SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

PRIITA PIKAMÄEJA,

predstavljeni 12. januarja 2023 ( 1 )

Zadeva C‑608/21

Kazenski postopek

med

XN

in

Politseyski organ pri 02 RU SDVR

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sofiyski Rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji, Bolgarija))

„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Pravica do obveščenosti v kazenskem postopku – Direktiva 2012/13/EU – Pravica do obveščenosti o obdolžitvah – Člen 6(2) – Obvestilo o razlogih za odločitev o pridržanju osumljene ali obdolžene osebe – Rok – Vsebina“

1. „Kako pa me morete sploh prijeti? In celo tako?“„Zdaj torej znova začenjate! – je rekel stražnik in pomočil z maslom namazan kruh v lonček z medom. – Na taka vprašanja ne odgovarjava.“ ( 2 ) Ta odlomek iz prvega poglavja slavnega romana Proces praškega pisatelja Franca Kafke nam prikaže družbo, ki ji vlada fiktivna pravna država, v kateri lahko oblast posamezniku odvzame prostost, ne da bi ga obvestila o razlogih za tako odločitev. Skozi to celotno zgodbo si Josef K. prizadeva, da bi odkril razloge za njegovo prijetje (in poznejšo obsodbo), a brez uspeha.

2. Daleč od inkvizitornih ekscesov, ki si jih je zamislil Kafka, je zakonodajalec Evropske unije v členu 6(2) Direktive 2012/13/EU ( 3 ) uzakonil pravico osumljenih ali obdolženih oseb, ki so bile prijete ali pridržane, da so obveščene o razlogih za odvzem prostosti. Sofiyski Rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji, Bolgarija) s tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe Sodišče prosi, naj razloži to določbo in pojasni, kdaj je treba sporočiti te razloge in kakšna je vsebina takega obvestila.

Pravni okvir

Pravo Unije

3. V obravnavani zadevi so upoštevne uvodne izjave 10, 14 in 28 Direktive 2012/13, členi 1, 2, 3, 4 in 6 te direktive ter člen 6 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).

Bolgarsko pravo

4. Člen 72 Zakon za ministerstvoto na vatreshnite raboti (zakon o ministrstvu za notranje zadeve) (DV št. 53 z dne 27. junija 2014) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, določa: „1. Policijski organi lahko pridržijo osebo: (1) za katero obstajajo indici, da je storila kaznivo dejanje; […] 4. Pridržana oseba ima pravico, da pred okrožnim sodiščem v kraju, kjer ima organ sedež, izpodbija zakonitost pridržanja. Sodišče odloči o pritožbi takoj, zoper njegovo odločitev pa je mogoče pri pristojnem upravnem sodišču vložiti kasacijsko pritožbo na podlagi Administrativnoprotsesualen kodeks [(zakon o upravnem sporu) (DV št. 30 z dne 11. aprila 2006)]. 5. Pridržana oseba ima od svojega pridržanja pravico do zagovornika, pri čemer jo je treba poučiti tudi o tem, da se lahko odpove zagovorniku, in o posledicah te odpovedi ter o tem, da ni dolžna ničesar izjaviti, če je pridržana na podlagi odstavka 1, točka 1. […]“

5. V skladu s členom 73 tega zakona se osebi, ki je pridržana pod pogoji iz člena 72(1), točke od 1 do 4, navedenega zakona, ne smejo omejiti nobene druge pravice, razen pravice do prostega gibanja. Trajanje pridržanja v tem primeru ne sme presegati 24 ur.

6. Člen 74 zakona o ministrstvu za notranje zadeve določa: „1. Za osebe iz člena 72(1) se izda pisni sklep [(zapoved)] o pridržanju. 2. V sklepu iz odstavka 1 se navedejo: (1) ime, funkcija in kraj dela policijskega organa, ki je izdal sklep; (2) dejanski in pravni razlogi za pridržanje; (3) podatki, potrebni za identifikacijo pridržane osebe; (4) datum in ura pridržanja; (5) omejitev pravic osebe na podlagi člena 73; (6) njena pravica do: (a) izpodbijanja zakonitosti pridržanja pred sodiščem; (b) zagovornika od pridržanja dalje; […] 3. Pridržana oseba izpolni izjavo, v kateri navede, da je bila obveščena o pravicah in ali namerava uveljavljati svoje pravice, ki jih ima na podlagi odstavka 2, točka 6, od (b) do (f). Sklep podpišeta policijski organ in pridržana oseba. 4. Če pridržana oseba odkloni podpis ali ne more podpisati sklepa o pridržanju, to s podpisom potrdi priča. […] 6. Pridržani osebi se proti podpisu izroči kopija sklepa o pridržanju.“

7. V skladu s členom 22 Zakon za administrativnite narushenia i nakazania (zakon o prekrških in upravnih sankcijah) (DV št. 92 z dne 28. novembra 1968) je mogoče uporabiti prisilne upravne ukrepe, da se preprečijo in odpravijo prekrški ter da se preprečijo in odpravijo njihove škodljive posledice.

8. Člen 21(1) zakonika o upravnem postopku v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, določa: „Posamični upravni akt je izjava volje, ki je izražena izrecno ali z dejanjem ali opustitvijo upravnega organa ali drugega zakonsko pooblaščenega organa ali organizacije, oseb, ki opravljajo javne naloge, in organizacij, ki opravljajo javne službe, in s katero nastanejo pravice ali obveznosti ali s katero se neposredno poseže v pravice, svoboščine ali zakonite interese posameznih državljanov ali organizacij, ter zavrnitev izdaje takega akta.“

9. Člen 145 tega zakonika določa: „1. Zakonitost upravnih aktov se lahko izpodbija pred sodiščem. 2. Izpodbijajo se lahko: (1) prvotni posamični upravni akt, vključno z zavrnitvijo izdaje takega akta; […]“

