ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
61

Te ugotovitve ni mogoče izpodbijati s trditvami, ki jih tožeča stranka utemeljuje s figurativnim elementom prijavljene znamke (glej zgoraj točko 56). Na eni strani, kot namreč pravilno zatrjuje intervenientka, ta figurativni element, to je sorazmerno enostavna upodobitev ptice roparice, ni tako izviren in nenavaden, kot ga predstavlja tožeča stranka. Na drugi strani je treba pri znamki, ki je sestavljena iz besednih in figurativnih elementov, navadno šteti, da so besedni elementi bolj razločevalni kot figurativni elementi, da so torej prevladujoči, saj si bo zlasti upoštevna javnost za identifikacijo zadevne znamke zapomnila besedni element, pri čemer se figurativni elementi dojemajo prej kot dekorativni elementi (glej v tem smislu sodbe Splošnega sodišča z dne 15. novembra 2011 v zadevi Hrbek proti UUNT – Outdoor Group (ALPINE PRO SPORTSWEAR & EQUIPMENT), T‑434/10, neobjavljena v ZOdl., točki 55 in 56, z dne 31. januarja 2012 v zadevi Cervecería Modelo proti UUNT – Plataforma Continental (LA VICTORIA DE MEXICO), T‑205/10, točki 38 in 46, in z dne 2. februarja 2012 v zadevi Almunia Textil proti UUNT – FIBA-Europe (EuroBasket), T‑596/10, točka 36).
Prvi sklep o pregledu je obrazložen tako:

„Komisija razpolaga z indici, da ima družba DB Energie možnost ugodnejše obravnave zadevnih hčerinskih družb skupine DB, ki so prisotne na trgih železniškega prevoza potnikov in blaga v državah članicah, v katerih te družbe delujejo, zlasti v Nemčiji, prek sistema popustov za dobavo električne energije za vleko. Ta ugodnejša obravnava bi bila med drugim lahko posledica strukture popustov, ki jih ponuja družba DB Energie, poleg tega pa obstaja možnost, da taka obravnava ni objektivno utemeljena. Komisija razpolaga z indici, da je družba DB Energie podobne sisteme popustov za dobavo električne energije za vleko že uporabljala, in to najmanj od leta 2002. Poleg tega ni mogoče izključiti možnosti, da je družba DB Energie te sisteme popustov ali podobne sisteme uporabljala že pred tem letom. Domneva se, da ta tržni pristop zadevnim hčerinskim družbam skupine DB omogoča pridobitev prednosti pred konkurenti na trgih železniškega prevoza, na katerih se uporablja ta energija, v državah članicah, v katerih te družbe opravljajo dejavnosti v sektorju železniškega prevoza potnikov in blaga, zlasti v Nemčiji, in da lahko tako skupina DB ovira konkurenco na teh trgih. Če se izkaže, da je do opisanih dejanj dejansko prišlo, je to kršitev člena 102 PDEU in člena 54 Sporazuma o EGP.

Nujno je, da Komisija na podlagi člena 20 Uredbe št. 1/2003 opravi preglede, da bi preizkusila vsa upoštevna dejstva v zvezi z domnevnimi usklajenimi ravnanji in v zvezi z okoliščinami, v katerih je do teh ravnanj prišlo, in da natančno ugotovi stopnjo udeležbe vseh zadevnih pravnih oseb.

Odločitve v zvezi z določanjem cen v skupini DB se znotraj podjetja najverjetneje sprejemajo na različnih ravneh. Poleg tega je verjetno, da se bodo upoštevni dokazi našli tudi v hčerinskih družbah skupine DB, ki imajo, kot kaže, korist od domnevno neupravičenih ugodnejših cen, kar omogoča oviranje konkurence na trgih železniškega prevoza. Obstajajo torej indici, da bi se lahko ti dokazi našli v vseh prostorih, naštetih v členu 1 tega sklepa.

