ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 6(1) in (4) Direktive 2008/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. novembra 2008 o odpadkih in razveljavitvi nekaterih direktiv v povezavi s členom 13(1) Direktive 2009/28/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov, spremembi in poznejši razveljavitvi direktiv 2001/77/ES in 2003/30/ES, kakor je bila spremenjena z Direktivo (EU) 2015/1513 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. septembra 2015, je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, v skladu s katero je treba vlogo za izdajo dovoljenja za zamenjavo metana – kot vira energije obrata za proizvodnjo električne energije, ki izpušča emisije v zrak – s snovjo, pridobljeno s kemično obdelavo odpadnih rastlinskih olj, zavrniti, ker ta snov ni vpisana na seznam kategorij goriv iz biomase, ki so odobrena za ta namen, in ker se lahko ta seznam spremeni samo z ministrsko uredbo, katere postopek sprejetja ni usklajen z upravnim postopkom za izdajo dovoljenja za uporabo take snovi kot goriva, če je država članica, ne da bi napravila očitno napako pri presoji, lahko ugotovila, da ni bilo dokazano, da uporaba tega rastlinskega olja v takih okoliščinah izpolnjuje pogoje iz člena 6(1) Direktive 2008/98 in, zlasti, da nima nobenega možnega škodljivega vpliva na okolje in zdravje ljudi. Predložitveno sodišče mora preveriti, ali je tako v zadevi v glavni stvari.
7

Poglavje 1 Priloge A k isti uredbi, v katerem so naštete splošne značilnosti in temeljna načela ESR 2010, vsebuje med drugim odstavke 1.01, 1.19, 1.34, 1.35, 1.36 in 1.57 te priloge, ki določajo: „1.01 [ESR 2010] je mednarodno skladen računovodski okvir za sistematično in podrobno opisovanje celotnega gospodarstva (tj. regije, države ali skupine držav), njegovih sestavnih delov in odnosov z drugimi celotnimi gospodarstvi. […] 1.19 Za EU in njene države članice imajo podatki iz okvira ESR pomembno vlogo pri oblikovanju in spremljanju socialnih in ekonomskih politik. […] 1.34 Sektorski računi se ustvarijo z dodelitvijo enot sektorjem, kar omogoča predstavitev transakcij in izravnalnih postavk računov po sektorjih. Predstavitev po sektorjih razkriva veliko ključnih mer za namene ekonomske in fiskalne politike. Glavni sektorji so gospodinjstva, država, družbe (finančne in nefinančne), nepridobitne institucije, ki opravljajo storitve za gospodinjstva (NPISG), in tujina. Razlikovanje med tržno in netržno dejavnostjo je pomembno. Subjekt, ki ga nadzira država in je prikazan kot tržna družba, se razvrsti v sektor družb, zunaj sektorja država. Tako ravni primanjkljaja in dolga družbe nista del javnofinančnega primanjkljaja in javnega dolga. 1.35 Pomembno je, da se za dodeljevanje subjektov sektorjem določijo jasna in trdna merila. Javni sektor je sestavljen iz vseh institucionalnih enot, rezidenčnih v gospodarstvu, ki jih nadzira država. Zasebni sektor je sestavljen iz vseh drugih rezidenčnih enot. V tabeli 1.1 so prikazana merila za razlikovanje med javnim in zasebnim sektorjem ter v javnem sektorju med državnim sektorjem in sektorjem javnih družb, v zasebnem sektorju pa med sektorjem NPISG in sektorjem zasebnih družb. Tabela 1.1 Merila Državni nadzor (javni sektor) Zasebni nadzor (zasebni sektor) Netržna proizvodnja Država NPISG Tržna proizvodnja Javne družbe Zasebne družbe 1.36 Nadzor je opredeljen kot sposobnost določanja splošne politike ali programa institucionalne enote. Nadaljnje podrobnosti glede opredelitve nadzora so navedene v odstavkih 2.35 do 2.39. […] 1.57 Institucionalne enote so ekonomski subjekti, ki lahko imajo v lasti blago in sredstva, prevzemajo obveznosti ter sodelujejo v gospodarskih dejavnostih in transakcijah z drugimi enotami v lastnem imenu. Za namene sistema ESR 2010 so institucionalne enote združene v pet domačih institucionalnih sektorjev, ki se med seboj izključujejo: (a) nefinančne družbe; (b) finančne družbe; (c) država; (d) gospodinjstva; (e) [NPISG]. Vseh pet sektorjev skupaj sestavlja celotno domače gospodarstvo. Vsak sektor se deli tudi na podsektorje. Sistem ESR 2010 omogoča izdelavo celotnega sklopa računov tokov in bilanc stanja za vsak sektor in podsektor ter za celotno gospodarstvo. Nerezidenčne enote se lahko povezujejo s temi petimi domačimi sektorji in povezovanja so prikazana med petimi domačimi sektorji in šestim institucionalnim sektorjem: sektorjem tujine. […]“.
6