10. Člen 1 Ukaz no 904 za borba s drebnoto khuliganstvo (uredba št. 904 o boju proti lažjim oblikam huliganstva) z dne 28. decembra 1963, v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, določa: „1. Za lažje oblike huliganstva, ki jih je storila oseba, starejša od 16 let, se izrečejo naslednje upravne sankcije: (1) pridržanje za največ 15 dni v podenoti ministrstva za notranje zadeve; (2) denarna kazen od 100 do 500 bolgarskih levov (BGN) (približno od 51 do 256 EUR). 2. V tej uredbi ‚lažje oblike huliganstva‘ pomenijo nedostojno vedenje, ki se izraža v uporabi kletvic, psovk ali drugih neprimernih izrazov na javnem kraju pred večjim številom oseb, v žaljivem odnosu in vedenju do državljanov, organov ali javnosti, ali v sporu, pretepu ali drugih podobnih dejanjih, ki motijo javni red in mir, ki pa zaradi nizke stopnje nevarnosti za javnost niso kaznivo dejanje na podlagi člena 325 kazenskega zakonika.“

Dejansko stanje, postopek v glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

11. Oseba RK, ki je policijski uslužbenec na postaji 2. policijskega okrožja mesta Sofija (Bolgarija), je 2. septembra 2020 na podlagi suma storitve kaznivega dejanja izdal sklep o prisilnem upravnem ukrepu pridržanja osebe XN za največ 24 ur od 11.20 2. septembra 2020.

12. V zadevnem sklepu, ki ga je podpisal policijski uslužbenec RK, sta navedena naslednja razloga za pridržanje osebe XN: „člen 72(1), točka 1, [zakona o ministrstvu za notranje zadeve]“ in „motenje javnega reda“. Na hrbtni strani sklepa je navedeno, da je bila oseba XN izpuščena na prostost 3. septembra 2020 ob 11.10, kar je potrjeno z njenim podpisom. Takoj po pridržanju osebe XN je bila opravljena osebna preiskava, o kateri je bil sestavljen zapisnik, izročena pa ji je bila tudi izjava, ki naj bi jo izpolnila, v kateri je bila poučena o pravicah, ki jih ima na podlagi členov 72, 73 in 74 zakona o ministrstvu za notranje zadeve.

13. Oseba XN je 3. septembra 2020 pri Sofiyski Rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji), ki je predložitveno sodišče, vložila pritožbo, s katero je izpodbijala zakonitost sklepa o pridržanju.

14. V okviru preučitve spisa v zvezi s to pritožbo so bila predložena pisna poročila policijskih organov z dne 2., 3. in 4. septembra 2020, v katerih je zatrjevano, da je oseba XN 2. septembra 2020 okoli 11.20 kot udeleženka protestov na območju mesta Sofija pred stavbo narodne skupščine poskušala prebiti policijski kordon, tako da je z rokami in nogami udarjala po njihovih ščitih in jim namenjala cinične opazke, zaradi česar jo je bilo treba pridržati. Nobenega dokaza ni, da je bila oseba XN ob svojem pridržanju seznanjena s pisnima poročiloma policistov z dne 2. in 3. septembra.

15. Oseba XN je v pisni izjavi z dne 2. septembra 2020 navedla, da je bila navzoča na protestih in da jo je množica med stopnjujočo se napetostjo potisnila proti kordonu policistov, nato pa so jo organi ministrstva za notranje zadeve, ki so nad njo izvajali nezakonito telesno nasilje, pridržali. Zanikala je, da bi motila javni red.

16. Zdravniška dokumentacija z dne 2. septembra 2020 je bila vložena v spis, iz nje pa je razvidno, da je bila med specialističnim pregledom pri osebi XN ugotovljena odprta rana na veki in okrog očesa.

17. Po odredbi državnega tožilca okrožnega državnega tožilstva v Sofiji je policijski uslužbenec na postaji 2. policijskega okrožja tega mesta 8. septembra 2020 osebi XN izdal pravni akt o ugotovitvi lažje oblike huliganstva, ki ga je predložil v pregled Sofiyski Rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji) in v katerem je bilo zatrjevano, da je oseba XN storila prekršek na podlagi člena 1(2) uredbe št. 904 o boju proti lažjim oblikam huliganstva. Z odločbo z dne 8. septembra, ki jo je izdalo Sofiyski Rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji), je bila oseba XN spoznana za nedolžno in oproščena zaradi pomanjkanja dokazov o zatrjevanem prekršku. Odločitev sodišča je dokončna.

18. Predložitveno sodišče navaja, da mora v okviru postopka v glavni stvari preučiti zakonitost sklepa, ki ga je zaradi suma kaznivega dejanja izdal policijski organ, ki je odredil pridržanje osebe XN za največ 24 ur.

19. Pojasnjuje, da tako pridržanje državljanov, za katere obstajajo indici, da so storili kaznivo dejanje, pomeni prisilni upravni ukrep v smislu člena 22 zakona o prekrških in upravnih sankcijah, ki imajo naravo posamičnega upravnega akta, katerega cilj je preprečiti, da bi pobegnili ali storili kaznivo dejanje.

20. Predložitveno sodišče navaja, da je v skladu s členom 74(2) zakona o ministrstvu za notranje zadeve navedba dejanskih in pravnih razlogov za pridržanje glavna zahteva sklepa, ki ga izda policijski organ. V zvezi s tem naj bi Varhoven administrativen sad (vrhovno upravno sodišče, Bolgarija) to določbo razlagalo korektivno, saj je menilo, da je dopustno, da teh informacij ni v pisnem aktu, s katerim se odredi pridržanje, ampak da so v drugih spremljevalnih dokumentih (predhodnih in naknadnih), čeprav ti v času omejitve svobode gibanja zadevni osebi niso bili predloženi. Predložitveno sodišče pa meni, da ta sodna praksa, ki so jo uporabila nižja nacionalna sodišča, ni v skladu niti s členom 5(1)(c) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP), kot jo razlaga Evropsko sodišče za človekove pravice (v nadaljevanju: ESČP), niti s členom 6(2) Direktive 2012/13 niti s členom 8(1) te direktive.