V skladu z informacijami, s katerimi razpolaga Komisija, je bil sistem cen, ki ga je prej uporabljala družba DB Energie na nemških trgih železniškega prevoza potnikov in blaga, v Nemčiji že predmet sporov, v katerih sta bila udeležena tudi regulativni organ in urad, pristojen za konkurenco. Zato so zadevne pravne osebe vedele, da regulativni organ in urad, pristojen za konkurenco, nadzirata njihov sistem določanja cen. Poleg tega je Komisija v preteklosti že ugotovila, da ravnanja skupine DB pri določanju cen kršijo člen 102 PDEU, kar so potrdila tudi sodišča Evropske unije. Zaradi tega bi lahko zadevne pravne osebe poskušale prikriti, uničiti ali zanikati dokaze o teh ravnanjih, da bi tako preprečile odkritje morebitnih nezakonitih ravnanj.

Da bi se zagotovila učinkovitost pregledov, je nujno, da se opravijo brez vnaprejšnje obvestitve pravnih oseb, za katere se domneva, da so sodelovale pri kršitvi, in v več prostorih hkrati.

Zato je treba na podlagi člena 20(4) Uredbe št. 1/2003 sprejeti sklep o odreditvi pregleda pravnih oseb.“
96

V zvezi z ugovorom nezakonitosti, ki sta ga tožeči stranki podredno vložili zoper člena 186(a) in 187 Uredbe št. 1234/2007 ter zoper uredbe št. 222/2011 in 302/2011 je treba spomniti, da v skladu s členom 277 PDEU možnost sklicevanja na neuporabo pravnega akta, ki se splošno uporablja, ni samostojno pravno sredstvo in se ne more uporabljati ob neobstoju pravice do tožbe (glej sklep Splošnega sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Area Cova in drugi proti Svetu, T-194/95, Recueil, str. II-2271, točka 78 in navedena sodna praksa).
74

Ta trditev ni prepričljiva. Najprej je treba spomniti, da ureditev ribolovnih kvot določa sistem decentraliziranega nadzora, v katerem morajo države članice zagotoviti, da kvote, ki so jim bile dodeljene, niso presežene. Vendar bi se s pristopom, v skladu s katerim bi se odbitki od kvot držav članic izvedli le v dveh primerih – prvič, če država članica preseže svoje kvote in, drugič, če je na ravni Unije skupni dovoljeni ulov za ta stalež presežen – lahko poseglo v učinkovitost same ureditve kvot. Tak pristop bi namreč državam članicam omogočal, da prekoračitve svojih kvot upravičijo tako, da se naknadno sklicujejo na to, da na ravni Unije skupni dovoljeni ulov za ta stalež ni bil presežen. Tak pristop bi lahko države članice spodbudil k temu, da ne bi več strogo nadzirale kvot, ki so jim bile dodeljene, saj prekoračitev mogoče ne bi imela posledic. S tem bi se povečala nevarnost, da bi bil pozneje prekoračen tudi skupni dovoljeni ulov na ravni Unije. Poleg tega je treba opozoriti, da bi prekoračitev kvot za določeno državo pomenila neupravičeno ugodnost. Odbitki imajo za države članice, ki so spoštovale svoje kvote, tudi izravnalni učinek. V teh okoliščinah je treba spomniti, da lahko države članice presežejo določeno kvoto, če se dogovorijo za izmenjavo kvot z drugo državo članico, preden je kvota za zadevni stalež izčrpana (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 20. marca 1990 v zadevi Komisija proti Franciji, C-62/89, Recueil, str. I-925, točka 20). Kraljevina Španija bi se lahko torej dogovorila za tako izmenjavo, ki bi ji omogočila, da preseže prvotno kvoto, ne da bi s tem povečala nevarnost prekoračitve skupnega dovoljenega ulova na ravni Unije in ne da bi si zagotovila neupravičeno prednost v razmerju do držav članic, ki so spoštovale svoje kvote.
9

