ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (prvi senat)

z dne 12. julija 2007

Zadeva F-143/06

Donato Continolo

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Pokojnine – Prenos pokojninskih pravic – Očitna nedopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero D. Continolo predlaga razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 3. januarja 2006, s katero mu je bila podeljena in izplačana pokojnina, ker se je za izračun pokojninskih pravic obdobje od 11. junija 1981 do 1. marca 1983, ko je bil na dopustu iz osebnih razlogov, upoštevalo samo kot eno leto, pet mesecev in šest dni namesto eno leto, osem mesecev in dvajset dni, skupaj z odločbo organa za imenovanja z dne 5. septembra 2006 o zavrnitvi njegove pritožbe zoper zgoraj navedeno odločbo z dne 3. januarja 2006.

Odločitev: Tožba se zavrže kot očitno nedopustna. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

Uradniki – Tožba – Predhodna upravna pritožba – Istovetnost predmeta in vzroka

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

Na podlagi člena 91(2) Kadrovskih predpisov je tožba dopustna le, če je bila pri organu za imenovanja prej vložena pritožba v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov zoper akt, ki posega v položaj, v roku treh mesecev, določenem v tem členu.

Tožba uradnika zoper odločbo uprave o določitvi njegovih pokojninskih pravic je nedopustna, ker je bila predhodna pritožba vložena zoper poznejšo odločbo uprave, s katero je bila zavrnjena njegova prošnja za plačilo prispevkov za nazaj v pokojninski sistem Skupnosti. Namreč, ker pred tožbo, ki je vložena zoper prvo odločbo, ni bila vložena predhodna pritožba z enakim predmetom, ta tožba ne izpolnjuje zahteve iz določb člena 91(2) Kadrovskih predpisov. Poleg tega, ob domnevi, da je pritožbo, če se nanaša na izračun pokojninskih pravic tožeče stranke s strani uprave, mogoče obravnavati, kot da izpodbija tudi zakonitost prve odločbe, in da se posledično šteje, da je podredno vložena zoper to odločbo, bi morala biti vložena v roku, določenem v Kadrovskih predpisih.

(Glej točke 18 in od 22 do 24.)
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Postopek – Razdelitev pristojnosti med različnimi sodišči Skupnosti

(Statut Sodišča, Priloga I, člen 8(3); Kadrovski predpisi za uradnike, člen 72)

Sodišče za uslužbence, pri katerem je bila vložena tožba zoper odločbo, s katero je bilo uradniku zavrnjeno 100-odstotno povračilo stroškov zdravljenja, ki jih zadevna oseba zahteva zaradi duševne bolezni, za katero naj bi trpela, mora na podlagi člena 8(3), drugi pododstavek, Priloge I k Statutu Sodišča odkloniti pristojnost v korist Sodišča prve stopnje, ker pred tem sodiščem tečejo drugi postopki med istima strankama, ki temeljijo na istem pravnem razlogu in se tudi nanašajo na pravico do 100-odstotnega povračila stroškov zdravljenja. Te različne tožbe so del istega spora, zato se zdi v skladu z dobrim delovanjem sodnega organa, ki ga zagotavljajo določbe člena 8(3) Priloge I k Statutu Sodišča, da se rešitev celotnega spora zaupa samo enemu sodišču.

(Glej točke od 8 do 16.)
SKLEP PREDSEDNIKA PRVEGA SENATA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

z dne 27. februarja 2007

Zadeva F-78/05

Georgios Rounis

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Sporazumna rešitev spora – Izbris“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero G. Rounis predlaga po eni strani razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 20. aprila 2005 o zavrnitvi njegove pritožbe, ki jo je 16. decembra 2004 vložil zoper odločbo Komisije z dne 21. septembra 2004, s katero mu je ta zavrnila dovoljenje, da v Združeno kraljestvo prenese del svojih prejemkov, namenjen pokritju stroškov študija njegove hčerke za obdobje od novembra 2003 do oktobra 2004, in razglasitev ničnosti navedene odločbe z dne 21. septembra 2004, ter po drugi strani povračilo premoženjske in nepremoženjske škode, za katero meni, da jo je utrpel zaradi teh odločb.

Odločitev: Zadeva F-78/05, Rounis proti Komisiji, se izbriše iz vpisnika Sodišča za uslužbence. Komisija nosi svoje stroške in stroške G. Rounisa v višini 10.000 EUR.

