SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

E. TANCHEVA,

predstavljeni 5. decembra 2018 ( 1 )

Združeni zadevi C‑473/17 in C‑546/17

Repsol Butano SA (C‑473/17)

DISA Gas SAU (C‑546/17)

proti

Administración del Estado

ob udeležbi

Redexis Gas SL,

Repsol Butano SA

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Supremo (vrhovno sodišče, Španija))

„Predhodno odločanje – Energetika – Notranji trg z zemeljskim plinom – Direktiva 2009/73/ES – Sodba z dne 20. aprila 2010, Federutility in drugi (C‑265/08, EU:C:2010:205) – Ukrep države članice o določitvi najvišje prodajne cene za jeklenko utekočinjenega naftnega plina (UNP) v jeklenkah – Obveznost dobave na dom – Storitve splošnega gospodarskega pomena – Načelo sorazmernosti“

I. Uvod

1. Sodišče je v obravnavanih zadevah zaprošeno za smernice o skladnosti nekaterih ukrepov države članice o določitvi cen v energetskem sektorju z Direktivo 2009/73/ES o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 2003/55/ES ( 2 ), kakor se razlaga v sodni praksi Sodišča ter zlasti v njegovi prelomni sodbi Federutility in drugi ( 3 ).

2. Sodišče je v sodbi Federutility in naknadni sodni praksi (v nadaljevanju: sodna praksa Federutility) ( 4 ) vzpostavilo okvir, ki zadevnemu nacionalnemu sodišču omogoča presojo združljivosti državnega posega v cene v sektorju zemeljskega plina s pravom Unije, ter dalo nekaj smernic glede meril, na katerih mora temeljiti ta presoja ( 5 ).

3. Vprašanja iz teh predlogov za sprejetje predhodne odločbe, ki ju je Sodišču predložil Supremo Tribunal (vrhovno sodišče, Španija)), se nanašajo na ukrepe države članice, ki določajo najvišjo prodajno ceno in zahtevajo dobavo na dom za nekatere vrste jeklenk utekočinjenega naftnega plina v jeklenkah (v nadaljevanju: UNP).

4. UNP je proizvod, pridobljen s postopki predelave nafte, ki ga sestavljajo snovi, ki niso zemeljski plin (običajno propan in butan ter majhne količine drugih plinov), in se na splošno shranjuje v obliki tekočine (kapljevine) v jeklenkah in prenosnih rezervoarjih. ( 6 ) Ko se UNP uporablja, se počasi sprošča iz vsebnika skozi ventil, pri čemer se uplini in kot tak uporablja kot gorivo za kuhanje, ogrevanje in proizvodnjo električne energije. ( 7 ) UNP v jeklenkah pomeni UNP, ki se dobavlja v vsebniku ali jeklenki, kakršna je ta iz postopkov v glavni stvari. ( 8 )

5. V obravnavanih zadevah ima tako Sodišče prvič priložnost odločati o uporabi Direktive Sveta 2009/73/ES in sodne prakse Federutility za sektor UNP.

II. Pravni okvir

A. Pravo Unije

6. Člen 1(2) Direktive 2009/73 določa: „Pravila, ki jih ta direktiva določa za zemeljski plin, vključno z UZP, se uporabljajo na nediskriminatoren način tudi za bioplin in plin, pridobljen iz biomase, ali druge vrste plinov, če je takšne pline tehnično mogoče varno vbrizgati v sistem zemeljskega plina in jih prek njega prenašati.“

B. Špansko pravo

7. Člen 1(3) Ley 34/1998, de 7 de octubre, del sector de hidrocarburos (zakon 34/1998 z dne 7. oktobra o sektorju ogljikovodikov, kakor je bil spremenjen; v nadaljevanju: zakon 34/1998) ( 9 ) določa: „Dejavnosti dobave tekočih in plinastih ogljikovodikov se izvajajo v skladu z načeli objektivnosti, preglednosti in svobodne konkurence.“

8. Člen 37(1) zakona 34/1998 v upoštevnem delu določa: „Dejavnosti rafiniranja nafte, prevoza, skladiščenja, distribucije in prodaje naftnih proizvodov, vključno z utekočinjenim naftnim plinom, se lahko opravljajo svobodno pod pogoji, določenimi s tem zakonom. […]“.

9. Člen 38 zakona 34/1998 poleg tega določa: „Cene proizvodov, pridobljenih iz nafte, se oblikujejo prosto“.

10. Vendar je bilo s četrto prehodno določbo zakona 34/1998 španski vladi omogočeno, da določa najvišjo prodajno ceno za UNP v jeklenkah, „dokler se pogoji za dostop do trga in konkurence na tem trgu ne bodo šteli za zadostne“. V tej določbi je bilo navedeno, da ta najvišja prodajna cena vključuje strošek dobave na dom.

11. S členom 5 Real Decreto-ley 15/1999, de 1 octubre, por el que se aprueban medidas de liberalización, reforma estructural e incremento de la competencia en el sector de hidrocarburos (kraljeva uredba-zakon 15/1999 z dne 1. oktobra 1999 o sprejetju ukrepov za liberalizacijo, strukturno reformo in povečanje konkurence v sektorju ogljikovodikov; v nadaljevanju: kraljeva uredba-zakon 15/1999) ( 10 ) je bil vzpostavljen sistem določanja cen UNP v jeklenkah s polnilno maso 8 kilogramov ali več, „dokler se pogoji za dostop do trga in konkurence na tem trgu ne bodo šteli za zadostne“.

12. Z Real Decreto-ley 8/2014, de 4 de julio, de aprobación de medidas urgentes para el crecimiento, la competividad y la eficiencia (kraljeva uredba-zakon 8/2014 z dne 4. julija 2014 o sprejetju nujnih ukrepov za rast, konkurenčnost in učinkovitost; v nadaljevanju: kraljeva uredba-zakon 8/2014) ( 11 ) sta bila med drugim razveljavljena četrta prehodna določba zakona 34/1998 in člen 5 kraljeve uredbe-zakona 15/1999 ( 12 ) ter v zakon 34/1998 vstavljena triintrideseta dodatna določba. ( 13 )

13. Triintrideseta dodatna določba zakona 34/1998 določa: „1. Uporabniki, ki imajo pogodbo za dobavo utekočinjenega naftnega plina v jeklenkah, za jeklenke s polnilno maso, ki je enaka ali večja kot 8 kilogramov in manjša od 20 kilogramov, razen za jeklenke za mešanice utekočinjenega naftnega plina, ki se uporablja kot gorivo, imajo pravico do dobave na dom. Na celini ter na vseh otoških in zunajcelinskih ozemljih ima operater, ki prodaja UNP na debelo in ima največji tržni delež pri prodaji v sektorju utekočinjenega naftnega plina v jeklenkah s polnilno maso, ki je enaka ali večja kot 8 kilogramov in manjša od 20 kilogramov, razen v primeru jeklenk za mešanice utekočinjenega naftnega plina, ki se uporablja kot gorivo, obveznost dobave na dom vsem osebam, ki to zahtevajo, na ustreznem ozemeljskem območju. 2. Seznam operaterjev, ki prodajajo UNP na debelo in za katere velja obveznost dobave na dom, se vsaka tri leta določi z odločbo generalnega direktorja za energetsko politiko in rudnike. Ta odločba se objavi v uradnem listu [BOE]. Vlada pregleda pogoje za izvajanje obveznosti iz te določbe ali izda soglasje za njeno odpravo ali razglasi prenehanje te obveznosti, ko bosta to zahtevala razvoj trga in poslovna struktura sektorja ter vsekakor vsakih pet let. 3. Ne glede na določbe člena 38 tega zakona, dokler se pogoji za dostop do trga in konkurence na tem trgu ne bodo šteli za zadostne, minister za industrijo, energetiko in turizem po soglasju pooblaščenega odbora vlade za gospodarstvo določi najvišje maloprodajne cene utekočinjenega naftnega plina v jeklenkah za jeklenke s polnilno maso, ki je enaka ali večja kot 8 kilogramov in manjša od 20 kilogramov, katerih tara je večja od 9 kilogramov, razen za jeklenke za mešanice utekočinjenega naftnega plina, ki se uporablja kot gorivo, pri čemer določi konkretne vrednosti navedenih cen ali sistem za njihovo določanje in samodejno posodabljanje. Najvišja prodajna cena vključuje strošek dobave na dom. 4. Brez poseganja v določbe iz prejšnjih odstavkov, kadar operater, ki prodaja UNP na debelo in za katerega velja obveznost dobave na dom v jeklenkah s polnilno maso, ki je enaka ali večja kot 8 kilogramov in manjša od 20 kilogramov, nima jeklenk, katerih tara je večja od 9 kilogramov, se obveznost dobave na dom po najvišji ceni iz odstavka 3 v primeru tega operaterja razširi na jeklenke s taro manj kot 9 kilogramov na ustreznem ozemeljskem območju. 5. Operaterji, ki prodajajo UNP na debelo, morajo generalni direkciji za energetsko politiko in rudnike zagotoviti informacije, potrebne za izvajanje njenih dolžnosti, zlasti za namene uporabe, analize in spremljanja obveznosti dobave na dom, opravljenih dobav utekočinjenega naftnega plina in najvišjih cen za javnost iz prejšnjih odstavkov.“

