ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 288 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da nacionalno sodišče, ki v okviru postopka, ki ga za to določa nacionalno pravo, ugotovi, da država članica, ki ji pripada, ni izpolnila svoje obveznosti pravilnega prenosa Direktive 2001/82/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v veterinarski medicini, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2004/28/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004, zavrne sprejetje sodne odločbe, v skladu s katero ta država članica ni pravilno prenesla te direktive in mora to odpraviti, ker to sodišče meni, da je nacionalna zakonodaja v skladu z Uredbo (EU) 2019/6 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2018 o zdravilih za uporabo v veterinarski medicini in razveljavitvi Direktive 2001/82/ES, s katero je navedena direktiva razveljavljena in ki se bo začela uporabljati od 28. januarja 2022.
4.

Kmetijstvo – Približevanje zakonodaj – Dajanje fitofarmacevtskih sredstev v promet – Uredba št. 1107/2009 – Podaljšanje odobritve aktivne snovi – Merila dopustnosti in merila vsebinske presoje zahtevka – Razlikovanje (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1107/2009, členi 4(1), (6)(f), 14(1) in Priloga II, točki 2 in 3; Uredba Komisije št. 844/2012, členi od 6 do 8 in od 11 do 14) (Glej točke od 70 do 75.)
2.

Ali člen 20 PDEU, ne glede na zgoraj navedeno in na odgovor na prvo vprašanje, ob upoštevanju prakse Sodišča, v katero med drugim spada sodba z dne 8. maja 2018, K. A. in drugi (Združitev družine v Belgiji) (C‑82/16, EU:C:2018:308), nasprotuje praksi španske države, v skladu s katero se avtomatično uporabi ureditev iz člena 7 kraljeve uredbe 240/2007, in sicer, da se zavrne dovoljenje za prebivanje državljanu tretje države, ki je mladoletni otrok zakonca, ki je državljan tretje države, od državljana Unije, ki nikoli ni uresničeval pravice do prostega gibanja (pri čemer imata slednja mladoletnega otroka, španskega državljana, ki tudi nikoli ni uresničeval svoje pravice do prostega gibanja), samo in izključno iz razloga, da državljan Unije ne izpolnjuje pogojev, določenih v tem členu, ne da bi se konkretno in posamično preučilo, ali med tem državljanom Unije in državljanom tretje države obstaja razmerje odvisnosti, ki je tako, da se iz katerega koli razloga in glede na obstoječe okoliščine državljan Unije, če se državljanu tretje države zavrne pravica do prebivanja, ne more ločiti od družinskega člana, ki je od njega odvisen, in mora zapustiti ozemlje Unije, in ali to velja še toliko bolj, če sta španski državljan in njegov zakonec, državljan tretje države, tudi roditelja mladoletnega otroka, španskega državljana, ki bi bil lahko prisiljen zapustiti ozemlje Španije, saj bi sledil staršem?“
123

Pritožnici se za to, da bi se štelo, da bi Splošno sodišče moralo preveriti, ali interval približno osmih mesecev brez dokazanega protikonkurenčnega stika ne postavlja pod vprašaj udeležbe pritožnic pri zatrjevani enotni in trajajoči kršitvi, nikakor ne moreta sklicevati na sodbo z dne 26. septembra 2018, Infineon Technologies/Komisija (C‑99/17 P, EU:C:2018:773). Medtem ko se namreč točke od 50 do 52 te sodbe nanašajo na analizo posebnih okoliščin obravnavane zadeve, je Sodišče v točki 53 navedene sodbe opozorilo, da v okviru kršitve, ki traja določeno obdobje, to, da se zunanji znaki omejevalnega sporazuma pojavljajo ob različnih časovno bolj ali manj oddaljenih obdobjih, ne vpliva na njegov obstoj, če različni ukrepi, ki so del te kršitve, uresničujejo samo en cilj in se umeščajo v okvir enotne in trajajoče kršitve.
85

