ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
V postopku v zvezi s tožbo zoper odločbo odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), ki je odločal v okviru postopka z ugovorom, Urad nima pooblastil, da bi s stališčem, sprejetim pred Sodiščem prve stopnje, spremenil stanje spora, kot izhaja iz ustreznih domnev in navedb osebe, ki je zahtevala registracijo, in tiste, ki je vložila ugovor. Vendar Urad ni dolžan predlagati zavrnitve tožbe, vložene zoper odločbo enega od njegovih odborov za pritožbe. Če namreč Urad nima potrebnega upravičenja za vložitev tožbe zoper odločbo odbora za pritožbe, pa naj ne bi bil dolžan sistematično braniti vsake izpodbijane odločbe odbora za pritožbe ali obvezno predlagati zavrnitve vsake tožbe, naperjene zoper tako odločbo.

Za povprečne nemške potrošnike obstaja verjetnost zmede med besednim znakom Westlife, za katerega se registracija kot znamka Skupnosti zahteva za proizvode in storitve iz razredov 9, 16, 25 in 41 v smislu Nicejskega aranžmaja, ter besedno znamko West, ki je bila prej registrirana v Nemčiji za enake ali podobne proizvode in storitve, ki spadajo v iste razrede, če na eni strani tvori edino vidno razliko med zadevnima besednima znamkama dejstvo, da ena od njiju vsebuje dodaten element zraven prvega, in da sta znamki v določeni meri podobni na slušni ravni in še zlasti na pojmovni ravni, in če na drugi strani obstoj prejšnje znamke West v mišljenju upoštevne javnosti ustvari asociacijo med tem izrazom in proizvodi, ki jih njegov lastnik trži, tako da vsaka nova znamka, ki jo sestavlja ta izraz v kombinaciji s kakim drugim, tvega, da bi se dojemala kot različica prejšnje znamke.

(Glej točke 39, 42 in 43.)
1)

Komisiji se naloži, da Agraz, SA in 86 drugim družbam, katerih imena so navedena v prilogah I in II k sodbi, plača odškodnina, ki ustreza 15,54 % zneska pomoči za proizvodnjo, ki so jo prejele za tržno leto 2000/2001, kot je določen v Prilogi II k Uredbi št. 1519/2000.
Sodba Sodišča prve stopnje (peti razširjeni senat) z dne 25. oktobra 2007 – Riva Acciaio proti Komisiji

(Zadeva T-45/03)

„Omejevalni sporazumi – Proizvajalci jekla za armiranje betona – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 65 PJ – Odločba, ki temelji na Pogodbi ESPJ po prenehanju veljavnosti navedene pogodbe – Nepristojnost Komisije“

1. ESPJ – Omejevalni sporazumi – Odločba Komisije, v kateri je ugotovljena kršitev člena 65 PJ po poteku veljavnosti te pogodbe (člen 65(1), (4) in (5) PJ; Uredba Sveta št. 17, člena 3 in 15(2)) (Glej točke 55, 57, 72, 73 in 77.)

2. ESPJ – Omejevalni sporazumi – Pristojnost Komisije na podlagi člena 65(4) in (5) PJ, da ugotovi in kaznuje kršitev člena 65(1) PJ – Prenehanje ob poteku veljavnosti Pogodbe ESPJ (člena 65(1), (4) in (5) PJ in 97 PJ; člen 305(1) ES; Pogodba o združitvi) (Glej točke od 89 do 92, 94 in 96.)

Predmet

Predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2002)5087 konč. z dne 17. decembra 2002 v zvezi s postopkom izvajanja člena 65 PJ (COMP/37.956 – Jeklo za armiranje betona).

Izrek

Odločba Komisije C(2002)5087 konč. z dne 17. decembra 2002 v zvezi s postopkom izvajanja člena 65 PJ (COMP/37.956 – Jeklo za armiranje betona) se razglasi za nično glede Riva Acciaio SpA.