14. S členom 58 kraljeve uredbe-zakona 8/2014 je bil določen seznam operaterjev, ki prodajajo na debelo, za katere velja obveznost dobave UNP v jeklenkah na dom za posamezno območje, in sicer: Repsol Butano SA za celinsko Španijo in Balearske otoke, DISA Gas SA za Kanarske otoke in Atlas S.A. Combustibles y Lubrificantes za Ceuto in Melillo. Ta seznam je bil z Resolución de 28 de junio de 2017, de la Dirección General de Política Energética y Minas, por la que se establece el listado de operadores al por mayor de gases licuados del petróleo con obligación de suministro domiciliario (odločba generalne direkcije za energetsko politiko in rudnike z dne 28. junija 2017, ki določa seznam operaterjev, ki prodajajo UNP v jeklenkah na debelo, za katere velja obveznost dobave na dom) ohranjen za naslednje triletno obdobje (2017–2020). ( 14 )

15. Po zgoraj navedenih spremembah zakona 34/1998, ki so bile uvedene s kraljevo uredbo-zakonom 8/2014, je bil sprejet Orden IET/389/2015, de 5 de marzo, por la que se actualiza el sistema de determinación automática de precios máximos de venta, antes de impuestos, de los gases licuados del petróleo envasados y se modifica el sistema de determinación automática de las tarifas de venta, antes de impuestos, de los gases licuados del petróleo por canalización (odlok IET/389/2015 z dne 5. marca 2015 o posodobitvi sistema samodejnega določanja najvišjih prodajnih cen pred obdavčitvijo utekočinjenih naftnih plinov v jeklenkah in spremembi sistema samodejnega določanja prodajnih tarif pred obdavčitvijo utekočinjenih naftnih plinov, ki se dobavijo prek plinovodnega omrežja; v nadaljevanju: odlok IET/389/2015). ( 15 )

16. V skladu s členom 1 odloka IET/389/2015 je namen tega odloka posodobiti sistem samodejnega določanja najvišjih prodajnih cen UNP v jeklenkah. Člen 3 navedenega sklepa določa formulo za določanje takih cen in v odstavku 5 določa, da je treba te cene pregledati vsaka dva meseca.

III. Dejansko stanje, postopka v glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

17. Repsol Butano SA (v nadaljevanju: družba Repsol Butano) in DISA Gas SAU (v nadaljevanju: družba DISA Gas) sta španski podjetji, ki delujeta v sektorju UNP.

18. Družbi Repsol Butano in DISA Gas sta pri Tribunal Supremo (vrhovno sodišče, Španija) vložili ločeni tožbi proti španski upravi, s katerima sta predlagali razglasitev ničnosti odloka IET 389/2015 (v nadaljevanju: izpodbijani odlok) o posodobitvi sistema za določanje najvišje prodajne cene UNP v jeklenkah (glej točki 15 in 16 teh sklepnih predlogov).

19. Iz predložitvene odločbe izhaja, da izpodbijani odlok temelji na triintrideseti dodatni določbi zakona 34/1998, kot je bila vstavljena s kraljevo uredbo-zakonom 8/2014. Ta zakonodaja določa ukrepe, ki določajo najvišjo prodajno ceno, vključno s stroški dobave na dom, za jeklenke UNP v jeklenkah s polnilno maso med 8 in 20 kilogrami, katerih tara je večja od 9 kilogramov, ter operaterju, ki prodaja na debelo in ima največji tržni delež na posameznem območju, nalagajo, da te jeklenke na zahtevo dobavi na domove potrošnikov, „dokler se pogoji za dostop do trga in konkurence na tem trgu ne bodo šteli za zadostne“. Vendar če operater, ki prodaja na debelo na posameznem območju, nima jeklenk s polnilno maso med 8 in 20 kilogrami, katerih tara je večja od 9 kilogramov, se obveznost glede dobave na dom po najvišji ceni razširi na jeklenke s taro manj kot 9 kilogramov (glej točko 13 teh sklepnih predlogov).

20. V skladu s to zakonodajo je družba Repsol Butano določena kot operater, za katerega velja obveznost dobave na dom na območjih Iberskega polotoka in Balearskih otokov, družba DISA Gas pa za območje Kanarskih otokov (glej točko 14 teh sklepnih predlogov).

21. Družbi Repsol Butano in DISA Gas v podporo svojima tožbama trdita, da bi bilo treba po analogiji uporabiti sodbo Federutility, v kateri se razlaga Direktiva 2003/55/ES o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 98/30/ES ( 16 ), in da je španska zakonodaja v očitnem nasprotju s pravom Unije, zato se ta zakonodaja ne bi smela uporabljati, izpodbijani odlok pa bi bilo treba razglasiti za ničen.

22. Španska uprava trdi, da se Direktiva 2009/73, s katero je bila nadomeščena Direktiva 2003/55, in sodba Federutility ne uporabljata za UNP v jeklenkah, ter da tudi če bi se po analogiji uporabila Direktiva 2009/73, je izpodbijani odlok upravičen zaradi neobstoja dovolj konkurenčnega trga.

23. Predložitveno sodišče zato sprašuje, ali se sodba Federutility, čeprav je bila sprejeta v zvezi z razlago direktive, ki se nanaša na zemeljski plin, sploh uporablja za okoliščine iz postopkov v glavni stvari, ki se nanašajo na UNP v jeklenkah.

24. V zvezi s tem je predložitveno sodišče v predložitveni odločbi navedlo, da je v sodbi z dne 19. junija 2012 ( 17 ) za ničen razglasilo odlok ITC 2608/2009 ( 18 ), katerega vsebina je primerljiva vsebini izpodbijanega odloka, ne da bi Sodišču predložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe. Predložitveno sodišče je v tej sodbi menilo, da čeprav se sodba Federutility nanaša na direktivo, ki zadeva trg z zemeljskim plinom, so smernice za razlago, navedene v tej sodbi, dovolj jasne za uporabo za javno urejanje sorodnih sektorjev, kot je sektor UNP, če je zadevni trg (v tem primeru celoten španski trg) pomemben na ravni Skupnosti, in sicer čeprav ne obstaja direktiva, ki bi se posebej uporabljala za UNP.

25. Predložitveno sodišče, ki meni, da se sodba Federutility uporablja za sektor UNP v jeklenkah, nato navaja, da ni gotovo, ali so ukrepi, ki določajo najvišjo prodajno ceno in zahtevajo dobavo na dom za nekatere vrste jeklenk UNP v jeklenkah, v skladu z merili iz te sodbe, zlasti z vidika načela sorazmernosti.

26. Predložitveno sodišče opozarja, da se ti ukrepi nedvomno štejejo za ukrepe, ki so bili sprejeti za varstvo socialno ranljivih uporabnikov in prebivalcev težko dostopnih območij, s čimer se uresničuje cilj splošnega gospodarskega pomena, da se cene dobave UNP v jeklenkah končnim potrošnikom ohranijo na razumni ravni.

27. Predložitveno sodišče pa kljub temu meni, da obstajajo negotovosti glede skladnosti teh ukrepov s pravom Unije, in sicer zaradi treh okoliščin. Prvič, gre za splošne ukrepe, ki se uporabljajo za vse potrošnike, ne glede na njihov ekonomski ali socialni položaj. Drugič, veljajo več kot 18 let od sprejetja zakona 34/1998, čeprav temeljijo na izrecno začasni določbi. Tretjič, vplivajo lahko na konkurenco na trgu, saj lahko učinkovito ovirajo vstop novih operaterjev na trg in pripomorejo k zamrznitvi položaja šibke konkurence.

28. V teh okoliščinah je Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) v zadevi C‑473/17 prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je – ob upoštevanju [sodbe z dne 20. aprila 2010, Federutility in drugi, C‑265/08, EU:C:2010:205] – ukrep o določitvi najvišje cene za jeklenko utekočinjenega plina v jeklenkah kot ukrep varstva socialno ranljivih uporabnikov skladen s to sodno prakso oziroma ali se s takim ukrepom spoštuje načelo sorazmernosti, če je podana – alternativno ali kumulativno – katera od teh okoliščin: – ukrep se sprejme na splošno za vse potrošnike in za nedoločeno obdobje, ki traja, ‚dokler se pogoji [za dostop do trga in] konkurence na tem trgu ne bodo šteli za zadostne‘, – ukrep traja že več kot [1]8 let, – ukrep lahko pripomore k zamrznitvi položaja šibke konkurence, ker pomeni oviro za vstop novih operaterjev? 2. Ali je – ob upoštevanju [sodbe z dne 20. aprila 2010, Federutility in drugi, C‑265/08, EU:C:2010:205] – ukrep obvezne dobave utekočinjenega plina v jeklenkah na dom kot ukrep varstva socialno ranljivih uporabnikov ali prebivalcev težko dostopnih območij skladen s to sodno prakso oziroma ali se s takim ukrepom spoštuje načelo sorazmernosti, če je podana – alternativno ali kumulativno – katera od okoliščin, naštetih v prvem vprašanju?“

