ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Na področju državnih pomoči uporaba merila zasebnega vlagatelja za posredovanje države članice v korist podjetja, katerega delničarka je, ni odvisna od oblike, v kateri je bila ugodnost podeljena, ampak od opredelitve tega posredovanja za odločitev, ki jo je sprejel delničar zadevnega podjetja. Poleg tega je to merilo navedeno med elementi, ki jih mora Komisija upoštevati pri ugotavljanju obstoja pomoči, in ni izjema, ki bi se uporabljala le na predlog države članice, kadar je ugotovljeno, da so izpolnjeni temeljni elementi pojma državne pomoči, nezdružljive s skupnim trgom, iz člena 87(1) ES.

Zato mora Komisija, če ugotovi, da je mogoče uporabiti merilo zasebnega vlagatelja, zadevno državo članico prositi, naj ji predloži vse upoštevne podatke, na podlagi katerih bo lahko preverila, ali so pogoji za uporabnost in uporabo tega merila izpolnjeni.

Uporaba teh načel ne more biti vprašljiva le zaradi dejstva, da gre v posameznem primeru za uporabnost merila zasebnega vlagatelja pri spremembi pogojev odkupa vrednostnih papirjev, ki jih je izdalo zadevno podjetje in ki jih je država članica pridobila v okviru državne pomoči.