Povzetek

Uradniki – Tožba – Sporazumna rešitev spora pred Sodiščem za uslužbence – Izbris iz vpisnika

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 98, prvi odstavek; Sklep Sveta 2004/752, člen 3(4))
SKLEP PREDSEDNIKA PRVEGA SENATA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

z dne 4. septembra 2008

Zadeva F-54/05

Fernanda Ehrhardt

proti

Evropskemu parlamentu

„Sporazumna rešitev na pobudo Sodišča za uslužbence – Izbris“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero F. Ehrhardt predlaga predvsem razglasitev ničnosti odločbe Parlamenta, s katero je bila zavrnjena njena zahteva za povrnitev 207 ur in 30 minut, ki so bile odštete od njenega dopusta, osebnih prejemkov in pokojnine.

Odločitev: Zadeva F-54/05, Ehrhardt proti Parlamentu, se izbriše iz vpisnika Sodišča za uslužbence. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

Uradniki – Tožba – Sporazumna rešitev spora pred Sodiščem za uslužbence – Izbris iz vpisnika

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člena 69 in 74)
Člen 9(1) Priloge IX h Kadrovskim predpisom v zvezi z disciplinskimi ukrepi zadeva vse uradnike ne glede na to, ali so aktivno zaposleni ali ne, medtem ko se odstavek 2 istega člena nanaša izključno na uradnike, ki so upravičeni do starostne pokojnine ali invalidnine.

Zato institucija, ki aktivno zaposlenemu uradniku naloži sankcijo, ki je določena izključno za uradnike, upravičene do starostne pokojnine ali invalidnine, krši člen 9(2) Priloge IX h Kadrovskim predpisom.

(Glej točki 23 in 24.)
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (tretji senat)

z dne 25. januarja 2016

Marie-Pierre Darchy

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Uradniki — Družinski dodatek — Otroški dodatek — Otroci žene tožeče stranke — Plačilo z retroaktivnim učinkom“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi njenega člena 106a, s katero M.‑P. Darchy predlaga razglasitev ničnosti odločbe z dne 9. decembra 2014, s katero ji je Evropska Komisija odobrila otroški dodatek za dva otroka njene žene od 1. marca 2014 namesto od prvega dne meseca sklenitve njune zakonske zveze, in sicer 1. septembra 2011.

Odločitev:

Tožba se zavrne. M.‑P. Darchy nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija.

Povzetek

(Kadrovski predpisi, člena 90 in 91)

Uradniki — Dolžnost skrbnega ravnanja uprave — Načelo dobrega upravljanja — Obseg — Obveznost uprave, da odstopi od rokov za vložitev pritožbe in tožbe tako, da ponovno preuči odločbo, ki je postala dokončna — Neobstoj

(Kadrovski predpisi, člena 90 in 91)

Tožbe uradnikov — Predhodna upravna pritožba — Roki — Narava javnega reda — Zahteva za ponovni preizkus odločbe uprave, ki je postala dokončna, z namenom pridobitve retroaktivnega izplačila dodatkov, ki so bili pred tem zavrnjeni — Sodba o ponovnem preizkusu, izrečena v okviru postopka, ki tožeče stranke ne zadeva neposredno — Neobstoj novega dejstva, zaradi katerega bi začel ponovno teči rok

Kar zadeva domnevno kršitev dolžnosti skrbnega ravnanja na eni strani ter načel dobrega upravljanja in pravne varnosti na drugi strani, zadostuje ugotovitev, da ne z dolžnostjo skrbnega ravnanja ne z načelom dobrega upravljanja uprave ni mogoče prisiliti, da odstopi od rokov za vložitev pritožbe in tožbe – ki ju ne more spreminjati, ker sta del javnega reda – tako da za nazaj ponovno preuči odločbo, ki je postala dokončna. Pri tem pa je prav načelo pravne varnosti podlaga za navedeno preučitev. (Glej točko 39.)
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (tretji senat)

z dne 2. marca 2016

FX

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Začasni uslužbenec — Odpravnina — Člen 12(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom — Prenehanje delovnega razmerja“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero FX predlaga razglasitev ničnosti odločbe Urada za vodenje in plačevanje posameznih pravic (PMO) Evropske komisije z dne 16. junija 2014, s katero je bila zavrnjena njegova zahteva za izplačilo odpravnine, za katero je zaprosil ob prenehanju svojega delovnega razmerja v skupnem podjetju Čisto nebo 31. oktobra 2013, in povrnitev škode, ki mu je nastala zaradi tega.

