ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 175(1) ES tvori primerno pravno podlago za sklenitev mednarodnih sporazumov na področju varstva okolja v imenu Skupnosti. Kot določa člen 176 ES, ta zunanja pristojnost Skupnosti na področju varstva okolja ni izključna, ampak načeloma deljena med Skupnostjo in državami članicami. Kljub temu se vprašanje, ali je določba mešanega sporazuma v pristojnosti Skupnosti, nanaša na dodelitev, in torej obstoj, te pristojnosti, ne na njeno izključnost ali deljenost. Iz navedenega izhaja, da zunanja pristojnost Skupnosti na področju varstva morskega okolja načeloma ni odvisna od sprejetja sekundarne zakonodaje, ki bi pokrivala zadevno področje in v katero bi se lahko ob sodelovanju držav članic pri sklepanju zadevnega sporazuma poseglo. Skupnost lahko namreč sklene sporazum na področju varstva okolja, čeprav posebna področja, ki so pokrita s temi sporazumi, še niso ali so zgolj deloma predmet predpisov na ravni Skupnosti, zaradi česar ne more priti do poseganja v te predpise.

Vendar pa je v posebnem kontekstu Konvencije združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu ugotovitev o prenosu deljenih pristojnosti na Skupnost odvisna od obstoja pravil Skupnosti na področjih, ki jih pokrivajo zadevne določbe Konvencije, ne glede na njihov pomen in značilnosti. Področja, ki jih pokrivajo določbe Konvencije glede preprečevanja onesnaževanja morja, zlasti njeni členi 123, 192, 193, 194, 197, 206, 207, 211 in 213, pa zelo obširno urejajo akti Skupnosti, od katerih jih je več izrecno navedenih v dodatku k izjavi o pristojnosti Skupnosti, ki je del Sklepa Sveta 98/392, s katerim je Konvencijo potrdila Skupnost. Iz tega izhaja, da so omenjene določbe Konvencije zajete s pristojnostjo Skupnosti, ki jo je ta izvrševala s tem, da je pristopila h Konvenciji, tako da so te določbe sestavni del pravnega reda Skupnosti. Zato je Sodišče pristojno za reševanje sporov o razlagi in uporabi navedenih določb in za presojo, ali jih država članica spoštuje.

(Glej točke 90, od 92 do 95, 108, 110, 120 in 121.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Evropska unija – Policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Protokola o vključitvi schengenskega pravnega reda – Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma – Uporaba s strani nacionalnih organov

2. Prosto gibanje oseb – Odstopanja – Razlogi javnega reda

(Direktiva Sveta 64/221, členi od 1 do 3)

Summary

1. Skladnost upravne prakse z določbami Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma omogoča utemeljitev ravnanja pristojnih nacionalnih organov le, če je uporaba zadevnih določb v skladu s skupnostnimi pravili, ki urejajo prosto gibanje oseb.

(Glej točko 35.)

2. Država članica s tem, da državljanu tretje države, zakoncu državljana države članice, zavrne vstop na ozemlje držav pogodbenic Schengenskega sporazuma in izdajo vizuma za vstop na to območje zgolj zato, ker so bili v schengenskem informacijskem sistemu razpisani ukrepi zavrnitve vstopa, ne da bi prej preverila, ali prisotnost te osebe pomeni resnično, dejansko in dovolj hudo grožnjo, ki prizadene ključni družbeni interes, ne izpolni obveznosti iz členov od 1 do 3 Direktive 64/221 o usklajevanju posebnih ukrepov, ki zadevajo gibanje in prebivanje tujih državljanov, utemeljenih z javnim redom, javno varnostjo ali zdravjem prebivalstva.

Vpis državljana tretje države, zakonca državljana države članice, v schengenski informacijski sistem je zagotovo kazalec obstoja razloga, ki utemeljuje, da se mu zavrne vstop na schengensko območje. Vendar mora biti ta kazalec podkrepljen s podatki, ki državi članici, ki vpogleda v schengenski informacijski sistem, omogočijo, da preden zavrne vstop na schengensko območje, ugotovi, da prisotnost zadevne osebe na navedenem območju pomeni tako grožnjo.