(Glej točke od 30 do 34.)
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:C:2013 :396 1OBVESTILAONEOBJAVLJENIHODLOČBAH
Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 1 3. junija 2 0 1 3  – Komisija proti Italiji
(Zadeva C-3 4 5 / 1 2 )
„Neizpolnitev o bveznosti države — Direktiva 2002 /91/ES — Energetska u činkovitost stavb — 
Členi 7(1) in (2), 9, 10 in 15(1) — Napačen prenos — Neizvršitev p renosa v predpisanem r oku — 
Direktiva 2010 /31/EU — Člen 29“
1. Energija — Energetska učinkovitost stavb — Direktiva 2002 /91 — Obveznost izdaje energetske 
izkaznice prodajalcu ali najemniku stavbe — Izdelava energetske izkaznice s strani izvedenca — 
Nacionalna ureditev, ki določa izjeme, ki niso določene v direktivi — Neizpolnitev obveznosti 
(Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2002 /91/ES, členi 7(1) in (2), 10 in 15(1), in 2010 /31, 
člen 29) (Glej točki 26 in 27 in izrek.)
2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga o pravi So dišče — 
Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem m nenju (člen 258 P DEU; 
Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2002 /91/ES, člena 9 in 15(1), in 2010 /31, člen 29) (Glej 
točko 28.)
Predmet
Neizpolnitev o bveznosti države – Nesprejetje ukrepov, potrebnih za uskladitev s členi 7(1) in (2) in 10 
ter 15(1) Direktive 2002 /91/ES ev ropskega Parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2002 o energetski 
učinkovitosti stavb (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 12, zvezek 2, str. 168), v povezavi 
s členom 29 D irektive 2010 /31/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. maja 2010 o energetski 
učinkovitosti stavb (UL L 153, str. 13)
Iz rek
1. Italijanska republika s tem, da n i določila obveznosti glede izdaje energetske izkaznice v primeru 
prodaje ali oddaje nepremičnine v skladu s členoma 7 in 10 D irektive 2002 /91/ES Evropskega 
parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2002 o energetski u činkovitosti stavb, in s tem, da 
Evropske ko misije ni obvestila o ukrepih za prenos člena 9 Direktive 2002 /91, ni izpolnila 
obveznosti iz členov 7(1) in (2) in 10 n avedene dir ektive ter člena 15(1) te dir ektive v povezavi 
s členom 29 D irektive 2010 /31/EU E vropskega parlamenta in Sveta z dne 19. maja 2010 
o energetski učinkovitosti stavb.
2 ECLI:EU:C:2013 :396OBVESTILAONEOBJAVLJENIHODLOČBAH
2. Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:C:2013 :575 1OBVESTILAONEOBJAVLJENIHODLOČBAH
Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 1 9. septembra 2 0 1 3  – E F IM p roti Komisiji
(Zadeva C-5 6 / 1 2 P)
„Pritožba — Konkurenca — Zloraba prevladujočega položaja — Trg kar tuš in tonerjev — Odločba 
o zavrnitvi pritožbe — Nezadostni interes Skupnosti — Majhna verjetnost možnosti dokaza kršitve 
člena 82 E S — Pomem bnost teže zatrjevane kršitve“
1. Pritožba — Razlogi — Nujnost natančne kritike točke obrazložitve, ki jo je podalo Splošno sodišče 
[člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 58; Poslovnik So dišča, člen 168(1)(d) in 169(2)] (Glej točke 
od 21 d o 24, 40, 41, 44, 47 in 64.)
2. Pritožba — Razlogi — Napačna presoja de jstev in dokazov — Nedopustnost — Nadzor Sodišča nad 
presojo de jstev in dokazov — Izključitev, razen ob izkrivljanju (člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, 
člen 58) (Glej točke 39, 43, 47, 63, 66 in 108.)
3. Konkurenca — Upravni postopek — Preučitev pritožb — Določitev prednosti s strani Komisije — 
Obveznost Komisije, da o obstoju kršitve odloci z odločbo — Neobstoj — Upoštevanje interesa 
Unije, povezanega s preučitvijo zadeve — Diskrecijska pravica Komisije — Obveznost obrazložitve 
odločbe o razvrstitvi — Obseg — Sodni nadzor — Meje (člena 101 P DEU in 102 P DEU; Uredba 
Sveta št. 1/2003 ; Uredba Komisije št. 773/2004 , člen 7(2)) (Glej točke od 57 d o 61, 71, 72 in od 82 
do 89.)
4. Pritožba — Razlogi — Zgolj ponovitev razlogov in trditev, predstavljenih pred Splošnim sodiščem — 
Nedopustnost (člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točki 76 in 97.)
5. Pritožba — Razlogi — Razlog, prvič naveden v okviru pritožbe — Nedopustnost (člen 256(1) PDEU; 
Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člen 170(1)) (Glej točko 109.)
Predmet
Pritožba zoper sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 24. novembra 2011 v zadevi EFIM p roti 
Komisiji (T 296 /09), s katero je Splošno s odišče zavrnilo tožbo za razglasitev n ičnosti odločbe Komisije 
C(2009 ) 4125 z dne 20. maja 2009 , s katero je bila zavrnjena pritožba COMP/C 3/39.391 gl ede 
storjenih kr šitev dr užb Hewlett-Packard , Lexmark, C anon i n Epson z oper člena 81 E S in 82 E S na
2 ECLI:EU:C:2013 :575OBVESTILAONEOBJAVLJENIHODLOČBAH
 trgih za brizgalne tiskalnike – Pristojnost Komisije – O bveznosti pri preiskavah pritožb – N eobstoj 
interesa Skupnosti – Sorazmernost – N eobstoj obrazložitve – K ršitev p ravic obrambe – Sporočilo 
Komisije glede obravnavanja pritožb
Iz rek
1. Pritožba se zavrne.
2. European Federation o f Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) se naloži plačilo stroškov.
Varstvo potrošnikov – Potrošniške kreditne pogodbe – Direktiva 2008/48 – Obveznost dajalca kreditov, da preveri kreditno sposobnost kreditojemalca – Kršitev te obveznosti s strani dajalca kreditov – Nacionalna pravila glede kazni – Izguba pravice do pogodbenih obresti – Ohranitev pravice do povišanih zakonskih obresti – Nedopustnost – Pogoj – Zneski, ki jih dobi dajalec kreditov po izgubi obresti, ki niso občutno nižji od tistih, do katerih bi bil upravičen, če bi izpolnil to obveznost – Presoja nacionalnega sodišča

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008/48, člen 23)
(Glej točke od 29 do 33 in 42.)