Člen 10 Uredbe Komisije (ES) št. 952/2006 z dne 29. junija 2006 o podrobnih pravilih za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 318/2006 kar zadeva upravljanje notranjega trga za sladkor in sistem kvot (UL 2006, L 178, str. 39), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 707/2008 z dne 24. julija 2008 (UL 2008, L 197, str. 4) (v nadaljevanju: Uredba št. 952/2006), je določal: „1. Pristojni organ države članice v vsakem tržnem letu opravi nadzor pri vsakem odobrenem proizvajalcu in rafineriji. 2. Namen nadzorov je prepričati se o točnosti in izčrpnosti podatkov, navedenih v evidenci iz člena 9 in sporočilih iz člena 21, zlasti z analizo skladnosti med količinami dobavljenih surovin in količinami dobljenih končnih proizvodov ter s primerjavo trgovinskih dokumentov ali drugih ustreznih dokumentov. Nadzori vključujejo preverjanje točnosti merilnih instrumentov in laboratorijskih analiz, uporabljenih za kvantificiranje dobav surovin in njihove vključitve v proizvodnjo, dobljenih proizvodov in gibanj zalog. Nadzori vključujejo preverjanje točnosti in izčrpnosti podatkov, uporabljenih za določitev povprečnih mesečnih prodajnih cen podjetja v skladu s členom 13(2). Pri proizvajalcih sladkorja se nadzira tudi upoštevanje obveznosti plačila minimalne cene pridelovalcu sladkorne pese. Nadzori najmanj enkrat na dve leti vključujejo tudi fizično preverjanje zalog. 3. Če pristojni organi države članice predvidijo, da se nekateri elementi nadzora lahko izvajajo na vzorcu, mora ta vzorec zagotoviti zanesljivo in reprezentativno raven nadzora. 4. Država članica lahko od odobrenih podjetij zahteva, da uporabijo storitve potrjevalca računov, katerega status je priznan v državi članici, za vzpostavitev potrjevanja podatkov, pripravljenih v podjetju, in zlasti podatkov o cenah iz člena 13. 5. Za vsak nadzor se sestavi poročilo o nadzoru, ki ga podpiše inšpektor in ki vsebuje natančno poročilo o različnih elementih nadzora. V tem poročilu so zlasti navedeni naslednji podatki: (a) datum nadzora in prisotne osebe; (b) nadzorovano obdobje in zadevne količine; (c) uporabljene tehnike nadzora in po potrebi navedbo metod vzorčenja; (d) izsledki nadzora in možni korekturni [korektivni] ukrepi; (e) oceno resnosti, obsega, stopnjo trajnosti in trajanje napak in ugotovljenih razlik ter tudi navedbo ostalih elementov, ki jih je treba upoštevati pri uporabi sankcij. Vsako poročilo o nadzoru se hrani v arhivu najmanj tri leta po letu opravljanja nadzora in sicer tako, da ga nadzorne službe Komisije zlahka uporabijo. 6. Države članice si medsebojno pomagajo, da bi zagotovile učinkovite kontrole in zagotovile preverjanje pristnosti predloženih dokumentov in/ali točnosti izmenjanih podatkov.“
3