Čeprav v okviru tega preverjanja načelo lojalnega sodelovanja, ki je temelj schengenskega pravnega reda, pomeni, da država, ki vpogleda v schengenski informacijski sistem, ustrezno upošteva navedbe države razpisnice, to prav tako vključuje, da mora zadnjenavedena dati prvi na voljo dodatne podatke, ki ji omogočajo, da konkretno presodi pomembnost grožnje, ki bi jo lahko pomenila oseba, zoper katero je razpisan ukrep.

V vsakem primeru rok za odgovor na zahtevo po podatkih ne more preseči razumnega trajanja glede na okoliščine primera, ki se lahko presojajo različno glede na to, ali gre za zahtevo za vizum ali prehod meje. V zadnjem omenjenem primeru je nujno, da nacionalni organi, ki so ugotovili, da je bil zoper državljana tretje države, zakonca državljana države članice, v schengenskem informacijskem sistemu razpisan ukrep zavrnitve vstopa, državo razpisnico zaprosijo za dodaten podatek in od nje prejmejo hitro informacijo.

(Glej točke 53, 55, 56, 58, 59 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Približevanje zakonodaj – Postopki oddaje javnih naročil storitev – Direktiva 92/50 – Področje uporabe – Koncesija za storitve javnih služb upravljanja javnega plačljivega parkirišča – Izključitev

(Direktiva Sveta 92/50)

2. Pravo Skupnosti – Načela – Enako obravnavanje – Diskriminacija na podlagi državljanstva – Svoboda ustanavljanja – Prosto opravljanje storitev – Določbe Pogodbe – Področje uporabe – Pogodbe o koncesiji za storitve javnih služb – Vključitev – Meje – Posamični primer

(členi 12 ES, 43 ES in 49 ES)

Summary

1. Pri oddaji upravljanja javnega plačljivega parkirišča s strani javnega organa ponudniku storitev, ki kot plačilo za to prejema zneske, ki jih za uporabo tega parkirišča plačujejo tretji, gre za koncesijo za storitve javnih služb, za katero se ne uporablja Direktiva 92/50 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil storitev.

(Glej točko 43 in točko 1 izreka.)

2. Javni organi, ki sklepajo koncesijske pogodbe za storitve javnih služb, morajo na splošno spoštovati temeljna pravila Pogodbe ES, zlasti člena 43 ES in 49 ES in še posebej prepoved diskriminacije na podlagi državljanstva, ki je določena v členu 12 ES, ki predstavljajo poseben izraz splošnega načela enakega obravnavanja. Načeli enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva med drugim vključujeta obveznost preglednosti, zaradi katere se mora v korist potencialnih ponudnikov zagotoviti ustrezno stopnjo javnosti, ki koncesijo za storitve odpre konkurenci in omogoča nadzor nad tem, ali so bili postopki podelitve izvedeni nepristransko.

Vendar je uporaba predpisov iz členov 12 ES, 43 ES in 49 ES ter splošnih načel, katerih poseben izraz so, na področju koncesij za storitve javnih služb izključena, kadar javni organ, ki podeljuje koncesijo, nadzoruje koncesionarja tako kot svoje službe in kadar ta subjekt sočasno opravlja dejavnost predvsem za organ, ki je v njem udeležen.

Zgoraj navedene določbe in načela je treba zato razlagati tako, da nasprotujejo, da javni organ brez razpisa podeli koncesijo za storitve javnih služb delniški družbi, ki je nastala s preoblikovanjem posebnega obrata tega javnega organa, katere cilj se je razširil na pomembna nova področja, katere kapital mora biti obvezno kratkoročno odprt za tuj kapital, katere geografsko področje dejavnosti se je razširilo na celotno državo in na tujino in katere upravni odbor ima široka pooblastila za upravljanje, ki jih lahko izvaja samostojno.

(Glej točke od 46 do 49, 62 in 72 ter točko 2 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Prosti pretok kapitala – Liberalizacija pretoka kapitala – Posli, ki so zajeti s splošnim dovoljenjem za sklepanje ali izvedbo transakcij in za prenose med rezidenti držav članic na podlagi člena 2 Direktive z dne 11. maja 1960 — Pridobitev obveznic, s katerimi se trguje in ki kotirajo na borzi — Način financiranja pridobitve — Neobstoj vpliva

(Direktiva Sveta z dne 11. maja 1960, člen 2 in priloga I, seznam B, postavka IV A, ter seznam D, postavki VI in IX)

