Kot je Sodišče že presodilo v točki 59 sodbe z dne 23. septembra 2003, Komisija/Združeno kraljestvo ( C‑30/01 , EU:C:2003:489 ), izključitev Gibraltarja iz carinskega območja Unije, določena v členu 29 Akta o pristopu iz leta 1972 v povezavi s Prilogo I, del I, točka 4, k temu aktu, pomeni, da se na njegovem ozemlju ne uporabljajo niti pravila Pogodbe o prostem pretoku blaga niti pravila sekundarnega prava Unije, katerih namen je v zvezi s prostim pretokom blaga zagotoviti približevanje zakonov in drugih predpisov držav članic v skladu s členoma 94 in 95 Pogodbe ES, ki sta postala člena 114 PDEU in 115 PDEU.

Člen 29 Akta o pogojih pristopa Kraljevine Danske, Irske in Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska in prilagoditvah Pogodb v povezavi s Prilogo I, del I, točka 4, k temu aktu je treba razlagati tako, da se člen 12(2) Direktive Sveta z dne 18. junija 1991 o nadzoru nabave in posedovanja orožja (91/477/EGS), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2008/51/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008, v povezavi s členom 1(4) te direktive in Prilogo II k njej na ozemlju Gibraltarja ne uporablja.

V zvezi s tem ni sporno, da člen 29 Akta o pristopu iz leta 1972 pomeni izjemo od pravila, določenega v členu 355, točka 3, PDEU, v skladu s katerim se pravo Unije uporablja za Gibraltar, in da je treba to izjemo, kot je poudarilo Sodišče v točkah 43 in 51 sodbe z dne 21. julija 2005, Komisija/Združeno kraljestvo (C‑349/03, EU:C:2005:488), razlagati ozko, in sicer tako, da je njen obseg omejen na to, kar je strogo potrebno za zavarovanje interesov, katerih ohranitev omogoča Gibraltarju. Pri tem je treba poudariti, da v zadevi, v kateri je bila izdana zadnjenavedena sodba, Sodišče ni bilo zaprošeno, da se izreče o statusu aktov Unije v zvezi s prostim pretokom blaga v razmerju do navedene izjeme, drugače kot v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 23. septembra 2003, Komisija/Združeno kraljestvo (C‑30/01, EU:C:2003:489). V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba s pojmom „blago“ v smislu te določbe razumeti proizvode, ki se lahko ocenijo v denarju in ki so lahko kot taki predmet poslovnih transakcij. Določbe Pogodbe DEU o prostem pretoku blaga pa se načeloma uporabljajo ne glede na to, ali se blago prevaža čez nacionalne meje za prodajo ali nadaljnjo prodajo ali pa za osebno rabo ali potrošnjo (glej v tem smislu sodbi z dne 7. marca 1989, Schumacher, 215/87, EU:C:1989:111, točka 22, in z dne 3. decembra 2015, Pfotenhilfe-Ungarn, C‑301/14, EU:C:2015:793, točka 47).

Zato je, ker ima sekundarna zakonodaja Unije načeloma isto področje uporabe kot Pogodbi (glej v tem smislu sodbo z dne 15. decembra 2015, Parlament in Komisija/Svet, od C‑132/14 do C‑136/14, EU:C:2015:813, točka 77) in ker restriktivna razlaga izključitve Gibraltarja iz skupnega carinskega območja Unije ne more, ne da bi posegla v enotno uporabo prava Unije, privesti do razlage, v skladu s katero bi prosti pretok blaga v odnosih z Gibraltarjem imel bolj omejen obseg kot ta, ki izhaja iz določb Pogodbe DEU, treba šteti, da določbe Direktive 91/477 v zvezi s prenosom strelnega orožja za civilno uporabo spadajo pod prosti pretok blaga, ne glede na to, ali se ti prenosi opravljajo v poslovnem okviru, vključno prek trgovcev in s prodajo po pošti, ali zunaj takega okvira, in sicer da jih opravijo posamezniki, zlasti lovci in športni strelci, za uporabo v okviru svojih dejavnosti.

(Glej točke 63, 64, 67, 68 in 73 ter točko 1 izreka.)