29. Prav tako v teh okoliščinah je Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje v zadevi C‑546/17 in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji, oblikovani s skoraj enakimi besedami: „1. Ali je – ob upoštevanju sodne prakse iz [sodbe z dne 20. aprila 2010, Federutility in drugi (C‑265/08, EU:C:2010:205)] – ukrep določitve najvišje cene za jeklenko utekočinjenega plina v jeklenkah kot ukrep varstva socialno ranljivih uporabnikov skladen s to sodno prakso oziroma ali se s takim ukrepom spoštuje načelo sorazmernosti, če je podana – alternativno ali kumulativno – katera od teh okoliščin: – ukrep se sprejme na splošno za vse potrošnike in za nedoločeno obdobje, ki traja, ‚dokler se pogoji [za dostop do trga in] konkurence na tem trgu ne bodo šteli za zadostne‘, – ukrep traja že več kot [1]8 let, – ukrep lahko pripomore k zamrznitvi položaja šibke konkurence, ker pomeni oviro za vstop novih operaterjev? 2. Ali je – ob upoštevanju sodne prakse iz [sodbe z dne 20. aprila 2010, Federutility in drugi (C‑265/08, EU:C:2010:205)] – ukrep, s katerim se prevladujočemu operaterju na nekem ozemlju naloži obveznost dobave utekočinjenega plina v jeklenkah na dom kot ukrep varstva socialno ranljivih uporabnikov ali prebivalcev težko dostopnih območij, skladen s to sodno prakso oziroma ali se s takim ukrepom spoštuje načelo sorazmernosti, če je podana – alternativno ali kumulativno – katera od okoliščin, naštetih v prvem vprašanju?“

IV. Postopek pred Sodiščem

30. Pisna stališča so predložile družba Repsol Butano, španska vlada in Komisija v zadevi C‑473/17 ter družba DISA Gas, španska vlada in Komisija v zadevi C‑546/17.

31. Zadevi sta bili s sklepom Sodišča združeni za ustni postopek in izdajo sodbe.

32. Družbi Repsol Butano in DISA Gas, španska vlada ter Komisija so se udeležile obravnave, ki je bila 26. septembra 2018.

V. Navedbe strank

33. Družbi Repsol Butano in DISA Gas trdita, da se Direktiva 2009/73, kakor se razlaga v sodni praksi, ki izhaja iz sodbe Federutility, uporablja za trg z UNP v jeklenkah.

34. Družbi Repsol Butano in DISA Gas zlasti trdita, da je notranji trg z energijo v deljeni pristojnosti med Unijo in državami članicami ter da dejstvo, da Unija še ni izvajala svoje pristojnosti v sektorju UNP, ne utemelji tega, da lahko države članice izvajajo svojo pristojnost, ne da bi upoštevale splošna merila, ki jih je Unija določila za vzpostavitev prostega in konkurenčnega trga z energijo, na primer v direktivah EU o zemeljskem plinu in električni energiji, poleg tega pa naj ne bi obstajal noben pravni razlog, da se ta skupna merila, kot jih razlaga Sodišče, ne bi uporabila za trg z drugim energentom, na primer UNP.

35. Družbi Repsol Butano in DISA Gas tudi poudarjata, da so s členom 1(2) Direktive 2009/73 na njeno področje uporabe vključene „druge vrste plinov“ – kot je UNP – „če je takšne pline tehnično mogoče varno vbrizgati v sistem zemeljskega plina in jih prek njega prenašati“. Po njunem mnenju se sodna praksa, ki izhaja iz sodbe Federutility, uporablja za trge z drugimi energenti, ki se uporabljajo namesto zemeljskega plina ali skupaj z njim, kot je trg z UNP v jeklenkah.

36. Dalje, družbi Repsol Butano in DISA Gas sta na obravnavi trdili, da se sodna praksa, ki izhaja iz sodbe Federutility, uporablja zaradi bližine trgov z zemeljskim plinom in z UNP v EU ter dejstva, da se določbe Pogodb, zlasti tiste, ki se nanašajo na temeljne svoboščine, in sicer člena 34 in 106(2) PDEU, uporabljajo za trg z UNP v jeklenkah. V zvezi s tem sta družbi Repsol Butano in DISA Gas na obravnavi poudarili, da čeprav lahko države članice v skladu s členom 14 PDEU storitve splošnega gospodarskega pomena zaupajo podjetjem, morajo delovati v skladu z določbami Pogodb, pri čemer so upoštevna merila iz sodne prakse, ki izhaja iz sodbe Federutility.

37. Družbi Repsol Butano in DISA Gas na podlagi tega trdita, da izpodbijani ukrepi niso v skladu z merili iz sodne prakse, ki izhaja iz sodbe Federutility, ki morajo biti izpolnjena, da se dovolijo ukrepi države članice, s katerimi se podjetjem naložijo obveznosti javnih storitev.

38. Družbi Repsol Butano in DISA Gas zlasti trdita, da je določitev najvišje prodajne cene nesorazmerna zaradi njenega trajanja, splošnosti in protikonkurenčnih učinkov. Prvič, namesto da bi bila začasna ali časovno omejena, naj bi po 32 letih od pridružitve Španije k EU in skoraj 20 letih od liberalizacije, ki je bila uvedena z zakonom 34/1998, postala stalna. Drugič, čeprav je namenjena varstvu ranljivih uporabnikov in prebivalcev težko dostopnih območij, naj bi bila diskriminatorna, saj se uporablja za vse potrošnike in ni omejena na ciljno skupino. Tretjič, ovirala naj bi konkurenčni trg z UNP in novim gospodarskim subjektom oteževala vstop na trg. Glede tega opozarjata, da je Španija trenutno edina država članica s sistemom najvišjih cen za UNP v jeklenkah, ki operaterju z največjim tržnim deležem nalaga obveznost dobave na dom, ter da je najvišja cena znatno nižja od cen na trgih drugih držav članic.

39. Poleg tega družbi Repsol Butano in DISA Gas trdita, da je obveznost dobave na dom nesorazmerna, ker je splošna in trajna ter ker ima protikonkurenčne učinke, poleg tega pa naj bi bili na voljo alternativni ukrepi, kot je določitev reguliranega znižanja cene za nekatere ranljive potrošnike (taka imenovana socialna tarifa), ki obstaja v drugih energetskih sektorjih. Ob upoštevanju meril iz sodne prakse, ki izhaja iz sodbe Federutility, trdita še, da je obveznost dobave na dom diskriminatorna, ker se uporablja le za operaterja z največjim tržnim deležem na zadevnem območju, s čimer so izključeni drugi aktivni operaterji na posameznem območju, in ker družbam EU ne zagotavlja enakega dostopa do španskih potrošnikov.

40. Španska vlada trdi, da Direktiva 2009/73 ne ureja trga z UNP v jeklenkah, saj je njeno področje uporabe omejeno na zemeljski plin in druge pline, ki uporabljajo plinovodni sistem za zemeljski plin. ( 19 ) Trdi tudi, da Direktive 2009/73 in sodne prakse, ki izhaja iz sodbe Federutility, ni mogoče po analogiji uporabiti za položaj iz postopka v glavni stvari, saj v zadevni določbi prava Unije ni praznine, poleg tega pa je sektor UNP drugačen sektor od zemeljskega plina, v katerem na ravni EU niso bila vzpostavljena harmonizacijska pravila za namene notranjega trga.

41. Španska vlada zato meni, da so vprašanja za predhodno odločanje nedopustna, saj področja uporabe standarda EU, ki je bil sprejet za drugačen dejanski položaj, ni mogoče razširiti prek volje zakonodajalca Unije in zakonodajalcev držav članic.

42. Kljub temu španska vlada meni, da bi moralo Sodišče za zagotovitev koristnega odgovora predložitvenemu sodišču preoblikovati vprašanja z vidika členov 14 in 106 PDEU v povezavi s Protokolom (št. 26) o storitvah splošnega pomena (v nadaljevanju: Protokol št. 26) ( 20 ), ki bi jih bilo treba razlagati tako, da ne nasprotujejo ukrepom, kakršni se obravnavajo v postopku v glavni stvari.

43. Španska vlada zlasti poudarja polje proste presoje, ki ga imajo države članice pri izvajanju pristojnosti za zagotavljanje storitev splošnega gospodarskega pomena, kot je priznano v členu 14 PDEU in Protokolu št. 26 ter v sodni praksi Sodišča o členu 106(2) PDEU. Meni, da je člen 106 PDEU izpolnjen glede doseganja splošnega gospodarskega interesa in sorazmernosti izpodbijanih ukrepov.

44. Španska vlada je na obravnavi poudarila, da ureditveni okvir v obravnavanih zadevah temelji na normah primarnega prava Unije, vključno s temeljnimi svoboščinami, členom 106(2) PDEU, Protokolom št. 26 in členom 36 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), ki zagotavlja temeljno pravico do dostopa do storitev splošnega gospodarskega pomena. Glede temeljnih svoboščin je španska vlada na obravnavi trdila, da čeprav bi bilo mogoče šteti, da izpodbijani ukrepi pomenijo omejitev v smislu določb Pogodbe o prostem pretoku blaga, so ti ukrepi vsekakor upravičeni in sorazmerni. V zvezi s tem naj preizkus sorazmernosti, ki bi ga bilo treba uporabiti, ne bi bil tisti iz sodne prakse, ki izhaja iz sodbe Federutility, temveč preizkus, ki temelji na splošnih načelih prava Unije in upošteva člen 36 Listine.