V prvi uvodni izjavi ter v uvodnih izjavah od četrte do šeste in od osme do enajste Uredbe št. 1408/71 je navedeno: „ker določbe za koordinacijo nacionalnih zakonodaj na področju socialne varnosti sodijo v okvir svobodnega gibanja delavcev, ki so državljani držav članic, in bi morale prispevati k izboljšanju njihovega življenjskega standarda in pogojev zaposlovanja; […] ker je treba spoštovati posebne značilnosti nacionalnih zakonodaj na področju socialne varnosti in zato določiti le sistem koordinacije; ker je v okviru te koordinacije znotraj [Unije] delavcem, ki živijo v državah članicah, in njihovim vzdrževanim družinskim članom ter preživelim osebam nujno zajamčiti enako obravnavanje v različnih nacionalnih zakonodajah; ker morajo določbe o koordinaciji jamčiti, da delavci, ki se gibljejo v [Uniji], in njihovi vzdrževani družinski člani in preživele osebe ohranijo pravice in ugodnosti, ki so jih pridobili ali jih pridobivajo; […] ker mora za zaposlene in samozaposlene osebe, ki se gibljejo v [Uniji], veljati sistem socialne varnosti le ene države članice, da bi se preprečilo prekrivanje nacionalnih zakonodaj, ki se uporabljajo in zapleti, ki lahko iz tega izhajajo; ker morajo biti primeri, v katerih za osebo kot izjema od splošnega pravila, sočasno velja zakonodaja dveh držav članic, omejeni, kolikor je le mogoče, tako po številu kot po obsegu; ker bi vsem delavcem, ki delajo na ozemlju ene države članice[,] čimbolj učinkovito zagotovili enako obravnavanje, bi bilo praviloma primerno določiti kot zakonodajo, ki se uporablja, zakonodajo tiste države članice, v kateri je oseba zaposlena ali samozaposlena; ker je v določenih okoliščinah, ki upravičujejo drugačna merila [drugo navezno okoliščino], mogoče odstopati od tega splošnega pravila“.
8

Predložitveno sodišče meni, da je dvigovanje gotovine potekalo, kot je navedeno v nadaljevanju. Ko je imetnik bančnega računa vstavil lastno bančno kartico v bankomat, je namenska programska oprema s te kartice prebrala podatke. Družba Cardpoint je te podatke preverila in pri družbi Bank-Verlag GmbH zahtevala odobritev želenega dviga. Nato je družba Bank-Verlag GmbH to zahtevo posredovala v medbančno komunikacijsko omrežje, to pa je to zahtevo posredovalo banki izdajateljici zadevne bančne kartice. Ta banka je preverila kritje na imetnikovem bančnem računu in po isti poti nazaj posredovala odobritev ali zavrnitev želenega dviga. V primeru odobritve je družba Cardpoint ta dvig na tem bankomatu omogočila in ustvarila vpis tega dviga. Družba Cardpoint je ta vpis posredovala v knjiženje svoji stranki, to je banki, ki je upravljala zadevni bankomat. Ta banka je vpise v nespremenjeni obliki vnesla v sistem družbe Deutsche Bundesbank (nemška zvezna banka, v nadaljevanju: BBK). Družba Cardpoint je izdelala tudi nespremenljiv dnevni seznam z vsemi transakcijami tistega dne, ki ga je prav tako poslala BBK. Na podlagi teh vpisov je bilo mogoče ugotoviti terjatev banke, ki je upravljala zadevni bankomat, do banke imetnika računa, ki je dvignil denar, in stroške, ki so nastali zaradi tega.
Člen 35 navedene kraljeve zakonske uredbe, naslovljen „Zagotavljanje pravice do dela“, določa:

„1. Invalidi imajo pravico do dela v razmerah, v katerih je zagotovljena uporaba načela enakega obravnavanja in načela prepovedi diskriminacije.