21. Predložitveno sodišče namreč meni, da je treba upoštevati dejstvo, da pravica dostopa do spisa oseb, ki imajo status „osumljenca“ iz člena 7 Direktive 2012/13, ni bila prenesena v bolgarsko pravo in torej tem osebam ni zagotovljena. Tak dostop naj bi bil v skladu z zakonikom o kazenskem postopku zagotovljen le „obdolženim“ osebam. Tako ob neobstoju konkretne informacije o dejanskih in pravnih razlogih za pridržanje in ob upoštevanju dejstva, da osebi pravica dostopa do spisa, v katerem so navedeni razlogi, ni zagotovljena, ta oseba, osumljena storitve kaznivega dejanja, nima možnosti ustrezno in učinkovito organizirati svoje pravice do obrambe in pred sodiščem izpodbijati zakonitost akta, s katerim je bilo odrejeno njeno pridržanje.

22. Predložitveno sodišče se poleg tega sprašuje, katere elemente morajo vsebovati informacije o kaznivem dejanju v smislu člena 6 Direktive 2012/13, za katero je prijeta oseba osumljena.

23. V teh okoliščinah je Sofiyski Rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je treba člen 8(1) Direktive [2012/13] v povezavi s členom 6(2) te direktive razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki se na podlagi ustaljene sodne prakse v zadevni državi članici Unije uporablja korektivno in v skladu s katero je dopustno, da osumljena oseba o razlogih za prijetje, vključno z navedbo kaznivega dejanja, katerega je osumljena, ni obveščena v pisnem sklepu o pridržanju, ampak v drugih spremljevalnih dokumentih (predhodnih ali naknadnih), ki se ne izročijo takoj in s katerimi se lahko zadevna oseba seznani naknadno, ob morebitnem izpodbijanju zakonitosti pridržanja pred sodiščem? 2. Ali je treba člen 6(2) Direktive [2012/13] razlagati tako, da mora obvestilo o kaznivem dejanju, katerega je osumljena prijeta oseba, zato da je zagotovljeno učinkovito izvrševanje pravic do obrambe, vsebovati podatke o času, kraju in načinu storitve, konkretni udeležbi zadevne osebe pri zadevnem kaznivem dejanju in kazenski presoji, ki iz tega izhaja?“

I. Analiza

A. Uporaba Direktive 2012/13

24. Najprej je treba zavzeti stališče glede vprašanja uporabe Direktive 2012/13 v obravnavani zadevi.

25. Iz predložitvene odločbe je namreč razvidno, da je v bolgarskem pravu pridržanje na podlagi člena 72(1), točka 1, zakona o ministrstvu za notranje zadeve prisilni upravni ukrep, ki ima naravo posamičnega upravnega akta, na podlagi česar bi bilo mogoče sklepati, da je treba postopek v glavni stvari opredeliti kot upravni postopek in da zato ne spada na področje uporabe Direktive 2012/13.

26. V skladu s členom 1 te direktive ta direktiva opredeljuje pravila glede pravice do obveščenosti osumljenih ali obdolženih oseb o njihovih pravicah v okviru kazenskega postopka in obdolžitvah zoper njih. Ker ni dvoma, da je bila oseba XN, ko je bila prijeta in pridržana, nujno seznanjena s tem, da jo policijski organi štejejo za osumljenko, ( 4 ) se bom na kratko osredotočil na vprašanje, ali je postopek, ki se je končal s tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe, „kazenski postopek“ v smislu navedenega člena, tako da bi bilo treba v obravnavanem primeru uporabiti Direktivo 2012/13.

27. V zvezi s tem ugotavljam, da se pridržanje, izvedeno v skladu z bolgarsko zakonodajo, po navedbah predložitvenega sodišča nanaša na državljane, za katere obstajajo indici, da so storili kaznivo dejanje. Medtem ko se odgovornost zadevne osebe obravnava ločeno v kazenskem postopku, se lahko pridržanje odredi le, če obstajajo indici, da je bilo kaznivo dejanje storjeno, in ki utemeljujejo sum, da je ta oseba verjetno sodelovala pri njem.

28. Poleg tega je treba ugotoviti, da Direktiva 2012/13 v skladu s svojo uvodno izjavo 14 temelji na pravicah, določenih v Listini, zlasti členih 6, 47 in 48 Listine, ter nadgrajuje člena 5 in 6 EKČP, kakor ju razlaga ESČP, in da je v tej direktivi za izraz „obtožba“ iz člena 6(1) EKČP uporabljen izraz „obdolžitev“. ( 5 )

29. Kot poudarja Evropska komisija v pisnem stališču, je Sodišče v sodbi IS (Nezakonitost predložitvene odločbe) ( 6 ) že potrdilo, da se pravice, podeljene z Direktivo 2012/13, uporabljajo za osumljenca, ki je prijet ali pridržan, ter spomnilo na sodno prakso ESČP v zvezi z uporabo jamstev, ki izhajajo iz kazenskega dela člena 6 EKČP, v skladu s katero gre za „kazensko obtožbo“, kadar pristojni organi neko osebo uradno obtožijo ali kadar imajo dejanja, ki jih izvedejo zaradi sumov v zvezi z njo, pomembne posledice za njen položaj. Tako je mogoče šteti, da je oseba, kot je oseba XN v tej zadevi, ki je bila prijeta (ali pridržana), ker je osumljena storitve kaznivega dejanja, „obdolžena kaznivega dejanja“ in da je upravičena do varstva iz člena 6 EKČP. ( 7 )

30. Iz tega sledi, da se Direktiva 2012/13 uporabi v postopku v glavni stvari.

Vsebinska presoja

Prvo vprašanje za predhodno odločanje

31. Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 8(1) Direktive 2012/13 v povezavi s členom 6(2) te direktive razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki se uporablja v skladu z ustaljeno sodno prakso v zadevni državi članici, v skladu s katero ni nujno, da so razlogi za pridržanje osumljene ali obdolžene osebe navedeni v pisnem aktu, s katerim se odreja pridržanje, temveč so lahko navedeni tudi v drugih dokumentih, s katerimi se zadevna oseba seznani le, če izpodbija zakonitost tega akta.

32. Preden se lotim analize, je treba spomniti, da člen 8(1) te direktive zahteva, da se o informacijah, danih osumljenim ali obdolženim osebam v skladu s členi od 3 do 6 navedene direktive, vodi evidenca po postopku evidentiranja, določenem v predpisih zadevne države članice. Vendar menim, da iz spisa ne izhaja, da bi bila razlaga te določbe kakor koli upoštevna za odgovor na to vprašanje. Menim torej, da bi ga moralo Sodišče v sodbi, ki jo bo izreklo, preoblikovati s sklicevanjem zgolj na člen 6(2) Direktive 2012/13.

