Iz samega besedila določbe 2, točka 1, okvirnega sporazuma o delu za določen čas, ki je v Prilogi k Direktivi 1999/70 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenim med ETUC, UNICE in CEEP, je razvidno, da je njegovo področje uporabe široko opredeljeno, saj se na splošno nanaša na „delavce, zaposlene za določen čas, ki so sklenili pogodbo o zaposlitvi ali delovno razmerje, kakor ju opredeljujejo zakoni, kolektivne pogodbe ali praksa v vsaki državi članici“. Poleg tega opredelitev pojma „delavci, zaposleni za določen čas“ v smislu okvirnega sporazuma, navedena v njegovi določbi 3, točka 1, zajema vse delavce, brez razlikovanja glede na to, ali je delodajalec, pri katerem so zaposleni, javni ali zasebni subjekt, in ne glede na opredelitev njihove pogodbe po nacionalnem pravu.

Določbo 5, točka 1(a), okvirnega sporazuma o delu za določen čas, ki je v prilogi k Direktivi Sveta 1999/70 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP, je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da organi zadevne države članice uporabljajo nacionalno zakonodajo, ki zdravstvenim službam dovoljuje imenovanje začasnih uslužbencev v zdravstvu, tako da:

— štejejo veriženje pogodb o zaposlitvi za določen čas v javnem zdravstvu za utemeljeno z „objektivnimi razlogi“ v smislu navedene določbe z obrazložitvijo, da te pogodbe temeljijo na zakonskih določbah, ki dovoljujejo veriženje zaradi opravljanja določenega začasnega, občasnega ali izrednega dela, medtem ko so navedene potrebe dejansko stalne in trajne;

— pristojna uprava ni zavezana ustvariti strukturnih delovnih mest, s čimer bi prenehalo delovno razmerje občasnih javnih uslužbencev, in lahko zapolnjuje ustvarjena strukturna delovna mesta z zaposlovanjem „prehodnih“ uslužbencev, tako da so zaposleni še naprej v negotovem položaju, čeprav se zadevna država zaveda strukturnega pomanjkanja delovnih mest za stalne uslužbence v tem sektorju.

Začasno nadomeščanje drugega zaposlenega zaradi zadostitve začasne potrebe delodajalca po delavcih namreč lahko načeloma pomeni „objektivni razlog“ v smislu določbe 5, točka 1(a) tega okvirnega sporazuma.

V upravi, ki ima veliko zaposlenih, kot je to v sektorju javnega zdravja, je namreč neizogibno, da se pogosto pojavi potreba po začasnem nadomeščanju, med drugim zaradi odsotnosti osebja, ki je na bolniškem, porodniškem, starševskem ali drugem dopustu. Začasno nadomeščanje delavcev v teh okoliščinah bi lahko bilo objektivni razlog v smislu določbe 5(1)(a) okvirnega sporazuma o delu za določen čas, ki upravičuje to, da so pogodbe o zaposlitvi z delavci, ki nekoga nadomeščajo, sklenjene za določen čas, in da se te pogodbe obnovijo, če se pojavi nova potreba, ob upoštevanju zahtev, ki jih glede tega določa okvirni sporazum.

Poleg tega je obveznost javne uprave, da organizira zdravstvene storitve tako, da je stalno zagotovljeno, da število članov zdravstvenega osebja ustreza številu bolnikov, ki je odvisna od številnih dejavnikov, ki naj bi odražali posebno potrebo po prožnosti v tem posebnem sektorju, taka, da z vidika določbe 5, točka 1(a), okvirnega sporazuma objektivno upraviči veriženje pogodb o zaposlitvi za določen čas.

Ni pa mogoče sprejeti, da se pogodbe o zaposlitvi za določen čas podaljšujejo zato, da bi se v zdravstvenih službah stalno in trajno opravljale naloge, za katere je običajno zadolženo redno bolnišnično osebje.

Podaljševanje pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerij za določen čas za zadovoljitev potreb, ki dejansko niso začasne, temveč stalne in trajne, namreč ni upravičeno v smislu določbe 5, točka 1(a), okvirnega sporazuma, saj je taka uporaba pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerij za določen čas v neposrednem nasprotju s predpostavko, na kateri temelji navedeni okvirni sporazum, in sicer, da so pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas prevladujoča oblika delovnih razmerij, čeprav so pogodbe o zaposlitvi za določen čas značilnost zaposlovanja v nekaterih sektorjih, poklicih in dejavnostih.

Kar zadeva še polje proste presoje, ki ga ima uprava v zvezi z ustvarjanjem strukturnih delovnih mest, je treba spomniti, da je ta institut, ki omogoča ustvariti stalno delovno mesto, tako kot institut, v skladu s katerim se pogodba za določen čas spremeni v delovno razmerje za nedoločen čas, lahko učinkovito pravno sredstvo zoper zlorabo pogodb za določen čas.

Tudi če se nacionalna zakonodaja, ki dovoljuje veriženje pogodb o zaposlitvi za določen čas, zato da se nadomesti uslužbence, ki čakajo na zasedbo ustvarjenih strukturnih delovnih mest, načeloma lahko utemelji z objektivnim razlogom, pa mora biti konkretna uporaba tega razloga glede na posebnosti zadevne dejavnosti in pogoje njenega opravljanja v skladu z zahtevami okvirnega sporazuma.

(Glej točke od 44 do 48, 53, 54 in 56 ter točko 1 izreka.)