SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

JULIANE KOKOTT,

predstavljeni 14. aprila 2011( )

Zadeva C‑109/10 P

Solvay SA

proti

Evropski komisiji

„Pritožba – Konkurenca – Zloraba prevladujočega položaja na trgu (člen 82 ES) –Rabati za zvestobo – Diskriminacija trgovinskih partnerjev – Pravice do obrambe – Vpogled v spis – Izguba spisov upravnega postopka – Pravica do zaslišanja – Prepoved uporabe dokazov (člen 20(1) Uredbe št. 17) – Pravica do odločanja v razumnem roku – Predolg postopek – Evropski trg sode”

Kazalo

I – Uvod

II – Ozadje spora

III – Postopek pred Sodiščem

IV – Predlog za razveljavitev izpodbijane sodbe

A – Nekatera pravna vprašanja v zvezi z uporabo člena 82 ES (šesti, sedmi, osmi in deveti pritožbeni razlog)

1. Uvodne ugotovitve

2. Razmejitev upoštevnega geografskega trga (šesti pritožbeni razlog)

a) Prvi del šestega pritožbenega razloga

b) Drugi del šestega pritožbenega razloga

c) Nekatere nadaljnje trditve v okviru šestega pritožbenega razloga

d) Vmesni sklep

3. Prevladujoč položaj družbe Solvay na trgu (sedmi pritožbeni razlog)

a) Sklicevanja družbe Solvay na njen šesti pritožbeni razlog

b) Prevladujoč položaj na nacionalnih trgih (drugi del sedmega pritožbenega razloga)

i) Zatrjevano zoženje analize Splošnega sodišča na same tržne deleže

ii) Zatrjevano neupoštevanje različnih trditev družbe Solvay

iii) Trditev, da tržni deleži niso bili zadostno dokazani

c) Zatrjevane izjemne okoliščine (tretji del sedmega pritožbenega razloga)

i) Zahteve v zvezi z obrazložitvijo izpodbijane sodbe

ii) Zahteve v zvezi z obrazložitvijo sporne odločbe

iii) Očitek kršitve člena 102 PDEU (člen 82 ES)

d) Vmesni sklep

4. Očitek, da je družba Solvay zlorabila prevladujoč položaj na trgu (osmi in deveti pritožbeni razlog)

a) Skupinski popust za družbo Saint-Gobain (osmi pritožbeni razlog)

i) Trditev v zvezi z neobstojem izključnosti

ii) Trditev o skromnem znesku skupinskega popusta

iii) Trditev o neobstoju vpliva na konkurenco

iv) Vmesni sklep

b) Diskriminatornost poslovnih praks družbe Solvay (deveti pritožbeni razlog)

i) Prvi del devetega pritožbenega razloga

– Očitek izkrivljanja pisnih navedb družbe Solvay

– Napačna uporaba materialnega prava

ii) Drugi del devetega pritožbenega razloga

– Očitek izkrivljanja pisnih navedb družbe Solvay

– Pomanjkljiva obrazložitev

iii) Vmesni sklep

B – Prepoved uporabe dokazov, pridobljenih v okviru preiskave aprila 1989 (drugi pritožbeni razlog)

1. Dopustnost drugega pritožbenega razloga

2. Utemeljenost drugega pritožbenega razloga

a) Prvi in drugi del drugega pritožbenega razloga (kršitev členov 14(3) in 20(1) Uredbe št. 17)

b) Tretji del drugega pritožbenega razloga (očitek izkrivljanja dejstev)

c) Vmesni sklep

C – Pravice do obrambe (tretji, četrti in peti pritožbeni razlog)

1. Pravica do vpogleda v spis (tretji in četrti pritožbeni razlog)

a) Dopustnost tretjega in četrtega pritožbenega razloga

b) Del spisov, ki je bil dostopen le pred Splošnim sodiščem (četrti pritožbeni razlog)

i) Prvi del četrtega pritožbenega razloga

ii) Drugi del četrtega pritožbenega razloga

iii) Vmesni sklep

c) Izguba delov spisov (tretji pritožbeni razlog)

2. Pravica do zaslišanja (peti pritožbeni razlog)

a) Prvi del petega pritožbenega razloga

b) Drugi del petega pritožbenega razloga

c) Vmesni sklep

D – Pravica do odločanja v razumnem roku (prvi pritožbeni razlog)

1. Zahteve v zvezi s presojo trajanja postopka (prvi in drugi del prvega pritožbenega razloga)

a) Predhodno vprašanje o tem, ali so očitki družbe Solvay brez učinka

b) Nujnost celostne presoje trajanja postopka (prvi del prvega pritožbenega razloga)

c) Zatrjevana pomanjkljiva obrazložitev (drugi del prvega pritožbenega razloga)

2. Pravne posledice predolgega postopka (tretji do peti del prvega pritožbenega razloga)

a) Zahteva okrnitve pravic do obrambe (tretji del prvega pritožbenega razloga)

b) Učinki trajanja postopka na možnosti obrambe družbe Solvay v obravnavanem primeru (četrti del prvega pritožbenega razloga)

i) Očitek pomanjkljive obrazložitve

ii) Očitek napačne uporabe materialnega prava

iii) Nekateri nadaljnji očitki

iv) Vmesni sklep

c) Domnevna odpoved družbe Solvay znižanju globe (peti del prvega pritožbenega razloga)

3. Vmesni sklep

E – Razveljavitev izpodbijane sodbe

F – Odločitev o tožbi

1. Pravica do vpogleda v spis

2. Pravica do zaslišanja

3. Pravica do odločanja v razumnem roku

4. Vmesni sklep

V – Predlog za znižanje globe

A – Uvodna ugotovitev

B – Znižanje globe

1. Predolgo trajanje upravnega in sodnega postopka

2. Obseg znižanja globe

VI – Stroški

VII – Predlog

I – Uvod

1. O tem, ali čas res pozdravi vse rane, kot gre staro reklo, bi bilo glede na obravnavano zadevo mogoče resno podvomiti. S tem primerom se že več kot 20 let ukvarjajo uprava in sodišča na evropski ravni. Z njim so se ubadale cele generacije pravnikov. Spisi so izginili, sodni postopki pa se vlečejo dolga leta.

2. Začetki tega spora segajo v 80. leta. Evropska komisija je belgijski družbi Solvay med drugim očitala, da je od leta 1983 do leta 1990 zlorabljala svoj prevladujoč položaj na trgu sode( ). Komisija je zato družbi Solvay dvakrat (leta 1990 in 2000) poskusila naložiti globo, družba Solvay pa se zoper to pred Splošnim sodiščem brani vse do danes.

3. Sodišče ta primer zdaj že drugič obravnava kot pritožbeno sodišče. Na tej stopnji postopka sta med udeleženkama v bistvenem – poleg številnih drugih točk – sporni še dve pravni vprašanji temeljnega pomena, od katerih se eno nanaša na pravico do vpogleda v spis, drugo pa na načelo razumnega roka.

4. Družba Solvay očita, prvič, da so bile s tem, da ji ni bil ustrezno omogočen vpogled v spis, kršene njene pravice do obrambe. Pri tem mora Sodišče med drugim odgovoriti na vprašanje, kako je treba presoditi, da Komisija več ne najde dela svojih spisov iz upravnega postopka.

5. Družba Solvay trdi, drugič, da sta upravni in sodni postopek v tem primeru trajala predolgo. S tem naj bi bila kršena temeljna pravica do odločanja v razumnem roku, zaradi česar naj bi bila potrebna učinkovita sankcija.

6. Družba Solvay vzporedno s tem pritožbenim postopkom predolgo trajanje postopka očita tudi v pritožbi pred Evropskim sodiščem za človekove pravice (ESČP), ki je vložena zoper vseh 27 držav članic Evropske unije in je utemeljena( ) z zatrjevano kršitvijo člena 6(1) EKČP( ).

II – Ozadje spora

7. Kot je ugotovilo Splošno sodišče( ), je Evropska komisija aprila 1989 na podlagi člena 14 Uredbe št. 17( ) v poslovnih prostorih več podjetij, ki so dejavna na trgu sode, med drugim tudi pri belgijskem podjetju Solvay( ), nenapovedano opravila preglede („preiskave“). Pozneje je od zadevnih podjetij pridobila dopolnilne informacije.

8. Po opravljeni preiskavi je Komisija družbi Solvay očitala, prvič, sodelovanje pri omejevalnih sporazumih, in drugič, zlorabo prevladujočega položaja na trgu sode.

9. Predmet tega postopka je le zloraba prevladujočega položaja na trgu( ), ki jo je ugotovila Komisija. Zaradi tega je Komisija družbi Solvay leta 1990 s prvo odločbo v skladu s členom 86 EGS v povezavi z Uredbo št. 17 (Odločba 91/299/EGS( )) naložila – za tedanje razmere razmeroma visoko – globo v višini okoli 20 milijonov EUR( ). Vendar ta prva odločba zaradi postopkovne napake v zvezi z njeno sestavo pred Splošnim sodiščem ni bila upoštevna( ). Komisija je zato leta 2000 brez nadaljnjih procesnih ravnanj( ) – zlasti ni ponovno zaslišala družbe Solvay – izdala drugo odločbo, ki je tokrat temeljila na členu 82 ES v povezavi z Uredbo št. 17 in s katero je družbi Solvay znova naložila globo v nespremenjeni višini (Odločba 2003/6/ES).( ) Ta odločba pomeni izhodišče za ta sodni postopek.

10. Na prvi stopnji je družba Solvay z ničnostno tožbo, ki jo je vložila zoper Odločbo 2003/6, uspela v le v neznatnem delu. S sodbo z dne 17. decembra 2009 je Splošno sodišče globo sicer znižalo za 5 % na 19 milijonov EUR, v preostalem pa je tožbo družbe Solvay zavrnilo kot neutemeljeno( ). To prvostopenjsko sodbo, do razglasitve katere je minilo nič manj kot osem let in devet mesecev, družba Solvay( ) zdaj izpodbija z obravnavano pritožbo.

11. Najpomembnejše dosedanje faze tega spora je mogoče kronološko povzeti tako:

– Upravni postopek do izdaje prve odločbe o naložitvi globe

April 1989: Preiskave Komisije

Marec 1990: Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah

December 1990: Odločba Komisije 91/299 o naložitvi globe

– Sodni postopek v zvezi z razglasitvijo ničnosti prve odločbe o naložitvi globe

Maj 1991: Ničnostna tožba družbe Solvay pred Splošnim sodiščem (T‑32/91)

Junij 1995: Razglasitev ničnosti Odločbe 91/299

Avgust 1995: Pritožba Komisije (C‑288/95 P)

April 2000: Zavrnitev pritožbe

– Upravni postopek do izdaje druge odločbe o naložitvi globe

December 2000: Odločba Komisije 2003/6 o naložitvi globe

– Sodni postopek od izdaje druge odločbe o naložitvi globe

Marec 2001: Ničnostna tožba družbe Solvay pred Splošnim sodiščem (T‑57/01)

December 2009: Izpodbijana sodba Splošnega sodišča (T‑57/01)

Marec 2010: Obravnavana pritožba družbe Solvay (C‑109/10 P)

III – Postopek pred Sodiščem

12. V obravnavanem pritožbenem postopku družba Solvay predlaga:

– izpodbijana sodba z dne 17. decembra 2009 naj se razveljavi;

– tožba naj se glede razveljavljenih delov ponovno preuči, Odločba Komisije z dne 13. decembra 2000 pa naj se glede na obseg tožbenih razlogov v celoti ali delno razglasi za nično;

– globa 19 milijonov EUR naj se razglasi za nično ali, podredno, bistveno zniža zaradi povrnitve težko popravljive škode, ki je pritožnici nastala zaradi izredno dolgega trajanja postopka;

– Komisiji naj se naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka in stroškov postopka pred Splošnim sodiščem.

13. Komisija Sodišču predlaga, naj:

– pritožbo zavrne in

– pritožnici naloži plačilo stroškov.

14. Sodišče je najprej opravilo pisni postopek, 18. januarja 2011 pa še obravnavo. Obravnava je bila opravljena skupaj za zadevi C‑109/10 P in C‑110/10 P.

IV – Predlog za razveljavitev izpodbijane sodbe

15. Primarni predlog družbe Solvay, ki je temelji na devetih pritožbenih razlogih, je razveljavitev izpodbijane sodbe. Te pritožbene razloge bom preučila v spremenjenem vrstnem redu. Pravna vprašanja v zvezi z uporabo člena 82 ES bodo obravnavana na začetku (glej spodaj, oddelek A), nato bodo preučeni procesnopravni problemi (glej spodaj, oddelka B in C), pravno presojo pa bom sklenila s pritožbenimi razlogi v zvezi s pravico do odločanja v razumnem roku (glej spodaj, oddelek D).

16. Čeprav se za ta primer še vedno uporablja stara uredba o postopku v zvezi z omejevalnim sporazumom v različici iz Uredbe št. 17, pa tu odprta pravna vprašanja niso nič manj upoštevna za čas po posodobitvi postopka v zvezi z omejevalnim sporazumom, ki je bila opravljena z Uredbo (ES) št. 1/2003( ).

A – Nekatera pravna vprašanja v zvezi z uporabo člena 82 ES (šesti, sedmi, osmi in deveti pritožbeni razlog)

17. S šestim, sedmim, osmim in devetim pritožbenim razlogom odpira družba Solvay različna vprašanja v zvezi z uporabo člena 82 ES za obravnavani primer.

1. Uvodne ugotovitve

18. Pred samo preučitvijo očitkov družbe Solvay je treba navesti dve ugotovitvi, ki se nanašata, prvič, na materialnopravne določbe in, drugič, na upoštevnost nekaterih objav Komisije o konkurenčni politiki.

19. Najprej, v zvezi z materialnopravnimi določbami, ki jih je treba uporabiti, družba Solvay vseskozi navaja člen 102 PDEU. Ker je upošteven pravni položaj ob izdaji spornih odločb, pa menim, da bi se bilo treba prednostno sklicevati na člen 82 ES( ). Vendar za pravno presojo pritožbe v zvezi s tem ni razlik, saj sta obe določbi, kolikor sta tu upoštevni, vsebinsko enaki.

20. Kar zadeva objave Komisije o konkurenčni politiki, pa se družba Solvay v pritožbi večkrat sklicuje na sporočilo iz leta 2009, ki vsebuje „Navodila glede prednostnih nalog izvrševanja Komisije pri uporabi člena 82 Pogodbe ES za izključevalna ravnanja, s katerimi prevladujoča podjetja zlorabljajo svoj položaj“( ).