45. Glede presoje sorazmernosti španska vlada med drugim trdi, da ukrepi niso usmerjeni na vse uporabnike ali vse kategorije jeklenk, temveč so namenjeni zlasti porabi gospodinjstev in ranljivim potrošnikom, poleg tega pa jih pristojni nacionalni organi redno pregledujejo. Dalje, španska vlada trdi, da na španskem trgu z UNP v jeklenkah obstajajo posebne okoliščine, ki podpirajo ohranjanje najvišje prodajne cene, ( 21 ) ter da se je obravnavalo več alternativnih ukrepov, vključno z možnostjo „socialne tarife“, vendar so bili zavrnjeni, ker so bili manj sorazmerni od izpodbijanih ukrepov.

46. Komisija trdi, da se Direktiva 2009/73 ne uporablja za UNP v jeklenkah, ker ni naveden v členu 1 Direktive 2009/73 niti ga ni „tehnično mogoče varno vbrizgati v sistem zemeljskega plina in [ga] prek njega prenašati“ v smislu te določbe.

47. Vendar Komisija trdi, da so temeljne svoboščine in člen 106(2) PDEU upoštevni za sektor UNP v jeklenkah. Komisija zato predlaga, da bi moralo Sodišče na vprašanja za predhodno odločanje odgovoriti, da mora predložitveno sodišče preveriti uporabo temeljnih svoboščin v tem sektorju, ali izpodbijani ukrepi omejujejo take svoboščine ter, če to drži, ali so upravičeni in sorazmerni. V zvezi s tem se lahko merila glede sorazmernosti iz sodne prakse, ki izhaja iz sodbe Federutility, po mnenju Komisije uporabljajo kot referenca.

48. Komisija zlasti meni, da ni mogoče izključiti, da lahko izpodbijani ukrepi posredno ali potencialno ovirajo uvoz UNP iz drugih držav članic v Španijo in torej ovirajo prosti pretok blaga. Komisija je na obravnavi trdila tudi, da so posebne značilnosti španskega trga z UNP v jeklenkah, kot so predstavljene v stališčih španske vlade, prvi vzrok za odsotnost vstopanja novih operaterjev na ta trg ter da so izpodbijani ukrepi nediskriminatorni in sorazmerni, saj ne izključujejo a priori podjetij, ki delujejo na trgu, poleg tega pa je španska vlada spoštovala polje proste presoje, ki ga ima za določitev najustreznejšega in sorazmernega instrumenta za izpolnjevanje njenih ciljev v zvezi z javnimi storitvami.

VI. Presoja

49. Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali so nekateri ukrepi države članice, s katerimi so podjetjem naložene obveznosti javnih storitev na podlagi splošnega gospodarskega interesa na trgu UNP z jeklenkami, skladni z merili iz sodne prakse, ki izhaja iz sodbe Federutility, zlasti ob upoštevanju načela sorazmernosti. Zadevni ukrepi države članice vključujejo: prvič, določitev najvišje prodajne cene, vključno s stroški dobave na dom, za jeklenke UNP v jeklenkah s polnilno maso med 8 in 20 kilogrami, katerih tara znaša več kot 9 kilogramov, ter drugič, naložitev obveznosti operaterju, ki prodaja na debelo, z največjim tržnim deležem na posameznem območju, da te jeklenke na zahtevo dobavi na dom potrošnika. ( 22 )

50. Ugotovil sem, da UNP v jeklenkah ne spada na področje uporabe Direktive 2009/73 ter da Direktive 2009/73 in sodne prakse, ki izhaja iz sodbe Federutility, ni mogoče po analogiji uporabiti za sektor UNP v jeklenkah. Zato menim, da Direktiva 2009/73, kakor je bila razložena v sodni praksi, ki izhaja iz sodbe Federutility, ne nasprotuje ukrepom države članice, kakršni so ti iz postopkov v glavni stvari.

51. Menim tudi, da Sodišče ne bi smelo preoblikovati vprašanj za predhodno odločanje v zvezi z uporabo drugih pravil prava Unije.

52. Moje razlogovanje je natančneje obrazloženo spodaj, najprej pa bom obravnaval dopustnost predlogov za sprejetje predhodne odločbe.

A. Dopustnost

53. Španska vlada v bistvu trdi, da sta predloga za sprejetje predhodne odločbe nedopustna, ker predmet spora o glavni stvari ne spada na področje uporabe Direktive 2009/73 (glej točko 41 teh sklepnih predlogov). Čeprav španska vlada predlaga, da lahko Sodišče odgovori na vprašanja za predhodno odločanje, kot bi bila preoblikovana, glede razlage členov 14 in 106 PDEU v povezavi s Protokolom št. 26, bi bilo kljub temu treba obravnavati njen ugovor.

54. Prvič, kolikor se za ta ugovor v sodni praksi Sodišča šteje, da je povezan z upoštevnostjo vprašanj za predhodno odločanje, nikakor ne podpira trditve, da vprašanja za predhodno odločanje niso povezana z dejanskim stanjem postopka v glavni stvari, ali da se nanašajo na hipotetičen problem, ali da Sodišče nima na voljo dejanskih in pravnih elementov, ki so potrebni, da bi lahko na postavljena vprašanja podalo koristne odgovore, da bi se tako ovrgla domneva o upoštevnosti predlogov za sprejetje predhodne odločbe. ( 23 )

55. Poleg tega vprašanje, ali se Direktiva 2009/73, kakor se razlaga v sodni praksi, ki izhaja iz sodbe Federutility, uporablja za sektor UNP v jeklenkah, spada v vsebinsko presojo vprašanj za predhodno odločanje, in ne presojo njihove dopustnosti. ( 24 )

56. Ugovor v zvezi z dopustnostjo predlogov za sprejetje predhodne odločbe je zato treba zavrniti.

B. Vsebina

1. Uporaba Direktive 2009/73 in sodne prakse, ki izhaja iz sodbe Federutility, v postopkih v glavni stvari

a) Področje uporabe Direktive 2009/73

57. Sodišče še ni obravnavalo vprašanja glede področja uporabe Direktive 2009/73 v zvezi z UNP. ( 25 )

58. Kot je Sodišče odločilo, je cilj Direktive 2009/73 vzpostavitev notranjega trga z zemeljskim plinom, ki je popolnoma in dejansko odprt in konkurenčen ter na katerem lahko vsi odjemalci svobodno izbirajo dobavitelje, vsi dobavitelji pa lahko svobodno dobavljajo proizvode svojim odjemalcem. ( 26 )

59. V ta namen so v členu 1 Direktive 2009/73 določena pravila o njenem predmetu in področju uporabe. Člen 1(1) Direktive 2009/73 določa, da ta direktiva določa skupna pravila za prenos, distribucijo, dobavo in skladiščenje zemeljskega plina.

60. Člen 1(2) Direktive 2009/73 določa, da se pravila, ki jih ta direktiva določa za zemeljski plin, vključno z UZP, „uporabljajo na nediskriminatoren način tudi za bioplin in plin, pridobljen iz biomase, ali druge vrste plinov, če je takšne pline tehnično mogoče varno vbrizgati v sistem zemeljskega plina in jih prek njega prenašati“. ( 27 )

61. Niti člen 1(2) Direktive 2009/73 niti nobena druga določba te direktive ne omenjajo UNP.

62. Na podlagi besedila člena 1(2) Direktive 2009/73 dejstvo, da je UNP mogoče šteti za „drugo vrsto plinov“ ( 28 ) oziroma za alternativo ali dopolnilo zemeljskemu plinu ( 29 ), samo po sebi ni odločilno ali zadostno za namene opredelitve področja uporabe Direktive 2009/73. Nasprotno, člen 1(2) Direktive 2009/73 določa, da mora biti za to, da bi spadala na področje uporabe Direktive 2009/73, zadevno „drug[o] vrst[o] plinov“ tehnično mogoče varno vbrizgati v sistem zemeljskega plina in jo prek njega prenašati.

63. Kot sta navedli Komisija in španska vlada, UNP tehnično ni mogoče varno vbrizgati v sistem zemeljskega plina in ga prek njega prenašati v smislu člena 1(2) Direktive 2009/73. Ugotoviti je mogoče, da UNP v jeklenkah ne spada na področje uporabe Direktive 2009/73, vendar mora to preveriti predložitveno sodišče.

64. Morda bi bilo koristno opozoriti, da se zdi ta ugotovitev v skladu s pripravljalnimi deli za Direktivo 2009/73.

65. Direktiva 2009/73 je del tako imenovanega tretjega energetskega svežnja, ki vključuje nabor ukrepov EU v sektorju zemeljskega plina in v elektroenergetskem sektorju. ( 30 ) Na podlagi prejšnjih svežnjev, ki sta v zvezi z zemeljskim plinom zajemala, prvič, Direktivo 98/30 ( 31 ) in drugič, Direktivo 2003/55, je namen Direktive 2009/73 v celoti uresničiti liberalizacijo sektorja zemeljskega plina, s čimer bi odpravili preostale ovire za dobavo zemeljskega plina po EU. ( 32 )

66. Glede področja uporabe Direktive 98/30, člen 1 te direktive se je prvotno nanašal le na „sektor zemeljskega plina, skupaj z utekočinjenim zemeljskim plinom (LNG)“. Na podlagi predlogov sprememb, ki jih je vložil Evropski parlament, ( 33 ) je člen 1(2) Direktive 2003/55 vseboval podobno besedilo ( 34 ), kot ga zdaj vsebuje (z nekaj spremembami) člen 1(2) Direktive 2009/73. ( 35 ) Zdi se, da se UNP v okviru teh sprememb ni obravnaval.