Komisija nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Riva Acciaio.
123

V prilogi tega dopisa je seznam 32 potrdil, med katerimi je potrdilo D 437214, za katera so turški organi menili, da so ponarejena. V zvezi s tem je pomembna ugotovitev, da izrazi, ki so jih uporabili turški organi v tem pismu – namreč „potrdila, ki so bila navedena v prilogi, niso pravilna in naš carinski urad jih ni izdal in overovil“ („the certificates that have been listed in annex are not correct and were not issued and endorsed by our customs office“) – jasno kažejo, da so ti ugotovili, da so bila navedena potrdila ponarejena.
Načeloma mora Komisija v odločbi, s katero sta ugotovljena zloraba predhodno odobrene pomoči in obstoj novih pomoči, o katerih Komisija ni bila obveščena, dokazati tako zlorabo pomoči kot dodelitev novih pomoči. Pravzaprav iz določb člena 88(2) in (3) ES izhaja, da je brez takega dokaza obstoječa pomoč zajeta v predhodni odločbi o dodelitvi, novih ukrepov pa ni mogoče šteti za državne pomoči v smislu člena 87(1) ES. Nasprotno, dokazno breme združljivosti pomoči s skupnim trgom, ki odstopajo od določb člena 87(1) ES, načeloma nosi zadevna država članica, ki mora dokazati, da so pogoji za tako odstopanje izpolnjeni.

Kljub temu je taka delitev dokaznega bremena pogojena s spoštovanjem pripadajočih postopkovnih obveznosti, ki jih nosita tako Komisija kot zadevna država članica, ko ta institucija izvaja pooblastila, ki jih ima, da bi ji država članica posredovala vse potrebne informacije.

Predvsem mora zadevna država članica, da bi pridobila privolitev nove ali spremenjene pomoči z odstopanjem od pravil Pogodbe, na podlagi obveznosti sodelovanja s Komisijo, ki izhaja iz člena 10 ES, posredovati vse podatke, na podlagi katerih bo lahko ta institucija preverila, ali so izpolnjeni vsi pogoji za odstopanje. Poleg tega lahko Komisija sprejme odločbo na podlagi informacij, ki jih ima na voljo, če ji država članica, ob kršitvi svoje obveznosti sodelovanja, ne predloži informacij, ki se od nje zahtevajo bodisi za preverjanje opredelitve in združljivosti nove ali spremenjene pomoči s skupnim trgom bodisi za preverjanje pravilne uporabe predhodno odobrene pomoči. V vsakem primeru mora Komisija pred sprejetjem take odločbe državi članici naložiti, naj ji v roku, ki ji ga določi, predloži vse dokumente in informacije, potrebne za izvajanje nadzora. Le če država članica Komisiji kljub odredbi ne predloži zahtevanih informacij, lahko ta zaključi postopek in na podlagi elementov, ki jih ima na voljo, glede na okoliščine primera sprejme odločbo o obstoju in združljivosti pomoči s skupnim trgom ali odločbo, v kateri ugotovi pravilno uporabo predhodno odobrene pomoči.

Te postopkovne obveznosti so zadevni državi članici in Komisiji naložene zato, da zadnji omogočijo izvajanje nadzora na podlagi dovolj jasnih in natančnih informacij, pri tem pa zagotavljajo spoštovanje pravice do izjave zadevne države članice.

(Glej točke od 34 do 37.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo (člena 88(2) ES in 230(4) ES) (Glej točke od 40 do 47, 49, 51 in od 54 do 56.)

2. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg (člena 87(1) ES in 253 ES) (Glej točke 78, 79 in 92.)

Subject of the case

Predmet

Predlog za delno razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2003/293/ES z dne 11. decembra 2002 o ukrepih v korist kmetijskega sektorja, ki jih je izvajala Kraljevina Španija po dvigu cen goriva (UL 2003, L 111, str. 24).

Izrek

Izrek

1) Člen 1 Odločbe Komisije 2003/293/CE z dne 11. decembra 2002 o ukrepih v korist kmetijskega sektorja, ki jih je izvajala Kraljevina Španija po dvigu cen goriva, se razglasi za ničen v delu, v katerem je navedeno, da ukrepi pomoči kmetijskim zadrugam, ki jih določa Real Decreto-Ley 10/2000 de medidas urgentes de apoyo a los sectores agrario, pesquero y del transporte (kraljevi dekret - zakon o nujnih ukrepih pomoči kmetijskim sektorjem, ribolova in prometa), niso pomoči v smislu člena 87(1) ES.

2) Komisija poleg lastnih stroškov nosi tudi stroške tožečih strank.

3) Kraljevina Španija nosi svoje stroške.
Keywords

Summary



Keywords

Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Zadostno izražena kršitev prava Skupnosti

(Člen 288, drugi odstavek, ES)

Summary

Povzročitev nepogodbene odgovornosti Skupnosti v smislu člena 288, drugi odstavek, ES je podrejena izpolnitvi vseh pogojev, namreč nezakonitosti ravnanja, ki se očita institucijam, dejstva škode in obstoja vzročne zveze med domnevnim ravnanjem in uveljavljano škodo.

