SODBA SODIŠČA (sedmi senat)
z dne 5. maja 2022 *
„Predhodno odločanje  –  Socialna politika  –  Direktiva 2008/94/ES  –  Varstvo delavcev  
v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca  –  Člen 2(2)  –  Pojem ,delavec‘  –  
Člen 12(a) in (c)  –  Omejitve glede odgovornosti jamstvenih ustanov  –  Oseba, ki opravlja funkciji 
člana upravnega odbora in direktorja te družbe na podlagi pogodbe o zaposlitvi, sklenjene  
z gospodarsko družbo  –  Sočasno opravljanje funkcij  –  Nacionalna sodna praksa, s katero se tej 
osebi zavrnejo jamstva, določena s to direktivo “
V zadevi C-101/21,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je 
vložilo Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče, Češka republika) z odločbo z dne 
11. februarja 2021 , ki je na Sodišče prispela 18. februarja 2021 , v postopku
HJ
proti
Ministerstvo práce a sociálních věcí,
SODIŠČE (sedmi senat),
v sestavi J. Passer, predsednik senata, F. Biltgen (poročevalec) in N. Wahl, sodnika,
generalni pravobranilec: J. Richard de la Tour,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za češko vlado M. Smolek in J. Vláčil, agenta,
– za špansko vlado M. J. Ruiz Sánchez, agentka,
– za Evropsko komisijo J. Hradil in B.-R. Killmann, agenta,
SLZbirka odločb sodne prakse
* Jezik postopka: češčina.
ECLI:EU:C:2022:356                                                                                                          1
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno 
brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 2(2) in člena 12(a) in (c) 
Direktive 2008/94/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o varstvu delavcev 
v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca (UL 2008, L 283, str. 36), kakor je bila spremenjena 
z Direktivo (EU) 2015/1794 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. oktobra 2015 (UL 2015, 
L 263, str. 1, v nadaljevanju: Direktiva 2008/94).
2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med tožečo stranko v postopku v glavni stvari, osebo HJ, in 
Ministerstvo práce a sociálních věcí (ministrstvo za delo in socialne zadeve, Češka republika) 
v zvezi z zahtevo za plačila, ki jih ni izplačala insolventna družba.
Pravni okvir
Pravo Unije
3 Države članice lahko v skladu z uvodno izjavo 7 Direktive 2008/94 določijo omejitve glede 
odgovornosti jamstvenih ustanov, ki morajo biti v skladu s socialnim ciljem te direktive, in 
upoštevajo različne ravni terjatev.
4 Člen 1 te direktive določa:
„1. Ta direktiva se uporablja za terjatve delavcev, ki izhajajo iz pogodb o zaposlitvi ali delovnih 
razmerij, do delodajalcev, ki so plačilno nesposobni v smislu člena 2(1).
2.Države članice lahko izjemoma izključijo terjatve določenih kategorij delavcev iz področja 
uporabe te direktive na podlagi obstoja drugih oblik jamstva, če se ugotovi, da te osebam 
zagotavljajo enako raven varstva, kot izhaja iz te direktive.
3.Kadar se taka določba že uporablja v njihovi nacionalni zakonodaji, lahko države članice iz 
področja uporabe te direktive še naprej izključujejo gospodinjske pomočnike, zaposlene pri 
fizičnih osebah.“
5 Člen 2(2) te direktive določa:
„Ta direktiva ne vpliva na nacionalno zakonodajo, kar zadeva opredelitev izrazov ,delavec‘, , 
delodajalec‘, ,plačilo‘, ,pravica, ki zagotavlja takojšnjo upravičenost‘ in ,pravica, ki zagotavlja 
upravičenost v prihodnosti‘.
