cen oziroma si jih razkrivala, ali pa so si izmenjevala podatke o referenčnih cenah za naslednji teden. Ti pogovori so potekali, preden so stranke določile referenčne cene, in so se vsi nanašali na prihodnje referenčne cene.

75. Komisija poleg tega uporablja dikcijo „izmenjave informacij o referenčnih cenah“, katere vsebina je navedena v isti točki 51 obrazložitve izpodbijane odločbe, in sicer:

„[…] Potem ko so stranke določile cene ob četrtkih zjutraj, so dvostransko izmenjale informacije o cenah ali vsaj uporabile sistem, ki jim je omogočal dvostransko izmenjavo informacij o določenih referenčnih cenah […]“

76. Iz točk 51, 198, 227, 248, 250 in 257 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da so bile po mnenju Komisije te izmenjave informacij o referenčnih cenah eden od sestavnih delov tajnih dogovorov podjetij, ker so bile namenjene nadzoru nad posameznimi odločitvami glede določanja cen, ki so bile sprejete na podlagi informacij, izmenjanih v okviru pogovorov pred določitvijo cen, in torej niso bile del ločene kršitve, temveč mehanizem nadzora nad izidom, ki je prispeval k istemu cilju.

77. Cilj točke 315 obrazložitve izpodbijane odločbe pa je le odgovoriti na trditev podjetij, na katera je bilo naslovljeno obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, da so pogovori, ki so potekali pred določitvijo cen, le izmenjave informacij, ki lahko pomenijo kršitev člena 81 ES le, če se ugotovijo protikonkurenčni učinki. Komisija v njej razlikuje med obravnavano zadevo in zadevo, na katero so se sklicevala podjetja in ki je vodila do sprejetja Odločbe Komisije št. 92/157/EGS z dne 17. februarja 1992 v zvezi s postopkom izvajanja člena [81 ES] (IV/31.370 – UK Agricultural Tractor Registration Exchange (UL L 68, 13.3.1992, str. 19) glede sistema za izmenjavo informacij, ki je zaradi protikonkurenčnih učinkov na trg predstavljal kršitev člena 81 ES.

78. Komisija je samo poudarila, da pogovori, ki so potekali pred določitvijo cen, niso bili naknadna izmenjava informacij, to pomeni izmenjava, ki bi se tako kot v zadevi UK Agricultural Tractor Registration Exchange nanašala na že opravljene transakcije, temveč da so vodili v razkritje ravnanja, ki so ga konkurenti nameravali sprejeti na trgu pri prihodnjem določanju referenčnih cen.

79. Komisija v nasprotju s trditvami tožečih strank pri tem ne primerja niti ne razvršča izmenjav informacij po škodljivosti za konkurenco glede na to, ali so te potekale pred določitvijo transakcijskih cen ali po njej, ter ne trdi, da so prve težje in da dopuščajo da se jih lahko brez nadaljnje presoje označi kot omejevanje konkurence zaradi cilja.

80. Edina razlika, na katero se opira Komisija v točki 315 obrazložitve izpodbijane odločbe, je razlika med omejevalnimi sporazumi, ki imajo protikonkurenčni cilj, in omejevalnimi sporazumi, ki imajo protikonkurenčno posledico, pri čemer to razliko priznava sodna praksa.

81. Komisija se sklicuje na točke od 263 do 271 obrazložitve izpodbijane odločbe in pojasnjuje, da je cilj usklajenega ravnanja, v katero je bilo vpleteno podjetje Dole, omejiti konkurenco v smislu člena 81 ES in da „[ji] zato ni treba analizirati strukture trga“ ali „značilnosti pogovorov ali sporočenih informacij glede na merila, opredeljena v zadevi UK Agricultural Tractor Registration Exchange“.

82. Te zadnje navedbe ni mogoče razlagati – tako kot to počneta tožeči stranki – kot dokaz, da je Komisija v obravnavanem primeru kršila zahteve v okviru sodne prakse v zvezi s presojo skladnosti izmenjave informacij med konkurenti s pravili konkurence. Ta navedba je dejansko vsebovala le potrebno razlikovanje od položaja, ko bi ugotovitev kršitve člena 81 ES izhajala iz upoštevanja omejevalnih učinkov sistema za izmenjavo informacij na konkurenco.

83. Izrecno sklicevanje na točke od 263 do 271 obrazložitve izpodbijane odločbe, v katerih Komisija opozarja na nekatere značilnosti sistema za izmenjavo informacij med zadevnimi podjetji in navaja, da je upoštevala njegov okvir, zadostuje za izpodbitje razlage tožečih strank.

84. Vsekakor je Komisija, kot bo predstavljeno pozneje, ocenila zadevno prakso tako, da je upoštevala vsebino, pogostost in trajanje dvostranskih pogovorov ter njihov pravni in gospodarski okvir.

85. Iz tega sledi, da je treba trditev tožečih strank, navedeno v točki 72 zgoraj, zavrniti.

2. Obstoj usklajenega ravnanja s protikonkurenčnim ciljem

a) Neverodostojnost izjav podjetja Chiquita

86. Tožeči stranki trdita, da ugotovitev Komisije, da je zadevna izmenjava informacij usklajeno ravnanje za določitev cen in s tem omejevanje konkurence zaradi cilja, praktično izključno temelji na opisu tega ravnanja, ki ga je podalo podjetje Chiquita v upravnem postopku, izjave tega podjetja pa naj bi bile povsem neverodostojne.

87. V zvezi s tem se sklicujeta na osebni interes podjetja Chiquita za opredelitev zadevnega ravnanja kot kršitve, na zelo zgovoren potek upravnega postopka in na obstoj očitnih protislovij.

88. Na začetku je treba poudariti, da trditve tožečih strank, katerih cilj je na splošno odvzeti verodostojnost pričevanju podjetja Chiquita, temeljijo na napačni predpostavki, saj so izjave podjetja Chiquita le eden od elementov, ki jih je upoštevala Komisija pri utemeljitvi svojih ugotovitev, poleg izjav podjetij Dole in Weichert ter listinskih dokazov, kot so seznami telefonskih klicev in elektronska sporočila, pri čemer so bili vsi ti elementi preučeni in primerjani tako, da so bila na njihovi podlagi ugotovljena tako dejstva, ki govorijo v prid, kot dejstva, ki govorijo proti obstoju usklajenega ravnanja.

89. Posebnost zadevnega ravnanja, to je dejstvo, da so zadevni dvostranski pogovori potekali ustno in da so stranke Komisiji sporočile, da nimajo beležk niti zapisnikov o teh pogovorih, vseeno pojasnjuje pomembnost izjav podjetij, danih v upravnem postopku.

90. Na prvem mestu, tožeči stranki v zvezi z osebnim interesom, ki naj bi ga imelo podjetje Chiquita za opredelitev zadevnega ravnanja kot kršitve, navajata, da je bila vložitev prošnje za imuniteto pred globami, ki naj bi jo to podjetje podalo 8. aprila 2005 in naj bi temeljila na obvestilu o ugodni obravnavi, povezana s prevzemom sektorja „Fresh Express“ podjetja Performance Food Group, napovedanega šest tednov pred tem. Podjetje Chiquita po navedbah tožečih strank ni moglo izvesti prevzema sektorja „Fresh Express“, ki naj bi bil zanj strateško precej pomemben, ne da bi ublažilo skrbi bank, ki naj bi financirale posel in ki so temeljile na predhodnem pregledu njegovih dejavnosti, poleg tega pa naj bi to podjetje sporočilo o izvedbi prevzema objavilo šele 28. junija 2005 po pridobitvi pogojne imunitete 3. maja 2005.

91. Poudariti je treba, da trditev tožečih strank ni v skladu z notranjo logiko postopka, določenega z obvestilom o ugodni obravnavi. To, da se s vlogo za uporabo tega obvestila želi doseči znižanje zneska globe, namreč ne spodbuja nujno k temu, da se glede preostalih udeležencev očitanega omejevalnega sporazuma predložijo izkrivljeni dokazi. Vsak poskus zavajanja Komisije lahko namreč omaje iskrenost in popolnost sodelovanja predlagatelja in s tem ogrozi njegovo možnost, da je v celoti deležen ugodnosti na podlagi obvestila o ugodni obravnavi (sodba Splošnega sodišča z dne 16. novembra 2006 v zadevi Peróxidos Orgánicos proti Komisiji, T-120/04, ZOdl., str. II-4441, točka 70).

92. Tudi če bi bile trditve tožečih strank glede motiva prošnje za imuniteto, ki jo je predložilo podjetje Chiquita, pravilne, na njihovi podlagi izjavam tega podjetja ni mogoče odvzeti vse verodostojnosti. Obstoj osebnega interesa za ovadbo ne pomeni nujno, da njen avtor ni verodostojen.

93. Skrbi gospodarskih subjektov, ki morajo financirati prevzem s strani podjetja Chiquita, in njihovo prizadevanje, da bi čim bolje opredelili tveganje, povezano s položajem posojilojemalca, pa je mogoče šteti za konkreten indic, ki krepi dokazno vrednost izjav podjetja Chiquita v zvezi z dejanskim obstojem kartela.

94. Poleg tega in zlasti je prikaz postopanja podjetja Chiquita 8. aprila 2005, ki naj bi bilo temu podjetju le v korist, zavajajoč, saj se tako prezre zanesljiva in potencialno negativna posledica v zvezi z njegovim priznanjem sodelovanja pri kartelu. Čeprav bi namreč prošnja za imuniteto podjetju Chiquita lahko zbudila upanje, da se bo izognilo vsakršni sankciji Komisije, mu zaradi zgoraj navedenega priznanja in poznejše odločbe Komisije o ugotovitvi kršitve člena 81 ES grozi, da bodo tretje osebe zoper njega vložile odškodninsko tožbo za povračilo škode, nastale zaradi zadevnega protikonkurenčnega ravnanja, kar ima lahko hude finančne posledice.