V zvezi s tem je treba spomniti, da načelo kontradiktornosti praviloma pomeni, da imajo stranke v postopku pravico zavzeti stališče glede dejanskega stanja in listin, na katerih bo temeljila sodna odločba, ter do razpravljanja o dokazih in stališčih, predstavljenih sodišču, in tožbenih razlogih, ki jih sodišče preizkusi po uradni dolžnosti in na katere namerava opreti svojo odločitev. Da bi se zadostilo zahtevam, ki se nanašajo na pravico do poštenega sojenja, je namreč pomembno, da imajo stranke možnost kontradiktorno razpravljati o pravnih in dejanskih okoliščinah, ki imajo odločilen vpliv na izid postopka (glej v tem smislu sodbo z dne 2. decembra 2009, Komisija/Irska in drugi, C‑89/08 P, EU:C:2009:742, točki 52 in 56).
72

Dalje, Splošno sodišče je v točkah 62 in 63 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je nepristranska upravna preiskava, ki pomeni prvo fazo disciplinskega postopka, pogoj za izvajanje diskrecijske pravice OI glede ukrepov, ki jih je treba v zvezi s tem sprejeti, in da lahko ti ukrepi nazadnje privedejo do naložitve disciplinskega ukrepa. V zvezi s tem je Splošno sodišče pojasnilo, da OI prav na podlagi te preiskave in zaslišanja zadevnega uslužbenca, prvič, presodi, ali je treba uvesti disciplinski postopek v pravem pomenu ali ne, drugič, presodi, ali se v okviru tega postopka po potrebi skliče disciplinska komisija ali ne, in tretjič, po tem, ko je začel postopek pred to komisijo, presodi dejstva, v zvezi s katerimi je navedena komisija sklicana.
193

Namreč, v teh točkah je najprej navedlo, prvič, da je družba WSA predložila zaporedje študij, ki jih je isti svetovalec pripravil z uporabo iste metodologije za izdelavo napovedi prometa in prihodkov za avtocesto A 2, drugič, da je bil namen študije WSA iz leta 2004, ki je bila pripravljena za družbo AW, posodobiti prejšnje napovedi prometa in prihodkov, tretjič, da je bilo na podlagi te študije torej mogoče posodobiti napovedi prometa in prihodkov iz študije WSA iz leta 1999, pri čemer sta se upoštevala dejanski razvoj prometa in prihodkov na zadevnem odseku avtoceste A 2 in gospodarski razvoj Poljske, četrtič, da so zato v študiji WSA iz leta 2004 napovedi prometa in prihodkov, ki so bolj upoštevne od tistih iz študije iz leta 1999 in da se z njo natančneje odraža resnično stanje na trgu v trenutku sprememb, uvedenih z zakonom z dne 28. julija 2005, ter petič, da je v prilogi 6 naveden finančni model, za katerega sta se pogodbeni stranki dogovorili, da se bo uporabljal pri izračunu pravilne ISD pred spremembami, uvedenimi z navedenim zakonom, s sklicevanjem na „spis delničarjev [WSA], ki je posodobitev z dne 31. decembra 2004“.
70

V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, da predložitveno sodišče s tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe ni odpravilo pomanjkljivosti, ki jo je Sodišče navedlo v točki 23 sodbe z dne 19. aprila 2018, Consorzio Italian Management in Catania Multiservizi (C‑152/17, EU:C:2018:264), ker v nasprotju s členom 94(c) Poslovnika še vedno ni z zahtevano natančnostjo in jasnostjo navedlo razlogov, iz katerih meni, da je razlaga člena 3 PEU ter člena 26 in člena 101(1)(e) PDEU po njegovem mnenju nujna ali koristna za rešitev spora o glavni stvari, niti zveze med pravom Unije in nacionalno zakonodajo, ki se uporablja za ta spor. To sodišče tudi ni natančno navedlo razlogov, ki so mu vzbudili dvom o razlagi drugih določb in aktov, navedenih v drugem in tretjem postavljenem vprašanju, med katerimi je zlasti Evropska socialna listina, za razlago katere Sodišče sploh ni pristojno (glej v tem smislu sodbo z dne 5. februarja 2015, Nisttahuz Poclava, C‑117/14, EU:C:2015:60, točka 43), ampak je v bistvu navedlo le vprašanja pritožnic v postopku v glavni stvari v zvezi s tem, kot to izhaja iz točke 20 te sodbe, ne da bi opravilo lastno presojo.
66