V skladu s to izjavo uporablja pisarna B. računalniški sistem upravljanja datotek in podaljšanj, imenovan „Inprotech“, ki je 1. aprila, 1. junija in 1. julija 2008 ustvaril in poslal opozorila za podaljšanje ameriškemu pooblaščencu tožeče stranke. Pisarna B. je nato 18. avgusta 2008 prejela navodila za podaljšanje registracije. Vendar zaradi izjemne človeške napake upravitelj podaljšanja tega navodila ni poslal uslužbencu za podaljšanja, da bi navodilo o podaljšanju izvršil. Poleg tega sistem „Inprotech“ zaradi svoje pomanjkljivosti tri, štiri in pet mesecev po roku za podaljšanje ni ustvaril opozoril za podaljšanje. Navedena registracija tako ni bila podaljšana iz dveh ločenih razlogov, ki sta neobrazložljiva človeška napaka in napaka v računalniškem programu.
Sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 16. oktobra 2012 –

Monier Roofing Components proti UUNT (CLIMA COMFORT)

(Zadeva T-371/11)

„Znamka Skupnosti – Prijava besedne znamke Skupnosti CLIMA COMFORT – Absolutni razlog za zavrnitev – Neobstoj razlikovalnega učinka – Člen 7(1)(b),Uredbe (ES) št. 207/2009 – Pravica do izjave – Člen 75, drugi stavek, Uredbe št. 207/2009 – Preverjanje dejstev po uradni dolžnosti – Člen 76(1) Uredbe št. 207/2009“

1. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke brez razlikovalnega učinka – Presoja razlikovalnega učinka – Merila (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točke 13, 18, 19 in 36.)

2. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke brez razlikovalnega učinka – Besedna znamka CLIMA COMFORT (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točke 14, od 25 do 29 in od 32 do 43.)

Predmet

Tožba zoper Odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 28. aprila 2011 (zadeva R 2026/2010-1) glede zahteve za registracijo besednega znaka CLIMA COMFORT kot znamke Skupnosti.

Izrek

1. Tožba se zavrne.
Sodba Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 22. maja 2012 – Sport Eybl & Sports Experts proti UUNT – Seven (SEVEN SUMMITS)

(Zadeva T‑179/11)

„Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava figurativne znamke Skupnosti SEVEN SUMMITS – Prejšnja figurativna znamka Skupnosti Seven – Relativni razlog za zavrnitev – Verjetnost zmede – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009“

Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Figurativni znamki SEVEN SUMMITS in Seven (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 22, od 55 do 57, 62, 63 in 71.)

Predmet

Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 17. januarja 2011 (zadeva R 364/2010-4) v zvezi s postopkom z ugovorom med Seven SpA in Sport Eybl & Sports Experts GmbH.

Izrek

1. Tožba se zavrne.
Evropska komisija mora v okviru člena 107(1) PDEU za ugotovitev, ali je nacionalni davčni ukrep „selektiven“ najprej opredeliti skupno ali „običajno“ davčno ureditev, ki se uporablja v zadevni državi članici, nato pa dokazati, da zadevni davčni ukrep odstopa od navedene skupne ureditve, ker se z njim uvaja razlikovanje med subjekti, ki so glede na cilj, ki se uresničuje s to skupno ureditvijo, v primerljivem dejanskem in pravnem položaju. Ukrepi, s katerimi se uvaja razlikovanje med podjetji, ki so z vidika cilja, ki se uresničuje z zadevno pravno ureditvijo, v primerljivem dejanskem in pravnem položaju ter ki so torej a priori selektivni, pa niso zajeti s pojmom „državna pomoč“, če zadevna država članica dokaže, da je to razlikovanje upravičeno, ker izhaja iz narave ali sistematike ureditve, v katero spadajo ti ukrepi.

