Merilo podpore iranski vladi iz člena 20(1)(c) Sklepa 2010/413, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2012/635, in iz člena 23(2)(d) Uredbe št. 267/2012, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1263/2012, je treba razlagati tako, da se nanaša na dejavnosti zadevne osebe ali subjekta, ki lahko – čeprav sama po sebi nista neposredno ali posredno povezana s širjenjem jedrskega orožja – to širjenje spodbujata z zagotavljanjem materialnih, finančnih ali logističnih sredstev oziroma podpore iranski vladi, zaradi katerih lahko ta izvaja dejavnost širjenja jedrskega orožja.

Pravilo, na podlagi katerega morajo na podlagi člena 266 PDEU, kadar je bil nek akt razglašen za ničen ali je bilo ugotovljeno, da je neveljaven, institucije, ki so ta akt sprejele, zgolj sprejeti ukrepe za izvršitev te sodbe pomeni, da imajo institucije široko diskrecijsko pravico pri izbiri načina za odpravo ugotovljene nezakonitosti, pri čemer morajo biti ti ukrepi v skladu z izrekom zadevne sodbe in z obrazložitvijo, ki je njegova nujna podlaga.

V zvezi s sodbo, s katero je sodišče Unije razglasilo za nične akte, s katerimi je bila tožeča stranka prvotno vpisana na seznam oseb, za katere veljajo omejevalni ukrepi, zaradi nezadostnosti elementov, ki jih je Svet predložil za utemeljitev njihove dejanske podlage, pa je treba ugotoviti, da se lahko vprašanje, ali lahko Svet ponovno uvrstitev izvede na podlagi drugih razlogov od tistih, ki so bili navedeni v aktih, razglašenih za nične, v zvezi s katerim je treba ugotoviti, ali je z ničnostno sodbo omejena možnost Sveta, da sprejme akte o ponovni uvrstitvi, preuči glede na načelo pravnomočnosti Na podlagi tega načela ničnostne sodbe, ki jih razglasijo sodišča Unije, postanejo z dokončnostjo pravnomočne. Ta pravnomočnost se ne nanaša le na izrek ničnostne sodbe, ampak tudi na obrazložitev, ki je nujna podlaga izreka, zato sta obrazložitev in izrek nerazdružljiva. Pravnomočnost pa se nanaša samo na dejanska in pravna vprašanja, ki so bila dejansko ali nujno obravnavana v zadevni sodni odločbi. V zvezi s tem je treba ugotoviti, da iz ugotovitve nezadostnosti elementov, ki jih je Svet predložil, za katero velja pravnomočnost, ni mogoče izpeljati zaključka, da Svet nato ne bi mogel upoštevati drugih dokazov za potrditev verodostojnosti podanih razlogov ali da nikoli ne bi mogel dokazati, da tožeča stranka podpira širjenje jedrskega orožja ali drugim osebam in subjektom pomaga pri kršenju določb omejevalnih ukrepov, ki se nanašajo nanje, ali pri tem, da se jim izogibajo.

Vendar načelo učinkovitega sodnega varstva, ki je splošno pravno načelo, ki je sedaj potrjeno v členu 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, Svetu ne preprečuje, da osebo ali subjekt na podlagi drugih razlogov od tistih, na katerih je temeljila prvotna uvrstitev te osebe ali subjekta, ponovno uvrsti na seznam oseb in subjektov, katerih premoženje se zamrzne. S tem načelom se namreč želi zagotoviti, da se lahko akt, ki posega v položaj, izpodbija pred sodiščem, in ne to, da ne more biti sprejet nov akt, ki posega v položaj, ki temelji na drugi podlagi. Če se sklep institucije Unije, zoper katerega je vložena tožba, razglasi za ničen, se zato zanj šteje, da ni nikoli obstajal, in ta institucija, ki namerava sprejeti nov sklep, lahko izvede celovit preizkus in navede druge razloge od tistih, na katerih je temeljil sklep, ki je bil razglašen za ničen.

(Glej točke od 68 do 71, 73 in od 79 do 81.)