Odločitev:

Tožba se zavrne. FX nosi dve tretjini svojih stroškov. Evropska komisija nosi svoje stroške in naloži se ji plačilo ene tretjine stroškov FX.

Povzetek

Uradniki — Začasni uslužbenci — Odpravnina — Pogoji za dodelitev — Prenehanje delovnega razmerja — Pojem

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VIII, člen 12(1)(b)(i) in (2); Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člen 39)

Odpravnina iz člena 39 Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev ni nadomestilo ob koncu zaposlitve, do katerega bi bil zadevni uslužbenec samodejno upravičen ob odpovedi ali izteku pogodbe, temveč je denarni ukrep, ki spada v okvir določb Kadrovskih predpisov o socialni varnosti. Zato z odpovedjo ali iztekom pogodbe začasnega uslužbenca ne more samodejno nastati pravica do odpravnine.

V zvezi s tem je navedeni člen 39 in člen 12(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom v povezavi z upoštevnimi določbami pokojninskega sistema, katerega del sta, mogoče razlagati le tako, da ima začasni uslužbenec pravico do odpravnine, če – ker nima več pogodbe o zaposlitvi po njeni odpovedi ali izteku in ker ne namerava opravljati drugega dela znotraj Evropske unije – v tem trenutku vseeno ne izpolnjuje pogojev, potrebnih za upravičenost do takojšnje ali odložene starostne pokojnine, niti pogojev, omenjenih v členu 12(1)(b), od (i) do (iv), Priloge VIII h Kadrovskim predpisom.

Poleg tega je pojem prenehanje delovnega razmerja iz člena 12(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom, ki se po analogiji uporablja za primer začasnega uslužbenca, mogoče razlagati le v vsakem primeru posebej glede na okoliščine zadeve, prav za to, da se kolikor je mogoče prepreči izplačilo odpravnine uslužbencu Evropske unije, ki ob oddaji zahteve za izplačilo odpravnine dobro ve – ker se je njegova pogodba o zaposlitvi iztekla – da bi se lahko ponovno zaposlil v službah Evropske unije, ker se je medtem na primer prijavil na drugo prosto delovno mesto v službah Evropske unije. S tega vidika bi bilo samodejno izplačilo odpravnine zgolj zaradi odpovedi ali izteka pogodbe o zaposlitvi uslužbenca v nasprotju ne le s ciljem te določbe, ki spada med določbe Kadrovskih predpisov o socialni varnosti, ampak tudi s splošnim načelom dobrega upravljanja financ Evropske unije.

(Glej točke od 31 do 33 in 36.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: sodba z dne 9. oktobra 2007, Bellantone/Računsko sodišče, F‑85/06, EU:F:2007:171, točki 67 in 72.
106

Kar najprej zadeva merilo obsega zadevnih interesov, čeprav je bila za tožečo stranko možnost njene zaposlitve nesporno pomembna, se ne more sklicevati na nobeno pravico do imenovanja za uradnika, ob neobstoju soglasja s strani GD za človeške vire pa se prav tako ne more sklicevati na legitimno pričakovanje v zvezi s tem, kljub stalnemu interesu, ki ga je za njeno zaposlitev kazal GD za pravosodje (glej sodbo z dne 19. maja 2015, Brune/Komisija,F‑59/14, EU:F:2015:50, točka 78 in navedena sodna praksa). Dalje, ker je OI menil, čeprav zmotno, da je natečajna komisija, s tem ko je tožečo stranko pripustila k sodelovanju v natečaju, storila očitno napako pri presoji, je preverjanje tega, ali je bil spoštovan pogoj za pripustitev v zvezi s poklicnimi izkušnjami, določen v obvestilu o natečaju, kot táko in v mejah, navedenih v točkah od 53 do 55 te sodbe, pomenilo določeno zapletenost. Nazadnje, ker je OI presodil, da so informacije v spisu EPSO v nekaterih pogledih protislovne in nezadostne, je tožečo stranko zaprosil za dodatne dokumente in pojasnila. Zato ni mogoče OI v postopku zaposlitve pripisati nobene neupravičene zamude.
V skladu s členom 1 Priloge I k Statutu Sodišča je pristojnost Sodišča za uslužbence omejena na odločanje o sporih med Unijo in njenimi uslužbenci na podlagi člena 270 PDEU, vključno z odškodninskimi spori, in sicer v skladu z omejitvami in pogoji, določenimi s Kadrovskimi predpisi in Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske unije.

