Keywords

Summary



Keywords

1. Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo

(člena 88(2) ES in 230, četrti odstavek, ES)

2. Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo

(člena 88(2) in (3) ES ter 230, drugi in četrti odstavek, ES)

3. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Selektivnost ukrepa

(člen 87(1) ES)

4. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem

(členi 6 ES, 87(1) ES ter 88(2) in (3) ES)

5. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem

(člen 87(1) ES)

6. Pomoči, ki jih dodelijo države – Odločba Komisije o nevložitvi ugovora ob koncu predhodnega postopka preučitve zoper sektorsko ekološko dajatev

(člena 88(2) in (3) ES in 253 ES)

7. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Selektivnost ukrepa

(člena 87(1) ES in 91 ES)

8. Pomoči, ki jih dodelijo države – Preučitev Komisije – Predhodna stopnja in kontradiktorna stopnja

(člen 88(2) in (3) ES; Uredba Sveta št. 659/1999, člena 4(4) in 13(1))

9. Pomoči, ki jih dodelijo države – Upravni postopek – Obveznosti Komisije – Skrbna in nepristranska preučitev prijav

(člen 88(3) ES)

Summary

1. Dejstvo, da je združenje podjetij pri Komisiji vložilo prijavo v zvezi z domnevno državno pomočjo in izrazilo željo, da intervenira v postopku kot zainteresirana stranka v smislu člena 88(2) ES, samo po sebi ne zadošča za to, da se mu prizna procesno upravičenje, ki bi mu omogočilo vložitev ničnostne tožbe zoper izpodbijano odločbo, da se ne uvede formalni postopek preiskave. Zlasti na podlagi dejstva, da naj bi ta prijava, pa tudi druge, privedla Komisijo do tega, da v izpodbijani odločbi preveri državni ukrep, ni mogoče izenačiti tega združenja s pogajalcem, katerega položaj naj bi bil prizadet s to odločbo.

(Glej točko 46.)

2. V okviru postopka nadzora nad državnimi pomočmi iz člena 88 ES je po eni strani treba razlikovati med predhodno stopnjo preverjanja pomoči po odstavku 3 tega člena, katerega edini cilj je omogočiti Komisiji, da oblikuje prvo mnenje o delni ali popolni združljivosti obravnavane pomoči, in med stopnjo preverjanja iz odstavka 2 tega člena. Le v okviru te stopnje, katere namen je Komisiji omogočiti, da je v celoti obveščena o vseh podatkih zadeve, pogodba določa obveznost Komisije, da pozove zainteresirane stranke k predložitvi pripomb.

Kadar Komisija, ne da bi sprožila formalni postopek preiskave iz člena 88(2) ES, z odločbo, sprejeto na podlagi odstavka 3 tega člena, ugotovi, da je pomoč združljiva s skupnim trgom, lahko osebe, ki so upravičene do postopkovnih jamstev, ta uveljavljajo le, kadar imajo možnost, da to odločbo izpodbijajo pred sodiščem Skupnosti. Zato to razglasi za dopustno tožbo za razglasitev ničnosti odločbe, ki jo vloži zainteresirana stranka v smislu člena 88(2) ES, kadar želi z vložitvijo te tožbe zaščititi postopkovne pravice, ki jih črpa iz te določbe. Zainteresirane stranke v smislu člena 88(2) ES, ki lahko tako vložijo ničnostno tožbo v skladu s členom 230, četrti odstavek, ES, so osebe, podjetja ali združenja, katerih interesi so lahko prizadeti z dodelitvijo pomoči, to pomeni zlasti konkurenčna podjetja upravičencev do te pomoči in strokovna združenja.

Nasprotno, če tožeča stranka dvomi o utemeljenosti odločbe o presoji pomoči kot taki, preprosto dejstvo, da jo je mogoče šteti za zainteresirano stranko v smislu člena 88(2) ES, ne more zadoščati za to, da se tožba razglasi za dopustno. Zato je treba izkazati, da ima poseben status, in sicer da odločba vpliva nanjo zaradi kakih njenih značilnosti ali zaradi dejanskega položaja, ki jo opredeljuje glede na vse druge subjekte in jo torej individualizira podobno kot samega naslovnika odločbe. To velja zlasti, kadar bi pomoč, ki jo obravnava sporna odločba, znatno prizadela tržni položaj tožeče stranke.