Glede na zgoraj navedeno je treba na drugo in tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 103(2)(b) Uredbe št. 1308/2013 razlagati tako, da „prikazovanje“ iz te določbe po eni strani ne zahteva kot predpogoj, da morata biti proizvod, zaščiten z ZOP, in proizvod ali storitev, ki sta zajeta s spornim znakom, enaka ali podobna, po drugi strani pa je dokazano, kadar raba imena pri povprečnem evropskem potrošniku, ki je normalno obveščen ter razumno pozoren in preudaren, ustvari dovolj neposredno in nedvoumno povezavo med tem imenom in ZOP. Obstoj take povezave lahko izhaja iz več elementov, zlasti delne vključitve zaščitene označbe, fonetične in vizualne podobnosti med obema imenoma ter podobnosti, ki iz tega izhaja, in tudi če teh elementov ni, iz konceptualne bližine med ZOP in zadevnim imenom, ali celo iz podobnosti med proizvodi, ki so zajeti s to ZOP, in proizvodi ali storitvami, ki so zajeti s tem imenom. V okviru te presoje mora predložitveno sodišče upoštevati vse upoštevne elemente v zvezi z rabo zadevnega imena.
8

Poglavje III te uredbe, naslovljeno „Kabotaža“, vsebuje člen 8, ki določa: „1. Vsak cestni prevoznik, ki opravlja prevoz blaga za najem ali plačilo in je imetnik licence Skupnosti ter katerega voznik – državljan tretje države – ima potrdilo za voznike, je pod pogoji iz tega poglavja upravičen do opravljanja kabotaže. 2. Ko je blago, ki se prevaža v okviru dohodnega mednarodnega prevoza, dostavljeno, se cestnim prevoznikom iz odstavka 1 dovoli opravljanje do treh kabotaž z istim vozilom, ali – v primeru spojenih vozil – z motornim vozilom tega istega vozila po mednarodnem prevozu iz druge države članice ali tretje države v državo članico gostiteljico. […] 3. Opravljanje cestnih prevozov blaga v državi članici gostiteljici s strani cestnega prevoznika nerezidenta velja za skladno s to uredbo le, če lahko cestni prevoznik predloži jasne dokaze o dohodnem mednarodnem prevozu ter o vsaki zaporedni izvedeni kabotaži. Dokazi iz prvega pododstavka vključujejo naslednje podatke za vsak prevoz: (a) ime, naslov in podpis pošiljatelja; (b) ime, naslov in podpis cestnega prevoznika; (c) ime, naslov in podpis prejemnika ter, potem ko je bilo blago dostavljeno, datum dostave; (d) kraj in datum prevzema blaga ter kraj, določen za dostavo; (e) splošno uporabljan opis vrste blaga in načina pakiranja ter v primeru nevarnega blaga njegov splošno uveljavljen opis kot tudi število pošiljk ter njihove posebne oznake in številke; (f) bruto maso blaga ali njegovo drugače izraženo količino; (g) registrske tablice motornih vozil in priklopnikov. 4. Za dokazovanje, da so bili izpolnjeni pogoji iz tega člena, se ne zahtevajo dodatni dokumenti. 5. Vsakemu cestnemu prevozniku, ki ima pravico, da v državi članici sedeža, v skladu z zakonodajo te države članice opravlja cestne prevoze za najem ali plačilo, navedene v členu 1(5)(a), (b) in (c), je dovoljeno, da pod pogoji iz tega poglavja po potrebi opravlja kabotažo iste vrste ali kabotažo z vozili iz iste kategorije. 6. Omejitve ne veljajo za dovoljenje za opravljanje kabotaže v okviru načinov prevoza iz člena 1(5)(d) in (e).“
16