Člen 3(1) Direktive 72/166 o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja take odgovornosti ter člen 1(1) in (2) Direktive 84/5 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil, kot je bila spremenjena z Direktivo 2005/14, je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni zakonodaji, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki določa posebno ureditev za odškodnino za nepremoženjsko škodo, nastalo zaradi lažjih telesnih poškodb zaradi prometnih nesreč z motornimi vozili, ki omejuje odškodnino za takšno škodo, glede na to, kar je dopustno v primeru povračila za isto škodo, ki nastane iz drugih razlogov, kot so te nesreče.

Po eni strani takšna nacionalna zakonodaja izhaja iz nacionalnega materialnega prava o civilni odgovornosti, na katerega se sklicujeta Direktivi 72/166 in 84/5, po drugi strani pa se z njo ne omejuje kritje za civilno odgovornost, ki jo določa pravo Unije, na podlagi katerega je civilna odgovornost pri uporabi motornih vozil, določena v skladu z uporabljivim nacionalnim pravom, krita z zavarovanjem, ki je skladno s temi direktivami.

(Glej točke 39, 47 in izrek.)
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:C:2013 :828 1Zadeva C-4 8 4 / 1 2
Georgetown Un iversity
proti
Octrooicentrum N ederland
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki g a je vložilo Rechtbank ’s-Gravenhage)
„Zdravila za uporabo v humani me dicini — Dodatni varstveni certifikat — Uredba (ES) št. 469/2009 — 
Člen 3 — Pogoji za pridobitev certifikata — Možnost pridobitve ve č dodatnih varstvenih certifikatov na 
podlagi istega patenta“
Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 12. decembra 2013
1. Približevanje zakonodaj — Enotne zakonodaje — Industrijska in p oslovna lastnina — 
Patentno pravo — Dodatni varstveni certifikat za zdravila — Pogoji za pridobitev — Patent, 
s katerim se v aruje kom binacija več učinkovin — Dovoljenje za dajanje v promet in dodatni 
varstveni certifikat, izdana za zdravilo, ki vsebuje to kom binacijo učinkovin — Prijava za 
certifikat, ki se n anaša na eno od teh učinkovin, ki je posamično varovana z navedenim 
patentom — Dopustnost
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 469/2009 , člena 1(b) in (c), in 3(a) in (c))
2. Približevanje zakonodaj — Enotne zakonodaje — Industrijska in p oslovna lastnina — 
Patentno pravo — Dodatni varstveni certifikat za zdravila — Cilj
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 469/2009 )
1. Člen 3 Uredbe št. 469/2009 o dodatnem v arstvenem c ertifikatu za zdravila je treba razlagati tako, da 
ne nasprotuje temu, da b i imetnik osnovnega patenta in dovoljenja za da janje v promet za zdravilo, ki 
sestoji iz ko mbinacije ve č učinkovin, ki j e že pridobil dodatni varstveni certifikat za to ko mbinacijo 
učinkovin, ki j e varovana s patentom v smislu člena 3(a) navedene uredbe, pridobi dodatni varstveni 
certifikat tudi za eno o d teh učinkovin, ki j e ko t taka p osamično p rav tako v arovana z navedenim 
patentom.
Patent, ki v aruje ve č različnih izdelkov, lahko v sekakor načeloma omogoča pridobitev ve č dodatnih 
varstvenih certifikatov v povezavi z vsakim o d teh ra zličnih izdelkov, zlasti če vsakega od njih ko t 
takega varuje ta osnovni patent v smislu člena 3(a) Uredbe št. 469/2009 v povezavi z njenim 
členom 1(b) in (c) in je če zajet v zdravilu, za katero obstaja dovoljenje za dajanje v promet.
(Glej točki 30 in 41 ter izrek.)
2. Glej besedilo odločbe.
(Glej točko 36.)
Zaradi bistvenih razlik, ki obstajajo med tema postopkoma glede njunega poteka, zlasti v zvezi z določitvijo vsebine sklepa, ki ga je treba sprejeti, in udeleženimi institucijami, Svet postopka, ki se začne s predlogom Komisije na podlagi člena 3 Priloge XI h Kadrovskim predpisom, na podlagi tega predloga ne more preoblikovati v postopek, ki temelji na členu 10 te priloge. Ker se predlog, vložen na podlagi tega člena 3, v nasprotju s predlogom, ki temelji na členu 10 Priloge XI h Kadrovskim predpisom, ne predloži Evropskemu parlamentu, takega preoblikovanja ni mogoče izvesti, niti če bi se Evropski parlament in Svet dogovorila o takem postopanju.