21. Tega sporočila pri presoji obravnavane pritožbe ni mogoče upoštevati. Ni pomembno, kako namerava Komisija v prihodnosti oblikovati svojo konkurenčno politiko v zvezi s členom 102 PDEU (prej člen 82 ES). Morebitni novi poudarki glede uporabe te določbe so, na eni strani, lahko upoštevni le za prihodnje odločbe Komisije, ne pa za pravno presojo že sprejete odločbe. Na drugi strani pa bi se morala Komisija tudi pri spremembah svoje upravne prakse še naprej gibati v okviru, ki ga določata Pogodbi, kakor ju razlaga Sodišče( ).

2. Razmejitev upoštevnega geografskega trga (šesti pritožbeni razlog)

22. Pritožnica s šestim pritožbenim razlogom, ki se nanaša na točke od 252 do 259 izpodbijane sodbe, graja ugotovitve Splošnega sodišča v zvezi z razmejitvijo upoštevnega geografskega trga.

23. Družba Solvay Splošnemu sodišču v bistvenem očita pomanjkljivo obrazložitev izpodbijane sodbe: obrazložitev sodbe naj bi bila, prvič, nejasna in protislovna (prvi del šestega pritožbenega razloga) in, drugič, nepopolna in naj ne bi naslovila številnih trditev, ki jih je pritožnica podala na prvi stopnji (drugi del šestega pritožbenega razloga). Dolžnost Splošnega sodišča, da svoje sodbe ustrezno obrazloži (člen 36 v povezavi s členom 53, prvi odstavek, Statuta Sodišča), je torej osrednja točka tega pritožbenega razloga.

a) Prvi del šestega pritožbenega razloga

24. Prvi del šestega pritožbenega razloga se nanaša na določeno pojmovno zmedo v sporni odločbi. V njej Komisija upoštevni geografski trg sicer opredeli kot „trg […] Skupnosti (z izjemo Združenega kraljestva in Irske)“( ), vendar pa večkrat uporabi tudi izraze kot „Skupnost“, „zahod Evrope“ in „zahodna Evropa“( ). Če bi Komisija v sporni odločbi uporabila jasno in enotno izrazoslovje, bi bilo sodiščem Unije prihranjeno ukvarjanje s trditvami, ki so se pojavile v zvezi s tem.

25. Družba Solvay meni, da iz izpodbijane sodbe ni razvidno, ali Splošno sodišče pod pojmi „Skupnost“, „Skupnost z izjemo Združenega kraljestva in Irske“, „zahod Evrope“ in „zahodna Evropa“ razume isto ali med njimi vidi protislovja.

26. Ta očitek ne vzdrži podrobnejšega preizkusa.

27. V skladu z ustaljeno sodno prakso mora obrazložitev sodbe jasno in nedvoumno izražati sklepanje Splošnega sodišča, tako da se lahko zainteresirane stranke seznanijo z utemeljitvijo sprejete odločbe, Sodišče pa opravi sodni nadzor( ).

28. Ob povezanem branju točk od 251 do 254 izpodbijane sodbe je jasno in nedvoumno razvidno, da Splošno sodišče med navedenimi pojmi ne predpostavlja nobenih vsebinskih razlik.

29. Splošno sodišče je za izhodišče svojih preudarkov privzelo opredelitev upoštevnega geografskega trga, ki jo je navedla Komisija, torej „trg Skupnosti z izjemo Združenega kraljestva in Irske“( ). Dalje, Komisija je v postopku na prvi stopnji potrdila, da se sklicevanja na „zahodno Evropo“, „zahod Evrope“ ali na „Skupnost“ v določenih odlomkih sporne odločbe nanašajo na isti geografski trg, torej prav tako na „trg Skupnosti z izjemo Združenega kraljestva in Irske“( ). Splošno sodišče je poleg tega poudarilo, da opredelitev upoštevnega geografskega trga v uvodni izjavi 136 sporne odločbe kot „trg Skupnosti z izjemo Združenega kraljestva in Irske“ „ni v nasprotju z drugimi točkami obrazložitve izpodbijane odločbe“( ).

30. S tem je izpodbijana sodba v delu, ki ga graja družba Solvay, jasno in neprotislovno obrazložena. Mogoče je sicer, da družba Solvay meni, da so preudarki Splošnega sodišča glede upoštevnega geografskega trga vsebinsko nepravilni. Le zaradi dejstva, da je Splošno sodišče prišlo do drugačne ugotovitve o temelju kot pritožnica, izpodbijani sodbi ni mogoče očitati pomanjkljive obrazložitve( ). Očitek pomanjkljive obrazložitve je zato neutemeljen.

b) Drugi del šestega pritožbenega razloga

31. V drugem delu šestega pritožbenega razloga družba Solvay Splošnemu sodišču očita, da ni podrobneje obrazložilo, zakaj so pri presoji zakonitosti sporne odločbe upoštevni nacionalni trgi. Poleg tega naj se Splošno sodišče ne bi opredelilo glede številnih trditev, ki jih je družba Solvay v zvezi s tem podala na prvi stopnji.

32. Ta del šestega pritožbenega razloga je neutemeljen iz dveh razlogov.

33. Prvič, očitek družbe Solvay temelji na napačnem branju izpodbijane sodbe. Drugače kot meni družba Solvay Splošno sodišče nikakor ni „štelo nacionalnih trgov za upoštevne“. Vprašanje nacionalnih trgov je obravnavalo le podredno, torej za primer, če Komisija upoštevnega geografskega trga – kot zatrjuje družba Solvay – ne bi pravilno opredelila( ) kot „trga Skupnosti z izjemo Združenega kraljestva in Irske.“( ).

34. Graja pritožnice v zvezi z nacionalnimi trgi se zato nazadnje nanaša na odlomek iz obrazložitve odločitve, v katerem niso zajete bistvene točke obrazložitve sodbe, ampak zgolj obiter dicta. Take očitke pa je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso zavrniti kot „brezpredmetne“ oziroma „neupoštevne“ (francosko: „inopérant“)( ).

35. Drugič, pritožnica v svojih očitkih postavlja pretirane zahteve glede obsega obveznosti obrazložitve za prvostopenjske sodbe. V skladu z ustaljeno sodno prakso obveznost obrazložitve Splošnemu sodišču namreč ne nalaga, da v svojih ugotovitvah po vrsti izčrpno obravnava vse trditve, ki jih navajajo stranke v sporu; obrazložitev je torej lahko implicitna, če zadevnim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi, iz katerih Splošno sodišče ni sprejelo njihove utemeljitve, Sodišču pa da na razpolago dovolj podatkov za izvajanje nadzora( ).

36. Splošno sodišče je sicer obvezano, da v svoji sodbi preuči vse kršitve prava, ki so bile očitane na prvi stopnji( ). V obsežnem sporu v zvezi s konkurenčnim pravom pa glede na omejena sredstva ne more biti naloga sodišč Unije, da poglobljeno obravnavajo vsako, še tako obrobno trditev strank. V primeru, kot je obravnavani, je odločilno zgolj to, da Splošno sodišče – pa čeprav strnjeno – razumljivo obrazloži, zakaj šteje sporno odločbo Komisije za zakonito.

37. Te zahteve je Splošno sodišče v obravnavanem primeru izpolnilo: pokazalo je, da je imela družba Solvay v vsaki državi, v kateri se ji je očitala kršitev, prevladujoč položaj tudi ob izhajanju iz nacionalnih trgov( ). Na podlagi tega je Splošno sodišče logično pravilno sklepalo, da celo morebitna napaka Komisije pri razmejitvi trga (torej, če bi privzela napačno domnevo trga Skupnosti z izjemo z izjemo Združenega kraljestva in Irske, namesto pravilne domneve nacionalnih trgov) ne bi mogla povzročiti razglasitve ničnosti sporne odločbe( ). Nadaljnja pojasnila za to jasno sklepanje niso bila potrebna.

c) Nekatere nadaljnje trditve v okviru šestega pritožbenega razloga

38. V okviru šestega pritožbenega razloga družba Solvay zatrjuje še eno kršitev člena 102 PDEU (člen 82 ES). Vendar s tem povezani očitki v razmerju do pomanjkljive obrazložitve, ki jo očita družba Solvay, nimajo samostojne vsebine, tako da ne potrebujejo posebne preučitve. Za njih ustrezno veljajo zgoraj navedeni preudarki glede pomanjkljive obrazložitve( ).

39. Družba Solvay poleg tega trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva in dokaze. Tudi ta očitek nima nikakršne samostojne vsebine. Družba Solvay zlasti ne izpolnjuje zahtev, ki v skladu z ustaljeno sodno prakso izhajajo iz člena 256 PDEU, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča in člena 112(1)(c) Poslovnika Sodišča( ): v pritožbi ni natančno navedeno, kateri dokazi naj bi bili izkrivljeni, napake v presoji, ki naj bi jih Splošno sodišče pri tem izkrivljanju storilo, pa niso podrobneje pojasnjene.

40. Družba Solvay nazadnje očita kršitev člena 299(1) ES (prej člen 227(1) Pogodbe EGS), v katerem je opredeljeno ozemlje Evropske Skupnosti( ). Glede na to določbo naj ne bi bilo ustrezno enačiti pojme „Evropska skupnost“, „zahod Evrope“ in „zahodna Evropa“.

41. Tudi ta utemeljitev ne prepriča. Res je sicer, da se v običajni govorni rabi zemljepisni oziroma politični pojem „zahod Evrope“ pomensko ne pokriva povsem z ozemljem tedanje Evropske skupnosti. Čeprav to morda sicer ni zaželeno, lahko Komisija v odločbi v zvezi z omejevalnim sporazumom uporabi in oblikuje lasten pojmovnik, za katerega ni nujno, da se ujema z ustaljenimi zemljepisnimi ali političnimi predstavami. Kot namreč pravilno pojasnjuje Komisija, je upošteven geografski trg v konkurenčnem pravu funkcionalen pojem, katerega opredelitev je odvisna zlasti od gospodarskih preudarkov.

d) Vmesni sklep

42. Šesti pritožbeni razlog je tako v celoti neutemeljen.

3. Prevladujoč položaj družbe Solvay na trgu (sedmi pritožbeni razlog)

43. Sedmi pritožbeni razlog se nanaša na prevladujoč položaj družbe Solvay na trgu. Nanaša se na točke od 275 do 305 izpodbijane sodbe. Družba Solvay meni, da je Splošno sodišče neupravičeno sprejelo ugotovitev Komisije o njenem prevladujočem položaju na trgu. S tem naj bi Splošno sodišče kršilo obveznost obrazložitve (člen 36 v povezavi s členom 53, prvi odstavek, Statuta Sodišča) in člen 102 PDEU (člen 82 ES).

a) Sklicevanja družbe Solvay na njen šesti pritožbeni razlog

44. V prvem delu – pa tudi v nekaterih odlomkih drugega in tretjega dela – sedmega pritožbenega razloga družba Solvay v bistvenem zgolj napotuje na svoja pojasnila v zvezi s šestim pritožbenim razlogom. Zaradi nejasnosti v zvezi z razmejitvijo upoštevnega geografskega trga naj Splošno sodišče ne bi smelo ugotoviti prevladujočega položaja „na trgu Skupnosti“( ).

45. V zvezi s tem navedeni očitki so vsebinsko povsem odvisni od uspeha šestega pritožbenega razloga, na katerega se pretežno navezujejo. Če se v skladu z mojim predlogom prvi del šestega pritožbenega razloga zavrne( ), mora enako veljati tudi za prvi del sedmega pritožbenega razloga. Prav tako je treba zavrniti odlomke iz drugega in tretjega dela sedmega pritožbenega razloga, ki se navezujejo zgolj na problematiko razmejitve trga.

b) Prevladujoč položaj na nacionalnih trgih (drugi del sedmega pritožbenega razloga)

46. Drugi del sedmega pritožbenega razloga se nanaša na zahteve v zvezi z dokazom za obstoj prevladujočega položaja na trgu.

i) Zatrjevano zoženje analize Splošnega sodišča na same tržne deleže

47. Družba Solvay trdi, prvič, da je Splošno sodišče s tem, da je prevladujoč položaj podjetja na nacionalnem trgu predpostavilo le na podlagi preučitve tržnih deležev, ne da bi upoštevalo druge upoštevne dejavnike, kršilo člen 102 PDEU (člen 82 ES).

48. Ta trditev ne prepriča. Temelji na očitno napačnem branju izpodbijane sodbe.

49. Splošno sodišče svoje analize nikakor ni zožilo zgolj za preučitev tržnih deležev. Nasprotno, v prvem koraku se je ravnalo po sodni praksi, v skladu s katero obstoj prevladujočega položaja na splošno izhaja iz združitve več dejavnikov, ki posamezno ne bi bili nujno odločilni( ).

50. Splošno sodišče je v drugem koraku vsekakor upravičeno izhajalo iz tega, da zlasti zelo veliki tržni deleži sami po sebi, razen v izjemnih okoliščinah, dokazujejo obstoj prevladujočega položaja( ). Poleg tega je pravilno ugotovilo, da 50‑odstotni tržni delež razen v izjemnih okoliščinah sam po sebi dokazuje obstoj prevladujočega položaja( ).

51. Nazadnje je Splošno sodišče v tretjem koraku obravnavalo nekatere vidike, ki so bili izpostavljeni v postopku na prvi stopnji in ki bi po mnenju družbe Solvay kot izjemne okoliščine lahko bili podlaga za ovrženje domneve prevladujočega položaja na trgu( ).

52. Splošno sodišče je tako v nasprotju s trditvijo družbe Solvay obravnavalo tudi druge vidike in ne le tržne deleže. Domnevo prevladujočega položaja na trgu, ki sledi iz več kot 50‑odstotnih tržnih deležev, je privzelo zgolj kot izhodišče svojega razlogovanja, vendar jo je dopolnilo s preudarki o morebitnem obstoju izjemnih okoliščin. Ta pristop je povsem v skladu z zahtevami, ki izhajajo iz člena 82 ES (člen 102 PDEU), in s tem povezano sodno prakso.

ii) Zatrjevano neupoštevanje različnih trditev družbe Solvay

53. Drugič, družba Solvay se pritožuje, da Splošno sodišče ni obravnavalo številnih trditev, ki jih je podala v postopku na prvi stopnji. Pri tem gre, po eni strani, za razliko med tržnimi deleži družbe Solvay in njenih konkurentov in, po drugi strani, za proizvodne zmogljivosti. Na podlagi teh trditev se nazadnje očita kršitev obveznosti obrazložitve( ).

54. Iz razlogov, navedenih zgoraj v povezavi s šestim pritožbenim razlogom( ), ta očitek ni utemeljen. Če se Splošno sodišče opredeli do vseh očitanih kršitev prava – kar je v obravnavanem primeru storilo – mu ni treba podrobno obravnavati vsake specifične trditve iz navedb strank.

iii) Trditev, da tržni deleži niso bili zadostno dokazani

55. Družba Solvay nazadnje zatrjuje, da njeni tržni deleži, na katerih temelji domneva o njenem prevladujočem položaju na trgu, niso bili zadostno dokazani.