Zaradi tega je dopustna tožba združenja podjetij, s katero izpodbija utemeljenost odločbe Komisije, da ne vloži ugovorov, sprejeta na koncu predhodne stopnje preučitve državnih pomoči v zvezi z državnim ukrepom, če bi ta ukrep lahko znatno vplival na položaj najmanj ene izmed njegovih članic na trgu. V tem primeru je združenje upravičeno, da uveljavlja kakršen koli tožbeni razlog nezakonitosti, ki je naštet v členu 230, drugi odstavek, ES in ne samo tožbeni razlog kršitve obveznosti uvedbe formalnega postopka preiskave.

(Glej točke od 49 do 54 in 68.)

3. Ukrep, ki šteje za državno pomoč v smislu člena 87(1) ES, mora biti med drugim tak, da podeljuje selektivno ugodnost v izključno korist določenih podjetij ali določenih sektorjev dejavnosti. Ta člen se namreč nanaša na pomoči, ki izkrivljajo ali bi lahko izkrivljale konkurenco z „dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga“. V zvezi s tem ta določba ne razlikuje med vzroki ali cilji ukrepa, ki zmanjšuje bremena, ki jih sicer nosi podjetje, ampak tak ukrep opredeljuje glede na njegove učinke. Iz tega izhaja, da niti davčna narava niti gospodarska oziroma družbena cilja varstva okolja ali zaščite ljudi, ki ju tak ukrep mogoče uresničuje, ne zadoščajo za to, da bi se izognilo uporabi zgoraj navedenega člena.

Sodišče Skupnosti pri preizkusu selektivnosti ukrepa preveri, ali je Komisija pravilno presodila, da je razlikovanje med podjetji glede ugodnosti oziroma bremen, uvedeno z obravnavanim ukrepom, nastalo zaradi narave ali splošne sheme celotnega sistema, ki se uporablja. Če je to razlikovanje utemeljeno z drugimi cilji, kot jih uresničuje celotni sistem, se načeloma šteje, da zadevni ukrep izpolnjuje pogoj selektivnosti, ki je določen v členu 87(1) ES.

(Glej točke od 105 do 107.)

4. Okoljska dajatev ali ekološka dajatev je samostojen davčni ukrep, za katerega sta značilna okoljevarstveni cilj in posebna osnova za odmero. Določa obdavčitev določenih izdelkov ali storitev tako, da je v njihovo ceno vključena škoda za okolje in/ali da poveča konkurenčnost recikliranih proizvodov ter da proizvajalce in potrošnike usmeri k dejavnostim, s katerimi se bolj spoštuje okolje. Države članice, ki po sedanjem stanju prava Skupnosti ohranjajo, če ni usklajenosti na tem področju, pristojnost na področju okoljske politike, lahko uvajajo sektorske ekološke dajatve, da bi dosegle določene okoljevarstvene cilje, ki so omenjeni v prejšnji točki. Države članice so zlasti svobodne pri tehtanju številnih prisotnih interesov, pri opredelitvi prednosti na področju varstva okolja in posledično pri določitvi izdelkov ali storitev, za katere odločijo, da jih obdavčijo z ekološko dajatvijo.

Iz tega izhaja, da načeloma zgolj okoliščina, da ekološka dajatev pomeni poseben ukrep, ki se nanaša na določene posebne izdelke oziroma storitve in je ni mogoče uvesti v splošni sistem obdavčitve, ki velja za vse podobne dejavnosti s primerljivim vplivom na okolje, ne dopušča sklepanja, da so podobne dejavnosti, ki niso predmet te ekološke dajatve, deležne selektivne ugodnosti. Še posebej okoliščine, da take podobne dejavnosti niso zavezane za ekološko dajatev, ki je določena za določene posebne proizvode, ni mogoče enačiti z ukrepom davčne olajšave, ki odstopa od sistema bremen, ki jih običajno nosijo podjetja, ker ekološke dajatve, za katero sta značilna njej lastno področje uporabe in cilj, načeloma ni mogoče uvesti v noben splošni sistem.

Ker ekološke dajatve pomenijo posebne ukrepe, ki jih države članice sprejmejo v okviru okoljskih politik, ki je področje, ki je še naprej v njihovi pristojnosti, če ne obstajajo harmonizacijski ukrepi, mora Komisija v tem pravnem okviru pri presoji ekološke dajatve glede na pravila Skupnosti o državnih pomočeh upoštevati zahteve varstva okolja iz člena 6 ES. Ta člen določa, da je treba te zahteve vključevati v opredelitve in izvajanje sistema, ki zagotavlja neizkrivljeno konkurenco na notranjem trgu.