95. S to ugotovitvijo je mogoče relativizirati tudi trditev tožečih strank v zvezi z domnevnim pričakovanjem podjetja Chiquita, da bodo konkurenčna podjetja na koncu upravnega postopka doživela finančni udarec.

96. Na drugem mestu, se tožeči stranki sklicujeta na potek upravnega postopka, pri čemer trdita, da je Komisija sama ugotovila, da izjave podjetje Chiquita niso bile verodostojne, saj naj bi zavrnila dejansko vse trditve te družbe, ker naj bi bile brez podlage, tudi v zvezi s sodelovanjem podjetij Fyffes in Van Parys pri zatrjevanem kartelu, in da je ta institucija morala s podjetjem Chiquita organizirati sestanek o „stanju zadeve“. Šele po tem sestanku naj bi to podjetje identificiralo zadevne dvostranske pogovore in se sklicevalo na njihov protikonkurenčni cilj.

97. Opozarjata, da je prošnja podjetja Chiquita z dne 8. aprila 2005 za ugodno obravnavo, vsebovala to navedbo:

„Ta prošnja se nanaša na dejavnost distribucije in trženja banan ter ananasa in drugega svežega uvoženega sadja. Največji dobavitelji banan v Evropi, vključno s Švico in Norveško, so [Chiquita], [Dole], Del Monte, [Fyffes], Ireland in Grupo Noboa SA Ekvador, v nadaljevanju: Noboa.

Usklajena ravnanja uvoznikov banan, s katerimi so ti kršili člen 81 [ES], so potekala približno od začetka 90. let (ali prej) do aprila leta 2005. Podjetja Chiquita, Dole, Del Monte, Fyffes in Noboa so v zadnjih štirih ali petih letih sodelovala pri tem usklajenem ravnanju in se morda sestajajo še danes ali so prej vključevala druge manjše dobavitelje banan, kot je podjetje Durbeck. Zgoraj navedena podjetja so si v sektorju banan začela redno izmenjevati informacije o količinah in cenah prihodnjih dobav v Evropo, pa tudi svojim evropskim strankam.

Podjetja so prav tako izvajala usklajena ravnanja, ki so se neposredno nanašala na cene, to je na splošne referenčne cene za Evropo, ki so se uporabljale za nekatere evropske stranke.“

98. Očitno je torej, da se je prošnja za ugodno obravnavo nanašala zlasti na „uvoznike banan“ in njihovo sodelovanje pri usklajenem ravnanju „v zadnjih petih letih“.

99. Vsebina izpodbijane odločbe dokazuje, da je Komisija, v nasprotju s trditvami tožečih strank, izjave podjetja Chiquita v veliki meri upoštevala. Prvič, ni sporno, da so trije od petih navedenih uvoznikov postali naslovniki izpodbijane odločbe. Drugič, izmenjava informacij o količinah je bila v odločbi dejansko ugotovljena, ne da bi bila nazadnje sprejeta kot sestavni del kršitve (glej točki 136 in 272 obrazložitve izpodbijane odločbe). Tretjič, izmenjava informacij prek pogovorov, ki so potekali pred določitvijo cen, v zvezi z referenčno ceno uvoznikov in dobaviteljev je bila v izpodbijani odločbi upoštevana za ugotovitev obstoja triletnega usklajenega ravnanja s protikonkurenčnim ciljem, ki je zajeto z omejenim obdobjem, ki je specifično navedeno v prošnji za ugodno obravnavo.

100. Vsekakor z ugotovitvijo, da se nazadnje ugotovljena kršitev v izpodbijani odločbi ne ujema v vseh točkah z navedbami iz prošnje za ugodno obravnavo, kar zadeva cilj kršitve, njeno trajanje in število zadevnih in sankcioniranih podjetij, ni mogoče izkazati, da avtor navedene prošnje in njegove izjave, na katerih delno temeljijo ugotovitve Komisije o obstoju kršitve člena 81 ES, niso verodostojni.

101. Rezultat upravnega postopka, ki ga je uvedla Komisija in sta ga izpostavili tožeči stranki, nasprotuje njuni trditvi, da je „Komisija preveč zlahka sprejela trditev podjetja Chiquita, da je med uvozniki banan v Severno Evropo obstajal nekakšen omejevalni sporazum“ in da ni „kritično preučila“ izjav te družbe.

102. Tožeči stranki sta z željo, da bi pričevanju podjetja Chiquita odvzele verodostojnost, zapadli v protislovno razlogovanje, s katerim sta Komisiji očitali, da se je oprla skoraj izključno na izjave podjetja Chiquita, in to brez predhodnega opozorila in kritične analize, hkrati pa sta poudarjali razlike med temi izjavami in vsebino izpodbijane odločbe.

103. Poleg tega iz dopisa Komisije, v katerem ta poziva podjetje Chiquita k predložitvi pripomb glede „morebitnih“ razhajanj med prvotno prošnjo za ugodno obravnavo in poznejšimi izjavami ter glede sestanka, ki je potekal 20. oktobra 2006 in na katerem sta Komisija in podjetje Chiquita izmenjali stališča glede primerjave navedb v prošnji za ugodno obravnavo z ugotovitvami na podlagi pregledov in zahtev po informacijah, ni mogoče sklepati, da pričevanje podjetja Chiquita na splošno ni verodostojno.

104. Poudariti je treba, da tožeči stranki, ki sta imeli vpogled v preiskovalno dokumentacijo, trdita le, da se je podjetje Chiquita sklicevalo na pogovore, ki so potekali pred določitvijo cen, po sestanku o stanju zadeve, ki je potekal 20. oktobra 2006, in ne navajata ničesar, s čimer bi lahko izpodbili stališče Kom isije, da se je podjetje Chiquita sklicevalo na pogovore, ki so potekali pred določitvijo cen, prvič julija in avgusta leta 2005 (izjavi 11 in 12), kar je več kot leto pred navedenim sestankom.

105. Točka 149 obrazložitve izpodbijane odločbe, v kateri je navedeno, da „[k]o je podjetje Chiquita Komisijo obvestilo o svojih pogovorih s podjetjem Dole, ki so potekali pred določitvijo cen, se je sklicevalo na to, da so se ti nanašali na prodajne pogoje, razmere na trgu in cenovne dejavnike ter uradne cene za banane“, napotuje na stran 9227 in naslednje spisa Komisije, ki ustrezajo izjavi št. 12 podjetja Chiquita z dne 25. avgusta 2005. Poleg tega je priloga A 6 k tožbi skladna z izjavo št. 28 podjetja Chiquita, v kateri to podjetje pojasnjuje ravnanje svojega nekdanjega zaposlenega B., ki je bil vpleten v pogovore s konkurenčnimi podjetji, in še navaja, da je vse, kar je vedelo o teh pogovorih, opisalo v prejšnjih izjavah št. 11 z dne 4. julija 2005, št. 12 z dne 25. avgusta 2005 in št. 13 z dne 20. januarja 2006.

106. Na tretjem mestu, podjetje Dole poudarja, da pričevanje B., zaposlenega v podjetju Chiquita, v zvezi z dvostranskimi pogovori s H., enim od zaposlenih v podjetju Dole, vsebuje več notranjih protislovij, zaradi katerih je mogoče resno podvomiti v njegovo resničnost in verodostojnost, nasprotovalo pa naj bi mu tudi pričevanje njegovega zaposlenega.

107. Prvič, tožeči stranki se sklicujeta na razlike v izjavah podjetja Chiquita v zvezi s časovnim razporedom pogovorov, ki naj bi potekali ob ponedeljkih in torkih, nato pa ob sredah in četrtkih.

108. Ta položaj je jasno razložen v točkah od 71 do 74 in 156 obrazložitve izpodbijane odločbe, iz katerih izhaja, da je podjetje Chiquita, potem ko se je dodatno pogovarjalo s svojimi nekdanjimi in sedanjimi zaposlenimi ter potem ko je pregledalo sezname telefonskih klicev svojega nekdanjega zaposlenega B., dopolnilo svojo prvotno izjavo in pri tem navedlo, da so klici potekali običajno ob sredah konec popoldneva, naslednji klic pa naj bi bil opravljen ob četrtkih zgodaj zjutraj, pred – in včasih tudi tik pred – notranjim konferenčnim pogovorom, ki naj bi potekal pred njegovo določitvijo cene.

109. Pomembno je poudariti, da je podjetje Dole v odgovorih na zahteve po informacijah dosledno priznavalo, da so telefonski pogovori potekali ob sredah popoldne in le zelo redko ob četrtkih zjutraj (točka 73 obrazložitve izpodbijane odločbe) ter da so izjave podjetij podprte s seznami telefonskih klicev B., ki so na voljo in iz katerih so razvidni telefonski klici, ki jih je ta opravil s H. in glede katerih tožeči stranki nista podali nobenih pripomb.

110. Drugič, tožeči stranki se v zvezi z izvorom klicev sklicujeta na prvo izjavo podjetja Chiquita, da je „H. iz podjetja Dole včasih prvi poklical B., včasih pa je podjetje Chiquita prvo poklicalo podjetje Dole,“ in nato na drugo izjavo, da „je večinoma H. klical B.“, pri čemer je to drugo trditev H. prerekal.