2. Zagotavljanje in učinkovitost pravice do enakega obravnavanja in pravice do enakih možnosti, ki jih imajo invalidne osebe, je urejeno v tem poglavju in v posebnih predpisih v zvezi z dostopom do zaposlitve ter dostopom do samozaposlitve ali dela, delovnimi pogoji, med njimi plačilom in odpustom, poklicnim napredovanjem, poklicnim in nadaljnjim usposabljanjem, usposabljanjem za zaposlitev, članstvom in sodelovanjem v organizaciji delavcev ali delodajalcev ter vključevanjem in sodelovanjem v vseh organizacijah, katerih člani opravljajo določen poklic.

3. Za neposredno diskriminacijo gre, če je invalidna oseba obravnavana manj ugodno kakor neka druga oseba v podobnem položaju zaradi svoje invalidnosti.

4. Za posredno diskriminacijo gre, če zakonska ali podzakonska določba, določba konvencije ali pogodbe, posamezni dogovor ali enostranski sklep delodajalca, ki je navidezno nevtralen, lahko pripeljejo do posebno neugodnega položaja invalidnih oseb v primerjavi z drugimi osebami in objektivno ne uresničujejo nobenega zakonitega namena in če sredstva za uresničitev tega namena niso niti primerna niti potrebna, razen če je delodajalec dolžan sprejeti ustrezne ukrepe glede na potrebe vsakega posameznega primera in v skladu s členom 40, za odpravo neugodnosti, ki jih povzroča ta določba, klavzula, sporazum ali odločba.

5. Podzakonske določbe, določbe kolektivnih pogodb, individualni sporazumi in enostranske odločitve delodajalca, ki povzročajo neposredno ali posredno diskriminacijo zaradi invalidnosti na področju zaposlovanja, na področju plač, delovnega časa ter drugih delovnih pogojev, se štejejo za nične in nimajo nobenega učinka.

[…]“
Člen 22 navedene direktive, naslovljen „Individualna ocena žrtev, da bi ugotovili posebne potrebe po zaščiti“, določa:

„1. Države članice zagotovijo, da se žrtve v skladu z nacionalnimi postopki pravočasno in individualno ocenijo, da bi ugotovili posebne potrebe po zaščiti in določili, ali in v kolikšni meri bi žrtve zaradi njihove velike izpostavljenosti sekundarni in ponovni viktimizaciji, ustrahovanju in maščevanju v okviru kazenskega postopka lahko uveljavljale posebne ukrepe iz členov 23 in 24.

2. Pri individualni oceni se upoštevajo zlasti:

(a) osebne značilnosti žrtve;

(b) vrsta ali narava kaznivega dejanja ter

(c) okoliščine kaznivega dejanja.

3. V okviru individualne ocene se posebna pozornost nameni žrtvam, ki so utrpele znatno škodo zaradi resnosti kaznivega dejanja; žrtvam kaznivega dejanja, zagrešenega zaradi predsodkov ali diskriminacije, ki se lahko zlasti nanaša na osebne značilnosti žrtve; žrtvam, ki so zaradi odnosa s storilcem in odvisnosti od njega posebej ranljive. V zvezi s tem se ustrezno upoštevajo žrtve terorizma, organiziranega kriminala, trgovine z ljudmi, nasilja na podlagi spola, nasilja v odnosu z bližnjimi, spolnega nasilja, izkoriščanja ali zločinov iz sovraštva ter žrtve, ki so invalidi.

4. Za namene te direktive se šteje, da imajo otroci žrtve posebne potrebe po zaščiti, ker so izpostavljeni sekundarni in ponovni viktimizaciji, ustrahovanju in maščevanju. Da bi določili, ali in v kolikšni meri bi lahko uveljavljali posebne ukrepe iz členov 23 in 24, se otroke žrtve individualno oceni, kot je določeno v odstavku 1 tega člena.