Ob upoštevanju posebnosti postopkov, določenih v Prilogi XI h Kadrovskim predpisom, in okvir, v katerega so umeščene, zlasti vlogo, ki s je členom 65(1) Kadrovskih predpisov Svetu dodeljena v okviru letnega pregleda ravni osebnih prejemkov, je Svet pristojen, da oceni objektivne podatke, ki jih je predložila Komisija, da bi ugotovil, ali obstaja resno in nenadno poslabšanje ekonomskega in socialnega položaja v Uniji, ki omogoča, da se „običajna“ metoda letne prilagoditve osebnih prejemkov in pokojnin iz člena 3 Priloge XI h Kadrovskim predpisom ne uporabi in se uvede postopek iz člena 10 te priloge, zato da bi lahko Svet skupaj z Evropskim parlamentom odločil o ustreznih ukrepih, ki jih Komisija predlaga v takšnem položaju krize.

Kadar Svet na podlagi objektivnih podatkov, ki jih predloži Komisija, ugotovi, da obstaja tako resno in nenadno poslabšanje v smislu tega člena 10, mora Komisija na podlagi navedenega člena Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti ustrezne predloge. Komisija pa ima polje proste presoje glede vsebine teh predlogov; z drugimi besedami, glede vprašanja, kateri ukrepi se ji zdijo primerni glede na dani ekonomski in socialni položaj ter, če je potrebno, druge dejavnike, ki jih je treba upoštevati, kot so tisti, ki se nanašajo na upravljanje s človeškimi viri in zlasti kadrovske potrebe.

(Glej točke 63, 66, 67, 72 in 74.)
To, kar je odločilno v okviru uporabe merila zasebnega vlagatelja, je namreč, ali so zadevni ukrepi taki, ki bi jih lahko odobril zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu, ki želi v bolj ali manj dolgem času ustvariti dobiček.

Zakonski garancijski ukrep, ki za državne organe, med drugim regionalne, pomeni obveznost posredovanja v primeru plačilne nesposobnosti ali likvidacije zadevne posojilne ustanove in v skladu s katerim imajo upniki posojilnih ustanov neposredne zahtevke do javnega organa, ki je garant, če je posojilna ustanova v postopku likvidacije ali plačilno nesposobna in če sredstva te ustanove ne zadostujejo za njihovo poplačilo, ob upoštevanju teh značilnosti ni bil dan pod normalnimi tržnimi pogoji in ga zato ni mogoče upoštevati pri presoji ravnanja nacionalnih organov glede na merilo zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu.

(Glej točke 52, 53, 55 in od 56 do 60.)

Tržna cena pomeni najvišjo ceno, ki jo je za to družbo v položaju, v katerem se je znašla, pod običajnimi pogoji konkurence pripravljen plačati zasebni vlagatelj. Nacionalni organi lahko, da bi to preverili, upoštevajo zlasti obliko, ki se uporablja za prenos, na primer javni razpis, katerega namen je zagotoviti prodajo pod tržnimi pogoji, ali strokovno poročilo, ki je bilo morebiti sestavljeno v času prenosa. Če javni organ torej namerava prodati podjetje v svoji lasti v okviru odprtega, preglednega in nepogojnega postopka javnega razpisa, je mogoče domnevati, da je tržna cena enaka najvišji ponudbi, pri čemer je treba ugotoviti, prvič, ali je ta ponudba zavezujoča in zanesljiva, in drugič, ali ni poleg cene upravičeno upoštevati tudi druge ekonomske dejavnike. V takih okoliščinah namreč Komisiji ni mogoče naložiti, naj pri preverjanju tržne cene uporabi druga sredstva, kot so neodvisna strokovna mnenja. Poleg tega lahko najvišja ponudba, podana v okviru postopka javnega razpisa, ki je bil zaradi nezakonitih pogojev nepravilno izveden, kljub temu ustreza tržni ceni, kadar nezakonitosti pogojev razpisnega postopka niso vplivale na znesek te ponudbe tako, da je njihova posledica njeno znižanje.

