ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

Ali bi bilo treba – ne glede na to, katera direktiva velja za sporni posel in-house – načela enakosti in prepovedi diskriminacije dobaviteljev javnega naročanja ter preglednosti (člen 2 Direktive 2004/18 in člen 18 Direktive 2014/24), splošno prepoved diskriminacije na podlagi državljanstva (člen 18 PDEU), svobodo ustanavljanja (člen 49 PDEU), svobodo opravljanja storitev (člen 56 PDEU), možnost, da se podjetjem odobrijo izključne pravice (člen 106 PDEU), ter sodno prakso Sodišča (sodbe v zadevah Teckal, ANAV, Sea, Undis Servizi in drugih zadevah) razumeti in razlagati tako, da je posel in-house – ki ga skleneta naročnik in subjekt, ki je pravno ločen od tega naročnika, če naročnik nad tem subjektom izvaja nadzor, podoben tistemu, ki ga izvaja nad lastnimi službami, in če dejavnost tega subjekta sestoji v glavnem iz dejavnosti, ki se opravlja v korist naročnika – sam po sebi zakonit, da med drugim ne krši pravice drugim gospodarskih subjektov do poštene konkurence, da do teh drugih subjektov ni diskriminatoren in da se odvisnemu subjektu, ki je sklenil posel in-house, ne dodelijo nobene ugodnosti?
2.

Ali je nacionalna sodna praksa, ki sodišču, ki odloča o predlogu za spremembo že sprejetega prisilnega ukrepa „pripora“, nalaga obveznost, da svojo odločitev obrazloži, ne da bi primerjalo obremenilne in razbremenilne dokaze, tudi če je obdolženčev odvetnik podal trditve v tem smislu – pri čemer je edini razlog za to omejitev, da mora sodišče ohraniti svojo nepristranskost, če bi mu bila ta zadeva dodeljena v odločanje po vsebini – združljiva s členom 4(1), drugi stavek, členom 10, uvodno izjavo 16, četrti in peti stavek, in uvodno izjavo 48 Direktive 2016/343 ter s členom 47 Listine [Evropske unije o temeljnih pravicah]? Če je odgovor nikalen, ali je nacionalna sodna praksa, v skladu s katero sodišče podrobneje in natančneje preuči dokaze ter poda jasen odgovor na trditve obdolženčevega odvetnika, tudi če s tem tvega, da ne bo moglo obravnavati zadeve ali izdati dokončne odločbe o krivdi, če mu bo navedena zadeva dodeljena v odločanje po vsebini – kar bi pomenilo, da bo o tej zadevi vsebinsko odločalo drugo sodišče – združljiva z zgoraj navedenimi določbami?
3.

Ali je treba člen 6(1) Sklepa št. 3/80 torej razlagati tako, da turškemu državljanu, ki je v trenutku povratne migracije v Turčijo še imel državljanstvo države članice, vendar se mu je pozneje prostovoljno odpovedal, od tega poznejšega trenutka dalje ni mogoče odreči pravice do posebne denarne dajatve, ki ni odvisna od plačila premij ali prispevkov in s katero naj bi se zagotovil minimalni dohodek na podlagi eksistenčnega minimuma v tej državi članici, zgolj zato, ker prebiva v Turčiji, tudi če do odhoda iz zadevne države članice ne bi mogel uveljavljati pravice do te posebne dajatve, ker tedaj še niso bilo izpolnjeni pogoji za njeno dodelitev?
1.

Ali je treba člen 56 PDEU in Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 96/71/ES z dne 16. decembra 1996 o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev ( 1 ) ter Direktivo 2014/67/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o izvrševanju Direktive 96/71/ES ( 2 ) razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni določbi, ki za kršitve formalnih obveznosti v primeru čezmejnega dela delavcev, kot je opustitev zagotavljanja plačnih dokumentov s strani delodajalca, ki delo delavcev zagotovi, delodajalcu, ki mu je delo delavcev zagotovljeno, določa naložitev zelo visokih glob, zlasti visoke najnižje kazni, ki se izrekajo kumulativno glede na število prizadetih delavcev?
2.