V zvezi s tem je – ob upoštevanju dejstva, da sodišče Unije pri odločanju o sporih na področju javnih uslužbencev, za katere je pristojno, uporabi zgolj pravo javnih uslužbencev Unije in ne katerega drugega nacionalnega prava – sklicevanje stranke na nacionalno pravo neupoštevno.

(Glej točki 17 in 18.)
V okviru odškodnine za škodo, ki so jo povzročili vsi akti in ravnanja institucije, morajo biti zadnjenavedeni predmet celostne presoje, saj je zakonitost in učinke mogoče obravnavati le kot celoto.

V zvezi s tem v odškodninskem sporu ni mogoče upoštevati okoliščine, da naj bi druga dejstva, podobna dejstvom iz odškodninskega zahtevka, po vložitvi navedenega zahtevka zaznamovala poznejše odločbe, ki so podobne odločbam, izpodbijanim v tem zahtevku, in razkrila nepravilno ravnanje, ki ga je mogoče primerjati z ravnanjem, ki se očita v tem istem zahtevku, in sicer nespoštovanje načela dobrega upravljanja in dolžnosti skrbnega ravnanja.

Za presojo v zvezi z uveljavljanjem morebitne odgovornosti institucije lahko Sodišče za uslužbence namreč upošteva le sama dejstva, ki so povzeta v utemeljitev predlogov za odškodnino v tožbi in navedena v odškodninskem zahtevku, katerega namen je prav določiti spor.

(Glej točke 41, 43 in 44.)

Sodišče: sodba z dne 1. julija 1976, Sergy/Komisija,58/75, EU:C:1976:102, točke od 30 do 36;

Sodišče za uslužbence: sodba z dne 1. februarja 2007, Tsarnavas/Komisija,F‑125/05, EU:F:2007:18, točka 81.
Člen 25 Priloge IX h Kadrovskim predpisom ima dvojno vlogo. Po eni strani naj bi pomagal preprečiti vpliv na položaj zadevnega uradnika v kazenskem postopku, ki je zoper njega uveden na podlagi dejanj, ki so tudi predmet disciplinskega postopka znotraj njegove institucije. Po drugi strani pa prekinitev disciplinskega postopka v pričakovanju konca kazenskega postopka omogoča, da se v okviru tega disciplinskega postopka upoštevajo ugotovitve kazenskega sodišča o dejstvih, ko postane njegov sklep dokončen. Člen 25 Priloge IX h Kadrovskim predpisom je namreč uzakonil načelo, v skladu s katerim „kazenska odločitev zavezuje disciplinsko“, kar je upravičeno zlasti z dejstvom, da imajo nacionalna kazenska sodišča večja pooblastila za preiskavo kot organ za imenovanja. Zato je upravni organ v primerih, ko isto dejanje lahko izpolnjuje dejanski stan kaznivega dejanja in hkrati pomeni kršitev obveznosti, ki so za uradnika določene v Kadrovskih predpisih, vezan na dejanske sprejete ugotovitve kazenskega sodišča v kazenskem postopku. Potem ko kazensko sodišče ugotovi dejstva, lahko upravni organ določi pravno opredelitev v okviru disciplinske kršitve in pri tem zlasti preizkusi, ali ta dejanja pomenijo kršitve obveznosti iz Kadrovskih predpisov.

Toda presoja dejstev, ki jo opravi kazensko sodišče, se lahko razlikuje od presoje, ki jo v disciplinskem postopku opravi organ za imenovanja, saj sta pravni opredelitvi, na katerih temeljita, različni in neodvisni druga od druge. Vsekakor bi bila zahteva, da sta presoji dejstev kazenskega sodišča in navedenega organa enaki, dodaten pogoj, ki ni določen v členu 25 Kadrovskih predpisov.

It tega izhaja, da organ za imenovanja z disciplinskega vidika ne sme dokončno odločiti o položaju zadevnega uradnika, dokler ni sprejeta dokončna odločba kazenskega sodišča, ki zadevo obravnava. V nasprotnem primeru bi se štelo, da je upravni organ že ugotovil dejstva, čeprav kazensko sodišče še ni odločilo o njihovi resničnosti, zadevni uslužbenec pa bi bil zato v težjem položaju, kot bi bil, če ne bi bilo take odločitve upravnega organa.

Poleg tega je treba načelo, da „kazenska odločitev zavezuje disciplinsko“, razlagati restriktivno, kadar je treba to načelo uporabiti v okviru preprostih preiskav, celo preden se začne kazenski pregon v smislu nacionalnega prava.