Zasebni prodajalec v tržnem gospodarstvu bo tako načeloma izbral najvišjo ponudbo za nakup, če je ta zavezujoča in zanesljiva, ne glede na razloge, zakaj je potencialni kupec predložil navedeno ponudbo. Z vidika takega zasebnega prodajalca razlogi, iz katerih je določeni ponudnik predložil ponudbo v določeni višini, niso odločilni. Če je podjetje odkupljeno po najvišji tržni ceni, ki bi jo bil pod običajnimi pogoji konkurence pripravljen plačati zasebni vlagatelj za družbo v položaju, v katerem se je znašla, je bilo z vseh vidikov ocenjeno na tržno ceno in kupca ni mogoče obravnavati, kot da je v prednosti pred drugimi subjekti na trgu.

(Glej točke od 92 do 96, 99, 114 in 117.)
Preizkus členov 3(1), 4(2), 5(1) in 9(3), prvi pododstavek, in Priloge, oddelek B, točka 2, Uredbe št. 21/2004 o uvedbi sistema za identifikacijo in registracijo ovc in koz ter o spremembi Uredbe št. 1782/2003 in direktiv 92/102 in 64/432, to je določb, s katerimi se rejcem ovc in koz naložijo obveznosti v zvezi z elektronsko individualno identifikacijo živali in vodenjem registra na gospodarstvu, ni izkazal ničesar, kar bi lahko vplivalo na njeno veljavnost glede svobode gospodarske pobude, kot je določena v členu 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.

Namreč, čeprav lahko navedene določbe rejcem živali za trženje omejujejo pravico do svobode gospodarske pobude, pa ta ni absolutna. Podvržena je lahko širokemu spektru posegov organov javne oblasti, ki lahko v splošnem interesu določijo omejitve za izvajanje gospodarske dejavnosti.

V zvezi s tem velja, da so varovanje zdravja, boj proti epizootskim boleznim in dobro počutje živali cilji, ki se prepletajo in so legitimni cilji v splošnem interesu zakonodaje Unije, tako kot vzpostavitev notranjega kmetijskega trga v zadevnem sektorju. Obveznosti sistema, uvedenega z Uredbo št. 21/2004, so primerne za uresničitev cilja nadzora nad epizootskimi boleznimi in ni bil ugotovljen noben element, ki bi lahko omajal učinkovitost tega sistema v celoti. Ker so te obveznosti nujne za uresničitev ciljev, ki jim sledi navedena uredba, in ker jih je zakonodajalec Unije lahko legitimno naložil in presodil, da nevšečnosti, ki so posledica teh obveznosti, niso čezmerne glede na cilje Uredbe št. 21/2004, zakonodajalec Unije ni storil napake pri preizkusu prednosti in slabosti teh obveznosti glede na zadevne interese, tako pa tudi ni kršil svobode gospodarske pobude rejcev ovc in koz.

(Glej točke 26, 28, 35, 42, 59 in 75 ter izrek.)
Na podlagi načela prikazovanja resnične in poštene slike, ki je določeno v členu 2, od (3) do (5), Četrte direktive 78/660/EGS o letnih računovodskih izkazih posameznih vrst družb, ni mogoče odstopiti od načela obračunavanja sredstev na podlagi njihove nabavne cene ali proizvodnih stroškov, ki je določeno v členu 32 navedene direktive, in ta sredstva ovrednotiti na podlagi njihove dejanske vrednosti, če so nabavna cena ali proizvodni stroški teh sredstev očitno nižji od njihove dejanske vrednosti.