Summary

Obveznice, izražene v nacionalni valuti z ročnostjo enega leta od njihove izdaje, s katerimi se trguje na borzi in na njej kotirajo in ki jih izda banka s sedežem v državi članici, ki je v lasti te države članice, spadajo med „vrednostne papirje, s katerimi se trguje na borzi“ in jih zajema priloga I, seznam B, postavka IV A, k Direktivi z dne 11. maja 1960 o izvajanju člena 67 Pogodbe in ne med „kratkoročne naložbe v zakladne menice in druge vrednostne papirje, s katerimi se običajno trguje na denarnem trgu“, ki jih zajema seznam D, postavka VI iste priloge. Pridobitev teh obveznic in prihodek od njihove likvidacije ureja člen 2 te direktive, ki se sklicuje na prilogo I, seznam B, ki ureja repatriacijo omenjenega prihodka.

Ti vrednostni papirji so zato lahko v skladu z omenjenim členom 2 predmet splošnega dovoljenja, ki ga zadevna država članica izda za sklepanje ali izvedbo transakcij in za prenose med rezidenti držav članic.

Dejstvo, da je bila pridobitev takih obveznic financirana s sredstvi na tekočem ali depozitnem računu pri kreditni instituciji, čeprav jo zajema seznam D, postavka IX, te priloge, ne more vplivati na uvrstitev obravnavane kapitalske transakcije v seznam B, postavko IV A, omenjene priloge.

(Glej točke 27, 34 in 37 ter točki 1 in 2 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaje – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Odbitek vstopnega davka – Investicijsko blago, ki se delno uporabi za namene dejavnosti in delno za zasebne namene – Izključitev z nacionalno zakonodajo, sprejeto pred Šesto direktivo, možnosti vključitve blaga v poslovna sredstva podjetja in pravice do polnega odbitka davka, ki ga je treba plačati za pridobitev tega blaga – Nedopustnost

(direktivi Sveta 67/228, člen 11, in 77/388, člena 6(2) ter 17(2) in (6))

Summary

Člena 6(2) ter 17(2) in (6) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kot je bila spremenjena z Direktivo 95/7, je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji, sprejeti pred začetkom veljavnosti te direktive, ki davčnemu zavezancu ne dovoli, da v poslovna sredstva svojega podjetja v celoti vključi investicijsko blago, ki se delno uporabi za namene dejavnosti, delno pa za druge namene, ki niso v zvezi z njo, in da, glede na okoliščine primera, v celoti in takoj odbije davek na dodano vrednost, ki ga mora plačati za pridobitev takega blaga.

Čeprav drži, da člen 17(6) Šeste direktive državi članici dovoljuje, da ohrani nacionalno ureditev, ki je obstajala pred začetkom veljavnosti te direktive, pa ta določba izhaja iz tega, da so bile izključitve, ki jih države članice na njeni podlagi lahko ohranijo, zakonite na podlagi Druge direktive 67/228, direktive pred Šesto direktivo. Glede tega s členom 11 Druge direktive, s tem ko je bilo v četrtem odstavku določeno, da lahko države članice iz sistema odbitkov izključijo „določeno blago in določene storitve, zlasti tiste, ki jih davčni zavezanec ali njegovi zaposleni lahko izključno ali delno uporabijo za zasebne namene“, državam članicam ni bila dana neomejena diskrecijska pravica, da iz sistema pravice do odbitka izključijo vse oziroma skoraj vse blago in storitve, in zlasti vse blago, kadar se uporabi za zasebne namene davčnega zavezanca.

(Glej točke od 31 do 34, 36 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Približevanje zakonodaj – Zavarovanje civilne odgovornosti za avtomobile – Direktive 72/166, 84/5 in 90/232 – Določitev ureditve civilne odgovornosti, ki velja za nesreče, ki so nastale zaradi vožnje vozil – Pogoji omejitve pravice do odškodnine iz obveznega zavarovanja zaradi prispevka k nastanku škode potnika, ki je oškodovanec v nesreči – Pristojnost držav članic – Omejitve – Vpliv dejstva, da je zadevni potnik „lastnik vozila“ – Neobstoj

(direktive Sveta 72/166, člen 3(1), 84/5, člen 2(1), in 90/232, člen 1)

Summary

Iz namena direktiv 72/166, 84/5 in 90/232 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil ter iz njihovega besedila izhaja, da njihov namen ni harmonizacija ureditev civilne odgovornosti držav članic in da v trenutnem stanju prava Skupnosti te ostanejo proste pri določitvi ureditve civilne odgovornosti, ki velja za nesreče, ki so nastale zaradi vožnje vozil, in zlasti določitvi pogojev omejitve pravice do odškodnine, ki jo krije obvezno avtomobilsko zavarovanje, zaradi prispevka potnika k nastanku škode.