33. Direktiva 2012/13 s tem, da predpisuje skupna minimalna pravila, ki veljajo za pravico do obveščenosti v kazenskem postopku, poskuša okrepiti vzajemno zaupanje držav članic v kazenskopravne sisteme drugih držav članic. ( 8 ) V členu 1 te direktive je, kot je bilo ugotovljeno zgoraj, navedeno, da ta direktiva opredeljuje pravila glede pravice do obveščenosti osumljenih ali obdolženih oseb o njihovih pravicah v okviru kazenskega postopka in obdolžitvah zoper njih.

34. Kot je Sodišče že ugotovilo, ( 9 ) je iz člena 3 v povezavi s členom 6 Direktive 2012/13 razvidno, da pravica, navedena v členu 1 te direktive, zajema vsaj dve ločeni pravici. Na eni strani morajo biti osumljene in obdolžene osebe v skladu s členom 3 navedene direktive obveščene vsaj o nekaterih procesnih pravicah, in sicer pravici dostopa do odvetnika, upravičenju do brezplačnega pravnega nasveta in pogojih za njegovo pridobitev, pravici do obveščenosti o obdolžitvah, pravici do tolmačenja in prevajanja ter pravici do molka. Kadar so osumljene ali obdolžene osebe prijete ali pridržane, člen 4 Direktive 2012/13 državam članicam nalaga, da jim predložijo pisno obvestilo, v katerem so naštete tudi nekatere dodatne procesne pravice. Na drugi strani ta direktiva v členu 6 opredeljuje pravila glede pravice do obveščenosti o obdolžitvah.

35. Člen 6(2) Direktive 2012/13, ki je predmet tega vprašanja za predhodno odločanje, se nanaša na pravilo, da so osumljene ali obdolžene osebe, ki so prijete ali pridržane, obveščene o razlogih za prijetje ali pridržanje, vključno z navedbo kaznivega dejanja, ki so ga osumljene ali obdolžene.

36. Poseben namen te določbe je omogočiti zadevnim osebam, da izpodbijajo zakonitost odvzema prostosti in se tako zavarujejo pred samovoljnim prijetjem ali pridržanjem. To izhaja iz sodne prakse ESČP.

37. Naj v zvezi s tem spomnim, da člen 6(2) Direktive 2012/13 ureja pogoj zakonitosti odvzema prostosti in da mora zato njegova razlaga nujno temeljiti na členu 6 Listine, ki se nanaša na pravico do svobode in varnosti. Tam določenim pravicam je treba v skladu z določbo o enotnosti iz člena 52(3) Listine priznati enako vsebino in obseg kot pravicam, ki jih podeljuje člen 5 EKČP. ESČP pa stalno potrjuje, da je namen obveznosti obveščanja, ki jo imajo pristojni organi na podlagi člena 5(2) EKČP, ( 10 ) dati prijetim ali pridržanim osebam pravico izpodbijati zakonitost odvzema prostosti pred sodiščem na podlagi odstavka 4 te določbe. ( 11 )

38. Glede tega, kdaj je treba posredovati informacije o razlogih za prijetje ali pridržanje, besedilo člena 6(2) Direktive 2012/13 očitno ne določa ničesar. Preveriti je torej treba, ali je to mogoče izpeljati iz sistematičnega razumevanja te določbe, pri čemer se upošteva način, kako se ta določba povezuje z drugimi sestavnimi deli pravne ureditve, vzpostavljene s tem členom 6.

39. Člen 6(1) Direktive 2012/13 določa pravilo, da so osumljene ali obdolžene osebe o kaznivem dejanju, ki so ga osumljene ali obdolžene, obveščene nemudoma in tako podrobno, kolikor je to potrebno za zaščito poštenosti postopka in učinkovito uveljavljanje pravice do obrambe. V uvodni izjavi 28 te direktive je pojasnjeno, da se te informacije predložijo najpozneje pred prvim uradnim zaslišanjem na policiji. Odstavek 3 tega člena določa, da se, najpozneje ob vložitvi obtožnice v preizkus sodišču, podajo podrobne informacije o obdolžitvah, vključno z vrsto in pravno opredelitvijo kaznivega dejanja ter naravo udeležbe obdolžene osebe, medtem ko odstavek 4 navedenega člena določa, da so osumljene ali obdolžene osebe, če je to potrebno za zaščito poštenosti postopka, nemudoma obveščene o vseh spremembah informacij, podanih v skladu s tem členom.

40. Ob upoštevanju predmeta vprašanja predložitvenega sodišča bom preučil razmerje med prvima odstavkoma člena 6 Direktive 2012/13.

41. Odstavek 1 te določbe določa splošno obveznost obveščanja o kaznivem dejanju, obvestiti pa je treba nemudoma in tako podrobno, da se zagotovi poštenost postopka in učinkovito uveljavljanje pravice do obrambe. V odstavku 2 je določena dodatna obveznost pristojnih organov v primeru prijetja ali pridržanja, ki ni omejena na podajanje informacij o kaznivem dejanju, ampak se na splošno razširi na razloge za prijetje ali pridržanje. ( 12 ) Tako ni presenetljivo, da v zadnjenavedenem odstavku ni navedeno, kdaj je treba osumljeno ali obdolženo osebo seznaniti z informacijami iz tega odstavka, saj se časovno merilo iz odstavka 1 uporablja tudi v primeru prijetja ali pridržanja.

42. Sistematična razlaga torej kaže le na to, da morajo pristojni organi zadevno osebo obvestiti o razlogih za njeno prijetje ali pridržanje tako hitro, kolikor je potrebno, da se tej osebi, če meni, da je to koristno, omogoči izpodbijanje zakonitosti odvzema prostosti, tako da se omogoči učinkovito uveljavljanje njene pravice do obrambe in da se zagotovi poštenost postopka.