Na podlagi člena 32 navedene direktive resnična in poštena slika, ki jo morajo prikazovati letni računovodski izkazi družb, temelji na vrednotenju sredstev ne po njihovi dejanski vrednosti, ampak po njihovi izvirni vrednosti.

Na podlagi člena 2(5) navedene direktive je sicer mogoče, da bo treba v izjemnih primerih opustiti ta člen 32, če bi se s to metodo prikazovala izkrivljena slika sredstev in obveznosti, finančnega stanja in dobička ali izgube družbe, vendar podcenjenost sredstev v poslovnih knjigah družb kot taka ne more pomeniti takega izjemnega primera. Možnost, da so nekatera sredstva v poslovnih knjigah družb podcenjena, če je njihova nabavna cena nižja od njihove dejanske vrednosti, je namreč zgolj nujna posledica tega, da se je zakonodajalec Unije v členu 32 navedene direktive odločil za metodo vrednotenja, ki ne temelji na dejanski vrednosti sredstev, ampak na njihovi izvirni vrednosti.

Poleg tega je ta podcenjenost nekaterih sredstev v poslovnih knjigah družbe združljiva z načelom preudarnosti, ki je določeno v členu 31(1)(c) navedene direktive. Natančneje, z vrednotenjem teh sredstev po njihovi dejanski vrednosti bi bil v poslovnih knjigah družbe prikazan dobiček, kar bi bilo v nasprotju s členom 31(1)(c)(aa) navedene direktive, v skladu s katerim se lahko vključijo le dobički na dan bilance stanja.

(Glej točke 35, od 37 do 40, 42 in izrek.)
Splošni davčni sistem, ki določa, da družbe lahko prenesejo in odbijejo izgube, nastale med davčnim letom, od prihodkov naslednjih let, da je ta prenos prepovedan v primeru spremembe lastništva in da te prepovedi, z odstopanjem, v določenih primerih ni mogoče uporabiti s pooblastitvijo pristojnih organov, lahko izpolni pogoj selektivnosti, kot del pojma pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, če bi se izkazalo, da referenčni sistem, namreč običajni sistem obsega prepoved odbitja izgube v primeru spremembe lastništva, na podlagi katerega bi sistem odobritve iz tretjega odstavka tega člena pomenil izjemo. Takšno ureditev je mogoče utemeljiti z značilnostmi ali strukturo sistema, v katerega je vpet, ker ta utemeljitev izključuje, da bi bil nacionalni pristojni organ glede pristojnosti odstopanja od prepovedi odbitja izgube lahko deležen diskrecijske pravice, na podlagi katere lahko utemelji svoje odločitve glede odobritve, na podlagi meril, ki niso v zvezi z davčnim sistemom.

Ukrep, ki pomeni izjemo od uporabe splošnega davčnega sistema, je mogoče upravičiti, če lahko zadevna država članica dokaže, da ta ukrep neposredno izhaja iz temeljnih ali usmerjevalnih načel davčnega sistema. Utemeljitev je mogoča, če je v okviru postopka odobritve diskrecijska pravica pristojnega organa omejena na preučitev pogojev, določenih za zasledovanje nekega davčnega cilja, merila, ki jih ti organi uporabijo, pa so lastna davčnemu sistemu. Nasprotno, če imajo pristojni organi diskrecijsko pravico izbire upravičencev in pogojev za dodelitev ukrepa na podlagi meril, ki so tuja davčnemu sistemu, kot je ohranitev zaposlitve, je treba za izvajanje te diskrecijske pravice šteti, da daje prednost posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga v primerjavi z drugimi podjetji in proizvodnjo drugega blaga, ki bi bila glede na cilj, ki si ga prizadeva doseči zadevna ureditev, v primerljivem dejanskem in pravnem položaju. V tej zvezi dejstvo delovanja na podlagi politike regionalnega razvoja ali socialne kohezije ne zadostuje za to, da bi se ukrep, sprejet v okviru te politike, le zaradi tega štel za upravičen na podlagi značilnosti ali splošne strukture sistema.