111. Iz zgoraj navedenih izjav podjetja Chiquita ni razvidno dejansko protislovje, temveč je v njih pojasnjeno, od kod je izvirala večina klicev, in na podlagi ugovora podjetja Dole v zvezi s tem ni mogoče tehtno trditi, da pričevanje podjetja Chiquita sploh ni bilo verodostojno, saj je to pričevanje podprlo podjetje Dole, ki je izjavilo, da sta njegova zaposlena, H. in G., komunicirala z B., zaposlenim v podjetju Chiquita, in da „je mogoče, da je H. v redkih primerih navezal stik z B. ob sredah popoldne, če se jim ob sredah popoldne ni oglasil po telefonu, zlasti če je v zvezi z dogajanjem na trgu prišlo do izredne okoliščine“ (točki 60 in 61 obrazložitve izpodbijane odločbe).

112. Komisija je na podlagi teh navedb lahko upravičeno ugotovila, ne da bi ji tožeči stranki oporekali, da sta podjetji Chiquita in Dole vsekakor komunicirali, čeprav sta se pri spominu glede osebe, ki naj bi „večinoma“ navezovala stike, razhajali, in da navedeni stranki poleg tega priznavata, da so njuni zaposleni ob nekaterih priložnostih prav tako navezali stik z drugo stranko (točka 62 obrazložitve izpodbijane odločbe).

113. Tretjič, tožeči stranki navajata, da je B. trdil, da je podjetje Dole sporočilo „verjetno namero […] v zvezi s tem, kako naj bi določilo cene naslednji teden“, nato je v okviru iste izjave navedel, da je bil cilj klicev dobiti „od podjetja Dole dokončen podatek v zvezi z njegovo namero glede predvidene določitve cene“.

114. Podjetje Dole je v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah navedlo isti očitek, na katerega je Komisija v točki 169 obrazložitve izpodbijane odločbe odgovorila:

„Komisija na splošno ugotavlja, da je, ker so pogovori potekali pred določitvijo cen, jasno, da podatki ali namere pri določanju cen, sporočeni konkurentom, niso mogli biti končna referenčna cena, saj je bila ta določena šele naslednji dan. Podjetje Chiquita poleg tega v svoji izjavi navaja, da je bil cilj pogovorov od podjetja Dole dobiti ,dokončen podatek‘ v zvezi z njegovo ,namero glede pričakovane cene‘. To jasno kaže, da podjetje Chiquita ni trdilo, da je bilo to, kar je sporočilo podjetje Dole, končna cena. Podjetje Chiquita poleg tega navaja, da je priporočilo B. glede določitve cene temeljilo na ,verjetni nameri podjetja Dole‘, za katero je B. izvedel med pogovori s podjetjem Dole, ki so potekali pred določitvijo cen. Komisija meni, da te izjave niso nedosledne in da je iz njih jasno razviden cilj navedenih pogovorov za podjetje Chiquita.“

115. Samo z navedbo v tožbi, da se je H. spomnil samo razprave o „okvirnih bodočih gibanjih referenčnih cen“, ni mogoče izpodbijati zgornje ugotovitve Komisije in utemeljiti očitka nedoslednosti in posledični neverodostojnosti pričevanja podjetja Chiquita.

116. Četrtič, razhajanja med podjetjema Chiquita in Dole v zvezi z določitvijo natančne pogostosti izmenjav informacij ne pomenijo nujno, kot menita tožeči stranki, da pričevanje podjetja Chiquita ni bilo verodostojno.

117. Vprašanje pogostosti dvostranskih pogovorov med podjetjema Dole in Chiquita je preučeno v točkah od 76 do 86 obrazložitve izpodbijane odločbe in Komisija je upoštevala odgovore podjetja Dole, ki je priznalo, da so dvostranski pogovori potekali približno 20-krat letno (točka 83 obrazložitve izpodbijane odločbe).

118. Iz vseh zgornjih preudarkov izhaja, da je treba zavrniti trditve tožečih strank, s katerimi sta ti nameravali v celoti odvzeti verodostojnost pričevanju podjetja Chiquita zaradi njegove domnevne neverodostojnosti.

b) Nezdružljivost načinov poslovanja podjetij Dole in Chiquita z očitanim tajnim dogovarjanjem

119. Tožeči stranki zatrjujeta, da trditev Komisije, da je bil cilj dvostranskih pogovorov med strankami uskladitev njihovih referenčnih cen, ni združljiva z dejstvom, da sta podjetji Chiquita in Dole določali referenčne cene za različne proizvode, različne stranke in različne tedne v tritedenskem ciklusu trga banan. Zato naj ne bi bilo niti teoretično mogoče usklajevati referenčnih cen na podlagi izmenjanih informacij, ker naj bi bila proizvoda, ki sta ju prodajali podjetji Chiquita in Dole, povsem različna in naj si ne bi konkurirala na istem trgu.

120. Referenčna cena, podjetja Chiquita, naj bi se nanašala na zrele banane, dobavljane prodajalcem na drobno, referenčna cena podjetja Dole, pa naj bi se nanašala na nedozorele banane, dobavljane zorilcem in distributerjem. Podjetje Chiquita naj bi po navedbah tožečih strank določala svojo rumeno referenčno ceno za banane, ki so prispele v Severno Evropo v preteklem tednu in bile dobavljene prodajalcem na drobno naslednji teden, podjetje Dole pa naj bi določalo svojo zeleno referenčno ceno za banane, ki prispejo v Severno Evropo naslednji teden in so dobavljene prodajalcem na drobno šele dva tedna pozneje.

121. Tak položaj naj ne bi bil omejen na Nemčijo, kjer naj bi podjetje Chiquita navzven-svojim strankam sporočilo le rumeno referenčno ceno, saj naj bi njegova hčerinska družba Atlanta izvajala dejavnosti zorilca in distributerja. Podjetje Chiquita naj bi namreč dejansko navedlo Komisiji, da so odločitve o določitvi cen, sprejete ob četrtkih v zvezi z nordijskimi državami, zadevale tudi banane, ki so se že zorile.

122. Tožeči stranki nazadnje Komisiji očitata, da svojega stališča ni razložila jasno in nedvoumno, s čimer naj bi kršila člen 253 ES, zlasti ker naj ne bi „tehtno“ pojasnila, „kako je lahko izmenjava informacij o domnevno upoštevnih elementih pri določanju referenčnih cen zelenih banan kakor koli upoštevna za določanje cen rumenih banan“.

Zatrjevana kršitev člena 253 ES

123. Iz besedila očitka, navedenega v prejšnji točki, natančneje uporabe prislova „tehtno“, in vsebine utemeljitve tožečih strank izhaja, da ta očitek pravzaprav ne meri na bistveno kršitev postopka v smislu člena 230 ES. Zadevni očitek namreč sovpada z očitkom v zvezi z kritiko utemeljenosti izpodbijane odločbe in s tem materialne zakonitosti tega akta, ki naj ne bi bil zakonit, saj naj Komisija ne bi dokazala obstoja in niti same možnosti obstoja nezakonitega usklajevanja med podjetjema Dole in Chiquita.

124. Poleg tega tudi če bi bilo mogoče trditev, da je bil kršen člen 253 ES, sprejeti, ta ne bi bila utemeljena.

125. Treba je opozoriti, da mora biti v skladu z ustaljeno sodno prakso obrazložitev, predpisana s členom 253 ES, prilagojena vrsti obravnavanega akta ter mora jasno in nedvoumno izražati razlogovanje institucije, ki je akt izdala, tako da se lahko zainteresirane osebe seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče izvede nadzor. Obveznost obrazložitve je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera, zlasti glede na vsebino zadevnega akta, lastnosti podanih razlogov in interes za pojasnitev, ki ga lahko imajo naslovniki ali druge osebe, ki jih akt neposredno in posamično zadeva. V obrazložitvi ni treba podrobno navesti vseh upoštevnih dejanskih in pravnih okoliščin, ker se vprašanje, ali obrazložitev izpolnjuje zahteve iz člena 253 ES, nanaša ne le na besedilo te obrazložitve, ampak tudi na njen kontekst in vsa pravna pravila, ki urejajo zadevno področje (glej sodbo Sodišča z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija proti Sytraval in Brink’s France, C-367/95 P, Recueil, str. I-1719, točka 63 in navedena sodna praksa).

126. Poleg tega je treba navesti, da čeprav se Komisiji pri obrazložitvi odločb, ki jih mora izdati za zagotavljanje uporabe pravil o konkurenci, ni treba spuščati v vsa dejanska in pravna vprašanja ter ugotovitve, ki so bile povod za sprejetje take odločbe, pa mora v skladu s členom 253 ES navesti vsaj dejstva in ugotovitve, ki so v sistematiki njene odločbe bistvene, tako da se sodišču Unije in zadevnim osebam omogoči, da se seznanijo z okoliščinami, v katerih je uporabila Pogodbo (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 15. septembra 1998 v združenih zadevah European Night Services in drugi proti Komisiji, T-374/94, T-375/94, T-384/94 in T-388/94, Recueil, str. II-3141, točka 95 in navedena sodna praksa).

127. Komisija je v obravnavanem primeru v točkah 4, 5, 32, 34, 104, od 141 do 143, 182, 196 in 287 obrazložitve izpodbijane odločbe dovolj natančno in jasno razložila svoje stališče glede enotnosti zadevnega proizvoda, in sicer sveže banane, posebnosti zadevnega proizvoda, to, da je bilo sadje uvoženo zeleno in dano na trg za potrošnjo ljudi, potem ko je po zorenju postalo rumeno, načina organizacije zorenja in nato trženja banan, trgovinskih pogajanj na podlagi referenčnih cen ter povezave med referenčnimi cenami zelenih in rumenih banan.

