SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

YVESA BOTA,

predstavljeni 26. marca 2009 ( 1 )

Združene zadeve C-125/07 P, C-133/07 P, C-135/07 P in C-137/07 P

Erste Group Bank AG, nekdanja Erste Bank der österreichischen Sparkassen AG, in drugi

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

Kazalo

I – Pravni okvir II – Dejansko stanje III – Tožba pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijana sodba IV – Postopek pred Sodiščem in predlogi strank V – Pritožbeni razlogi A – Pritožbeni razlogi banke Erste (C-125/07 P) B – Pritožbeni razlogi banke RZB (C-133/07 P) C – Pritožbeni razlogi banke BA-CA (C-135/07 P) D – Pritožbeni razlogi banke ÖVAG (C-137/07 P) VI – Združitev pritožb in njihovo obravnavanje v teh sklepnih predlogih VII – Uvodne ugotovitve A – Obseg nadzora Sodišča v okviru obravnavanih pritožb B – Pravni in dejanski okvir nadzora nad protikonkurenčnimi ravnanji in sporazumi VIII – Pritožbeni razlogi: kršitev člena 81(1) ES A – Prvi pritožbeni razlog: napačna presoja pogoja prizadetosti trgovine med državami članicami 1. Prvi del pritožbenega razloga: napačna presoja zmožnosti kartela, ki se nanaša na celotno nacionalno ozemlje, da bistveno prizadene trgovino med državami članicami a) Trditve strank b) Presoja 2. Drugi del pritožbenega razloga: napačna presoja Sodišča prve stopnje zaradi skupne presoje čezmejnih učinkov kartela a) Trditve strank b) Presoja i) Prvi očitek: napačna uporaba in napačna presoja sodne prakse Skupnosti – Sodba VGB in drugi proti Komisiji – Sodba Bagnasco in drugi ii) Nepravilnost, nezadostnost in protislovnost presoje Sodišča prve stopnje v zvezi z opredelitvijo upoštevnega trga – Način, kako Sodišče prve stopnje presoja očitke glede nepravilne opredelitve upoštevnega trga – Nezadostnost in protislovnost obrazložitve – Napačno sklicevanje na sodbo SPO in drugi proti Komisiji 3. Tretji del pritožbenega razloga: neobstoj dokazov, da je kartel bistveno prizadel trgovino znotraj Skupnosti a) Trditve strank b) Presoja 4. Četrti del pritožbenega razloga: neobstoj preučitve dejanskih učinkov kartela na trg a) Trditve strank b) Presoja B – Drugi pritožbeni razlog: napačno pripisanje odgovornosti za kršitev 1. Trditve strank 2. Presoja IX – Pritožbeni razlogi: kršitev člena 15(2) Uredbe št. 17, ker naj bi bilo pri presoji teže kršitve in osnovnega zneska globe pravo napačno uporabljeno in naj bi bile podane napake pri obrazložitvi ter kršitve pravice do obrambe A – Prvi pritožbeni razlog: napačna uporaba prava pri presoji teže kršitve 1. Prvi del pritožbenega razloga: presoja, ki ni v skladu s Smernicami a) Trditve strank b) Presoja 2. Drugi del pritožbenega razloga: napačna presoja „narave“ kršitve a) Trditve strank b) Presoja 3. Tretji del pritožbenega razloga: napačna presoja glede „dejanskega vpliva kršitve na trg“ a) Trditve strank b) Presoja i) Pristop sodišča Skupnosti ii) Moje stališče 4. Četrti del pritožbenega razloga: napačna presoja glede „obsega upoštevnega geografskega trga“ a) Trditve strank b) Presoja 5. Peti del pritožbenega razloga: napačna presoja Sodišča prve stopnje glede vpliva selektivnosti postopkov in kršitev obveznosti obrazložitve a) Trditve strank b) Presoja 6. Šesti del pritožbenega razloga: neobstoj celovite presoje teže kršitve a) Trditve strank b) Presoja 7. Sedmi del pritožbenega razloga: napačna presoja glede razvrstitve pritožnic v kategorije a) Očitki pritožnic i) Prvi očitek: nezakonito pripisovanje tržnih deležev bank iz decentraliziranih sektorjev osrednjim institucijam – Načelo pripisovanja in merila presoje, ki so se pri tem uporabila – Kršitev člena 15(2) Uredbe št. 17, načela sorazmernosti sankcij, načela osebne odgovornosti za kršitve konkurenčnega prava in načela enakosti ii) Drugi očitek: kršitev pravice do obrambe iii) Tretji očitek: napačna presoja vloge in nalog osrednjih institucij v bančnih skupinah iv) Četrti očitek: napačna določitev tržnih deležev banke Erste in skupine hranilnic v) Peti očitek: izkrivljanje dejstev in dokazov b) Presoja i) Prvi očitek: nezakonito pripisanje tržnih deležev bank iz decentraliziranih sektorjev osrednjim institucijam B – Drugi pritožbeni razlog: napačna uporaba prava, pomanjkanje obrazložitve in izkrivljanje dokazov o obstoju olajševalnih okoliščin a) Prvi del pritožbenega razloga: napačna presoja Sodišča prve stopnje glede pasivnega ravnanja banke ÖVAG i) Trditve strank – Prvi očitek: napačno izvajanje sodne pristojnosti Sodišča prve stopnje – Drugi očitek: uporaba napačnega merila presoje – Tretji očitek: izkrivljanje dokazov, predloženih Sodišču prve stopnje – Četrti očitek: protislovna obrazložitev ii) Presoja b) Drugi del pritožbenega razloga: napačna presoja Sodišča prve stopnje glede sodelovanja javnih organov na okroglih mizah bank i) Trditve strank ii) Presoja c) Tretji del pritožbenega razloga: napačna presoja Sodišča prve stopnje glede javnosti sestankov i) Trditve strank ii) Presoja C – Tretji pritožbeni razlog: napačna uporaba prava, kršitev načel enakega obravnavanja, varstva zaupanja v pravo in pravice do obrambe ter nezadostna in protislovna obrazložitev glede uporabe določb naslova D obvestila o ugodni obravnavi 1. Prvi del pritožbenega razloga: napačna presoja Sodišča prve stopnje glede diskrecijske pravice Komisije in glede izvajanja svojega sodnega nadzora a) Trditve strank b) Presoja 2. Drugi del pritožbenega razloga: napačna uporaba prava pri uporabi obvestila o ugodni obravnavi a) Prvi očitek: uporaba napačnega merila presoje in kršitev načela enakega obravnavanja i) Trditve strank ii) Presoja b) Drugi očitek: napačna uporaba prava pri presoji obsega sodelovanja podjetij, kršitev načel enakega obravnavanja, varstva zaupanja v pravo in spoštovanja pravice do obrambe ter nezadostna in protislovna obrazložitev i) Prva trditev banke RZB: napačna presoja prostovoljnosti odgovorov na zahteve po informacijah in kršitev pravice do obrambe – Trditve strank – Presoja ii) Druga trditev: napačna uporaba prava pri presoji skupnega poročila o dejanskem stanju – Trditve strank – Presoja iii) Tretja trditev: napačna presoja glede priznanja banke RZB, da je bil cilj kršitve protikonkurenčen, in kršitev načela enakega obravnavanja – Trditve strank – Presoja iv) Četrta trditev: obrnjeno dokazno breme glede pomena sodelovanja banke RZB in kršitev načela varstva zaupanja v pravo – Trditve strank – Presoja v) Peta trditev: napačna uporaba prava in protislovna obrazložitev presoje Sodišča prve stopnje glede pomena dodatnih dokumentov, ki jih je poslala banka BA-CA – Trditve strank – Presoja vi) Šesta trditev: neupoštevanje odgovorov banke BA-CA na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah – Trditve strank – Presoja 3. Tretji del: kršitev pravice do obrambe v delu, v katerem obsega pravico do izjave a) Trditve strank b) Presoja D – Četrti pritožbeni razlog: kršitev pravice do obrambe v delu, v katerem obsega pravico do izjave, in obveznost Sodišča prve stopnje, da obrazloži sklepe v zvezi s predlogi za znižanje glob 1. Trditve strank 2. Presoja X – Posledice razveljavitve izpodbijane sodbe A – Prvi tožbeni razlog: napačna presoja teže kršitve in osnovnega zneska globe zaradi nedokazanega dejanskega vpliva kartela na trg 1. Trditve strank 2. Presoja B – Drugi tožbeni razlog: napačna presoja glede razvrstitve bank Erste, RZB in ÖVAG v kategorije pri presoji teže kršitve in izračunu osnovnega zneska globe 1. Sporna odločba 2. Povzetek trditev strank 3. Presoja XI – Stroški XII – Predlog

„Pritožba — Karteli — Pasivne in aktivne obrestne mere, ki so jih določile avstrijske banke — ‚Klub Lombard‘ — Prizadetost trgovine med državami članicami — Izračun glob — Nasledstvo podjetij — Dejanski vpliv na trg — Izvajanje kartela“

1. Obravnavana zadeva se nanaša na pritožbe štirih avstrijskih bank, in sicer Erste Bank der österreichischen Sparkassen AG ( 2 ) (C-125/07 P), Raiffeisen Zentralbank Österreich AG ( 3 ) (C-133/07 P), Bank Austria Creditanstalt AG ( 4 ) (C-135/07 P) in Österreichische Volksbanken AG ( 5 ) (C-137/07 P), zoper sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 14. decembra 2006 v zadevi Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji ( 6 ).

2. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo v glavnem potrdilo Odločbo Komisije 2004/138/ES ( 7 ), s katero je bilo ugotovljeno, da so ta podjetja v nasprotju s členom 81 ES sodelovala pri vrsti sporazumov in usklajenih ravnanj na avstrijskem trgu bančnih proizvodov in storitev. Sodišče prve stopnje je kljub temu na podlagi preverjanja ugotovitev Komisije Evropskih skupnosti glede trajanja kršitve in sodelovanja bank s Komisijo spremenilo kazen, naloženo banki Österreichische Postsparkasse AG (v nadaljevanju: banka PSK).

3. Pritožnice v obravnavanih pritožbah izpodbijajo presojo Sodišča prve stopnje glede zahtevanih pogojev za uporabo člena 81(1) ES, zlasti pogoja o prizadetosti trgovine med državami članicami. Sodišču prve stopnje očitajo tudi kršitev člena 15(2) Uredbe Sveta št. 17 ( 8 ), zlasti ker je pri izračunu zneska globe napačno presodilo težo kršitve. Pritožnice nazadnje navajajo več očitkov zoper presojo Sodišča prve stopnje glede obstoja olajševalnih okoliščin in obsega njihovega sodelovanja v postopku.

4. V teh sklepnih predlogih bom Sodišču predlagal, naj razveljavi izpodbijano sodbo v delu, v katerem je Sodišče prve stopnje dvakrat napačno uporabilo pravo pri presoji teže kršitve za izračun osnovnega zneska globe.

5. Menim, da je Sodišče prve stopnje prvič napačno uporabilo pravo, s tem ko je presodilo, da se je Komisija za sklep o obstoju dejanskega vpliva kršitve na trg lahko oprla na izvajanje kartela. Menim tudi, da je drugič napačno uporabilo pravo in protislovno obrazložilo izpodbijano sodbo, s tem ko je presodilo, da je Komisija za presojo teže kršitve in izračun osnovnega zneska globe bankam Erste, RZB in ÖVAG kot osrednjim institucijam lahko pripisala tržne deleže bank njihovih decentraliziranih sektorjev, čeprav jim ni pripisala odgovornosti za kršitve teh bank.

6. Ker stanje postopka po mojem mnenju to dovoljuje, bom Sodišču predlagal, naj v skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča samo dokončno odloči o teh dveh razlogih za razglasitev ničnosti, ki sta se uveljavljala pred Sodiščem prve stopnje. Na podlagi tega bom Sodišču predlagal, naj razglasi ničnost člena 3 sporne odločbe in ob izvajanju pristojnosti za odločanje v sporu polne jurisdikcije določi zneske glob za vsako od zadevnih podjetij.

I – Pravni okvir

7. V skladu s členom 81 ES so prepovedani „vsi sporazumi med podjetji, sklepi podjetniških združenj in usklajena ravnanja, ki bi lahko prizadeli trgovino med državami članicami in katerih cilj oziroma posledica je preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na skupnem trgu“.

8. Komisija lahko ob kršitvi te določbe v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 „podjetjem ali podjetniškim združenjem […] naloži globo od [1000 EUR] do [1 milijona EUR] ali višjo vsoto, ki pa ne presega 10% prometa v predhodnem poslovnem letu vsakega podjetja, udeleženega pri kršitvi“.

9. Komisija je za zagotovitev preglednosti in nepristranskosti svojih odločb v razmerju do podjetij pa tudi do sodišča Skupnosti leta 1998 objavila Smernice, v katerih je določila metodo za izračun glob, naloženih na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 ( 9 ).

10. V točki 1 Smernic je navedeno, da se osnovni znesek za izračun glob določi glede na merili iz člena 15(2) Uredbe št. 17, to je glede na težo in trajanje kršitve.

11. Prvič, pri presoji teže kršitve je treba upoštevati naravo kršitve, njen dejanski vpliv na trg, kadar se to lahko meri, in velikost upoštevnega geografskega trga (točka 1(A), prvi odstavek, Smernic). V tem smislu so kršitve razvrščene v tri kategorije, in sicer „manjše kršitve“, za katere so predvidene globe med 1000 EUR in 1 milijonom EUR, „resne kršitve“, pri katerih lahko ta znesek znaša od 1 milijona EUR do 20 milijonov EUR, ter „zelo resne kršitve“, pri katerih navedeni znesek presega 20 milijonov EUR (točka 1(A), drugi odstavek, od prve do tretje alinee, Smernic).

12. Drugič, teža kršitve se presoja glede na značilnosti vsakega zadevnega podjetja. Znotraj vsake izmed teh kategorij predlagana lestvica glob omogoča uporabo različnega obravnavanja podjetij glede na naravo storjenih kršitev. Komisija tako upošteva dejansko gospodarsko zmožnost zadevnih podjetij, da povzročijo škodo, in določi kazen na ravni, ki naj bi zagotovila njen odvračilni učinek (točka 1(A), četrti odstavek, Smernic). Na tej stopnji lahko Komisija podjetja razvrsti v različne kategorije in ponderira izhodiščni znesek globe za vsako podjetje.

13. Tretjič, Komisija upošteva trajanje kršitve.

14. Komisija lahko na podlagi točk 2 in 3 Smernic nato upošteva nekatere obteževalne ali olajševalne okoliščine in tako zviša ali zniža osnovni znesek.