56. To trditev je brez nadaljnjega preizkusa treba zavreči kot nedopustno, ker pomeni preverjanje presoje dejstev in dokazov Splošnega sodišča, ki v pritožbenem postopku ni v pristojnosti Sodišča( ).

c) Zatrjevane izjemne okoliščine (tretji del sedmega pritožbenega razloga)

57. V tretjem delu sedmega pritožbenega razloga družba Solvay Splošnemu sodišču očita, da ni obravnavalo njenih trditev v zvezi z obstojem izjemnih okoliščin, ki bi po mnenju družbe govorile proti njenemu prevladujočemu položaju na trgu.

58. Ta očitek je brez vsakršne osnove. Nič manj kot 19 točk izpodbijane sodbe( ) se nanaša na morebitne izjemne okoliščine in z njimi povezane trditve družbe Solvay.

i) Zahteve v zvezi z obrazložitvijo izpodbijane sodbe

59. Kot je bilo že omenjeno, obveznost obrazložitve Splošnemu sodišču namreč ne nalaga, da v svojih ugotovitvah po vrsti izčrpno obravnava vse trditve, ki jih navajajo stranke v sporu; obrazložitev je zato lahko implicitna, če zadevnim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi, iz katerih Splošno sodišče ni sprejelo njihove utemeljitve, Sodišču pa da na razpolago dovolj podatkov za izvajanje nadzora( ).

60. Družba Solvay se lahko z razlogi, iz katerih je Splošno sodišče zavrnilo obstoj izjemnih okoliščin, vsebinsko ne strinja. Vendar na podlagi tega ni mogoče sklepati, da je izpodbijana sodba pomanjkljivo obrazložena( ).

61. V nasprotju s trditvijo pritožnice Splošno sodišče obstoja izjemnih okoliščin prav tako ni izključilo zgolj na podlagi visokega tržnega deleža družbe Solvay. Nasprotno, v spornih odlomkih sodbe je preučilo številne druge dejavnike, na primer te, povezane z zamenljivostjo izdelkov družbe Solvay( ) in z vprašanjem izravnalne tržne moči strank( ).

62. Vendar razen v primeru morebitnega izkrivljanja, ki pa tu ni očitano, v pritožbenem postopku ni naloga Sodišča, da presojo dejstev Splošnega sodišča v zvezi z zatrjevanimi izjemnimi okoliščinami nadomesti z lastno oceno( ).

ii) Zahteve v zvezi z obrazložitvijo sporne odločbe

63. O robu tega tretjega dela sedmega pritožbenega razloga družba Solvay poleg tega navaja še očitek, da je Splošno sodišče kršilo člen 296 PDEU (prej člen 253 ES), ker sporne odločbe Komisije ni grajalo zaradi pomanjkljive obrazložitve glede izravnalne tržne moči strank družbe Solvay.

64. Pritožnica tudi s to trditvijo ne more uspeti.

65. V skladu z ustaljeno sodno prakso mora biti obrazložitev, ki se zahteva v členu 253 ES (člen 296 PDEU), prilagojena vrsti obravnavanega akta ter mora jasno in nedvoumno izražati razlogovanje institucije, ki je akt izdala, tako da se lahko stranke seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa, pristojno sodišče pa izvede nadzor( ).

66. Vendar avtorju takega akta ni treba sprejeti stališča o podatkih, ki so očitno drugotnega pomena, oziroma predpostaviti morebitnih ugovorov( ). Podobno kot Splošnemu sodišču v izpodbijani sodbi tudi Komisiji v sporni odločbi ni bilo nujno treba obravnavati vsake trditve družbe Solvay.

iii) Očitek kršitve člena 102 PDEU (člen 82 ES)

67. Družba Solvay nazadnje na številnih mestih v okviru tretjega dela sedmega pritožbenega razloga zatrjuje kršitve člena 102 PDEU (člen 82 ES). Vendar je ta določba brez podrobnejših pojasnil zgolj navedena obenem z zatrjevano pomanjkljivo obrazložitvijo( ). Tak očitek nima samostojne vsebine in ga ni treba posebej preučiti.

d) Vmesni sklep

68. Gledano v celoti je sedmi pritožbeni razlog tako deloma nedopusten in deloma neutemeljen.

4. Očitek, da je družba Solvay zlorabila prevladujoč položaj na trgu (osmi in deveti pritožbeni razlog)

69. Osmi in deveti pritožbeni razlog se nanašata na domnevno napačno uporabo prava v zvezi z zlorabo prevladujočega položaja družbe Solvay na trgu, ki jo je ugotovila Komisija.

a) Skupinski popust za družbo Saint-Gobain (osmi pritožbeni razlog)

70. Osmi pritožbeni razlog se nanaša na skupinski 1,5‑odstotni popust, ki ga je družba Solvay v „tajnem sporazumu“ priznala francoskemu podjetju Saint­Gobain, kot eni od svojih najpomembnejših strank. V sporni odločbi je Komisija ta skupinski popust štela za zlorabo prevladujočega položaja na trgu s strani družbe Solvay, v čemer ji je Splošno sodišče pritrdilo( ). Družba Solvay v zvezi s tem prereka ugotovitve Splošnega sodišča iz točk od 348 do 358 izpodbijane sodbe: Splošno sodišče naj bi zadevni skupinski popust neupravičeno štelo za rabat za zvestobo, ki pomeni zlorabo in je nezdružljiv s členom 82 ES( ).

71. V podrobnostih družba Solvay očita kršitev, po eni strani, člena 102 PDEU (člen 82 ES) in, po drugi strani, obveznosti obrazložitve prvostopenjskih sodb (člena 36 in 53, prvi odstavek, Statuta Sodišča). Vendar očitana kršitev obveznosti obrazložitve v razmerju do očitane napačne uporabe materialnega prava nima nikakršnega samostojnega pomena. Mnenje družbe Solvay v zvezi s presojo skupinskega popusta se v resnici namreč vsebinsko razlikuje od mnenja Splošnega sodišča. Kot je bilo pojasnjeno zgoraj, pa vsebinske razlike v mnenjih niso problem obveznosti obrazložitve( ), zaradi česar je treba očitek pomanjkljive obrazložitve vnaprej zavrniti. Osmi pritožbeni razlog bom spodaj zato preučila izključno iz vidika očitane kršitve člena 82 ES (člen 102 PDEU).

i) Trditev v zvezi z neobstojem izključnosti

72. Družba Solvay Splošnemu sodišču očita, prvič, da je skupinski popust za družbo Saint­Gobain neupravičeno štelo za rabat za zvestobo. Splošno sodišče naj bi zanemarilo, da je družba Solvay tedaj pokrivala le približno 67 % potreb družbe Saint­Gobain, v Franciji pa le 15 %. Skupinski popust, ki ga je dala družba Solvay, naj zato ne bi bil povezan z izključnostjo ali skorajšnjo izključnostjo dobav družbi Saint­Gobain, kar je bilo po mnenju pritožnice podlaga za domnevo rabata za zvestobo, ki pomeni zlorabo.

73. Na prvi pogled bi lahko sklepali, da želi družba Solvay s temi trditvami Sodišče nedopustno pripraviti do tega, da bi kot pritožbeno sodišče presojo dejstev in dokazov Splošnega sodišča nadomestilo z lastno oceno. Vendar se v resnici očita, da Splošno sodišče pri presoji skupinskega popusta ni upoštevalo merila, ki ga družba Solvay šteje za pravno odločilnega: merilo izključnosti ali skorajšnje izključnosti dobave, ki jo podjetje s prevladujočim položajem na trgu opravi za prejemnika popusta. Vprašanje, ali je tako merilo izključnosti glede domneve zlorabe v smislu člena 82 ES pravno upoštevno, pomeni pravno vprašanje, o katerem Sodišče v pritožbenem postopku lahko presoja( ).

74. Družba Solvay meni, da je iz dosedanje sodne prakse Sodišča mogoče razbrati, da gre pri rabatu za zvestobo za poslovno prakso, ki pomeni zlorabo le v primeru, če je povezan z izključno ali skoraj izključno dobavo strankam, ki jo izvaja podjetje s prevladujočim položajem na trgu.

75. Ta domneva je napačna. Družba Solvay se opira zgolj na sodbo v zadevi Hoffmann-La Roche( ). Druge sodbe Sodišča, upoštevne za problematiko popustov, zlasti sodbi v zadevah Michelin I( ) in British Airways( ), niso omenjene niti mimogrede.

76. Kot je poudarilo Sodišče, iz njegovih prejšnjih sodb v zvezi s členom 86 Pogodbe EGS (člen 82 ES) nikakor ni mogoče sklepati, da so premije in popusti, ki so jih dala podjetja s prevladujočim položajem, pomenili zlorabo samo v okoliščinah, ki so natančneje opisane v teh sodbah( ).

77. Nasprotno; ali gre pri popustih, ki jih dajejo podjetja s prevladujočim položajem na trgu, za zlorabo, se presodi na podlagi vseh okoliščin vsakokratnega primera, pri čemer je treba upoštevati zlasti merila in pogoje dodelitve popusta( ). Odločilno je, ali imajo popusti učinek izpodrinjenja, to pomeni, ali lahko konkurentom podjetja s prevladujočim položajem otežijo ali celo onemogočijo dostop do trga in njegovim sopogodbenikom poleg tega otežijo ali celo onemogočijo izbiro med več oskrbovalnimi viri ali trgovinskimi partnerji( ). Dalje je treba raziskati, ali so dodeljeni popusti in premije objektivno gospodarsko upravičeni( ).

78. Iz dosedanje sodne prakse ni mogoče razbrati, da popusti pomenijo zlorabo le v primeru izključne ali skoraj izključne vezave strank na podjetje s prevladujočim položajem na trgu. Nasprotno, zadevi Michelin I( ) in British Airways( ) sta se nanašali na sistem popustov oziroma premij brez take izključnosti vezave.

79. Glede na navedeno to, da Splošno sodišče ni sprejelo izrecne ugotovitve v zvezi z izključnimi ali skoraj izključnimi dobavami, ki jih je za družbo Saint­Gobain opravila družba Solvay, ne pomeni napačne uporabe prava( ).

80. Zgolj zaradi popolnosti dodajam, da je tudi – slabo obrazložen – očitek družbe Solvay, v skladu s katerim je sodna praksa Sodišča v zvezi z rabati za zvestobo formalistična in brez gospodarske podlage, neutemeljen. Kot je bilo že navedeno, presoja Sodišče rabate za zvestobo ob upoštevanju vseh okoliščin posameznega primera in izrecno priznava možnost objektivne gospodarske upravičenosti( ). To pa nikakor ni formalistično.

ii) Trditev o skromnem znesku skupinskega popusta

81. Družba Solvay trdi, drugič, da je bil 1,5‑odstotni skupinski popust premajhen, da bi lahko imel opazen učinek na poslovne odločitve skupine Saint­Gobain. Splošno sodišče naj ne bi razložilo, kako bi cenovni popust, ki ga je dala družba Solvay, lahko konkretno vplival na ravnanje skupine Saint­Gobain.

82. Splošno sodišče je v točki 355 dejansko zelo na kratko obravnavalo vprašanje morebitnega protikonkurenčnega učinka skupinskega popusta. Vendar je njegovo lapidarno ugotovitev, „da že majhen znesek rabata za zvestobo vpliva na pogoje konkurence,“ treba brati v povezavi s predhodnimi ugotovitvami. Splošno sodišče je zlasti poudarilo, da je družba Solvay skupinski popust dala ne glede na kakršne koli gospodarske ugodnosti v smislu učinkovitosti in ekonomije obsega in da se je nanašal na vse količine natrijevega karbonata, ki jih je skupina Saint-Gobain v Evropi nabavila pri družbi Solvay( ).

83. V sodni praksi je priznano, da imajo taki popusti lahko protikonkurenčne izključevalne učinke. Kot je Sodišče ugotovilo, sta lahko vezanost sopogodbenikov na podjetje s prevladujočim položajem in pritisk, ki se nanje izvaja, praviloma posebej močna, če popust ali premija nista odvisna zgolj od povečanja prometa v zvezi z nakupi ali prodajami proizvodov tega podjetja, ki so jih v upoštevnem obdobju uresničili njegovi sopogodbeniki, ampak tudi od celotnega prometa v zvezi s temi nakupi in prodajami( ).

84. Poleg tega konkurenti podjetja s prevladujočim položajem posebej težko izboljšajo njegovo ponudbo popustov ali premij, ki temeljijo na celotnem obsegu prometa. Že zgolj zaradi znatno večjega tržnega deleža je podjetje s prevladujočim položajem praviloma neizogiben trgovinski partner na trgu. Popusti ali premije, ki jih dodeli takšno podjetje na podlagi celotnega prometa, imajo v absolutnem smislu najpogosteje večjo težo kot še tako velikodušne ponudbe njegovih konkurentov. Da bi konkurenti privabili sopogodbenike podjetja s prevladujočim položajem ali da bi od njih dobili zadostno število naročil, bi jim morali ponuditi bistveno višje popuste ali premije( ).

85. Popusti oziroma provizije, ki so se v dosedanji sodni praksi šteli za zlorabo, deloma niso presegali 1 %( ) in so bili torej procentualno manjši kot 1,5‑odstotni skupinski popust, ki je tu sporen.

86. Ob upoštevanju zgornjih preudarkov ugotovitev Splošnega sodišča, „da že majhen znesek rabata za zvestobo vpliva na pogoje konkurence“, glede na okoliščine obravnavanega primera ni pravno sporna. Ta ugotovitev temelji na razumnih gospodarskih preudarkih.

iii) Trditev o neobstoju vpliva na konkurenco

87. Tretjič, družba Solvay prereka ugotovitev Splošnega sodišča, da ni dokazala svojih trditev v zvezi z ravnanjem domačih hčerinskih družb skupine Saint-Gobain. S tem je mišljena trditev, ki jo je družba Solvay podala na prvi stopnji, da bi domače hčerinske družbe skupine Saint­Gobain lahko pri pogajanjih dosegle ugodnejše pogodbene pogoje ali celo razdrle pogodbo z družbo Solvay, kot v primeru družbe Saint­Gobain France( ).

88. Splošno sodišče je to trditev družbe Solvay res zavrnilo kot nezadostno obrazloženo( ). Vendar pa vprašanje, ali trditev družbe Solvay dejansko ni bila zadostno obrazložena ali dokazana, lahko ostane odprto. Kajti ta trditev je, kot je pravilno opozorilo Splošno sodišče, v vsakem primeru brezpredmetna( ). Protikonkurenčnosti poslovne prakse podjetja s prevladujočim položajem na trgu namreč ni mogoče upravičiti s sklicevanjem na željo neke stranke( ), zlasti pa ne s tem, da stranki s spretnim ravnanjem( ) uspe pri podjetju s prevladujočim položajem na trgu doseči nadaljnje ugodnosti.