Države članice morajo izvajati svoje pristojnosti ob spoštovanju prava Skupnosti in zlasti člena 3(1) Direktive 72/166, člena 2(1) Direktive 84/5 in člena 1 Direktive 90/232, katerih cilj je zagotoviti, da obvezno avtomobilsko zavarovanje omogoča vsem potnikom, ki so oškodovanci v nesreči, ki jo je povzročilo neko vozilo, da se jim izplača odškodnina za materialno škodo ali telesno poškodbo, ki so jo utrpeli. Nacionalne določbe, ki urejajo odškodnino za nesreče, ki so nastale zaradi vožnje vozil, torej tem določbam ne morejo odtegniti polnega učinka.

Tak je zlasti primer, če je na podlagi prispevka potnika k nastanku materialne škode ali telesne poškodbe nacionalna ureditev, določena na osnovi splošnih in abstraktnih meril, potniku odtegnila pravico do odškodnine, izplačane iz obveznega avtomobilskega zavarovanja, ali tako pravico nesorazmerno omejila. Dejstvo, da je zadevni potnik lastnik vozila, katerega voznik je povzročil prometno nesrečo, nima vpliva.

(Glej točke 24, od 27 do 29, 31, 35 in izrek.)
Zadeva C-409/03 
Société d'exportation de produits agricoles SA (SEPA) 
proti 
Hauptzollamt Hamburg-Jonas 
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, 
ki ga je vložilo Bundesfinanzhof) 
„Izvozna nadomestila - Goveje meso - Posebni zakol v sili - Uredba (EGS) 
št 3665/87 - Člen 13 - Primerna tržna kakovost - Lastnost proizvoda, 
da se ga lahko prodaja v običajnih pogojih" 
Sklepni predlogi generalnega pravobranilca P. Lágerja, predstavljeni 
3. februarja 2005 I-4323 
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 26. maja 2005 I - 4340 
Povzetek sodbe 
Kmetijstvo - Skupna ureditev trgov - Izvozna nadomestila - Pogoji za izdajo - Proizvodi 
primerne trzne kakovosti - Pojem - Meso, ki ga ni mogoče prodajati v običajnih pogojih -
Izključitev 
(Uredba Komisije št 3665/87, člen 13) 
I - 4321 
POVZETEK - ZADEVA C-409/03 
Člen 13 Uredbe št. 3665/87 o skupnih 
izvedbenih določbah za uporabo sistema 
izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode 
je treba razlagati tako, da meso, ki ustreza 
merilom za zdravstveno ustreznost in kate­
rega prodaja za potrošnjo ljudi v Evropski 
skupnosti zakonodaja Skupnosti omejuje na 
lokalni trg, ker izvira iz živali, ki so bile 
predmet posebnega zakola v sili, ne more 
šteti za meso „primerne tržne kakovosti", ki 
je nujen pogoj za odobritev izvoznih nado­mestil. Ker takega mesa ni mogoče prodajati 
v običajnih pogojih, čeprav ustreza merilom 
za zdravstveno ustreznost in je v prodaji, 
namreč ne izpolnjuje omenjenega pogoja za 
dodelitev nadomestila. 
(Glej točke 22, 30, 32 in izrek.) 
I - 4322
Keywords

Summary



Keywords

Okolje – Presoja vplivov določenih projektov na okolje – Direktiva 85/337 – Presoja projektov skupin, naštetih v prilogi II – Prosta presoja držav članic – Omejitve – Izvajanje nacionalnih predpisov – Kršitev – Neupoštevanje direktive – Neizpolnitev obveznosti na podlagi člena 226 ES

(člen 226 ES; Direktiva Sveta 85/337, člena 2(1) in 4(2))