V zvezi z opredelitvijo nacionalnega davčnega sistema, torej za prvo stopnjo metode, navedene zgoraj, se vsebinska razmejitev tega referenčnega okvira načeloma opravi v zvezi z ukrepom, ki se šteje za pomoč. Poleg obstoja povezave med namenom zadevnega ukrepa in namenom običajne ureditve, preučitev primerljivosti položajev iz tega ukrepa in položajev iz te ureditve omogoča tudi vsebinsko razmejitev obsega navedene ureditve. To primerljivost se presoja glede na cilj, ki mu sledi običajna ureditev. Poleg tega je primerljivost teh položajev tista, ki omogoča tudi ugotovitev obstoja odstopanja, kadar se položaji iz spornega ukrepa obravnavajo drugače od položajev iz običajne ureditve, čeprav so z njimi primerljivi. Tako lahko celovito sklepanje, ki se nanaša na prvi dve stopnji metode, navedene zgoraj, v nekaterih primerih pripelje hkrati do določitve splošne ureditve in ugotovitve obstoja odstopanja.

(Glej točke 61, 62, 96, 99, od 103 do 105 in 107.)
3

Proizvodi, za katere se je zahtevala registracija, spadajo v razrede 6, 7 in 12 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in ustrezajo naslednjim opisom: — razred 6: „navadne kovine in njihove zlitine; neelektrični kovinski kabli in žice; kovinski proizvodi, ki jih ne obsegajo drugi razredi; kovinski zabojniki“; — razred 7: „stroji in orodni stroji; motorji (razen za suhozemska vozila); sklopke in pogonski deli (razen za suhozemska vozila); poljedelski stroji (razen tistih za ročno upravljanje); roboti za vleko; žerjavi (naprave za dvigovanje)“; — razred 12: „vozila; naprave za premikanje po zemlji, zraku ali vodi; prikolice s kljuko za dvigovanje; prekucniki; transportne prikolice; prikolice za hlodovino“.
3.

Nepogodbena odgovornost–Pogoji–Dovolj resna kršitev pravnega pravila, s katerim so posameznikom podeljene pravice–Pravno pravilo, s katerim so posameznikom podeljene pravice–Pojem–Načela nediskriminacije, sorazmernosti in zaupanja v pravo–Vključitev–Pravica do dobrega upravljanja–Vključitev–Pogoji (člen 340, drugi odstavek, PDEU) (glej točki 58 in 60.)
Člen 9(5), drugi pododstavek, Uredbe št. 1262/2001 o podrobnejših pravilih za izvajanje Uredbe št. 1260/2001 v zvezi z odkupom in prodajo sladkorja s strani intervencijskih agencij, ki določa, da če se sladkor skladišči v najetih skladiščih, se lahko stroški skladiščenja sladkorja povišajo za največ 35 %, podrobneje ne določa niti načina niti obsega nadzora, ki ga morajo države članice izvesti pred povišanjem, določenim s tem členom. Vendar člen 8(1) Uredbe Sveta št. 1258/1999 o financiranju skupne kmetijske politike, katerega besedilo je podobno besedilu člena 9(1) Uredbe št. 1290/2005 o financiranju skupne kmetijske politike, državam članicam nalaga obveznost sprejemanja ukrepov, potrebnih za to, da se prepričajo, da so dejavnosti, ki jih financirajo evropski kmetijski skladi, dejansko izvedene in pravilno izvršene, da preprečijo in odpravljajo nepravilnosti, da se izterjajo zneski, izgubljeni zaradi nepravilnosti ali malomarnosti, čeprav posebni akt prava Unije izrecno ne nalaga sprejetja takega nadzornega ukrepa. Iz tega izhaja, da so države članice dolžne uvesti celovit upravni nadzor in nadzor na kraju samem, ki zagotavljata, da so pravilno upoštevani materialni in formalni pogoji za dodelitev zadevnih pomoči. Če država članica takega celotnega upravnega nadzora ne uvede ali ga izvaja tako pomanjkljivo, da se porajajo dvomi o upoštevanju teh pogojev, lahko Komisija utemeljeno zavrne priznanje nekaterih odhodkov, ki jih je imela zadevna država članica.