89. Zato družba Solvay tudi s tretjo trditvijo ne uspe.

iv) Vmesni sklep

90. Osmi pritožbeni razlog je v celoti neutemeljen.

b) Diskriminatornost poslovnih praks družbe Solvay (deveti pritožbeni razlog)

91. Deveti pritožbeni razlog se nanaša na ugotovitve Splošnega sodišča iz točk od 397 do 402 izpodbijane sodbe v zvezi z diskriminatornostjo poslovnih praks družbe Solvay v skladu s členom 82, drugi odstavek, točka (c), ES.

i) Prvi del devetega pritožbenega razloga

92. V prvem delu devetega pritožbenega razloga družba Solvay posebej izpodbija točke od 397 do 400 izpodbijane sodbe in trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo pisne navedbe, ki jih je podala na prvi stopnji, in kršilo člen 102, drugi odstavek, točka (c), PDEU (člen 82, drugi odstavek, točka (c), ES).

– Očitek izkrivljanja pisnih navedb družbe Solvay

93. Pritožnica najprej izpodbija odlomke izpodbijane sodbe, v katerih Splošno sodišče izhaja iz tega, da družba Solvay ni prerekala ugotovitev v zvezi z sistemom popustov, uporabljenim v Franciji( ). Družba Solvay meni, da je ta izjava v protislovju z njeno tožbo in dupliko na prvi stopnji, ki naj bi ju Splošno sodišče izkrivilo.

94. V skladu z ustaljeno sodno prakso je izkrivljanje podano, če se zdi presoja obstoječih dokazov, na da bi se uporabili novi, očitno napačna( ). Če se to prenese na trditve strank na prvi stopnji, je treba šteti, da so bile izkrivljene le, če jih je Splošno sodišče očitno narobe razumelo ali popačilo njihov smisel.

95. Za tako sklepanje v obravnavanem primeru ni zadostne podlage.

96. Kot priznava družba Solvay sama( ), se njena pojasnila v zvezi z določenimi državami, podane v tožbi na prvi stopnji, nanašajo na nemški trg. Družba Solvay se je sicer omejila na splošno prerekanje tega, da imajo popusti, ki jih dodeljuje, naravo rabatov za zvestobo. Pojasnil, ki bi se nanašala posebej na francoski trg, ni bilo v tožbi nič več kot v tedanji dupliki. Tudi odlomki iz duplike družbe Solvay na prvi stopnji( ), ki jih je ta posebej poudarila, se na francoski trg nanašajo le obrobno in nikakor niso povezani s problematiko diskriminacije trgovinskih partnerjev, ki je tu upoštevna( ).

97. Glede na navedeno Splošnemu sodišču ni mogoče očitati, da je očitno napačno razumelo trditve družbe Solvay ali popačilo njihov smisel. Očitek izkrivljanja je zato treba zavreči.

– Napačna uporaba materialnega prava

98. Družba Solvay poleg tega očita kršitev člena 102, drugi odstavek, točka (c), PDEU (člen 82, drugi odstavek, točka (c), ES), ki naj bi izhajala iz točk 398 in 400 izpodbijane sodbe. Splošno sodišče naj bi napačno uporabilo pravo, ker ni preučilo, ali so primeroma navedene stranke družbe Solvay vsakokrat v konkurenčnem razmerju, in sicer, prvič, dve francoski stranki (družbi Durand in Perrier) in, drugič, nemški proizvajalci ravnega in votlega stekla.

99. Komisija je dopustnosti tega očitka ugovarjala s trditvijo, da družba Solvay na prvi stopnji ni očitala nobene kršitve člena 102, drugi odstavek, točka (c) PDEU; to, da naj bi bili proizvajalci gladkega in votlega stekla dejavni na različnih trgih in naj zato ne bi bili v primerljivih položajih, naj bi bilo obravnavano le v zvezi z zatrjevanim neobstojem diskriminacije.

100. Priznati moram, da se mi zdi ta ugovor izjemno formalističen in neprepričljiv. Komisija se v sporni odločbi glede diskriminatornosti sistema popustov družbe Solvay izrecno sklicuje na člen 82, drugi odstavek, točka (c), ES( ). Zato je samo po sebi umevno, da je treba tudi problematiko diskriminacije, o kateri razpravlja Splošno sodišče, obravnavati v povezavi s to določbo, čeprav je stranki v svojih pisnih navedbah izrecno več ne navajata( ).

101. Poleg tega v pritožbenem postopku v skladu s členom 42(2) v povezavi s členom 118 Poslovnika Sodišča sicer ni dovoljeno navajanje novih razlogov. Pritožnik pa lahko podaja nove trditve v zvezi z razlogi, ki jih je že navedel v postopku na prvi stopnji, zlasti v odgovor na pravno mnenje, ki ga je Splošno sodišče navedlo v sodbi( ).

102. Tako je v obravnavanem primeru: kot je razvidno iz povzetka trditev strank v izpodbijani sodbi je družba Solvay že na prvi stopnji trdila, da so proizvajalci gladkega stekla dejavni na drugem trgu kot proizvajalci votlega stekla( ). Na prvi stopnji obravnavano vprašanje, ali so podjetja dejavna na različnih trgih, in tu postavljeno vprašanje, ali so ta podjetja v konkurenčnem razmerju, sta dve plati medalje. Družba Solvay z očitkom v zvezi s konkurenčnim razmerjem le dalje razvija trditev, ki jo je navedla že na prvi stopnji.

103. Sicer pa si družba Solvay s tem očitkom nikakor ne prizadeva, da bi Sodišče pripravila do presoje dejstev, ki je v pritožbenem postopku nedopustna. Nasprotno, sporno je to, ali Splošno sodišče z opustitvijo preučitve konkurenčnega razmerja med proizvajalci gladkega in votlega stekla ni upoštevalo merila, ki bi ga bilo po pravu treba upoštevati v okviru člena 82, drugi odstavek, točka (c), ES. Pri tem gre za pravno vprašanje, katerega preizkus je v pritožbenem postopku dopusten( ).

104. Glede utemeljenosti tega očitka je najprej treba spomniti, da je v členu 82, drugi odstavek, točka (c), ES določen dvostopenjski test. Besedilo, „ki slednje postavlja v podrejen konkurenčni položaj,” ima samostojno vsebino in ne le naravo pojasnjevalnega dodatka z deklaratornim učinkom( ).

105. Pogoji za uporabo člena 82, drugi odstavek, točka (c), ES so zato izpolnjeni le, če se ugotovi, da je ravnanje podjetja s prevladujočim položajem na trgu ne samo diskriminatorno, ampak tudi, da se z njim skuša izkriviti to razmerje konkurence, to je poslabšati konkurenčni položaj dela trgovinskih partnerjev tega podjetja glede na ostale( ).

106. V ozadju člena 82, drugi odstavek, točka (c), ES je razlogovanje, da poslovno ravnanje podjetja s prevladujočim položajem na trgu ne sme izkrivljati konkurence na nabavnem ali prodajnem trgu, to je konkurence med dobavitelji ali odjemalci tega podjetja. Sopogodbeniki podjetja s prevladujočim položajem na trgu pri medsebojnem konkuriranju ne smejo biti v ugodnejšem ali slabšem položaju( ).

107. Za zadevni primer to pomeni, da bi Splošno sodišče pri preizkusu člena 82, drugi odstavek, točka (c), ES vsekakor moralo upoštevati medsebojna konkurenčna razmerja različnih strank družbe Solvay. Da je družba Solvay kršila člen 82, drugi odstavek, točka (c), ES, bi bilo mogoče domnevati le, če bi stranke te družbe med seboj konkurirale, za kar pa ni odločilen trg natrijevega karbonata (sode), ampak trg oziroma trgi stekla, ki so nižje v prodajni verigi. Splošno sodišče je torej s tem, da je v točki 400 izpodbijane sodbe za upošteven štelo zgolj trg natrijevega karbonata in ne trg stekla, napačno uporabilo pravo.

108. Za domnevo zlorabe v smislu člena 82, drugi odstavek, točka (c), ES sicer zadostuje ugotovitev, da je podjetje s prevladujočim položajem s svojim ravnanjem glede na vse okoliščine primera skušalo izkriviti konkurenco med svojimi trgovinskimi partnerji. V takem položaju se ne more zahtevati, da se poleg tega dokaže še dejansko, kvantitativno opredeljivo poslabšanje konkurenčnega položaja posameznih trgovinskih partnerjev( ). Na to je Komisija upravičeno opozorila.

109. Vendar pomeni napačno uporabo prava ugotovitev – kakršno je v obravnavanem primeru sprejelo Splošno sodišče – da so konkurenčna razmerja na trgu, ki je nižje v prodajni verigi in na katerem so dejavne stranke podjetja s prevladujočim položajem na trgu, povsem neupoštevna.

110. V nasprotju z mnenjem Komisije pa te napačne uporabe prava ni mogoče odpraviti s sklicevanjem na to, da gre pri obeh zadevnih francoskih strankah, to je družbah Durant in Perrier, in pri nemških strankah iz sektorja gladkega in votlega stekla le za posamezne primere. Če Splošno sodišče na podlagi očitka udeleženca postopka preuči, da je glede posameznih primerov iz sporne odločbe prišlo do napak v presoji, mora to opraviti ob upoštevanju pravno upoštevnih meril. To pa v obravnavanem primeru ni bilo storjeno.

111. V sodbah Hoffmann­La Roche( ) in Michelin I( ) ni ničesar, kar bi temu nasprotovalo. Odlomki iz teh sodb, ki jih navaja Komisija, se ne nanašajo posebej na uporabo člena 82, drugi odstavek, točka (c), ES,( ) ampak so splošne ugotovitve o naravi zlorabe sistemov popustov podjetji s prevladujočim položajem na trgu.

112. Da so konkurenčna razmerja med trgovinskimi partnerji podjetja s prevladujočim položajem na trgu upoštevna v okviru člena 82, drugi odstavek, točka (c), ES, je sicer razvidno iz sodbe o portugalskih letaliških pristojbinah, iz katere navaja Komisija. Sodišče se je v tej sodbi izrecno sklicevalo na „neupravičeno gospodarsko prednost“, ki jo „v razmerju do svojih konkurentov“ lahko pridobijo prejemniki popusta( ).

113. Prvi del devetega pritožbenega razloga je zato utemeljen.

ii) Drugi del devetega pritožbenega razloga

114. V drugem delu devetega pritožbenega razloga družba Solvay zlasti prereka točko 401 izpodbijane sodbe. Ta del sodbe se nanaša na utemeljitev, ki jo je družba Solvay na prvi stopnji podala v zvezi z domnevno manjšimi stroški natrijevega karbonata za proizvajalce stekla. Splošno sodišče glede tega ugotavlja, da „trditev“ družbe Solvay o teh stroških „ni utemeljena“ in z njo „ni mogoče izpodbijati diskriminatornosti ravnanj, očitanih [družbi Solvay].“ Pritožnica meni, da je Splošno sodišče s tem, prvič, njene pisne navedbe na prvi stopnji izkrivilo in, drugič, kršilo obveznost obrazložitve v skladu s členom 36 v povezavi s členom 53, prvi odstavek, Statuta Sodišča in člen 102, drugi odstavek, točka (c), PDEU (člen 82, drugi odstavek, točka (c), ES).

– Očitek izkrivljanja pisnih navedb družbe Solvay

115. Očitek izkrivljanja pisnih navedb se zdi neutemeljen. Nič ne kaže na to, da je Splošno sodišče pisna pojasnila tožeče stranke na prvi stopnji razumelo očitno napačno ali popačilo njihov smisel( ). Naj spomnim: družba Solvay je na prvi stopnji utemeljevala, da je natrijev karbonat najpomembnejša surovina pri proizvodnji stekla, vendar pa pomeni samo od 2 % do 6 % povprečne prodajne cene stekla. To trditev je Splošno sodišče pravilno navedlo( ). Sama okoliščina, da podobna dopolnilna pojasnila družbe Solvay iz njene duplike v izpodbijani sodbi niso bila izrecno omenjena, ne pomeni, da je Splošno sodišče v tem smislu vsebinsko izkrivilo trditve družbe Solvay.

– Pomanjkljiva obrazložitev

116. Drugače je z očitkom pomanjkljive obrazložitve. Kot je bilo že omenjeno, mora obrazložitev sodbe jasno in nedvoumno izražati sklepanje Splošnega sodišča, tako da se lahko zadevne osebe seznanijo z utemeljitvijo sprejete odločbe, Sodišče pa opravi sodni nadzor( ). Točka 401 izpodbijane sodbe tej zahtevi niti ob še tako naklonjenem branju ne zadosti.

117. Splošno sodišče niti z besedo ne pojasni, zakaj meni, da trditev družbe Solvay o manjših stroških natrijevega karbonata „ni utemeljena“. Iz obrazložitve sodbe zlasti ni razvidno, ali se je Splošno sodišče s pojasnili, ki jih je družba Solvay navedla v dupliki, sploh seznanilo. V teh pojasnilih je družba Solvay kot dokaz za svojo trditev o manjših stroških navedla protidampinško uredbo Komisije( ), v kateri je delež stroškov natrijevega karbonata pri proizvodnji stekla ocenjen do 8 %( ).

118. Splošno sodišče prav tako ne pojasni, zakaj z domnevno majhnim deležem stroškov natrijevega karbonata pri proizvodnji stekla „ni mogoče izpodbijati diskriminatornosti ravnanj, očitanih [družbi Solvay]“. V zadevi bi bilo za to izjavo sicer mogoče navesti dobre razloge( ), vendar pa ti v izpodbijani sodbi niso bili niti namignjeni.

119. Ali je Splošno sodišče menilo, da je delež stroškov neke pomembne surovine za presojo morebitne diskriminacije med strankami podjetja s prevladujočim položajem na trgu na splošno nepomemben? Ali pa je menilo, da delež stroškov v razponu, ki ga je navedla družba Solvay (od 2 % do 6 %) nima vpliva na diskriminatornost obravnavanih poslovnih praks? In če da, zakaj? Z nekaj dodanimi stavki v obrazložitvi sodbe bi se tu lahko in moralo poskrbeti za potrebno jasnost.

120. Splošno sodišče z ugotovitvami iz točke 401 izpodbijane sodbe bralcu ne razjasni, zakaj je bila zavrnjena utemeljitev družbe Solvay v zvezi z domnevno manjšimi stroški natrijevega karbonata pri proizvodnji stekla. S tem tudi Sodišče ne more izvesti svoje funkcije sodnega nadzora. Izpodbijana sodba je zato v točki 401 pomanjkljivo obrazložena, tako da je drugi del devetega pritožbenega razloga utemeljen.