Summary

Člen 4(2) Direktive 85/337 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje državam članicam dopušča prosto presojo, da določijo, ali značilnosti projekta iz skupin, naštetih v prilogi II te direktive, zahtevajo, naj se presodijo njegovi vplivi na okolje, pri čemer je ta prosta presoja omejena z obveznostjo teh držav, ki jo določa člen 2(1) te direktive, da se tako presodijo projekti, ki bodo lahko pomembno vplivali na okolje. Kadar država članica, ki uporabi možnost iz navedenega člena 4(2), drugi pododstavek, določi splošna pravila za oceno, ali je treba za projekte, ki se nanašajo na ta člen, predhodno presoditi njihove vplive na okolje, preden se zanje izda soglasje, kršitev teh pravil nujno povzroči nespoštovanje določb povezanih členov 2(1) in 4(2). Taka kršitev prava Skupnosti pomeni hkrati kršitev nacionalnega prava, sprejetega ob uporabi prava Skupnosti, in glede na to, da bi sredstva nacionalnega prava zelo verjetno omogočila njeno ugotovitev, kljub temu pomeni neizpolnitev obveznosti na podlagi člena 226 ES.

(Glej točke 19, 20 in 22.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prosto gibanje oseb – Pravica do prebivanja državljanov tretjih držav, ki so družinski člani državljanov Skupnosti – Nacionalna zakonodaja, ki izdajo dovoljenja za prebivanje pogojuje s pridobitvijo vizuma za prebivanje pred vstopom na nacionalno ozemlje – Nedopustnost

(direktive Sveta 68/360, 73/148 in 90/365)

2. Prosto gibanje oseb – Odstopanja – Odločbe v zvezi s tujci – Nespoštovanje roka za sprejetje odločbe o izdaji dovoljenja za prebivanje – Nedopustnost – Pravica do začasnega prebivanja na nacionalnem ozemlju v pričakovanju sprejetja odločbe – Neobstoj vpliva

(Direktiva Sveta 64/221)

Summary

1. Obveznosti iz direktiv 68/360 o odpravi omejitev gibanja in prebivanja v Skupnosti za delavce držav članic in za njihove družine, 73/148 o odpravi omejitev gibanja in bivanja v Skupnosti za državljane držav članic v zvezi z ustanavljanjem in opravljanjem storitev in 90/365 o pravici do prebivanja za zaposlene in samozaposlene osebe, ki so prenehale opravljati poklicno dejavnost ne izpolni država članica, ki za izdajo dovoljenja za prebivanje državljanom tretjih držav, ki so družinski člani državljana Skupnosti, ki je uresničeval svojo pravico do prostega gibanja, naloži obveznost pridobitve vizuma za prebivanje.

Res je da lahko države članice v skladu s členom 3(2) teh direktiv v primeru, če se državljan države članice giblje v Skupnosti zaradi uresničevanja pravic, ki jih ima na podlagi Pogodbe in navedenih direktiv, njegovim družinskim članom, ki niso državljani teh držav, naložijo obveznost pridobitve vstopnega vizuma ali drugo enakovredno obveznost. Vendar pa morajo tem osebam omogočiti lažjo pridobitev potrebnih vizumov. V tem pogledu mora biti vizum izdan čim prej, in če je to mogoče, na krajih vstopa na državno ozemlje, sicer pride do kršitve polnega učinka določb direktiv 68/360 in 73/148.

(Glej točke 32, 33, 36, 38, 49 in izrek.)

2. Obveznosti iz Direktive 64/221 o usklajevanju posebnih ukrepov, ki zadevajo gibanje in prebivanje tujih državljanov, utemeljenih z javno politiko, javno varnostjo ali zdravjem prebivalstva ne izpolni država članica, ki državljanom tretjih držav, ki so družinski člani državljana Skupnosti, ki izvršuje svojo pravico do prostega gibanja, ne izda dovoljenja za prebivanje čim prej oziroma najpozneje v šestih mesecih od datuma vložitve prošnje za to dovoljenje.

V tem pogledu ni pomembno, da lahko zadevne osebe med čakanjem na odločbo o izdaji ali zavrnitvi dovoljenja za prebivanje začasno bivajo na nacionalnem ozemlju. Vprašanje, ali prekoračitev roka pomeni oviro za prebivanje oziroma za opravljanje dejavnosti, je namreč brez pomena.

(Glej točke 47, 49 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Trošarina – Direktiva 92/12 – Alkohol in alkoholne pijače – Davek na ponujanje alkoholnih pijač z namenom njihove takojšnje porabe na mestu samem – Opredelitev za davek, in sicer ne na trošarinske proizvode temveč na opravljanje storitev v zvezi s temi proizvodi – Zahteva, da gre za davek za posebne namene – Neobstoj

(Direktiva Sveta 92/12, člen 3(2) in (3))

Summary

Davek, ki v okviru dejavnosti restavracije obdavči ponujanje alkoholnih pijač proti plačilu in z namenom njihove takojšnje porabe na mestu samem, je treba šteti za davek od opravljanja storitev, ki se nanašajo na trošarinske proizvode, ki ga ni mogoče označiti za prometni davek v smislu člena 3(3), drugi pododstavek, Direktive 92/12 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov.