Okoliščina, da je nezakonitost ravnanja institucije ugotovljena s sodbo sodnika Skupnosti, vseeno ne zadošča, da bi se prvi pogoj se štel za izpolnjen. Dejansko mora biti ugotovljena zadostno izražena kršitev pravnega predpisa, katerega cilj je podelitev pravic posameznikom.

Odločilno merilo za to, da je kršitev prava Skupnosti zadostno izražena, je očitno in resno nespoštovanje omejitev pooblastila institucije Skupnosti za odločanje po prostem preudarku. Če zadevna institucija nima znatno omejenega polja odločanja po prostem preudarku ali je celo brez njega, lahko preprosta kršitev prava Skupnosti zadostuje za ugotovitev obstoja zadostno izražene kršitve. Vendar je treba prav tako upoštevati kompleksnost položajev, ki se urejajo, in težave pri uporabi ali razlagi besedil, stopnjo razumljivosti in natančnosti kršenega predpisa in namernost ali neupravičljivost napačne uporabe prava.

(Glej točke 59, 61, 62, od 79 do 81 in 87.)
Keywords

Summary



Keywords

Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda – Besedni znak „BIOKNOWLEDGE“

(Uredba Sveta št. 40/94, člen 7(1)(c))

Summary

V smislu člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti, z vidika strokovne javnosti s področja medicine, farmacije in drugih znanosti o živih bitjih, kot tudi s področja nege, beseda BIOKNOWLEDGE, katere registracija je zahtevana za določene proizvode in storitve, ki zajemajo ali omogočajo dostop do informacij o organizmih iz razredov 9, 16 in 42 v smislu Nicejskega aranžmaja, lahko služi za označitev bistvenih lastnosti proizvodov in storitev iz zahteve za registracijo znamke.

Ker upoštevno javnost sestavljajo strokovnjaki s področja znanosti o živih bitjih in s področja nege, namreč zveza, ki obstaja med možnim pomenom besede BIOKNOWLEDGE – in sicer med enim ali več specifičnimi podatki o živečih organizmih, kar so podatki, ki so lastni tem organizmom – in zadevnimi proizvodi in storitvami ni preveč nejasna in nedoločena, tako da s stališča upoštevne javnosti med pomenom te besede in lastnostmi zadevnih proizvodov in storitev obstaja zveza, ki je dovolj neposredna in konkretna. Poleg tega strukture besede BIOKNOWLEDGE zadevni potrošniki ne morejo razumeti kot neobičajno, ker je v skladu z angleškimi pravili za tvorbo besed.

(Glej točke 28, 32, 34, 35, 41 in 42.)
47

Sodišče je tako odločilo, da podjetje praviloma ne more vložiti tožbe za razglasitev ničnosti odločbe Komisije, ki prepoveduje sektorski sistem pomoči, če ga ta odločba zadeva samo zaradi njegove pripadnosti zadevnemu sektorju in statusa morebitnega prejemnika iz navedenega sistema. Taka odločba je namreč za tožeče podjetje splošni ukrep, ki se uporablja za objektivno določene položaje in ima pravne učinke za kategorijo oseb, ki so določene splošno in abstraktno (glej sodbo Sodišča z dne 2. februarja 1988 v združenih zadevah Van der Kooy in drugi proti Komisiji, 67/85, 68/85 in 70/85, Recueil, str. 219, točka 15, in sodbo Alzetta, točka 37 in navedena sodna praksa).
Oddelek za ugovore je 7. aprila 1999 intervenientu poslal telefaks, ki se je glasil:

„Notification of deficiencies in the notice of opposition (Rule 15 and 18 (2) of the Implementing Regulation)

[...]

The examination of the notice of opposition has shown that the indication of the goods and services has not been provided in the language of the opposition proceedings (english).

This deficiency must be remedied within a non extendible period of two months from receipt of this notification, that is on or before 07/06/1999.

The notice of opposition will otherwise be rejected on grounds of inadmissibility.“

(„Obvestilo o pomanjkljivostih v ugovoru [pravili 15 in 18(2) Uredbe za izvedbo]

[...]

Preizkus ugovora je pokazal, da blago in storitve niso navedeni v jeziku postopka z ugovorom (v angleščini).