2                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:356SODBA Z DNE 5. 5. 2022 – ZADEVA C-101/21 
HJ (SOČASNO OPRAVLJANJE FUNKCIJ ČLANA UPRAVNEGA ODBORA IN DIREKTORJA DRUŽBE )
Vendar pa države članice ne smejo izločiti iz področja uporabe te direktive:
(a)delavcev, zaposlenih za krajši delovni čas v skladu z Direktivo 97/81/ES [Sveta z dne 
15. decembra 1997 o okvirnem sporazumu o delu s krajšim delovnim časom, sklenjenim med 
UNICE, CEEP in ETUC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 267)];
(b)delavcev s pogodbo o zaposlitvi za določen čas v skladu z Direktivo 1999/70/ES [Sveta z dne 
28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE 
in CEEP (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 43)];
(c)delavcev v začasnem delovnem razmerju v skladu s členom 1(2) Direktive 91/383/EGS [Sveta 
z dne 25. junija 1991 s katero se dopolnjujejo ukrepi za spodbujanje izboljšav glede varnosti in 
zdravja pri delu za delavce z delovnim razmerjem za določen čas ali z začasnim delovnim 
razmerjem (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 19)].“
6 Člen 3, prvi odstavek, Direktive 2008/94 določa:
„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da zagotovijo, da jamstvene ustanove, ob upoštevanju 
člena 4, jamčijo plačilo neporavnanih terjatev delavcev, ki izhajajo iz pogodb o zaposlitvi ali delovnih 
razmerij, ki vključujejo, kadar to zahteva nacionalna zakonodaja, odpravnino ob prenehanju delovnega 
razmerja.“
7 Člen 12 Direktive 2008/94 določa:
„Direktiva ne vpliva na možnost držav članic:
(a)da sprejmejo ukrepe za preprečevanje zlorab;
[…]
(c)zavrniti ali zmanjšati odgovornost iz člena 3 ali obveznost jamstva iz člena 7 v primerih, ko je 
bil delavec sam ali skupaj s svojimi bližnjimi sorodniki lastnik bistvenega deleža 
delodajalčevega podjetja ali obrata in je imel znaten vpliv na dejavnosti podjetja.“
Češko pravo
Zakon št. 118/2000
8 Z zákon č. 118/2000 Sb., o ochraně zaměstnanců při platební neschopnosti zaměstnavatele a o 
změně některých zákonů (zakon št. 118/2000 o zaščiti delavcev v primeru insolventnosti 
njihovega delodajalca in o spremembi nekaterih zakonov) je bila Direktiva 2008/94 prenesena 
v češki pravni red.
9 V skladu s členom 2(3) zakona št. 118/2000 se ta zakon ne uporablja za delavca, ki je bil 
v določenem obdobju uslužbenec plačilno nesposobnega delodajalca in ki je bil v tem obdobju 
njegov statutarni organ ali član statutarnega organa in je imel v lasti vsaj polovico premoženja 
delodajalca.
ECLI:EU:C:2022:356                                                                                                                  3SODBA Z DNE 5. 5. 2022 – ZADEVA C-101/21 
HJ (SOČASNO OPRAVLJANJE FUNKCIJ ČLANA UPRAVNEGA ODBORA IN DIREKTORJA DRUŽBE )
10 V skladu s členom 3(a) zakona št. 118/2000 „delavec“ za namene tega zakona pomeni „fizično 
osebo, s katero je delodajalec sklenil delovno razmerje, podjemno pogodbo […] ali pogodbo 
o plačani zaposlitvi, na podlagi katere je v določenem obdobju ta oseba pridobila zahtevke za 
plačilo, ki jih delodajalec ni izpolnil“.
Zakonik o delovnih razmerjih
11 V skladu s členom 2 zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce (zakon št. 262/2006 o sprejetju zakonika 
o delovnih razmerjih) (v nadaljevanju: zakonik o delovnih razmerjih):
„(1) Dejavnost zaposlene osebe je delo, ki se v zvezi z nadrejenostjo delodajalca in podrejenostjo 
delavca opravlja v imenu delodajalca v skladu z navodili delodajalca in ki ga delavec za delodajalca 
opravlja osebno.