15. Komisija lahko poleg tega v skladu s točko 4 navedenih smernic uporabi Obvestilo Komisije z dne 18. julija 1996 o nenalaganju ali zmanjševanju glob v primerih kartelov ( 10 ). V njem so opredeljeni pogoji, pod katerimi so lahko podjetja, ki sodelujejo s Komisijo med preiskavo kartela, oproščena plačila globe ali upravičena do znižanja globe, ki bi jo sicer morala plačati.

16. V naslovu D obvestila o ugodni obravnavi je določeno: „Znatno znižanje zneska globe 1. Kadar podjetje sodeluje, vendar ne izpolnjuje vseh pogojev iz naslovov B in C, se mu znesek globe, ki bi mu bila naložena, če ne bi sodelovalo, zmanjša za od 10 do 50%. 2. To zlasti velja v primeru, da: — podjetje pred pošiljanjem obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah predloži Komisiji podatke, dokumente ali druge dokaze, ki bistveno pripomorejo k ugotovitvi obstoja storjene kršitve, — podjetje po prejemu obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah Komisijo obvesti, da ne izpodbija dejanskega stanja, na katero Komisija opira svoje obtožbe.“

17. Kot splošna pripomba je v točki 5(a), prvi odstavek, Smernic natančno določeno, da končni znesek globe nikakor ne sme presegati 10% svetovnega prometa podjetij, kot je določeno v členu 15(2) Uredbe št. 17.

II – Dejansko stanje

18. V nadaljevanju je povzeto dejansko stanje, kot izhaja iz izpodbijane sodbe.

19. Politična stranka Freiheitliche Partei Österreichs je 30. junija 1997 vložila pritožbo proti osmim avstrijskim kreditnim institucijam, osumljenim sodelovanja pri sporazumih in/ali usklajenih ravnanjih, ki so v nasprotju s členom 81 ES. Komisija je junija 1998 v prostorih teh podjetij izvedla nenapovedane preiskave in jim nato septembra 1998 poslala zahtevo po informacijah. Največje med zadevnimi bankami so Komisiji ponudile „sodelovanje“ pri preučitvi zadeve.

20. Komisija je 13. septembra 1999 osmim bankam poslala obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga je sprejela . Omogočen jim je bil vpogled v spis in predložile so pisna stališča. Bile so tudi zaslišane. Komisija je nato poslala dopolnilno obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, v zvezi s katerim so lahko zadevna podjetja izrazila pisna in ustna stališča. Komisija je tem podjetjem v bistvu očitala vzpostavitev tako imenovane „mreže Lombard“, to je vrste rednih sestankov, na katerih so se redno dogovarjala o ravnanju glede glavnih parametrov konkurence na trgu bančnih proizvodov in storitev v Avstriji.

21. Komisija je 11. junija 2002 sprejela sporno odločbo.

22. Komisija je ugotovljena dejstva opredelila kot dolgotrajno večplastno kršitev. Podjetja, ki so bila naslovniki sporne odločbe, so bila izbrana na podlagi pogostosti sodelovanja na glavnih okroglih mizah in na podlagi vloge, ki so jo zaradi velikosti imela na avstrijskem bančnem trgu.

23. V sporni odločbi je navedeno, da imajo sporazumi med bankami, zlasti o obrestnih merah in provizijah, v Avstriji že dolgo tradicijo, ki deloma temelji na nacionalni zakonodaji. Ta naj bi bila razveljavljena najpozneje 1. januarja 1994, ko se je Republika Avstrija pridružila Evropskemu gospodarskemu prostoru (EGP) in je začel veljati zakon o bančnem sistemu (Bundesgesetz über das Bankwesen) ( 11 ). Komisija je opozorila, da so kreditne institucije kljub temu še naprej sklepale sporazume znotraj institucionalizirane in tesno prepletene mreže bančnih okroglih miz.

24. V sporni odločbi je navedeno, kako je ta celota, tako raznolika po obliki in tudi obsežna po vsebini, omogočala institucijam, ki so bile vanjo vključene, da so se redno dogovarjale o ravnanju na trgu, zlasti glede obrestnih mer in bančnih provizij.

25. „Klub Lombard“ je bil najvišji organ, sestavljen iz predstavnikov uprav največjih avstrijskih bank. Eno raven nižje so prirejali strokovne okrogle mize, povezane s posebnimi proizvodi (posojila, hranilne vloge), ali specializirane okrogle mize, namenjene zlasti poslovanju s podjetji (npr. segment svobodnih poklicev) in posamezniki (npr. sekcija za hipotekarna posojila) ali pa so na njih obravnavali teme v zvezi s konkurenco (npr. klub Izvoz). Na regionalnih okroglih mizah so se srečevali tudi v vseh avstrijskih deželah. Komisija poudarja posebno vlogo osrednjih institucij, v pogovornem jeziku imenovanih krovnih družb, pri usklajevanju in zastopanju njihovih decentraliziranih sektorjev, in sicer bank Erste v sektorju hranilnic, RZB v sektorju RZB in ÖVAG v sektorju ljudskih bank ( 12 ).

26. Komisija v členu 1 sporne odločbe navaja, da je osem bank, ki so bile naslovnice navedene odločbe, kršilo člen 81(1) ES zaradi sodelovanja pri sporazumih in usklajenih ravnanjih glede cen, bančnih provizij in drugih parametrov konkurence, katerih namen je bil omejiti konkurenco na avstrijskem trgu bančnih proizvodov in storitev v obdobju med 1. januarjem 1995 in .

27. Zadevna podjetja so morala v skladu s členom 2 navedene odločbe nemudoma prenehati kršitev.

28. Komisija je v členu 3 sporne odločbe vsakemu od podjetij naložila globo, in sicer 37,69 milijona EUR banki Erste, 30,38 milijona EUR banki RZB, 30,38 milijona EUR banki Bank Austria AG in 7,59 milijona EUR banki ÖVAG.

29. Te globe je izračunala na podlagi metodologije iz Smernic in obvestila o ugodni obravnavi.

30. V zvezi s težo kršitve je treba navesti, da je Komisija sestanke med bankami opredelila kot zelo resno kršitev člena 81 ES, ne da bi na to presojo vplivala sorazmerna majhnost zadevnega geografskega trga. Komisija je udeleženke sporazumov nato glede na njihove tržne deleže razdelila v pet kategorij. Tako je krovnim družbam pripisala tržne deleže bank iz njihovih decentraliziranih sektorjev.

31. V zvezi s trajanjem kršitve je treba navesti, da je Komisija upoštevala obdobje med 1. januarjem 1995 in junijem 1998. Glede na navedeno trajanje je osnovni znesek povečala za 35%.

32. Komisija bankam ni priznala nobene olajševalne okoliščine. Po drugi strani pa je na podlagi obvestila o ugodni obravnavi priznala 10-odstotno znižanje globe, ker naslovnice sporne odločbe „niso izpodbijale“ dejanskega stanja.

III – Tožba pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijana sodba

33. Banke RZB (30. avgusta 2002), Erste, BA-CA in ÖVAG () ter druge banke, ki so bile naslovnice sporne odločbe, so v sodnem tajništvu Sodišča vložile ničnostne tožbe zoper navedeno odločbo.

34. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbe pritožnic in jim naložilo plačilo stroškov.

IV – Postopek pred Sodiščem in predlogi strank

35. Banka Erste (2. marca 2007) ter banke RZB, BA-CA in ÖVAG () so na podlagi člena 56 Statuta Sodišča v sodnem tajništvu Sodišča vložile pritožbe zoper izpodbijano sodbo.

36. Banke Erste, RZB, BA-CA in ÖVAG Sodišču predlagajo, naj: — primarno, razveljavi izpodbijano sodbo v delu, v katerem je zavrnjena ničnostna tožba, ki so jo vložile pritožnice, in razglasi ničnost sporne odločbe; — podredno, zniža znesek globe, ki jim je bila naložena v členu 3 navedene odločbe; — v vsakem primeru Komisiji naloži plačilo stroškov; — zelo podredno pa banki Erste in ÖVAG Sodišču tudi predlagata, naj razveljavi izpodbijano sodbo ter vrne zadevo v novo odločanje Sodišču prve stopnje.

37. Komisija v vseh zadevah Sodišču predlaga, naj: — v celoti zavrne pritožbe pritožnic; — potrdi izpodbijano sodbo in — pritožnicam naloži plačilo stroškov postopka.

V – Pritožbeni razlogi

A – Pritožbeni razlogi banke Erste (C-125/07 P)

38. Banka Erste navaja tri pritožbene razloge, s katerimi skuša doseči bodisi razglasitev ničnosti sporne odločbe v celoti bodisi znižanje zneska njej naložene globe.

39. V okviru prvega pritožbenega razloga banka Erste navaja kršitev člena 81(1) ES. Ta pritožbeni razlog je razdeljen na dva dela: — prvi del pritožbenega razloga se nanaša na napačno presojo pogoja prizadetosti trgovine med državami članicami; — drugi del pritožbenega razloga pa se nanaša na napačno uporabo prava pri presoji odgovornosti za kršitev.

40. V okviru drugega pritožbenega razloga banka Erste navaja kršitev člena 15(2) Uredbe št. 17 zaradi napačne presoje teže kršitve in izhodiščnega zneska globe. Banka Erste v utemeljitev tega pritožbenega razloga izpodbija razvrstitev v kategorije, ki jo je Komisija izvedla za izračun globe. V tem smislu je pritožbeni razlog sestavljen iz dveh delov: — prvi del se nanaša na napačno uporabo prava, ker so se banki Erste pripisali tržni deleži decentraliziranega sektorja hranilnic; — drugi del pa se nanaša na napačno določitev tržnih deležev banke Erste in decentraliziranega sektorja hranilnic.

41. Banka Erste s tretjim pritožbenim razlogom nazadnje navaja kršitev pravice do obrambe, ker naj v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ne bi bilo navedeno, da ji Komisija namerava pripisati tržne deleže decentraliziranega sektorja hranilnic.

B – Pritožbeni razlogi banke RZB (C-133/07 P)

42. Tudi banka RZB navaja tri pritožbene razloge, s katerimi skuša doseči bodisi razglasitev ničnosti sporne odločbe v celoti bodisi znižanje zneska naložene globe.

43. S prvim pritožbenim razlogom banka RZB izpodbija obstoj kršitve člena 81(1) ES zaradi napačne presoje pogoja prizadetosti trgovine med državami članicami.

44. Banka RZB v utemeljitev drugega pritožbenega razloga navaja kršitev člena 15(2) Uredbe št. 17 zaradi nepravilnosti in napačne uporabe prava pri presoji teže kršitve. Ta pritožbeni razlog je razdeljen na šest delov: — s prvimi tremi deli banka RZB trdi, da Sodišče prve stopnje ni pravilno presodilo narave kršitve, njenega dejanskega vpliva na trg in njenega geografskega obsega; — v utemeljitev četrtega dela trdi, da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo, ker ni upoštevalo selektivnosti postopkov; — s petim delom banka RZB Sodišču prve stopnje očita, da ni izvedlo celovite presoje teže kršitve; — v utemeljitev šestega dela pa banka RZB graja razvrstitev v kategorije, ki jo je Komisija izvedla za izračun globe. Nasprotuje temu, da so se ji pripisali tržni deleži njenega decentraliziranega sektorja, in v zvezi s tem navaja pet očitkov. Tako pripisovanje tržnih deležev naj bi bilo, prvič, brez pravne podlage. Z njim naj bi se kršilo, drugič, načelo, da je sankcija prilagojena teži dejstev, tretjič, načelo osebne narave odgovornosti za kršitve konkurenčnega prava in, četrtič, načelo enakosti. Nazadnje, obrazložitev izpodbijane sodbe naj bi bila v zvezi s tem protislovna.

45. Banka RZB v utemeljitev tretjega pritožbenega razloga navaja napačno uporabo prava pri uporabi določb naslova D obvestila o ugodni obravnavi. Ta pritožbeni razlog je razdeljen na dva dela: — prvi del se nanaša na uporabo napačnega merila za presojo. V zvezi s tem banka RZB navaja dva očitka, ki se nanašata, prvič, na kršitev načela prepovedi retroaktivnosti in, drugič, na kršitev načela varstva zaupanja v pravo; — drugi del se nanaša na napačno presojo obsega sodelovanja banke RZB v postopku, razdeljen pa je na štiri očitke: — prvi trije očitki se nanašajo, prvič, na napačno presojo prostovoljnosti odgovorov na zahteve po informacijah, drugič, na napačno uporabo prava pri presoji skupnega poročila o dejanskem stanju in, tretjič, na napačno presojo priznanja banke RZB, da je bil namen kršitve protikonkurenčen; — v utemeljitev četrtega očitka pa banka RZB Sodišču prve stopnje očita, da je obrnilo dokazno breme glede pomena njenega sodelovanja in s tem kršilo načelo varstva zaupanja v pravo.

C – Pritožbeni razlogi banke BA-CA (C-135/07 P)

46. Banka BA-CA navaja štiri pritožbene razloge, katerih skupni namen je doseči znižanje globe, naložene v členu 3 sporne odločbe.

47. S prvim pritožbenim razlogom banka BA-CA navaja kršitev člena 15(2) Uredbe št. 17 zaradi napačne presoje teže kršitve, zlasti njenega dejanskega vpliva na trg. Ta pritožbeni razlog je sestavljen iz dveh delov: — prvi se nanaša na napačno presojo v zvezi z obstojem gospodarskih učinkov bančnih okroglih miz; — drugi se nanaša na kršitev načel glede izvajanja dokazov.

48. Banka BA-CA v utemeljitev drugega pritožbenega razloga navaja napačno presojo olajševalnih okoliščin. Ta pritožbeni razlog je razdeljen na dva dela: — v prvem delu banka BA-CA Sodišču prve stopnje očita, da ni upoštevalo sodelovanja nekaterih javnih organov na sestankih; — v utemeljitev drugega dela pa pritožnica trdi, da je Sodišče prve stopnje večkrat napačno uporabilo pravo, ker ni upoštevalo, da so bile okrogle mize javne.

