(Glej točke 31, 33, 36 in od 105 do 107.)

Komisija mora v konkurenčnem pravu v primeru spora o obstoju kršitve dokazati kršitve, ki jih ugotovi, in predložiti dokaze, s katerimi lahko pravno zadostno dokaže obstoj okoliščin, ki pomenijo kršitev. Zato mora zbrati dovolj natančne in skladne dokaze za utemeljitev trdnega prepričanja, da je bila zatrjevana kršitev storjena. Za postopke pred Splošnim sodiščem velja načelo proste presoje dokazov, pri čemer je edino upoštevno merilo za presojo predloženih dokazov njihova verodostojnost.

(Glej točke od 40 do 42, 47, 48, 115, 116, 120 in 253.)

V zvezi s tem se različna zastaralna roka v Uredbi št. 2988/74 o rokih zastaranja v postopkih in izvajanju sankcij v transportnem pravu in pravu konkurence Evropske gospodarske skupnosti razlikujeta tudi zaradi vrste kršitve, saj je kratek, triletni rok iz člena 1(1)(a) navedene uredbe določen za kršitve glede vlog ali priglasitev podjetij ali podjetniških združenj, zahtev za informacije ali izvajanja preiskav, daljši, petletni rok iz odstavka 1(b) navedenega člena pa za druge kršitve. Jasno je, da prva vrsta kršitev iz točke (a) zadeva formalne ali postopkovne kršitve. Vendar je predčasna izvedba koncentracije, pri čemer je bil kršen člen 7(1) Uredbe št. 4064/89, kršitev, ki je ni mogoče opredeliti le kot formalno ali postopkovno, ker lahko bistveno spremeni konkurenčne pogoje. Tudi če bi šlo za vprašanje v zvezi s pristojnostjo, to zadeva drugačno kršitev od tistih, ki so navedene v členu 1(1)(a) Uredbe št. 2988/74.

Zmožnost odločilnega vplivanja na dejavnost podjetja pod nadzorom namreč nujno traja od datuma pridobitve nadzora do njegovega konca. V zvezi s trajajočo kršitvijo subjekt, ki je pridobil nadzor nad podjetjem, z njegovim izvajanjem še naprej krši obveznost zadržanja iz člena 7(1) Uredbe št. 4064/89 o nadzoru koncentracij podjetij, dokler kršitve ne odpravi tako, da od Komisije dobi odobritev ali opusti nadzor. Zato kršitev traja tako dolgo, dokler obstaja nadzor, pridobljen s kršitvijo člena 7(1), in dokler Komisija ne odobri koncentracije.

Razlage, da člen 1(2) Uredbe št. 2988/74 o rokih zastaranja v postopkih in izvajanju sankcij v transportnem pravu in pravu konkurence Evropske gospodarske skupnosti, ki določa, da začne zastaralni rok teči na dan, ko je kršitev storjena, razen pri trajajočih ali ponavljajočih se kršitvah, pri katerih začne rok teči na dan, ko kršitev preneha, uvaja razlikovanje med trajnimi trajajočimi kršitvami, storjenimi z enim samim dejanjem, in zaporednimi trajajočimi kršitvami, ni mogoče sprejeti.

Čeprav je mogoče ugotoviti vzporednice, Komisiji ni mogoče očitati, da pri določanju zneska globe v primeru koncentracije podjetij ni uporabila katerega od načinov iz teh smernic. Okvir za njeno analizo mora biti člen 14(3) Uredbe št. 4064/89, v skladu s katerim je treba pri določitvi zneska globe upoštevati vrsto in težo kršitve in glede katerega Komisija ni sprejela smernic o načinu določanja glob, ki bi jih morala upoštevati pri določanju glob.

Načela in načini za izračun glob, podrobno opisani v Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003 in v Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe ESPJ se uporabljajo le v okviru Uredbe št. 17, Prve Uredbe o izvajanju členov 81 ES in 82 ES in Uredbe št. 1/2003 o izvajanju pravil konkurence iz členov 101 PDEU in 102 PDEU in se torej ne uporabljajo za globe, naložene v skladu z Uredbo št. 4064/89 o nadzoru koncentracij podjetij.

Dejstvo, da Uredba št. 4064/89 o nadzoru koncentracij podjetij določa globe v višini do 10 % prometa zadevnih podjetij, dokazuje željo zakonodajalca, da bi zaščitil sistem priglasitve in odobritve pred izvedbo koncentracije na ravni Skupnosti.

Cilj ureditve Unije v zvezi z nadzorom koncentracij je namreč preprečiti nepopravljivo in trajno izkrivljanje konkurence. Vendar tudi iz Uredbe št. 4064/89 izhaja, da je cilj sistema nadzora koncentracij, ki ga uvaja, Komisiji omogočiti učinkovit nadzor vseh koncentracij z vidika njihovega učinka na strukturo konkurence (sedma uvodna izjava) in da učinkovitost navedenega sistema zagotavlja uvedba predhodnega nadzora učinkov koncentracij na ravni Skupnosti. Iz sedemnajste uvodne izjave ter členov 4 in 7(1) Uredbe št. 4064/89 izhaja, da morajo podjetja za učinkovitost nadzora predhodno priglasiti take izvedbe koncentracije in jih zadržati, dokler jih Komisija ne razglasi za združljive s skupnim trgom. Poleg tega omejitve možnosti odstopanja od obveznosti zadržanja iz člena 7 in strogost sankcij za njihovo kršitev v okviru člena 14(2)(b) Uredbe št. 4064/89 potrjujejo velik pomen, ki ga je zakonodajalec dal obveznosti zadržanja pri nadzoru koncentracij, pri čemer je ta pristop utemeljen s tem, da izvedba koncentracije vpliva na strukturo trga in lahko Komisiji oteži sprejetje odločitev, s katerimi bi, če bi bilo to potrebno, ponovno vzpostavila učinkovito konkurenco.

Glede vloge, ki jo ima v zvezi s tem malomarnost, je treba ugotoviti, da v členu 14(2) Uredbe 4064/89 ni razlikovanja med namernimi kršitvami in kršitvami iz malomarnosti, temveč sta ta pogoja za naložitev globe navedena kot alternativi. Poleg tega kršitve, storjene iz malomarnosti, z vidika učinkov na konkurenco niso manj resne od kršitev, storjenih namerno.

(Glej točke od 234 do 237, od 245 do 246, 253 in 273.)