(2) Zaposlitev je treba opraviti za plačo, nadomestilo ali plačilo za opravljeno delo, na stroške in 
odgovornost delodajalca, v določenem časovnem obdobju in na delovnem mestu delodajalca ali po 
možnosti na drugem dogovorjenem kraju.“
12 Člen 4 tega zakonika določa:
„Delovno razmerje ureja ta zakon; če tega zakona ni mogoče uporabiti, delovno razmerje ureja civilni 
zakonik, in to vedno v skladu s temeljnimi načeli, ki urejajo delovna razmerja.“
13 Člen 6 navedenega zakonika določa:
„Delavec je fizična oseba, ki se je zavezala, da bo opravljala dejavnost zaposlene osebe v okviru 
temeljnega delovnega razmerja.“
Zakon o gospodarskih družbah in zadrugah
14 Člen 59(1) in (2) zákon č. 90/2012 Sb., o obchodních společnostech a družstvech (zakon 
št.o90/2012 o gospodarskih družbah in zadrugah) določa:
„(1) Za pravice in obveznosti med gospodarsko družbo in članom njenega voljenega organa se 
smiselno uporabljajo določbe civilnega zakonika, ki se nanašajo na mandat, razen če zakon ali 
pogodba o opravljanju funkcije, če je taka pogodba sklenjena, določa drugače. Določbe civilnega 
zakonika, ki se nanašajo na upravljanje premoženja drugih, se ne uporabljajo.
(2) V kapitalski družbi se pogodba o opravljanju funkcije sklene v pisni obliki, vključno z njenimi 
spremembami, ki jo mora odobriti vrhovni organ družbe; če tega ni, pogodba ne velja. […]“
15 Člen 60 tega zakona določa:
„V kapitalski družbi mora pogodba o izvajanju funkcije vsebovati tudi naslednje podatke:
(a)opredelitev vseh delov plače, ki pripadajo ali bi lahko pripadala članu izvoljenega organa, 
vključno z morebitnimi storitvami v naravi, plačevanjem prispevkov v pokojninski sistem ali 
drugih prejemkov;
[…]“
4                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:356SODBA Z DNE 5. 5. 2022 – ZADEVA C-101/21 
HJ (SOČASNO OPRAVLJANJE FUNKCIJ ČLANA UPRAVNEGA ODBORA IN DIREKTORJA DRUŽBE )
16 Člen 435(3) navedenega zakona določa:
„Za upravni odbor delniške družbe veljajo načela in smernice, ki jih odobri skupščina delničarjev, če so 
v skladu s predpisi in statutom. Vendar pa nihče ne sme dajati navodil upravnemu odboru v zvezi 
z vodenjem poslov; […]“
Dejansko stanje v glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
17 Medtem ko je bila tožeča stranka v postopku v glavni stvari od leta 2010 na podlagi pogodbe 
o zaposlitvi zaposlena kot arhitekt v gospodarski družbi AA, je bila septembra 2017 izvoljena za 
predsednika upravnega odbora te družbe in je zato sklenila pogodbo z navedeno družbo, v kateri 
je bilo pojasnjeno, da za opravljanje te funkcije nima pravice do plačila.
18 Nato je bil sklenjen aneks k prvotni pogodbi o zaposlitvi, v katerem je bilo navedeno, da ima kot 
delavec pravico do plače. V tem aneksu je bilo pojasnjeno, da je od oktobra 2017 tožeča stranka 
opravljala funkcijo direktorja družbe AA.
19 Ker je družba AA leta 2018 postala insolventna, je tožeča stranka v postopku v glavni stvari pri 
Úřad práce České republiky – krajská pobočka pro hl. m. Prahu (zavod za zaposlovanje Češke 
republike – regionalni oddelek za glavno mesto Prago, Češka republika) vložila zahtevek, naj se ji 
na podlagi zakona št. 118/2000 izplačajo osebni prejemki za mesece od julija do septembra 2018 (v 
nadaljevanju: zadevno obdobje).
