Keywords

Summary



Keywords

1. Promet – Zračni promet – Direktiva 2009/12 – Letališke pristojbine – Področje uporabe – Kršitev načela enakega obravnavanja – Neobstoj

(člen 80(2) ES; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2009/12)

2. Promet – Zračni promet – Direktiva 2009/12 – Letališke pristojbine – Področje uporabe – Kršitev načela sorazmernosti – Neobstoj

(člen 5, tretji odstavek, ES; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2009/12)

3. Pravo Skupnosti – Načela – Načelo subsidiarnosti – Uporaba na področju zračnega prometa

(člena 5, drugi odstavek, ES in 80 ES)

Summary

1. Primerljivost različnih položajev se presoja glede na vse njihove značilnosti. Te je treba utemeljiti in presojati zlasti ob upoštevanju predmeta in namena akta Unije, s katerim je uvedeno zadevno razlikovanje. Poleg tega je treba upoštevati načela in cilje področja, s katerega je zadevni akt.

Direktiva 2009/12 o letaliških pristojbinah temelji na členu 80(2) ES, ki določa, da Svet lahko odloči, ali, koliko in po kakšnem postopku je treba sprejeti ustrezne predpise za pomorski in zračni prevoz. Svetu so tako s tem, da lahko odloča o času ter o vsebini in obsegu svojega ukrepanja glede pomorskega in zračnega prevoza, s Pogodbo podeljena široka zakonodajna pooblastila za sprejetje ustreznih skupnih pravil. Sodišče Unije pri nadzoru izvajanja takega pooblastila ne sme s svojo presojo nadomestiti presoje zakonodajalca Unije, ampak se mora omejiti na preizkus, ali je v zvezi s to presojo podana očitna napaka ali zloraba pooblastil oziroma ali je zakonodajalec očitno prekoračil meje svojih zakonodajnih pooblastil.

Vsekakor se zakonodajalec za uvedbo neke splošne in abstraktne ureditve lahko zateče h kategorizaciji na podlagi objektivnih meril in splošnih ugotovitev. To velja toliko bolj, kadar mora zakonodajalec Unije za izvajanje skupne politike presoditi zapleteno ekonomsko situacijo, kot praviloma velja za področje zračnega prevoza.

Pod temi pogoji zakonodajalec Unije pri sprejetju Direktive 2009/12 pristojnosti ni izvajal očitno napačno ali z zlorabo pooblastil ter ni očitno prekoračil meje svojih širokih zakonodajnih pooblastil, ki jih ima na področju politike zračnega prevoza, ker je menil, da drugotna letališča držav članic, kar zadeva uporabnike letališč, niso v enakem položaju kot glavna letališča. V državah članicah, v katerih nobeno letališče ne dosega minimalnega praga, določenega z Direktivo 2009/12, je namreč treba letališče z največjim letnim številom potnikov šteti za vstopno točko v zadevno državo članico, zaradi česar ima privilegiran položaj, kar zadeva uporabnike letališč. Nasprotno pa letališč, za katera se Direktiva 2009/12 ne uporablja, ne glede na dejansko letno število potnikov ni mogoče šteti za glavna letališča držav članic, v katerih so. Ta letališča je mogoče šteti za drugotna letališča držav članic, katerih strateški pomen je za letalske družbe glede na glavna letališča načeloma drugačen, tako da so ta letališča, kar zadeva uporabnike letališč, na področju določitve letaliških pristojbin v različnem položaju.

(Glej točke od 32 do 35, od 47 do 48 in 50.)

2. V zvezi s sodnim nadzorom nad izpolnjevanjem teh pogojev, ki izhajajo iz načela sorazmernosti, na področjih, na katerih ima zakonodajalec Unije široka zakonodajna pooblastila, kakor na področju zračnega prevoza, lahko le očitna neprimernost ukrepa, sprejetega na enem od teh področij, glede na cilj, ki mu sledi pristojna institucija, vpliva na zakonitost takega ukrepa. Vendar je zakonodajalec Unije kljub taki pristojnosti dolžan svojo izbiro utemeljiti z objektivnimi merili. Pri presoji omejitev, vezanih na različne mogoče ukrepe, mora tudi preučiti, ali cilji sprejetega ukrepa upravičujejo negativne gospodarske posledice, celo znatne, za posamezne operaterje.

Direktiva 2009/12 o letaliških pristojbinah s tem, da se uporablja za letališča, ki so v državah članicah, v katerih nobeno letališče ne dosega minimalnega praga, ki je določen v tej direktivi, in ki imajo največ potnikov na leto, ne glede na dejansko število potnikov, ne krši načela sorazmernosti.

Glede vprašanja, ali je sprejetje okvira, ki zahteva spoštovanje skupnih načel za uvedbo letaliških pristojbin na nacionalni ravni, z Direktivo 2009/12 primerno za uresničitev cilja te direktive, je treba ugotoviti, da če obstaja tveganje, da so upravni organi letališč v privilegiranem položaju, kar zadeva uporabnike letališč, in če zato obstaja tveganje zlorabe takega položaja glede določitve letaliških pristojbin, je tak okvir načeloma primeren za preprečitev uresničitve takega tveganja.

Glede sorazmernosti navedene direktive nič ne omogoča sklepanja, da so stroški za zadevna letališča ali države članice, ki so posledica ureditve, uvedene s to direktivo, očitno nesorazmerni glede na prednosti, ki izhajajo iz nje.

(Glej točke od 62 do 64, 66 in od 68 do 69.)

3. Načelo subsidiarnosti se uporabi, kadar zakonodajalec Unije kot pravno podlago uporabi člen 80 ES, ker mu s to določbo ni podeljena izključna pristojnost sprejetja pravil na področju zračnega prevoza.

(Glej točko 79.)