49. S tretjim pritožbenim razlogom banka BA-CA navaja različne primere napačne uporabe prava in kršitev temeljnih načel pri uporabi določb dela D obvestila o ugodni obravnavi. Ta pritožbeni razlog je sestavljen iz treh delov: — v utemeljitev prvega dela banka BA-CA izpodbija presojo Sodišča prve stopnje glede diskrecijske pravice Komisije in glede izvajanja sodnega nadzora Sodišča prve stopnje; — drugi del se nanaša na uporabo napačnega merila presoje ter kršitev načel enakega obravnavanja in varstva zaupanja v pravo; — tretji del se nanaša na napačno presojo obsega sodelovanja banke BA-CA. Razdeljen je na štiri očitke: — prva dva očitka se nanašata na napačno presojo, prvič, pomena skupnega poročila o dejanskem stanju in, drugič, pomena dodatnih dokumentov, ki jih je poslala pritožnica; — s tretjim očitkom banka BA-CA Sodišču prve stopnje očita, da ni upoštevalo njenih odgovorov na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah; — četrti očitek pa se nanaša na kršitev pravice do izjave.

50. Banka BA-CA v utemeljitev četrtega očitka navaja, da je Sodišče prve stopnje pri ugotovitvah v zvezi s predlogi za znižanje glob kršilo njeno pravico do obrambe, saj ta vključuje pravico do izjave.

D – Pritožbeni razlogi banke ÖVAG (C-137/07 P)

51. Enako kot banki Erste in RZB tudi banka ÖVAG navaja tri pritožbene razloge, s katerimi skuša doseči bodisi razglasitev ničnosti sporne odločbe v celoti bodisi znižanje zneska globe, ki ji jo naložila Komisija.

52. S prvim pritožbenim razlogom banka ÖVAG izpodbija obstoj kršitve člena 81(1) ES zaradi napačne presoje pogoja prizadetosti trgovine med državami članicami. Ta pritožbeni razlog je razdeljen na tri dele: — prvi del se nanaša na napačno uporabo prava in napačno obrazložitev glede zmožnosti izključno nacionalnega kartela, da prizadane trgovino znotraj Skupnosti; — drugi del se nanaša na napačno uporabo prava, za katero naj bi bilo odgovorno Sodišče prve stopnje, ker je čezmejne učinke kartela presojalo na splošno. V zvezi s tem pritožnica navaja dva očitka, ki se nanašata, prvič, na nepravilno presojo sodne prakse Skupnosti ter, drugič, na nepravilno, nezadostno in protislovno presojo opredelitve upoštevnega trga; — tretji del pa se nanaša na dejstvo, da v izpodbijani sodbi niso bili dokazani dejanski učinki kartela na trg.

53. Z drugim pritožbenim razlogom pritožnica navaja kršitev člena 15(2) Uredbe št. 17 zaradi napačne presoje teže kršitve in razvrstitve v kategorije, ki jo je izvedla Komisija, za izračun globe.

54. S tretjim pritožbenim razlogom banka ÖVAG navaja napačno uporabo prava, pomanjkanje obrazložitve in izkrivljanje dejstev pri presoji olajševalnih okoliščin.

VI – Združitev pritožb in njihovo obravnavanje v teh sklepnih predlogih

55. Te zadeve so bile v skladu s členom 43 Poslovnika zaradi medsebojne povezanosti združene za izdajo skupne sodbe. Ker se nekateri pritožbeni razlogi, ki so jih navedle pritožnice, prekrivajo, sem se odločil, da jih bom zaradi jasnosti obravnaval skupaj.

56. Pri obravnavanju bom najprej preučil pritožbene razloge, katerih namen je izpodbijati zakonitost sporne odločbe v celoti. V zvezi s tem bom preučil pritožbene razloge, katerih namen je izpodbijati obstoj kršitve člena 81(1) ES, navedene v členu 1 navedene odločbe.

57. Nato bom preučil pritožbene razloge, katerih namen je doseči znižanje globe, ki jo je Komisija določila v členu 3 navedene odločbe. V zvezi s tem bom preučil pritožbene razloge, ki se nanašajo na napačno presojo teže kršitve in razvrstitve pritožnic v kategorije. Nato bom preučil pritožbene razloge v zvezi s presojo olajševalnih okoliščin in sodelovanja podjetij v postopku. Nazadnje bom obravnaval še zadnji pritožbeni razlog banke BA-CA, ki se nanaša na kršitev pravice do obrambe in obveznosti obrazložitve.

58. Pred presojo bi rad uvodoma navedel nekaj ugotovitev za razjasnitev pravnega okvira, v katerem bo Sodišče preučilo te pritožbe.

VII – Uvodne ugotovitve

59. Te ugotovitve se po eni strani nanašajo na sodni nadzor, ki ga Sodišče izvaja v pritožbenem postopku, po drugi strani pa so povezane s pravnim in dejanskim okvirom odkrivanja in sankcioniranja protikonkurenčnih ravnanj.

A – Obseg nadzora Sodišča v okviru obravnavanih pritožb

60. Naloga Sodišča v pritožbenem postopku je omejena na presojo, ali je Sodišče prve stopnje pri izvajanju sodnega nadzora napačno uporabilo pravo.

61. Pritožba mora biti v skladu s členom 225(1) ES in členom 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča omejena na pravna vprašanja, vloži pa se lahko zaradi nepristojnosti Sodišča prve stopnje, zaradi kršitve postopka pred tem sodiščem ali zaradi kršitve zakonodaje Skupnosti s strani Sodišča prve stopnje. Poleg tega morajo biti v pritožbi v skladu s členom 112(1)(c) Poslovnika navedeni pritožbeni razlogi in pravne trditve.

62. Sodišče je na podlagi teh določb natančno določilo pogoje za dopustnost pritožb, vloženih zoper sodbe Sodišča prve stopnje.

63. Prvič, Sodišče meni, da je treba v pritožbi jasno navesti izpodbijane dele sodbe, katere razveljavitev je predlagana, ter pravne trditve, ki še posebej utemeljujejo ta predlog. ( 13 )

64. Drugič, Sodišče meni, da se pritožnik ne more prvič pred njim sklicevati na razloge in trditve, ki jih ni navedel pred Sodiščem prve stopnje. To bi pomenilo, da se mu dovoli, da Sodišču predloži širši spor, kot je bil predložen Sodišču prve stopnje, čeprav ima Sodišče omejeno pristojnost v pritožbenem postopku. ( 14 )

65. Tretjič, Sodišče meni, da pritožba ni dopustna, če pritožnik samo ponavlja ali dobesedno povzema razloge ali trditve, ki so bili že predloženi Sodišču prve stopnje, ne da bi natančneje navedel ali opredelil domnevno napačno uporabo prava v sodbi. Sodišče v takem primeru namreč meni, da je namen pritožbe dejansko le omogočiti pritožniku, da doseže ponovno obravnavanje tožbe, vložene pri Sodišču prve stopnje, za kar pa Sodišče ni pristojno ( 15 ). Kadar pa pritožnik izpodbija način, kako je Sodišče prve stopnje razlagalo ali uporabilo pravo Skupnosti, se lahko pravna vprašanja, obravnavana na prvi stopnji, ponovno obravnavajo v pritožbenem postopku. Če namreč pritožnik pritožbe tako ne bi mogel utemeljiti z razlogi in trditvami, ki jih je že navajal pred Sodiščem prve stopnje, bi navedeni postopek po mnenju Sodišča deloma izgubil pomen ( 16 ).

66. Iz navedenih določb je tudi razvidno, da lahko pritožba temelji samo na pritožbenih razlogih, ki se nanašajo na kršitev pravnih pravil. Pritožbeni razlogi, povezani s presojo dejanskega stanja, se načeloma štejejo za nedopustne, razen v dveh primerih, ki sta v sodni praksi izrecno navedena.

67. Za ugotavljanje in presojo dejstev je načeloma pristojno samo Sodišče prve stopnje. Prav tako je izključno pristojno za presojo vrednosti elementov, ki so mu bili predloženi, če so bili dokazi, ki jih je sprejelo v utemeljitev teh dejstev, pravilno pridobljeni ter če so bila upoštevana splošna pravna načela in postopkovna pravila glede dokaznega bremena in izvajanja dokazov. ( 17 )

68. V takem primeru lahko Sodišče na podlagi člena 225 ES izvaja samo nadzor nad pravno opredelitvijo teh dejstev in pravnimi posledicami, ki jih je iz tega izpeljalo Sodišče prve stopnje. ( 18 )

69. Tako ima nadzor Sodišča zlasti v okviru izvajanja člena 81 ES in člena 15 Uredbe št. 17 dvojni cilj. Sodišče mora na eni strani preveriti, koliko je Sodišče prve stopnje pravno pravilno upoštevalo vse bistvene dejavnike za presojo ravnanja podjetja glede na člen 81 ES in člen 15 Uredbe št. 17. Na drugi strani, preveriti mora, ali je Sodišče prve stopnje pravno zadostno odgovorilo na vse trditve pritožnice za odpravo ali zmanjšanje globe. ( 19 ) Sodišče pa zaradi razlogov pravičnosti ni pristojno, da s svojo presojo nadomesti presojo Sodišča prve stopnje, ki pri izvajanju polne jurisdikcije odloča o višini glob, naloženih podjetjem. ( 20 )

70. Kot sem navedel, obstajata dva primera, v katerih se Sodišču lahko predložijo očitki v zvezi z ugotavljanjem in presojo dejstev. ( 21 )

71. Prvi je primer, ko pritožnik navaja, da je Sodišče prve stopnje predložilo ugotovitve, katerih nepravilnost izhaja iz listin v spisu.

72. Drugi je primer, ko pritožnik trdi, da je Sodišče prve stopnje izkrivilo dokaze, ki so mu bili predloženi. V tem primeru lahko Sodišče, ki načeloma ni pristojno za preučitev dokazov, ki jih je Sodišče prve stopnje sprejelo v potrditev dejstev, izvede sodni nadzor. Pritožnik mora torej natančno navesti dokaze, ki naj bi jih Sodišče prve stopnje izkrivilo, ter dokazati napake pri presoji, zaradi katerih naj bi jih Sodišče prve stopnje po njegovem mnenju izkrivilo. V skladu z ustaljeno sodno prakso morajo listine iz spisa očitno kazati na tako izkrivljanje, ne da bi bilo treba ponovno presojati dejstva in dokaze ali uporabiti nove dokaze. ( 22 )

73. Na podlagi teh ugotovitev bom preučil dopustnost pritožbenih razlogov in trditev, ki jih pritožnice navajajo v obravnavanih pritožbah.

B – Pravni in dejanski okvir nadzora nad protikonkurenčnimi ravnanji in sporazumi ( 23 )

74. Sodelovanje podjetja pri protikonkurenčnih ravnanjih in sporazumih je gospodarska kršitev, katere namen je čim bolj povečati dobiček, največkrat s prostovoljnim omejevanjem ponudbe, umetno delitvijo trga in umetnim višanjem cen. Zaradi takih ravnanj ali sporazumov je omejena svobodna konkurenca in onemogočena vzpostavitev skupnega trga, zlasti zaradi oviranja trgovine znotraj Skupnosti. Ta vrsta horizontalnega kartela, ki vpliva na obrestne mere, torej navsezadnje na cene, ki jih plačujejo končni potrošniki, je ena od najhujših oblik protikonkurečnega ravnanja. ( 24 ) Sporazumi o aktivnih in pasivnih obrestnih merah, kot so ti v obravnavanih zadevah, so eno od sredstev, ki jih imajo proti konkurentom na voljo kreditne institucije, tako da ponujajo višje obrestne mere za nekatere varčevalne račune ali nižje obrestne mere za odobrena posojila. Če pa med kreditnimi institucijami obstajajo karteli o določitvi teh obrestnih mer, konkurence ni več, kar ima neposredne posledice za potrošnike, saj ti nimajo možnosti izbire in ne morejo več izkoristiti teh ugodnosti.

75. Namen pooblastil, ki jih ima Komisija na podlagi Uredbe št. 17, je, da se ji omogoči izpolnjevanje naloge, ki jo ima na podlagi člena 81 ES, to je da nadzoruje upoštevanje pravil o konkurenci na skupnem trgu. Kot izhaja iz prejšnje točke, je izogibanje protikonkurenčnim ravnanjem in sporazumom, njihovo odkrivanje in sankcioniranje v skladu s splošnim interesom.

76. Ker je znano, kakšne globe lahko doletijo podjetja, se dejavnosti na podlagi protikonkurenčnih sporazumov običajno odvijajo tajno, sestanki so skrivni, najpogosteje v tretji državi, dokumentacija o tem pa je čim bolj omejena.

77. Tudi če Komisija najde listine, ki jasno dokazujejo nedovoljeno navezovanje stikov med gospodarskimi subjekti, na primer zapisnik sestanka, so to običajno le nepopolni in posamični dokazi, tako da je treba nekatere podrobnosti pogosto rekonstruirati s sklepanjem.

78. V večini primerov je treba na obstoj protikonkurenčnega ravnanja ali sporazuma sklepati iz številnih naključij in indicev, ki lahko, če se obravnavajo skupaj in če ni drugih doslednih pojasnil, pomenijo dokaz o kršitvi pravil o konkurenci.

79. Poleg tega se lahko Komisija kot v obravnavanih zadevah spopada s težavami zaradi zapletenih struktur nekaterih gospodarskih subjektov, s prestrukturiranji in spremembami pravne osebnosti podjetij.

80. V zvezi s tem je treba opozoriti, da se člen 81 ES nanaša na dejavnosti podjetij. Pri uporabi te določbe sprememba pravne oblike in firme podjetja nujno ne pomeni ustanovitve novega podjetja, ki ne bi bilo odgovorno za protikonkurenčna ravnanja predhodnega podjetja, če sta z gospodarskega vidika podjetj identični. ( 25 )

81. V obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah mora biti kljub temu jasno navedena pravna oseba, ki se ji bodo lahko naložile globe, navedeno obvestilo pa mora biti naslovljeno na to osebo. ( 26 )

82. Komisija lahko zaradi ohranitve polnega učinka pooblastila za preiskavo, ki ga ima na podlagi člena 11(1) in (5) Uredbe št. 17, od podjetja po potrebi tudi z odločbo zahteva, da ji predloži vse potrebne informacije o njemu znanih dejstvih in da ji po potrebi posreduje dokumente, ki jih ima v zvezi s tem, tudi če se lahko ti dokumenti zoper navedeno ali kako drugo podjetje uporabijo kot dokaz o obstoju protikonkurenčnega ravnanja.