20 Ta zahtevek je bil zavrnjena z obrazložitvijo, da tožeče stranke v postopku v glavni stvari ni 
mogoče opredeliti kot delavca v smislu člena 3(a) zakona št. 118/2000.
21 Ministrstvo za delo in socialne zadeve je pritožbo, ki jo je vložila tožeča stranka v postopku v glavni 
stvari, zavrnilo. Menilo je namreč, da je tožeča stranka v postopku v glavni stvari v zadevnem 
obdobju v okviru svojih funkcij predsednika upravnega odbora in direktorja družbe AA opravljala 
eno in isto dejavnost, in sicer poslovno vodenje te družbe, in da torej ni mogoče šteti, da je 
v delovnem razmerju s to družbo.
22 Tožba, vložena pri Městský soud v Praze (mestno sodišče v Pragi, Češka republika), je bila prav 
tako zavrnjena s sodbo z dne 11. junija 2020 . To sodišče je na podlagi nacionalne sodne prakse 
v zvezi s „sočasnim opravljanjem funkcij“ menilo, da je tožeča stranka v postopku v glavni stvari 
v zadevnem obdobju sočasno opravljala funkciji direktorja in predsednika upravnega odbora te 
družbe in da zato ni razmerja nadrejenosti ali podrejenosti z njo, tako da je ni bilo mogoče 
opredeliti kot delavca v smislu zakona št. 118/2000.
23 Poleg tega je navedeno sodišče zavrnilo trditve tožeče stranke v postopku v glavni stvari, da 
v zadevnem obdobju ni opravljala le dejavnosti v okviru poslovnega vodenja družbe AA, ampak je 
delala tudi kot vodja gradbišča in vodja projekta. Ugotovilo je, da je bila tožeča stranka v postopku 
v glavni stvari izvoljena za predsednika upravnega odbora, da bi se izognilo škodnemu 
ekonomskemu položaju za družbo, kot je stečaj. Namen zakona št. 118/2000 pa naj ne bi bil 
povrniti škodo, ki so jo člani statutarnega organa insolventne družbe utrpeli zaradi svojega 
neuspešnega vodenja poslov.
24 Pritožnik v glavni stvari je pri predložitvenem sodišču vložil kasacijsko pritožbo zoper to sodbo.
ECLI:EU:C:2022:356                                                                                                                  5SODBA Z DNE 5. 5. 2022 – ZADEVA C-101/21 
HJ (SOČASNO OPRAVLJANJE FUNKCIJ ČLANA UPRAVNEGA ODBORA IN DIREKTORJA DRUŽBE )
25 To sodišče poudarja, da je v skladu z nacionalno sodno prakso o sočasnem opravljanju funkcij, ki 
je predmet razprave med češkimi sodišči, zlasti Nejvyšší soud (vrhovno sodišče, Češka 
republika) in Ústavní soud (ustavno sodišče, Češka republika), pogodba o zaposlitvi, sklenjena 
med gospodarsko družbo in osebo, ki določa, da ta oseba sočasno opravlja funkciji člana 
statutarnega organa in direktorja te družbe, veljavna glede na češki zakonik o delovnih razmerjih. 
Vendar osebe, ki je v takem položaju, ni mogoče opredeliti kot delavca v smislu zakona 
št. 118/2000. Namreč, tudi če obstaja pogodba o zaposlitvi, član statutarnega organa, ki vodi 
dejavnost gospodarske družbe, svojih nalog ne more opravljati v podrejenem razmerju, tako da 
naj med tem članom in navedeno družbo ne bi obstajalo delovno razmerje.
26 Predložitveno sodišče se sprašuje, ali člen 2(2) ter člen 12(a) in (c) Direktive 2008/94 nasprotujeta 
taki nacionalni sodni praksi.