Iz besedila člena 9(5), drugi pododstavek, Uredbe št. 1262/2001 pa je posredno, vendar nujno razvidno, da mora intervencijska agencija uporabiti manjše povišanje, če so stroški, ki so upravičencu dejansko nastali v zvezi z najemom skladišča, nižji od tega praga 35 %. Tak nadzor nad zakonitostjo in pravilnostjo izdatkov, ki se financirajo iz skladov, je mogoče izvesti le v okviru posamičnega nadzora na podlagi dokazov, ki jih je predložil depozitar in ki se, na eni strani, nanašajo na okoliščine, zaradi katerih je moral uporabiti zunanje skladišče, in na drugi strani, na dodatne stroške, ki so nastali zaradi uporabe tega skladišča. Učinkovitost nadzora, katerega namen je preveriti, ali dejanski stroški, ki so upravičencem nastali v zvezi z najemom skladišč, dejansko ustrezajo 35‑odstotnemu povišanju, bi bila namreč resno zmanjšana ali celo nemogoča, če bi se to povišanje uporabilo zgolj na podlagi splošnih informacij o položaju na zadevnem trgu, kot so ceniki, ki se na trgu uporabljajo za podobne primere, ali navedbe v zvezi s pomanjkanjem ustreznih skladišč.

Iz tega sledi, da je treba člen 9(5), drugi pododstavek, Uredbe št. 1262/2001 razlagati tako, da določa, da morajo države članice uvesti učinkovit sistem nadzora, ki omogoča, da se za vsak primer posebej preveri resničnost izdatkov, povezanih s skladiščenjem sladkorja v najetih skladiščih, tako da se samo izdatki, ki so jih upravičenci ustrezno utemeljili in ki so zadnjenavedenim dejansko nastali, financirajo iz skladov.

(Glej točke od 52 do 54, 57 in 58.)
4.

Skupna zunanja in varnostna politika — Omejevalni ukrepi proti Belorusiji — Zamrznitev sredstev nekaterih oseb in subjektov glede na razmere v Belorusiji — Obveznost razširitve tega ukrepa na subjekte, ki so v lasti takega subjekta ali jih ta nadzoruje — Zahteva — Akti o uvedbi omejevalnih ukrepov, ki določajo uporabo teh ukrepov za navedene subjekte, ki so v lasti ali pod nadzorom — Sodba o razglasitvi ničnosti omejevalnih ukrepov proti subjektu — Obseg — Razglasitev ničnosti omejevalnih ukrepov, ki se nanašajo na subjekte, ki so v lasti subjekta ali jih ta nadzoruje (Sklepi Sveta 2011/357/SZVP, 2011/666/SZVP in 2012/642/SZVP; uredbe Sveta št. 588/2011, št. 1000/2011 in št. 1017/2012) (Glej točke 88, 89, 144, 145 in 149.)
3.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Besedni znamki ZEBEXIR in ZEBINIX (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točki 51 in 52.)
3.

Skupna zunanja in varnostna politika — Omejevalni ukrepi proti Belorusiji — Zamrznitev sredstev nekaterih oseb in subjektov glede na stanje v Belorusiji — Obveznost razširiti ta ukrep na subjekte, ki so v lasti takega subjekta ali jih ta nadzoruje — Zahteva — Akti o vzpostavitvi omejevalnih ukrepov, ki določajo njihovo uporabo za navedene subjekte, ki so v lasti ali pod nadzorom (Glej točke 65, 66 in 123.)
(člen 263, šesti odstavek PDEU; Poslovnik Splošnega sodišča, člena 102(1) in (2); sklepi Sveta 2011/273/SZVP, 2011/488/SZVP in 2011/782/SZVP; uredbi Sveta št. 442/2011 in št. 755/2011)