83. Podjetje, na katero se nanaša preiskovalni ukrep, je na podlagi Uredbe št. 17 zavezano k dejavnemu sodelovanju, kar pomeni, da mora Komisiji dati na voljo vse informacije o predmetu preiskave. ( 27 )

84. Kljub temu mora Komisija med izvajanjem nalog zagotoviti, da med postopki predhodne preiskave ni kršena pravica do obrambe, saj so ti postopki lahko odločilni za zagotovitev dokazov o nezakonitosti ravnanj podjetij, za katera bi lahko odgovarjala ( 28 ).

85. Pravica do obrambe je temeljna pravica, ki je del splošnih pravnih načel, katerih upoštevanje zagotavlja Sodišče, pri čemer sledi skupnim ustavnim tradicijam držav članic ter napotkom iz mednarodnih pogodb o varstvu človekovih pravic, ki so jih države članice sklenile ali h katerim so pristopile, kot je Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisana 4. novembra 1950 v Rimu. ( 29 )

86. Tako Komisija z zahtevo po informacijah podjetju ne more naložiti obveznosti, naj ji pošlje odgovore, s katerimi bi moralo priznati obstoj kršitve, ki jo mora dokazati Komisija. ( 30 )

87. Upoštevanje pravice do obrambe tudi zahteva, da je treba zadevnemu podjetju v upravnem postopku dati možnost, da ustrezno predstavi stališče o resničnosti in upoštevnosti zatrjevanih dejstev in okoliščin ter o dokumentih, ki jih Komisija navaja v utemeljitev svoje trditve o obstoju kršitve Pogodbe ES ( 31 ).

88. V tem smislu je v Uredbi št. 17 določeno, da se strankam pošlje obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, v katerem morajo biti jasno navedeni vsi bistveni elementi, na katere se Komisija opira v tej fazi postopka. Vendar je to lahko navedeno v obliki povzetka in ni nujno, da je odločba kopija obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, ( 32 ) saj je to obvestilo pripravljalni dokument, v katerem je presoja pravnih in dejanskih elementov samo začasna. ( 33 ) Komisija zato lahko upošteva oziroma mora upoštevati elemente, ki izhajajo iz upravnega postopka, da bi med drugim zavrgla očitke, ki bi se izkazali za neutemeljene. ( 34 )

89. Ob upoštevanju teh ugotovitev je treba zdaj preučiti različne pritožbene razloge, ki so jih pritožnice navedle v obravnavanih pritožbah.

VIII – Pritožbeni razlogi: kršitev člena 81(1) ES

90. Pritožnice so v bistvu navedle dva pritožbena razloga, ki se nanašata, prvič, na napačno presojo pogoja prizadetosti trgovine med državami članicami iz člena 81(1) ES in, drugič, na napačno pripisanje odgovornosti za kršitev.

A – Prvi pritožbeni razlog: napačna presoja pogoja prizadetosti trgovine med državami članicami

91. V skladu s členom 81(1) ES so „[k]ot nezdružljivi s skupnim trgom […] prepovedani vsi sporazumi med podjetji, sklepi podjetniških združenj in usklajena ravnanja, ki bi lahko prizadeli trgovino med državami članicami in katerih cilj oziroma posledica je preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na skupnem trgu“.

92. Pogoja za uporabo člena 81(1) ES sta torej, prvič, prizadetost trgovine med državami članicami in, drugič, omejevanje konkurence ( 35 ).

93. Na podlagi merila prizadetosti trgovine med državami članicami je mogoče opredeliti področje uporabe konkurenčnega prava Skupnosti v primerjavi s področjem uporabe prava držav članic. ( 36 )

94. Sodišče je večkrat odločalo o načelih za presojo tega merila.

95. Sodišče v skladu z ustaljeno formulacijo meni, da lahko sporazum ali ravnanje prizadene trgovino med državami članicami samo, če se lahko na podlagi vseh objektivnih pravnih dejavnikov ali dejstev v zadostni meri predvidi, da bi lahko neposredno ali posredno, dejansko ali potencialno vplival na blagovno menjavo med državami članicami in to tako, da bi lahko oviral vzpostavitev enotnega trga med državami članicami. ( 37 ) To lahko velja, zlasti kadar sporazum povzroči razdelitev nacionalnega trga, preusmeritev trgovinskih tokov ali spremembo konkurenčne strukture na skupnem trgu. ( 38 )

96. Po mnenju Sodišča gre tako za vpliv na trgovino znotraj Skupnosti takrat, ko je izpolnjenih več predpostavk, ki ne bi bile nujno odločilne, če bi se jih upoštevalo posamezno. ( 39 )

97. V tem smislu Sodišče meni, da ni nujno, da se dokaže dejanski vpliv na trgovino, ampak je dovolj že dokaz o potencialni prizadetosti. ( 40 )

98. Po drugi strani pa mora biti ta vpliv občuten. ( 41 ) Komisija ga mora presojati zlasti ob upoštevanju položaja in pomena strank na trgu zadevnih proizvodov. Če torej sporazum glede na šibek položaj sodelujočih subjektov na trgu zadevnih proizvodov le neznatno prizadene trg, zanj ne velja prepoved iz člena 81 ES, čeprav vsebuje izključno ozemeljsko zaščito. ( 42 )

99. Kot je Sodišče prve stopnje opozorilo v točki 164 izpodbijane sodbe, tudi ni pomembno, ali je vpliv omejevalnega sporazuma na trgovino neugoden, nevtralen ali ugoden.

100. Prav z vidika teh načel je treba zdaj presojati utemeljenost trditev, ki so jih navedle pritožnice.

101. Banke Erste, RZB in ÖVAG v okviru prvega pritožbenega razloga trdijo, da je Sodišče prve stopnje večkrat napačno uporabilo pravo, s tem ko je menilo, da bi lahko sporazumi „kluba Lombard“ prizadeli trgovino med državami članicami v smislu člena 81 ES. Z izjemo nekaterih posebnosti, povezanih z njihovim položajem, v bistvu izpodbijajo merila, na katera je Sodišče prve stopnje oprlo presojo.

102. Različne očitke pritožnic sem razdelil na štiri dele.

103. Banki RZB in ÖVAG v utemeljitev prvega dela trdita, da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo, s tem ko je presodilo, da bi lahko kartel, ki pokriva ozemlje države članice, prizadel trgovino znotraj Skupnosti. Banka ÖVAG v utemeljitev drugega dela Sodišču prve stopnje očita, da je opravilo skupno preučitev čezmejnih učinkov kartela. Dalje, banka Erste v okviru tretjega dela trdi, da Sodišče prve stopnje ni dokazalo, da bi lahko ta kartel bistveno prizadel trgovino znotraj Skupnosti. Nazadnje, banka ÖVAG v utemeljitev četrtega dela očita Sodišču prve stopnje, da ni preučilo dejanskih učinkov kartela na trg.

1. Prvi del pritožbenega razloga: napačna presoja zmožnosti kartela, ki se nanaša na celotno nacionalno ozemlje, da bistveno prizadene trgovino med državami članicami

a) Trditve strank

104. Banki RZB in ÖVAG trdita, da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo, s tem ko je v točki 181 izpodbijane sodbe menilo, da „obstaja […] močna domneva, ( 43 ) da bi lahko omejevalno ravnanje na področju konkurence, ki se uporablja na vsem ozemlju države članice, pripomoglo k delitvi trgov in vplivalo na trgovino znotraj Skupnosti“.

105. Po eni strani banka RZB meni, da Sodišče prve stopnje poenostavljeno razlaga pogoj prizadetosti trgovine med državami članicami, saj relativizira pomen merila učinka razdelitve trgov. Banka ÖVAG trdi, da Sodišče prve stopnje široko razlaga člen 81(1) ES.

106. Po drugi strani banka RZB meni, da se za zmožnost prizadeti trgovino med državami članicami ne predpostavlja samo ozemeljska pokritost, ampak se zahteva tudi dokaz o učinku razdelitve trgov. Ta dokaz naj bi bil nujen. Sodišče prve stopnje naj torej ne bi upoštevalo sodne prakse Skupnosti, še zlasti pomena navedene sodbe Bagnasco in drugi v točkah od 182 do 184 izpodbijane sodbe, s tem ko je trdilo, da je mogoče že na podlagi dejstva, da so se okrogle mize nanašale na celotno avstrijsko ozemlje, sklepati o prizadetosti trgovine znotraj Skupnosti. Pritožnica v zvezi s tem poudarja, da so se storitve, o katerih se je govorilo na sestankih bank, praktično brez izjeme opravljale na lokalni ravni in da na okroglih mizah ni sodelovala nobena tuja banka. Sodišče prve stopnje naj bi glede dokaznega bremena tudi nepravilno ugotovilo, da Komisiji ni treba dokazati obstoja učinka razdelitve trgov, če se kartel nanaša na celotno ozemlje države članice. Tako naj bi v točkah od 181 do 186 napačno uporabilo pravo, s tem ko je dokazno breme preneslo na podjetja.

107. Banka ÖVAG dodaja, da podjetja nikakor ne morejo predložiti takih dokazov. Tudi dejstvo, da se lahko kartel nanaša na celotno nacionalno ozemlje, naj ne bi bilo zadostno merilo, saj naj bi moralo Sodišče prve stopnje upoštevati tudi druga merila, na primer posebnosti bančnega sektorja.

108. Banka ÖVAG se sklicuje tudi na protislovnost in nezadostnost obrazložitve Sodišča prve stopnje. Sodišče prve stopnje naj bi v točki 164 izpodbijane sodbe menilo, da učinek razdelitve trgov ni močan indic, iz katerega bi lahko sklepali o prizadetosti trgovine med državami članicami, medtem ko naj bi v točki 181 trdilo nasprotno, da obstaja tesna povezava med učinkom razdelitve trgov na podlagi kartela in njegovo zmožnostjo, da prizadene čezmejno trgovino.

b) Presoja

109. Po mojem mnenju je treba različne očitke pritožnic zavrniti.

110. Menim, da kartel, kakršen je obravnavani, ki je organiziran na nacionalni ravni med največjimi avstrijskimi bankami ter katerega namen je dogovarjanje o cenah in bančnih provizijah, že zaradi svoje narave lahko prizadene trgovino med državami članicami v smislu člena 81(1) ES.

111. Prvič, v zvezi s presojo Sodišča prve stopnje v točki 181 izpodbijane sodbe, da naj bi se domnevalo, da lahko sporazum, ki se uporablja na celotnem ozemlju države članice, prispeva k razdelitvi trgov in prizadene trgovino znotraj Skupnosti, menim, da je tako sklepanje pravilno, čeprav izraz „domneva“ po mojem mnenju ni ustrezen.

112. Sodišče namreč meni, da dejstvo, da je med podjetji s sedežem v isti državi članici sklenjen sporazum, ki se nanaša samo na proizvode ali storitve, ki se tržijo v tej državi, vseeno še ne pomeni, da je mogoče izključiti prizadetost trgovine na notranjem trgu. ( 44 ) Nasprotno, po njegovem mnenju naj bi tak sporazum že zaradi svoje narave krepil delitev trgov na nacionalni ravni in zagotavljal zaščito nacionalni proizvodnji, kar naj bi oviralo gospodarsko prepletenost, ki je cilj Pogodbe ES, ter a fortiori prizadel trgovino med državami članicami. ( 45 )

113. Da nacionalni kartel prizadene trgovino znotraj Skupnosti, torej izhaja iz same narave kršitve in ne iz „domneve“, ki naj bi jo navedlo Sodišče.

114. Zato kljub uporabi tega izraza menim, da sklepanje Sodišča prve stopnje v točki 181 izpodbijane sodbe v nasprotju s trditvami bank RZB in ÖVAG ni bilo pravno napačno.

115. V teh okoliščinah ni mogoče trditi, da je Sodišče prve stopnje s tem široko razlagalo člen 81(1) ES ali da je poenostavljeno razlagalo pogoj prizadetosti trgovine med državami članicami.

116. Zato Sodišču predlagam, naj zavrne trditve, ki sta jih v zvezi s tem navedli banki RZB in ÖVAG.

117. Poleg tega v nasprotju s trditvami banke ÖVAG menim, da tako sklepanje ni v nasprotju s trditvami Sodišča prve stopnje v točki 164 izpodbijane sodbe. V navedeni točki je Sodišče prve stopnje navedlo samo, da učinki razdelitve trgov niso edini učinki, ki jih lahko Komisija upošteva pri ugotavljanju zmožnosti kartela, da prizadene trgovino med državami članicami.

118. Drugič, v zvezi z obstojem učinka razdelitve nacionalnega trga v nasprotju s trditvami bank RZB in ÖVAG menim, da je Sodišče prve stopnje pravno zadostno in ob upoštevanju posebnosti bančnega sektorja dokazalo, da kartel presega le ozemeljsko pokritost in da bi lahko povzročil razdelitev avstrijskega trga.

119. Sodišče je v točki 179 izpodbijane sodbe navedlo, da je kartel, katerega obstoj je ugotovila Komisija, pokrival celotno nacionalno ozemlje, nato pa je v točki 183 navedene sodbe opozorilo, da so dogovarjanja znotraj „mreže Lombard“ vključevala vse kreditne institucije v Avstriji ter tudi zelo široko paleto bančnih proizvodov in storitev, tako da „so lahko spreminjala konkurenčne pogoje po vsej navedeni državi članici“. Poleg tega je v točkah 184 in 185 navedene sodbe opozorilo, da ni mogoče sklepati, da kartel ni imel čezmejnega učinka, ker je mreža lahko prispevala k ohranitvi struktur avstrijskega bančnega trga, torej tudi k ohranitvi ovir za dostop do trga. Te ugotovitve je treba presojati tudi z vidika presoje Sodišča prve stopnje v točkah od 111 do 121 izpodbijane sodbe, v kateri na podlagi dokumentov, ki jih pritožnice niso izpodbijale, ponazori, kakšen je bil cilj vsake od okroglih miz.

120. Ohranitev ovir za dostop do trga, na katero je opozorilo Sodišče prve stopnje, je po mojem mnenju zadosten dokaz o obstoju tveganja razdelitve avstrijskega trga.