27 V zvezi s tem predložitveno sodišče opozarja, da Direktiva 2008/94 v skladu z ustaljeno sodno 
prakso Sodišča sledi socialnemu cilju, katerega namen je vsem delavcem zagotoviti minimalno 
raven varstva vseh delavcev v primeru plačilne nesposobnosti njihovega delodajalca (glej v tem 
smislu sodbi z dne 10. februarja 2011 , Andersson , C-30/10 , EU:C:2011:66 , točka 25, in z dne 
5. novembra 2014 , Tümer , C-311/13 , EU:C:2014:2337 , točka 37), in države članice lahko zato 
nekatere osebe izvzamejo iz te zaščite le v posebnih primerih, ki jih predvideva ta direktiva (glej 
v tem smislu sodbe z dne 16. decembra 1993 , Wagner Miret , C-334/92 , EU:C:1993:945 , točka 14; 
z dne 17. novembra 2011 , van Ardennen , C-435/10 , EU:C:2011:751 , točka 39, in z dne 
5. novembra 2014 , Tümer , C-311/13 , EU:C:2014:2337 , točka 37). Poleg tega mora biti morebitna 
izključitev pravice objektivno utemeljena in pomeniti mora ukrep, ki je potreben za 
preprečevanje zlorab (sodba z dne 21. februarja 2008 , Robledillo Núñez , C-498/06 , 
EU:C:2008:109 , točka 44).
28 V teh okoliščinah je Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče) prekinilo odločanje in 
Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali člen 2 v povezavi s členom 12(a) in (c) Direktive [2008/94] nasprotuje sodni praksi 
nacionalnih sodišč, da se direktor gospodarske družbe ne šteje za ,delavca‘, ko gre za izpolnitev 
zahtevka za plačilo [v skladu z navedeno direktivo], samo zato, ker je direktor kot delavec [v 
smislu navedene direktive] hkrati član statutarnega organa te gospodarske družbe?“
Vprašanje za predhodno odločanje
29 Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 2(2) in člen 12(a) in (c) 
Direktive 2008/94 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni sodni praksi, v skladu s katero osebe, 
ki na podlagi pogodbe o zaposlitvi sočasno opravlja funkciji direktorja in člana statutarnega organa 
družbe, ni mogoče opredeliti kot delavca in zato ne more biti upravičena do jamstev iz navedene 
direktive.
30 Najprej je treba opozoriti, da se v skladu s členom 1(1) Direktive 2008/94 ta direktiva uporablja za 
terjatve delavcev, ki izhajajo iz pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerij, do delodajalcev, ki so 
plačilno nesposobni v smislu člena 2(1) navedene direktive. Poleg tega člen 3 navedene direktive 
določa obveznost plačila neporavnanih terjatev delavcev. Iz tega sledi, da delavci v smislu te 
direktive spadajo na področje uporabe Direktive 2008/94.
6                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:356SODBA Z DNE 5. 5. 2022 – ZADEVA C-101/21 
HJ (SOČASNO OPRAVLJANJE FUNKCIJ ČLANA UPRAVNEGA ODBORA IN DIREKTORJA DRUŽBE )
31 Dodati je treba, da položaji, ki so z nacionalno sodno prakso iz postopka v glavni stvari izključeni iz 
ugodnosti iz zakona št. 118/2000, ne spadajo med izjeme, določene v členu 1(2) in (3) navedene 
direktive. Po eni strani namreč, čeprav člen 1(2) Direktive 2008/94 državam članicam izjemoma 
dovoljuje, da s področja uporabe te direktive izključijo terjatve nekaterih kategorij delavcev, pa to 
velja, če obstajajo druge oblike jamstva, ki zadevnim osebam zagotavljajo varstvo, enakovredno 
tistemu, ki izhaja iz navedene direktive. V obravnavanem primeru pa je iz predložitvene odločbe 
razvidno, da nacionalna sodna praksa iz postopka v glavni stvari ne zagotavlja takega 
enakovrednega varstva osebam, ki so člani statutarnega organa družbe in ki poleg tega na podlagi 
pogodbe o zaposlitvi opravljajo naloge direktorja te družbe. Po drugi strani se člen 1(3) Direktive 
2008/94 nanaša na gospodinjske pomočnike, zaposlene pri fizičnih osebah, kar pa ne velja za 
osebe, na katere se nanaša nacionalna sodna praksa iz postopka v glavni stvari.