To pomanjkljivost je treba odpraviti v roku dveh mesecev, ki ga ni mogoče podaljšati, to pomeni najkasneje do 7. 6. 1999.

Ugovor bo sicer zavržen kot nedopusten.“)
5

Metro-Goldwyn-Mayer Lion Corp. (v nadaljevanju: tožeča stranka) je 9. junija 1998 v skladu s členom 42 Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 za vse proizvode in storitve iz prijave vložil ugovor zoper zahtevano registracijo. Ugovor se je opiral na prejšnjo nacionalno znamko, ki je bila registrirana na Danskem (razredi 9, 16 in 41), Finskem (razredi 9 in 41), v Franciji (razredi 9, 15, 16, 35, 38 in 41), Nemčiji (razred 9), Italiji (razredi 9, 15, 16, 35, 38 in 41), na Portugalskem (razred 9), v Španiji (razred 9), na Švedskem (razred 9), v državah Beneluksa (razredi 9, 15, 16, 20 in 41), Grčiji (razredi 9, 15 in 16), Združenem kraljestvu (razredi 9, 35 in 41) in Avstriji (razredi 9, 16 in 41), kot tudi na prijavo znamke Skupnosti št. 141820 z dne L aprila 1996 za proizvode in storitve iz razredov 9, 38 in 4L
Keywords

Summary



Keywords

1. Znamka Skupnosti – Procesne določbe – Vročanje – Vročanje po telefaksu – Sredstvo za posredovanje, ki lahko zadeva vse odločbe ali obvestila Urada – Vročanje po pošti – Obveznost Urada, da uporabi to možnost, kadar gre za odločbe, od katerih teče rok – Neobstoj

(Uredba Komisije št. 2868/95, člen 1, pravila 61(2), 62(1) in 65)

2. Znamka Skupnosti – Procesne določbe – Vročanje – Nepravilnosti pri vročanju – Možnost Urada, da določi pravne učinke pravilne vročitve – Postopkovne zahteve – Neobstoj

(Uredba Komisije št. 2868/95, člen 1, pravilo 68)

Summary

1. Pravilo 65 Uredbe št. 2868/95 za izvedbo Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 o znamki Skupnosti določa, da se vročanje, ki ga Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) opravi po telefaksu, izvede s prenašanjem izvirnika ali prepisa „zadevnega dokumenta“, kot je predvideno v pravilu 61(1) navedene uredbe. Ta formulacija zaradi svoje splošnosti pomeni, da se taka vročitev lahko opravi ne glede na naravo dokumenta, ki ga je treba vročiti. Prenos po telefaksu torej lahko zadeva vse odločbe in sporočila Urada.

Glede vročanja po pošti iz pravila 62(1) Uredbe št. 2868/95, ki se nanaša na vse akte, ki jih lahko vroča Urad, izhaja, da se podrobnosti, opisane v njem, uporabljajo samo, če je bila sprejeta odločitev o vročanju po pošti. Ker bi se odvzel vsakršen polni učinek drugim načinom vročitve, navedenim v pravilu 61(2) navedene uredbe, razen vročitvi z objavo v Biltenu znamk Skupnosti , ni mogoče sklepati, da je Urad vročitev dolžan opraviti izključno po pošti za odločbe, od katerih teče rok za pritožbo, in sporočila, od katerih teče drug rok.

(Glej točki 58 in 60.)

2. Pravilo 68 Uredbe št. 2868/95 za izvedbo Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 o znamki Skupnosti, naslovljeno „Nepravilnosti pri [vročanju]“, določa, da se, če je dokument dosegel naslovnika in če Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) ne more dokazati, da je bil pravilno vročen, ali če določbe v zvezi z njegovo vročitvijo niso bile upoštevane, šteje, da je bil dokument vročen na datum, ki ga je kot datum prejema dokazal Urad.

To določbo je treba v celoti razumeti tako, da Uradu priznava možnost dokazati, kdaj je dokument dosegel naslovnika, če ne more dokazati pravilne vročitve ali če določbe v zvezi z njegovo vročitvijo niso bile upoštevane, in da temu dokazu pripisuje pravne učinke pravilne vročitve. Ker pravilo 68 Uredbe št. 2868/95 ne določa nobene formalnosti za predložitev tega dokaza, je treba priznati, da se ta dokaz lahko predloži po telefaksu, če mu pogoji uporabe tega postopka prenosa dajejo dokazno moč.