128. Poleg tega je pomembno poudariti, da tožeči stranki utemeljitve – na podlagi katere naj bi se v bistvu ugotovilo, da so dejavnosti podjetij Dole in Chiquita potekale ločeno in neistočasno, zaradi česar naj ne bi bilo mogoče tajno dogovarjanje o referenčnih cenah prek dvostranskih pogovorov – nista navedli v upravnem postopku.

129. Dejansko ni sporno, da je bilo v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah izrecno navedeno, da je zadevni proizvod zajemal banane (sveže sadje) in da so bila v njem navedena tri tajna ravnanja:

– izmenjava informacij o količinah prispelih pošiljk banan v Severno Evropo (izmenjava informacij o količinah);

– dvostranski pogovori o razmerah na trgu banan, gibanjih cen in/ali podatkih o referenčnih cenah pred določitvijo cen;

– izmenjava informacij o referenčnih cenah banan (izmenjava informacij o referenčnih cenah).

130. Komisija je v odstavku 429 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah nedvoumno ugotovila, da so bili „vsak niz dvostranskih dogovorov“ in ti dogovori v celoti kršitev, katere cilj je bil omejiti konkurenco v Skupnosti in Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) v smislu člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP.

131. Podjetje Dole je v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah izpodbijalo obstoj vsakršne kršitve, vendar v zvezi s tem ni nikjer zatrjevalo, da bi se njegov način trženja banan razlikoval od načina trženja podjetja Chiquita. Čeprav je navedeno, da so imele, drugače kot za podjetje Dole in preostali sektor, za podjetje Chiquita referenčne cene zelo omejeno in skromno uporabno vrednost zaradi posebnosti njegove dejavnosti, se ta pripomba nanaša le na pogodbe „Dole plus“, pri katerih je bila transakcijska cena banan znamke Chiquita dejansko odvisna od tedenske referenčne cene, ki jo je določilo podjetje Dole.

132. V odgovoru na zgoraj navedeno obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah je celo jasno poudarjeno nenehno konkuriranje med uvozniki banan, „zlasti med podjetjema Dole in Chiquita“, pri čemer je bil zadnji gospodarski subjekt opredeljen kot „največji tekmec“ podjetja Dole.

133. Na tej točki je treba spomniti, da je mogoče obrazložitve ali podrobnosti, s katerimi je mogoče pojasniti besedilo izpodbijanega akta, navesti med postopkom (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 15. julija 1960 v združenih zadevah Präsident Ruhrkohlen-Verkaufsgesellschaft in drugi proti Visoki oblasti, od 36/59 do 38/59 in 40/59, Recueil, str. 857 in 892 ter z dne 6. aprila 1995 v zadevi BPB Industries in British Gypsum proti Komisiji, C-310/93 P, Recueil, str. I-865, točka 11, in sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Légerja k tej sodbi, Recueil, str. I-867, točka 24). Sodišče je presodilo, da pojasnila avtorja izpodbijane odločbe, ki dopolnjujejo že samo po sebi zadostno obrazložitev, pravzaprav ne spadajo v obveznost obrazložitve, tudi če lahko sodišču Unije koristijo pri preizkusu razlogov odločbe saj lahko institucija z njimi pojasni razloge, na katere je oprla svojo odločbo (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi Stora Kopparbergs Bergslags proti Komisiji, C-286/98 P, Recueil, str. I-9925, točka 61).

134. V obravnavanem primeru je Komisija s pojasnili, ki jih je navedla v postopku kot odgovor na specifičen očitek tožečih strank, prvič naveden v sodnem postopku, samo pojasnila obrazložitev, že vsebovano v izpodbijani odločbi, v kateri so navedeni različni načini distribucije banan, uvoženih v Severno Evropo, med drugim tistih, ki sta jih uvažali podjetji Dole in Chiquita.

135. Komisiji torej nikakor ni mogoče očitati, da je kršila člen 253 ES.

Utemeljenost

136. Treba je ugotoviti, da te očitka tožečih strank ni mogoče sprejeti, ker temelji na neutemeljeni in napačni predpostavki, da so zelene in rumene banane popolnoma drugačni proizvodi, ki spadajo na ločena trga, na katerih naj bi delovali izključno podjetje Dole za prve ter podjetje Chiquita za druge banane.

137. Trditev tožečih strank se ne ujema z dejanskim položajem na zadevnem trgu, kakršen izhaja iz ugotovitev Komisije v izpodbijani odločbi, izjav podjetij Dole in Chiquita, navedenih v upravnem postopku, in pisanj samih tožečih strank.

138. Kot izhaja iz razlogov, navedenih v nadaljevanju, te ugotovitve in izjave, podprte z listinskimi dokazi, kažejo na obstoj trga banan (sveže sadje), za katerega je bilo značilno, da sta podjetji Dole in Chiquita sočasno opravljali dejavnost prodaje zelenih in rumenih banan, da sta ti podjetji, ob popolnem medsebojnem razumevanju, razpravljali o cenah zelenih banan za Severno Evropo, in da se je cena rumenih banan določala na podlagi cene zelenih banan.

139. Na prvem mestu je treba poudariti, da Komisija v izpodbijani odločbi jasno opredeljuje zadevni sektor in zlasti zadevni proizvod kot sveže banane ter delovanje zadevnega trga.

140. Komisija pojasnjuje, da se izpodbijana odločba nanaša na nedozorele (zelene) in dozorele (rumene) banane ter da je mogoče prodajo svežih banan opredeliti kot prodajo banan, pri čemer so izvzete posušene banane in rajske smokve (točka 4 obrazložitve izpodbijane odločbe).

141. Iz izpodbijane odločbe izhaja, da so se banane, ki so se uvažale v Severno Evropo, običajno pridelovale na Karibih, v Srednji Ameriki in nekaterih afriških državah (točka 5 obrazložitve izpodbijane odločbe). Severnoevropski sektor banan je bil v zadevnem obdobju organiziran v tedenskih ciklusih. Ladijski prevoz banan iz pristanišč Latinske Amerike v Evropo je trajal približno dva tedna. Pošiljke banan so v severnoevropska pristanišča prispele običajno tedensko, in sicer po rednem časovnem razporedu odpremljanja (točka 33 obrazložitve izpodbijane odločbe). Banane so bile odpremljene zelene, kakršne so prispele tudi v pristani šča. Treba jih je bilo zoriti, da bi bile primerne za potrošnjo (točka 34 obrazložitve izpodbijane odločbe).

142. Komisija navaja, da so bile banane dobavljene neposredno kupcem (zelene banane) ali so se zorile in so bile nato dobavljene približno čez teden dni (rumene banane), kar je bilo posledica tega, da sta lahko banane zorila kupec ali uvoznik, ali pa je bilo to izvedeno v imenu uvoznika (točka 34 obrazložitve izpodbijane odločbe).

143. Podjetja Chiquita, Dole in Weichert so po navedbah Komisije določala svoje referenčne cene vsak teden, v obravnavanem primeru ob četrtkih zjutraj, in jih sporočala svojim strankam (točki 34 in 104 obrazložitve izpodbijane odločbe). Izraz „referenčna cena“ se je običajno nanašal na referenčne cene zelenih banan (zelena ponudba). Referenčne cene rumenih banan (rumena ponudba) so bile običajno sestavljene iz zelene ponudbe s prištetim nadomestilom za zorenje (točka 104 obrazložitve izpodbijane odločbe), pri čemer so referenčne cene zelenih banan določale referenčne cene rumenih banan (točka 287 obrazložitve izpodbijane odločbe).

144. Referenčne cene, ki so jih vsak teden določale stranke, so se uporabile za Severno Evropo. Podjetje Chiquita naj bi navedlo, da „[s]o bile referenčne cene, povezane s ,Severno Evropo‘, vezane na Nemčijo (vključno z Avstrijo, Švedsko, Finsko in Dansko) in države Beneluksa“ in da so njegovi pogovori s podjetjem Dole o nemški „zeleni ceni vključevali cene za druge države Severne Evrope“ (točki 104 in 141 obrazložitve izpodbijane odločbe).

145. Iz dokumentov, odkritih v podjetju Dole med inšpekcijskimi pregledi, naj bi bilo razvidno, da je imelo to podjetje referenčno ceno, imenovano „Severna Evropa EU15“, ter različne cene za Norveško, države „Severne Evrope EU10“, Francijo, Italijo in Združeno kraljestvo. Podjetje Dole naj bi v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah navedlo, da je bila navedena cena nemška. Podjetje Dole naj bi poleg tega jasno razložilo, da so njegove „zelene prodaje običajno temelji[le] na tedenski ceni“ in da „so vsi konkurenti vsekakor vedeli, da so se referenčne cene [o katerih se je razpravljalo med pogovori, ki so potekali pred določitvijo cen] nanašale na trge [nerazkrita informacija] EU15“ (točke 104, 142 in 143 obrazložitve izpodbijane odločbe).

146. Komisija pojasnjuje, da so se uvozniki banan ob četrtkih popoldne in petkih (ali pozneje v tekočem tednu ali na začetku naslednjega tedna) s strankami pogajali o cenah banan, transakcije pa naj bi temeljile na tedensko izpogajanih cenah. Stranke uvoznikov naj bi bile običajno zorilci ali maloprodajne verige. Rumena cena naj bi bila cena dozorelih banan, zelena pa cena nedozorelih banan (točka 34 obrazložitve izpodbijane odločbe).