121. Prvič, poleg strukturnih ovir, ki izhajajo zlasti iz učinkov mreže, ki jo je oblikoval kartel, so pritožnice vzpostavile in okrepile strateške ovire z organiziranjem dogovarjanja v bančnem sektorju na nacionalni ravni, v določenih regijah pa tudi na lokalni ravni, pri katerem tuje banke niso sodelovale, kar v pritožbi priznava tudi banka RZB. ( 46 )

122. Drugič, zaradi vrste in podrobnosti informacij, izmenjanih med bankami, na kar je Sodišče prve stopnje opozorilo v točkah od 111 do 121 izpodbijane sodbe, se na že tako močno skoncentriranem trgu ustvarja transparentna struktura, ki preprečuje vsakršno skrito konkurenco in krepi ovire za dostop tujih podjetij na trg. ( 47 )

123. Tretjič, zadevne bančne storitve se nanašajo na gospodarske dejavnosti, ki lahko pomembno vplivajo na trgovino med državami članicami, zagotavljanje teh storitev pa je po mojem mnenju odločilni dejavnik za vstop bank iz drugih držav članic na finančni trg neke države članice. Pritožnicam je z določitvijo še zlasti nizkih aktivnih obrestnih mer, znižanjem obresti na posojila oziroma z določitvijo še zlasti visokih obrestnih mer za hranilne vloge uspelo pridobiti stranke na podlagi politike dogovorjenih nižanj in višanj cen, s čimer so lahko tuje banke, ki se niso mogle prilagoditi takim obrestnim meram, odvrnile od vstopa na avstrijski trg, vsekakor pa so otežile ali upočasnile njihov prodor na nacionalni trg. ( 48 )

124. Četrtič, trditev banke RZB o izključno nacionalni naravi nekaterih bančnih storitev, o katerih so se dogovarjali, se mi ne zdi upoštevna.

125. Z globalizacijo bančnih storitev, uporabo novih tehnologij pri zagotavljanju finančnih storitev in vzpostavitvijo enotnega bančnega trga se je olajšalo izvajanje bančnih transakcij med državami članicami. ( 49 ) Tako si lahko predstavljamo, da se bo nemški potrošnik obrnil na banko s sedežem v Avstriji, da bi z njo sklenil pogodbo o odprtju kreditne linije na tekočem računu, če meni, da so pogoji, ki jih ponuja ta banka, ugodnejši od pogojev, ki jih uporabljajo banke s sedežem v Nemčiji. Enako bi morda banka druge države članice želela zagotavljati bančne storitve v Avstriji iz svoje matične države ali prek hčerinskih družb ali podružnic, ki bi jih odprla na avstrijskem ozemlju. Po mojem mnenju popolna vzpostavitev notranjega trga prek svobode ustanavljanja ( 50 ), svobode opravljanja storitev, prostega pretoka kapitala ( 51 ) ter v okviru ekonomske in monetarne politike spodbuja evropeizacijo vseh finančnih storitev. Menim, da bi se v takih okoliščinah torej težko strinjali, da dogovarjanja o izključno nacionalnih bančnih storitvah niso mogla prizadeti trgovine med državami članicami.

126. Zato menim, da Sodišče prve stopnje ni napačno uporabilo prava, s tem ko je v točki 186 izpodbijane sodbe presodilo, da je zadevni sporazum lahko imel učinke razdelitve trga in je lahko prizadel trgovino med državami članicami.

127. Niti ni mogoče grajati dejstva, da je Sodišče prve stopnje v isti točki lahko ugotovilo, da pritožnice niso ovrgle „domneve“, da je kartel lahko imel take učinke.

128. Sodišče prve stopnje v nasprotju s trditvami banke RZB ni preneslo dokaznega bremena na pritožnice. V zvezi s tem je treba opozoriti, da mora Komisija pri izvedbi dokazov o kršitvi člena 81(1) ES dokazati kršitve, ki jih je ugotovila, in priskrbeti dokaze, ki pravno zadostno dokazujejo obstoj bistvenih elementov kršitve. ( 52 ) Po drugi strani pa je naloga podjetja, proti kateremu je Komisija sprožila postopek, da se brani v kontradiktornem postopku in dokaže, da pogoji iz člena 81(1) ES niso izpolnjeni. Kot je Sodišče prve stopnje opozorilo v točki 154 izpodbijane sodbe, je Komisija presojala zmožnost „mreže Lombard“, da prizadene trgovino med državami članicami, pri čemer je zlasti menila, da je kartel spremenil konkurenčne pogoje po vsej Avstriji in bi lahko vplival na odločitev tujih bank za vstop na trg. Sodišče prve stopnje je torej ugotovilo samo, da pritožnicam ni uspelo dokazati nepravilnosti ugotovitve Komisije.

129. Ker Sodišče prve stopnje po mojem mnenju ni obrnilo dokaznega bremena, menim, da je trditev banke ÖVAG, da naj pritožnice nikakor ne bi mogle dokazati neobstoja razdelitve trga, neupoštevna.

130. Na podlagi vseh teh ugotovitev menim, da je Sodišče prve stopnje pravilno presodilo zmožnost zadevnega kartela, da prizadene trgovino znotraj Skupnosti, in da je svoje sklepanje v zvezi s tem dovolj obrazložilo.

131. Zato Sodišču predlagam, naj prvi del tega prvega pritožbenega razloga zavrne kot neutemeljen.

2. Drugi del pritožbenega razloga: napačna presoja Sodišča prve stopnje zaradi skupne presoje čezmejnih učinkov kartela

a) Trditve strank

132. Banka ÖVAG trdi, da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo, s tem ko je presodilo, da je lahko Komisija skupaj preučila čezmejne učinke različnih okroglih miz med bankami. Po mnenju banke ÖVAG bi bilo treba zmožnost različnih okroglih miz, da prizadenejo trgovino med državami članicami, presojati ločeno za vsako od njih.

133. V utemeljitev te trditve navaja dva očitka.

134. Prvi očitek se nanaša na napačno uporabo in napačno presojo sodne prakse Skupnosti.

135. Prvič, Sodišče prve stopnje naj bi napačno uporabilo pravo, ker učinkov okroglih miz, povezanih s točno določeno dejavnostjo, na trgovino znotraj Skupnosti ni preučilo ločeno ter v skladu s sodbo v zadevi VGB in drugi proti Komisiji ( 53 ). Banka ÖVAG tudi meni, da če naj bi okrogle mize pomenile enotno kršitev, potem ni mogoče sklepati o obstoju neposredne povezave med sporazumi, sklenjenimi na teh okroglih mizah, kar je v nasprotju s tem, kar naj bi Sodišče prve stopnje presodilo v točki 170 izpodbijane sodbe.

136. Drugič, Sodišče prve stopnje naj bi v točki 171 izpodbijane sodbe nepravilno presodilo sodno prakso Sodišča, ki izhaja iz navedene sodbe Bagnasco in drugi. Sodišče naj bi v tej zadevi ločeno preučilo določila o dveh različnih bančnih poslih, čeprav so izhajala iz enotnih bančnih pogojev in so se nanašala na isto bančno storitev.

137. Drugi očitek se nanaša na napačno opredelitev trga zadevnih proizvodov.

138. Banka ÖVAG najprej izpodbija obrazložitev Sodišča prve stopnje v točki 172 izpodbijane sodbe, da „opredelitev zadevnega trga nima enake vloge glede na to, ali gre za uporabo člena 81 ali 82 ES“. Tako sklepanje naj ne bi bilo obrazloženo, poleg tega pa naj bi bilo nepravilno. Pritožnica trdi, da je treba upoštevni trg v obeh postopkih razmejiti na podlagi enakih meril. Poleg tega po njenem mnenju očitek zoper opredelitev zadevnega trga, ki jo je upoštevala Komisija, vključuje pravni vidik, ki ni povezan z očitki glede prizadetosti trgovine med državami članicami v okviru uporabe člena 81 ES. Banka ÖVAG skuša s to trditvijo dokazati, da bi morala Komisija in Sodišče prve stopnje učinek sporazumov, sklenjenih na različnih okroglih mizah, na trgovino presojati na podlagi ožje opredelitve zadevnih trgov.

139. Banka ÖVAG poleg tega opozarja tudi na protislovje med, prvič, točko 174 izpodbijane sodbe, v kateri Sodišče prve stopnje priznava, da „različne bančne storitve, na katere se nanašajo sporazumi, niso medsebojno zamenljive“ in, drugič, točko 175 iste sodbe, v kateri naj bi trdilo, da „Komisija […] ni bila dolžna ločeno preučiti trgov različnih bančnih proizvodov“.

140. Nazadnje, banka ÖVAG izpodbija utemeljenost analogije, ki jo je Sodišče prve stopnje v točki 175 izpodbijane sodbe izvedlo s sodbo z dne 21. februarja 1995 v zadevi SPO in drugi proti Komisiji ( 54 ), ker je v tej zadevi opredelitev zadevnega trga določila tožeča stranka, Komisija pa jo je upoštevala.

b) Presoja

i) Prvi očitek: napačna uporaba in napačna presoja sodne prakse Skupnosti

– Sodba VGB in drugi proti Komisiji

141. Pritožnice Sodišču prve stopnje v bistvu očitajo, da učinkov okroglih miz, ki so se nanašale na točno določeno dejavnost, na trgovino znotraj Skupnosti ni preučilo ločeno in v skladu z navedeno sodbo VGB in drugi proti Komisiji.

142. Po mojem mnenju ta očitek ni utemeljen.

143. Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da se prizadetost trgovine znotraj Skupnosti presoja na podlagi objektivnih pravnih elementov ali dejstev, ki sami po sebi ne bi bili nujno odločilni. ( 55 ) Sodišče upošteva posamezne značilnosti sporazuma, in sicer njegovo naravo, proizvode, na katere se nanaša, ter položaj in pomen strank tega sporazuma na trgu. ( 56 ) Upošteva tudi gospodarski in pravni okvir navedenega sporazuma, v katerem se nahaja in bi lahko imel skupaj z drugimi sporazumi kumulativen učinek na konkurenco. ( 57 )

144. Sodišče je v sodbi v zadevi Windsurfing International proti Komisiji ( 58 ) opozorilo, da v členu 81(1) ES ni zahteve, da mora za vse določbe nekega sporazuma veljati, da bi lahko same po sebi prizadele trgovino znotraj Skupnosti. Po navedbah Sodišča se konkurenčno pravo Skupnosti uporablja za sporazume med podjetji, ki bi lahko prizadeli trgovino med državami članicami. Samo če bi sporazum kot celota lahko prizadel trgovino, je po njegovem mnenju treba preučiti, cilj ali posledica katerih določb sporazuma je omejevanje ali izkrivljanje konkurence. ( 59 )

145. Sodišče prve stopnje je prav na podlagi te sodne prakse odločalo o zadevi, v kateri je bila izdana navedena sodba VGB in drugi proti Komisiji. Sodišče prve stopnje je bilo v tej zadevi pozvano, naj odloči, ali sta dve vrsti sporazumov o ponudbi cvetličarskih proizvodov, ki jih je sklenila zadruga, v katero so bili vključeni nizozemski gojitelji cvetja, združljivi s členom 81(1) ES.

146. Prva vrsta sporazumov se je nanašala na gospodarske pogodbe, sklenjene med zadrugo in distributerji iz njene okolice, o izvozu nizozemskih cvetličarskih proizvodov. Te pogodbe so bile sklenjene na podlagi ureditve, ki jo je določila zadruga, in z njimi so se določile pravice in obveznosti najemnika v zvezi z razstavljanjem in prodajo rezanega cvetja v prostorih zadruge. Z navedenimi pogodbami se je zlasti določilo plačilo pristojbin in predpisale so se nabavne obveznosti. Komisija je v zadevni odločbi menila, da pogodbe spadajo v vrsto podobnih sklepov in sporazumov o ponudbi cvetličarskih proizvodov, ki skupaj omejujejo konkurenco, kar je v nasprotju s členom 81(1) ES. Zaradi teh sporazumov so konkurenti iz drugih držav članic težje prodirali na nizozemski nacionalni trg. Sodišče prve stopnje je v navedeni sodbi VGB in drugi proti Komisiji potrdilo pristop Komisije in na podlagi navedene sodbe Windsurfing International proti Komisiji presodilo, da ni pomembno, ali posamezne gospodarske pogodbe, če se jih obravnava ločeno, dovolj prizadenejo trgovino med državami članicami ali ne, ker so sestavni del ureditve, ki jo je določila zadruga.

147. Druga vrsta sporazumov, „sporazumi Cultra“, je obsegala pet posamičnih pogodb o izključni nabavi, ki jih je zadruga sklenila s petimi nizozemskimi trgovci na debelo iz okolice. Ti so se zavezali, da bodo izključno pri zadrugi nabavljali proizvode nizozemskega porekla za nadaljnjo prodajo trgovcem na drobno, pri čemer je bila dražba izključena, in sicer po sistemu „cash and carry“. Po mnenju Sodišča prve stopnje ti sporazumi niso bili v neposredni povezavi z drugimi vidiki zadružne ureditve. Niso bili namreč bistveni del te ureditve o prodaji na dražbah ali neposredni oskrbi distributerjev zlasti za namene izvoza zadevnih proizvodov, ampak so izhajali iz dodatne in ločene dejavnosti, to je nadaljnje prodaje zadružnih proizvodov trgovcem na drobno po sistemu „cash and carry“. Sodišče prve stopnje je v teh okoliščinah in ob upoštevanju posebnosti teh sporazumov presodilo, da je treba njihov vpliv na trgovino znotraj Skupnosti presojati ločeno in ne skupaj z zadružno ureditvijo.

148. Ob upoštevanju teh dejstev je lahko Sodišče prve stopnje v točki 168 izpodbijane sodbe upravičeno navedlo, da „je treba učinke neposredno povezanih sporazumov, ki sestavljajo celoto, na trgovino med državami članicami preučiti skupaj, medtem ko morajo biti sporazumi, ki niso neposredno povezani in zadevajo različne dejavnosti, predmet ločene preučitve“. Ta ugotovitev je v celoti v skladu z navedeno sodno prakso.

149. Postavlja se torej vprašanje, ali bi moralo Sodišče prve stopnje enako kot pri „sporazumih Cultra“ preučiti učinke dogovarjanj na specializiranih okroglih mizah „mreže Lombard“ na trgovino.

150. Menim, da ne.

151. Dogovarjanja na strokovnih ali specializiranih okroglih mizah „mreže Lombard“ so se dejansko nanašala na posebne bančne proizvode in posle. Te okrogle mize so bile kljub temu in v nasprotju s „sporazumi Cultra“ iz navedene sodbe VGB in drugi proti Komisiji del skupnega sporazuma, v katerega so bile vključene skoraj vse avstrijske kreditne institucije, ki je trajal več let in je obsegal celotno paleto bančnih proizvodov in storitev, ki so bili na voljo v Avstriji. Kot je Sodišče prve stopnje priznalo v točkah od 111 do 125 izpodbijane sodbe, so bila ta dogovarjanja del enotne kršitve, kar je po mojem mnenju odločilno. Ti sporazumi so sestavljali enotni načrt, to je „mrežo Lombard“, za katero je bila značilna vrsta prizadevanj z enim samim gospodarskim ciljem, in sicer odpraviti konkurenco v sektorju bančnih storitev. Banka ÖVAG tega ne izpodbija. Okrogle mize so bile na vsebinski in organizacijski ravni zelo prepletene, glavne odločitve, ki so jih pripravljali na teh okroglih mizah in s katerimi so reševali disciplinske težave pri upoštevanju sporazumov, pa je sprejemal „klub Lombard“.