Če odgovor na prvo vprašanje ni pritrdilen: Ali je treba člen 56 PDEU, Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 96/71/ES z dne 16. decembra 1996 o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev in Direktivo 2014/67/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o izvrševanju Direktive 96/71/ES razlagati tako, da pri kršitvah formalnih obveznosti pri čezmejnem zagotavljanju dela delavcev nasprotujejo temu, da se kumulativne upravne globe lahko naložijo brez absolutnih zgornjih mej?
1.

Ali je treba „spremembe statusa“, ki v skladu s členom 12 Uredbe (EU) št. 63/2015 ( 1 ) ne vplivajo na obveznost plačevanja prispevkov, razlagati tako, da vključujejo tudi združitev s pripojitvijo institucije, ki je bila pod nadzorom Nacionalnega organa za reševanje, k matičnemu podjetju s sedežem v drugi državi članici v prispevnem obdobju in, ali to pravilo velja tudi, če je do združitve in posledično prenehanja podjetja prišlo v letu 2015, ko Nacionalni organ za reševanje in Enotni sklad za reševanje še nista bila formalno ustanovljena v državi članici in izračun prispevkov še ni bil narejen?
Zadeva C-224/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) 28. marca 2018 – Budimex S.A.

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) 28. marca 2018 – Budimex S.A.

(Zadeva C-224/18)

Predložitveno sodišče

Naczelny Sąd Administracyjny

Stranki v postopku v glavni stvari

Kasacijska pritožnica: Budimex S.A.

ob udeležbi: Minister Finansów

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je v primeru, če sta se stranki, udeleženi v transakciji, dogovorili, da je pogoj za plačilo gradbenih del ali gradbenih in montažnih del izjava o prevzemu izvedenih gradbenih del, ki jo naročnik poda v zapisniku o prevzemu teh del, storitev v smislu člena 63 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost ( 1 ) na podlagi take transakcije opravljena: ko se dejansko opravijo gradbena dela ali gradbena in montažna dela ali ob prevzemu izvedenih gradbenih del s strani naročnika, ki se zabeleži v zapisniku o prevzemu?

( 1 ) UL 2006, L 347, str. 1.
Zadeva C-175/18 P: Pritožba, ki jo je PTC Therapeutics International Ltd vložila 6. marca 2018 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 5. februarja 2018 v zadevi PTC Therapeutics International Ltd/Evropska agencija za zdravila (EMA), T-718/15

Pritožba, ki jo je PTC Therapeutics International Ltd vložila 6. marca 2018 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 5. februarja 2018 v zadevi PTC Therapeutics International Ltd/Evropska agencija za zdravila (EMA), T-718/15

(Zadeva C-175/18 P)

Stranke

Pritožnica: PTC Therapeutics International Ltd (zastopniki: G. Castle, Solicitor, B. Kelly, Solicitor, K. Ewert, odvetnik, M. Demetriou QC, C. Thomas, Barrister)

Drugi stranki v postopku: Evropska agencija za zdravila, European Confederation of Pharmaceutical Entrepreneurs (Eucope)

Predlogi

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— pritožbi družbe PTC ugodi in sodbo Splošnega sodišča razveljavi;

— odločbo glede razkritja nekaterih informacij na podlagi Uredbe o preglednosti ( 1 ), ki jo je EMA 25. novembra 2015 posredovala družbi PTC, razglasi za nično;

— navedeno odločbo zaradi posvetovanja z družbo PTC vrne EMA v nadaljnje obravnavanje glede redigiranja zaupnih delov in

— naloži EMA naj družbi PTC plača stroške zastopanja in druge stroške povezane s to zadevo.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Sodbo je treba razveljaviti iz teh razlogov:

— Splošno sodišče ni ugotovilo, da so bili zadevni dokumenti zaščiteni z splošno domnevo o zaupnosti;

— Splošno sodišče ni ugotovilo, da so zadevni dokumenti v celoti pomenili zaupne poslovne informacije, ki so zaščitene s členom 4(2) Uredbe o preglednosti;

— Splošno sodišče ni ugotovilo, da bi morali biti zadevni dokumenti zaščiteni s členom 4(3) Uredbe o preglednosti, in

— EMA ni izvedla tehtanja, ki ga pravo zahteva.