67. Zdi se, da je bilo tako tudi v okviru nedavnega predloga Komisije za spremembo Direktive 2009/73, katerega namen je odpraviti očitne vrzeli v regulativnem okviru EU za plinovode za zemeljski plin do tretjih držav in iz njih. ( 36 ) Čeprav Evropski parlament do zdaj še ni končal prve obravnave predloga, pripravljalni dokumenti, ki jih je pripravil Parlament, vsebujejo predlagano spremembo člena 1(2) Direktive 2009/73, tako da bi področje uporabe te direktive vključevalo „zeleni vodik in sintetični metan iz obnovljivih virov energije“. ( 37 ) UNP pa se nikakor ne omenja.

68. Ker sta zeleni vodik in sintetični metan (ki se imenuje tudi sintetični naravni plin) plinasti gorivi, ki ju je mogoče vbrizgati v infrastrukturo za zemeljski plin in ju prevažati po tej infrastrukturi, ( 38 ) je iz te predlagane spremembe skupaj s prejšnjimi spremembami v zvezi z Direktivo 2009/73 mogoče sklepati, da je namen zakonodajalca Unije omejiti področje uporabe te direktive na zemeljski plin in druge vrste plinov, ki lahko uporabljajo sistem za zemeljski plin.

69. Poleg tega je izključitev UNP s področja uporabe Direktive 2009/73 v skladu z nekaterimi drugimi ukrepi EU iz okvira EU za energetsko zakonodajo, ki UNP in zemeljski plin razlikujejo kot različna energenta. Na primer, v Uredbi št. 1999/2008 o statistiki energetike je UNP na splošno uvrščen v kategorijo nafte in naftnih derivatov ločeno od kategorije zemeljskega plina. ( 39 ) Tudi v Direktivi 2014/94/EU o vzpostavitvi infrastrukture za alternativna goriva sta zemeljski plin in UNP pri opredelitvi „alternativnih goriv“ za namene te direktive navedena v ločenih kategorijah. ( 40 )

b) Uporaba po analogiji Direktive 2009/73 in sodne prakse, ki izhaja iz sodbe Federutility

70. Iz spodnjih razlogov nisem prepričan, da je Direktivo 2009/73 in sodno prakso, ki izhaja iz sodbe Federutility, po analogiji mogoče uporabiti za položaj iz postopka v glavni stvari, kot trdita družbi Repsol Butano in DISA Gas.

71. Prvič, pogoji za analogno uporabo Direktive 2009/73 v postopku v glavni stvari niso izpolnjeni.

72. V skladu s sodno prakso Sodišča se pri uporabi po analogiji predpostavlja, prvič, obstoj nenačrtne praznine v določbi prava Unije, ki se odpravi z uporabo določb prava Unije, povezanih s podobnimi primeri, ter drugič, primerljivost interesov med obravnavanim položajem in položajem, za katerega je zasnovana zakonodaja EU. ( 41 )

73. Poleg tega je treba na podlagi sodne prakse Sodišča in zlasti sodbe Sodišča v zadevi Kernkraftwerke Lippe-Ems ( 42 ) trditev v zvezi z uporabo določbe direktive po analogiji zavrniti, kadar bi se področje uporabe te direktive razširilo v nasprotju z njenimi izrecnimi določbami.

74. Kot sem razpravljal v sklepnih predlogih v zadevi Cristal Union ( 43 ), je bilo Sodišču v zadevi Kernkraftwerke Lippe-Ems postavljeno vprašanje, ali se obvezna izjema iz člena 14(1)(a) Direktive Sveta 2003/96/ES o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije ( 44 ) uporablja za jedrsko gorivo, saj se, kot se zahteva s to določbo, „uporablja za proizvodnjo električne energije“, vendar ni navedeno med „energenti“, za katere se v skladu s členom 2(1) Direktive 2003/96 ta direktiva uporablja. Sodišče je menilo, da jedrsko gorivo ne spada na področje uporabe te direktive, in zavrnilo trditev, da bi bilo treba to direktivo po analogiji uporabiti za jedrsko gorivo, ki se uporablja za proizvodnjo električne energije. Ni sporno, da bi Sodišče, če bi uporabilo to izvzetje za jedrsko gorivo, ki se uporablja za proizvodnjo električne energije, razširilo področje uporabe Direktive 2003/96, s čimer bi kršilo člen 2(1) te direktive. ( 45 )

75. V obravnavanih zadevah dejstvo, da UNP v jeklenkah ne spada na področje uporabe Direktive 2009/73, ni praznina, temveč se zdi, da je bil namen zakonodajalca Unije, da s to direktivo ne bi bil zajet UNP v jeklenkah. Če bi Sodišče pravila iz Direktive 2009/73 po analogiji uporabilo za sektor UNP v jeklenkah, bi se področje uporabe te direktive razširilo tako, da bi preseglo izrecno navedeno besedilo člena 1(2) Direktive 2009/73.

76. Enaki preudarki veljajo glede uporabe po analogiji sodne prakse, ki izhaja iz sodbe Federutility, v položaju iz postopka v glavni stvari, saj se s to sodno prakso razlaga Direktiva 2009/73.

77. V okviru te sodne prakse je Sodišče odločilo, da čeprav državni poseg v določanje cen v sektorju zemeljskega plina pomeni oviro za oblikovanje delujočega trga z zemeljskim plinom, je lahko ta poseg kljub temu dopusten v okviru Direktive 2009/73 ( 46 ) in zlasti na podlagi člena 3(2) te direktive ( 47 ), ki omogoča, da se podjetjem naložijo obveznosti javnih storitev v splošnem gospodarskem interesu, če so izpolnjeni trije pogoji: prvič, z ukrepom je treba uresničevati cilj v splošnem gospodarskem interesu, drugič, z ukrepom je treba upoštevati načelo sorazmernosti in tretjič, z ukrepom je treba določiti obveznosti javnih storitev, ki so jasno določene, pregledne, nediskriminatorne in preverljive, podjetjem plinskega gospodarstva v Uniji pa mora ukrep zagotavljati enak dostop do odjemalcev ( 48 ).

78. V okviru te sodne prakse je Sodišče zadevnemu nacionalnemu sodišču podalo tudi naslednje smernice glede drugega pogoja, ki se nanaša na sorazmernost, da se zagotovi, da je z obveznostmi javnih storitev, ki jih je podjetjem mogoče naložiti na podlagi člena 3(2) Direktive 2009/73, od 1. julija 2007 v svobodno določanje dobavne cene zemeljskega plina dopustno poseči le, če je to nujno zaradi uresničitve cilja splošnega gospodarskega interesa in zato za obdobje, ki je nujno časovno omejeno: prvič, z zadevnim ukrepom mora biti mogoče zagotoviti uresničitev cilja splošnega gospodarskega interesa, ki mu sledi; drugič, trajanje državnega posega v cene mora biti omejeno na to, kar je nujno za dosego cilja, ki se mu sledi; tretjič, uporabljena metoda posega ne sme presegati tega, kar je nujno za dosego zastavljenega cilja splošnega gospodarskega interesa, in četrtič, zahtevo po nujnosti je treba presoditi tudi glede na osebno veljavnost ukrepa in, natančneje, njegove upravičence. ( 49 )

79. Poudariti je treba, da je sodna praksa, ki izhaja iz sodbe Federutility, del harmoniziranega okvira, ki ga vzpostavlja Direktiva 2009/73, v katerem se vzpostavlja ravnovesje med glavnim ciljem te direktive, in sicer da se v določenem časovnem okviru zagotovi popolnoma odprt in konkurenčen notranji trg z zemeljskim plinom, na eni strani in omogočanjem nekaterih državnih posegov v regulacijo cen v obliki obveznosti javnih storitev splošnega gospodarskega pomena na podlagi člena 3(2) te direktive na drugi strani, če so izpolnjena stroga merila, ki so določena v tej uredbi in razvita v sodni praksi, ki izhaja iz sodbe Federutility, v kateri se razlaga ta določba. ( 50 ) Na podlagi tega menim, da merila Sodišča iz te sodne prakse niso oblikovana na splošno in da zanje ni mogoče šteti, da se uporabljajo zunaj tega harmoniziranega okvira v sektorju, ki ni predmet direktive EU za liberalizacijo sektorja.

80. V skladu z utemeljitvami mojega kolege generalnega pravobranilca M. Szpunarja v sklepnih predlogih v zadevi Kernkraftwerke Lippe-Ems ( 51 ) menim, da bi se z razširitvijo meril iz sodne prakse, ki izhaja iz sodbe Federutility, na sektor UNP v jeklenkah poseglo v področje uporabe Direktive 2009/73 in v pristojnost držav članic, da določijo pravila zunaj harmoniziranega področja, ki ga zajema Direktiva 2009/73.

81. Glede na navedeno menim, da UNP ne spada na področje uporabe Direktive 2009/73 ter da se Direktiva 2009/73 in sodna praksa, ki izhaja iz sodbe Federutility, ne uporabljata po analogiji za položaj iz postopka v glavni stvari.