121. Glede na navedeno podrobnejša obravnava očitka kršitve člena 102, drugi odstavek, točka (c), PDEU ni potrebna. Ob očitku pomanjkljive obrazložitve tako ali tako nima samostojne vsebine.

iii) Vmesni sklep

122. V povzetku tako velja, da je deveti pritožbeni razlog deloma utemeljen.

B – Prepoved uporabe dokazov, pridobljenih v okviru preiskave aprila 1989 (drugi pritožbeni razlog)

123. Z drugim pritožbenim razlogom, ki se nanaša na točke od 218 do 230 izpodbijane sodbe, družba Solvay očita kršitev členov 14(3) in 20(1) Uredbe št. 17 (prvi in drugi del drugega pritožbenega razloga). Podjetje Splošnemu sodišču poleg tega očita izkrivljanje dejstev in dokaznih sredstev (tretji del drugega pritožbenega razloga).

124. Podlaga tega pritožbenega razloga je okoliščina, da se je odločba o preiskavi z dne 5. aprila 1989, s katero je Komisija odredila preiskavo prostorov podjetij, dejavnih na evropskem trgu sode, nanašala le na morebitna ravnanja v nasprotju s členom 85 Pogodbe EGS (sporazumi med podjetij ali usklajena ravnanja), medtem ko je bila s sporno odločbo o globi ugotovljena kršitev člena 86 Pogodbe EGS oziroma člena 82 ES (zloraba prevladujočega položaja na trgu). Družba Solvay meni, da dokazna sredstva, ki so bila najdena pri preiskavi v zvezi s členom 85 Pogodbe EGS, ne bi smela biti uporabljena kot podlaga za odločbo v skladu s členom 86 Pogodbe EGS oziroma členom 82 ES.

1. Dopustnost drugega pritožbenega razloga

125. Komisija meni, da je drugi pritožbeni razlog nedopusten, ker temelji na očitku, ki ga je družba Solvay navedla že v postopku na prvi stopnji.

126. Ta ugovor je neutemeljen.

127. Pritožnica se v skladu z ustaljeno sodno prakso sicer ne sme omejiti na to, da ponovno navede tožbene razloge in utemeljitve, ki so bili že predstavljeni pred Splošnim sodiščem( ). Vendar če stranka izpodbija način, kako je Splošno sodišče razlagalo ali uporabilo pravo Unije, se pravna vprašanja, obravnavana v postopku na prvi stopnji, lahko ponovno obravnavajo v pritožbenem postopku. Če stranka svoje pritožbe ne bi mogla utemeljiti z razlogi in trditvami, ki jih je navajala že pred Splošnim sodiščem, bi pritožbeni postopek deloma izgubil pomen( ).

128. V pritožbi družba Solvay podrobno preuči točke od 218 do 230 izpodbijane sodbe in ob sklicevanju na sodbe Sodišča navaja konkretne pravne očitke v zvezi z ugotovitvami Splošnega sodišča. Tako ni mogoče govoriti o zgolj posplošenem ponavljanju ustreznih tožbenih razlogov, uveljavljanih na prvi stopnji.

129. Zato v dopustnost drugega pritožbenega razloga ni mogoče resno dvomiti.

2. Utemeljenost drugega pritožbenega razloga

a) Prvi in drugi del drugega pritožbenega razloga (kršitev členov 14(3) in 20(1) Uredbe št. 17)

130. V skladu s členom 20(1) Uredbe št. 17 se lahko v okviru preiskav v zvezi z omejevalnim sporazumom, ki jih opravi Komisija, pridobljene informacije uporabijo samo za namene ustrezne zahteve ali preiskave. Določba torej določa, po eni strani, namenskost in, po drugi strani, prepoved uporabe dokazov, ki jih pridobi Komisija.

131. V obravnavanem primeru je sporno, kakšen obseg imata ta namenskost in prepoved uporabe. Med strankama je sporno, ali se Komisija za ugotovitev zlorabe prevladujočega položaja na trgu lahko opre na dokazna sredstva, ki jih je prej pridobila pri preiskavi v zvezi z domnevnimi kršitvami prepovedi protikonkurenčnih sporazumov med podjetji na istem trgu.

132. V zvezi s tem iz besedila člena 20(1) Uredbe št. 17 niso razvidni nobeni konkretni napotki. Zato je treba izhajati iz smisla in namena te določbe.

133. Priznano je, da je člen 20(1) Uredbe št. 17 namenjen varovanju pravic do obrambe podjetij, ki so predmet preiskovalnih ukrepov Komisije( ). Kot je ugotovilo Sodišče, bi bile te pravice do obrambe občutno okrnjene, če bi Komisija zoper podjetja lahko uporabila dokaze, ki so bili pridobljeni med preiskavo in ki nikakor niso povezani s predmetom in namenom teh preiskav( ).

134. Za obseg namenskosti in prepovedi uporabe, določenih v členu 20(1) Uredbe št. 17, sta torej odločilna predmet in namen vsakokratne preiskave. Ta pa izhajata iz pooblastila za preiskavo, ki ga izda Komisija( ). V skladu s členom 14(3), drugi stavek, Uredbe št. 17 morata biti navedena v vsakokratni odločbi o preiskavi, ki jo sprejme Komisija, kar pomeni temeljno jamstvo pravic do obrambe zadevnih podjetij( ).

135. V obravnavanem primeru je bilo v odločbi Komisije o preiskavi z dne 5. aprila 1989, na podlagi katere so bili preiskani poslovni prostori družbe Solvay, le napotilo na člen 85 Pogodbe EGS (člen 81 ES)( ). Po ugotovitvah Splošnega sodišča je hotela Komisija takrat samo preveriti, ali je družba Solvay sodelovala pri omejevalnih sporazumih in/ali usklajenih ravnanjih; nič ne kaže na to, da je že tedaj obstajal tudi sum zlorabe prevladujočega položaja na trgu ( ).

136. Na podlagi tega družba Solvay sklepa, da uporaba dokaznih sredstev, pridobljenih pri preiskavi, za ugotovitev zlorabe prevladujočega položaja na trgu v smislu člena 82 ES (takrat člena 86 Pogodbe EGS) ni bila dopustna.

137. To razlogovanje me ne prepriča.

138. V odločbi o preiskavi mora Komisija sicer „jasno navesti domneve, ki jih namerava preveriti“( ). Tako naj bi se preprečilo, da Komisija preiskave opravi brez konkretnih indicev in na slepo srečo( ) – praksa, za katero so pogosto uporablja angleški izraz „fishing expeditions“.

139. Z dolžnostjo navedbe predmeta in namena preiskave pa ne more biti mišljena dokončno zavezujoča navedba vseh pravnih določb, ki jih je zadevno podjetje morda kršilo. Komisiji na tej zgodnji stopnji preiskave namreč še ni treba opraviti stroge pravne opredelitve domnevnih kršitev( ).

140. Včasih je zelo težko vnaprej presoditi, ali ravnanje podjetja z močnejšim položajem na trgu pomeni kršitev prepovedi sklepanja omejevalnih sporazumov (člen 85 Pogodbe EGS, člen 81 ES oziroma člen 101 PDEU) ali zlorabo prevladujočega položaja na trgu (člen 86 Pogodbe EGS, člen 82 ES oziroma člen 102 PDEU). Kot je pravilno ugotovila Komisija, lahko pride celo do prekrivanj stvarnih področij uporabe prepovedi sklepanja omejevalnih sporazumov in prepovedi zlorabe prevladujočega položaja( ).

141. Poleg tega so preiskave, opravljene tako glede na eno kot glede na drugo določbo, namenjene uresničevanju istega osnovnega cilja, in sicer podpiranju uveljavitve pravil o konkurenci iz Pogodb in zaščiti konkurence na notranjem trgu pred izkrivljanjem( ).

142. Stališče, v skladu s katerim bi bilo treba predmet in namen preiskave v zvezi z omejevalnim sporazumom vnaprej zožiti le na določen materialnopravni dejanski stan prepovedi, ki je izrecno opredeljen v pooblastilu za preiskavo, in pri tem kategorično izključiti druge dejanske stanove prepovedi, bi bilo izraz pretirano ozkega in formalističnega pristopa.

143. Nasprotno, v okviru preiskave v zvezi z omejevalnim sporazumom gre zlasti za ugotovitev dejstev in pridobitev dokaznih sredstev( ), na primer takih v zvezi z obstojem določenega sporazuma med podjetji, obstojem določenega ravnanja na trgu in gospodarskimi razlogi, ki stojijo za tem.

144. Komisija se mora glede natančne pravne uvrstitve dejanskega stanja, ki ga preiskuje, opredeliti šele veliko pozneje v upravnem postopku, in sicer najprej provizorično v obliki obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah in nato dokončno ob izdaji odločbe, s katero se konča postopek( ). Možnosti obrambe zadevnega podjetja s tem niso okrnjene, nasprotno, zagotovi se jih ravno z obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah in s tem povezano pravico do zaslišanja.

145. Splošno sodišče zato s tem, da je štelo, da se dokumente, pridobljene pri preiskavi aprila 1989, lahko uporabi tudi v okviru sporne odločbe, ki temelji na členu 82 ES, ni napačno uporabilo prava( ).

b) Tretji del drugega pritožbenega razloga (očitek izkrivljanja dejstev)

146. Družba Solvay v okviru drugega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita izkrivljanje dejstev. Splošno sodišče naj bi se neupravičeno oprlo na podobnost med sporazumi med podjetji ali usklajenimi ravnanji, ki so bili podlaga za preiskavo iz leta 1989, in zlorabo prevladujočega položaja na trgu, kot je bila ugotovljena v sporni odločbi( ).

147. Tudi ta očitek ni utemeljen. Oprt je na nenatančnem branju izpodbijane sodbe.

148. Pritožnica ni uvidela, da Splošno sodišče za podobne ni štelo kršitve, zajete v členih 85 Pogodbe EGS (člen 81 ES, člen 101 PDEU) in 86 Pogodbe EGS (člen 82 ES, člen 102 PDEU), kot take, ampak le dejstva („ravnanja“), ki jih je Komisija raziskala v okviru svoje preiskave in s katerimi je nazadnje tudi utemeljila sporno odločbo( ). Prav ta dejstva – in ne njihova pravna opredelitev – pa so odločilna pri presoji, ali je Komisija kršila zahtevo namenskosti in prepoved uporabe v smislu člena 20(1) Uredbe št. 17( ).

149. Kot je – na da bi se temu ugovarjalo – ugotovilo Splošno sodišče( ), sta se pooblastilo za preiskavo iz leta 1989 in sporna odločba iz leta 2000 med drugim nanašala na izvajanje sporazumov o izključni dobavi. Glede na to je Splošno sodišče, na da bi napačno uporabilo pravo, lahko štelo, da je bila v sporni odločbi izkazana zadostna povezava s predmetom in namenom preiskave iz leta 1989( ), da ni prišlo do kršitve prepovedi uporabe iz člena 20(1) Uredbe št. 17.

c) Vmesni sklep

150. Drugi pritožbeni razlog je zato v celoti neutemeljen.

C – Pravice do obrambe (tretji, četrti in peti pritožbeni razlog)

151. S tretjim, četrtim in petim pritožbenim razlogom družba Solvay v bistvu očita okrnitev svojih pravic do obrambe.

152. Zagotavljanje pravice do obrambe v vseh postopkih, ki lahko privedejo do sankcij, zlasti do glob ali do periodičnih denarni kazni, je temeljno načelo prava Unije, ki je bilo večkrat poudarjeno v sodni praksi Sodišča( ). Sedaj je kodificirano tudi v členih 41(2)(a) in 48(2) Listine o temeljnih pravicah( ).

153. Očitki družbe Solvay v okviru tretjega, četrtega in petega pritožbenega razloga so temeljnega pomena in Sodišču omogočajo, da natančneje pojasni sodno prakso o pravicah do obrambe v upravnih postopkih v zvezi z omejevalnimi sporazumi.

154. Postopkovni okvir, v katerega so vstavljeni ti trije pritožbeni razlogi, je tak:

– Preden je bila v tem postopku izdana prva odločba o globi iz leta 1990 (Odločba 91/299) je imela družba Solvay na podlagi obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah priložnost, da predloži svoja stališča( ). Vendar družbi Solvay vpogled v spis kot tak ni bil omogočen; podjetju so bile dane na razpolago le kopije obremenilnih dokumentov, na katerih je Komisija takrat oprla svoje ugotovitve o možnih kršitvah( ). Namen tega je bila „poenostavitev postopka“( ).

– Leta 2000, torej pred izdajo druge odločbe (Odločba 2003/6), ki je tu sporna, družba Solvay ni bila ponovno zaslišana( ), prav tako pa ji takrat ni bil omogočen vpogled v spis( ).

– Šele v drugem postopku pred Splošnim sodiščem (zadeva T‑57/01) je Komisija predložila del spisov iz upravnega postopka, k čemur jo je z ukrepi procesnega vodstva večkrat pozvalo Splošno sodišče( ). Družba Solvay si je številne dokumente, ki ji nikoli prej niso bili dostopni, lahko ogledala v sodnem tajništvu Splošnega sodišča. Podjetje je prav tako dobilo priložnost, da pred Splošnim sodiščem predstavi svoje stališče o tem, kako bi ti dokumenti lahko koristili njegovi obrambi( ).

– Komisija je morala pred Splošnim sodiščem priznati, da preostalega dela spisov – natančneje pet fasciklov – ne more več najti( ). Komisija Splošnemu sodišču ni mogla predložiti niti zaporednega seznama manjkajočih dokumentov( ).

155. Družba Solvay glede na to očita, prvič, kršitev pravice do vpogleda v spis (tretji in četrti pritožbeni razlog, v zvezi s tem glej oddelek 1) in, drugič, kršitev pravice do zaslišanja (peti pritožbeni razlog, v zvezi s tem glej oddelek 2).

1. Pravica do vpogleda v spis (tretji in četrti pritožbeni razlog)

156. Posledica načela zagotavljanja pravice do obrambe, pravica do vpogleda v spis, pomeni, da mora Komisija zadevnemu podjetju dati možnost, da preuči vse dokumente v preiskovalnih spisih, ki so morda pomembni za njegovo obrambo. K temu spadajo obremenilni in razbremenilni dokumenti, razen poslovnih skrivnosti drugih podjetij, internih dokumentov Komisije in drugih zaupnih podatkov( ).

