Zato ni dopustna tožba proizvajalcev vina iz kantona Vaud v Švici, ki se trži pod imenom „Champagne“, občine Champagne v Vaudu, združenja vinogradnikov ter združenja za varstvo tega poimenovanja za razveljavitev Sklepa 2002/309 v delu, v katerem je z njim v imenu Skupnosti potrjen člen 5(8) priloge 7 k sporazumu med Skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o trgovini s kmetijskimi proizvodi, katerega edini učinek je dovoljenje, za prehodno obdobje dveh let, za trženje nekaterih vin z izvorom v kantonu Vaud pod imenom „Champagne“ zunaj ozemlja Skupnosti.

Akti institucij, ki so bili sprejeti na podlagi Pogodbe, ne morejo kot enostranski akti Skupnosti ustvariti pravic in obveznosti zunaj ozemlja, opredeljenega v členu 299 ES, tako da je področje uporabe tega sklepa lahko samo to ozemlje in nima nobenih pravnih učinkov na ozemlju Švice. Samo omenjeni sporazum, proti kateremu ni mogoče vložiti tožbe, ima lahko pravne učinke na ozemlju Švice na način, ki ga določa pravni red te države, in po tem, ko je ratificiran v skladu s postopki, ki se tam uporabljajo. Tako omenjeni sklep, ki sta ga sprejela Svet in Komisija v imenu in za račun Skupnosti, ne spreminja pravnega položaja tožečih strank na ozemlju Švice, ker ta položaj urejajo samo določbe, ki jih sprejme ta država pri izvrševanju svoje suverene pristojnosti. Edini izvor posledic, ki jih je sporazum imel na ozemlju Švice glede tožečih strank, ki naj bi bile škodljive, je okoliščina, da se je Švicarska konfederacija s svojo suvereno odločitvijo, da ratificira ta sporazum, strinjala, da jo obvezuje, in se je zavezala v skladu s členom 14 tega sporazuma, da sprejme primerne ukrepe za zagotovitev izvršitve obveznosti, ki iz njega izhajajo, med katerimi so tudi tiste, ki izhajajo iz člena 5, od (1) do (6), in dodatka 2 k prilogi 7 k sporazumu med Skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o trgovini s kmetijskimi proizvodi, ki določajo režim izključnega varstva označbe Skupnosti „champagne“.

Sklep 2002/309 o potrditvi, v imenu Skupnosti, sporazuma med Skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o trgovini s kmetijskimi proizvodi nima nikakršnega obveznega pravnega učinka, ki bi lahko spremenil pravni položaj tožečih strank na ozemlju Švice, in zato ni akt, proti kateremu je mogoče vložiti tožbo na podlagi člena 230 ES.

(Glej točke 128, od 133 do 135, 138, 139, od 143 do 145 in od 149 do 151.)

Tudi možnost, da bi ta vina v prihodnosti lahko pridobila pravico do izjeme homonimnosti, ki jo predvideva omenjeni člen 36(3) Uredbe št. 753/2002, če bi bil Sklep 2002/309 razveljavljen, ni izvedljiva, in sicer zaradi nezadostnosti pogojev švicarskega prava za pravico do občinskega poimenovanja „Champagne“. Poleg tega morebitna sprememba pravnega položaja tožečih strank, ki bi na primer izhajala iz spremembe pogojev za podelitev poimenovanja „Champagne“ v Vaudu, ne bi utemeljila pravnega interesa tožečih strank, saj tega interesa ni mogoče ocenjevati glede na prihodnji in hipotetični dogodek.

Tudi določbe Uredbe št. 753/2002 o določitvi nekaterih pravil za izvajanje Uredbe št. 1493/1999 glede opisa, poimenovanja, predstavitve in zaščite nekaterih proizvodov iz vinskega sektorja, tožečim strankam v nobenem primeru ne omogočajo trženja vina, ki ga proizvajajo na ozemlju občine Champagne v Vaudu, pod imenom „Champagne“ v Skupnosti. Izjema homonimnosti, ki jo predvideva člen 36(3) Uredbe št. 753/2002, se namreč ne uporablja ex lege, temveč je pogojena z vpisom v prilogo VI k Uredbi št. 753/2002 tako homonimnih geografskih označb tretjih držav, ki se uporabljajo za označevanje kakovostnega vina, pridelanega na določenem pridelovalnem območju, in za katere se lahko ta izjema uporabi, kot tudi s praktičnimi pogoji, ki zagotavljajo, da se te geografske označbe razlikujejo druga od druge. Ta priloga VI pa je do danes prazna in torej med geografskimi označbami tretjih držav, za katere bi se lahko uporabljala izjema homonimnosti, ne vsebuje imena „Champagne“.