5. Obseg individualne ocene se lahko prilagodi glede na resnost kaznivega dejanja ter stopnjo očitne škode, ki jo je utrpela žrtev.

6. Individualne ocene se izvede v tesnem sodelovanju z žrtvami in upošteva njihove želje, vključno s tem, če ne želijo uveljavljati posebnih ukrepov iz členov 23 in 24.

7. Če se elementi, ki so podlaga za individualno oceno, bistveno spremenijo, države članice zagotovijo, da se jo med potekom kazenskega postopka posodablja.“
21

V teh okoliščinah je Østre Landsret (pritožbeno sodišče za vzhodno regijo) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je v zadevi, v kateri so bile uvedene ‚nove omejitve‘ za združitev družine med zakoncema, ki prima facie kršijo [člen] 13 Sklepa št. 1/80, in so te omejitve utemeljene s preudarki o ‚uspešni integraciji‘, ki jih je Sodišče Evropske unije priznalo v sodbah z dne 12. aprila 2016, Genc (C‑561/14, EU:C:2016:247), in z dne 10. julija 2014, Dogan (C‑138/13, EU:C:2014:2066), pravilo, kot je člen 9(7) [danskega zakona o tujcih] – v skladu s katerim je, med drugim, splošni pogoj za združitev družine med osebo, ki je državljan tretje države in ima dovoljenje za prebivanje na Danskem, in zakoncem te osebe, da je povezanost para z Dansko močnejša kot s Turčijo – mogoče šteti za ‚upravičeno z nujnim razlogom v splošnem interesu, primerno za uresničitev želenega legitimnega cilja in da ne presega tistega, kar je nujno za dosego tega cilja‘? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, iz česar sledi, da se zahteva po povezanosti na splošno šteje kot primerna za zagotovitev doseganja cilja integracije, ali je nato mogoče brez kršitve preizkusa omejitve in zahteve po sorazmernosti: [(a)] uporabiti pristop, v skladu s katerim se, kadar je zakonec z dovoljenjem za prebivanje v državi članici (sponzor) prvič prišel na Dansko v starosti 12–13 let ali kasneje, pri presoji povezanosti te osebe z državo članico pomembna teža pripiše naslednjemu: — ali je oseba bodisi zakonito prebivala v državi članici daljše obdobje približno 12 let; — bodisi je v državi članici neko obdobje prebivala in imela stabilno zaposlitev, ki je vključevala znaten obseg stikov in sporazumevanja s sodelavci ali naročniki v jeziku države članice in je brez večjih prekinitev trajala vsaj od štiri do pet let; — ali pa je v državi članici prebivala in imela stabilno zaposlitev brez veliko stikov in sporazumevanja s sodelavci ali naročniki v jeziku države članice, ki je brez večjih prekinitev trajala vsaj od sedem do osem let; [(b)] uporabiti pristop, v skladu s katerim to, da je sponzor ohranjal močno povezanost s svojo izvorno državo s pogostimi ali daljšimi obiski te države, kaže na neizpolnjevanje zahteve po povezanosti, medtem ko se kratke počitnice ali bivanja z namenom izobraževanja ne štejejo za razlog proti izdaji dovoljenja; [(c)] uporabiti pristop, v skladu s katerim obstoj tako imenovanega položaja ‚poroka, ločitev in ponovna poroka‘ močno kaže na to, da zahteva po povezanosti ni izpolnjena?“
1. Helenska republika ni izpolnila obveznosti, ki jih ima: – na podlagi členov 19 in 21 Direktive Sveta 92/83/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uskladitvi strukture trošarin za alkohol in alkoholne pijače v povezavi s členom 23(2) te direktive, ker je sprejela in ohranila v veljavi zakonodajo, v skladu s katero se za alkoholni pijači tsipouro in tsikoudia, proizvedeni v podjetjih za destilacijo, tako imenovanih „sistematičnih žganjarnah“, uporablja 50 % nižja trošarinska stopnja od standardne nacionalne stopnje, in – na podlagi členov 19 in 21 Direktive 92/83 v povezavi s členom 22(1) te direktive in členom 3(1) Direktive Sveta 92/84/EGS z dne 19. oktobra 1992 o približevanju trošarinskih stopenj za alkohol in alkoholne pijače, ker je sprejela in ohranila v veljavi zakonodajo, v skladu s katero se pod v njej določenimi pogoji za alkoholni pijači tsipouro in tsikoudia, proizvedeni v malih, tako imenovanih „priložnostnih“ žganjarnah, uporablja močno znižana trošarinska stopnja.
6