(Glej točke 22, 24, 26, 27, 29, 32 in točko 1 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Usklajevanje davčnih zakonodaj – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Opravljanje storitev – Transakcija, ki je sestavljena iz več elementov – Transakcija, ki jo je treba šteti za enotno

(Direktiva Sveta 2006/112)

2. Usklajevanje davčnih zakonodaj – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Opravljanje storitev – Določitev kraja, ki je davčno upoštevna navezna okoliščina – Storitev skladiščenja – Izključitev iz področja uporabe člena 47 Direktive 2006/112 – Pogoji

(Direktiva Sveta 2006/112, člen 47)

Summary

1. Glej besedilo odločbe.

(Glej točke od 20 do 22.)

2. Člen 47 Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2008/8, je treba razlagati tako, da opravljanje celovite storitve skladiščenja blaga, ki zajema prevzem blaga v skladišču, njegovo spravljanje na ustrezne skladiščne regale, njegovo shranjevanje, njegovo pakiranje, njegovo odpremo, njegovo razkladanje in njegovo nakladanje, ne spada na področje uporabe tega člena, razen če skladiščenje predstavlja glavno storitev enotne transakcije in je prejemnikom te storitve dodeljena pravica do uporabe celotne izrecno določene nepremičnine ali njenega dela.

Ker je veliko število storitev tako ali drugače povezanih z nepremičninami, mora biti cilj opravljanja storitve nepremičnina sama. To še posebej velja, kadar je treba izrecno določeno nepremičnino šteti za bistveni element opravljanja storitev, ker predstavlja osrednji in nepogrešljiv sestavni del opravljanja storitev.

(Glej točki 35 in 39 ter izrek.)
Člen 267, tretji odstavek, PDEU je treba razlagati tako, da mora predložitveno sodišče sámo določiti in oblikovati vprašanja za predhodno odločanje glede razlage prava Unije, za katera presodi, da so upoštevna za rešitev spora o glavni stvari. Nacionalna pravila, ki bi posegala v to pristojnost, naj se ne uporabijo.

Pravila, kot so določena v kodeksu ravnanja, ki kot merilo za določanje honorarjev geologov poleg kakovosti in pomembnosti storitve določajo tudi dostojanstvo poklica, pomenijo sklep podjetniškega združenja v smislu člena 101(1) PDEU, katerega posledica bi lahko bila omejevanje konkurence na notranjem trgu. Nacionalno sodišče mora ob upoštevanju celotnega okvira, v katerem ta kodeks učinkuje, vključno z nacionalnim pravnim okvirom in prakso nacionalne geološke zbornice glede uporabe navedenega kodeksa, presoditi, ali je navedena posledica prisotna v obravnavanem primeru. Navedeno sodišče mora preveriti tudi, ali se lahko pravila tega kodeksa ob upoštevanju vseh upoštevnih elementov, ki jih ima to sodišče na voljo, zlasti ker se sklicujejo na merilo v zvezi z dostojanstvom poklica, štejejo za nujna za uresničevanje legitimnega cilja, ki je povezan z jamstvi za uporabnike storitev geologov, zlasti ker se to merilo dodaja drugim kriterijem za določanje honorarjev, ki so tesno povezani s kakovostjo dela navedenih geologov, kot so pomembnost in zahtevnost dela, tehnično znanje in potreben trud.

(Glej točki 55 in 57 ter točko 2 izreka.)
79

Splošno sodišče je izhajalo ravno iz te predpostavke in v točkah od 83 do 88 izpodbijane sodbe presodilo, da Komisija v tem primeru ob upoštevanju tega, da se Sodišče v sodbah iz leta 2004 in iz leta 2008 ni izreklo glede skladnosti zakona št. 67/2007 s pravom Unije, ni bila niti pooblaščena za to, da sama opravi takšno presojo, niti za to, da iz nje izpelje posledice za izračun denarne kazni.