( 1 ) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331).
4.

Ali je člen 14 Convenio Colectivo de Limpieza de Edificios y Locales de la Provincia de Las Palmas (kolektivna pogodba za storitve čiščenja objektov in prostorov v provinci Las Palmas), ki določa, da v primerih osebja, ki je prevzeto v skladu s kolektivno pogodbo, to ne ohrani pravic in obveznosti, ki jih je imelo v podjetju prenosniku, niti delovnih pogojev, dogovorjenih s kolektivno pogodbo, v skladu s členom 3 Direktive?
3.

Ali je treba določbe Direktive o DDV ter temeljno načelo spoštovanja pravice do obrambe in člen 47 Listine o temeljenjih pravicah v delu, v katerem se nanašata na te določbe, razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni praksi, v skladu s katero mora davčni organ ugotovitve iz nadzora nad strankama pravnega razmerja – na katero se nanaša davčna obveznost – do katerih je davčni organ prišel v postopku, izvedenem zoper izdajatelja računov, in ki zajemajo ugotovitev, da je navedeni izdajatelj aktivno sodeloval v davčni utaji, upoštevati po uradni dolžnosti pri nadzoru nad prejemnikom računov, pri čemer navedeni prejemnik v postopku nadzora, ki se opravi pri izdajatelju, nima pravic, ki so povezane s položajem stranke, in torej tudi ne more uveljavljati pravice do pravnega sredstva v postopku nadzora, katerega ugotovitve mora davčni organ upoštevati po uradni dolžnosti v postopku nadzora davčne obveznosti naslovnika in jih je mogoče upoštevati proti njemu, in pri čemer [davčni organ] prejemniku ne da na voljo upoštevnega spisa o nadzoru, opravljenem pri izdajatelju, zlasti listin, ki so podlaga za ugotovitve, zapisnikov in upravnih odločb, ampak mu jih posreduje le deloma, v obliki povzetka, s čimer prejemniku to, da se le posredno seznani s spisom, omogoči tako, da opravi izbor po lastnih merilih in da prejemnik nad njimi nima nikakršnega nadzora?
SL Uradni list Evropske unije C 190/8

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Appeal (Združeno kraljestvo) 5. marca 2018 – AMS Neve Ltd, Barnett Waddingham Trustees, Mark Crabtree/Heritage Audio SL, Pedro Rodríguez Arribas

(Zadeva C-172/18)

(2018/C 190/11)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Court of Appeal

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožniki: AMS Neve Ltd, Barnett Waddingham Trustees, Mark Crabtree

Nasprotni stranki: Heritage Audio SL, Pedro Rodríguez Arribas

Vprašanja za predhodno odločanje

V okoliščinah, v katerih je podjetje ustanovljeno in ima sedež v državi članici A ter je na njenem ozemlju poskrbelo za oglaševanje in ponujanje blaga za prodajo pod znakom, popolnoma enakim blagovni znamki EU, na spletišču, namenjenem trgovcem in potrošnikom v državi članici B:

(i) ali je sodišče za blagovne znamke EU v državi članici B pristojno za obravnavanje zahtevka zaradi kršitve blagovne znamke EU v zvezi z oglaševanjem in ponujanjem blaga za prodajo na zadevnem ozemlju?