147. Komisija poleg tega pojasnjuje, da je obstajalo določeno razlikovanje znamk po kakovosti. Na področju pridelovanja banan naj bi obstajale tri različne kategorije znamke banan, imenovane „tiers“: med Premium-Banane so spadale banane znamke Chiquita, v Second-Tier-Banane, banane znamk Dole in Del Monte, v Third-Tier-Banane, pa banane, ki naj bi imenovale tudi „tretje znamke“ in naj bi vključevale več drugih znamk banan. Ta razdelitev po znamkah naj bi se izražala tudi pri določanju cen banan, pri čemer naj bi imele banane Chiquita najvišjo ceno, sledile naj bi jim banane znamk Dole in Del Monte, banane tretjih znamk pa naj bi bile zadnje na tej lestvici (točka 32 obrazložitve izpodbijane odločbe).

148. Komisija je menila, da sta podjetji Dole in Chiquita v tako opisanem okviru delovanja trga banan med različnimi pogovori, ki so potekali pred določitvijo cen, razpravljali o razmerah ponudbe in povpraševanja ali z drugimi besedami o dejavnikih določanja cen, to je pomembnih dejavnikih za določanje referenčnih cen za naslednji teden, ter razpravljali o gibanjih cen in podatkih o referenčnih cenah za naslednji teden pred določitvijo teh referenčnih cen ali jih razkrivali (točke 148, 182 in 196 obrazložitve izpodbijane odločbe).

149. Na drugem mestu je treba poudariti, da so stranke v utemeljitev oziroma v odgovor na očitek v zvezi s samim neobstojem možnosti tajnega dogovarjanja med podjetjema Dole in Chiquita v zvezi z referenčnimi cenami navedle pojasnila o načinih delovanja obeh podjetij.

150. Prvič, Komisija v zvezi s podjetjem Dole navaja, da je njegova hčerinska družba DFFE prodajala „pretežno“ zelene banane nemškim prodajalcem na drobno, ki so imeli svoje zmogljivosti za zorenje, in evropskim zorilcem (točka 12 obrazložitve izpodbijane odločbe).

151. Iz spisa in odgovorov tožečih strank izhaja, da je bil predmet poslovanja podjetja Dole tudi prodaja rumenih banan.

152. Podjetje Dole se je tako v upravnem postopku sklicevalo na položaj prodajalcev na drobno, ki naj bi podjetje DFFE prosili za rumeno ponudbo (priloga B 9).

153. Tožeči stranki sta poleg tega pojasnili, da je imelo podjetje Dole več hčerinskih družb, ki so delovale kot zorilci in distributerji v Severni Evropi, to so podjetja Kempowski, Saba in VBH. Ta podjetja naj bi prodajala rumene banane znamke Dole, ki naj bi jih podjetji Saba in VHB kupovali zelene zlasti od podjetja Dole. Poleg tega naj bi podjetje Dole leta 2002 prek francoske hčerinske družbe prodalo majhen del rumenih banan v Belgiji in Luksemburgu.

154. Iz podatkov, ki sta jih predložili tožeči stranki, izhaja, da so hčerinske družbe podjetja Dole leta 2002 prodale za 98.177.616 EUR rumenih banan, celoten znesek podjetja Dole leta 2002 za sveže banane pa je bil 198.331.150 EUR, popravljen na 190.581.150 EUR po odštetju zneska za banane, kupljene od drugih naslovnikov izpodbijane odločbe (točke od 451 do 453 obrazložitve izpodbijane odločbe).

155. Podjetje Saba je v Severni Evropi leta 2002 prodalo za 64,4 milijona EUR banan, pri čemer je bilo za 29,4 milijona EUR banan znamke Dole, podjetje VBH pa je leta 2002 v Severni Evropi prodalo za 13,9 milijona EUR banan, pri čemer je bilo za 8,3 milijona EUR banan znamke Dole. Nemška hčerinska družba Kempowski, ki je kupovala banane od podjetja Cobana in ne od podjetja Dole, je prodala v Severno Evropo za 16,8 milijona EUR banan, pri čemer je bilo približno za 2,9 milijona EUR banan znamke Dole. Celotna prodaja banan znamke Dole prek hčerinskih družb, ki so delovale kot zorilci, je v Severni Evropi leta 2002 znašala 40,6 milijona EUR, kar je malo manj od polovice vrednosti prodaje zelenih banan s strani podjetja DFFE, med upravnim postopkom ocenjene na 99.451.555 EUR in nato v okviru tega postopka na 98.997.663 EUR.

156. Poleg tega je treba ugotoviti, da je med očitki tožečih strank glede Komisijine določitve vrednosti prodaje za izračun zneska globe prav velikost obsega prodaje rumenih banan s strani podjetja Dole.

157. Iz zgornjih ugotovitev v skladu z razlogovanjem tožečih strank v zvezi z obvladovanjem podjetja Atlanta s strani podjetja Chiquita izhaja, da je podjetje Dole razvilo dejavnost prodaje rumenih banan prodajalcem na drobno, ki niso imeli svojih zmogljivosti za zorenje, in je imelo dejanski interes, kar zadeva navedeno dejavnost. Čeprav je iz dokumentov, ki sta jih tožeči stranki predložili za obravnavo, razvidno, da je bilo podjetje Atlanta dejansko povezano s podjetjem Chiquita pred letom 2003 – ko je to podjetje povečalo začetni delež, ki je znašal le 5 %, da bi uradno prevzelo nadzor nad zadevnim zorilcem – ni nikakršnega dvoma, da so bila podjetja Kempowski, Saba, VBH in Dole France celotno kršitveno obdobje hčerinske družbe, saj sta to tožeči stranki v celoti priznali.

158. Drugič, v zvezi s podjetjem Chiquita iz spisa izhaja, da lahko izraz „referenčna cena“ v skladu z opredelitvijo tožečih strank v točki 31 tožbe pomeni „zelene ali rumene referenčne cene“.

159. Komisija je za obravnavo predložila notranja poročila o cenah podjetja Chiquita, naslovljena „posodobitev evropske cene“.

160. Navedena poročila vsebujejo za vsak teden koledarskega leta preglednice, v katerih so na eni strani navedene količine prispelih banan podjetja Chiquita, skupne količine njegovih konkurentov in podjetij v sektorju banan ter na drugi strani cene podjetja Chiquita in cene njegovih konkurentov. Na podlagi teh preglednic je mogoče tudi primerjati podatke s podatki o preteklem in istem tednu prejšnjega leta.

161. Poročila v zvezi s cenami podjetja Chiquita dosledno vsebujejo navedbo „Nemčija (Euro) Rumena“, ki ji sledita navedba cene in nato v isti vrstici navedba druge cene, nižje za 2 EUR, ki je enaka „evropski ceni“, to pa je opredelitev, ki sledi prikazu, povezanim z nemško marko, ob kateri je bila navedena razlika 4 marke (DEM) med obema cenama.

162. Tem poročilom so bili pogosto priloženi notranji elektronski dopisi, v katerih so bile povzete bistvene informacije ter za posamezen teden zlasti „zelena“ in „rumena cena“ podjetja Chiquita, navedeni zgoraj, pri čemer je bila druga dosledno za 2 EUR višja od prve.

163. Ti dokumenti ponazarjajo izjavo podjetja Chiquita, da „je v grobem zelena referenčna cena rumena referenčna cena minus 2 EUR“ in s tem pretvorljivost navedenih cen.

164. Podjetje Chiquita je v izjavi podjetja št. 1 navedlo:

„Podjetje Chiquita je vsak četrtek zjutraj interno določalo svojo zeleno referenčno ceno za naslednji teden. Redko je cena s seznama dejanska cena, ki jo podjetje Chiquita zahteva od strank. Referenčne cene so veleprodajne cene brez popustov in rabatov. Managerji podjetja Chiquita v posamezni državi (Country Managers) so na podlagi te notranje odločitve svoje stranke obvestilo o ponudbi za naslednji teden“.

165. Pomembno je poudariti, da je podjetje Chiquita v upravnem postopku izjavilo, da „se v Evropi sadje distribuira prodajalcem na debelo in zorilcem, kot je Atlanta (Nemčija), ali neposredno prodajalcem na drobno (ki banane zorijo sami)“. Podjetje Chiquita je v zvezi z dejavnostjo v Nemčiji navedlo, da je prodajalo banane podjetju Atlanta, prodajalcem na debelo in neposredno prodajalcem na drobno, hkrati pa pojasnilo, da je v teh zadnjih letih z zadnjimi začelo vzpostavljati stalne poslovne odnose.

166. Očitno je torej, da koristi od zelene prodaje ni imelo le podjetje Atlanta, ki je bilo zorilec in distributer in s katerim je bilo podjetje Chiquita tesno povezano, ter da sta imeli podjetji Dole in Chiquita skupne stranke.

167. Elektronski dopis, ki ga je B. 30. aprila 2001 naslovil na P. (oba sta direktorja podjetja Chiquita) in je naveden v točki 107 obrazložitve izpodbijane odločbe, potrjuje, da je podjetje Chiquita prodajalo zelene banane. V tem elektronskem dopisu je navedeno:

„Potrjeno je, da bodo – takoj ko [podjetja Dole/Del Monte/Tuca] dosežejo ceno 36,00 DEM – njihove stranke (prodajalci na drobno) nasprotovale, saj mora potrošniška cena ob taki ponudbi preseči ločnico 3,00 DEM/kg. Nedvomno nas bo ta ,pojav‘ prizadel za še kar nekaj časa. [To] bi pomenilo, da bo naša najvišja ponudba 40,00 DEM (zelena ponudba)“.

168. Izrecna vsebina zgoraj navedenega elektronskega dopisa v nasprotju s trditvami tožečih strank dokazuje, da zelena cena podjetja Chiquita ni bila le teoretični pojem, ki naj bi interno olajšal primerjavo s konkurenčnimi ponudbami.