Ničnostna tožba – Roki – Izhodišče – Akt o uvedbi omejevalnih ukrepov zoper osebe in subjekte – Akt, ki je objavljen in sporočen naslovnikom – Datum sporočitve akta – Sporočitev zadevni osebi z objavo v Uradnem listu Evropske unije – Dopustnost – Pogoji – Nemožnost Sveta, da opravi vročitev

Ničnostna tožba – Pravni interes – Pojem – Nujnost obstoječega in dejanskega interesa – Tožba, s katero tožnik lahko pridobi korist – Interes, ki mora obstajati do razglasitve sodne odločbe – Akt, s katerim se med postopkom razveljavi in nadomesti izpodbijani akt – Neobstoj utemeljitve pravnega interesa tožeče stranke – Ustavitev postopka

Ničnostna tožba – Sodba o razglasitvi ničnosti – Učinki – Omejitev, ki jo določi Sodišče – Omejevalni ukrepi proti nekaterim osebam in subjektom ob upoštevanju razmer v Siriji – Tveganje, da se resno in nepopravljivo ogrozi učinkovitost vseh ukrepov o zamrznitvi sredstev, ki bi jih lahko Svet v prihodnosti sprejel zoper osebe, na katere se nanaša navedeni akt – Ohranitev učinkov sklepov in uredb, ki se razglasi jo za nične, do poteka roka za pritožbo ali do njene zavrnitve

(člena 264, drugi odstavek, in 266 PDEU; Statut Sodišča, člena 56(1) in 60(2); Sklep Sveta 2013/255/SZVP; uredbi Sveta št. 36/2012 in št. 363/2013)
6.

Skupna zunanja in varnostna politika — Posebni omejevalni ukrepi proti nekaterim osebam in subjektom glede na razmere v Siriji — Sklep o zamrznitvi sredstev — Dokazna pravila — Uporaba domnev — Dopustnost — Izpodbojnost — Kršitev pravice do obrambe — Neobstoj (člen 6(1) PEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 41(2)(a); Sklep Sveta 2011/273/PESC, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2011/522/PESC, člen 5; Uredba Sveta št. 442/2011, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 878/2011, člen 14(2) in (4)) (Glej točke od 45 do 48 in od 50 do 52.)
7.

Konkurenca — Upravni postopek — Zahtevek za informacije — Pravila za izvajanje — Izbira med zgolj zahtevo po informacijah in sklepom — Spoštovanje načela sorazmernosti — Sodni nadzor (člen 101 PDEU; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 18, od (1) do (3)) (Glej točke 83, 89 in 90.)
5.

Kmetijstvo — Približevanje zakonodaj — Dajanje fitofarmacevtskih sredstev v promet — Direktiva 91/414 — Odločba Komisije o nevključitvi aktivne snovi v Prilogo I k navedeni direktivi — Neobstoj zadostnih informacij za sklepanje o neobstoju nevarnosti — Posledice za podjetje, ki je zahtevalo vključitev, v zvezi s stroški priprave nove vloge in izgubo poslovnih prihodkov — Kršitev načela sorazmernosti — Neobstoj (Direktiva Sveta 91/414, člen 5(1) in Priloga I) (Glej točke od 83 do 85 in 87.)
V primeru nacionalne zakonodaje, ki določa po eni strani enotno dajatev od cene vstopnice za igralnice in po drugi strani dve različni regulirani ceni vstopnic za igralnice, če se dajatev, ki jo plačajo državi vse igralnice, izračuna sorazmerno od tega, kar so dejansko prejele iz tega naslova, dejstvo, da igralnice, za katere se uporablja nižja vstopnina, plačajo državi zneske, ki so nižji od zneskov, ki jih plačajo igralnice, za katere se uporablja višja vstopnina, vendar so ti zneski neposredno sorazmerni, ne zadošča za dokaz, da so igralnice iz prve skupine pridobile prednost v smislu člena 107(1) PDEU.

