SL Uradni list Evropske unije C 261/19

Tožba, vložena 4. avgusta 2006 — Total in Elf Aquitaine proti Komisiji

(Zadeva T-206/06)

(2006/C 261/37)

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Tožeči stranki: Total SA in Elf Aquitaine (Courbevoie, Francija) (zastopnika: E. Morgan de Rivery, avocat in S. Thibault-Liger, avocat)

Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti

Predlogi tožečih strank

— členi 1 (c) in (d), 2 (b), 3 in 4 dokončne Odločbe Komisije C(2006) 2098 z dne 31. maja 2006 naj se razglasijo za nične;

— podredno, člen 2 (b) dokončne Odločbe Komisije C(2006) 2098 z dne 31. maja 2006 naj se spremeni, v delu v katerem je družbam Arkema SA, Altuglas International SA in Altumax Europe SAS naloženo solidarno plačilo globe v višini 219,13125 milijonov evrov, od katerih je na podlagi solidarne odgovornosti družba Total SA dolžna plačati 140,4 milijonov evrov in družba Elf Aquitaine 181,35 milijonov evrov, znesek globe pa naj se ustrezno zmanjša;

— v vsakem primeru naj se Komisiji naložijo stroški postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeči stranki s to tožbo predlagata delno razglasitev ničnosti dokončne Odločbe Komisije C(2006) 2098 z dne 31. maja 2006, v kateri je Komisija ugotovila, da so podjetja naslovniki odločbe, med katerimi sta tožeči stranki, kršila člen 81 ES in člen 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/F/38.645 — Metakrilati), s tem da so sodelovala pri vrsti sporazumov in usklajenih ravnanj v sektorju metakrilatov, ki so obsegali dogovore o cenah, sklenitev, izvajanje in nadzor nad sporazumi o cenah, izmenjavo pomembnih informacij z gospodarskega vidika in zaupnih informacij o trgih in/ali podjetjih kot tudi sodelovanje na rednih sestankih in pri drugih stikih, ki so olajšali izvedbo kršitve. Podredno predlagata zmanjšanje zneska globe, naložene njuni hčerinski družbi, za plačilo katere sta solidarno odgovorni.

Tožba temelji na devetih ničnostnih razlogih.

Prvi tožbeni razlog je kršitev pravic obrambe in načela domneve nedolžnosti. Tožeči stranki trdita, da naj bi bila izpodbijana odločba sprejeta v upravnem postopku, v katerem se nista mogli ustrezno zagovarjati, ker naj Komisija ne bi prevzela dokaznega bremena, ki ji je naloženo, s čemer je kršila načelo enakosti orožij.

V okviru drugega tožbenega razloga menita, da naj bi izpodbijana odločba kršila obveznost obrazložitve, ki naj bi jo po mnenju tožečih strank okrepilo domnevno novo stališče Komisije. Zatrjujeta, da v izpodbijani odločbi v delu, v katerem ju obsoja za sporno kršitev, ki naj bi jo storila njuna hčerinska družba, odgovornost opira le domnevo prevladujočega vpliva tožečih strank na njuno hčerinsko družbo, ker naj bi bila slednja v skoraj 100 % lasti tožečih strank, pri čemer ni navedena nobena dejanska ugotovitev, ki bi upravičila domnevo. Poleg tega zatrjujeta, da naj bi bila v izpodbijani odločbi določena nasprotja, ki izhajajo iz zamenjave med pojmom podjetje/gospodarski subjekt, odgovoren za kršitev in pojmom pravni subjekt naslovnik odločbe. V okviru tega tožbenega razloga, tožeči stranki Komisiji očitata tudi, da ni v zadostni meri odgovorila na njune argumente glede samostojnosti njune hčerinske družbe.

V okviru tretjega tožbenega razloga tožeči stranki zatrjujeta, da naj bi Komisija v odločbi kršila enotno naravo pojma podjetje v smislu členov 81 ES in 23(2) Uredbe 1/2003 (1).

V okviru četrtega tožbenega razloga trdita, da naj bi Komisija kršila pravila, ki urejajo odgovornost matičnih družb za kršitve, ki jih storijo njihove hčerinske družbe. Tožeči stranki menita, da naj bi Komisija kršila okvir svojega pooblastila glede določitve merila za to, kdo nosi odgovornost, s tem da je sprejela napačno razlago sodne prakse, ki se nanaša nanj in je zašla v nasprotje s svojo prakso odločanja na tem področju. Po mnenju tožečih strank naj bi Komisija poleg tega kršila načelo samostojnosti pravne osebe.

Peti tožbeni razlog se nanaša na kršitev bistvenih načel, ki jih priznavajo vse države članice in so del pravnega reda Skupnosti, kot so načelo prepovedi diskriminacije, načelo osebne odgovornosti, načelo individualizacije kazni kot tudi načelo zakonitosti.

V okviru šestega tožbenega razloga tožeči stranki zatrjujeta, da naj bi Komisija kršila načelo dobrega upravljanja.

Sedmi tožbeni razlog je, da je Komisija glede tožečih strank kršila načelo pravne varnosti.

V okviru osmega tožbenega razloga tožeči stranki zatrjujeta, da naj bi izpodbijana odločba pomenila zlorabo pooblastila, ker jima nalaga odgovornost za sporni omejevalni sporazum in jima solidarno z njuno hčerinsko družbo nalaga plačilo globe.

V okviru devetega tožbenega razloga menita, da naj bi Komisija kršila določena temeljna načela, ki veljajo za odmero glob, kot je načelo enakega obravnavanja, ker naj ne bi za 25-odstotkov znižala izhodiščnega zneska, naloženega tožečima strankama, medtem ko ga je drugemu naslovniku izpodbijane odločbe znižala, ker ni vedela za celotno kršitev. Tožeči stranki se poleg tega sklicujeta na kršitev temeljnih načel domneve nedolžnosti in pravne varnosti, ki po njunem mnenju izhaja iz kršitve okvira pooblastila Komisije glede upoštevanja odvračalnega učinka.

Podredno, tožeči stranki menita, da bi se morala globa, ki je bila naložena njuni hčerinski družbi in za plačilo katere sta solidarno odgovorni, znižati na pravičen znesek. Zahtevata, da se jima za 25 odstotkov zniža izhodiščni znesek globe, ker nista vedeli za kršitev in da se zanju upoštevajo olajševalne okoliščine, ker sta bili skoraj hkrati obsojeni na znatni globi v dveh podobnih zadevah.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe (UL L 1, str. 1).