152. Če je bil kartel označen za enotno kršitev, se mi zdi popolnoma nenaravno in nedosledno, da bi ga razdelili glede na posebni namen vsake okrogle mize, zato da bi presojali učinke, ki bi jih lahko imel na trgovino znotraj Skupnosti. Po mojem mnenju mora biti taka presoja v tem primeru skupna, ob upoštevanju vseh dogovarjanj z okroglih miz.

153. V teh okoliščinah se lahko samo strinjam z obrazložitvijo Sodišča prve stopnje v točki 170 izpodbijane sodbe, da med sporazumi, ki so del enotne kršitve, obstaja povezava, ki upravičuje in zahteva skupno preučitev zmožnosti prizadeti trgovino znotraj Skupnosti.

154. Očitke, ki jih je v zvezi s tem navedla banka ÖVAG, je treba po mojem mnenju zavrniti.

155. Glede na navedeno menim, da Sodišče prve stopnje ni napačno uporabilo prava pri razlagi navedene sodbe VGB in drugi proti Komisiji.

– Sodba Bagnasco in drugi

156. Banka ÖVAG trdi, da je Sodišče prve stopnje v točki 171 izpodbijane sodbe napačno uporabilo in razložilo navedeno sodbo Bagnasco in drugi.

157. V tej zadevi je bilo Sodišče pozvano, naj v postopku za predhodno odločanje presodi, ali so nekateri enotni bančni pogoji, katerih izpolnjevanje je ob sklenitvi pogodb o odprtju kreditne linije na tekočem računu in o splošnem poroštvu italijansko združenje bank zahtevalo od svojih članov, združljivi s členom 81(1) ES. Banke so imele na podlagi prve zadevne določbe možnost, da zaradi sprememb na denarnem trgu v pogodbah o odprtju kreditne linije na tekočem računu kadar koli spremenijo obrestno mero, in sicer z obvestilom, ki ga razobesijo v svojih prostorih. Druga določba se je nanašala na podrobnosti o splošnem poroštvu kot jamstvu za odprtje kreditne linije na tekočem računu. Sodišče je ločeno preučilo vsako od teh določb.

158. Banka ÖVAG v pritožbi meni, da je ugovor, s katerim je Sodišče prve stopnje zavrnilo upoštevanje te sodne prakse, napačen. Menilo je namreč, da se v navedeni sodbi Bagnasco in drugi ni postavljalo vprašanje skupne preučitve čezmejnih učinkov zadevnih bančnih pogojev, ker cilj ali posledica prve določbe enotnih bančnih pogojev ni bilo omejevanje konkurence, medtem ko druga določba o splošnem poroštvu ne bi mogla prizadeti trgovine med državami članicami.

159. Po mojem mnenju so razlogi, ki jih je Sodišče prve stopnje navedlo za oddaljitev od sodne prakse, ki izhaja iz navedene sodbe Bagnasco in drugi, popolnoma upravičeni.

160. Kot sem navedel v točki 92 teh sklepnih predlogov, je merilo prizadetosti trgovine med državami članicami eden od pogojev za uporabo člena 81 ES in sestavni del kršitve, na katero se nanaša ta določba.

161. Če se torej ugotovi, da ena od obeh določb ne more prizadeti trgovine znotraj Skupnosti, to pomeni, da ne spada na področje uporabe člena 81 ES in da se tako ne postavlja vprašanje o skupni preučitvi čezmejnih učinkov bančnih pogojev.

162. V teh okoliščinah menim, da Sodišče prve stopnje ni napačno uporabilo prava pri razlagi navedene sodbe Bagnasco in drugi, zato Sodišču predlagam, naj ta očitek zavrne.

ii) Nepravilnost, nezadostnost in protislovnost presoje Sodišča prve stopnje v zvezi z opredelitvijo upoštevnega trga

– Način, kako Sodišče prve stopnje presoja očitke glede nepravilne opredelitve upoštevnega trga

163. Banka ÖVAG v pritožbi izpodbija način, kako sodišče Skupnosti presoja očitke zoper opredelitev upoštevnega trga, ki jo je Komisija upoštevala za uporabo člena 81(1) ES.

164. Banka ÖVAG se sklicuje zlasti na točko 172 izpodbijane sodbe. Najprej izpodbija obrazložitev Sodišča prve stopnje, da „opredelitev zadevnega trga nima enake vloge glede na to, ali gre za uporabo člena 81 ali 82 ES“. Pritožnica dalje izpodbija presojo Sodišča prve stopnje, da „očitki glede opredelitve trga, ki ga je upoštevala Komisija, ne morejo biti neodvisni od očitkov glede vplivanja na trgovino med državami članicami in škodovanja konkurenci“. Ta preudarek naj ne bi bil obrazložen in naj bi bil pravno nepravilen.

165. Čeprav se deloma strinjam z očitkom, ki ga navaja banka ÖVAG, menim, da je ta očitek neupošteven, ker ne more biti razlog za nezakonitost izpodbijane sodbe.

166. Sodišče prve stopnje je v točki 172 izpodbijane sodbe samo uvodoma opozorilo na sodno prakso Skupnosti, ki jo pritožnica upravičeno izpodbija. Vendar sklicevanje na to sodno prakso ni vplivalo na nadaljnje sklepanje Sodišča prve stopnje, saj je to v točkah od 173 do 175 izpodbijane sodbe dejansko preučilo ugovor banke ÖVAG glede opredelitve upoštevnega trga, ki jo je upoštevala Komisija.

167. Kljub temu bi rad navedel nekaj pripomb o sklepanju Sodišča prve stopnje v točki 172 izpodbijane sodbe, ker se deloma strinjam s pridržki pritožnice.

168. Čeprav sklepanje Sodišča prve stopnje temelji na njegovi ustaljeni sodni praksi, ( 60 ) menim nasprotno, da ima opredelitev upoštevnega trga enako vlogo, ne glede na to, ali se uporablja člen 81 ES, ki prepoveduje protikonkurenčne omejevalne sporazume, člen 82 ES, ki prepoveduje zlorabo prevladujočega položaja, ali pa Uredba Sveta (EGS) št. 4064/89 z dne 21. decembra 1989 o nadzoru koncentracij podjetij ( 61 ). Spreminjata se samo narava ravnanja, ki ga preuči Komisija, in namen razmejitve trga.

169. V teh treh postopkih je mogoče z opredelitvijo upoštevnega trga ugotoviti in določiti področje, na katerem se izvaja konkurenca med podjetji, da bi bolje razumeli delovanje trga. Na podlagi te opredelitve na ravni proizvodov, pa tudi na ravni geografskega obsega upoštevnega trga, se lahko ugotovi, ali na tem trgu obstajajo dejanski konkurenti, ki bi lahko vplivali na ravnanje zadevnih podjetij ali jim preprečevali, da bi delovali neodvisno od pritiskov učinkovite konkurence.

170. Ustrezna opredelitev zadevnega trga je torej predhodni in nujni pogoj za presojo domnevno protikonkurenčnega ravnanja, bodisi na podlagi člena 81 ES ali člena 82 ES bodisi na podlagi Uredbe št. 4064/89. ( 62 ) Komisija je osnovna načela in dejavnike presoje, na katere se opira pri opredelitvi zadevnega trga, določila tudi v obvestilu, ki ga je sprejela 9. decembra 1997. ( 63 ) Komisija je v tem obvestilu določila osnovno metodo in merila presoje, ki se brez razlikovanja uporabljajo za vse tri postopke.

171. Iz navedenega obvestila pa je razvidno, da lahko Komisija ta merila uporablja prožno in pragmatično, tako da jih pretehta glede na vrsto zadevne težave v zvezi s konkurenco, značilnosti zadevnih proizvodov in cilje, ki jih skuša doseči. ( 64 ) Kot je Komisija navedla v točki 25 obvestila o opredelitvi trga, se odloča na podlagi več različnih meril in dejavnikov presoje, pri čemer so nekatere vrste dejavnikov v nekaterih zadevah odločilne, odvisno od značilnosti zadevnega sektorja ali storitev, medtem ko se lahko v drugih zadevah izkažejo za nepomembne.

172. Način, kako Komisija opredeli trg, je torej odvisen od vrste zadevne težave v zvezi s konkurenco in od posebnosti nekaterih trgov. V tem smislu je opredelitev trga instrument, s katerim lahko Komisija izvaja nadzor glede na cilj členov 81 ES ali 82 ES.

173. V okviru člena 82 ES sodišče Skupnosti meni, da je opredelitev trga nujna predpostavka za presojo obstoja prevladujočega položaja podjetja ( 65 ), do česar nujno pride pred preučitvijo obstoja zlorabe.

174. V okviru člena 81(1) ES pa meni, da predhodna opredelitev upoštevnega trga ni nujna, če ima sporni sporazum sam po sebi protikonkurenčen cilj, to pomeni, kadar je lahko Komisija brez predhodne razmejitve trga pravilno ugotovila, da zadevni sporazum izkrivlja konkurenco in bi lahko bistveno prizadel trgovino med državami članicami. ( 66 ) Sodišče Skupnosti se v takem primeru sklicuje na najhujše sporazume, ki so v členu 81(1), od (a) do (e), ES izrecno prepovedani. Sodišče Skupnosti torej v takem primeru, na katerega se nanaša točka 172 izpodbijane sodbe, meni, da so očitki glede nepravilne opredelitve trga neupoštevni, in v tem se po mojem mnenju razlikuje od postopka na podlagi člena 82 ES ( 67 ).

175. Po drugi strani pa sodišče Skupnosti, razen v takem primeru, meni, da je opredelitev trga nujna predpostavka, da lahko Komisija ugotovi, ali je cilj ali posledica sporazuma omejevanje konkurence in ali bi lahko prizadel trgovino med državami članicami. ( 68 )

176. Iz razmejitve trga je mogoče zlasti sklepati o vrsti zadevnega proizvoda in določiti tržni delež zadevnih podjetij. Po eni strani se tako lahko preučijo učinki sporazuma na konkurenco. Komisija tako lahko ugotovi, ali je konkurenca bistveno omejena, ali, nasprotno, lahko za sporazum velja izjema na podlagi člena 81(3)(b) ES oziroma uredba o skupinskih izjemah ( 69 ), ali pa je sporazum manjšega pomena ( 70 ). Po drugi strani je mogoče iz tega sklepati o zmožnosti sporazuma, da prizadene trgovino med državami članicami.

177. Prav v tem smislu sodišče Skupnosti meni, kot izhaja iz točke 172 izpodbijane sodbe, da očitki glede nepravilne razmejitve trga niso „neodvisni“ od očitkov glede škodovanja konkurenci in prizadetosti trgovine med državami članicami. ( 71 ) Povedano drugače, trditve, da naj bi Komisija storila napako pri presoji opredelitve trga, se upoštevajo pri preučitvi trditev v zvezi s škodovanjem konkurenci in prizadetostjo trgovine med državami članicami.

– Nezadostnost in protislovnost obrazložitve

178. Banka ÖVAG trdi, da je izpodbijana sodba zlasti v točkah 174 in 175 nezadostno in protislovno obrazložena.

179. Medtem ko Sodišče prve stopnje v točki 174 izpodbijane sodbe priznava, da različne bančne storitve, na katere se nanašajo sporazumi, niso medsebojno zamenljive, se v točki 175 navedene sodbe strinja, da Komisiji ni bilo treba ločeno preučiti trgov teh različnih bančnih proizvodov.

180. Menim, da ta očitek ni utemeljen.

181. Sodišče prve stopnje je pravilno pojasnilo, zakaj ni bilo treba upoštevati ozke opredelitve trga, ki temelji izključno na medsebojni zamenljivosti zadevnih proizvodov. Kot je pravilno navedlo, bi bila taka opredelitev v tem sektorju umetna, ker, prvič, večina strank od bank zahteva celo vrsto bančnih storitev, in, drugič, ker se lahko konkurenca med bankami nanaša na vse te storitve. Kot banka ÖVAG navaja v pritožbi, je res, da se lahko nekatere stranke za prav posebno storitev, na primer za posojilo, obrnejo na drugo banko. Vendar ima v večini primerov vsaka oseba v eni banki odprt račun, v okviru katerega so na voljo številne storitve, kot je izdaja plačilnih instrumentov (bančne kartice, dvigi in nalogi), s katerimi lahko stranka izvaja transakcije na svojem računu (v dobro ali v breme), k čemer spadajo tudi obresti in stroški, ki jih zaračunava banka. Jasno je torej, kot navaja Sodišče prve stopnje, da z ločeno preučitvijo ni mogoče v celoti zajeti učinkov zadevnega sporazuma.

182. Kot sem navedel v točki 171 teh sklepnih predlogov, pa lahko Komisija prožno in pragmatično uporabi merila iz obvestila o opredelitvi trga, med katerimi je zamenljivost proizvodov, ter jih pretehta glede na vrsto zadevne težave v zvezi s konkurenco, posebnosti zadevnih storitev in cilje, ki jih skuša doseči. ( 72 )

183. V obravnavanih zadevah je ob upoštevanju načina izvajanja tega sporazuma po mojem mnenju jasno, da z ločeno preučitvijo trgov različnih bančnih proizvodov ne bi bilo mogoče zaobjeti obsega in pomena navedenega sporazuma in da takšna preučitev očitno ne bi odražala resničnega stanja.

184. Poleg tega glede na pomembnost obsega bančnih proizvodov in storitev, ki jih je pokrivala „mreža Lombard“, ni izključeno, kot je navedlo Sodišče prve stopnje, da je lahko vpliv znotraj Skupnosti posreden in da trg, na katerem bi se lahko pojavil, ni nujno enak trgu bančnih proizvodov ali storitev, o katerih so se stranke dogovarjale. Na primer, skupna letna efektivna obrestna mera, ki jo mora vsaka banka določiti ob ponudbi posojila, se ne izračuna samo na podlagi aktivne obrestne mere, ampak tudi na podlagi s tem povezanih stroškov, kot so stroški vodenja spisa, stroški zavarovanja in stroški izdaje plačilne kartice.