157. Ni sporno, da je bil družbi Solvay v upravnem postopku posredovan le del spisov, ki jih je Komisija v sporni odločbi uporabila zoper podjetje. Družba Solvay ni imela dostopa do številnih drugih dokumentov iz spisov, v zvezi s katerimi bi na podlagi svojih pravic do obrambe prav tako imela pravico do vpogleda. Komisija je s tem kršila bistveno pravilo postopka( ), ki je izraz pravice do dobrega upravljanja( ). Take kršitve po izdaji sporne odločbe ni mogoče več odpraviti, zlasti pa ne s predložitvijo posameznih dokumentov med poznejšim sodnim postopkom( ).

158. Na tej točki postopka je med udeleženkami sporno le vprašanje, ali bi moralo Splošno sodišče glede na omenjeno kršitev postopka s strani Komisije sporno odločbo razglasiti za nično. V skladu z ustaljeno sodno prakso namreč kršitev postopka v zvezi z vpogledom v spis v upravnem postopku povzroči ničnost odločbe Komisije le, če je povezana s kršitvijo pravic do obrambe( ).

159. Drugače kot Komisija in Splošno sodišče družba Solvay meni, da je prišlo do kršitve njenih pravic do obrambe, kar utemeljuje s številnimi trditvami. Pri tem se pritožnica v bistvenem opira zlasti na splošna načela prava Unije v zvezi z varstvom pravic do obrambe, domnevo nedolžnosti in porazdelitvijo dokaznega bremena. Družba Solvay poleg tega očita neizpolnitev obveznosti obrazložitve v skladu s členom 36 v povezavi s členom 53, prvi odstavek, Statuta Sodišča, in kršitve členov 47, drugi odstavek, 48 in 52(3) Listine o temeljnih pravicah, člena 6 EKČP in člena 6(1) PEU.

160. Vendar družba Solvay podrobnejša pojasnila podaja le glede pravic do obrambe, obrobno pa tudi glede domneve nedolžnosti in obveznosti obrazložitve. Njena posamezna sklicevanja na Listino o temeljnih pravicah, na člen 6 EKČP in člen 6(1) PEU, nimajo samostojne vsebine in zato ne zahtevajo poglobljene preučitve. V zvezi s členom 6(1) PEU zadostuje pripomniti, da ta določba kot taka ne določa nobenih jamstev v zvezi s temeljnimi pravicami. Člen 6 EKČP se za organe Unije pred pristopom Unije k EKČP( ) ne uporablja neposredno, treba pa ga je upoštevati pri razlagi in uporabi spornih splošnih pravnih načel in temeljnih pravic prava Unije( ).

161. Predlagam, da se za namene presoje očitkov družbe Solvay v zvezi s pravicami do obrambe, domnevo nedolžnosti in obveznostjo obrazložitve sledi vrstnemu redu preučitve, ki ga predlaga Komisija in ki se ravna po strukturi izpodbijane sodbe. Zato se bom najprej opredelila glede dopustnosti tretjega in četrtega pritožbenega razloga (o tem v točki a), nato pa bom preučila očitke, ki se nanašajo na dokumente, ki so bili dostopni na prvi stopnji (četrti pritožbeni razlog, o tem v točki b); potem bom obravnavala očitke, katerih predmet je del spisov, ki je bil izgubljen (tretji pritožbeni razlog, o tem v točki c).

a) Dopustnost tretjega in četrtega pritožbenega razloga

162. Komisija prereka dopustnost četrtega pritožbenega razloga in dela tretjega pritožbenega razloga. Trdi, da je presoja koristnosti določenih dokumentov za obrambo nekega podjetja del presoje dejstev in dokazov, za katero je odgovorno le Splošno sodišče in ki je v pritožbenem postopku načeloma ni mogoče preizkusiti.

163. Ta razlaga me ne prepriča. V obravnavanem primeru se Sodišču ne predlaga, naj presojo Splošnega sodišča glede posameznih dokumentov iz spisov nadomesti z lastno preučitvijo( ). Nasprotno, Sodišče je pozvano, naj preveri, ali se je Splošno sodišče pri presoji dejstev in dokazov ravnalo po pravilnih merilih in standardih. To pa je pravno vprašanje, ki ga Sodišče v pritožbenem postopku lahko preizkusi( ).

b) Del spisov, ki je bil dostopen le pred Splošnim sodiščem (četrti pritožbeni razlog)

164. S četrtim pritožbenim razlogom se izpodbija točke od 417 do 446 izpodbijane sodbe, ki se nanašajo na koristnost dela spisov za obrambo družbe Solvay, ki so bili prvič dostopni pred Splošnim sodiščem. Ker je Splošno sodišče štelo, da ta koristnost ni bila izkazana, je sklepalo, da Komisija ni kršila pravic do obrambe( ).

i) Prvi del četrtega pritožbenega razloga

165. V prvem delu četrtega pritožbenega sta navedena dva očitka zoper izpodbijano sodbo, od katerih prvega štejem za neutemeljenega, drugega pa za utemeljenega.

166. Pritožnica meni, prvič, da bi moralo Splošno sodišče kršitve pravic do obrambe, ki so bile očitane na prvi stopnji, preizkusiti najprej, torej pred preizkusom očitanih materialnopravnih napak pri presoji. Sicer naj bi obstajala nevarnost, da bi se Splošno sodišče pri presoji koristnosti različnih dokumentov za obrambo podjetja ravnalo po izidu vsebinskega preizkusa sporne odločbe.

167. Ta prvi očitek je treba zavrniti. Kot upravičeno opozarja Komisija, glede preizkusa materialnopravnih in procesnopravnih očitkov ne zavezuje noben logično nujen vrstni red( ). (Vprašanje, ali se Splošno sodišče pri presoji procesnopravnih očitkov sme ravnati po ugotovitvah v zvezi z materialnopravnimi očitki, bom preučila ločeno v okviru tretjega pritožbenega razloga( ).)

168. Drugič, pritožnica Splošnemu sodišču očita, da zastopa preozko stališče glede namena vpogleda v spis. Meni, da Splošno sodišče koristnosti različnih dokumentov za obrambo ne bi smelo zanikati z utemeljitvijo, da je družba Solvay podatke iz teh dokumentov bodisi že poznala bodisi so se nanašali na točke, ki ji je podjetje tako ali tako že navedlo.

169. Ta očitek je za razliko od prvega utemeljen.

170. Namen vpogleda v spis je ta, da se podjetjem, ki sodelujejo v upravnem postopku in se jim očita kršitev pravil konkurence prava Unije (ta se imenujejo se tudi „zadevna podjetja“), zagotovi učinkovito uveljavljanje njihovih pravic do obrambe( ). Omogočiti jim je treba, da se seznanijo z dokaznimi sredstvi iz spisov Komisije in da lahko na njihovi podlagi učinkovito izrazijo stališče o sklepih, do katerih je prišla Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah( ). Tako se pripomore k enakosti orožij med zadevnim podjetjem in Komisijo in s tem slednjič k poštenemu upravnemu postopku.

171. Če se zadevnemu podjetju v upravnem postopku ne posredujejo obremenilni dokumenti, mora to podjetje pozneje zgolj dokazati, da bi lahko njihovo nerazkritje v njegovo škodo vplivalo na potek postopka in vsebino odločbe Komisije( ). Pri tem zadostuje, da podjetje dokaže, da bi lahko zadevne razbremenilne dokumente uporabilo pri svoji obrambi( ).

172. To gotovo velja zlasti za take dokumente, ki bi zadevnemu podjetju omogočili, da predstavi nove vidike. V sodbi Aalborg Portland govori Sodišče v tej zvezi o vidikih, „ki ne bi bili skladni z ugotovitvami, do katerih je na tej stopnji prišla Komisija, in bi lahko tako kakor koli vplivali na njeno presojo v morebitni odločbi, vsaj glede teže in trajanja ravnanja, očitanega podjetju, ter s tem na višino globe“( ).

173. Vendar pa ne menim, da je iz sodbe Aalborg Portland in nekaterih drugih sodb, v katerih se je Sodišče izrazilo podobno( ), mogoče razbrati, da je namen vpogleda v spis splošno omejen na iskanje novih vidikov. Nasprotno, zdi se mi, da je bila že v sodbi Aalborg Portland nakazana določena odprtost Sodišča do ideje, da lahko dostop do spisa služi drugim namenom, in sicer zlasti z izrazom „kakor koli lahko […] vplivali“( ).

174. Kot je upravičeno pripomnila družba Solvay, se namen vpogleda v spis ne izčrpa s tem, da se zadevnemu podjetju omogoči navedba novih trditev ali vidikov v upravnim postopku. Nasprotno, za vpogled v spis obstaja precejšen praktičen interes tudi zato, ker zadevnemu podjetju omogoči, da svoje trditve v upravnem postopku primerja s stališči tretjih – na primer strank, dobaviteljev, konkurentov in združenj. Zlasti lahko zadevno podjetje stališča tretjih po potrebi uporabi za boljšo utemeljitev lastnih stališč v razmerju do Komisije.

175. Jasno je, da imajo lahko izjave zadevnega podjetja v razmerju do Komisije večjo težo, če niso oprte le na lastne notranje dokumente in spoznanja ali splošno dostopne vire, ampak so poleg tega potrjene s stališči tretjih, ki imajo morda nasprotne interese( ). Namen upravnega postopka namreč ni zgolj, da zadevno podjetje navede tehtne trditve, ampak tudi, da te trditve obrazloži in zadostno dokaže.

176. Splošno sodišče tega ne uvidi, ko na več mestih v izpodbijani sodbi ugotavlja, da nerazkritje določenih dokumentov med upravnim postopkom ne more v škodo družbe Solvay vplivati na potek postopka in vsebino izpodbijane odločbe,

– ker se je družba točk iz dokumentov „dobro zavedala“( ),

– ker je podjetje imelo možnost, da določene podatke priskrbi samo( ), ne da bi se moralo opreti na dokumente svojih konkurentov( ),

– ker je podjetje določene trditve, ki izhajajo iz spisov, že navedlo( ) ali

– ker je bila Komisija z dejanskim stanjem, ki je izhajalo iz spisov, že seznanjena( ).

177. Vpogled v spis bi moral zadevnemu podjetju omogočiti, da se bolje brani( ), kot bi to sicer zmoglo po lastnih močeh. Splošno sodišče je s preozkim razumevanjem namena vpogleda v spis, v katerem ne upošteva zgoraj navedenih vidikov( ), narobe presodilo obseg pravic do obrambe v upravnem postopku in zato napačno uporabilo pravo.

ii) Drugi del četrtega pritožbenega razloga

178. V drugim delu četrtega pritožbenega razloga družba Solvay Splošnemu sodišču očita, da je za dokaz kršitve pravic do obrambe postavilo prestroge zahteve. Pritožnica se pri tem sklicuje na odlomke izpodbijane sodbe, v katerih Splošno sodišče ugotavlja, da

– družba Solvay „ni dokazala, da je nerazkritje [določenih dokumentov] v njeno škodo vplivalo na potek postopka in vsebino izpodbijane odločbe“( ), in

– z navedbami, ki jih je družba Solvay podala po seznanitvi s spisi pred Splošnim sodiščem, ni mogoče ovreči analize Komisije v izpodbijani odločbi( ).

179. Kot pravilno zatrjuje družba Solvay, merilo za domnevo kršitve pravic do obrambe zaradi kršitve postopka v zvezi z vpogledom v spis ni to, ali je opustitev razkritja nekega obremenilnega dokumenta „vplivala“ na potek postopka in vsebino odločbe Komisije v škodo tega podjetja, ampak to, ali bi na potek postopka in vsebino odločbe Komisije „lahko vplivala“( ).

180. Razlika med izrazoma „vplivala“ in “lahko vplivala“ se na prvi pogled lahko zdi zelo majhna. Zato bi nas lahko zavedlo, da bi očitek družbe Solvay zavrnili kot semantično dlakocepstvo.

181. V resnici pa ti jezikovni odtenki razkrivajo, da je Splošno sodišče pri preizkusu kršitve pravic do obrambe, ki jih očita družba Solvay, uporabilo napačno merilo: neupravičeno je zahtevalo dokaz za to, da bi razkritje spornih dokumentov povzročilo drugačen izid upravnega postopka( ). Splošno sodišče bi ravnalo pravilno, če bi upoštevalo zgolj to, ali je zadevno podjetje izkazalo možnost – pa čeprav majhno – da bi dokumenti, do katerih v upravnem postopku ni imelo dostopa, lahko koristili njegovi obrambi( ). Zadevnemu podjetju namreč ni treba dokazati, da bi bila odločba Komisije drugačna, če bi dobilo vpogled v nerazkrite dokumente( ).

182. Splošno sodišče je zato pri preizkusu pravic do obrambe napačno uporabilo pravo.

183. Poleg tega družba Solvay v tej zvezi očita še kršitev domneve nedolžnosti, vendar menim, da ta očitek v primerjavi z očitano kršitvijo pravic do obrambe nima samostojne vsebine, tako da ga ne bom dalje obravnavala.

184. Družba Solvay nazadnje meni, da je obrazložitev izpodbijane sodbe protislovna, saj Splošno sodišče v uvodu navaja pravilno merilo za preizkus („možnost, pa čeprav majhna, da bi bil izid tega postopka drugačen“( )), pozneje pa, nasprotno, uporabi strožje merilo (družba Solvay „ni dokazala, da je nerazkritje dokumentov […] v njeno škodo vplivalo na potek postopka in vsebino izpodbijane odločbe“( ) in ni „[ovrgla] analize Komisije v izpodbijani odločbi“( )).) Kot je bilo pokazano zgoraj( ), pa gre pri zahtevah v zvezi z dokazom kršitve pravic do obrambe za vsebinsko vprašanje in ne za vprašanje o obrazložitvi izpodbijane sodbe. Splošno sodišče je v zvezi s pravicami do obrambe sicer napačno uporabilo pravo, vendar pa to obenem ne pomeni pomanjkljive obrazložitve.

iii) Vmesni sklep

185. Četrti pritožbeni razlog je torej povečini utemeljen. Splošno sodišče je, prvič, pri preizkusu koristnosti dokumentov, ki v upravnem postopku niso bili razkriti, napačno presodilo namen vpogleda v spis in, drugič, v zvezi z dokazom kršitve pravic do obrambe postavilo pretirane zahteve.

c) Izguba delov spisov (tretji pritožbeni razlog)

186. Vsebina tretjega pritožbenega razloga se nanaša na izgubo delov spisov Komisije. Z njim se izpodbija točke od 465 do 482 izpodbijane sodbe, v katerih Splošno sodišče obravnava vprašanje, ali je zaradi izgube petih fasciklov prišlo do kršitve pravic do obrambe družbe Solvay( ), in nanj odgovori nikalno( ).

