SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCEEVROPSKE UNIJE (drugi senat)

z dne 18. junija 2015

Dana-Maria Pondichie

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Pogodbeni uslužbenec — Osebni prejemki — Izselitveni dodatek — Pogoji iz člena 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom — Običajno prebivališče — Občasne in začasne odsotnosti“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero D.-M. Pondichie predlaga razglasitev ničnosti sklepa Evropske komisije z dne 3. oktobra 2013, s katerim ji je bila zavrnjena dodelitev izselitvenega dodatka na podlagi člena 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom za uradnike Evropske unije v takrat veljavni različici (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi).

Odločitev:

Sklep Evropske komisije z dne 3. oktobra 2013, s katerim je bila D.-M. Pondichie zavrnjena dodelitev izselitvenega dodatka na podlagi člena 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom, se razglasi za ničen. Evropska komisija nosi svoje stroške in naloži se ji plačilo stroškov, ki jih je priglasila D.-M. Pondichie.

Povzetek

Uradniki – Osebni prejemki – Izselitveni dodatek – Namen – Pogoj za dodelitev – Neobstoj običajnega prebivališča ali glavne poklicne dejavnosti v državi članici zaposlitve v referenčnem obdobju – Pojem običajnega prebivališča – Občasna in kratkotrajna odsotnost iz navedene države – Okoliščina, ki ne vpliva na običajnost prebivališča – Obdobje univerzitetnega študija, ki mu sledi poskusna doba ali zaposlitev – Izpodbojna domneva o namenu spremembe običajnega prebivališča

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VII, člen 4(1)(a))

Namen izselitvenega dodatka iz člena 4(1) Priloge VII h Kadrovskim predpisom je nadomestitev stroškov in posebnih neugodnosti zaradi zaposlitve v institucijah Unije za uradnike in uslužbence, ki se morajo zaradi tega preseliti iz države stalnega prebivališča v državo zaposlitve.

Če člen 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom, kar zadeva določanje primerov izselitve, temelji na pojmih običajnega prebivališča in glavne poklicne dejavnosti zadevne osebe pred njenim nastopom funkcije, je to zato, da se določijo preprosta in objektivna merila. Iz tega izhaja, prvič, da je treba to določbo razlagati tako, da se kot merilo za dodelitev izselitvenega dodatka upošteva običajno prebivališče zadevne osebe v referenčnem obdobju, in drugič, da je pojem izselitve odvisen od osebnega položaja uradnika, in sicer od stopnje njegove integracije v njegovo novo okolje, ki se lahko dokaže, na primer, z običajnim prebivališčem ali prejšnjim opravljanjem glavne poklicne dejavnosti.

Običajno prebivališče je kraj, v katerem je zadevni uradnik ali uslužbenec v želji, da bi mu podelil stalnost, določil stalno ali običajno središče svojih interesov, pri čemer je treba za določitev običajnega prebivališča upoštevati vse njegove dejanske elemente, zlasti dejansko prebivališče zadevne osebe.

Zadevni uradnik ali uslužbenec izgubi pravico do izselitvenega dodatka le, če je v državi kraja opravljanja dela običajno prebival ali opravljal glavno poklicno dejavnost v celotnem referenčnem obdobju, pri čemer ni mogoče šteti, da občasne in kratkotrajne odsotnosti iz države zaposlitve zadostujejo, da bi prebivališče tožeče stranke v državi zaposlitve izgubilo svojo običajnost.

Vendar lahko stalna navzočnost zadevne osebe v tej državi, kadar obdobju študija sledi poskusna doba ali zaposlitev na istem kraju, vzbudi – seveda izpodbojno – domnevo o morebitnem namenu te osebe, da stalno ali običajno središče njenih interesov, in s tem običajno prebivališče, spremeni v to državo.

(Glej točke od 32 do 35 in 39.)

Napotitev na:

Sodišče: sodba Magdalena Fernández/Komisija, C-452/93 P, EU:C:1994:332, točka 21;

Sodišče prve stopnje: sodbe Magdalena Fernández/Komisija, T-90/92, EU:T:1993:78, točka 29; Reichert/Parlament, T-18/98, EU:T:2000:113, točka 25; Liaskou/Svet, T-60/00, EU:T:2001:129, točka 52; E/Komisija, T-251/02, EU:T:2004:357, točka 53; Salazar Brier/Komisija, T-83/03, EU:T:2005:371, točka 65; De Bustamante Tello/Svet, T-368/03, EU:T:2005:372, točka 52; F/Komisija, T-324/04, EU:T:2007:140, točka 86, in Asturias Cuerno/Komisija, T-473/04, EU:T:2007:184, točka 73;

Sodišče za uslužbence: sodbe Tzvetanova/Komisija, F-33/09, EU:F:2010:18, točka 57; Mioni/Komisija, F-28/10, EU:F:2011:23, točki 22 in 32, ter Bourtembourg/Komisija, F-6/12, EU:F:2012:175, točki 28 in 29.

SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCEEVROPSKE UNIJE (drugi senat)

z dne 18. junija 2015

Dana-Maria Pondichie

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Pogodbeni uslužbenec — Osebni prejemki — Izselitveni dodatek — Pogoji iz člena 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom — Običajno prebivališče — Občasne in začasne odsotnosti“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero D.-M. Pondichie predlaga razglasitev ničnosti sklepa Evropske komisije z dne 3. oktobra 2013, s katerim ji je bila zavrnjena dodelitev izselitvenega dodatka na podlagi člena 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom za uradnike Evropske unije v takrat veljavni različici (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi).

Odločitev:

Sklep Evropske komisije z dne 3. oktobra 2013, s katerim je bila D.-M. Pondichie zavrnjena dodelitev izselitvenega dodatka na podlagi člena 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom, se razglasi za ničen. Evropska komisija nosi svoje stroške in naloži se ji plačilo stroškov, ki jih je priglasila D.-M. Pondichie.

Povzetek

Uradniki – Osebni prejemki – Izselitveni dodatek – Namen – Pogoj za dodelitev – Neobstoj običajnega prebivališča ali glavne poklicne dejavnosti v državi članici zaposlitve v referenčnem obdobju – Pojem običajnega prebivališča – Občasna in kratkotrajna odsotnost iz navedene države – Okoliščina, ki ne vpliva na običajnost prebivališča – Obdobje univerzitetnega študija, ki mu sledi poskusna doba ali zaposlitev – Izpodbojna domneva o namenu spremembe običajnega prebivališča

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VII, člen 4(1)(a))

Namen izselitvenega dodatka iz člena 4(1) Priloge VII h Kadrovskim predpisom je nadomestitev stroškov in posebnih neugodnosti zaradi zaposlitve v institucijah Unije za uradnike in uslužbence, ki se morajo zaradi tega preseliti iz države stalnega prebivališča v državo zaposlitve.

Če člen 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom, kar zadeva določanje primerov izselitve, temelji na pojmih običajnega prebivališča in glavne poklicne dejavnosti zadevne osebe pred njenim nastopom funkcije, je to zato, da se določijo preprosta in objektivna merila. Iz tega izhaja, prvič, da je treba to določbo razlagati tako, da se kot merilo za dodelitev izselitvenega dodatka upošteva običajno prebivališče zadevne osebe v referenčnem obdobju, in drugič, da je pojem izselitve odvisen od osebnega položaja uradnika, in sicer od stopnje njegove integracije v njegovo novo okolje, ki se lahko dokaže, na primer, z običajnim prebivališčem ali prejšnjim opravljanjem glavne poklicne dejavnosti.

Običajno prebivališče je kraj, v katerem je zadevni uradnik ali uslužbenec v želji, da bi mu podelil stalnost, določil stalno ali običajno središče svojih interesov, pri čemer je treba za določitev običajnega prebivališča upoštevati vse njegove dejanske elemente, zlasti dejansko prebivališče zadevne osebe.

Zadevni uradnik ali uslužbenec izgubi pravico do izselitvenega dodatka le, če je v državi kraja opravljanja dela običajno prebival ali opravljal glavno poklicno dejavnost v celotnem referenčnem obdobju, pri čemer ni mogoče šteti, da občasne in kratkotrajne odsotnosti iz države zaposlitve zadostujejo, da bi prebivališče tožeče stranke v državi zaposlitve izgubilo svojo običajnost.

Vendar lahko stalna navzočnost zadevne osebe v tej državi, kadar obdobju študija sledi poskusna doba ali zaposlitev na istem kraju, vzbudi – seveda izpodbojno – domnevo o morebitnem namenu te osebe, da stalno ali običajno središče njenih interesov, in s tem običajno prebivališče, spremeni v to državo.

(Glej točke od 32 do 35 in 39.)

Napotitev na:

Sodišče: sodba Magdalena Fernández/Komisija, C-452/93 P, EU:C:1994:332, točka 21;

Sodišče prve stopnje: sodbe Magdalena Fernández/Komisija, T-90/92, EU:T:1993:78, točka 29; Reichert/Parlament, T-18/98, EU:T:2000:113, točka 25; Liaskou/Svet, T-60/00, EU:T:2001:129, točka 52; E/Komisija, T-251/02, EU:T:2004:357, točka 53; Salazar Brier/Komisija, T-83/03, EU:T:2005:371, točka 65; De Bustamante Tello/Svet, T-368/03, EU:T:2005:372, točka 52; F/Komisija, T-324/04, EU:T:2007:140, točka 86, in Asturias Cuerno/Komisija, T-473/04, EU:T:2007:184, točka 73;

Sodišče za uslužbence: sodbe Tzvetanova/Komisija, F-33/09, EU:F:2010:18, točka 57; Mioni/Komisija, F-28/10, EU:F:2011:23, točki 22 in 32, ter Bourtembourg/Komisija, F-6/12, EU:F:2012:175, točki 28 in 29.