43. Enak razlagalni rezultat je posledica upoštevanja ustaljene sodne prakse Sodišča, v skladu s katero je treba členu 6 Direktive 2012/13 nujno zagotoviti polni učinek in ki pojasnjuje, da čeprav podrobna pravila, v skladu s katerimi je treba osumljeni ali obdolženi osebi posredovati informacije o obdolžitvi, niso urejena z Direktivo 2012/13, ta pravila ne smejo ogroziti cilja, predvidenega zlasti v tem členu 6, in sicer omogočiti osebam, osumljenim ali obdolženim kaznivega dejanja, da pripravijo svojo obrambo, in zagotoviti poštenost postopka. ( 13 )

44. Mogoče bi bilo namreč trditi, da lahko samo to, da se osebi, ki ji je bila odvzeta prostost, hitro sporočijo te informacije ob odvzemu prostosti ali kmalu po tem, ko ji je bila odvzeta, prijeti ali pridržani osebi omogoči, da presodi svoje možnosti za učinkovito izpodbijanje zakonitosti pridržanja in po potrebi vloži pritožbo, s katero to zakonitost izpodbija.

45. Nasprotno pa tega cilja ne bi bilo mogoče doseči, če bi bile informacije o razlogih za prijetje ali pridržanje podane šele po tem, ko je zadevna oseba vložila tako pritožbo. Ugotoviti je namreč treba, da če bi prijeta ali pridržana oseba morala izpodbijati zakonitost akta, zato da bi se lahko seznanila z razlogi zanj, ne bi imela časa oceniti možnosti za uspeh svoje pritožbe niti, če bi bilo to potrebno, da bi jo učinkovito pripravila. Ne zadostuje torej, da je mogoče o zadevnih razlogih sklepati iz listin v sodnem spisu. ( 14 )

46. Zdi se mi, da do tu podano razlago potrjuje ustaljena sodna praksa ESČP, ki se je začela s sodbo van der Leer proti Nizozemski, ( 15 ) v skladu s katero se tisti, ki ima pravico vložiti pravno sredstvo z namenom hitre odločitve o zakonitosti njegovega pridržanja, ne more učinkovito sklicevati nanjo, če se mu v najkrajšem roku in v zadostni meri ne razkrijejo razlogi, iz katerih mu je bila odvzeta prostost. ( 16 )

47. Ker se je ESČP zavedalo, da natančnega trenutka, ki odraža tako „zahtevo po hitrosti“, ni mogoče opredeliti abstraktno, je navedlo, da je vprašanje, ali so bili navedeni razlogi priprti ali pridržani osebi sporočeni dovolj hitro, odvisno od posebnosti obravnavane zadeve.

48. Vendar iz te sodne prakse izhaja, da policijski organ, ki izvede prijetje (ali pridržanje), v trenutku prijetja ni dolžan navesti razlogov v celoti. ( 17 ) Štelo se je, da so bile časovne omejitve, ki jih nalaga zahteva po hitrosti, upoštevane, če je bila priprta (ali pridržana) oseba obveščena o razlogih za odvzem prostosti v roku nekaj ur, ( 18 ) medtem ko je bila do zdaj vedno ugotovljena kršitev take zahteve, če je ta oseba tako informacijo prejela v roku, daljšem od približno enega dne. ( 19 )

49. Ob upoštevanju teh preudarkov Sodišču predlagam, naj na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da je treba člen 6(2) Direktive 2012/13 v povezavi s členom 6(1) te direktive razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki se uporablja v skladu z ustaljeno sodno prakso zadevne države članice, v skladu s katero ni nujno, da so razlogi za pridržanje osumljene ali obdolžene osebe navedeni v pisnem aktu, s katerim se odredi pridržanje, temveč so lahko navedeni tudi v drugih dokumentih, s katerimi se zadevna oseba seznani le, če vloži pritožbo, s katero izpodbija zakonitost tega akta. O teh razlogih mora namreč biti obveščena tako hitro, kolikor je nujno, da lahko, če meni, da je to koristno, vloži tako pritožbo, vsekakor pa pred prvim uradnim zaslišanjem na policiji.

Drugo vprašanje za predhodno odločanje

50. Predložitveno sodišče želi z drugim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba člen 6(2) Direktive 2012/13 razlagati tako, da informacije, ki jih je treba sporočiti prijeti ali pridržani osebi, vsebujejo podatke o trenutku, kraju in načinu storitve kaznivega dejanja, o dejanskem sodelovanju te osebe pri tem dejanju in o kazenskopravni opredelitvi, ki iz tega izhaja, da se navedeni osebi zagotovi možnost učinkovitega izpodbijanja odvzema prostosti in s tem učinkovito uveljavljanje pravice do obrambe.

51. Povedano drugače, Sodišče se sprašuje o vsebini in stopnji podrobnosti razlogov, o katerih je treba prijeto ali pridržano osebo obvestiti na podlagi člena 6(2) Direktive 2012/13.

52. Kot sem pojasnil zgoraj, ta določba določa obveznost dodatnih informacij glede na splošno obveznost iz člena 6(1) Direktive 2012/13 in jo je torej treba razumeti v povezavi s tem prvim odstavkom. Vendar na podlagi besedila teh določb ni mogoče odgovoriti na to vprašanje za predhodno odločanje. Iz njihovega besedila je mogoče sklepati zgolj to, da, prvič, je treba osebo obvestiti dovolj podrobno o navedenih razlogih in, drugič, da morajo ti vključevati vsaj kaznivo dejanje, katerega storitve je zadevna oseba osumljena.

53. Zato je treba upoštevati uvodno izjavo 28 Direktive 2012/13, za katero se mi zdi, da še posebej osvetli obseg obveznosti obveščanja osumljenih in obdolženih oseb o obdolžitvah iz prvih treh odstavkov člena 6 te direktive.

54. Ker se bom v naslednjih točkah precej opiral na to uvodno izjavo, moram najprej spomniti, da čeprav uvodne izjave na splošno nimajo zavezujoče pravne vrednosti, ( 20 ) jih Sodišče pogosto uporablja pri razlagi določb pravnega akta Unije.

55. V navedeni uvodni izjavi je med drugim navedeno, da bi bilo treba podati dovolj podroben opis dejstev, vključno s časom in krajem, če sta znana, ter z možno pravno opredelitvijo kaznivega dejanja, katerega storitve so osebe osumljene ali obdolžene, ob upoštevanju dela kazenskega postopka, v katerem je bil opis podan, da bi se zaščitila poštenost postopka in omogočilo učinkovito uveljavljanje pravice do obrambe.