32 Da bi se predložitvenemu sodišču dal koristen odgovor, je treba, na prvem mestu, preučiti 
združljivost nacionalne sodne prakse, kot je ta v postopku v glavni stvari, s členom 2(2) Direktive 
2008/94.
33 V zvezi s tem je treba poudariti, da Direktiva 2008/94 ne opredeljuje pojma „delavec“ in 
v členu 2(2), prvi pododstavek, določa, da ne vpliva na nacionalno zakonodajo glede opredelitve 
tega pojma, če iz njega niso izključene nekatere kategorije delavcev, opredeljene v členu 2(2), drugi 
pododstavek, te direktive, ki za to zadevo niso pomembne.
34 Vendar iz sodne prakse Sodišča izhaja, da diskrecijska pravica, ki jo imajo države članice pri 
opredelitvi tega pojma, ni neomejena. Tako je treba v skladu s to sodno prakso člen 2(2), prvi 
pododstavek, Direktive 2008/94 razlagati ob upoštevanju socialnovarstvenega cilja te direktive, ki 
je v tem, da se vsem delavcem zagotavlja minimalno varstvo na ravni Unije ob plačilni 
nesposobnosti delodajalca z izplačilom neporavnanih terjatev, ki izhajajo iz pogodb o zaposlitvi 
ali delovnih razmerij in ki se nanašajo na plačilo za določeno obdobje. Države članice zato izraza 
„delavec“ ne morejo opredeliti tako, da bi ogrozile socialnovarstveni cilj navedene direktive (glej 
po analogiji sodbo z dne 5. novembra 2014 , Tümer , C-311/13 , EU:C:2014:2337 , točka 42).
35 Poleg tega je Sodišče že razsodilo, da se ob upoštevanju tega socialnovarstvenega cilja Direktive 
2008/94 in besedila njenega člena 1(1) opredelitev pojma „delavec“ nujno nanaša na delovno 
razmerje, v katerem do delodajalca nastane pravica zahtevati plačilo za opravljeno delo (glej po 
analogiji sodbo z dne 5. novembra 2014 , Tümer , C-311/13 , EU:C:2014:2337 , točka 44). Torej bi 
bilo v nasprotju z navedenim socialnovarstvenim ciljem osebam – ki jim je z nacionalno ureditvijo 
v splošnem priznano, da so delavci, in ki imajo na podlagi te ureditve do svojih delodajalcev 
terjatve iz naslova plače, ki izhajajo iz pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerij in na katere se 
nanašata člen 1(1) in člen 3, prvi pododstavek, te direktive – odvzeti varstvo, ki je z navedeno 
direktivo določeno za primer plačilne nesposobnosti delodajalca (glej po analogiji sodbo z dne 
5. novembra 2014 , Tümer , C-311/13 , EU:C:2014:2337 , točka 45).
36 Iz tega sledi, da okoliščina, da je oseba, ki opravlja funkcijo direktorja gospodarske družbe, tudi 
članica statutarnega organa te gospodarske družbe, sama po sebi ne omogoča domneve ali 
izključitve obstoja delovnega razmerja niti opredelitve te osebe za delavca v smislu Direktive 
2008/94.
37 Zato je treba člen 2(2), prvi pododstavek, Direktive 2008/94 razlagati tako, da nasprotuje 
nacionalni sodni praksi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, v skladu s katero osebe, ki na 
podlagi pogodbe o zaposlitvi sočasno opravlja funkciji direktorja in člana statutarnega organa 
gospodarske družbe, ni mogoče opredeliti kot delavca v smislu navedene direktive.
