Direktivo 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba ob upoštevanju členov 3(1)(c) in (3) v povezavi z uvodno izjavo 13 te direktive razumeti tako, da zajema plačila v smislu člena 157(2) PDEU. Plačilo za pripravljenost, ki je namenjeno javnim uslužbencem, ki so bili odpuščeni, ker je bilo njihovo delovno mesto ukinjeno, in ki predstavlja sedanjo ugodnost v denarju, ki jo delodajalec izplača javnemu uslužbencu zaradi njegove zaposlitve, zato pomeni plačilo v smislu člena 157(2) PDEU in posledično spada na področje uporabe Direktive 2000/78.

(Glej točke od 39 do 41 in od 43 do 45 ter točko 2 izreka.)

Ker plačilo za pripravljenost, ki je namenjeno javnim uslužbencem, ki so bili odpuščeni, ker je bilo njihovo delovno mesto ukinjeno, ni niti pravica do starostne pokojnine niti pravica do invalidske pokojnine v smislu člena 6(2) Direktive 2000/78, se ta določba za to pravico ne uporablja.

Ker namreč ta določba državam članicam omogoča, da uvedejo izjemo od načela prepovedi diskriminacije na podlagi starosti, je treba to določbo razlagati ozko. Besedilo člena 6(2) in splošna sistematika ter namen Direktive 2000/78 potrjujejo ugotovitev, da je namen te določbe, da se uporabi le v taksativno naštetih primerih.

Člen 6(2) Direktive 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da se uporabi le za pravice do starostne ali invalidske pokojnine za potrebe panožnih sistemov socialne varnosti.

Člena 2 in 6(1) Direktive 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji, v skladu s katero javni uslužbenec, ki je dopolnil upokojitveno starost, zgolj zaradi tega dejstva ni upravičen do plačila za pripravljenost, ki je namenjeno javnim uslužbencem, ki so bili odpuščeni, ker je bilo njihovo delovno mesto ukinjeno.

Gotovo cilj zagotoviti pripravljenost javnih uslužbencev in jim zagotoviti varstvo ob ukinitvi njihovega delovnega mesta, ob omejevanju plačila za pripravljenost le za javne uslužbence, ki varstvo potrebujejo in ki spoštujejo svojo obveznost pripravljenosti, izhaja iz kategorije legitimnih ciljev zaposlovalne politike in trga delovne sile v smislu člena 6(1) Direktive 2000/78. Poleg tega se dodelitev plačila za pripravljenost le javnim uslužbencem, ki niso upravičeni do starostne pokojnine, ne zdi neprimerna glede na zakonodajalčev cilj, niti očitno neprimerna za dosego navedenih legitimnih ciljev. Vendar nacionalna ureditev, ki avtomatično izključuje plačilo za pripravljenost javnim uslužbencem, ki se želijo upokojiti in ki bodo zato dejansko dobili starostno pokojnino, in tistim, ki želijo nadaljevati poklicno pot v javni upravi po 65. letu, in sicer le zato, ker bi bili med drugim slednji zaradi starosti lahko upravičeni do te pokojnine, presega, kar je potrebno za dosego želenih ciljev. Tak ukrep tako zaveže javne uslužbence, da sprejmejo starostno pokojnino v nižjem znesku od tistega, do katerega bi bili lahko upravičeni, če bi ostali aktivni v višji starosti.

Poleg tega bi bilo legitimne cilje te ureditve mogoče doseči z manj zavezujočimi, a vendarle primernimi ukrepi. Tako bi določbe – ki bi plačilo za pripravljenost omejevale le na javne uslužbence, ki so se začasno odpovedali starostni pokojnini, da bi nadaljevali poklicno dejavnost, pri čemer bi za primere, v katerih bi ti javni uslužbenci zavrnili ustrezno delovno mesto, določale ukrepe za preprečevanje zlorabe – lahko zagotovile, da to plačilo prejmejo le javni uslužbenci, ki so dejansko pripravljeni sprejeti nadomestno delovno mesto.

(Glej točke 51, 58, 66, 67, 69, 72, 74 in točko 2 izreka.)