(ii) Če ni, katera druga merila mora navedeno sodišče za blagovne znamke EU upoštevati pri ugotavljanju, ali je pristojno za obravnavo navedenega zahtevka?
—

Razglasi naj se, da Kraljevina Španija s tem, da do 10. aprila 2016 ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2014/26/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o kolektivnem upravljanju avtorske in sorodnih pravic ter izdajanju več ozemeljskih licenc za pravice za glasbena dela za spletno uporabo na notranjem trgu ( 1 ) ali da vsekakor o teh predpisih ni uradno obvestila Komisije, ni izpolnila obveznosti iz člena 43 navedene direktive;
2.

Ali je treba člene 4(2), 5(1), 6(1), drugi pododstavek, druga alinea, in 6(6) Direktive 2002/65/ES razlagati tako, da se za presojo ustreznosti obveščanja na podlagi določb nacionalnega prava za izvajanje členov 5(1), 3(1), točka (3)(a), Direktive 2002/65/ES in izvajanje pravice do odstopa od pogodbe s strani potrošnika na podlagi nacionalnega prava, ob upoštevanju vseh okoliščin posameznega primera in vseh okoliščin, ki so pomembne za sklenitev te pogodbe, upošteva povprečni potrošnik, ki je normalno obveščen ter razumno pozoren in preudaren?
SL Uradni list Evropske unije C 182/16

Tožba, vložena 23. marca 2018 – Evropska komisija/Republika Poljska

(Zadeva C-206/18)

(2018/C 182/19)

Jezik postopka: poljščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: J. Samnadda, J. Hottiaux, G. von Rintelen, agenti)

Tožena stranka: Republika Poljska

Predlogi tožeče stranke

Komisija Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da je Republika Poljska s tem, da ni sprejela zakonskih in drugih predpisov za uskladitev z Direktivo 2014/26/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o kolektivnem upravljanju avtorske in sorodnih pravic ter izdajanju več ozemeljskih licenc za pravice za glasbena dela za spletno uporabo na notranjem trgu (1) oziroma o tem ni obvestila Komisije, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 43 te direktive;

— Republiki Poljski na podlagi člena 260(3) PDEU zaradi kršitve obveznosti obvestitve o ukrepih naloži denarno kazen v višini 87 612 EUR na dan od razglasitve sodbe v obravnavani zadevi;

— Republiki Poljski naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

V skladu s členom 43(1) Direktive 2014/26/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o kolektivnem upravljanju avtorske in sorodnih pravic ter izdajanju več ozemeljskih licenc za pravice za glasbena dela za spletno uporabo na notranjem trgu morajo države članice zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, sprejeti do 10. aprila 2016. O tem morajo nemudoma obvestijo Komisijo.

Republika Poljska je 22. novembra 2017 Komisiji predložila tri že obstoječe pravne akte, s katerimi je Direktivo 2014/26/EU prenesla le deloma. Ker Republika Poljska ni v svoj pravni red prenesla vseh potrebnih določb in jih ni izvedla, se je Komisija odločila, da zadevo predloži Sodišču Evropske unije.

Komisija v tožbi predlaga, naj se Republiki Poljski naloži denarno kazen v višini 87 612 EUR na dan od razglasitve sodbe v obravnavani zadevi. Ta znesek naj bi bil določen upoštevajoč težo kršitve, trajanje kršitve in nujnost, zagotoviti odvračilni učinek.

(1) UL 2014, L 84, str. 72.
—

Ugotovi naj se, da Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da do 18. aprila 2016 ni uveljavilo zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2014/23/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o podeljevanju koncesijskih pogodb (UL 2014, L 94, str. 1), oziroma v vsakem primeru s tem, da teh predpisov ni sporočilo Komisiji, ni izpolnilo obveznosti iz člena 51 navedene direktive;
1.

Ali je treba okoljsko načelo „plača povzročitelj obremenitve“ iz člena 191(2) PDEU in iz člena 9(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES (1) z dne 23. oktobra 2000, ki uvaja načelo povračila stroškov za storitve v zvezi z rabo vode, kot tudi ustrezno ekonomsko vrednotenje rabe vode razlagati tako, da nasprotujeta uvedbi nadomestila za uporabo celinskih voda za proizvodnjo energije, kakršno je to v sporu o glavni stvari, ki ne spodbuja učinkovite rabe vode niti ne določa mehanizmov za ohranjanje in zaščito javnih vodnih virov in katerega količinska opredelitev je popolnoma nepovezana z zmožnostjo povzročitve škode na javnih vodnih virih, saj temelji izključno na zmožnosti proizvajalcev, da ustvarjajo prihodek?
1.