ECLI:EU:C:2022:356                                                                                                                  7SODBA Z DNE 5. 5. 2022 – ZADEVA C-101/21 
HJ (SOČASNO OPRAVLJANJE FUNKCIJ ČLANA UPRAVNEGA ODBORA IN DIREKTORJA DRUŽBE )
38 V obravnavanem primeru je iz predložitvene odločbe razvidno, da je tožeča stranka iz postopka 
v glavni stvari sočasno opravljala funkciji direktorja in predsednika upravnega odbora družbe AA 
na podlagi pogodbe o zaposlitvi, sklenjene s to družbo, in da je iz tega naslova prejemala plačo. Ker 
je po mnenju predložitvenega sodišča taka pogodba o zaposlitvi veljavna glede na češki zakonik 
o delovnih razmerjih, ni izključeno, da je tožečo stranko iz postopka v glavni stvari mogoče šteti 
za delavca v smislu člena 2(2), prvi pododstavek, Direktive 2008/94, kar pa mora preveriti 
predložitveno sodišče.
39 Na drugem mestu je treba glede skladnosti nacionalne sodne prakse, kakršna je ta v postopku 
v glavni stvari, s členom 12(a) Direktive 2008/94 opozoriti, da ta določba državam članicam 
omogoča, da sprejmejo ukrepe za preprečevanje zlorab.
40 Navedeno določbo je treba v delu, v katerem določa izjemo od splošnega pravila, razlagati ozko. 
Poleg tega mora biti njena razlaga v skladu s socialnovarstvenim ciljem Direktive 2008/94 (glej po 
analogiji sodbo z dne 11. septembra 2003 , Walcher , C-201/01 , EU:C:2003:450 , točka 38in 
navedena sodna praksa).
41 Opozoriti je treba tudi, da so zlorabe iz člena 12(a) Direktive 2008/94 zlorabe, ki škodujejo 
jamstvenim ustanovam s tem, da umetno ustvarijo plačno terjatev in tako nezakonito povzročijo 
obveznost plačila teh ustanov. Ukrepi, ki jih države članice lahko sprejmejo v skladu s to določbo, 
so torej tisti, ki so potrebni za preprečevanje takih praks (glej po analogiji sodbo z dne 
11. septembra 2003 , Walcher , C-201/01 , EU:C:2003:450 , točki 39in 40).
42 V obravnavanem primeru je iz predložitvene odločbe razvidno, da je namen nacionalne sodne 
prakse iz postopka v glavni stvari preprečiti, da bi osebe, ki sočasno opravljajo funkciji direktorja 
in člana upravnega odbora gospodarske družbe, lahko prejele plačilo neporavnanih terjatev iz 
naslova plač zaradi plačilne nesposobnosti te družbe, ker bi lahko bile delno odgovorne za 
navedeno plačilno nesposobnost. Zato je ta v skladu z logiko člena 12(a) Direktive 2008/94.
43 Vendar ta sodna praksa uvaja neizpodbojno domnevo, da tak posameznik svojih nalog ne opravlja 
v podrejenem razmerju, ampak dejansko vodi zadevno gospodarsko družbo, in da zato to, da se 
mu podelijo jamstva iz Direktive 2008/94, pomeni zlorabo v smislu člena 12(a) te direktive. 
Splošne domneve obstoja zlorabe, ki je ni mogoče ovreči glede na vse značilne elemente vsakega 
posameznega primera, pa ni mogoče sprejeti (glej po analogiji sodbi z dne 4. marca 2004 , 
Komisija/Francija , C-334/02 , EU:C:2004:129 , točka 27, in z dne 25. oktobra 2017 , Polbud – 
Wykonawstwo , C-106/16 , EU:C:2017:804 , točka 64, ter sklepne predloge generalne pravobranilke 
J. Kokott v zadevi Grenville Hampshire , C-17/17 , EU:C:2018:287 , točka 65).
44 Zato nacionalne sodne prakse, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ni mogoče utemeljiti na 
podlagi člena 12(a) Direktive 2008/94.