82. Zato predlagam Sodišču, naj na vprašanja, predložena v obravnavanih zadevah, odgovori, da Direktiva 2009/73, kakor je bila razložena v sodni praksi, ki izhaja iz sodbe Federutility, ne nasprotuje nacionalnim ukrepom, kakršni so ti iz postopkov v glavni stvari.

2. Uporaba drugih pravil prava Unije v postopkih v glavni stvari

83. Ugotavljam, da se z vprašanji za predhodno odločanje, kakor so oblikovana, sprašuje, ali je zadevni ukrep države članice skladen s sodno prakso, ki izhaja iz sodbe Federutility, „oziroma ali se s takim ukrepom spoštuje načelo sorazmernosti“ (glej točki 28 in 29 teh sklepnih predlogov). Če bi Sodišče ugotovilo, da se Direktiva 2009/73 in sodna praksa, ki izhaja iz sodbe Federutility, ne uporabljata za položaj v postopku v glavni stvari, bi bilo tako mogoče šteti, da je z vprašanji za predhodno odločanje Sodišče zaprošeno, naj zagotovi smernice za presojo teh ukrepov glede sorazmernosti zunaj tega okvira.

84. Vendar se presoja sorazmernosti nikoli ne opravi v vakuumu. ( 52 ) Kot je navedeno v stališčih, ki so bila predložena Sodišču, stranke namreč predlagajo tri različne pristope za preučitev, ali so izpodbijani ukrepi skladni s pravom Unije in zlasti z načelom sorazmernosti. Medtem ko se družbi Repsol Butano in DISA Gas sklicujeta na merila iz sodne prakse, ki izhaja iz sodbe Federutility, v zvezi z razlago Direktive 2009/73, se španska vlada sklicuje na določbe Pogodb v zvezi s storitvami splošnega gospodarskega pomena, vključno s členoma 14 in 106 PDEU, v povezavi s Protokolom št. 26 in členom 36 Listine. Zdi se tudi, da se španska vlada strinja s stališči Komisije glede uporabe temeljnih svoboščin in zlasti prostega pretoka blaga v obravnavanih zadevah.

85. Potrjujem, da v skladu s sodno prakso okoliščina, da je predložitveno sodišče svoja vprašanja omejilo le na razlago nekaterih določb prava Unije, Sodišča ne ovira, da predložitvenemu sodišču zagotovi vse vidike razlage prava Unije, ki bi mu lahko koristili pri presoji predložene zadeve, v ta namen pa lahko Sodišče poda smernice, ki med drugim temeljijo na predloženih pisnih in ustnih stališčih. ( 53 ) Poleg tega lahko Sodišče, da bi podalo koristen odgovor predložitvenemu sodišču, preoblikuje vprašanja, ki so mu bila predložena, in upošteva določbe prava Unije, na katere se predložitveno sodišče v svojih vprašanjih ni sklicevalo. ( 54 )

86. Kljub temu menim, da v okoliščinah tega postopka iz spodnjih razlogov ni primerno, da bi Sodišče preoblikovalo predložena vprašanja v skladu s pristopoma, ki ju predlagata španska vlada in Komisija.

87. Prvič, čeprav je v členih 14 in 106 PDEU izpostavljen pomen storitev splošnega gospodarskega pomena ( 55 ) v pravnem redu Unije, te določbe same po sebi ne zagotavljajo podlage za presojo izpodbijanih ukrepov v skladu s pravom Unije in zlasti presojo glede načela sorazmernosti v okoliščinah obravnavane zadeve. ( 56 )

88. Člen 14 PDEU je skupaj s Protokolom št. 26 določa položaj, ki ga imajo storitve splošnega gospodarskega pomena pri skupnih vrednotah Unije. ( 57 ) Člen 14 PDEU ( 58 ) je „splošna določba“, ki se uporablja za različne politike in dejavnosti EU, ki med drugim določa, da morajo službe splošnega gospodarskega pomena delovati na podlagi pogojev, ki jim omogočajo izpolnjevanje njihovih nalog, brez poseganja v člen 4 PEU ter člene 93, 106 in 107 PDEU in pod odgovornostjo Unije in držav članic v okviru njihovih pristojnosti in področja uporabe pogodb. Kot je Sodišče odločilo v sodni praksi, ki izhaja iz sodbe Federutility, sta s Protokolom št. 26 izrecno priznana bistvena vloga in široko polje proste presoje organov držav članic pri zagotavljanju, naročanju in organiziranju storitev splošnega gospodarskega pomena. ( 59 )

89. Kot je Sodišče prav tako poudarilo v sodni praksi, ki izhaja iz sodbe Federutility, je namen člena 106(2) PDEU ( 60 ) uskladiti interes držav članic, da nekatera podjetja uporabijo kot orodje gospodarske ali socialne politike, z interesom Unije, da zagotovi upoštevanje pravil o konkurenci in ohrani enotnost notranjega trga. ( 61 ) V tem okviru smejo države članice ob upoštevanju prava Unije opredeliti obseg in organizacijo svojih storitev splošnega gospodarskega pomena ter zlasti upoštevati cilje svoje nacionalne politike. ( 62 ) Vendar se španska vlada v skladu s svojimi stališči ( 63 ) ne sklicuje na člen 106(2) PDEU za odstopanje od uporabe posameznih pravil iz Pogodb. ( 64 )

90. Poleg tega, čeprav so bile temeljne svoboščine navedene v stališčih strank, po mojem mnenju v spisu, ki je bil predložen Sodišču, ni dovolj informacij za določitev, katera temeljna svoboščina se uporablja v zvezi z izpodbijanimi ukrepi, na podlagi česar bi lahko Sodišče zagotovilo smernice za presojo teh ukrepov glede na načelo sorazmernosti. Ko je bila Komisija na obravnavi vprašana o tej zadevi, je trdila, da ni dovolj elementov za jasno določitev, katere temeljne svoboščine se uporabljajo, in čeprav se prosti pretok blaga uporablja kot referenca, ni mogoče izključiti drugih temeljnih svoboščin in Direktive o storitvah ( 65 ).

91. Čeprav se lahko druga pravila prava Unije, kot so temeljne svoboščine ali konkurenčno pravo, morda uporabljajo v položaju iz postopka v glavni stvari, predložitveno sodišče ni zaprosilo Sodišča, naj razloži ta pravila, poleg tega pa Sodišče nima zadostnih dejanskih in pravnih elementov za tako presojo. ( 66 ) Če bi Sodišče tako spremenilo vsebino predloga za sprejetje predhodne odločbe, bi bilo to v nasprotju z njegovo dolžnostjo, da zadevnim državam članicam in strankam zagotovi priložnost, da predložijo stališča v skladu s členom 23 Statuta Sodišča Evropske unije, saj se strankam v smislu te določbe vroči le predložitvena odločba. ( 67 )

92. Zato menim, da Sodišče ne bi smelo preoblikovati vprašanj za predhodno odločanje, da pa lahko v odgovoru navede, da mora predložitveno sodišče določiti uporabo pravil Pogodb in zlasti temeljnih svoboščin v zvezi z izpodbijanimi ukrepi. To sodišče seveda lahko vloži ponovni predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU.

VII. Predlog

93. Na podlagi navedenega Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je predložilo Tribunal Supremo (vrhovno sodišče, Španija), odgovori tako: 1. Direktiva 2009/73/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 2003/55/ES, kakor je bila razložena v sodbi z dne 20. aprila 2010, Federutility in drugi (C‑265/08, EU:C:2010:205), in poznejši sodni praksi, ne nasprotuje ukrepu o določitvi najvišje cene za jeklenko utekočinjenega naftnega plina v jeklenkah kot ukrepu varstva socialno ranljivih uporabnikov, če je podana – alternativno ali kumulativno – katera od teh okoliščin: – ukrep se sprejme na splošno za vse potrošnike in za nedoločeno obdobje, ki traja, „dokler se pogoji za dostop do trga in konkurence na tem trgu ne bodo šteli za zadostne“, – ukrep traja že več kot [1]8 let, – ukrep lahko pripomore k zamrznitvi položaja šibke konkurence, ker pomeni oviro za vstop novih operaterjev. 2. Direktiva 2009/73, kakor je razložena v sodbi z dne 20. aprila 2010, Federutility in drugi (C‑265/08, EU:C:2010:205), ter nadaljnji sodni praksi, ne nasprotuje ukrepu obvezne dobave utekočinjenega naftnega plina v jeklenkah na dom kot ukrepu varstva socialno ranljivih uporabnikov ali prebivalcev težko dostopnih območij, če je podana – alternativno ali kumulativno – katera od okoliščin, naštetih v prvi točki.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 (UL 2009, L 211, str. 94).

( 3 ) Sodba z dne 20. aprila 2010 (C‑265/08, EU:C:2010:205).

( 4 ) Sodbe z dne 21. decembra 2011, ENEL Produzione (C‑242/10, EU:C:2011:861) (glede elektroenergetskega sektorja); z dne 10. septembra 2015, Komisija/Poljska (C‑36/14, neobjavljena, EU:C:2015:570), in z dne 7. septembra 2016, ANODE (C‑121/15, EU:C:2016:637).

( 5 ) Sodba z dne 7. septembra 2016, ANODE (C‑121/15, EU:C:2016:637, točka 24 in navedena sodna praksa). Glej točki 77 in 78 teh sklepnih predlogov.