56. Po mojem mnenju se tako ponuja nekaj elementov v zvezi z obsegom obveznosti obveščanja, ki jo imajo pristojni organi na podlagi člena 6 Direktive 2012/13.

57. Prvič, informacije, ki jih je treba posredovati, vključujejo opis dejstev v zvezi z navedenim kaznivim dejanjem in morebitno pravno opredelitev takega kaznivega dejanja, ne glede na del postopka, v katerem je bila oseba obveščena.

58. V zvezi s primeri prijetja ali pridržanja je treba ugotoviti, da bi bil zaradi številnosti položajev, ki bi lahko upravičili take ukrepe odvzema prostosti, vsak trud, da bi izčrpno naštel elemente iz „opisa dejstev“, očitno obsojen na neuspeh. Kljub temu se mi zdi razumno sklepati, da se v takem opisu poleg znanih časa in kraja nastanka dejstev ne bi smela izpustiti narava udeležbe zadevne osebe pri navedenem kaznivem dejanju. ( 21 ) Poleg tega je treba sklicevanje v zadevni uvodni izjavi na možno pravno opredelitev ( 22 ) razlagati tako, da je prijeto ali pridržano osebo treba obvestiti o začasni pravni opredelitvi kaznivega dejanja, katerega storitve je osumljena.

59. Če ni takega obvestila s tako vsebino, ni mogoče sicer zagotoviti polnega učinka člena 6(2) Direktive 2012/13 v povezavi z odstavkom 1 tega člena. Samo z obvestilom o dejanskih in pravnih razlogih prijetja ali pridržanja, ki so tako opredeljeni, se po mojem mnenju lahko zadevni osebi in/ali njenemu odvetniku omogoči, da razume, zakaj ji je bila odvzeta prostost, in da po potrebi učinkovito uveljavlja svojo pravico izpodbijanja zakonitosti prijetja ali pridržanja ter s tem svojo pravico do obrambe.

60. Drugič, stopnja podrobnosti zadevnih informacij se razlikuje glede na fazo postopka. V zvezi s tem je v uvodni izjavi 28 Direktive 2012/13 namreč izražena zahteva, da se zahteve po poštenosti postopka in spoštovanju pravice do obrambe na eni strani uravnotežijo s potrebami, povezanimi s postopkom, na drugi strani. Člen 6 Direktive 2012/13 je torej treba razumeti tako, da določa postopnost obveznosti obveščanja, pri čemer je stopnja podrobnosti, ki se zahteva od pristojnega organa, toliko večja, kolikor bolj se približuje fazi meritornega odločanja. Odstavek 1 tega člena določa, da se poda informacija o kaznivem dejanju, ki v primeru prijetja ali pridržanja zajema tudi vse razloge zanj v smislu odstavka 2 tega člena, medtem ko odstavek 3 navedenega člena zahteva podrobne informacije v fazi meritornega odločanja.

61. Iz te uvodne izjave 28 prav tako izhaja, da posredovanje zgoraj navedenih informacij ne sme ovirati učinkovitega poteka preiskave, kar pomeni predhodno presojo ustreznosti stopnje podrobnosti navedenih informacij. Ni namreč izključeno, da ima pristojni organ informacije, ki se ne morejo razkriti prijeti ali pridržani osebi brez škode za napredovanje take preiskave. Ta organ mora tako poiskati pravično ravnotežje, da se prepreči nastanek take škode, hkrati pa da se zagotovi zadevni osebi dovolj informacij, da lahko razume razloge za odvzem prostosti in učinkovito izpodbija zakonitost tega odvzema prostosti. ( 23 )

62. Iz tega sledi, prvič, da informacija, predpisana s členom 6(2) Direktive 2012/13 v povezavi z odstavkom 1 tega člena, očitno ni natančna in popolna, kar pa je značilno za informacijo, ki se zahteva z odstavkom 3 tega člena, in drugič, da se nanaša na iste elemente, kot so našteti v tem zadnjenavedenem odstavku.

63. Zdi se mi, da je razlaga, ki sem jo predlagal, v celoti potrjena s sodno prakso v zvezi s členom 5(2) EKČP.

64. Čeprav iz te sodne prakse izhaja, da je treba vprašanje, ali je prijeta ali pridržana oseba prejela zadostne informacije za uveljavljanje pravice do izpodbijanja zakonitosti odvzema prostosti, presojati glede na posebnosti obravnavane zadeve, je Sodišče vseeno določilo nekatera načela, ki naj bi usmerjala tako presojo. ( 24 )

65. Prvič, navedba pravne podlage odvzema prostosti sama po sebi ne pomeni zadostne informacije za potrebe pravice do obveščenosti o razlogih za prijetje ali pridržanje. ESČP je na primer v sodbi Murray proti Združenemu kraljestvu ugotovilo obstoj kršitve člena 5(2) EKČP, ker je policijski uslužbenec, ki je prijel gospo Murray, to zgolj obvestil o določbi kazenskega zakona, na podlagi katere je bila prijeta. ( 25 ) Prav tako je ESČP v sodbi Fox, Campbell in Hartley proti Združenemu kraljestvu menilo, da informacija, ki jo je tem pritožnikom sprva posredovala policija in v skladu s katero so bile prijete na podlagi posebne določbe kazenskega zakona, ker so bile osumljene terorizma, ( 26 ) ni bila v skladu z navedenim členom.