169. Izjave podjetja Dole potrjujejo, da je imelo podjetje Chiquita zeleno ponudbo za svoje banane.

170. Tako je v tožbi pojasnjeno, da se je podjetje Saba, švedska hčerinska družba podjetja Dole, ki je delovala kot zorilec in distributer, oskrbovalo z zelenimi bananami pri različnih uvoznikih, med katerimi je bilo podjetje Chiquita.

171. Podjetje Dole je v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah grajalo opredelitev Komisije glede njegovega tržnega deleža, ker naj bi upoštevala prodajo rumenih banan, preiskava pa naj bi se nanašala na uvoz zelenih banan. Podjetje Dole je dodalo, da težava dvojnega štetja ni bila omejena na njegov položaj, in poudarilo, da je „podjetje Chiquita strankam, ki so bile prodajalci na drobno in debelo, prodajalo zelene pa tudi rumene banane, ki jih je distribuiralo prek svoje mreže zorilcev v Beneluksu, Nemčiji in Avstriji.“

172. Ta izjava, v kateri je dejavnost prodaje zelenih banan, ki jo je opravljalo podjetje Chiquita, izenačena s prodajo rumenih banan, kaže tudi, da rumenih banan podjetja Chiquita ni distribuiralo le podjetje Atlanta.

173. V zvezi s tem je treba poudariti, da je bilo podjetje Chiquita največji dobavitelj banan v Evropi (točka 8 obrazložitve izpodbijane odločbe) in da je bil celotni znesek njegove prodaje svežih banan leta 2001 347.631.700 EUR (točke od 451 do 453 obrazložitve izpodbijane odločbe).

174. Iz zgornjih premislekov izhaja, da analiza trga, pri kateri se poskuša podjetji Dole in Chiquita prikazati le kot nosilca ene same dejavnosti, to je trženja zelenih banan pri podjetju Dole in rumenih pri podjetju Chiquita, pri čemer naj bi bilo razmerje med podjetjema Chiquita in Atlanta ekskluzivno, ni utemeljena.

175. Podjetji Dole in Chiquita sta po eni strani prodajali zelene banane zorilcem in prodajalcem na drobno, ki so sami poskrbeli za zorenje sadja, in po drugi strani rumene banane prek hčerinskih družb in povezanega podjetja ali, ker zadeva podjetje Chiquita, tako da je zorenje zagotovilo samo ali ga zaupalo zunanjim zorilcem.

176. Izvleček ekonomske študije z dne 10. aprila 2007, ki ga je predstavilo podjetje Dole, potrjuje spremenljivost pogodbenih dogovorov, sklenjenih med različnimi akterji na trgu „banan“, saj je v njem navedeno, da „uvozniki zelene banane včasih prodajajo neposredno supermarketom, ki nato zorilcu plačajo nadomestilo za opravljeno storitev“, da „zorilci v drugih primerih kupujejo zelene banane od uvoznikov banan in se z distributerji pogajajo za svoj račun“ in da „imajo nekateri uvozniki svoje zorilce, drugi pa pridelek zorijo pri tretjih“. Podjetje Chiquita je prav tako pojasnilo, da so včasih uvozniki sami zorili sadje in ga „prodajali rumenega“ ter da so nekateri prodajalci na drobno imeli svoje zorilnice in sadje „kupovali zeleno“.

177. Očitno je torej, kot upravičeno trdi Komisija, da je sklicevanje uvoznika na rumeno ali zeleno ceno odvisno le od tega, kako je organizirana prodaja banan: če jih prodaja zelene zorilcem ali prodajalcem na drobno, ki sadje zorijo sami, bo sporočil zeleno referenčno ceno; če banane zori sam prek zunanjega zorilca ali to izvede v objektih svojih hčerinskih oziroma podobnih družb in jih nato proda zrele prodajalcem na drobno, bo uporabil rumeno referenčno ceno.

178. Tretjič, pomembno je poudariti, da vse zgoraj navedene dejavnosti spadajo v enoten časovni „vzorec“, ki sta ga podjetji Dole in Chiquita v upravnem postopku opisali skoraj enako.

179. Podjetji Dole in Chiquita opisujeta časovno zaporedje trženja banan v tritedenskem ciklusu tako:

– četrtek zjutraj prvega tedna: uvozniki določijo referenčne cene svojih banan in jih sporočijo strankam;

– četrtek popoldne prvega tedna do konca tega tedna, pa tudi do ponedeljka drugega tedna: uvozniki se s kupci pogajajo o transakcijskih cenah;

– ponedeljek drugega tedna (včasih konec prvega tedna): ladje prispejo v evropska pristanišča, banane se raztovorijo in prepeljejo v zorilnice;

– začetek tretjega tedna (včasih konec drugega tedna): zrele banane se dajo na trg za potrošnjo.

180. Ta časovni razpored se ujema z ugotovitvijo Komisije v točki 34 obrazložitve izpodbijane odločbe, da so bile banane bodisi dobavljene neposredno kupcem (zelene banane), ali pa so se zorile in so bile nato dobavljene približno čez teden dni (rumene banane) pri čemer je v tej navedbi povzet postopek distribucije in je poudarjeno, da za nobene banane ni bilo mogoče zlahka skrajšati zorenja.

181. Tožeči stranki sta, ob povzetju zgoraj navedenega časovnega „vzorca“ v točki 34 tožbe, navedli, da je na „trgu banan“ običajno veljal vnaprej zelo strogo določen tedenski časovni razpored, kar zadeva način in čas, ko so potekala pogajanja med „uvozniki in njihovimi strankami“. Tožeči stranki sta poleg te splošne navedbe v zvezi z delovanjem enotnega trga, ki vključuje vse uvoznike,- pojasnili objektivni in nujni razlog za tak časovni razpored, to je okoliščino, da so bile banane zelo hitro pokvarljive, zato naj bi bilo treba hitro določati transakcijsko ceno, da bi se prispele tedenske pošiljke banan učinkovito odprodale.

182. Pomembno je poudariti, da so se rumene banane znamk Dole in Chiquita prek hčerinskih družb ali povezanega podjetja, ki so delovali kot zorilci in distributerji, prodajale v tako opisanih tritedenskih ciklusih na podlagi rumene referenčne cene, sporočene prodajalcem na drobno ob četrtkih zjutraj drugega tedna.

183. Kot izhaja iz izjave podjetja Chiquita, navedene v prilogi C 5 k repliki v zvezi s transakcijami, opravljenimi v nekaterih nordijskih državah, in vsebine elektronskega dopisa, ki ga je zaposleni v podjetju Atlanta 2. januarja 2003 naslovil na zaposlenega v podjetju Chiquita, se je ta rumena referenčna cena določila med tem, ko so banane zorele, torej v drugem tednu, in te so bile dobavljene rumene prodajalcem na drobno naslednji teden, torej v začetku tretjega tedna.

184. Časovni „vzorec“ distribucije rumenih banan pri podjetjih Saba in VHB je po izjavah podjetja Dole ustrezal časovnemu vzorcu podjetja Atlanta (priloga B 9), pri čemer je bila strankam sporočena rumena cena ob četrtkih drugega tedna za sadje, ki je bilo v fazi zorenja in bilo kupljeno zeleno teden pred tem, rumene banane pa so bile dobavljene prodajalcem na drobno začetek naslednjega tedna.

185. Na tretjem mestu je treba ugotoviti, da je konfiguracija trga, za katerega sta značilna soobstoj in sočasnost dejavnosti prodaje zelenih in rumenih banan, ki jih opravljata podjetji Dole in Chiquita, združljiva z ugotovitvijo Komisije o obstoju nezakonitega dogovarjanja med podjetjema.

186. V zvezi s tem je treba presojati izjave podjetij Dole, Chiquita in listinske dokaze, povezane z dejavnostjo teh podjetij, glede na dve okoliščini.

187. Prvič, iz spisa izhaja, da sta podjetji Dole in Chiquita v različnih pogovorih, pred določitvijo cen, razpravljali o razmerah ponudbe in povpraševanja ali z drugimi besedami o dejavnikih določanja cen, to je pomembnih dejavnikih za določanje referenčnih cen za naslednji teden, ter razpravljali o gibanjih cen in podatkih o referenčnih cenah za naslednji teden pred določitvijo teh referenčnih cen ali jih razkrivali (točke 148, 182 in 196 obrazložitve izpodbijane odločbe).

188. Podjetje Chiquita je v ustni izjavi št. 28 pri opisovanju svojih pogovorov s podjetjem Dole navedlo, da „sta se podjetji Chiquita in Dole nanašali na evropske cene, to je na nemško ,uradno ceno‘ zelenih banan“. Spomniti je treba, da notranja poročila podjetja Chiquita o cenah dosledno vsebujejo navedbo „Nemčija (Euro) Rumena“, ki ji sledita navedba cene in nato v isti vrstici navedba druge cene, nižje za 2 EUR, ki je enaka evropski ceni, to je zeleni ceni podjetja Chiquita.

189. Podjetje Chiquita je dodalo, da so njegovi pogovori s podjetjem Dole o nemški „zeleni ceni“ „vključevali cene v zvezi z drugimi državami Severne Evrope“.

190. Komisija poudarja, da dokumenti, odkriti pri podjetju Dole med inšpekcijskim pregledom, kažejo, da je imelo ceno „Severna Evropa EU15“, ki jo je to podjetje opisalo kot nemško ceno, kar ni v nasprotju s pojasnili podjetja Chiquita (točka 143 obrazložitve izpodbijane odločbe). Podjetje Dole naj bi poleg tega, v okviru odgovora na zahtevo po informacijah, jasno razložilo, da „so vsi konkurenti vsekakor vedeli, da so se referenčne cene [o katerih se je razpravljalo med pogovori, ki so potekali pred določitvijo cen] nanašale na trge [nerazkrita informacija] EU15“ (točka 143 obrazložitve izpodbijane odločbe).