OH je septembra 2017 vzporedno s postopki, začetimi pred Splošnim sodiščem, pri predložitvenem sodišču, Polymeles Protodikeio Athinon (sodišče prve stopnje v Atenah, Grčija), vložil tožbo, s katero je predlagal, naj se članu Komisije naloži, naj mu povrne domnevno nastalo škodo, ker ga je obrekoval ter mu očital, da je kriv za izgubo medsebojnega zaupanja in da je pomanjkljivo opravljal naloge. To ravnanje člana Komisije naj bi namreč pripeljalo do tega, da je Komisija OH odpovedala pogodbo o zaposlitvi, s čimer naj bi mu povzročila premoženjsko škodo, ki jo OH ocenjuje na 452.299 EUR, kar ustreza izgubi osebnih prejemkov za obdobje od 1. novembra 2016 do 31. oktobra 2019. OH predložitvenemu sodišču predlaga tudi, naj članu Komisije naloži, naj mu plača 600.000 EUR za nepremoženjsko škodo ter umakne lažnive in neresnične trditve, ki naj bi mu povzročile škodo.
Člen 5 Direktive 2003/71 je določal:

„1. Brez poseganja v člen 8(2) prospekt vsebuje vse informacije, ki so glede na posebno naravo izdajatelja in vrednostnih papirjev, ki se ponudijo javnosti ali sprejmejo v trgovanje na organiziranem trgu, potrebne, da vlagatelji lahko na podlagi prejetih informacij ocenijo aktivo in pasivo, finančni položaj, poslovni izid ter pričakovanja izdajatelja in katerega koli garanta in pravic, ki izhajajo iz takih vrednostnih papirjev. Te informacije morajo biti predstavljene v obliki, ki omogoča hitro analizo in je razumljiva.

2. Prospekt vsebuje informacije o izdajatelju in vrednostnih papirjih, ki bodo ponujeni javnosti ali sprejeti v trgovanje na organizirani trg. Vključuje tudi izvleček [povzetek]. Izvleček [Povzetek] v jeziku, v katerem je bil izdelan izvirni prospekt, na kratek način in v netehničnem jeziku opisuje bistvene lastnosti in tveganja, povezana z izdajateljem, katerim koli garantom in vrednostnimi papirji. Izvleček [Povzetek] vsebuje tudi opozorilo, da:

[…]

(d) osebe, ki so vložile izvleček [povzetek], vključno s prevodom povzetka in zaprosile za priglasitev, imajo civilnopravno odgovornost, vendar le, če je izvleček [povzetek] zavajajoč, netočen ali neskladen, kadar se bere skupaj z drugimi deli prospekta.

[…]“
40

Poleg tega, da morajo biti odstopanja od načela pristojnosti sodišča kraja, kjer ima toženec stalno prebivališče, izjema in jih je treba razlagati ozko (sodba z dne 31. januarja 2018, Hofsoe, C‑106/17, EU:C:2018:50, točka 40 in navedena sodna praksa), naj bi bila razlaga člena 7, točka 2, Uredbe št. 1215/2012, v skladu s katero bi bilo v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, sodišče kraja, v katerem je središče interesov osebe, ki meni, da so bile njene osebnostne pravice kršene z vsebino, objavljeno na spletnem mestu, pristojno za odločanje o tožbi za povrnitev celotne zatrjevane škode, ki jo je vložila, v nasprotju s podlago, na kateri temelji to pravilo o posebni pristojnosti, določeno v tej določbi, in sicer obstoj posebno tesne povezave med sporom in sodišči, ki so določena s tem pravilom, katerega namen je – kot je bilo opozorjeno v točki 28 te sodbe – zagotoviti pravno varnost in preprečiti možnost, da bi bil domnevni kršitelj teh pravic tožen pred sodiščem države članice, katerega pristojnosti ni mogel razumno predvideti.
23