Prvi pritožbeni razlog: nepristojnost avtorja akta — Finančna vprašanja so v pristojnosti Predsedstva Evropskega parlamenta in ne generalnega sekretarja — Neobstoj pooblastila generalnemu sekretarju — Ugovor nezakonitosti zaradi posega v poslansko neodvisnost in pravico do nepristranskega sojenja
1.

Ali je treba določbo 4 Okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega med ETUC, UNICE in CEEP ter odobrenega z Direktivo Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 (1) razlagati tako, da nasprotuje regionalnemu predpisu, kakršen je obravnavan v postopku v glavni stvari, ki izrecno izključuje priznanje in plačilo določenega dodatka k plači zaposlenim v javni upravi Navarre, ki spadajo v skupino „contratado administrativo“ (začasni javni uslužbenci) – s pogodbo o zaposlitvi za določen čas –, ker je navedeni dodatek prejemek za napredovanje in razvoj poklicne kariere, ki je izključno pridržana zaposlenim, ki spadajo v skupino „funcionario público“ (uradnik) – s pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas?
SL Uradni list Evropske unije C 142/35

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Köln (Nemčija) 13. februarja 2018 – Klaus Manuel Maria Brisch

(Zadeva C-102/18)

(2018/C 142/46)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberlandesgericht Köln

Stranka v postopku v glavni stvari

Prosilec: Klaus Manuel Maria Brisch

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je za vložitev zahteve za izdajo evropskega potrdila o dedovanju iz člena 65(2) Uredbe št. 650/2012 (1) uporaba, določena v členu 1(4) Izvedbene uredbe št. 1329/2014 (2), obrazca IV (priloga 4), sprejetega na podlagi svetovalnega postopka iz člena 81(2) Uredbe št. 650/2012, obvezna ali zgolj fakultativna?

(1) Uredba (EU) št. 650/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju (UL 2012, L 359. Str. 30).

(2) Izvedbena uredba Evropske komisije (EU) št. 1329/2014 z dne 9. decembra 2014 o obrazcih iz Uredbe (EU) št. 650/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju (UL 2014, L 359, str. 30).
1.

Ali je treba člen 60(1), drugi stavek, Uredbe (ES) št. 987/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (Uredba št. 883/2004) (1) razlagati tako, da mora sekundarno pristojna država članica (Avstrija) enemu od staršev, ki prebiva in je zaposlen v državi članici, ki je v skladu s členom 68(1)(b)(i) Uredbe (ES) št. 883/2004 primarno pristojna (Nemčija), kot družinsko dajatev izplačati dodatek zaradi razlike med starševskim nadomestilom primarno pristojne države članice in od višine dohodka odvisnega nadomestila za varstvo otroka druge države članice, če starša s skupnima otrokoma živita v primarno pristojni državi članici in je v sekundarno pristojni državi članici kot obmejni delavec zaposlen zgolj drugi o staršev?
SL Uradni list Evropske unije C 134/17

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supreme Court of the United Kingdom (Združeno kraljestvo) 19. februarja 2018 – SM/Entry Clearance Officer, UK Visa Section

(Zadeva C-129/18)

(2018/C 134/23)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Supreme Court of the United Kingdom

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: SM

Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Entry Clearance Officer, UK Visa Section

Intervenientki: Coram Children’s Legal Centre (CCLC) in Centre for Advice on Individual Rights in Europe (AIRE)

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je otrok, ki je pod stalnim skrbništvom državljana ali državljanov Unije v skladu s „kafala“ ali drugo enakovredno ureditvijo, določeno z zakonodajo otrokove izvorne države, „potomec v ravni črti“ v smislu člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38? (1)?