(Glej točke 35, 36, 53, 55 in 59.)

Sodišče prve stopnje: sodbe z dne 19. marca 1998, Tzoanos/Komisija, T-74/96, EU:T:1998:58, točka 34; z dne 21. novembra 2000, A/Komisija, T-23/00, EU:T:2000:273, točka 37; z dne 10. junija 2004, François/Komisija, T-307/01, EU:T:2004:180, točki 73 in 75, ter z dne 8. julija 2008, Franchet in Byk/Komisija, T-48/05, EU:T:2008:25, točka 342;

Sodišče za uslužbence: sodbi z dne 17. julija 2012, BG/Varuh človekovih pravic, F-54/11, EU:F:2012:114, in z dne 18. marca 2015, DK/ESZD, F-27/14, EU:F:2015:12, točke 38, 49, 66 in 70.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(tretji senat)

z dne 18. marca 2015

Tuula Rajala

proti

Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)

„Javni uslužbenci — Uradniki — Ocenjevanje — Ocenjevalno poročilo — Splošna presoja opravljenega dela — Usklajenost“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero T. Rajala predlaga, naj se razglasi ničnost njenega ocenjevalnega poročila za obdobje od 1. oktobra 2011 do 31. decembra 2012 (v nadaljevanju: ocenjevalno poročilo 2011/2012 ali izpodbijano poročilo) in naj se Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT, ali v nadaljevanju: Urad) naloži plačilo odškodnine v višini najmanj 500 EUR.

Odločitev:

Tožba se zavrne. T. Rajala nosi polovico svojih stroškov. Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) nosi svoje stroške in polovico stroškov, ki jih je priglasila T. Rajala.

Povzetek

Uradniki – Ocenjevanje – Ocenjevalno poročilo – Diskrecijska pravica ocenjevalcev – Sodni nadzor – Meje – Očitna napaka pri presoji – Pojem

(Kadrovski predpisi, člen 43)

Ocenjevalci imajo široko diskrecijsko pravico pri ocenjevanju dela oseb, ki jih morajo oceniti. Zato je sodni nadzor sodišča Unije nad vsebino ocenjevalnih poročil omejen na nadzor nad pravilnostjo postopka, pravilnostjo ugotovljenega dejanskega stanja in neobstojem očitne napake pri presoji ali zlorabe pooblastil. Sodišče za uslužbence namreč ne more nadzirati utemeljenosti ocene uprave o poklicnih sposobnostih uradnika, saj ta vsebuje kompleksne vrednostne ocene, ki jih že zaradi njihove narave ni mogoče objektivno preveriti.

V zvezi s tem se lahko napaka opredeli kot očitna le, če jo je mogoče brez težav ugotoviti na podlagi meril, ki jih je zakonodajalec predvidel za izvajanje pooblastila za odločanje.

Zato je treba očitek, ki se nanaša na očitno napako pri presoji, zavrniti, če je mogoče izpodbijano presojo kljub dokazom tožeče stranke vsekakor šteti za verjetno.

To še zlasti velja, kadar zadevna odločba vsebuje napake pri presoji, ki so, če se obravnavajo skupaj, tako majhne, da niso mogle vplivati na odločitev uprave.

(Glej točke od 41 do 44.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: sodbe Adia Interim/Komisija, T‑19/95, EU:T:1996:59, točka 49; AIUFFASS in AKT/Komisija, T‑380/94, EU:T:1996:195, točka 59; BUPA in drugi/Komisija, T‑289/03, EU:T:2008:29, točka 221, in Belfass/Svet, T‑495/04, EU:T:2008:160, točka 63;

Sodišče za uslužbence: sodbe Wenning/Europol, F‑114/07, EU:F:2009:130, točka 111 in navedena sodna praksa; Faria/UUNT, F‑7/09, EU:F:2010:9, točka 44 in navedena sodna praksa; AJ/Komisija, F‑80/10, EU:F:2011:172, točka 36, in CW/Parlament, F‑48/13, EU:F:2014:186, točke 70, 72 in 73 ter navedena sodna praksa.
11