(Glej točke od 63 do 65.)
(Glej točke 73, 78 in od 80 do 82.)

Za tak primer gre pri objavi, v Uradnem listu Evropske unije na podlagi člena 26(1) Uredbe št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [88 ES], povzetkov v zvezi z odločbami na področju državnih pomoči, sprejetih za izvajanje člena 4(2) in (3) te uredbe, v katerih je navedeno, da je besedilo odločbe v verodostojnem jeziku ali jezikih, iz katerega so bili odstranjeni zaupni podatki, na voljo na spletni strani Komisije.

Za objavo v smislu tega člena je treba šteti dejstvo, da Komisija tretjim osebam da popoln dostop do besedila odločbe na svoji spletni strani, v povezavi z objavo povzetka v Uradnem listu Evropske unije, ki zainteresiranim osebam omogoča, da identificirajo zadevno odločbo, in jih obvešča o tej možnosti dostopa prek spleta.

Obrazložitev, ki se zahteva v členu 253 ES mora biti prirejena naravi zadevnega akta, razlogovanje institucije, avtorice akta, pa mora biti izraženo jasno in nedvoumno, tako da se stranke lahko seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče opravi nadzor. Zahtevo za obrazložitev je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera, predvsem glede na vsebino akta, naravo razlogov, na katere se sklicuje, in interes za pojasnila, ki bi ga lahko imeli naslovniki ali drugi subjekti, ki jih akt neposredno in posamično zadeva. Ne zahteva pa se, naj bodo v obrazložitvi pojasnjeni vsi upoštevni dejanski in pravni elementi, ker je treba vprašanje, ali je obrazložitev posameznega akta v skladu z zahtevami iz člena 253 ES, presoditi ne samo glede na njegovo besedilo, ampak tudi glede na njegov kontekst in na vsa pravna pravila, ki urejajo zadevno področje.

(Glej točko 95.)
Zadeva T-393/02

Henkel KGaA

proti

Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)

„Znamka Skupnosti — Tridimenzionalna znamka — Oblika bele in prozorne stekleničke — Absolutni razlog za zavrnitev — Razlikovalni učinek — Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94“

Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 24. novembra 2004 II-4117

Povzetek sodbe

Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke brez razlikovalnega učinka – Tridimenzionalna znamka – Oblika bele in prozorne stekleničke

(Uredba Sveta št. 40/94, člen 7(1)(b))

Tridimenzionalni znak v obliki bele in prozorne stekleničke - ki stoji obrnjen na glavo na pokrovčku in je iz prozornega telesa in belega pokrovčka, ki ima spredaj in zadaj profil v obliki črke V, ki izhaja proti sprednji strani in se prilagaja obrisu stranskih robov telesa, in za katerega se zahteva registracija za „šampone; preparate za beljenje in druge snovi za pranje; preparate za čiščenje in poliranje; dišeče izplakovalnike; kemične proizvode za čiščenje porcelana, kamna, lesa, stekla, kovin in plastičnih materialov“ in „posode iz plastike za tekoče, želatinaste in goste proizvode“ iz razredov 3 in 20 Nicejskega aranžmaja, kadar je kombinacija navedenih elementov resnično posebna in je ni mogoče šteti kot povsem običajno za vse zadevne proizvode, s čimer tako zadevni steklenički daje poseben in neobičajen videz, ki zadrži pozornost zadevne javnosti in ki tej, ki je pozorna na obliko embalaže zadevnih proizvodov, omogoča razlikovanje proizvodov iz zahteve za registracijo od tistih, ki imajo drugo trgovsko poreklo, pri čemer to presojo poleg tega krepi registracija tridimenzionalne znamke enake oblike v enajstih od petnajstih držav članic, ki so sestavljale Skupnost ob vložitvi zahteve za registracijo -ni brez razlikovalnega učinka v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti.