(Glej točke 55, 57 in 68.)
4.

Konkurenca — Upravni postopek — Preučitev pritožb — Obveznost Komisije, da o obstoju kršitve odloči z odločbo — Neobstoj — Upoštevanje interesa Skupnosti, ki je povezan s preiskavo zadeve — Merila presoje — Obveznost obrazložitve odločbe o ustavitvi postopka — Sodni nadzor (členi 101, 102 in 105(1), PDEU; uredbi Sveta št. 17, člen 3, in št. 1/2003, člen 7) (Glej točke od 42 do 50, 80, in od 93 do 95.)
2.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Figurativni znamki MY drap in BON DRAP (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 25, 26, 42, 47 in 48.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Omejevalni ukrepi proti Iranu – Zamrznitev sredstev oseb, subjektov ali organov, ki sodelujejo pri širjenju jedrskega orožja ali ga podpirajo – Minimalne zahteve – Kršitev – Razglasitev delne ničnosti izpodbijanega akta (člen 296, drugi odstavek, PDEU; Sklep Sveta 2010/413, člena 20(1) in 24(3) ter Priloga II; Sklep Sveta 2011/299) (Glej točke od 19 do 26 in točko 1 izreka.)

2. Evropska unija – Skupna zunanja in varnostna politika – Omejevalni ukrepi proti Iranu – Zamrznitev sredstev oseb, subjektov ali organov, ki sodelujejo pri širjenju jedrskega orožja ali ga podpirajo – Ničnostna tožba subjekta, na katerega se nanaša sklep o zamrznitvi sredstev – Porazdelitev dokaznega bremena – Sodni nadzor (sklepa Sveta 2010/413 in 2011/299) (Glej točke 30 in od 33 do 38.)

3. Ničnostna tožba – Sodba o razglasitvi ničnosti – Učinki – Razglasitev delne ničnosti sklepa o sprejetju omejevalnih ukrepov proti Iranu – Nevložitev ničnostne tožbe zoper izvedbeno uredbo, s katero se izvaja uredba o sprejetju omejevalnih ukrepov proti Iranu – Ohranitev učinkov navedenega sklepa za obdobje, ki ni daljše od dveh mesecev in deset dni od dne razglasitve sodbe – Obrazložitev, ki temelji na pravni varnosti (člen 264, drugi odstavek, PDEU; Izvedbena uredba Sveta št. 503/2011; Sklepa Sveta 2010/413 in 2011/299) (Glej točke od 42 do 44 in točko 2 izreka.)

Subject of the case

Predmet

Predlog za razglasitev ničnosti Sklepa Sveta 2011/299/SZVP z dne 23. maja 2011 o spremembah Sklepa 2010/413/SZVP o omejevalnih ukrepih proti Iranu (UL L 136, str. 65) v delu, v katerem se nanaša na tožečo stranko.

Izrek

Izrek

1. Sklep Sveta 2011/299/SZVP z dne 23. maja 2011 o spremembah Sklepa 2010/413/SZVP o omejevalnih ukrepih proti Iranu se razglasi za ničen v delu, v katerem se nanaša na družbo Turbo Compressor Manufacturer (TCMFG).

2. Učinki Sklepa 2011/299 v delu, v katerem se nanaša na družbo TCMFG, se ohranijo za obdobje, ki ni daljše od dveh mesecev in deset dni od dne razglasitve te sodbe.

3. Svet Evropske unije poleg svojih stroškov nosi tudi stroške, ki jih je priglasila družba TCMFG.

4. Evropska komisija nosi svoje stroške.
3.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Besedni znamki CA’ MARINA in MARINA ALTA (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 19, 25, 47, 48, 50 in 59.)
3.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Besedna znamka Fitcoin in figurativne znamke coin [Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)] (Glej točke 24, 25 in od 30 do 39.)