187. Glede spornih odlomkov sodbe, na katere se nanaša vseh šest delov tretjega pritožbenega razloga, pritožnica navaja številne očitke. Vendar so med njimi mnoga prekrivanja. V bistvu gre vedno za isto vprašanje: ali je Splošno sodišče smelo izključiti možnost, da bi izgubljeni spisi lahko koristili obrambi družbe Solvay( )?

188. Tako kot pritožnica menim, da je na to vprašanje treba odgovoriti nikalno.

189. Pri razlogovanju je treba izhajati iz tega, da mora podjetje, ki se mu v upravnem postopku protipravno zavrne vpogled v določene dele spisov, pred Splošnim sodiščem zgolj dokazati, da bi sporne dokumente lahko uporabilo pri svoji obrambi( ). Zadostuje, da podjetje izkaže možnost – pa čeprav majhno – da bi dokumenti, do katerih v upravnem postopku ni imelo dostopa, lahko koristili njegovi obrambi( ).

190. V obravnavanem primeru je bil Splošnemu sodišču preizkus koristnosti, ki bi jo za družbo Solvay imeli deli spisov, s katerimi se ta ni seznanila, seveda otežen s tem, da zadevnih dokumentov ni bilo mogoče najti.

191. Gotovo ne bi bilo primerno vedno samodejno izhajati iz tega, da bi izgubljeni deli spisov lahko koristili obrambi zadevnega podjetja. Če bi bilo na primer na podlagi verodostojnega kazala mogoče prepričljivo dokazati, da so bili v spornem delu spisov izključno dokumenti, glede katerih vpogled v spis tako ali tako ne bi bil mogoč – to je treba predpostaviti zlasti pri osnutkih odločb ali notranjih zaznamkih Komisije, vendar lahko to velja tudi za druge zaupne dokumente( ) – bi smeli kršitev pravic do obrambe vnaprej izključiti.

192. V obravnavanem primeru pa vsebine izgubljenih delov spisov ni mogoče rekonstruirati niti približno( ). Vprašanje, kdo bi moral nositi posledice te okoliščine, v sodni praksi – kolikor je razvidno – še ni bilo razjasnjeno. Vse doslej sprejete sodbe so se namreč nanašale na dokumente iz upravnih postopkov, katerih vsebina je bila gotova in jo je Splošno sodišče lahko preverilo( ).

193. Načeloma je zadevno podjetje tisto, ki nosi trditveno in dokazno breme glede tega, da bi dele spisov, v katere mu je bil v upravnem postopku protipravno zavrnjen vpogled, lahko uporabilo pri svoji obrambi( ). Vendar lahko to velja le, če ima podjetje na razpolago vsaj verodostojne pokazatelje glede avtorjev ter vrste in vsebine dokumentov, do katerih nima dostopa.

194. Nasprotno pa je za izgubo delov spisov odgovorna Komisija. V skladu z načelom dobrega upravljanja je namreč obvezana, da upravne spise ustrezno vodi in jih varno shranjuje. K ustreznemu vodenju upravnih spisov pa nenazadnje spada tudi sestava verodostojnega kazala za namene poznejše omogočitve vpogleda v spis.

195. Če vsebine izgubljenih delov spisov zaradi neobstoja takega kazala – kot v obravnavanem primeru – ni mogoče rekonstruirati, je glede pravic do obrambe mogoča le ena ugotovitev: ni mogoče izključiti, da bi zadevno podjetje izgubljene dokumente lahko uporabilo pri svoji obrambi.

196. Kljub temu je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi domnevalo ravno nasprotno: menilo je, da je mogoče izključiti, da bi družba Solvay v manjkajočih delih spisov lahko našla dokumente, ki bi koristili njeni obrambi.( ).

197. Splošno sodišče svoje razlogovanje utemelji s tem, da je bilo treba zavrniti vse materialnopravne očitke („vsebinske očitke“) družbe Solvay zoper sporno odločbo( ). Presoja koristnosti izgubljenih delov spisov za obrambo družbe Solvay je bila torej povezana z utemeljenostjo njenih ugovorov zoper ugotovitev zlorabe prevladujočega položaja na trgu( ). Povedano drugače: zdi se, da Splošno sodišče domneva, da ta, ki je imel doslej slabe karte, tudi v preostalih delih spisov ne bi našel nobenih adutov.

198. Tako razlogovanje pomeni napačno uporabo prava. Gotovo je na podlagi posebnih okoliščin vsakega posameznega primera treba preizkusiti, ali je prišlo do kršitve pravic do obrambe. Vendar je ta preizkus treba opraviti glede na to, česa Komisija dolži zadevno podjetje, torej katere očitke navaja zoper njega( ). Proti tem „očitkom“ Komisije se mora podjetje namreč braniti. Povsem neupoštevno pa je, katere vsebinske očitke je podjetje samo doslej navedlo zoper sporno odločbo in ali je z njimi uspelo.

199. Splošno sodišče koristnost izgubljenih dokumentov za družbo Solvay neupravičeno pogojuje s tem, ali so bile dosedanje trditve podjetja „brezpredmetn[e]“( ) ali „[brez] dejanske podlage“( ), ali je družba Solvay določene ugotovitve Komisije prerekala( ) in ali je že predložila določena pojasnila( ).

200. Pravilno bi bilo vpraševati zgolj o tem, ali izgubljeni deli spisov morda vsebujejo podatke, ki bi družbi Solvay omogočili, da izboljša svojo dosedanjo utemeljitev zoper sporno odločbo ali celo navede povsem nove trditve.

201. Splošno sodišče se temu vprašanju izgone tako, da v ospredje postavi dokaze, ki jih je v zvezi z obstojem prevladujočega položaja in zlorabo le-tega predstavila Komisija( ). Pri tem pretežno ne upošteva, da bi bili v izgubljenih delih spisov lahko podatki, s katerimi bi bilo mogoče te dokaze oslabiti ali jih v vsakem primeru prikazati drugačni luči. Družba Solvay je na to upravičeno opozorila.

202. V zvezi s tem je pomembno, prvič, da prima facie visoki tržni deleži sicer pomenijo dokaz prevladujočega položaja na trgu družbe Solvay. Vendar, kot Splošno sodišče samo priznava( ), to velja le ob obstoju izrednih okoliščin( ). Ne pojasni pa, zakaj bi morala družba Solvay sama poznati vse morebitne izjemne okoliščine, tako da za svojo obrambo iz izgubljenih dokumentov ne bi mogla izvedeti nič novega( ). Vsekakor bi bilo tudi iz stališč tretjih mogoče razbrati koristne navedbe o tržnih deležih, moči konkurentov in velikosti morebitne izravnalne tržne moči strank zadevnega podjetja( ).

203. Drugič, treba je spomniti, da narava zlorabe nekaterih ravnanj družbe Solvay – na primer popustov, ki jih je dajala – sicer izhaja iz „neposredne dokazne dokumentacije“( ). V nasprotju s tem prvim vtisom pa se obstoj zlorabe lahko zanika, če so podani pokazatelji, da je ravnanje objektivno gospodarsko upravičeno( ). Ni nujno, da tako pokazatelji izhajajo iz okvira podjetja s prevladujočim položajem na trgu, ampak lahko prihajajo s strani tretjih – na primer strank zadevnega podjetja. Zato ni mogoče izključiti, da bi ti pokazatelji lahko izhajali tudi iz izginulih delov spisov( ).

204. Drugače kot meni Splošno sodišče, družbi Solvay ni bilo treba navesti, natančno v kolikšnem obsegu bi iz izgubljenih delov spisov lahko izhajali za njo koristni pokazatelji. Pred Splošnim sodiščem ni bilo mogoče rekonstruirati vsebine teh dokumentov, nemogočega pa ni mogoče zahtevati od nikogar. Družbi Solvay se prav tako ne sme naložiti negativnih posledic te nemožnosti, saj je za izginotje spornih dokumentov odgovorna Komisija( ). Stalno ponavljajoča se domneva Splošnega sodišča, da bi morala družba Solvay utemeljeno obrazložiti koristnost izgubljenih dokumentov za svojo obrambo( ), zato pomeni napačno uporabo prava.

205. Skratka, Splošno sodišče je pri preizkusu vprašanja, ali bi izgubljeni dokumenti iz spisov lahko koristili obrambi družbe Solvay, uporabilo napačno merilo. Napačno je presodilo zahteve, ki v zvezi s tem izhajajo iz pravic do obrambe. Zato je tretji pritožbeni razlog utemeljen.

206. Očitek kršitve domneve nedolžnosti, ki ga v tej zvezi navaja družba Solvay, nima samostojne vsebine, ki bi presegala zgoraj preučena vprašanja v zvezi s trditvenim in dokaznim bremenom v okviru pravic do obrambe. Posebna obravnava tega očitka zato ni potrebna.

2. Pravica do zaslišanja (peti pritožbeni razlog)

207. Peti pritožbeni razlog družbe Solvay se nanaša na točke od 184 do 193 izpodbijane sodbe, v katerih Splošno sodišče ugotovi, da Komisiji pred izdajo sporne odločbe ni bilo treba ponovno zaslišati podjetja( ). Družba Solvay nasprotno meni, da bi se v upravnem postopku iz leta 2000 zaslišanje moralo opraviti, ker prva odločba o globi (Odločba 91/299), ki jo je Splošno sodišče razglasilo za nično, ni bila le napačno sestavljena, ampak je bila izdana brez nujne zagotovitve vpogleda v spis.

a) Prvi del petega pritožbenega razloga

208. V prvem delu tega pritožbenega razloga družba Solvay očita kršitev obveznosti obrazložitve v skladu s členom 36 v povezavi s členom 53, prvi odstavek, Statuta Sodišča. Vprašanje, ali je bilo zaradi procesnih pomanjkljivosti v zvezi z vpogledom v spis iz prvega upravnega postopka treba opraviti novo zaslišanje, naj v izpodbijani sodbi ne bi bilo obravnavano. Splošno sodišče naj tako ne bi preučilo očitka, ki ga je družba Solvay navedla na prvi stopnji.

209. To trditev je treba zavrniti. Splošno sodišče je, čeprav le z enim stavkom, obravnavalo zahtevo po ponovnem zaslišanju zaradi prejšnje procesne pomanjkljivosti v zvezi z vpogledom v spis: za odgovor na to vprašanje je napotilo na svoje ugotovitve v zvezi z vpogledom v spis( ). To je bilo z vidika Splošnega sodišča logično in dosledno, saj je izhajalo iz tega, da Komisija v zvezi z neizvedenim vpogledom v spis ni kršila pravic do obrambe( ). Glede na razlogovanje, ki mu je Splošno sodišče sledilo v izpodbijani sodbi, ponovno zaslišanje družbe Solvay tako ni bilo potrebno.

210. Zato so ugotovitve Splošnega sodišča glede pravice do zaslišanja zadostno utemeljene. Vprašanje, ali je bilo v zvezi s tem pravo pravilno uporabljeno tudi z vsebinskega vidika, pa je predmet drugega dela petega pritožbenega razloga, ki ga bom preučila zdaj.

b) Drugi del petega pritožbenega razloga

211. V drugem delu petega pritožbenega razloga družba Solvay vsebinsko obravnava vprašanje, ali je bilo treba zaradi pomanjkljivosti postopka, do katere je prišlo leta 1990 v zvezi z vpogledom v spis, pozneje – pred izdajo druge odločbe o globi (Odločba 2003/6) iz leta 2000, ki je tu sporna – podjetje ponovno zaslišati.

212. Družba Solvay v bistvu očita, da je bila kršena njena pravica do zaslišanja in njene pravice do obrambe na splošno. Pritožnica poleg tega očita kršitve členov 47, drugi odstavek, 48 in 52(3) Listine o temeljnih pravicah, člena 6 EKČP in člena 6(1) PEU, načela dobrega upravljanja in člena 266 PDEU (prej člen 233 ES). Vsem tem očitkom je skupna trditev, da je Splošno sodišče napačno presodilo potrebo po ponovnem zaslišanju družbe Solvay s strani Komisije.

213. Pravica do zaslišanja je del pravic do obrambe, ki jih je v upravnih postopkih v zvezi z omejevalnimi sporazumi treba upoštevati. Pravica do zaslišanja pomeni, da je podjetju v preiskavi v upravnem postopku omogočeno, da učinkovito predstavi svoje stališče v zvezi z obstojem in upoštevnostjo ugotovljenega dejanskega stanja in dokumentov, na katere se sklicuje Komisija( ). Ob izdaji sporne odločbe je bilo na zakonodajni ravni to načelo izraženo v členu 19(1) Uredbe št. 17( ).

214. Ni sporno, da je v obravnavanem primeru Komisija na podlagi obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah iz leta 1990 – pred sprejetjem prve odločbe o globi (Odločba 91/299) – zaslišala družbo Solvay. Sporno je le vprašanje, ali so ukrepi, ki bi jih Komisija v skladu s členom 233 ES (sedaj člen 266 PDEU) morala sprejeti po tem, ko je bila prva odločba o globi razglašena za nično, zajemali tudi ponovno zaslišanje.

215. Člen 233 ES nujno ne zahteva od Komisije, da v upravnem postopku v zvezi z omejevalnim sporazumom v skladu z Uredbo št. 17 obnovi celoten postopek. Nasprotno, Komisija lahko postopek nadaljuje v točki, v kateri so sodišča Unije ugotovila kršitev postopka. Če so bila procesna dejanja, opravljena pred kršitvijo postopka, v skladu s predpisi, jih ni treba ponoviti.

216. V primeru PVC, v katerem je bila prva odločba Komisije zaradi obličnostne pomanjkljivosti v zvezi z njenim dokončnim sprejetjem v okviru kolegija komisarjev razglašena za nično, je Sodišče dopustilo, da je Komisija brez ponovnega zaslišanja zadevnih podjetij sprejela drugo odločbo, ki je imela v bistvenem enako besedilo( ). Splošno sodišče se je v izpodbijani sodbi oprlo na to sodno prakso, da bi utemeljilo, da tudi v obravnavanem primeru ponovno zaslišanje družbe Solvay ni bilo potrebno( ).

217. Na prvi pogled se zdi, da sta si primer PVC in obravnavani primer dejansko podobna. Tudi v obravnavanem primeru je bila prva odločba o globi Komisije (Odločba 91/299) zaradi obličnostne pomanjkljivosti na koncu upravnega postopka – natančneje pri sestavi odločbe – razglašena za nično.

218. Vendar se ob natančnejši preučitvi razkrije odločilna razlika: drugače kot v primeru PVC je v upravnem postopku v obravnavanem primeru prišlo še do druge resne kršitve, ki se je zgodila dolgo pred fazo dokončnega sprejema in sestave odločbe o globi: zadevnemu podjetju ni bil zagotovljen vpogled v spis, ki bi zadostil pravnim zahtevam( ).