185. V teh okoliščinah menim, da je Sodišče prve stopnje pravno zadostno pojasnilo, zakaj meni, da Komisiji ni bilo treba ločeno preučiti trgov različnih bančnih proizvodov, na katere so se nanašale okrogle mize, čeprav zadevni proizvodi niso bili medsebojno zamenljivi. V teh okoliščinah menim, da ni mogoče grajati obrazložitve Sodišča prve stopnje v točkah 174 in 175 izpodbijane sodbe.

– Napačno sklicevanje na sodbo SPO in drugi proti Komisiji

186. Banka ÖVAG izpodbija utemeljenost analogije, ki jo je Sodišče prve stopnje v točki 175 uporabilo z navedeno sodbo SPO in drugi proti Komisiji, ker naj bi Komisija v tej zadevi upoštevala opredelitev trga, ki jo je predlagala tožeča stranka.

187. Ta očitek se mi nikakor ne zdi upošteven, zato Sodišču predlagam, naj ga zavrne.

188. Ob upoštevanju navedenega menim, da Sodišče prve stopnje, s tem ko je presodilo, da je lahko Komisija skupaj preučila čezmejni učinek okroglih miz, ni napačno uporabilo prava ter je zadosti in brez protislovij obrazložilo svoje sklepanje.

189. Zato Sodišču predlagam, naj drugi del tega prvega pritožbenega razloga zavrne kot neutemeljen.

3. Tretji del pritožbenega razloga: neobstoj dokazov, da je kartel bistveno prizadel trgovino znotraj Skupnosti

a) Trditve strank

190. Banka Erste s prvim pritožbenim razlogom, ki se nanaša na kršitev člena 81(1) ES, opozarja, da prizadetost trgovine med državami članicami ni edini pogoj za uporabo te določbe. Kot naj bi Sodišče prve stopnje opozorilo v točki 167 izpodbijane sodbe, je treba dokazati tudi, da je potencialni učinek omejevalnega sporazuma na trgovino bistven. Vendar tudi če je Sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da bi „mreža Lombard“ lahko prizadela trgovino znotraj Skupnosti, naj ne bi dokazalo, da bi bil lahko tak vpliv bistven. Pritožnica trdi, da tudi če je sporazum med bankami imel čezmejne učinke, pa naj bi bili ti učinki izredno majhni.

b) Presoja

191. Merilo prizadetosti trgovine med državami članicami vključuje količinski dejavnik, ki uporabo prava Skupnosti omejuje samo na sporazume, ki bi lahko imeli bistvene učinke. Če ti sporazumi le neznatno prizadenejo trgovino, zanje ne velja prepoved iz člena 81(1) ES.

192. Banka Erste v pritožbi Sodišču prve stopnje očita, da ni dokazalo, da bi „mreža Lombard“ lahko bistveno prizadela trgovino znotraj Skupnosti.

193. Čeprav dejansko lahko obžalujemo, da Sodišče prve stopnje ni izrecno navedlo, da je vpliv bistven, menim, da to zelo jasno izhaja iz vrste zadevnega sporazuma in ugotovitev Sodišča prve stopnje v točkah od 111 do 121, 179 in od 183 do 185 izpodbijane sodbe.

194. V skladu z ustaljeno sodno prakso in kot je razvidno iz točke 97 teh sklepnih predlogov, v členu 81(1) ES ni zahteve, da so omejevalni sporazumi iz navedene določbe bistveno prizadeli trgovino znotraj Skupnosti (po mnenju Sodišča naj bi bilo to zelo težko dokazati), ampak se zahteva samo dokaz o tem, da bi ti omejevalni sporazumi lahko imeli tak učinek ( 73 ). Tako je Sodišče v navedeni zadevi Miller International Schallplatten proti Komisiji presodilo, da je dovolj, da je Komisija na podlagi nekaterih dejstev ugotovila, da obstaja nevarnost ( 74 ) bistvenega vpliva ( 75 ).

195. Kot sem navedel, lahko vpliv na trgovino znotraj Skupnosti izhaja tudi iz združitve več dejavnikov ( 76 ). Presoja njegove bistvene narave je odvisna od okoliščin posameznega primera in pri njej je treba upoštevati različne dejavnike, kot so gospodarski in pravni okvir omejevalnega sporazuma ( 77 ), njegova narava, značilnosti zadevnih proizvodov in, ne nazadnje, položaj in pomen subjektov na zadevnem trgu.

196. Sodišče prve stopnje je v izpodbijani sodbi večkrat navedlo, da ne samo, da so bile v sporazum vključene skoraj vse avstrijske kreditne institucije (med njimi največje banke), ampak je pokrival tudi zelo široko paleto bančnih proizvodov in storitev, zlasti depozite in posojila, in obsegal celotno nacionalno ozemlje, tako da bi lahko spremenil konkurenčne pogoje v vsej državi članici. Poleg tega, kar sem navedel že v točkah od 118 do 126 teh sklepnih predlogov, in zlasti ob upoštevanju same narave tega sporazuma menim, da te ugotovitve zadostujejo kot dokaz, da bi sporazum lahko bistveno prizadel trgovino med državami članicami.

197. Zato menim, da očitek banke Erste ni upošteven, in Sodišču predlagam, naj zavrne tretji del prvega pritožbenega razloga.

4. Četrti del pritožbenega razloga: neobstoj preučitve dejanskih učinkov kartela na trg

a) Trditve strank

198. Banka ÖVAG očita Sodišču prve stopnje, da ni preučilo dejanskih učinkov kartela na trg, čeprav je izvedlo „naknadno presojo pretekle kršitve“. Sodna praksa, na katero se Sodišče prve stopnje sklicuje v točki 166 izpodbijane sodbe in v skladu s katero so potencialni učinki omejevalnega sporazuma na trgovino med državami članicami dovolj, da spada na področje uporabe člena 81 ES, naj ne bi bila upoštevna v obravnavanem primeru. Sodišče prve stopnje naj bi torej napačno uporabilo pravo, s tem ko je presodilo, da v obravnavanih zadevah zadostuje dokaz o potencialnem učinku omejevalnega sporazuma, čeprav bi se lahko preučil obstoj zatrjevanih učinkov. Če bi jih Sodišče prve stopnje preučilo, naj bi tako ugotovilo, da sporazumi niso imeli nikakršnega vpliva na čezmejno trgovino.

b) Presoja

199. Po mojem mnenju je treba ta očitek zavrniti.

200. Iz ustaljene sodne prakse, na katero se je Sodišče prve stopnje sklicevalo v točki 166 izpodbijane sodbe, je razvidno, da se v členu 81(1) ES ne zahteva, da mora zadevno omejevanje konkurence dejansko prizadeti trgovino med državami članicami, temveč se zahteva le dokaz o tem, da bi sporazumi lahko imeli tak učinek. ( 78 )

201. V tej sodni praksi ni razlikovanja med preučitvijo združljivosti sporazuma v okviru naknadnega nadzora, ki se v tem primeru nanaša na že sklenjen ali izveden sporazum, ali v okviru predhodnega nadzora, torej če je bil ta sporazum za odobritev izjeme predhodno priglašen Komisiji.

202. Strinjanje s trditvijo banke ÖVAG bi pomenilo, da se pri predhodni ali naknadni presoji sporazuma uporabljata različen pristop in nadzor. Vendar tak pristop s sodno prakso ni bil predviden.

203. V teh okoliščinah Sodišču prve stopnje ni mogoče očitati, da je napačno uporabilo pravo.

204. Iz teh ugotovitev izhaja, da je Sodišče prve stopnje po mojem mnenju pravilno presodilo zmožnost „mreže Lombard“, da prizadene trgovino med državami članicami, in je svojo presojo pravilno obrazložilo.

205. Sodišče prve stopnje in Komisija v členu 1 sporne odločbe sta tako lahko upravičeno menila, da sporazumi, sklenjeni med pritožnicami, pomenijo kršitev, ki je v nasprotju s členom 81(1) ES.

206. Zato Sodišču predlagam, naj prvi pritožbeni razlog zavrne kot neutemeljen.

B – Drugi pritožbeni razlog: napačno pripisanje odgovornosti za kršitev

207. Namen tega pritožbenega razloga je izpodbijati določitev naslovnikov sporne odločbe v členu 1 navedene odločbe.

1. Trditve strank

208. Banka Erste trdi, da je Sodišče prve stopnje večkrat napačno uporabilo pravo in storilo napake pri presoji, s tem ko je v točki 327 in naslednjih izpodbijane sodbe presodilo, da mora banka Erste odgovarjati za kršitev, ki jo je banka GiroCredit Bank der österreichischen Sparkassen AG (v nadaljevanju: banka GiroCredit) storila v obdobju pred njenim prevzemom.

209. Prvič, banka Erste trdi, da Sodišče prve stopnje ni pravilno presodilo obstoječih gospodarskih in pravnih povezav med banko GiroCredit in skupino Bank Austria. Banka Erste v zvezi s tem opozarja, da je bila banka GiroCredit do prevzema večine njenega kapitala 20. maja 1997 v večinski lasti skupine Bank Austria, ki je sodelovala v „klubu Lombard“. Ta skupina ni obvladovala banke GiroCredit samo z večinskim deležem v kapitalu te banke, ampak tudi z imenovanjem članov nadzornega sveta in upravnega odbora ter tako, da so najvišje upravne položaje banke GiroCredit zasedali zaposleni iz skupine Bank Austria AG. Zato naj bi bilo treba ravnanje banke GiroCredit za to obdobje pripisati banki BA-CA. Poleg tega naj bi bila ugotovitev Sodišča prve stopnje, da je banka GiroCredit pravna oseba, odgovorna za izvajanje bančnih dejavnosti, pravno nepravilna, saj je to družbo obvladovala in tudi upravljala skupina Bank Austria.

210. Drugič, banka Erste trdi, da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo tudi v točkah od 328 do 336 izpodbijane sodbe, ker je menilo, da je lahko Komisija celo pri gospodarskem nasledstvu izbirala med naložitvijo kazni hčerinski družbi, ki je sodelovala pri kršitvi, ali matični družbi, ki jo je v tem obdobju obvladovala.

211. Komisija poudarja, da je treba jasno razlikovati med vprašanjem določitve pravne osebe, odgovorne za podjetje, ki je sodelovalo pri kršitvi, in pogoji, pod katerimi se lahko ravnanje hčerinske družbe z ločeno pravno osebnostjo pripiše matični družbi. Kot navaja, naj njen pristop ne bi bil nepravičen, saj je banka Erste sama sodelovala pri kartelu.

2. Presoja

212. Banka Erste s tem pritožbenim razlogom trdi, da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo, ker je menilo, da ji je Komisija upravičeno pripisala odgovornost za kršitev banke GiroCredit pred njenim prevzemom, čeprav je bila ta ob nastanku kršitve del skupine Bank Austria.

213. Natančneje, Sodišče je pozvano, naj preuči, ali to, da je banko GiroCredit ob kršitvi obvladovala druga matična družba, pomeni, da Komisija banki Erste, novi matični družbi, ne more pripisati odgovornosti za kršitev te hčerinske družbe.

214. Menim, da ne.

215. Najprej je treba opozoriti na načela, ki jih je Sodišče razvilo na področju odgovornosti za kršitve ob nasledstvu podjetij in za skupino družb.

216. Iz ustaljene sodne prakse je razvidno, da se konkurenčno pravo Skupnosti nanaša na dejavnosti „podjetij“ in da pojem podjetje vključuje vse subjekte, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na njihovo pravno obliko in njihov način financiranja. ( 79 )

217. Sodišče poleg tega meni, da je odgovornost za kršitev člena 81(1) ES osebna, in sicer ne samo zaradi narave zadevne kršitve, ampak tudi zaradi narave in stopnje strogosti zanje predpisanih sankcij. ( 80 )

218. Zato Sodišče meni, da mora fizična ali pravna oseba, ki je podjetje vodila ob nastanku kršitve, zanjo odgovarjati, čeprav je bila ob sprejetju odločbe, s katero je bila ugotovljena navedena kršitev, za poslovanje podjetja odgovorna druga oseba. ( 81 ) Dokler obstaja pravna oseba, ki je podjetje vodila ob nastanku kršitve, je za kršitev podjetja odgovorna ta pravna oseba, tudi če so materialni ali človeški elementi, ki so prispevali k nastanku kršitve, po obdobju kršitve prešli na tretjo osebo. ( 82 )

219. Po drugi strani pa Sodišče uporabi tako imenovano merilo „gospodarske kontinuitete“, če je subjekt, ki je kršil konkurenčna pravila, po storjeni kršitvi pravno ali gospodarsko prenehal obstajati. ( 83 )

220. Z uporabo tega merila se lahko prepreči, da bi se podjetja samo na podlagi dejstva, da se je spremenila njihova istovetnost zaradi prestrukturiranja, prenosa ali drugih pravnih ali organizacijskih sprememb, izognila sankcijam, ki jih je naložila Komisija, in tako se zagotovi učinkovito izvajanje pravil o konkurenci. ( 84 )

221. V teh okoliščinah Sodišče meni, da je treba, kadar med trenutkom nastanka kršitve in trenutkom, ko mora podjetje zanjo odgovarjati, oseba, odgovorna za poslovanje tega podjetja, pravno preneha obstajati, najprej določiti vse materialne in človeške elemente, ki so prispevali k nastanku kršitve, ter na podlagi tega opredeliti osebo, ki je postala odgovorna za delovanje te celote. ( 85 )

222. Natančneje, v zvezi z odgovornostjo za kršitve v okviru skupine družb Sodišče meni, da to, da ima lahko hčerinska družba ločeno pravno osebnost, še ne izključuje možnosti, da se njeno ravnanje pripiše matični družbi, zlasti kadar hčerinska družba o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak se večinoma ravna po navodilih matične družbe. ( 86 )

223. Glede na ta dejstva je treba zdaj preučiti dopustnost in utemeljenost očitkov, ki jih je navedla pritožnica.

224. Pritožnica v utemeljitev prvega očitka izpodbija presojo dejstev Sodišča prve stopnje. Izpodbija trditve iz točke 327 izpodbijane sodbe, da je bila banka GiroCredit ob nastanku kršitve pravna oseba, odgovorna za izvajanje bančnih dejavnosti. V zvezi s tem navaja več dejstev, s katerimi želi dokazati, da so bili pri skupini Bank Austria AG in banki GiroCredit izpolnjeni pogoji, pod katerimi se lahko odgovornost za ravnanje hčerinske družbe pripiše matični družbi.