66. Drugič, prijeto ali pridržano osebo je treba v preprostem in razumljivem jeziku obvestiti o pravnih in dejanskih razlogih za odvzem prostosti, da bi lahko izpodbijala njegovo zakonitost pred sodiščem. ( 27 ) Ti razlogi bi morali poleg začasno sprejete pravne opredelitve navedenega kaznivega dejanja vključevati tudi naravo udeležbe priprte ali pridržane osebe. Opozoriti je namreč treba, še vedno v zvezi s sodbo Fox, Campbell in Hartley proti Združenemu kraljestvu, da so bili ti pritožniki nato obveščeni o svoji domnevni vlogi v določenih kaznivih dejanjih in domnevni pripadnosti prepovedanim organizacijam, kar po mnenju ESČP v povezavi s predhodno posredovano informacijo izpolnjuje zahteve iz člena 5(2) EKČP. ( 28 ) To sodišče je neobstoj kršitve te določbe ugotovilo tudi v sodbi Gasiņš proti Latviji, ker je policija pritožniku pojasnila, da je osumljen storitve umora osebe J. O., da je bila ta oseba umorjena 20. maja 2000 in da je bilo to kaznivo dejanje sankcionirano s členom 116 latvijskega kazenskega zakonika. ( 29 )

67. Tretjič, pristojnim organom zadevni osebi ob njenem prijetju (ali pridržanju) ni treba sporočiti popolnega seznama vseh obtožb zoper njo, ( 30 )saj se ta stopnja podrobnosti informacij zahteva šele, ko se obdolžencu posreduje obtožba zoper njega.

68. Glede na zgoraj navedeno bi moralo predložitveno sodišče razlagati člen 74(2) zakona o ministrstvu za notranje zadeve, v skladu s katerim mora sklep o pridržanju, izdan na podlagi člena 72(1), točka 1, tega zakona vsebovati vrsto informacij, med katerimi so „dejanski in pravni razlogi za pridržanje“.

69. Zato Sodišču predlagam, naj na drugo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da je treba člen 6(2) Direktive 2012/13 v povezavi s členom 6(1) te direktive razlagati tako, da mora prijeta ali pridržana oseba prejeti vse potrebne informacije – brez škode za potek preiskave – da lahko učinkovito izpodbija odvzem prostosti in tako učinkovito uveljavlja svojo pravico do obrambe. Te informacije bi morale v zvezi z razlogi za prijetje ali pridržanje vsebovati opis dejstev, vključno s časom in krajem nastanka dejstev, če so ti podatki znani, ter vrsto udeležbe te osebe pri kaznivem dejanju, katerega storitve je osumljena, in pravno opredelitev, ki jo je začasno sprejel pristojni organ.

Predlog

70. Glede na vse navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je postavilo Sofiyski Rayonen sad (okrožno sodišče v Sofiji, Bolgarija), odgovori: 1. Člen 6(2) Direktive 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku v povezavi s členom 6(1) te direktive je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki se uporablja v skladu z ustaljeno sodno prakso v zadevni državi članici, v skladu s katero ni nujno, da so razlogi za pridržanje osumljene ali obdolžene osebe navedeni v pisnem aktu, s katerim se odredi pridržanje, temveč so lahko navedeni tudi v drugih dokumentih, s katerimi se zadevna oseba seznani le, če izpodbija zakonitost tega akta. O teh razlogih mora namreč biti obveščena tako hitro, kolikor je potrebno, da lahko, če meni, da je to koristno, vloži tako pritožbo, vsekakor pa pred prvim uradnim zaslišanjem na policiji. 2. Člen 6(2) Direktive 2012/13 v povezavi s členom 6(1) te direktive je treba razlagati tako, da mora prijeta ali pridržana oseba prejeti, ne da bi to vplivalo na potek preiskave, vse potrebne informacije, da bi lahko učinkovito izpodbijala odvzem prostosti in tako učinkovito uveljavljala svojo pravico do obrambe. Te informacije bi morale v zvezi z razlogi za prijetje ali pridržanje vsebovati opis dejstev, vključno s časom in krajem nastanka dejstev, če so ti podatki znani, ter vrsto udeležbe te osebe pri kaznivem dejanju, katerega storitve je osumljena, in pravno opredelitev, ki jo je začasno sprejel pristojni organ.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) Kafka, F., Proces, Delo d.d., Ljubljana, 2004.

( 3 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku (UL, 2012, L 142, str. 1).

( 4 ) Navesti je treba, da okoliščina, ki jo navaja predložitveno sodišče, da bolgarsko pravo ne pozna pojma „osumljenec“, ne more povzročati dvomov v zvezi s tem, saj gre zagotovo za samostojen pojem prava Unije, ki per definitionem ni odvisen od nacionalnih opredelitev.

( 5 ) V skladu členom 6(1), prvi stavek, EKČP ima „[v]sakdo [...] pravico, da o njegovih civilnih pravicah in obveznostih ali o kakršnikoli kazenski obtožbi zoper njega pravično in javno ter v razumnem roku odloča neodvisno in nepristransko z zakonom ustanovljeno sodišče“.

( 6 ) Sodba z dne 23. novembra 2021 (C‑564/19, EU:C:2021:949, točka 121).

( 7 ) ESČP, 12. maj 2017, Simeonovi proti Bolgariji (CE:ECHR:2017:0512JUD002198004, točki 110 in 111).

( 8 ) Glej uvodni izjavi 10 in 14 te direktive.

( 9 ) Glej zlasti sodbo z dne 13. junija 2019, Moro (C‑646/17, EU:C:2019:489, točki 42 in 43).

( 10 ) Člen 5(2) EKČP določa: „Ob odvzemu prostosti je treba vsakogar takoj poučiti v jeziku, ki ga razume, o vzrokih za odvzem prostosti in česa ga dolžijo.“

( 11 ) Gre za sodno prakso, ki sega do sodbe ESČP z dne 21. februarja 1990, van der Leer proti Nizozemski (CE:ECHR:1990:0221JUD001150985, točka 28).

( 12 ) Poleg tega se mi zdi, da to razlago potrjuje pripravljalno gradivo za Direktivo 2012/13, ker take obveznosti obveščanja prijetih ali pridržanih oseb v različici člena 6 predloga Komisije, ki je privedla do te direktive, ni bilo in jo je v besedilo te določbe dodal šele naknadno Evropski parlament. Glej predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku in Poročilo o predlogu direktive Evropskega parlamenta in Sveta o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku (COM (2010) 0392 final – C7-0189/2010 – 2010/0215(COD)).

( 13 ) Glej zlasti sodbo z dne 23. novembra 2021, IS (Nezakonitost predložitvene odločbe) (C‑564/19, EU:C:2021:949, točka 128 in navedena sodna praksa).