V zvezi z oceno delovne uspešnosti tožeče stranke je bilo novembra 2009 pripravljeno ocenjevalno poročilo za leto 2008. V tem poročilu sta g. C, direktor upravnega oddelka in neposredno hierarhično nadrejen in zato ocenjevalec tožeče stranke, ter namestnik izvršnega direktorja kot potrjevalec menila, da je tožeča stranka dosegla uspešnost stopnje III, ker je po njunem mnenju „delno dosegel pričakovanja na področju učinkovitosti, sposobnosti in obnašanja v službi“. Nasprotno pa sta isti ocenjevalec in potrjevalec v naslednjem ocenjevalnem poročilu, pripravljenem 23. junija 2010 za leto 2009, za uspešnost tožeče stranke ocenila, da je na stopnji II, ker je po njunem mnenju „v celoti izpolnil pričakovanja na področju učinkovitosti, sposobnosti in obnašanja v službi“. Nazadnje, 23. februarja 2011 je bil tožeči stranki vročen predlog ocenjevalnega poročila za leto 2010, v katerem sta ocenjevalec in potrjevalec, ki sta se spremenila in sta bila namestnik izvršnega direktorja oziroma izvršni direktor, menila, da je bila uspešnost tožeče stranke na stopnji III.
Čeprav lahko na podlagi določb, ki se uporabljajo za uslužbence Evropske centralne banke, uslužbenec, v zvezi s katerim je bil uveden disciplinski postopek, načeloma brez omejitev dostopa do elementov disciplinskega spisa, vključno z elementi v svojo korist, s temi določbami kljub temu ni predviden neomejen dostop tega uslužbenca do vseh informacij ali vsakega dokumenta, ki se nahaja v Banki ali ki bi bil lahko rekonstruiran na podlagi obstoječih dokumentov ali informacij, ki so na voljo v tej instituciji. V zvezi z zadnjenavedeno vrsto informacij ali rekonstruiranimi dokumenti, ki se načeloma ne obravnavajo, kot da so sestavni del disciplinskega spisa, Pravila za zaposlene ne določajo, da se ti po uradni dolžnosti predložijo zadevni osebi.

Pravica do dostopa do disciplinskega spisa, določena s predpisi, ki se uporabljajo za zaposlene v Banki, se sklada z zahtevami, določenimi s pravom Unije, zlasti členom 41(2)(b) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in sodno prakso Unije v zvezi z disciplinskim postopkom. Za zagotovitev kontradiktornosti disciplinskega postopka, kakršen poteka pred disciplinsko komisijo Banke, in pravic do obrambe v takem postopku se sicer res zahteva, da se lahko zadevna oseba in – če je to primerno – njen odvetnik seznanita z vsemi dejanskimi elementi, na podlagi katerih je bila sprejeta disciplinska odločba, in sicer pravočasno, da lahko predložita svoja stališča. Tako mora biti za zagotovitev spoštovanja pravic do obrambe zadevni osebi dana možnost, da učinkovito predstavi svoje stališče o upoštevnosti dejstev in da lahko poleg tega tudi zavzame stališče vsaj o dokumentih, ki jih je upoštevala institucija Unije in ki razkrivajo dejstva, pomembna za izvajanje njenih pravic do obrambe. Vendar se lahko zahteva po dostopu zadevne osebe do dokumentov v zvezi z njo uporablja le za dokumente, uporabljene v disciplinskem postopku in/ali končni odločbi uprave. Torej upravi na podlagi načela spoštovanja pravic do obrambe ni treba nujno predložiti drugih dokumentov.

V zvezi s tem niti Banka niti disciplinska komisija nista pristojni za to, da se izrečeta o morebitni upoštevnosti ali koristnosti nekaterih dokumentov za obrambo zaposlenega, saj ni mogoče izključiti možnosti, da so lahko dokumenti, ki so po presoji Banke ali disciplinske komisije neupoštevni, zanj koristni. Zato niti Banka niti disciplinska komisija ne moreta iz upravnega postopka enostransko izključiti dokumentov, ki bi jih lahko zadevna oseba uporabila za razbremenitev krivde.

(Glej točke 114, 115 in 120.)

Sodišče prve stopnje: sodbe ICI/Komisija, T‑36/91, EU:T:1995:118, točka 93; N/Komisija, T‑273/94, EU:T:1997:71, točka 89; Eyckeler & Malt/Komisija, T‑42/96, EU:T:1998:40, točka 81, in Kaufring in drugi/Komisija, T‑186/97, T‑187/97, od T‑190/97 do T‑192/97, T‑210/97, T‑211/97, od T‑216/97 do T‑218/97, T‑279/97, T‑280/97, T‑293/97 in T‑147/99, EU:T:2001:133, točki 179 in 185.