( 6 ) Za opredelitev UNP glej na primer Uredbo (ES) št. 1099/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o statistiki energetike (UL 2008, L 304, str. 1), kakor je bila pred kratkim spremenjena z Uredbo Komisije (EU) 2017/2010 z dne 9. novembra 2017 (UL 2017, L 292, str. 3), Priloga A, točka 3.4.10. Naj omenim, da je Sodišče v svoji sodbi z dne 26. maja 2016, Latvijas propāna gāze (C‑286/15, EU:C:2016:363), odločilo o značilnostih UNP v zvezi z njegovo uvrstitvijo v kombinirano nomenklaturo.

( 7 ) UNP ne smemo zamenjevati s stisnjenim zemeljskim plinom (SZP ali CNG) ali utekočinjenim zemeljskim plinom (UZP ali LNG), ki sta obliki zemeljskega plina. Za opredelitev zemeljskega plina glej na primer Uredbo (ES) št. 1099/2008, opomba 6, Priloga A, točka 3.2.1.

( 8 ) UNP se lahko dobavlja na primer tudi v prevoznih cisternah ali po plinovodu. Obravnavani zadevi se ne nanašata na ti obliki UNP, zato ju tu ne bom več obravnaval. Glede splošne razprave o UNP glej na primer Robert J. Falkiner, „Liquefied Petroleum Gas“, v George E. Totten (ured.), Fuels and Lubricants Handbook: Technology, Properties, Performance and Testing (ASTM International 2003), str. od 31 do 59; in posebej glede Španije A. Bello Pintado, „The Spanish liquefied petroleum gas industry: Market forces, competition and government intervention“, 11 Energy Sources, Del B: Economics, Planning, and Policy 2016, str. od 198 do 204.

( 9 ) BOE št. 241 z dne 8. oktobra 1998, str. 33517.

( 10 ) BOE št. 236 z dne 2. oktobra 1999, str. 35442.

( 11 ) BOE št. 163 z dne 5. julija 2014, str. 52544 (preoblikovana z Ley 18/2014, de 15 de octubre, de aprobación de medidas urgentes para el crecimiento, la competitividad y la eficiencia (zakon 18/2014 z dne 15. oktobra o sprejetju nujnih ukrepov za rast, konkurenčnost in učinkovitost, BOE št. 252 z dne 17. oktobra 2014, str. 83921)).

( 12 ) Kraljeva uredba-zakon 8/2014, razveljavitvena določba, odstavek 2(f) in (g).

( 13 ) Kraljeva uredba-zakon 8/2014, člen 57.

( 14 ) BOE št. 166 z dne 13. julija 2017, str. 61346.

( 15 ) BOE št. 58 z dne 9. marca 2015, str. 20850.

( 16 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 12, zvezek 2, str. 230).

( 17 ) Sentencia del Tribunal Supremo, Sala 3a, de lo Contencioso-Administrativo de 19 de junio de 2012, ES:TS:2012:4248.

( 18 ) Orden ITC/2608/2009, de 28 de septiembre, por la que se modifica la Orden ITC/1858/2008, de 26 de junio, por la que se actualiza el sistema de determinación automática de precios máximos de venta, antes de impuestos, de los gases licuados del petróleo envasados (odlok ITC/2608/2009 z dne 28. septembra o spremembi odloka ITC/1858/2008 z dne 26. junija o posodobitvi sistema avtomatskega določanja najvišjih prodajnih cen pred obdavčitvijo utekočinjenih naftnih plinov v jeklenkah; BOE št. 236 z dne 30. septembra 2009, str. 82309).

( 19 ) Španska vlada v stališčih trdi, da španski zakonodajalec pri prenosu Direktive 2009/73 ni razširil njenega področja uporabe.

( 20 ) Protokol, priložen PEU in PDEU (UL 2016, C 202, str. 307).

( 21 ) Španska vlada v stališčih navaja, da se te okoliščine nanašajo na: prvič, visoko stopnjo koncentracije podjetij na trgu, drugič, recesijo na trgu in tretjič, socialni značaj trga, kar se nanaša predvsem na potrošnike s skromnimi sredstvi, ki na večini španskega ozemlja ne morejo izbirati dobavitelja.

( 22 ) Odvisno od okoliščin, če operater, ki prodaja na debelo, nima na voljo jeklenk s polnilno maso med 8 in 20 kilogrami, katerih tara je večja kot 9 kilogramov: glej točki 13 in 19 teh sklepnih predlogov.

( 23 ) Glej na primer sodbi z dne 14. januarja 2010, Plus Warenhandelsgesellschaft (C‑304/08, EU:C:2010:12, točke od 21 do 34), in z dne 3. junija 2010, Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid (C‑484/08, EU:C:2010:309, točke od 17 do 23).

( 24 ) Glej na primer sodbo z dne 21. oktobra 2010, Padawan (C‑467/08, EU:C:2010:620, točka 27 in navedena sodna praksa).

( 25 ) Poleg tega se zdi, da Sodišče še ni imelo priložnosti odločati o razlikovanju med UNP in zemeljskim plinom v drugih okoliščinah. Glej na primer sodbo z dne 7. avgusta 2018, Saras Energía (C‑561/16, EU:C:2018:633, točke 21 in od 38 do 42). Glej tudi 18. letno poročilo o spremljanju uporabe prava Skupnosti (2000), COM(2001) 309 final z dne 16. julija 2001, točka 2.12.3, str. od 101 do 102: Komisija je proti Španiji sprožila postopek za ugotavljanje kršitev ker je znižano stopnjo za dobavo plina uporabila za UNP, določeno v Direktivi o DDV, ki je takrat veljala, za zemeljski plin pa ne. Vendar je bila tožba umaknjena s sklepom predsednika Sodišča z dne 7. junija 2002, Komisija proti Španiji (C‑143/01, neobjavljen, EU:C:2002:357).

( 26 ) Glej sodbo z dne 7. septembra 2016, ANODE (C‑121/15, EU:C:2016:637, točka 26 in navedena sodna praksa).

( 27 ) Moj poudarek. Glej tudi Direktivo 2009/73, uvodni izjavi 26 in 41.

( 28 ) Glej na primer sporočilo Komisije Svetu o zunanjih ukrepih Skupnosti v energetskem sektorju, COM(1979) 23 final z dne 6. februarja 1979, str. 10.

( 29 ) Glej na primer posodobljeno sporočilo Komisije Svetu o ukrepih Skupnosti v sektorju oskrbe z zemeljskim plinom, COM(1980) 295 final z dne 2. junija 1980, COM(1980) 731 final z dne 21. novembra 1980, str. 7.

( 30 ) Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca D. Ruiz-Jaraboja Colomerja v zadevi Federutility in drugi (C‑265/08, EU:C:2009:640, točke od 27 do 29), in sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Mengozzija v zadevi ANODE (C‑121/15, EU:C:2016:248, točka 4).

( 31 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 98/30/ES z dne 22. junija 1998 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 12, zvezek 2, str. 28). Glej uvodno izjavo 4 te direktive za predhodne ukrepe, sprejete na tem področju.

( 32 ) Glej na primer Direktivo 2009/73, uvodni izjavi 4, 5, od 54 do 58 in 60. Glej tudi predlog Komisije direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi direktive Evropskega Parlamenta in Sveta 2003/55/ES o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom, COM(2007) 529 final z dne 19. septembra 2007, obrazložitveni memorandum, str. od 2 do 4.

( 33 ) Glej spremenjeni predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi direktiv 96/92/ES in 98/30/ES glede notranjih trgov z električno energijo in zemeljskim plinom (ki ga je Komisija vložila na podlagi člena 250(2) Pogodbe ES), COM(2002) 304 final z dne 7. junija 2002, str. 4; glej tudi Skupno stališče (ES) št. 6/2003, ki ga je Svet 3. februarja 2003 sprejel zaradi sprejetja Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2003/…/ES z dne… o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 98/30/ES (UL 2003, C 50E, str. 36), str. 58 (sprememba 118).

( 34 ) Glej tudi Direktivo 2003/55, uvodna izjava 24.

( 35 ) Izraz „na nediskriminatoren način“ je bil dodan členu 1(2) Direktive 2009/73 (glej točki 6 in 60 teh sklepnih predlogov).

( 36 ) Predlog Komisije za direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive 2009/73/ES o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom, COM(2017) 660 final z dne 8. novembra 2017.

( 37 ) Poročilo Evropskega parlamenta z dne 11. aprila 2018 o Predlogu Komisije za direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive 2009/73/ES o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom (A8-0143/2018), str. 7 in 8 (sprememba 6 ter spremembi 4 in 5 o povezanih uvodnih izjavah).

( 38 ) Glej na primer mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora z dne 1. julija 2015 o shranjevanju energije: dejavniku integracije in energetske varnosti (UL 2015, C 383, str. 19), točki 4.3 in 4.4.

( 39 ) Uredba št. 1099/2008, opomba 6, Priloga A, točka 3; Priloga B, točki 2 in 4; Priloga C, točki 3 in 4; Priloga D, točki 1 in 3.

( 40 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2014 (UL 2014, L 307, str. 1), člen 2(1).

( 41 ) Glej na primer sklepne predloge generalnega pravobranilca A. Saggia v zadevi K.V.S. International (C‑301/98, EU:C:2000:52, točka 50), in sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Cruza Villalóna v zadevi Nemčija/Svet (C‑399/12, EU:C:2014:289, točka 103 in navedena sodna praksa).

