Komisija je upravičena opreti svojo analizo nezakonitosti prakse oblikovanja cen podjetja s prevladujočim položajem samo na njegov posebni položaj ter torej na njegove cene in stroške, ne pa se sklicevati na položaj njegovih dejanskih in potencialnih konkurentov. Vsak drug pristop bi lahko dejansko pomenil kršitev splošnega načela pravne varnosti, kajti če je zakonitost prakse oblikovanja cen prevladujočega podjetja odvisna od posebnega položaja konkurenčnih podjetij, zlasti zaradi strukture njihovih stroškov, to je podatkov, ki jih prevladujoče podjetje običajno ne pozna, to podjetje ne more presoditi zakonitosti svojega ravnanja.

Nezakonitost prakse oblikovanja cen prevladujočega podjetja, ki utrdi učinek pritiska na cene, je povezana z nepravično razliko med njegovimi maloprodajnimi cenami za proizvod, ki je predhodno vpeljan na prodajni trg, in njegovo ceno za prvotno stvar, ki jo je dobavilo svojim konkurentom na trgu na začetku, če je razlika med temi cenami negativna oziroma nezadostna za pokritje posebnih stroškov za lastne proizvode. Iz tega izhaja, da za ugotovitev take zlorabe Komisija ni dolžna dokazati, da naj bi bile maloprodajne cene kot take nezakonite.

Če je telekomunikacijski operater lastnik edine razpoložljive infrastrukture, tako da so storitve dostopa do omrežja, ki jih zagotavlja svojim konkurentom (posredniške storitve), nujne, da lahko slednji temu operaterju začnejo konkurirati na prodajnem trgu storitev dostopa za naročnike, bo učinek pritiska na cene med cenami posredniških storitev in maloprodajnimi cenami tega operaterja praviloma oviral razvoj konkurence na prodajnih trgih. Če so maloprodajne cene prevladujočega operaterja nižje od cen njegovih posredniških storitev ali če bi bila razlika med cenami posredniških storitev in maloprodajnimi cenami prevladujočega operaterja nezadostna, da bi enako učinkovit operater pokril svoje posebne stroške za zagotavljanje storitev dostopa za naročnike, bi morebitni konkurent, ki bi bil enako učinkovit kot prevladujoči operater, lahko vstopil na trg storitev dostopa za naročnike samo z izgubo. Seveda bodo konkurenti prevladujočega operaterja običajno uporabili navzkrižno subvencioniranje, tako da bodo nadomestili izgube na trgu storitev dostopa za naročnike z dobičkom, ki ga bodo ustvarili na drugih trgih, kot so trgi komunikacij. Vendar ob upoštevanju dejstva, da prevladujoči operater kot lastnik fiksnega omrežja ne potrebuje posredniških storitev, da lahko naročnikom ponudi storitve dostopa, in ker mu v nasprotju z njegovimi konkurenti torej zaradi prakse oblikovanja cen prevladujočega podjetja ni treba nadomestiti izgub na trgu storitev dostopa za naročnike, učinek pritiska na cene izkrivlja konkurenco ne samo na trgu dostopa za naročnike, ampak tudi na trgu komunikacij.

Komisija je za izračun učinka pritiska na cene upravičeno upoštevala samo prihodke od vseh storitev dostopa brez prihodkov od drugih storitev, zlasti tistih iz naslova komunikacijskih storitev.

Prvič, čeprav bi moralo veljati, da so z vidika naročnika storitve dostopa in komunikacijske storitve celota, lahko Komisija upošteva samo prihodke od storitev dostopa prevladujočega operaterja, brez upoštevanja prihodkov od drugih storitev, kot so komunikacijske storitve, ki se lahko zagotavljajo z dostopom do fiksnega omrežja. Dejansko konkurenti prevladujočega operaterja za zagotavljanje komunikacijskih storitev naročniku prek fiksnega omrežja tega operaterja potrebujejo dostop do omrežja. Zaradi enakih možnosti prevladujočega operaterja po eni strani in njegovih konkurentov po drugi strani bi torej morale biti cene storitev dostopa določene na taki ravni, da so konkurenti pri zagotavljanju komunikacijskih storitev enakovredni prevladujočemu operaterju. Te enake možnosti so zagotovljene samo, če prevladujoči operater določi svoje maloprodajne cene na taki ravni, ki konkurentom – ki so domnevno enako uspešni kot prevladujoči operater – omogoča, da vse stroške, povezane s posredniškimi storitvami, prenesejo na svoje maloprodajne cene. Vendar če prevladujoči operater ne upošteva tega načela, lahko novi operaterji na trgu ponujajo storitve dostopa svojim naročnikom samo z izgubo. Tako naj bi bili prisiljeni nadomestiti izgubo pri dostopu do omrežja z visokimi cenami komunikacij, kar bi izkrivljalo tudi pogoje konkurence na trgu komunikacij.

Drugič, Komisija lahko primerja cene prevladujočega operaterja za storitve dostopa do omrežja, zagotovljenega njegovim konkurentom, s ponderiranim povprečjem maloprodajnih cen različnih storitev dostopa, ponujanega neposredno njegovim naročnikom, čeprav konkurenčni operaterji ne ponujajo vseh teh storitev. Dejansko na nezakonitost prakse oblikovanja cen prevladujočega operaterja, ki jo je treba presojati glede na njen posebni položaj in torej glede na njene cene in stroške, ne morejo vplivati morebitne prednosti, ki jo njegovi konkurenti dajejo enemu ali drugemu trgu storitev dostopa.

Nazadnje Komisija lahko v izračun celotne cene posredniške storitve vključi stroške odpovedi, ki jih mora prevladujočemu operaterju plačati konkurent, ki prejema posredniške storitve, ko njegov naročnik odpove pogodbo za storitve dostopa, saj so za konkurente prevladujočega operaterja stroški odpovedi del skupnega stroška posredniške storitve, ki se bo moral prenesti na njihove maloprodajne cene.

(Glej točke 199, 200, 203, 204, 206, 210, 211 in od 236 do 238.)