Najprej je treba opozoriti, da se – ker se glede na uvodno izjavo 34 Uredbe št. 1215/2012 s to uredbo razveljavlja in nadomešča Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42), ki je nadomestila Konvencijo z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32), kakor je bila spremenjena z zaporednimi konvencijami o pristopu novih držav članic k tej konvenciji – razlaga, ki jo je Sodišče podalo v zvezi z določbami teh drugih pravnih instrumentov, uporablja tudi za Uredbo št. 1215/2012, kadar je te določbe mogoče opredeliti za „enakovredne“. To pa velja za člen 5, točka 3, te konvencije, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 44/2001, na eni strani in člen 7, točka 2, Uredbe št. 1215/2012 na drugi strani (sodba z dne 9. julija 2020, Verein für Konsumenteninformation, C‑343/19, EU:C:2020:534, točka 22).
44

Podjetje Recylex z drugim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče očitno izkrivilo ročno napisane zapiske uslužbenca podjetja Campine, ki so bili zaseženi med pregledom prostorov tega podjetja, v povezavi z informacijami, ki jih je podjetje JCI predložilo v okviru svoje prošnje za imuniteto pred globami z dne 22. junija 2012, ker naj bi v točki 95 izpodbijane sodbe ugotovilo, da so ti dokazi Komisiji omogočili, da je pravno zadostno dokazala obstoj srečanja v Windhagnu in določila, da se je na dan tega srečanja kršitev začela. Na eni strani podjetje Recylex trdi, da v informacijah, ki jih je predložilo podjetje JCI, ni nikjer omenjeno srečanje ali protikonkurenčne izmenjave informacij, ki so potekale septembra 2009, poleg tega pa te informacije tudi ne kažejo, da se je omejevalni sporazum začel prav v tem trenutku. Na drugi strani podjetje Recylex navaja, da se ti ročno napisani zapiski nanašajo na datum, ki se razlikuje od datuma, ki ga je uporabila Komisija, to je na 24. namesto na 23. september 2009, da navedeni zapiski ne vsebujejo nobenih navedb glede udeležencev tega srečanja ali njegove narave in, nazadnje, da je podjetje Campine med celotnim upravnim postopkom nenehno zanikalo, da so imeli ti zapiski protikonkurenčno vsebino.
Člen 39, od (1) do (3), navedene uredbe je določal:

„1. Države članice v skladu s svojimi posebnimi potrebami na svojem območju zagotovijo možnost pridobitve pomoči iz člena 36(a)(iv).

2. Kmetijsko okoljska plačila in plačila za dobro počutje živali se dodelijo kmetom, ki prostovoljno prevzamejo izpolnjevanje teh obveznosti. […]

3. Kmetijsko okoljska plačila se nanašajo samo na tiste obveznosti, ki presegajo ustrezne obvezne standarde, določene na podlagi členov 4 in 5 Uredbe [Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete in spremembi Uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 ter (ES) št. 2529/2001 (UL 2005, L 277, str. 1) ter Prilog III in IV te uredbe, kakor tudi minimalne zahteve za uporabo gnojil in sredstev za varstvo rastlin ter drugih ustreznih obveznih zahtev, ki so določene v nacionalni zakonodaji in se opredelijo v programu.