Pravica do popravka zneska davka v primeru terjatev do dolžnikov v postopku zaradi insolventnosti je bila v zakon št. 235/2004 o davku na dodano vrednost uvedena z zakonom št. 47/2011 (v nadaljevanju: zakon o DDV), katerega preambula določa: „Zaradi negativnega razvoja gospodarskega položaja se uvede nova možnost popravka zneska izstopnega davka v primeru terjatev do dolžnikov (kupcev), ki so predmet postopka zaradi insolventnosti. Ta predlog se aktivno odziva na trenutne gospodarske razmere in je protikrizni ukrep s ciljem, da pomaga podjetjem, katerih denarni tok se zmanjšuje zaradi neizterljivih terjatev do insolventnih podjetij. Zaradi posledic svetovne finančne krize je vedno več podjetij, ki so v stečajnem postopku in niso več sposobna izpolniti svojih obveznosti do upnikov (dobaviteljev). Mnogi dobavitelji (upniki) niso več sposobni izterjati vseh terjatev, ki jih imajo do pridobiteljev (dolžnikov). Ta okoliščina negativno vpliva na gospodarski položaj doslej ‚trajnostnih‘ podjetij. Na podlagi te določbe bo zato imel upnik (dobavitelj) pravico popraviti znesek izstopnega davka, če mu pridobitelj (dolžnik) ni plačal dobavljenega blaga ali opravljene storitve in če je stečajno sodišče sprožilo postopek zaradi insolventnosti pridobitelja. […] Ta predlog je popolnoma v skladu s členoma 90 in 185 [Direktive 2006/112]. Podobna ureditev se uporablja v najmanj 12 državah članicah Evropske unije. Ta ureditev se v različnih oblikah izvaja v naslednjih državah članicah: Belgija, Luksemburg, Danska, Nemčija, Francija, Portugalska, Irska, Avstrija, Italija, Grčija, Latvija in Velika Britanija.“
11

Izdelki in storitve, za katere je bila zahtevana registracija, spadajo v razrede 25, 38 in 41 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in za vsak razred ustrezajo tem opisom: – Razred 25: „Oblačila“; – Razred 38: „Oddajanje preko radia, televizije in satelita“; – Razred 41: „Organizacija športnih dogodkov“.
17