225. Menim, da te trditve niso dopustne glede na načela, ki sem jih navedel v točkah od 65 do 72 teh sklepnih predlogov. V zvezi s trditvami, ki jih je Sodišče prve stopnje navedlo v točki 327 izpodbijane sodbe, gre namreč za presojo dejanskega stanja, ki ga ni mogoče obravnavati v okviru pritožbe. Dalje, elementi, ki jih pritožnica navaja v utemeljitev svojih trditev, pomenijo samo dobesedno ponovitev elementov, ki jih je Sodišču prve stopnje že predložila. Pritožnica skuša s tem prvim očitkom v resnici doseči le ponovno preučitev tožbe, predložene Sodišču prve stopnje, in novo presojo dejanskega stanja, za kar pa Sodišče ni pristojno v okviru pritožbe.

226. Pritožnica v utemeljitev drugega očitka trdi, da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo, s tem ko je presodilo, da je treba odgovornost za ravnanje banke GiroCredit pred njenim prenosom pripisati novi matični družbi, to je banki Erste, in ne nekdanji matični družbi, torej banki Bank Austria AG.

227. Menim, da ta očitek ni utemeljen zaradi naslednjih razlogov.

228. Glede na načela, ki jih je razvilo Sodišče, je bila banka GiroCredit odgovorna za kršitve, ki jih je storila samostojno na trgu. Kljub večinskemu deležu, ki ga je imela skupina Bank Austria, ( 87 ) je iz točke 479 obrazložitve sporne odločbe razvidno, da matična družba ni vplivala na poslovno politiko te hčerinske družbe, niti je ni določalo tretje podjetje. Iz točke 479 je tudi razvidno, da je banka GiroCredit samostojno, na lastno odgovornost in brez kakršnih koli navodil branila lastne interese. Glede na navedeno sodno prakso torej nekdanji matični družbi ni bilo treba odgovarjati za ravnanje njene hčerinske družbe.

229. Ker je banka Erste prevzela banko GiroCredit, je pravna oseba, odgovorna za poslovanje banke GiroCredit, pravno prenehala obstajati in na podlagi merila gospodarske kontinuitete je banka Erste postala pravna oseba, odgovorna za vse materialne in človeške elemente tega podjetja, torej tudi tiste, ki so pripomogli k nastanku kršitve. S prevzemom tega podjetja so se torej vsa sredstva in obveznosti podjetja prenesli na banko Erste, vključno z njenimi odgovornostmi za kršitev prava Skupnosti. ( 88 )

230. Zato na podlagi dejstva, da je banko GiroCredit, ko je samostojno storila kršitev, obvladovala druga matična družba, ni bilo mogoče izključiti, da mora banka Erste, nova matična družba, odgovarjati za ravnanje te hčerinske družbe pred njenim prevzemom. Če bi se strinjali z nasprotnim, bi to konec koncev pomenilo, da dvomimo o neodvisnosti, ki je bila priznana tej hčerinski družbi.

231. V teh okoliščinah menim, da je lahko Sodišče prve stopnje upravičeno menilo, da pripisanje odgovornosti za kršitev, ki jo je storila banka GiroCredit, banki Erste ni bilo mogoče izključiti samo na podlagi dejstva, da je banko GiroCredit ob storitvi kršitve obvladovala druga matična družba.

232. Poleg tega je treba upoštevati dejstvo, da je banka Erste morala vedeti za protikonkurenčno ravnanje banke GiroCredit pred njenim prevzemom, ker sta obe družbi skoraj tri leta sodelovali pri kršitvi, na katero se nanaša sporna odločba. ( 89 ) Pritožnica je torej to podjetje prevzela ob polnem poznavanju zadeve.

233. Ob upoštevanju teh dejstev menim, da se lahko pritožbeni razlog, ki ga je navedla banka Erste in ki se nanaša na napačno pripisanje odgovornosti za kršitev, deloma zavrže kot nedopusten in deloma zavrne kot neutemeljen, ne da bi bilo treba preučiti druge očitke.

234. Po mojem mnenju iz vsega navedenega izhaja, da je treba pritožbene razloge, ki so jih pritožnice navedle v utemeljitev predloga za razglasitev ničnosti člena 1 sporne odločbe, v celoti zavrniti.

IX – Pritožbeni razlogi: kršitev člena 15(2) Uredbe št. 17, ker naj bi bilo pri presoji teže kršitve in osnovnega zneska globe pravo napačno uporabljeno in naj bi bile podane napake pri obrazložitvi ter kršitve pravice do obrambe

235. Pritožnice skušajo s temi pritožbenimi razlogi doseči znižanje zneska glob, naloženih v členu 3 sporne odločbe. Njihov namen je izpodbijati presojo Sodišča prve stopnje glede, prvič, teže kršitve, drugič, obstoja olajševalnih okoliščin in, tretjič, sodelovanja pritožnic v postopku.

A – Prvi pritožbeni razlog: napačna uporaba prava pri presoji teže kršitve

236. Banka BA-CA s prvim pritožbenim razlogom ter banki Erste in RZB z drugim pritožbenim razlogom izpodbijajo utemeljenost presoje Sodišča prve stopnje glede teže kršitve.

237. Na podlagi metode iz točke 1 Smernic se znesek glob izračuna glede na merili iz člena 15(2) Uredbe št. 17, to je glede na težo in trajanje kršitve. ( 90 )

238. V točki 1(A), prvi in drugi odstavek, Smernic je določeno: „Pri ocenjevanju teže kršitve je treba upoštevati njeno naravo, njen dejanski vpliv na trg, kjer se to lahko meri, in velikost upoštevnega geografskega trga. Kršitve se bodo torej razdelile v tri kategorije: manjše kršitve, resne kršitve in zelo resne kršitve. — manjše kršitve: Te so lahko trgovinske omejitve, običajno vertikalne narave, vendar z omejenim vplivom na trg in vplivajo samo na znaten, a relativno omejen del trga Skupnosti. Možne globe: 1000 [EUR] do 1 milijon [EUR]. — resne kršitve: Te bodo večinoma horizontalne ali vertikalne omejitve iste vrste kot zgoraj, vendar uporabljene bolj strogo, z večjim vplivom na trg in z učinki na širokih področjih skupnega trga. […] Možne globe: 1 milijon [EUR] do 20 milijonov [EUR]. — zelo resne kršitve: Te bodo navadno horizontalne omejitve, kot so cenovni karteli in kvote o delitvah trga ali druga ravnanja, ki ogrožajo pravilno delovanje enotnega trga […] Možne globe: nad 20 milijonov [EUR]“.

239. Teža kršitve se nato preuči ob upoštevanju značilnosti vsakega zadevnega podjetja. Znotraj vsake izmed teh kategorij predlagana lestvica višin glob omogoča uporabo različnega obravnavanja podjetij v skladu z naravo storjenih kršitev. Komisija torej upošteva dejansko gospodarsko zmožnost zadevnih podjetij, da povzročijo škodo, in določi znesek globe na ravni, ki naj bi zagotovila njen odvračilni učinek. Na tej stopnji lahko Komisija podjetja razvrsti v različne kategorije in ponderira izhodiščni znesek globe za vsako podjetje.

240. Glede na ta elemente bi bilo treba zdaj preučiti vse očitke, ki so jih banke Erste, RZB in BA-CA navedle v zvezi z napačno presojo teže kršitve.

241. Kot sem navedel v točki 69 teh sklepnih predlogov, je cilj nadzora Sodišča preveriti, koliko je Sodišče prve stopnje pravilno upoštevalo dejavnike, na podlagi katerih se presoja teža ravnanja podjetja glede na člen 81 ES in člen 15 Uredbe št. 17.

1. Prvi del pritožbenega razloga: presoja, ki ni v skladu s Smernicami

a) Trditve strank

242. Banka RZB se sklicuje na protislovno obrazložitev v izpodbijani sodbi. Medtem ko naj bi Sodišče prve stopnje v točki 226 izpodbijane sodbe navedlo, da se Komisija ne more oddaljiti od metode, ki jo je določila v Smernicah, naj bi v točki 237 navedene sodbe presodilo, da dejstvo, da je Komisija v Smernicah natančno opredelila svoj pristop pri presoji teže kršitve, ne nasprotuje temu, da to presoja ob upoštevanju dejavnikov, ki v Smernicah niso izrecno navedeni. Pritožnica Sodišču prve stopnje očita, da se je oddaljilo od metodologije, ki je v Smernicah določena za nadzor nad zakonitostjo izpodbijane odločbe. Sodišče prve stopnje naj bi tako nepravilno presodilo, da se lahko pri tej presoji upoštevajo merila, ki v Smernicah niso izrecno navedena, čeprav pri podjetjih povzročajo upravičena pričakovanja.

243. Komisija navaja, da čeprav jo dejansko omejujejo Smernice, ki si jih je določila, to naj ne bi veljalo za Sodišče prve stopnje v okviru njegove pristojnosti za odločanje v sporu polne jurisdikcije. Poleg tega naj bi bilo iz sodne prakse jasno razvidno, da Smernice določajo le „minimalni program“, ki ne pomeni izčrpnega seznama dejavnikov, ki jih je treba upoštevati. V utemeljenih okoliščinah naj bi se bilo mogoče oddaljiti od tega programa.

b) Presoja

244. Menim, da ta očitek ni utemeljen.

245. Če upoštevamo, da metoda, ki jo je Komisija opisala v Smernicah, ne nasprotuje upoštevanju dejavnikov, ki v njih niso izrecno navedeni, potem Sodišče prve stopnje po mojem mnenju ni napačno uporabilo prava.

246. Za Smernice je značilna določena prožnost, v skladu s katero lahko Komisija pri presoji teže kršitve upošteva veliko dejavnikov v skladu z omejitvami iz člena 15(2) Uredbe št. 17. ( 91 )

247. Med temi dejavniki iz točke 1(A) Smernic niso samo dejavniki, povezani z naravo kršitve, njenim vplivom in geografskim obsegom, temveč tudi dejavniki, povezani z dejanskimi značilnostmi podjetji in potrebo po zagotovitvi odvračilnosti ukrepov. Presoja vsakega od navedenih dejavnikov nujno pelje do tega, da Komisija upošteva dejavnike, ki so značilni za posamezno kršitev, teh pa v Smernicah ni mogoče izčrpno navesti. ( 92 )

248. Pri tem se lahko Komisija opre na številne dejavnike, ki jih je Sodišče samo opredelilo v sodni praksi. ( 93 )

249. Prvič, težo kršitve lahko presodi glede na posebne okoliščine zadeve ter upošteva zakonodajni in gospodarski okvir spornega ravnanja. Komisija lahko ob preučitvi narave omejevanja konkurence upošteva vsebino, trajanje, število, intenzivnost in geografski obseg sporazuma, pa tudi vrednost blaga, na katerega se nanaša. Upošteva lahko tudi število in relativni pomen strank sporazuma na trgu, tako da preuči zlasti njihov tržni delež, velikost, ravnanje in vlogo pri pripravi sporazuma. Komisija lahko preuči tudi razmere na trgu ob nastanku kršitve in upošteva poslabšanje gospodarskega javnega reda. Nazadnje, upošteva lahko tveganje, ki ga zadevni sporazum pomeni za cilje Evropske skupnosti.

250. Zato menim, da se Komisija ni oddaljila od metode, ki si jo je določila v Smernicah, in ni kršila pravne varnosti zadevnih podjetij. ( 94 )

251. Ob upoštevanju teh dejstev menim, da Sodišče prve stopnje pri preučitvi te točke ni napačno uporabilo prava in da ta preučitev ni protislovno obrazložena.

252. Zato je treba po mojem mnenju ta prvi del zavrniti.

2. Drugi del pritožbenega razloga: napačna presoja „narave“ kršitve

a) Trditve strank

253. Banka RZB v utemeljitev drugega dela navaja štiri očitke.

254. Prvič, banka RZB trdi, da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo, s tem ko je v točki 240 izpodbijane sodbe presodilo, da ima narava kršitve odločilno vlogo pri opredeljevanju zelo resnih kršitev, medtem ko naj bi imeli drugi merili, to sta dejanski vpliv kršitve na trg in geografski obseg upoštevnega trga, manjšo težo.

255. Drugič, pritožnica trdi, da je Sodišče prve stopnje tudi napačno uporabilo pravo, ker se je pri presoji oprlo na dejavnike, ki v Smernicah niso določeni, in sicer na pomen bančnega sektorja za gospodarstvo, široko paleto bančnih storitev, na katere se je nanašal kartel, in sodelovanje zelo velike večine avstrijskih bank na sestankih.

256. Tretjič, pritožnica Sodišču prve stopnje očita, da ni upoštevalo vladne politike za zaščito bančnega sektorja pred konkurenco. Poleg tega naj bi nepravilno menilo, da je posredovanje državnih organov pri ravnanjih, za katera se uporablja člena 81 ES, obteževalna okoliščina pri določitvi globe.

257. Četrtič, banka RZB trdi, da Sodišče prve stopnje pri presoji prave teže kršitve napačno ne upošteva odvračilnega učinka, čeprav naj bi zagovarjalo celovito presojo.

b) Presoja

258. V zvezi s prvim očitkom menim, da je lahko Sodišče prve stopnje upravičeno presodilo, da ima sama narava kršitve dejansko odločilno vlogo pri opredelitvi zelo resnih kršitev.

259. Po eni strani je iz ustaljene sodne prakse razvidno, da so se horizontalni omejevalni sporazumi o cenah vedno prištevali med najresnejše kršitve prava Skupnosti, ker neposredno posegajo v bistvene parametre konkurence. ( 95 ) V obravnavanem primeru je po mojem mnenju očitno, da se tako obsežen kartel o določitvi cen, kot je „klub Lombard“, kot ga je ugotovila Komisija in ki se nanaša na tako pomemben gospodarski sektor, kot je bančni sektor, ne more izogniti opredelitvi zelo resne kršitve.

260. Poleg tega je Sodišče prve stopnje v sodbi z dne 30. septembra 2003 v zadevi Michelin proti Komisiji ( 96 ) presodilo, da se lahko teža kršitve določi glede na naravo in cilj zlorab ter da so lahko dejavniki, povezani s ciljem določenega ravnanja, pomembnejši za določitev zneska globe kot dejavniki, povezani z njegovimi učinki ( 97 ). Sodišče je ta pristop potrdilo z ugotovitvijo, da učinek protikonkurenčnega ravnanja ni odločilno merilo pri presoji ustrezne višine globe. ( 98 )

261. Nazadnje in kot je Sodišče prve stopnje v točki 240 izpodbijane sodbe upravičeno navedlo, je iz Smernic in zlasti iz