Te obveznosti se praviloma prevzamejo za obdobje od petih do sedmih let. Kadar je to potrebno in upravičeno, se za posebne vrste obveznosti določi daljše obdobje v skladu s postopkom iz člena 90(2).“
V teh okoliščinah je Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (deželno upravno sodišče za Lacij, Italija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

„1. Ali je treba člen 3(e) Direktive [2003/87] razlagati tako, da pojem ‚naprava‘ obsega tudi primer, kakršen je obravnavani, v katerem je tožeča stranka napravo za soproizvodnjo, ki jo je zgradila na svojem industrijskem območju za zagotavljanje energije svojemu proizvodnemu obratu, pozneje s prenosom veje dejavnosti prodala drugi družbi, specializirani v energetskem sektorju, s pogodbo, ki po eni strani določa, da se na pridobiteljico prenesejo naprava za soproizvodnjo električne in toplotne energije, potrdila, dokumenti, izjave o skladnosti, licence, koncesije, odobritve in dovoljenja, ki se zahtevajo za obratovanje naprave in opravljanje dejavnosti, da se v njeno korist ustanovi stavbna pravica na območju obrata, primerna za upravljanje in vzdrževanje obrata, ter služnostne pravice v korist proizvodnje z uporabo naprave za soproizvodnjo, z okoliškim izključnim območjem, in po drugi strani, da bo pridobiteljica odsvojiteljici 12 let dobavljala energijo, proizvedeno z napravo, po cenah, določenih v pogodbi?

2. Zlasti pa, ali lahko pojem ‚tehnično povezan‘ iz istega člena 3(e) [Direktive 2003/87] obsega tako povezavo med napravo za soproizvodnjo in proizvodnim obratom, da proizvodni obrat, ki pripada drugemu subjektu, čeprav ima privilegirano razmerje z napravo za soproizvodnjo za namen dobave energije (povezava prek energetskega distribucijskega omrežja, posebna pogodba o dobavi z energetsko družbo, ki je pridobiteljica naprave, zaveza te družbe, da bo dobavljala minimalno količino energije proizvodnemu obratu ob upoštevanju plačila v znesku, ki je enak razliki med stroški oskrbe z energijo na trgu in cenami, določenimi v pogodbi, popust na prodajne cene energije od desetega leta in šestih mesecev po sklenitvi pogodbe, odobritev pravice do možnosti, da družba odsvojiteljica v vsakem trenutku lahko znova odkupi napravo za soproizvodnjo, zahteva za dovoljenje odsvojiteljice za opravljanje del na napravi za soproizvodnjo), še naprej opravlja svojo dejavnost tudi v primeru prekinitve dobave energije ali v primeru okvare ali prenehanja delovanja naprave za soproizvodnjo?

3. Nazadnje, ali v primeru dejanske prodaje naprave za proizvajanje energije s strani subjekta, ki jo je zgradil in je na istem območju lastnik industrijskega obrata, drugi družbi, specializirani na področju energije, zaradi večje učinkovitosti, možnost razdelitve zadevnih emisij iz dovoljenja [za emisije] lastnika industrijskega objekta po prodaji in morebitni učinek ‚izključitve‘ emisij iz [ETS], ki nastane zato, ker naprava za proizvajanje energije posamezno ne presega praga za opredelitev ‚malih onesnaževalcev‘, pomenita kršitev pravila o seštevanju virov iz Priloge I k Direktivi [2003/87] ali, nasprotno, gre za preprosto in dovoljeno posledico organizacijskih odločitev operaterjev, ki ni prepovedana v [ETS]?“
7

Družba Q je morala v skladu s to pogodbo opravljati tri vrste storitev. Prvič, družbi F je s podelitvijo neizključne pravice uporabe dala na razpolago zavarovalni produkt, ki je bil zasnovan za kritje posebnih tveganj. Drugič, družba Q je za tega zavarovatelja posredovala zavarovalne pogodbe, pri čemer je po potrebi prilagodila police in ocenila tveganja. Te pogodbe so bile sklenjene med zavarovateljem in zavarovanci. Tretjič in zadnjič, družba Q je med drugim zagotavljala upravljanje teh pogodb in likvidacijo škode.
11