Čeprav omenjene določbe sporazuma zagotavljajo izključno pravico do uporabe imena „Champagne“ na ozemlju Skupnosti za nekatera vina, proizvedena v francoski pokrajini Šampanji, pod tem imenom, pa je tak pravni položaj za tožeče stranke veljal že ob začetku veljavnosti sporazuma in ob vložitvi tožbe. V skladu s členom 29(2) Uredbe št. 2392/89 o določitvi splošnih pravil za označevanje in predstavitev vin in vinskega mošta se namreč ob vložitvi tožbe poimenovanje „Champagne“ načeloma ni moglo uporabljati za označevanje nobenega uvoženega vina. Poleg tega se izjema homonimnosti, ki jo v določenih primerih predvideva odstavek 3 te določbe, kadar je geografsko ime vina, proizvedenega v Skupnosti, enako geografski enoti v tretji državi, ne uporablja ex lege, temveč na podlagi izrecne odločbe o odstopanju. Vendar pa ob vložitvi tožbe za vino, proizvedeno na ozemlju občine Champagne v Vaudu, ni bila izdana nobena odločba o odstopanju od prepovedi iz prej navedenega člena 29(2), tako da tožeče stranke pravno niso smele tržiti svojih proizvodov pod imenom „Champagne“.

Tožba tožeče stranke na podlagi člena 230 ES je dopustna samo, če ima izpodbijani akt obvezne pravne učinke, ki lahko zadevajo njene interese tako, da resno spremenijo njen pravni položaj. To ne velja za Sklep 2002/309 v delu, v katerem sta z njim v imenu Skupnosti potrjena člen 5, od (1) do (6), in dodatek 2 k prilogi 7 k sporazumu med Skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o trgovini s kmetijskimi proizvodi glede tožečih strank, in sicer proizvajalcev vina iz kantona Vaud v Švici, ki se trži pod imenom „Champagne“, občine Champagne v Vaudu, združenja vinogradnikov ter združenja za varstvo tega poimenovanja, tako da te nimajo pravnega interesa za tožbo proti temu sklepu.

Nepogodbena odškodninska odgovornost v smislu člena 288, drugi odstavek, ES je pogojena z izpolnitvijo skupka pogojev, in sicer nezakonitost ravnanja, očitanega institucijam, dejanska škoda in obstoj vzročne zveze med zatrjevanim ravnanjem in zatrjevano škodo. V zvezi z zadnjim pogojem se zahteva, da je zatrjevana škoda neposreden rezultat očitanega ravnanja.

Na ozemlju Skupnosti člen 5, od (1) do (6), in dodatek 2 k prilogi 7 k sporazumu med Skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o trgovini s kmetijskimi proizvodi, ki določata režim izključne zaščite označbe Skupnosti „champagne“, nista vplivala na položaj tožečih strank, ki že ob začetku veljavnosti sporazuma niso smele tržiti svojih proizvodov pod imenom „champagne“ na podlagi Uredbe št. 2392/89 o določitvi splošnih pravil za označevanje in predstavitev vin in vinskega mošta. Dejstvo, da to ni bilo mogoče, izhaja tudi iz Uredbe št. 753/2002 o določitvi nekaterih pravil za izvajanje Uredbe št. 1493/1999 glede opisa, poimenovanja, predstavitve in zaščite nekaterih proizvodov iz vinskega sektorja, ki se je začela uporabljati 1. avgusta 2003. Iz tega sledi, da na ozemlji Skupnosti Sklep 2002/309 o odobritvi omenjenega sporazuma v imenu Skupnosti ni vzrok škode, ki naj bi jo tožeče stranke utrpele, ker je ta škoda, kot jo opredeljujejo tožeče stranke, nastala zaradi že veljavnih predpisov Skupnosti.

Edini vzrok zatrjevanih škodnih učinkov na ozemlju Švice, ki jih je sporazum imel za tožeče stranke, predstavlja okoliščina, da se je Švicarska konfederacija s suvereno odločitvijo, da podpiše in ratificira omenjeni sporazum, strinjala, da je z njim zavezana, in se je v skladu s členom 14 tega sporazuma obvezala, da sprejme ukrepe, ki so potrebni za izvršitev obveznosti, ki iz njega izhajajo, med njimi tudi tiste, ki izhajajo iz prej navedenega člena 5, od (1) do (6), in dodatka 2 k prilogi 7. Iz tega izhaja, da morebitne škode, ki bi jo lahko utrpele tožeče stranke na ozemlju Švice zaradi ukrepov, ki so jih sprejeli švicarski organi za izvršitev sporazuma, ni mogoče pripisati Skupnosti, tako da Sodišče prve stopnje ni pristojno za odločanje o tožbi za njeno povrnitev.

(Glej točke 200, 201 in od 204 do 207.)