Zadeva C-393/06

Ing. Aigner, Wasser-Wärme-Umwelt, GmbH

proti

Fernwärme Wien GmbH

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Vergabekontrollsenat des Landes Wien)

„Javna naročila — Direktivi 2004/17/ES in 2004/18/ES — Naročnik, ki opravlja dejavnosti, za katere se delno uporablja Direktiva 2004/17/ES, delno pa Direktiva 2004/18/ES — Oseba javnega prava — Javni naročnik“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca D. Ruiz-Jaraboja Colomerja, predstavljeni 22. novembra 2007 I - 2343

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 10. aprila 2008 I - 2361

Povzetek sodbe

(direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2004/17 in 2004/18)

Približevanje zakonodaj – Postopki za oddajo javnih naročil v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev in javnih naročil gradenj, blaga in storitev – Direktivi 2004/17 in 2004/18 – Področje uporabe

(direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2004/17, člen 2(1)(a), drugi odstavek, in 2004/18, člen 1(9), drugi odstavek)

Približevanje zakonodaj – Postopki za oddajo javnih naročil v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev in javnih naročil gradenj, blaga in storitev – Direktivi 2004/17 in 2004/18 – Javni naročniki

(direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2004/17, členi od 3 do 7 in 20(1), ter 2004/18, člen 12(1))

Naročnik, v smislu Direktive 2004/17 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev, mora uporabiti postopek iz te direktive le za oddaje javnih naročil, ki so v zvezi z dejavnostmi, ki jih ta naročnik opravlja v enem ali več sektorjih, navedenih v členih od 3 do 7 navedene direktive. Člen 20(1) Direktive 2004/17 namreč določa, da se ta direktiva ne uporablja za javna naročila, ki jih naročniki oddajo za druge namene, kot je opravljanje svojih dejavnosti v sektorjih, ki so opisani v členih od 3 do 7 iste direktive. Tej določbi ustreza člen 12, prvi odstavek, Direktive 2004/18, ki določa, da se ta direktiva ne uporablja za javna naročila, razen za oddajo naročil za dejavnosti javnih naročnikov, ki opravljajo eno ali več dejavnosti iz členov od 3 do 7 Direktive 2004/17. Tako je področje uporabe Direktive 2004/17 strogo omejeno, kar preprečuje, da bi se postopki, ki jih ureja, razširjali izven tega področja uporabe. (Glej točki 28 in 29 ter točko 1 izreka.)

V skladu s členom 2(1)(a), drugi pododstavek, Direktive 2004/17 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev in členom 1(9), drugi pododstavek, Direktive 2004/18 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev pojem „oseba javnega prava“ pomeni vsako osebo, ki je, prvič, ustanovljena samo zato, da zadovoljuje potrebe splošnega interesa in nima industrijske ali tržne narave, ki je, drugič, pravna oseba in jo, tretjič, pretežno financirajo državni, regionalni ali lokalni organi ali druge osebe javnega prava ali je njeno vodstvo pod nadzorom teh organov ali pa ima upravni, vodstveni ali nadzorni odbor, katerega več kakor polovico članov imenujejo državni, regionalni ali lokalni organi ali druge osebe javnega prava. Vsi trije pogoji morajo biti hkrati izpolnjeni. Naročnik, ki je bil na ozemlju lokalne skupnosti ustanovljen s posebnim namenom zagotavljanja ogrevanja stanovanj, javnih zgradb, poslovnih prostorov in pisarn z uporabo energije, ki nastaja pri sežiganju odpadkov, ki je pravna oseba in katerega gospodarsko in finančno nadzira lokalna skupnost, izpolnjuje zadnji dve merili, ki izhajata iz navedenih direktiv. V zvezi s prvim pogojem ni sporno, da je bil tak naročnik ustanovljen za zadovoljevanje posebnih potreb v splošnem interesu. Zagotavljanje ogrevanja stanovanj za mestno območje na način, ki varuje okolje, namreč pomeni cilj, ki nedvomno sodi v splošni interes. V zvezi s tem ni pomembno, da takšne potrebe zadovoljujejo ali bi jih lahko zadovoljevala zasebna podjetja. Pomembno je, da gre za potrebe, pri katerih se države ali lokalne skupnosti zaradi splošnega interesa načeloma odločijo, da jih bodo zadovoljevale same, ali da bodo v zvezi z njimi obdržale odločilen vpliv. Da bi preverili, ali potrebe, ki jih zadovoljuje zadevni naročnik, nimajo industrijske ali tržne narave, je treba upoštevati vse upoštevne pravne in dejanske elemente, kot so okoliščine, v katerih je bil zadevni naročnik ustanovljen, in razmere, v katerih opravlja svojo dejavnost. V zvezi s tem ni sporno, da ustvarjanje dobička ni bilo povod za ustanovitev tega podjetja. Dalje, je treba v zvezi z referenčnim trgom, kjer je treba preveriti, ali zadevni naročnik opravlja ali ne opravlja svoje dejavnosti v pogojih konkurence, glede na namensko razlago pojma „oseba javnega prava“, upoštevati sektor, za katerega je bil ustanovljen ta naročnik, to je oskrba s toplovodnim ogrevanjem z uporabo energije, ki izhaja iz sežiganja odpadkov. Vendar ima zadevni naročnik v tem sektorju položaj dejanskega monopola. Med drugim je ta sektor precej samostojen, ker je zelo težko zamenjati sistem toplovodnega ogrevanja z drugimi viri energije in lokalna skupnost temu sistemu ogrevanja pripisuje poseben pomen zaradi okoljevarstvenih vprašanj, saj zaradi pritiska javnega mnenja ne bi bilo mogoče odpraviti tega sistema, čeprav bi ta deloval z izgubo. Zadevni naročnik je trenutno tudi edino podjetje, ki lahko zadovolji takšno potrebo splošnega interesa v zadevnem sektorju tako, da bi jo lahko pri oddaji naročil vodili drugi motivi kot ekonomski. V zvezi s tem ni pomembno, da navedeni naročnik poleg svojih nalog v splošnem interesu lahko opravlja tudi druge dejavnosti s pridobitnim namenom, dokler se še naprej ukvarja s potrebami splošnega interesa, za katere je posebej zadolžen, da jih zadovoljuje. Del, ki ga v okviru splošne dejavnosti tega naročnika zavzemajo dejavnosti, ki se opravljajo zaradi pridobitnega namena, za namene opredelitve tega naročnika kot osebe javnega prava nima pomena. (Glej točke od 36 do 45, 47, 48 in točko 2 izreka.)