Za to, da se ugotovi, ali se davek pobira od trošarinskih proizvodov v smislu člena 3(2) Direktive 92/12 ali od opravljenih storitev, ki se nanašajo na take proizvode v smislu člena 3(3), drugi pododstavek, je treba upoštevati prevladujoč element obdavčene transakcije. Ponujanje alkoholnih pijač v okviru dejavnosti restavracije zaznamuje skupek elementov in dejanj, v katerem je ponujanje same dobrine le ena sestavina in v okviru katerega prevladujejo storitve.

Poleg tega se „ista določba“, ki velja za davke, ki sodijo na področje uporabe omenjenega člena 3(3), drugi pododstavek nanaša samo na pogoj iz prvega pododstavka navedenega odstavka, in sicer da „davki pri trgovanju med državami članicami ne povzročijo dodatnih formalnosti ob prestopu meje“. Navedena direktiva torej ne zahteva, da bi davki, za katere se uporablja, izpolnjevali pogoj iz drugega odstavka istega člena, in sicer pogoj, da so to davki za posebne namene.

(Glej točke 21, 27, 30, 33 in 34 ter točki 1 in 2 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Postopek – Pravna podlaga tožbe – Odločitev, ki jo sprejme tožeča stranka in ne sodišče Skupnosti – Dopustnost, ki se presoja glede na odločitev tožeče stranke

2. Ničnostna tožba – Akti, zoper katere je mogoče vložiti tožbo – Tožba, ki jo vloži država članica zoper razpise Eurojusta za delovna mesta začasnih uslužbencev – Izključitev – Zahteva po sodnem nadzoru – Oblike

(člen 230 ES; členi 35 EU, 41 EU, 46(b) EU; Poslovnik Sodišča, člena 40 in 56; Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91; Sklep Sveta 2002/187, člen 30)

Summary

1. V okviru sodnega postopka je tožeča stranka tista, ki izbere pravno podlago svoje tožbe, zatorej sodišče Skupnosti ni tisto, ki izbere najprimernejšo pravno podlago. Iz tega sledi, da je treba v primeru, ko tožeča stranka opira svojo tožbo na določeno določbo, pri čemer pa vseeno prepušča presoji Sodišča izbiro po njegovem mnenju najustreznejše pravne podlage za obravnavo te tožbe, dopustnost zadevne tožbe preučiti glede na to določbo.

(Glej točko 35.)

2. Predmet ničnostne tožbe na podlagi člena 230 ES ne more biti razpis Eurojusta za delovna mesta začasnih uslužbencev. Tak razpis namreč ni eden izmed aktov, katerih zakonitost lahko Sodišče preverja na podlagi tega člena. Poleg tega člen 41 EU ne določa, da se člen 230 ES uporablja za določbe o policijskem in pravosodnem sodelovanju v kazenskih zadevah iz naslova VI Pogodbe o EU, pristojnost Sodišča na tem področju je namreč določena v členu 35 EU, na katerega napotuje člen 46(b) EU.

Tak razpis pa kljub vsemu ni izvzet iz kakršnegakoli sodnega nadzora, saj, kot izhaja iz člena 30 Sklepa 2002/187 o ustanovitvi Eurojusta za okrepitev boja proti težjim oblikam kriminala, za osebje Eurojusta veljajo predpisi in pravila, ki se uporabljajo za uradnike in druge uslužbence Evropskih skupnosti. Iz tega sledi, da so glavni interesenti, in sicer kandidati za različna delovna mesta iz razpisa, imeli dostop do sodišča Skupnosti pod pogoji, določenimi v členu 91 Kadrovskih predpisov za uradnike. V primeru takšne tožbe bi države članice lahko intevenirale v sporu v skladu s členom 40 Statuta Sodišča in bi lahko, glede na okoliščine primera, kot izhaja iz člena 56, drugi in tretji odstavek, tega statuta, vložile pritožbo zoper sodbo Sodišča prve stopnje.

(Glej točke od 36 od 38 in od 40 do 43.)