V teh okoliščinah je Labour Court (delovno sodišče, Irska) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali gre za posredno diskriminacijo zaradi starosti v smislu člena 2(b) Direktive 2000/78, če država članica kot delodajalec uvede nižje plačne lestvice za tiste, ki začnejo delati kot učitelji v osnovnih šolah, medtem ko ostane plačilo tistih učiteljev, ki so že zaposleni, nespremenjeno, če: (a) veljajo spremenjene plačne lestvice in obstoječe plačne lestvice za vse učitelje v zadevni kategoriji, ne glede na njihovo starost, (b) v trenutku, ko so se zaposlili in so bili uvrščeni na zadevno plačno lestvico, ni bilo nobene razlike v starostnem profilu tistih, ki so bili v bolje plačani skupini, in tistih, ki so bili v slabše plačani skupini, (c) je uvedba spremenjenih plačnih lestvic povzročila bistveno razliko v plačilu med obema skupinama učiteljev, ki opravljajo enakovredno delo, (d) je povprečna starost tistih, ki so se uvrstili na nižjo plačno lestvico, nižja od povprečne starosti tistih na prvotnih plačnih lestvicah, (e) je državna statistika, ko so bile uvedene nižje plačne lestvice, pokazala, da je bilo 70 % novozaposlenih učiteljev starih 25 let ali manj, in se je ugotovilo, da je bilo to značilno za starostni profil novozaposlenih učiteljev v osnovnih šolah, ne glede na leto, in (f) so učitelji v osnovnih šolah, ki so vstopili v ta poklic leta 2011 in pozneje, v očitno slabšem finančnem položaju v primerjavi z učitelji, ki so bili imenovani pred letom 2011? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je mogoče uvedbo nižjih plačnih lestvic objektivno utemeljiti z zahtevo po srednje- do dolgoročnem strukturnem znižanju stroškov javne uprave glede na proračunske omejitve, s katerimi se država srečuje, in/ali po ohranitvi dobrih odnosov med delodajalci in obstoječimi javnimi uslužbenci? 3. Ali bi bil odgovor na drugo vprašanje drugačen, če bi država lahko enako prihranila, tako da bi znižala plače vsem učiteljem za precej nižji znesek od zneska, za katerega so bile znižane plače samo novozaposlenim učiteljem? 4. Ali bi bil odgovor na drugo ali tretje vprašanje drugačen, če bi se odločitev, da se ne bodo znižale plačne lestvice, ki veljajo za učitelje, ki so že zaposleni, sprejela v skladu s kolektivno pogodbo, sklenjeno med vlado kot delodajalcem in sindikati, ki predstavljajo javne uslužbence, pri čemer se je vlada zavezala, da ne bo še bolj znižala plač obstoječih javnih uslužbencev, ki so jim bile plače že znižane, glede na posledice za odnose med delodajalci in delavci, ki bi izhajale iz nespoštovanja te pogodbe, ob upoštevanju dejstva, da nova plačna lestvica iz leta 2011 ni bila del te kolektivne pogodbe?“
62

Zato, da se zagotovi spoštovanje člena 4 Listine v posameznem primeru osebe, za katero je izdan evropski nalog za prijetje, mora izvršitveni pravosodni organ, ki je soočen z objektivnimi, zanesljivimi, natančnimi in ustrezno posodobljenimi podatki, ki pričajo o obstoju takih pomanjkljivosti, potem konkretno in natančno presoditi, ali v okoliščinah obravnavanega primera obstajajo resni in utemeljeni razlogi za oceno, da za to osebo po njeni predaji tej državi članici obstaja dejanska nevarnost, da bo v njej podvržena nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju v smislu tega člena zaradi pogojev, pod katerimi bo v odreditveni državi članici prestajala zapor (sodba z dne 5. aprila 2016, Aranyosi in Căldăraru, C‑404/15 in C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, točki 92 in 94).
1.

Italijanska republika s tem, da ni dala na voljo tradicionalnih lastnih sredstev v znesku 2.120.309,50 EUR, ki je naveden v sporočilu o odpisu IT(07)08-917, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 8 Sklepa Sveta 94/728/ES, Euratom z dne 31. oktobra 1994 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti, člena 8 Sklepa Sveta 2000/597/ES, Euratom z dne 29. septembra 2000 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti, člena 8 Sklepa Sveta 2007/436/ES, Euratom z dne 7. junija 2007 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti in člena 8 Sklepa Sveta 2014/335/EU Euratom z dne 26. maja 2014 o sistemu virov lastnih sredstev Evropske unije ter členov 10, 11 in 17 Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1552/1989 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa št. 88/376/EGS, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti, členov 10, 11 in 17 Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti ter členov 10, 12 in 13 Uredbe Sveta (EU, Euratom) št. 609/2014 z dne 26. maja 2014 o načinih in postopkih za dajanje tradicionalnih lastnih sredstev ter lastnih sredstev iz naslovov DDV in BND na razpolago ter ukrepih za zagotavljanje denarnih sredstev.