45 Na tretjem mestu, kar zadeva skladnost nacionalne sodne prakse, kakršna je ta v postopku v glavni 
stvari, s členom 12(c) Direktive 2008/94, ta določba državam članicam dovoljuje, da zavrnejo ali 
zmanjšajo obveznost plačila iz člena 3 te direktive ali obveznost jamstva iz člena 7 te direktive, če 
je imel delavec sam ali skupaj s svojimi bližnjimi sorodniki bistveni del podjetja ali obrata 
delodajalca in je imel znaten vpliv na njegove dejavnosti, pri čemer sta ta pogoja kumulativna.
8                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:356SODBA Z DNE 5. 5. 2022 – ZADEVA C-101/21 
HJ (SOČASNO OPRAVLJANJE FUNKCIJ ČLANA UPRAVNEGA ODBORA IN DIREKTORJA DRUŽBE )
46 Ta določba med drugim temelji na implicitni domnevi, da je lahko delavec, ki je bil hkrati imetnik 
bistvenega deleža zadevnega podjetja in je imel znaten vpliv na njegove dejavnosti, že zaradi tega 
delno odgovoren za plačilno nesposobnost tega podjetja (sodba z dne 10. februarja 2011 , 
Andersson , C-30/10 , EU:C:2011:66 , točka 24).
47 Čeprav bi bila v obravnavanem primeru nacionalna sodna praksa iz postopka v glavni stvari glede 
na okoliščine primera lahko utemeljena s tem, da lahko oseba, ki sočasno opravlja funkciji 
direktorja in člana upravnega odbora gospodarske družbe, znatno vpliva na dejavnosti te družbe, 
pa ta sodna praksa ne vsebuje nobenega sklicevanja na prvi pogoj iz člena 12(c) Direktive 2008/94, 
in sicer, da mora imeti delavec sam ali skupaj s svojimi bližnjimi sorodniki bistveni del navedene 
družbe.
48 Iz tega sledi, da člen 12(a) in (c) Direktive 2008/94 nasprotuje nacionalni sodni praksi, kakršna je ta 
v postopku v glavni stvari, ki uvaja neizpodbojno domnevo, v skladu s katero osebe, ki tudi na 
podlagi pogodbe o zaposlitvi, ki je glede na nacionalno pravo veljavna, sočasno opravlja funkciji 
direktorja in člana statutarnega organa gospodarske družbe, ni mogoče opredeliti za delavca 
v smislu te direktive in zato ne more biti upravičena do jamstev iz navedene direktive.
49 Zato je treba na vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 2(2) ter 
člen 12(a) in (c) Direktive 2008/94 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni sodni praksi, 
v skladu s katero osebe, ki na podlagi pogodbe o zaposlitvi, ki je glede na nacionalno pravo 
veljavna, sočasno opravlja funkciji direktorja in člana statutarnega organa gospodarske družbe, ni 
mogoče opredeliti kot delavca v smislu te direktive in zato ne more biti upravičena do jamstev iz 
navedene direktive.
Stroški
50 Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred 
predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso 
stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:
Člen 2(2) in člen 12(a) in (c) Direktive 2008/94/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 
22. oktobra 2008 o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca, kakor je 
bila spremenjena z Direktivo (EU) 2015/1794 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 
6. oktobra 2015 , je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni sodni praksi, v skladu 
s katero osebe, ki na podlagi pogodbe o zaposlitvi, ki je glede na nacionalno pravo veljavna, 
sočasno opravlja funkciji direktorja in člana statutarnega organa gospodarske družbe, ni 
mogoče opredeliti kot delavca v smislu te direktive in zato ne more biti upravičena do 
jamstev iz navedene direktive.
Podpisi
ECLI:EU:C:2022:356                                                                                                                  9SODBA Z DNE 5. 5. 2022 – ZADEVA C-101/21 
HJ (SOČASNO OPRAVLJANJE FUNKCIJ ČLANA UPRAVNEGA ODBORA IN DIREKTORJA DRUŽBE )