Poleg tega se nadzor Sodišča prve stopnje odločbe Komisije, da ne uvede formalnega postopka preiskave iz člena 88(2) ES, ob upoštevanju širokega pooblastila za odločanje, ki ga ima Komisija na podlagi člena 88(3) ES, omejuje na preverjanje, ali so bila spoštovana postopkovna pravila in pravila obrazložitve, ali so ugotovljena dejstva vsebinsko pravilna in da ni prišlo do očitne napake pri presoji dejstev ali do zlorabe pooblastil.

(Glej točke od 114 do 118.)

5. V okviru presoje, glede na pravila Skupnosti o državnih pomočeh, ekološka dajatev, ki jo je uvedla država članica in ki je načeloma v breme tržnega izkoriščanja neobdelanih agregatov – to so zrnati materiali prve ekstrakcije, ki se uporabljajo v gradbeništvu – ter ki želi povečati uporabo recikliranih agregatov ali drugih alternativnih materialov v primerjavi z neobdelanimi agregati, pospeševati racionalno uporabo neobdelanih agregatov in zagotoviti internalizacijo škode za okolje v skladu z načelom „plača povzročitelj obremenitve“, ne zajema elementov državne pomoči zaradi dejstva, da materiali, ki so bili trženi za drugačno uporabo kot agregati, ne spadajo v sektor, ki je obdavčen s to dajatvijo. Oprostitev teh materialov namreč ni izjema glede na obravnavani sistem ekološke dajatve. Zlasti odločba o uvedbi ekološke dajatve samo v enem sektorju agregatov – in ne na splošno v vseh sektorjih izkoriščanja kamnolomov in rudnikov, ki imajo na okolje enak vpliv kot pridobivanje agregatov – spada v pristojnost zadevne države članice, da določi prednosti na področju gospodarske, davčne in okoljske politike. Taka izbira, čeprav obrazložena s skrbjo za ohranitev mednarodne konkurenčnosti določenih sektorjev, ne dopušča dvoma o skladnosti ekološke dajatve z zaželenimi okoljevarstvenimi cilji.

Poleg tega lahko zadevna država članica v okviru svoje okoljske politike svobodno določi materiale, ki se uporabljajo kot agregati, za katere meni, da jih je primerno obdavčiti, in da iz področja uporabe ekološke dajatve glede na zaželene okoljevarstvene cilje izključi določene materiale, čeprav se po ekstrakciji uporabljajo kot agregati, ker oprostitev teh materialov glede na zaželene okoljske cilje omogoča njihovo uporabo kot nadomestkov neobdelanih agregatov, za katere velja ekološka dajatev, in lahko prispeva k racionalnejši pridobitvi in uporabi teh proizvodov.

Končno, obdavčitev določenih materialov, ki jih ni mogoče nadomestiti z alternativnimi proizvodi, z ekološko dajatvijo lahko razumno odgovori na enega od ciljev ekološke dajatve, ki želi internalizirati škodo za okolje, ki je povezana s proizvodnjo neobdelanih agregatov, če njen znesek približno ustreza škodi za okolje, ki je povezana s pridobitvijo agregatov.

Obdavčitev proizvodov, izvedenih iz ekstrakcije materialov, ki jih ni mogoče nadomestiti z alternativnimi proizvodi, se lahko utemelji tudi z načelom „plača povzročitelj obremenitve“ in tudi s ciljem ekološke dajatve, in sicer pospeševanjem ekstrakcije in razumnejšo obdelavo agregatov tako, da se zmanjša delež agregatov nižje kakovosti.

(Glej točke 124, 127, 128, 130, od 135 do 137 in 139.)

6. Zahteve po obrazložitvi odločbe v zvezi z državnimi pomočmi ni mogoče določiti le glede na interes po informacijah države članice, na katero je naslovljena ta odločba. Še zlasti mora Komisija, kadar odobri ukrep ob koncu predhodne stopnje preučitve iz člena 88(3) ES, strnjeno navesti glavne razloge te odločitve o odobritvi, da bi se tretjim zainteresiranim osebam omogočilo, da se seznanijo z njeno utemeljitvijo in da presodijo, ali bodo zoper to odločitev vložile tožbo za zaščito svojih postopkovnih pravic, ki so jim podeljene s členom 88(2) ES.