Člen 3a Umsatzsteuergesetz (zakon o prometnem davku) z dne 23. avgusta 1994 (BGBl. 663/1994; v nadaljevanju: UStG 1994) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: UStG 2010), določa: „Druge storitve Člen 3a(1) Druge storitve so storitve, ki niso dobava. Druga storitev je lahko tudi opustitev dejanja ali dopustitve dejanja ali stanja. […] Kraj drugih storitev […] (5) Za uporabo odstavkov od 6 do 16 in člena 3a [priloge (o notranjem trgu) UStG 2010]: 1. se šteje, da je podjetnik podjetnik v smislu člena 2, če podjetnik, ki prav tako ustvari neobdavčljiv promet, velja za podjetnika v zvezi z vsemi drugimi storitvami, ki so mu bile opravljene; 2. za podjetnika se šteje vsaka pravna oseba, ki opravlja nepodjetniške dejavnosti in ima identifikacijsko številko za DDV; 3. za podjetnika se ne šteje katera koli oseba ali združenje oseb, ki ne spada na področje uporabe točk 1 in 2. (6) Ob upoštevanju odstavkov od 8 do 16 in člena 3a [priloge (o notranjem trgu) UStG 2010] se za druge storitve, opravljene za podjetnika v smislu odstavka 5, točki 1 in 2, šteje, da so opravljene na kraju, kjer naročnik izvaja svojo dejavnost. Če se druga storitev opravi za stalno poslovno enoto podjetnika, je odločilen kraj te stalne poslovne enote. (7) Ob upoštevanju odstavkov od 8 do 16 in člena 3a [priloge (o notranjem trgu) UStG 2010] se za druge storitve, ki se ne opravljajo za podjetnika v smislu odstavka 5, točka 3, šteje, da so opravljene na kraju, kjer podjetnik upravlja svoje podjetje. Če drugo storitev opravlja stalna poslovna enota, se za kraj drugih storitev šteje kraj, kjer je stalna poslovna enota. […] (13) Za druge storitve v smislu odstavka 14 še šteje, da so opravljene: (a) če prejemnik storitve ni podjetnik v smislu odstavka 5, točka 3, in nima stalnega prebivališča, sedeža ali običajnega prebivališča na ozemlju [Unije], na kraju stalnega prebivališča, sedeža ali običajnega prebivališča prejemnika na ozemlju tretje države; […] (14) Za druge storitve v smislu odstavka 13 še štejejo: […] 12. telekomunikacijske storitve; […] (16) [Bundesminister für Finanzen (zvezni minister za finance)] lahko zaradi preprečitve dvojnega obdavčevanja, neobdavčevanja ali izkrivljanja konkurence z uredbo določi, da se za druge storitve, katerih kraj opravljanja se določi v skladu z odstavki 6, 7, 12 ali 13(a), šteje, da so opravljene na kraju, kjer so te druge storitve uporabljene ali potrošene. Zato je mogoče za kraj drugih storitev šteti, da je: 1. na ozemlju tretje države namesto na nacionalnem ozemlju; in 2. na nacionalnem ozemlju namesto na ozemlju tretje države. Ta določba se ne uporablja za storitve v smislu odstavka 14, točka 14, kadar prejemnik storitve ni podjetnik v smislu odstavka 5, točka 3, in nima stalnega prebivališča, sedeža ali običajnega prebivališča na ozemlju [Unije].“
45

Drugič, v skladu z uvodno izjavo 19 Izvedbene uredbe „[je t]reba […] pojasniti, da kadar so storitve namenjene zasebni rabi davčnega zavezanca ali njegovih zaposlenih, se ne more šteti, da ta davčni zavezanec deluje v funkciji davčnega zavezanca“. V istem smislu člen 19, prvi odstavek, Izvedbene uredbe določa, da se „[z]a namene pravil v zvezi s krajem opravljanja storitev iz členov 44 in 45 Direktive [o DDV] davčni zavezanec ali pravna oseba, ki ni davčni zavezanec in se šteje za davčnega zavezanca, ki prejme storitve izključno za osebno uporabo, vključno z osebno uporabo svojih zaposlenih, šteje za osebo, ki ni davčni zavezanec“.