13

Člen 37 loi no 2003‑8, du 3 janvier 2003, relative aux marchés du gaz et de l’électricité et au service public de l’énergie (zakon št. 2003‑8 z dne 3. januarja 2003 o trgih plina in električne energije ter javni službi za energijo, JORF z dne 4. januarja 2003, str. 265), s katerim je bil spremenjen z zakon št. 2000‑108, je določal: „I. – Odstavek I člena 5 zakona št. 2000‑108 […] se glasi: I. Stroški, ki jih je mogoče pripisati nalogam javne službe, ki so naložene operaterjem na področju električne energije, se v celoti nadomestijo. Ti stroški zajemajo: (a) Na področju proizvodnje električne energije: 1. morebitne dodatne stroške, ki jih lahko povzroči izvajanje določb členov 8 in 10, v primerjavi s stroški, ki jih prihrani družba Électricité de France, ali, odvisno od primera, stroški, ki jih prihranijo zadevni distributerji, ki niso bili nacionalizirani in so navedeni v členu 23 loi no 46‑628 du 8 avril 1946 [sur la nationalisation de l’électricité et du gaz (zakon št. 46‑628 z dne 8. aprila 1946 o nacionalizaciji električne energije in plina)]. Enake vrednosti prihranjenih stroškov se uporabljajo kot referenčne vrednosti za določitev dodatnih stroškov, ki se nadomestijo, kadar zadevne naprave upravlja družba Electricité de France ali distributer, ki ni bil nacionaliziran. Če je predmet pogodb odkup električne energije, ki jo proizvede naprava, nameščena na območju, ki ni povezano z metropolitantskim celinskim omrežjem, se dodatni stroški izračunajo glede na delež, ki ustreza proizvodnji po reguliranih tarifah za prodajo električne energije; 2. dodatni proizvodni stroški na območjih, ki niso povezana z metropolitanskim celinskim omrežjem, ki zaradi posebnosti proizvodnega parka, ki je lastna naravi teh območij, niso kriti z delom, ki zadeva proizvodnjo, v prodajnih tarifah za neupravičene stranke, ali z morebitnimi cenovnimi pragovi iz odstavka I člena 4 tega zakona; (b) Na področju dobave električne energije: 1. Izgube prihodkov in stroške, ki jih nosijo dobavitelji električne energije zaradi posebnega določanja cen ‚osnovnih življenjskih potrebščin‘, omenjenega v členu 4, odstavek I, zadnji pododstavek. 2. Stroške, ki jih nosijo dobavitelji električne energije zaradi njihovega sodelovanja pri mehanizmu, vzpostavljenem v korist oseb v negotovem položaju, omenjenih v členu 2(III), točka 1. Ti stroški se upoštevajo v mejah odstotka stroška, ki ga je imel dobavitelj iz naslova posebnih cen ‚osnovne življenjske potrebščine‘ omenjenih v prejšnjem odstavku. Ta delež določi minister, pristojen za energijo. Ti stroški se izračunajo na podlagi ustreznih računovodskih izkazov operaterjev, ki jih nosijo. Ti računovodski izkazi, pripravljeni v skladu s pravili, ki jih določi Commission de régulation de l’énergie (komisija za regulacijo energije), se revidirajo na stroške operaterjev; revizijo opravi njihov revizor oziroma za režijske obrate njihov javni računovodja. Komisija za regulacijo energije lahko na stroške operaterja te računovodske izkaze da v preveritev neodvisni organizaciji, ki jo izbere. Minister, pristojen za energijo, določi znesek teh stroškov na predlog komisije za regulacijo energije, ki ga ta poda vsako leto. Nadomestilo teh stroškov operaterjem, ki jih nosijo, se zagotovi s prispevki, ki jih plačujejo končni odjemalci električne energije na nacionalnem ozemlju. Znesek zgoraj navedenih prispevkov se izračuna sorazmerno glede na količino porabljene električne energije. Vendar se električna energija, ki jo proizvajalec proizvede za svojo uporabo oziroma jo za svojo lastno uporabo končni potrošnik kupi od tretjega, ki upravlja proizvodni obrat na kraju potrošnje, za izračun prispevka upošteva le od 240 milijonov kilovatnih ur na leto in na proizvodno mesto. Znesek prispevka na odjemno mesto končnih potrošnikov iz prve alineje odstavka I člena 22 ne sme presegati 500.000 [EUR]. Znesek prispevka, ki se uporabi za vsako kilovatno uro, se izračuna tako, da prispevki krijejo vse stroške iz pododstavkov (a) in (b) ter stroške upravljanja Caisse des dépôts et consignations, navedene v nadaljevanju. Minister, pristojen za energijo, določi ta znesek na predlog komisije za regulacijo energije, ki ga ta vloži vsako leto. Prispevek, ki se uporabi za vsako kilovatno uro, ne sme presegati 7 % prodajne tarife za kilovatno uro, brez naročnine in dajatev, ki velja pri naročnini za moč 6 kVA brez omejitve in gibanja tarif glede na uro v dnevu, dan v tednu ali sezono. […]“