Zlasti v zvezi z odločbo Komisije o ustavitvi predhodnega postopka preučitve, s katerim je bil ugotovljen neobstoj državne pomoči, ki jo je naznanil prijavitelj, mora Komisija prijavitelju v vsakem primeru navesti zadostne razloge, zaradi katerih okoliščine dejanskega in pravnega stanja, navedene v prijavi, niso zadoščale za dokaz obstoja državne pomoči. Komisija pa ni dolžna izraziti mnenja glede okoliščin, ki so očitno postranske oziroma nepomembne ali zgolj drugotnega pomena.

Odločbe Komisije o nevložitvi ugovora ob koncu predhodnega postopka preučitve zoper sektorsko ekološko dajatev, ki skopo navaja bistvene preudarke, na katere se opira, ni mogoče šteti za pomanjkljivo obrazloženo glede na to, da je prijavitelj združenje dobro obveščenih gospodarskih subjektov, in glede na svobodo držav članic, da določijo svojo davčno in okoljsko politiko s tem, da uvedejo ekološko dajatev.

(Glej točke 142, 143 in 146.)

7. Če je ekološka dajatev za trženje agregatov naložena za proizvode in ne za prihodke proizvajalcev, je to torej posredna dajatev, ki jo samo po sebi vodi načelo obdavčitve v namembni državi v skladu s členom 91 ES, zato je oprostitev, ki jo koristijo izvozniki, utemeljena z notranjo logiko davčnega sistema, tako da je ni mogoče šteti za tako, ki bi dajala selektivno prednost izvoznikom, in zanjo ne velja člen 87(1) ES.

Z dodelitvijo take oprostitve zadevna država članica izkorišča možnost, ki jo ima, da da prednost preudarkom, povezanim s strukturo obravnavane davčne sheme, glede na zaželene okoljevarstvene cilje; dejstvo, da druge države članice izbirajo drugačen pristop, ni pomembno.

(Glej točke od 151 do 153.)

8. Obveznost Komisije, da predhodno preuči morebitno nezakonito pomoč z zadevno državo članico in po potrebi od nje zahteva informacije, te institucije ne more oprostiti obveznosti, da uvede formalni postopek preiskave, zlasti če se ob upoštevanju pridobljenih informacij še naprej spopada z resnimi težavami pri presoji preiskovanega ukrepa. Taka obveznost namreč izhaja neposredno iz člena 88(3) ES in je celo izrecno potrjena s povezanimi določbami členov 4(4) in 13(1) Uredbe št. 659/1999 o izvajanju člena [88 ES], če Komisija po predhodni preučitvi ugotovi, da obstajajo dvomi o združljivosti prijavljenega ukrepa s skupnim trgom.

Postopek iz člena 88(2) ES je nujen, kadar ima Komisija resne težave pri presoji, ali je pomoč združljiva s skupnim trgom. Komisija se torej sme omejiti na predhodni postopek iz člena 88(3) in sprejeti ugodno odločbo o državnem ukrepu le, če se lahko po prvi preučitvi sama prepriča, da ta ukrep ne pomeni pomoči v smislu člena 87(1) ES oziroma da je združljiv s skupnim trgom, če se opredeli kot pomoč. Nasprotno, če prva preučitev pripelje Komisijo do nasprotnega prepričanja ali če ne more premagati težav, ki so nastale ob presoji združljivosti obravnavanega ukrepa s skupnim trgom, mora Komisija zbrati vsa potrebna mnenja in v ta namen uvesti postopek iz člena 88(2) ES.

Okoliščina, da je Komisija upoštevala interes zadevne države članice za hitro sprejetje odločbe, tej ne omogoča domneve, da se je ta institucija pri odločitvi o uvedbi formalnega postopka preiskave opirala na druga merila, kot je merilo o neobstoju resnih težav pri presoji.

(Glej točke 165, 166 in 168.)

9. Kadar so tretje zainteresirane stranke Komisiji predložile prijave v zvezi z državnimi ukrepi, ki niso bili priglašeni v skladu s členom 88(3) ES, jih mora ta institucija v okviru predhodne stopnje, ki je predvidena s to določbo, v interesu dobrega izvrševanja temeljnih pravil pogodbe v zvezi z državnimi pomočmi skrbno in nepristransko preučiti.

Ker ni drugih dokazov, zgolj na podlagi okoliščine, da je bila izpodbijana odločba sprejeta hitro, ni mogoče sklepati, da preučitev ni bila dovolj poglobljena.

(Glej točki 177 in 178.)