191. Podjetje Dole je na vprašanje v okviru zahteve po informacijah o cenah, o katerih sta podjetji Dole in Chiquita razpravljali ali jih razkrivali v „pogovorih, ki so potekali pred določitvijo cen,“ odgovorilo, da je „referenčna cena zadevala trge Severne Evrope EU15“.

192. Spomniti je treba, da je podjetje Dole na strani 130 odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah navedlo, da „je [H.] pojasnil, da sta z [B.] lahko včasih rekla, da sta pričakovala dvig cen za 1 EUR ali 50 centov, vendar da nikoli ni bilo sporazuma o zvišanju cene“ in da „sta kvečjemu izmenjala osebna stališča glede tega, kako bi se lahko gibale referenčne cene podjetij Chiquita in Dole“ (točki 158 in 170 obrazložitve izpodbijane odločbe, opomba št. 217).

193. Podjetje Dole je v zvezi s pogovori o indikativnih referenčnih cenah ali gibanjih cen menilo, da se je to „zgodilo približno pri polovici popoldanskih sredinih pogovorov s podjetjem Chiquita“ (točka 153 obrazložitve izpodbijane odločbe).

194. Izjave podjetij Dole in Chiquita ter ugotovitve Komisije kažejo na to, da gre za podjetji, ki sta se ob popolnem medsebojnem razumevanju pogovarjali o cenah zelenih banan za Severno Evropo.

195. Ugotoviti je treba, da tožeči stranki ne izpodbijata obstoja dvostranskih pogovorov niti ugotovitev Komisije, temveč poskušata zmanjšati pomen očitanih pogovorov na navaden klepet o splošnih razmerah na trgu, ki naj bi spadali v okvir stalne izmenjave informacij, med akterji na navedenem trgu označene kot „radio banana“.

196. Vendar vsebina dvostranskih pogovorov, kot je o njej poročalo podjetje Dole, ni združljiva z navedenim mnenjem tožečih strank niti ni združljiva s trgom banan, za katerega naj bi bil značilen ločen in neistočasen potek dejavnosti podjetij Dole in Chiquita.

197. Drugič, iz spisa izhaja, da je referenčna cena zelenih banan odločilna za referenčno ceno rumenih banan.

198. Kot izhaja iz točk od 157 do 161 zgoraj, je mogoče iz preučitve notranjih poročil podjetja Chiquita o cenah razbrati rumeno ceno, ki je enaka zeleni ponudbi s prištetim nadomestilom za zorenje v znesku 2 EUR.

199. Podjetje Dole je jasno priznalo in pojasnilo povezavo med ceno zelenih in ceno rumenih banan.

200. Podjetje Dole je v upravnem postopku najprej pojasnilo, da je bila zelena nakupna cena osnova za določanje cene rumenih banan, ki so jih prodajale podjetji Saba in Kempowski ter francoska hčerinska družba podjetja Dole. Podjetje Dole je pri opisu dejavnosti te hčerinske družbe tudi pojasnilo, da so bile zelene nakupne cene priprava za rumene referenčne cene, ki so bile nato posredovane strankam po elektronski pošti, telefaksu ali sporočene po telefonu.

201. Podjetje Dole je pojasnilo, da je njegova belgijska hčerinska družba VHB sporočila svojo tedensko ceno nekaterim strankam (Metro, Delhaize, Carrefour) za banane, ki so bile dobavljene rumene, pri čemer naj bi ta cena temeljila na zeleni referenčni ceni, ki jo je sporočilo podjetje DFFE, s prištetim zneskom, opredeljenim v pogodbi, ki jo je podjetje VHB sklenilo s stranko. Podjetje Dole je navedlo, da „[je] ta rumena cena vključ[evala] zorenje, dobavo [in] distribucijo, pospravljanje v vrečke in druge specifikacije proizvoda, ki jih [je] lahko zahteva[la] vsaka stranka,“ in da „se [je] cena spreminja[la] glede na tedensko zeleno ceno in pribitke“. Podjetje Dole je še pojasnilo, da „[so] pogodbe s prodajalci na drobno […] vseb[ovale] formulo za izračun cene (to je rumena cena = zelena cena, ki jo je sporočilo podjetje DFFE + pribitki zaradi specifikacij proizvoda in logističnh stroškov – povračila)“.

202. Tožeči stranki sta, potem ko sta v tožbi navedli, da so hčerinske družbe podjetja Dole določale cene rumenih banan, „ne da bi se kakor koli sklicevale na zeleno ceno“, v repliki (opomba 5) trdili, da čeprav je podjetje VBH res določalo svoje cene za tri stranke na način, opisan v prejšnji točki, je to storilo šele „po“ koncu domnevne kršitve. Podjetje VBH naj bi uporabljalo ta način določanja cen zlasti za podjetji Delhaize in Carrefour leta 2004 in 2005 ter za podjetje Metro od leta 2004 do leta 2006. Trdili sta, da so bile te pogodbe navedene v odgovoru na zahtevo Komisije po informacijah z dne 10. februarja 2006, za obdobje „od leta 2000 do danes“. Ko je Komisija v izpodbijani odločbi ugotovitev kršitve omejila na obdobje od 2000 do 2002, naj ne bi preverila, ali so predložene informacije zadevale to obdobje.

203. Ugotoviti je treba, da iz preučitve prilog k odgovoru na tožbo ni mogoče razbrati indica, ki bi utemeljeval trditve tožečih strank glede uporabe ratione temporis načina določanja zadevnih cen. Tožeči stranki poleg tega ne navajata konkretnega in objektivnega dokaza, da so njune izjave resnične, niti podatkov o tem, kako naj bi podjetje VHB določalo cene med letoma 2000 in 2002. Jasno je bilo, da se je zadevno obdobje v zahtevi Komisije po informacijah z dne 10. februarja 2006 začelo 1. januarja 2000. Ker v odgovoru podjetja Dole ni bila nikjer navedena omejitev, kdaj naj bi se začel izvajati način določanja zadevnih cen, kot je bil opredeljen v pogodbah podjetja VHB s strankami Metro, Delhaize in Carrefour, nič ne izključuje dejstva, da ta odgovor lahko zajema celotno zadevno obdobje, vključno z obdobjem med letoma 2000 in 2002.

204. Vsekakor izjave podjetja Dole, navedene med upravnim postopkom, ne glede na kakršno koli vprašanje v zvezi s časom, potrjujejo izjave podjetja Chiquita in podatke, ki sta jih predložili tožeči stranki sami v tožbi v zvezi s povezavo med zelenimi in rumenimi cenami banan, pri čemer sta bila ta dva pojma znana na trgu pred in med kršitvenim obdobjem iz izpodbijane odločbe ter po njem.

205. Tožeči stranki namreč v tožbi (točka 41) pojasnjujeta, da je podjetje DFFE prodajalo zelene banane na podlagi tedensko sklenjenih sporazumov ali dolgoročnih sporazumov o dobavi, v katerih se je uporabljala cenovna formula in ki so se imenovali „pogodbe Aldi plus“. Tožeči stranki v zvezi s temi pogodbami navajata, da „čeprav ti sporazumi zadevajo prodajo zelenih banan zorilcem [in] distributerjem, so cene temeljile na nakupni ceni, ki jo je določilo podjetje Aldi za rumene banane, preračunani v ustrezno ceno za zelene banane“ in da je bil ta „preračun izveden tako, da so se od (rumene) cene Aldi odšteli standardni stroški 3,07 EUR na škatlo, ki so zajemali stroške prevoza (zelenih) banan iz pristanišča v zorilnico, stroške zorenja, stroške predpakiranja in stroške prevoza iz zorilnice do distribucijskega centra podjetja Aldi“.

206. V zvezi s tem je treba pripomniti, da je bila po trditvah tožečih strank pri dejanski ceni banan v Severni Evropi odločilna ponudba podjetja Aldi, ki je zelo pomemben prodajalec na drobno na nemškem trgu, največjem severnoevropskem trgu, ki se je preskrboval le z rumenimi bananami neuveljavljenih znamk ( non-branded ). Tožeči stranki v točki 47 tožbe trdita, da je bila „,cena Aldi‘ za rumene banane referenca za vse severnoevropske kupce banan ne glede na to, ali so bile zelene ali rumene“. Trdita torej, da je bila „cena Aldi“ za rumene banane referenca za prodajo zelenih banan.

207. Nazadnje je treba poudariti, da se tožeči stranki v okviru utemeljitve v zvezi s potrebnim razlikovanjem med zelenimi in rumenimi bananami v utemeljitev očitka v zvezi nezdružljivostjo načinov delovanja podjetij Dole in Chiquita z očitanim tajnim dogovarjanjem sklicujeta na samostojnost podjetij Saba, Kempowski, VBH in Dole France pri določanju cenovne politike.

208. Ta trditev ni upoštevna, ker je Komisija ugotovila, da je podjetje Dole, matična družba skupine Dole, kršilo člen 81 ES in da to podjetje, čeprav je zanikalo kakršno koli protikonkurenčno delovanje, v okviru tega postopka ni izpodbijalo svoje odgovornosti kot matična družba skupine Dole.

209. Tožeči stranki sta poleg tega sporočili le izjave direktorjev podjetij Kempowski in Saba, ki trdita, da sta ti podjetji samostojni, hkrati pa priznavata, da sta izključni hčerinski družbi podjetja Dole, in sicer podjetje Saba od 1. januarja 2005.