( 42 ) Sodba z dne 4. junija 2015 (C‑5/14, EU:C:2015:354).

( 43 ) C‑31/17, EU:C:2018:92, točka 64.

( 44 ) Direktiva z dne 27. oktobra 2003 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 405).

( 45 ) Glej sodbo z dne 4. junija 2015, Kernkraftwerke Lippe-Ems (C‑5/14, EU:C:2015:354, točke 47, 48 ter od 50 do 53).

( 46 ) Čeprav se je sodba Federutility nanašala na razlago Direktive 2003/55, je Sodišče razsodilo, da njena razlaga velja za Direktivo 2009/73: glej sodbo z dne 7. septembra 2016, ANODE (C‑121/15, EU:C:2016:637, točka 35 in navedena sodna praksa).

( 47 ) Člen 3(2) Direktive 2009/73 določa: „Ob doslednem upoštevanju ustreznih določb Pogodb[…], zlasti člena [106] Pogodb[…], lahko države članice v splošnem gospodarskem interesu naložijo podjetjem, ki delujejo v plinskem sektorju, obveznosti javnih storitev, ki se lahko nanašajo na zanesljivost, vključno z zanesljivostjo oskrbe, na rednost, kakovost in ceno oskrbe in na varovanje okolja, vključno z učinkovito rabo energije, energijo iz obnovljivih virov in varstvom podnebja. Take obveznosti so jasno določene, pregledne, nediskriminatorne in preverljive ter morajo podjetjem plinskega gospodarstva v [Uniji] zagotavljati enak dostop do nacionalnih potrošnikov. […]“.

( 48 ) Glej sodbo z dne 7. septembra 2016, ANODE (C‑121/15, EU:C:2016:637, točki 27 in 36 ter navedena sodna praksa).

( 49 ) Glej sodbo z dne 7. septembra 2016, ANODE (C‑121/15, EU:C:2016:637, točke od 53 do 55, 60, 64, 66 in 67 ter navedena sodna praksa).

( 50 ) Glej na primer sodbo z dne 20. aprila 2010, Federutility in drugi (C‑265/08, EU:C:2010:205, točke od 18 do 24 in 32); sklepne predloge generalnega pravobranilca D. Ruiz-Jaraboja Colomerja v zadevi Federutility in drugi (C‑265/08, EU:C:2009:640, točke od 41 do 48) in generalnega pravobranilca P. Mengozzija v zadevi ANODE (C‑121/15, EU:C:2016:248, točke 1 in od 53 do 55).

( 51 ) C‑5/14, EU:C:2015:51, točke od 45 do 48.

( 52 ) V zvezi z nedavnim pregledom funkcij načela sorazmernosti v pravu Unije glej na primer Takis Tridimas, „The Principle of Proportionality“, v Robert Schütze in Takis Tridimas (ured.), Oxford Principles of European Union Law – 1 The European Union Legal Order (OUP 2018) str. od 243 do 264.

( 53 ) Glej na primer sodbo z dne 30. januarja 2018, X in Visser (C‑360/15 in C‑31/16, EU:C:2018:44, točki 55 in 56 ter navedena sodna praksa).

( 54 ) Glej na primer sodbi z dne 8. decembra 2011, Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (C‑157/10, EU:C:2011:813, točka 19), in z dne 28. februarja 2013, Petersen (C‑544/11, EU:C:2011:124, točka 24).

( 55 ) Za razpravo o tem pojmu glej sklepne predloge generalnega pravobranilca D. Ruiz-Jaraboja Colomerja v zadevi Federutility in drugi (C‑265/08, EU:C:2009:640, točke od 53 do 55). Za širšo razpravo glede storitev splošnega gospodarskega pomena v okviru po Lizbonski pogodbi glej na primer Caroline Wehlander, Services of General Economic Interest as a Constitutional Concept of EU Law (Asser Press 2016), str od 67 do 111.

( 56 ) V zvezi s členom 36 Listine glej Pojasnila k Listini o temeljnih pravicah (UL 2007, C 303, str. 27), ki v upoštevnem delu navajajo, da ta člen „[d]oloča le načelo, v skladu s katerim Unija spoštuje dostop do storitev splošnega gospodarskega pomena, kakor predvidevajo nacionalne določbe, če so te določbe združljive s pravom Unije“. Moj poudarek.

( 57 ) Glede tega glej člen 1 Protokola št. 26.

( 58 ) Člen 14 PDEU določa: „Brez poseganja v člen 4 [PEU] ali člene 93, 106 in 107 [PDEU] ter ob upoštevanju položaja, ki ga imajo službe splošnega gospodarskega pomena v okviru skupnih vrednot Unije, pa tudi njihove vloge pri pospeševanju socialne in teritorialne kohezije, skrbijo Unija in države članice v mejah svojih pristojnosti na področju uporabe Pogodb za to, da takšne službe delujejo na podlagi načel in pogojev, zlasti ekonomskih in finančnih, ki jim omogočajo izpolnjevanje njihovih nalog. Evropski parlament in Svet z uredbami, sprejetimi po rednem zakonodajnem postopku, določita ta načela in pogoje brez poseganja v pristojnosti držav članic, da v skladu s Pogodbama zagotavljajo in financirajo take službe ter naročajo njihove storitve.“

( 59 ) Sodba z dne 7. septembra 2016, ANODE (C‑121/15, EU:C:2016:637, točka 41).

( 60 ) Člen 106(2) PDEU določa: „Podjetja, pooblaščena za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena, oziroma podjetja, ki imajo značaj dohodkovnega monopola, ravnajo po pravilih iz Pogodb, zlasti po pravilih o konkurenci, kolikor uporaba takšnih pravil pravno ali dejansko ne ovira izvajanja posebnih nalog, ki so jim dodeljene. Razvoj trgovine ne sme biti prizadet v takšnem obsegu, ki bi bil v nasprotju z interesi Unije.“

( 61 ) Sodba z dne 7. septembra 2016, ANODE (C‑121/15, EU:C:2016:637, točka 43 in navedena sodna praksa).

( 62 ) Sodba z dne 7. septembra 2016, ANODE (C‑121/15, EU:C:2016:637, točka 44 in navedena sodna praksa); glej tudi sodbo z dne 20. decembra 2017, Comunidad Autónoma del País Vasco in drugi/Komisija (od C‑66/16 P do C‑69/16 P, EU:C:2017:999, točka 69).

( 63 ) Španska vlada v stališčih navaja, da ne gre za vprašanje morebitnega obstoja državne pomoči in da podjetja, ki opravljajo zadevno storitev splošnega gospodarskega pomena, nimajo posebnih ali izključnih pravic za namene člena 106 PDEU.

( 64 ) Glej na primer sodbo z dne 8. marca 2017, Viasat Broadcasting UK/Komisija (C‑660/15 P, EU:2017:178, točke od 29 do 31); sklepni predlogi generalnega pravobranilca N. Watheleta v zadevi Comunidad Autónoma del País Vasco in Itelazpi/Komisija (od C‑66/16 P do C‑69/16 P, C‑70/16 P in C‑81/16 P, EU:C:2017:654, točka 92 in navedena sodna praksa). V skladu z ustaljeno sodno prakso mora država članica, ki se sklicuje na člen 106(2) PDEU, dokazati, da so vsi pogoji za uporabo te določbe izpolnjeni: glej na primer sodbo z dne 29. aprila 2010, Komisija/Nemčija (C‑160/08, EU:2010:230, točka 126 in navedena sodna praksa).

( 65 ) Direktiva 2006/123/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o storitvah na notranjem trgu (UL 2006 L 376, str. 36).

( 66 ) Naj na primer na kratko navedem, da – kot je navedla španska vlada – najvišja cena, ki se brez razlikovanja uporablja za domače in uvožene proizvode, v skladu s sodno prakso Sodišča glede prostega pretoka blaga sama po sebi ni ukrep, ki bi imel enak učinek kot količinska omejitev v smislu člena 34 PDEU, vendar ima lahko tak učinek, kadar je določena na tako raven, da postane prodaja uvoženih proizvodov težja od prodaje domačih proizvodov, če ne nemogoča, in zlasti kadar je določena na tako nizko raven, da trgovci, ki želijo uvoziti zadevni proizvod v zadevno državo članico, to lahko storijo samo z izgubo. Glej na primer sodbo z dne 26. februarja 1976, Tasca (65/75, EU:C:1976:30, točka 13). Sklepni predlogi generalnega pravobranilca M. Poiaresa Madura v zadevi Vodafone in drugi (C‑58/08, EU:C:2009:596, točka 17 in navedena sodna praksa). Kot je v okviru obveznosti dobave na dom trdila španska vlada, je treba analizirati tudi morebitno uporabo sodne prakse Keck and Mithouard o prodajnih ureditvah (sodba z dne 24. novembra 1993, Keck and Mithouard, C‑267/91 in C‑268/91, EU:C:1993:905). Za nadaljnjo razpravo glej na primer Catherine Barnard, The Substantive Law of the EU: The Four Freedoms, 5. izdaja (OUP 2016), str. 87 in 88.

( 67 ) Glej na primer sodbo z dne 16. julija 1998, Dumon in Froment (C‑235/95, EU:C:1998:365, točka 26 in navedena sodna praksa).