( 14 ) Predložitveno sodišče poleg tega pojasnjuje, da zaradi neobstoja pojma „osumljenec“ v bolgarskem pravu prijete ali pridržane osebe nimajo dostopa do listin iz spisa, kot to zahteva člen 7(1) Direktive 2012/13.

( 15 ) Sodba ESČP z dne 21. februarja 1990, Van der Leer proti Nizozemski (CE:ECHR:1990:0221JUD001150985).

( 16 ) Sodbi ESČP z dne 12. aprila 2005, Chamaïev in drugi proti Gruziji in Rusiji (CE:ECHR:2005:0412JUD003637802, točka 413), in z dne 17. septembra 2020, Grubnyk proti Ukrajini (CE:ECHR:2020:0917JUD005844415, točki 97 in 99).

( 17 ) Sodbe ESČP z dne 30. avgusta 1990, Fox, Campbell in Hartley proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:1990:0830JUD001224486, točka 40); z dne 28. oktobra 1994, Murray proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:1994:1028JUD001431088, točka 72), in z dne 15. decembra 2016, Khlaifia in drugi proti Italiji (CE:ECHR:2016:1215JUD001648312, točka 115).

( 18 ) Sodbi ESČP z dne 30. avgusta 1990, Fox, Campbell in Hartley proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:1990:0830JUD001224486, točka 42) (7-urni rok), in z dne 28. oktobra 1994, Murray proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:1994:1028JUD001431088, točka 78) (rok 1 ure in dvajset minut).

( 19 ) Glej zlasti sodbe ESČP z dne 12. oktobra 2005, Chamaïev in drugi proti Gruziji in Rusiji (CE:ECHR:2005:0412JUD003637802, točka 416) (4-dnevni rok); z dne 29. januarja 2008, Saadi proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:2008:0129JUD001322903, točka 84) (rok 76 ur); z dne 2. oktobra 2008, Rusu proti Avstriji (CE:ECHR:2008:1002JUD003408202, točka 43) (rok 10 dni); z dne 15. decembra 2009, Leva proti Moldaviji (CE:ECHR:2009:1215JUD001244405, točka 62) (rok več kot 3 dni), in z dne 12. junija 2012, Kortesis proti Grčiji (CE:ECHR:2012:0612JUD006059310, točka 62) (rok 29 ur).

( 20 ) Glej sodbo z dne 25. novembra 2020, Istituto nazionale della previdenza sociale (Družinske dajatve za rezidente za daljši čas) (C‑303/19, EU:C:2020:958, točka 26 in navedena sodna praksa).

( 21 ) Razen v primerih, ko take informacije ni mogoče razbrati iz dejanskega stanja. Glej v zvezi s tem sodbo ESČP z dne 17. septembra 2020, Grubnyk proti Ukrajini (CE:ECHR:2020:0917JUD005844415, točka 98).

( 22 ) Glej v zvezi s tem špansko („posible“), angleško („possible“) in italijansko („possibile“) ter estonsko („võimalik“, kar ustreza „ éventuelle“ v francoščini) jezikovno različico.

( 23 ) Naj spomnim, da se je ESČP, kolikor mi je znano, doslej izreklo le o tehtanju pravice pridržane osebe do vpogleda v njen preiskovalni spis in varstva pomembnega cilja javnega reda, kot so nacionalna varnost, potreba po ohranitvi tajnosti nekaterih policijskih metod ali varstvo temeljnih pravic tretjih oseb. Glej zlasti sodbo ESČP z dne 19. februarja 2009, A. in drugi proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:2009:0219JUD000345505).

( 24 ) Opozoriti je treba, da je pomen sodne prakse v zvezi s členom 5(1)(c) EKČP, ki jo navajata predložitveno sodišče in Komisija, vsaj omejen, kadar je treba določiti, katere informacije je treba posredovati priprti ali pridržani osebi. ESČP je v sodbi z dne 24. junija 2014, Petkov in Profirov proti Bolgariji (CE:ECHR:2014:0624JUD005002708, točki 46 in 47), navedlo, da ta člen „zahteva, da pridržanje osebe temelji na ‚utemeljenem sumu‘, da je oseba storila kaznivo dejanje. Taki sumi ne smejo biti splošni in abstraktni […], kar pomeni, da morajo obstajati dejstva ali informacije, ki objektivnega opazovalca prepričajo, da je zadevna oseba lahko storila določeno kaznivo dejanje.“ Očitno je, da se je ESČP v tej sodbi izreklo le o informacijah, ki jih mora pristojni organ imeti na voljo, da osebo zakonito pridrži. Če bi bilo mogoče iz tega sklepati, da je nujno, da so elementi, sporočeni priprti ali pridržani osebi, konkretni, in ne splošni ali abstraktni, menim, da ta ugotovitev ne prispeva ničesar k ugotovitvam iz naslednjih točk teh sklepnih predlogov.

( 25 ) Sodba ESČP z dne 28. oktobra 1994 (CE:ECHR:1994:1028JUD001431088, točka 76).

( 26 ) Sodba ESČP z dne 30. avgusta 1990 (CE:ECHR:1990:0830JUD001224486, točka 41). Glej tudi sodbo ESČP z dne 12. junija 2012, Kortesis proti Grčiji (CE:ECHR:2012:0612JUD006059310, točki 61 in 62).

( 27 ) Sodbe ESČP z dne 30. avgusta 1990, Fox, Campbell in Hartley proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:1990:0830JUD001224486, točka 40); z dne 28. oktobra 1994, Murray proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:1994:1028JUD001431088, točka 72); z dne 15. decembra 2016, Khlaifia in drugi proti Italiji (CE:ECHR:2016:1215JUD001648312, točka 115), in z dne 25. januarja 2018, J. R. in drugi proti Grčiji (CE:ECHR:2018:0125JUD002269616, točki 123 in 124).

( 28 ) Sodba ESČP z dne 30. avgusta 1990 (CE:ECHR:1990:0830JUD001224486, točka 41).

( 29 ) Sodba ESČP z dne 19. aprila 2011 (CE:ECHR:2011:0419JUD006945801, točka 54).

( 30 ) Sodba ESČP z dne 19. aprila 2011, Gasiņš proti Latviji (CE:ECHR:2011:0419JUD006945801, točka 53).