210. Poudariti je treba, da je podjetje Dole v upravnem postopku navedlo, da je celotno prodajo podjetja Dole podjetju Saba vodila trgovska ekipa podjetja Dole za Severno Evropo, to je podjetja DFFE, neodvisno od administratorjev podjetja Dole v podjetju Saba. Podjetje Dole je poleg tega pojasnilo, da se je podjetje VBH oskrbovalo z bananami pri podjetju DFFE in da je podjetje DFFE podjetju VBH vsak četrtek sporočilo svojo zeleno ceno (ali referenčno ceno podjetja Dole) za naslednji teden. Podjetje VBH po navedbah podjetja Dole ni imelo nobene vloge pri določanju ali spreminjanju zelene cene, ker ni delovalo kot uvoznik, temveč samo kot zorilec in distributer.

211. Vsekakor z domnevno samostojnostjo hčerinskih družb podjetja Dole ni mogoče izpodbiti dejstva, da je bila cena zelenih banan osnova za ceno rumenih banan.

212. Tožeči stranki sta poleg tega na obravnavi navedli, da so referenčne cene podjetja Dole za zelene banane, določene ob četrtkih prvega tedna, odražale predvidene razmere na trgu na drobno v tretjem tednu, saj so bile po zorenju, izvedenem v drugem tednu, rumene banane dobavljene prodajalcem na drobno na začetku tretjega tedna.

213. Nazadnje je treba to zadnjo ugotovitev povezati z vsebino pogovorov, ki so potekali med podjetjema Dole in Chiquita pred določitvijo cen, kot sta jo povzeli ti podjetji.

214. Podjetje Chiquita je zlasti navedlo, da je s podjetjem Dole ocenjevalo „prodajo in druge cenovne dejavnike, upoštevne za določanje cene za naslednji teden“, pri čemer naj bi se podjetji Chiquita in Dole „medsebojno“ obveščali „o pogojih za njuno prodajo na drobno, to je rumeni prodaji“ (točka 149 obrazložitve izpodbijane odločbe).

215. Podjetje Dole je potrdilo, da so njegovi pogovori s podjetjem Chiquita zadevali „razmere na trgu“ in da so ocenitve položaja na trgu med drugim vključevale „rumene zaloge zorilcev“ (točka 152 obrazložitve izpodbijane odločbe).

216. Poudariti je treba, da je podjetje Dole v zvezi s svojimi pogovori s podjetjem Weichert, za katero se ne trdi, da je opravljalo le dejavnost prodaje rumenih banan, navedlo, da je v sredo popoldne potekala razprava o tem, kako sta s podjetjem Weichert „gledali na trg v tekočem tednu in kako sta mislili, da se bo lahko razvijal v naslednjem tednu“. Podjetje Dole je dodalo da „sta pri razpravi o položaju na trgu ocenjevali pričakovano tržno povpraševanje, (kot na primer, ali so v pristaniščih predvidene presežne zaloge iz uvoza in ali supermarketi niso naročili zalog zorilcev rumenih banan, ker se je povpraševanje kupcev zmanjšalo)“ (točka 183 obrazložitve izpodbijane odločbe in odgovor podjetja Dole na zahtevo po informacijah z dne 30. marca 2006).

217. Zgornji premisleki dokazujejo upoštevnost trditve o obstoju usklajevanja med podjetjema Dole in Chiquita, da bi se v prvem tednu določila cena zelenih banan, ki je bila sporočena zorilcem in distributerjem ter prodajalcem na drobno, ki so sadje zorili sami, in je bila osnova za ceno rumenih banan, sporočeno prodajalcem na drobno v prvem ali drugem tednu glede na način distribucije sadja, dobavljenega na začetku tretjega tedna.

218. Na četrtem mestu, glavna dokumenta, na katera sta se sklicevali tožeči stranki v utemeljitev trditve, da sta podjetji Chiquita in Dole določali referenčne cene za različne proizvode, različne stranke in različne tedne v tritedenskem ciklusu trga banan, je treba umestiti v okvir delovanja trga banan, kot je bil opisan zgoraj, in ju presojati v tem okviru.

219. Tožeči stranki se najprej sklicujeta na izjavo podjetja Chiquita, priloženo repliki, v zvezi z njegovo cenovno politiko v nekaterih nordijskih državah, v kateri je navedeno, da „se odločitve o določanju cen praviloma sprejemajo v tednu A za teden B, kar pomeni, da bo sadje, prodano v četrtek, dobavljeno naslednji teden“ in da „sadje med pogajanjem s strankami že zori“.

220. Tožeči stranki se poleg tega sklicujeta na vsebino elektronskega dopisa, ki ga je zaposleni v podjetju Atlanta 2. januarja 2003 poslal zaposlenemu v podjetju Chiquita in v katerem je navedeno:

„Čeprav se zavedam, da je podjetje Chiquita vedno sledilo ceni, ki jo je določilo podjetje Dole v zadnjih dveh tednih (in sicer navzdol), v tem primeru priporočilu podjetja Dole ni bilo mogoče niti mu ne bi smeli slediti. Cena, ki jo je določilo podjetje Chiquita, je namreč rumena referenca, ki se uporablja za dobave od ponedeljka naslednji teden. Referenčna cena podjetja Dole, ki se je to jutro najprej zvišala za 0,50 EUR, pa je zelena referenca, ki bo postala rumena šele čez dva tedna in ne prej.“

221. Iz preučitve celotne vsebine sporočila je razvidno, da se to nanaša na spremembo rumene referenčne cene banan znamke Chiquita, ki jih je distribuiralo podjetje Atlanta, že sporočene strankam, potem ko je bila zvišana referenčna cena zelenih banan podjetja Dole isto jutro, kot je bilo poslano navedeno sporočilo, to je v četrtek 2. januarja 2003. Ta datum sledi neposredno kršitvenemu obdobju in navedeno sporočilo, v katerem so omenjena tudi gibanja cen v zadnjih dveh tednih leta 2002, torej ostaja upoštevno za razumevanje delovanja zadevnega trga.

222. Kot je bilo navedeno v točkah od 182 do 184 zgoraj, se zadevna dokumenta nanašata na eno od različic trženja banan, v obravnavanem primeru na različico, pri kateri uvoznik prodaja zelene banane hčerinski družbi ali povezanemu podjetju, ki deluje kot zorilec in distributer in ki nato na podlagi rumene referenčne cene, določene v četrtek drugega tedna, medtem ko sadje zori, trži te banane, ki se prodajalcem na drobno dobavijo rumene na začetku tretjega tedna.

223. V nasprotju s trditvami strank iz tega položaja ni razviden sistematičen tedenski zamik postopka trženja banan podjetij Dole in Chiquita, zaradi česar dejavnosti teh podjetij ne bi potekale sočasno, kar naj ne bi bilo združljivo z njunim očitanim nezakonitim usklajevanjem.

224. Zgoraj navedeni položaj namreč nujno spada v enoten časovni „vzorec“, ki sta ga opisali sami tožeči stranki in je naveden v točki 179 zgoraj.

225. V zadevnem elektronskem dopisu je navedeno zvišanje rumene referenčne cene banan znamke Chiquita, ki jih je distribuiralo podjetje Atlanta, določene in sporočene ob četrtkih drugega tedna pri nedozorelih sadežih, ki so prispeli ob ponedeljkih drugega tedna zeleni in jih je bilo treba dobaviti rumene na začetku tretjega tedna, po zvišanju referenčne cene zelenih banan podjetja Dole, ki je bila določena in sporočena v četrtek drugega tedna za sadje na poti med skladišči, ki naj bi prispelo zeleno v ponedeljek tretjega tedna in naj bi bilo dobavljeno rumeno čez dva tedna, na začetku četrtega tedna.

226. Opisani primer se ne sme presojati izolirano, temveč ga je treba umestiti v okvir trga, ki deluje neprekinjeno, pri čemer vsak začetek tedna v severnoevropska pristanišča prispejo zelene banane, ki jih uvozita podjetji Dole in Chiquita in se nato prepeljejo v zorilnice za prav tako približno sedem dni ter se zatem dajo na trg kot rumene banane znamk Dole in Chiquita. Banane znamk Dole ter banane znamke Chiquita so bile najprej zelene, preden so po zorenju postale rumene in so se potem pojavile na policah v supermarketih ali pri drugih prodajalcih na drobno, pri čemer so bile končnim potrošnikom na voljo vse leto, in to po istem časovnem „vzorcu“.

227. Tako so bile rumene banane podjetja Chiquita, navedene v elektronskem dopisu zaposlenega v podjetju Atlanta, del pošiljke zelenih banan, ki je prispela v severnoevropska pristanišča na začetku drugega tedna, zanje pa je bila določena zelena cena ob četrtkih prvega tedna. Prispetje zelenih banan podjetja Dole in določitev njihove referenčne cene sta potekala v istem časovnem okviru.

228. Vse te banane so bile namenjene dajanju na trg za potrošnjo v istem časovnem obdobju, to je približno teden dni po raztovoru in prevozu v zorilnice, torej na začetku tretjega tedna, pod različnimi pogoji.

229. To ugotovitev je treba povezati z neko drugo navedbo zaposlenega v podjetju Atlanta.

230. Navedeni zaposleni je v elektronskem dopisu z dne 2. januarja 2003 grajal zvišanje rumene referenčne cene, ki je že bila sporočena strankam. Poudarja, da je ta odločitev poslovna napaka, saj „se je razlika v ceni na trgu povečala“, ter da „bo za podjetje Chiquita [v] naslednjem tednu težje najti in ohranjati stranke“.

231. Ta izjava poleg pomembnosti vprašanja razlik v ceni različnih ba