219. Sodišča Unije se v svojih sodbah v zvezi s prvo odločbo o globi (Odločba 91/299)( ) sicer niso ukvarjala s pravico do vpogleda v spis in pravicami do obrambe, temveč so se omejila zgolj na preučitev problematike v zvezi s sestavo. Vendar pa na podlagi tega ni mogoče sklepati, da so sodišča Unije potrdila, da je upravni postopek glede vpogleda v spis in pravic do obrambe potekal v skladu s predpisi.

220. Nasprotno, Splošno sodišče je glede Odločbe 91/297, ki se nanaša na isti upravni postopek v zvezi z omejevalnim sporazumom kot Odločba 91/299, ugotovilo kršitev pravic do obrambe zaradi nepopolnega vpogleda v spis( ). Poleg tega ima Komisija glede omogočanja vpogleda v spis že od leta 1982 jasno prakso( ).

221. Komisiji bi lahko pritrdili, da iz različnih sodb Splošnega sodišča z dne 29. junija 1995 glede ciljev in obsega vpogleda v spis niso izhajali enotni signali( ). Vendar so bile najkasneje leta 2000 ob izdaji odločbe o globi, ki je tu sporna, vse morebitne nejasnosti v zvezi s tem že zdavnaj odpravljene( ).

222. V teh okoliščinah bi Komisija v obravnavanem primeru morala po razglasitvi ničnosti prve odločbe o globi obnoviti upravni postopek od stopnje neposredno po vročitvi obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah. Družbi Solvay bi morala v skladu s pravnimi zahtevami omogočiti obširen vpogled v spis in na podlagi tega podjetje ponovno zaslišati.

223. Na obveznost Komisije, da po vpogledu v spis opravi ponovno zaslišanje, ne vpliva okoliščina, da druga odločba o globi (Odločba 2003/6), ki je tu sporna, ni bila utemeljena z novimi ugotovitvami o možnih kršitvah( ). Družba Solvay je imela sicer že leta 1990 priložnost, da se opredeli glede vseh ugotovitev o možnih kršitvah, s katerimi je Komisija utemeljila prvo in drugo odločbo o globi. Vendar je morala to storiti na podlagi zelo nepopolnega poznavanja spisov, saj so ji bili predani le obremenilni dokumenti( ).

224. Pravica do zaslišanja se ne izčrpa s pravico do predstavitve stališča glede vseh ugotovitev Komisije o možnih kršitvah. Nasprotno, zadevno podjetje mora imeti možnost, da svoje stališče predstavi ob poznavanju vseh delov spisov, ki so mu v skladu s predpisi dostopni. Sicer bi pravice do obrambe izgubile precejšen del svoje učinkovitosti.

225. Možnost predstaviti stališče ima povsem drugo kakovost, če se je zadevnemu podjetju prej ustrezno omogočil vpogled v spis. Zlasti je očitno, da bo podjetje, ki mu ni bil omogočen zgolj vpogled v obremenilne dokumente, ampak tudi v razbremenilne, lahko učinkoviteje ugovarjalo ugotovitvam Komisije o možnih kršitvah kot podjetje, ki mu je bilo pokazano le obremenilno gradivo.

226. Splošno sodišče je zato s tem, da je štelo, da Komisiji ni bilo treba ponovno zaslišati družbe Solvay, napačno uporabilo pravo v zvezi s pravico do zaslišanja. Slednjič se s tem nadaljuje napačna uporaba prava, do katere je v izpodbijani sodbi prišlo v zvezi s pravico do vpogleda v spis( ).

227. Načela dobrega upravljanja, na katerega se družba Solvay prav tako sklicuje, tu ni treba dalje obravnavati, ker nanj oprta utemeljitev v primerjavi z utemeljitvijo pravic do obrambe in pravice do zaslišanja nima samostojne vsebine. Kot je že bilo pojasnjeno( ), prav tako ni treba obravnavati člena 6 EKČP in člena 6(1) PEU.

c) Vmesni sklep

228. Skratka, drugi del petega pritožbenega razloga je zato utemeljen.

D – Pravica do odločanja v razumnem roku (prvi pritožbeni razlog)

229. S prvim pritožbenim razlogom, ki se nanaša na točke od 119 do 142 izpodbijane sodbe, družba Solvay zatrjuje kršitev svoje pravice do odločanja v razumnem roku. To načelo je v sodni praksi Sodišča priznano kot splošno pravno načelo prava Unije v upravnih postopkih pred Komisijo in sodnih postopkih pred sodišči Unije( ). Medtem je bilo s členoma 41(1) in 47, drugi odstavek, Listine o temeljnih pravicah tudi kodificirano.

230. Čeprav so se sodišča Unije že večkrat ukvarjala s problematiko razumnega trajanja postopkov v zadevah v zvezi s konkurenco, se mi zdi, da imajo vprašanja, ki jih je pred Splošnim sodiščem odprla družba Solvay, posebno težo. Prvič, nanašajo se na primer, katerega celotno trajanje je bilo ob upoštevanju vseh faz upravnega in sodnega postopka brez dvoma posebej dolgo. Drugič, ti očitki so bili predstavljeni v kontekstu uveljavitve Lizbonske pogodbe 1. decembra 2009, s katero je Listina Evropske unije o temeljnih pravicah postala pravno zavezujoča (člen 6(1) PEU).

231. Prvi pritožbeni razlog je razčlenjen v skupaj pet delov, ki se deloma nanašajo na presojo trajanja postopka (o tem v točki 1) in deloma na pravne posledice predolgega trajanja postopka (o tem v točki 2).

1. Zahteve v zvezi s presojo trajanja postopka (prvi in drugi del prvega pritožbenega razloga)

232. Pravne zahteve v zvezi s presojo trajanja postopka so predmet prvih dveh delov prvega pritožbenega razloga.

a) Predhodno vprašanje o tem, ali so očitki družbe Solvay brez učinka

233. Drugače kot meni Komisija, očitki družbe Solvay v zvezi s trajanjem postopka nikakor niso „povečini brezpredmetni“. Morebitna razveljavitev izpodbijane sodbe gotovo predpostavlja še nadaljnji miselni korak – premislek o sankcijah zaradi predolgega postopka. Kljub temu je preučitev trajanja postopka kot takega nujna( ), saj brez ugotovitve predolgega trajanja postopka ni mogoče vnaprej šteti, da je bila kršena pravica do odločanja v razumnem roku. Merila, ki jih je Splošno sodišče uporabilo pri presoji trajanja postopka, ni mogoče popolnoma izključiti iz pravne presoje Sodišča v pritožbenem postopku.

234. Očitki družbe Solvay v zvezi s trajanjem postopka bi bili brezpredmetni kvečjemu v primeru, če bi jih pritožnica uveljavljala ločeno od očitkov v zvezi s pravnimi posledicami predolgega trajanja postopka. Vendar to v obravnavanem primeru ni tako. Nasprotno, pritožnica sodbo izpodbija na podlagi obeh vidikov, pri čemer se tretji do peti del prvega pritožbenega razloga nanašajo posebej na pravne posledice.

235. Glede na to je treba ugovor glede neučinkovitosti, ki ga uveljavlja Komisija, zavrniti.

b) Nujnost celostne presoje trajanja postopka (prvi del prvega pritožbenega razloga)

236. V prvem delu prvega pritožbenega razloga družba Solvay očita, da je Splošno sodišče pri presoji trajanja postopka obravnavalo zgolj posamezne faze upravnega in sodnega postopka ločeno, ne da bi postopek, ki teče od preiskav iz leta 1989, presojalo v celoti.

237. Razumnost trajanja postopka je treba presojati ob upoštevanju okoliščin posamezne zadeve, zlasti interesov, ki jih imajo zadevne osebe v sporu, zapletenosti zadeve ter ravnanja tožeče stranke in pristojnih organov( ). Sodišče je pri tem ugotovilo, da seznam upoštevnih meril ni izčrpen( ).

238. K ustreznemu preizkusu trajanja postopka brez dvoma spada to, da Splošno sodišče trajanje vsake posamezne faze presodi posebej( ). Že okoliščina, da je bila katera koli faza postopka predolga, sama po sebi upraviči ugotovitev kršitve pravice do odločanja v razumnem roku( ).

239. Vendar k ustreznemu preizkusu trajanja postopka ne spada le taka presoja „po koščkih“, ampak tudi celostna presoja trajanja upravnega postopka in morebitnega sodnega postopka( ).

240. Zahtevi po celostni obravnavi ni mogoče ugovarjati s tem, da sta upravni in sodni postopek drugačna in da so pogoji, ki jih morata izpolniti uprava oziroma Splošno sodišče, v Listini o temeljnih pravicah določeni na različnih mestih. S stališča zadevnega podjetja je odločilno le to, kdaj bo o njegovi „zadevi“ dokončno odločil nepristranski organ. Člena 41(1) in 47, drugi odstavek, Listine o temeljnih pravicah zajemata zgolj dva izraza istega procesnopravnega načela, namreč da lahko pravni subjekti pričakujejo odločitev v razumnem roku.

241. Praviloma sicer velja domneva, da pravica do odločanja v razumnem roku ni bila kršena, če nobena posamezna faza upravnega in sodnega postopka sama po sebi ni bila predolga. Vendar več kot ima celotni postopek – sestavljen iz enega ali več upravnih in/ali sodnih postopkov – faz, toliko večjo težo ima presoja njegovega celotnega trajanja.

242. V obravnavanem primeru sta prvemu delu upravnega postopka (od leta 1989 do leta 1990) in prvemu sodnemu postopku (od leta 1991 do leta 2000) sledila drugi – čeprav zelo rudimentaren – del upravnega postopka (leta 2000) in drugi sodni postopek (od marca 2001 dalje)( ). Vse te faze postopka so ob razglasitvi izpodbijane sodbe trajale več kot 20 let; do danes je minilo celo 22 let. Verjetno noben drug postopek v evropskem konkurenčnem pravu ni trajal tako dolgo( ).

243. V teh okoliščinah ustrezna presoja trajanja postopka ni mogoča brez upoštevanja celotnega trajanja upravnega in sodnega postopka do razglasitve izpodbijane sodbe. Ker Splošno sodišče take celostne presoje ni opravilo, je v izpodbijani sodbi napačno uporabilo pravo. Prvi del prvega pritožbenega razloga je zato utemeljen.

c) Zatrjevana pomanjkljiva obrazložitev (drugi del prvega pritožbenega razloga)

244. Družba Solvay poleg tega očita pomanjkljivo obrazložitev (člen 36 v povezavi s členom 53, prvi odstavek, Statuta Sodišča), ker Splošno sodišče pri presoji trajanja postopka ni upoštevalo faze postopka, ki jo je vodilo samo.

245. Dejansko Splošno sodišče trajanje faze postopka, ki jo je vodilo samo, (postopek v zadevi T‑57/01) ne omeni niti z besedo. Vendar je treba upoštevati, da je lahko obrazložitev prvostopenjske sodbe tudi implicitna, če zadevnim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi, zakaj Splošno sodišče ni sprejelo njihove utemeljitve, Sodišču pa da na razpolago dovolj podatkov za izvajanje nadzora( ).

246. V obravnavanem primeru Splošno sodišče izhaja iz tega, da podlaga za razglasitev ničnosti sporne odločbe ne more biti že samo trajanje postopka, ampak le kršitev pravic do obrambe, do katere pride zaradi trajanja postopka. Ker je Splošno sodišče menilo, da do kršitve pravic do obrambe ni prišlo, je v izpodbijani sodbi lahko opustilo izrecno presojo trditev družbe Solvay v zvezi s trajanjem postopka pred Splošnim sodiščem. V tem smislu ne gre za pomanjkljivo obrazložitev.

247. V teh okoliščinah je treba drugi del prvega pritožbenega razloga zavrniti.

2. Pravne posledice predolgega postopka (tretji do peti del prvega pritožbenega razloga)

248. V tretjem do petem delu prvega pritožbenega razloga družba Solvay obravnava pravne posledice morebitne prekoračitve razumnega trajanja upravnega in sodnega postopka.

a) Zahteva okrnitve pravic do obrambe (tretji del prvega pritožbenega razloga)

249. V okviru tretjega dela prvega pritožbenega razloga se zastavlja vprašanje temeljnega pomena. Med strankama je sporno, ali morebitna kršitev temeljne pravice do odločanja v razumnem roku že sama po sebi upraviči razglasitev ničnosti sporne odločbe ali pa je treba poleg tega dokazati še okrnitev možnosti obrambe zadevnega podjetja( ).

250. Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi izhajalo iz tega, da je predolg postopek lahko podlaga za razglasitev ničnosti odločbe Komisije le, če se dokaže, da je zaradi trajanja postopka prišlo do okrnitve možnosti obrambe zadevnega podjetja( ). Tak pristop je skladen z zdaj že ustaljeno sodno prakso Sodišča, v skladu s katero je na splošno odločilno to, ali je trajanje postopka vplivalo na njegov izid( ).

251. Vendar družba Solvay meni, da je ta sodna praksa zastarela, in Sodišču predlaga, naj jo glede na to, da je Listina o temeljnih pravicah z začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe postala pravno zavezujoča, ponovno preuči.

252. V tej zvezi so posebnega pomena zahteve iz člena 52(3) Listine. Ta določba v prvem stavku določa skladnostno klavzulo, v skladu s katero sta vsebina in obseg pravic iz Listine, ki ustrezajo pravicam iz EKČP, enaka kot vsebina in obseg pravic, ki ju določa EKČP.

253. Res je, da je bila temeljna pravica Unije do odločanja v razumnem roku v skladu s členoma 41(1) in 47, drugi odstavek, Listine o temeljnih pravicah oblikovana po določbi člena 6(1) EKČP( ). Vendar drugače kot meni družba Solvay člen 6(1) EKČP, kakor ga zdaj razlaga ESČP, ne zahteva, da se odločba o globi v zvezi z omejevalnim sporazumom razglasi za nično in upravni postopek ustavi zgolj zaradi prekoračitve razumnega roka odločanja.

254. Kot je pravilno pripomnila Komisija, na splošno velja, da imajo v skladu z EKČP države pogodbenice določeno diskrecijsko pravico glede presoje načina in sredstev za odpravo morebitnih kršitev temeljnih pravic( ).

255. Iz sodne prakse ESČP v zvezi s členom 6(1) EKČP je poleg tega mogoče izpeljati, da je popolna razveljavitev kazenskopravnih sankcij in ustavitev zadevnega kazenskega postopka le ena od mogočih oblik zadoščenja v smislu člena 41 EKČP za kršitev temeljne pravice zaradi predolgega trajanja postopka( ). Dolžnost nacionalnih organov, da razveljavijo sankcije in ustavijo postopek, tam ni omenjena. Nasprotno, ESČP kot primerno zadoščenje za predolgo trajanje