(Glej točke 40, 47 in 48.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Znamka Skupnosti – Pritožbeni postopek – Osebe s pravico do pritožbe in s pravico biti stranka v pritožbenem postopku – Osebe, katerih zahtevkom ni ugodeno z odločbo – Postopek z ugovorom, ki se opira na več prej registriranih nacionalnih znamk – Odločba, s katero je ugodeno ugovoru, ne da bi bile pri tem upoštevane vse prej registrirane znamke – Odločba, s katero je ugodeno zahtevkom vložnika ugovora – Možnost predlagatelja, da svojo zahtevo za znamko Skupnosti preoblikuje v zahtevo za nacionalno znamko v ustreznih državah članicah – Neobstoj vpliva

(Uredba Sveta št. 40/94, člena 58 in 108)

2. Znamka Skupnosti – Pripombe tretjih in ugovor – Preizkus ugovora – Prekinitev postopka, ob tem da je vložen ugovor, ki temelji na zahtevi za registracijo – Pooblastilo Urada za presojo po prostem preudarku

(Uredba Komisije št. 2868/95, člen 1, pravilo 20(6))

Summary

1. Zahtevkom stranke postopka, v katerem je bila izdana odločba v smislu člena 58 Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti, ugodi odločba oddelka za ugovore Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), s katero je bilo za vse zadevne proizvode in storitve ugodeno ugovoru, ki je bil vložen zoper registracijo znamke Skupnosti in je temeljil na več prej registriranih nacionalnih znamkah, tudi če ugovoru ne bi bilo ugodeno na podlagi vseh znamk, ki so bile navedene kot razlog za ugovor, zaradi česar lahko tako predlagatelj znamke Skupnosti v skladu s členom 108 Uredbe št. 40/94 svojo prijavo vedno preoblikuje v zahtevo za nacionalno znamko v državah članicah, glede katerih njegova prijava znamke Skupnosti ni bila zavrnjena.

Namen postopka z ugovorom je namreč, da podjetju da možnost, da v skladu z enotnim postopkom ugovarja prijavi znamke Skupnosti, ki bi lahko povzročila verjetnost zmede z njenimi prejšnjimi znamkami ali pravicami in ne bi vnaprej urejala morebitnih sporov na nacionalni ravni.

Poleg tega dejstvo, da oddelek za ugovore ne upošteva določenih prej registriranih nacionalnih znamk, nima negativnih pravnih posledic za vlagatelja ugovora, ker je postopek konverzije prijave znamke Skupnosti v prijavo nacionalne znamke le ena možnost, ki jo ima prijavitelj znamke Skupnosti. V ničemer mu namreč ne daje pravice da bo njegova zahteva sprejeta in prijavitelju, čigar prijava znamke Skupnosti je bila na podlagi postopka z ugovorom zavrnjena, nič ne preprečuje, da ne bi pri nacionalnih organih vložil enake prijave, ne da bi bilo treba izvesti postopek preoblikovanja.

(Glej točke 35, 41, 42 in 45.)

2. Iz pravila 20(6) Uredbe št. 2868/95 za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 o znamki Skupnosti, ki določa Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) „lahko začasno prekine vsakršni postopek ugovora, pri katerem ugovor temelji na prijavi registracije [...], dokler se v tem postopku ne sprejme dokončne odločitve„ izhaja, da zadevna začasna prekinitev ostaja možnost UUNT, ki jo ta izkoristi le, če presodi, da je to upravičeno.

(Glej točko 46.)
406

Glede obremenilnih dokazov mora zadevno podjetje dokazati, da bi bil rezultat, do katerega je prišla Komisija v odločbi, drugačen, če bi moral biti dokument, ki ni bil poslan in na katerega se je Komisija oprla pri obdolžitvi tega podjetja, izločen kot obremenilni dokaz. Glede razbremenilnih dokazov mora zadevno podjetje dokazati, da je lahko njihovo nerazkritje v njegovo škodo vplivalo na potek postopka in vsebino odločbe Komisije. Dovolj je, če dokaže, da bi lahko navedene razbremenilne dokumente uporabilo pri svoji obrambi, in sicer da bi se, če bi se nanje lahko oprlo v upravnem postopku, lahko sklicevalo na dokaze, ki ne bi bili skladni z ugotovitvami, do katerih je prišla Komisija, in bi lahko tako kakor koli vplivali na njeno presojo v poznejši odločbi, vsaj glede teže in trajanja njemu očitanega dejanja, ter s tem na višino globe. Možnost, da bi lahko nerazkrit dokument vplival na potek postopka in na vsebino odločbe Komisije, se lahko dokaže le po predhodni presoji nekaterih dokazov, ki kažejo, da bi bili lahko nerazkriti dokumenti – glede na te dokaze – tako pomembni, da jih ne bi smeli zanemariti (zgoraj v točki 405 navedena sodba Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točke od 73 do 76, in zgoraj v točki 88 navedena sodba Hoechst proti Komisiji, točka 146).