2. Ali se druge določbe te direktive, zlasti člena 27 in 35, lahko razlagajo tako, da se takim otrokom vstop zavrne, kadar so žrtve izkoriščanja, zlorabe ali trgovine z ljudmi ali so v nevarnosti, da to postanejo?

3. Ali ima država članica, preden prizna otroka, ki ni krvni potomec državljana EGP, za potomca v ravni črti na podlagi navedenega člena 2, točka 2(c), pravico preučiti, ali je bil postopek za postavitev otroka pod skrbništvo ali v varstvo tega državljana EGP takšen, da so bile v njem dovolj upoštevane otrokove koristi?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96 EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46).
1.

Ali je treba člen 6(4) Direktive 2008/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. novembra 2008 o odpadkih in razveljavitvi nekaterih direktiv (1) razlagati tako, da je s to določbo skladen nacionalni pravni akt, ki v primeru, da za določeno vrsto odpadkov merila za prenehanje statusa odpadka na ravni Unije niso bila določena, določa, da je prenehanje statusa odpadka odvisno od tega, ali za konkretno vrsto odpadkov obstajajo merila, določena z nacionalnim pravnim aktom, ki se splošno uporablja?
—

ugotovi, da tožena stranka s tem, da – z izjemo členov 46 in 47 v zveznih deželah Dunaj, Štajerska in Koroška – ni sprejela zakonov in drugih predpisov za prenos Direktive 2014/23/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o podeljevanju koncesijskih pogodb (1) v nacionalno pravo oziroma Komisiji ni sporočila teh predpisov, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi te direktive;
—

podredno, če Sodišče meni, da so izpolnjeni pogoji za sprejetje odločbe na zadnji stopnji, izpodbijani sklep razveljavi in v celoti ugodi predlogom, ki so bili podani na prvi stopnji;
SL Uradni list Evropske unije C 94/10

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Rayonen sad Asonovgrad (Bolgarija) 19. decembra 2017 – EVN Bulgaria Toplofikatsia EAD/Nikolina Stefanova Dimitrova

(Zadeva C-708/17)

(2018/C 094/13)

Jezik postopka: bolgarščina

Predložitveno sodišče

Rayonen sad Asonovgrad

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: EVN Bulgaria Toplofikatsia EAD

Tožena stranka: Nikolina Stefanova Dimitrova

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali člen 13(2) Direktive 2006/32/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2006 nasprotuje možnosti, da podjetje za daljinsko ogrevanje zahteva plačilo za porabljeno toploto, ki jo oddaja napeljava, oskrbovana z daljinsko toploto, v zgradbi v etažni lastnini, sorazmerno glede na ogrevano prostornino lastniških stanovanj v skladu s projektom za izvedbo, ne da bi upoštevalo dejansko oddano količino toplote v posameznem lastniškem stanovanju?

2. Ali je s členom 27 Direktive 2011/83/EU (2) združljiva nacionalna ureditev, ki potrošnike, ki so lastniki stanovanj v zgradbah, za katere veljajo predpisi o etažni lastnini, zavezuje k plačilu za nenaročeno, vendar dobavljeno toploto, ki jo oddaja napeljava v zgradbi, oskrbovana z daljinsko toploto, če so prenehali uporabljati toploto, tako da so odstranili ogrevalne naprave v stanovanjih ali pa so uslužbenci podjetja za daljinsko ogrevanje na željo prvonavedenih izničili tehnično zmožnost ogreval, da oddajajo toploto?

3. Ali taka nacionalna ureditev vzpostavlja nepošteno poslovno prakso v smislu Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES (3) z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta?

(1) Direktiva 2006/32/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2006 o učinkovitosti rabe končne energije in o energetskih storitvah ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/76/EGS (UL 2006, L 114, str. 64).

(2) Direktiva 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2011, L 304, str. 64).

(3) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (UL 2005, L 149, str. 22).