ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 46 Direktive 2013/32, naslovljen „Pravica do učinkovitega pravnega sredstva“, določa:

„1. Države članice zagotovijo, da imajo prosilci pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem zoper:

(a) odločbo, izdano v zvezi z njegovo prošnjo za mednarodno zaščito, vključno z odločbo: (i) o neutemeljenosti prošnje v zvezi s statusom begunca in/ali subsidiarne zaščite,

[…]

3. Države članice zaradi spoštovanja odstavka 1 zagotovijo, da učinkovito pravno sredstvo vsaj v pritožbenih postopkih pred sodiščem prve stopnje zagotavlja podrobno inex nunc presojo dejstev in pravnih vprašanj, po potrebi vključno s presojo potreb po mednarodni zaščiti v skladu z Direktivo 2011/95/EU [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite] ( 8 ).

[…]

5. Brez poseganja v odstavek 6 države članice prosilcem dovolijo, da ostanejo na njihovem ozemlju do izteka roka, v katerem lahko uveljavljajo svojo pravico do učinkovitega pravnega sredstva in, če so tako pravico v tem roku uveljavljali, pa do zaključka postopka s pravnim sredstvom.

6. V primeru odločbe:

(a) o očitni neutemeljenosti prošnje v skladu s členom 32(2) ali odločbe o neutemeljenosti prošnje po obravnavi v skladu s členom 31(8), razen v primerih, ko te odločbe temeljijo na okoliščinah iz člena 31(8)(h);

(b) o nedopustnosti prošnje v skladu s členom 33(2)(a), (b) ali (d);

(c) o zavrnitvi nadaljevanja obravnavanja prosilčeve zadeve, ki je bilo prekinjeno v skladu s členom 28, ali

(d) o neobravnavanju ali nepopolnem obravnavanju prošnje v skladu s členom 39,

sodišče na podlagi prošnje prosilca ali na lastno pobudo odloči o pravici prosilca, da ostane na ozemlju države članice, če zaradi take odločitve prosilcu preneha pravica ostati v državi članici, in kadar v takih primerih v nacionalnem pravu ni predvidena pravica ostati v državi članici do zaključka postopka s pravnim sredstvom.

[…]“
99.

Komisija v tožbi ob sklicevanju na člen 14 Okvirne direktive zlasti navaja, da je mogoče homologirani tip razširiti na druga vozila, ki se razlikujejo od navedenega tipa, če ta vozila izpolnjujejo pravne pogoje, ki so veljali za podelitev prvotne homologacije, in je mogoče zanje šteti, da spadajo pod ta tip na podlagi meril iz Priloge II, del B, Okvirne direktive. Po mnenju Komisije ti pogoji v obravnavanem primeru niso izpolnjeni, saj naj bi bil tip 245G, homologiran takrat, ko se Direktiva o klimatskih sistemih še ni uporabljala, razširjen na vozila, ki so bila homologirana (in proizvedena) kot tipi 246, 176 in 117, ko se je navedena direktiva že uporabljala. Ta razširitev naj namreč ne bi bila takšna, kot je določena z Direktivo, temveč naj bi šlo za nadomestitev homologacije, ki je razširitev samo na videz, zato naj bi pomenila izogibanje pravu Unije. To ugotovitev je po navedbah Komisije mogoče podpreti z besedilom nekaterih posebnih določb Okvirne direktive, zlasti člena 6(6), ki določa, da že homologiran tip ne more biti predmet nadaljnje homologacije, pa tudi z branjem Priloge II, točka 7, ter prilog VII in IX. Navedene določbe naj bi namreč preprečevale možnost, da se homologacija nadomesti. Komisija v zvezi s tem poudarja, da je namen razširitve ta, da se nov tip obstoječega vozila uskladi z novimi zahtevami, ki so bile uvedene za nova vozila zaradi tehničnih inovacij, ne pa ta, da se uskladijo zahteve, veljavne za določen tip vozil.
(a)

Vodenje operacij in postopkov, ki vodijo do sprejetja sklepov Komisije o dodelitvi in o nepovratnih sredstvih in do sklenitve sporazumov o nepovratnih sredstvih, ter izvajanje ustreznih sklepov in sporazumov: – […] – – informiranje zavrnjenih in uspešnih kandidatov o sklepih Komisije o dodelitvi Komisije, […]“.
100.

Splošno sodišče je v točkah od 79 do 82 te sodbe najprej opozorilo na vlogo Komisije v zakonodajnem postopku, nato pa je navedlo, da mora biti Komisiji omogočeno, da pri pripravi in sestavi političnih predlogov deluje popolnoma neodvisno in v splošnem interesu. ( 46 ) Splošno sodišče je najprej pojasnilo vlogo ocen učinka ter dopustilo, da so take ocene del cilja preglednosti in odprtosti postopka odločanja Komisije, katerega namen sta priprava in sestava političnih predlogov, in del cilja sodelovanja zadevnih strani v navedenem postopku, ( 47 ) nato pa je iz tega izpeljalo, da mora biti Komisiji po opravljenem posvetovanju z zadevnimi stranmi in po tem, ko so bile informacije zbrane, omogočen prostor za razmislek, da lahko popolnoma neodvisno ter brez zunanjega pritiska in tudi brez vpliva tretjih oseb odloči o političnih pobudah, ki naj se predlagajo. ( 48 ) Natančneje, Splošno sodišče je v točki 95 te sodbe odločilo, da je treba „pristojnost dajanja pobud [Komisije na zakonodajnem področju] […] varovati pred vsakršnim vplivom javnih ali zasebnih interesov, ki bi zunaj organiziranih posvetovanj skušali Komisijo prisiliti k sprejetju politične iniciative, k njeni spremembi ali celo k njenemu odreku in ki bi tako podaljšali ali celo zapletli razpravo v okviru te institucije“.
55.

Iz tega izhaja, da je treba člen 3, točka 3, Okvirnega sklepa 2002/584 razlagati v tem smislu. Sklicevanje na starost, ki je uporabljeno, se nanaša na starost, pri kateri je mogoče za mladoletnega storilca uporabiti določeno kazen. Ni namreč mogoče sprejeti, da bi nekatere države članice z obrazložitvijo, da njihova nacionalna zakonodaja vsebuje tehniko presoje kazenske odgovornosti mladoletnikov od primera do primera s konkretnim preverjanjem sočasne izpolnjenosti treh meril, ki so opisana v točkah 36 in 37 teh sklepnih predlogov, lahko ponovile to analizo kot izvršitvena država članica. Na ta način bi se namreč vrnili k uporabi sistema zahtevne izročitve, v okviru katerega mora izvršitvena država članica zahtevati celoten spis o pregonu ali obsodbi in preveriti, ali se po vseh sestavinah sklada z njenim nacionalnim postopkom.
28.

Če take obveznosti ni, se predložitveno sodišče vsekakor sprašuje, kako je lahko veterinar v Libanonu preveril, ali so zahteve iz Uredbe št. 817/2010 izpolnjene, če ni imel dnevnika vožnje (načrta poti), ki bi se vodil od Kopra naprej. Predložitveno sodišče v zvezi s tem navaja, da v poročilu z dne 22. septembra 2010 in v dnevniku vožnje ni navedena točna ura prihoda ladje v pristanišče v Bejrutu 21. septembra 2010, niti ni bilo navedeno, da je bilo prvotno predvideno, da živali prispejo 16. septembra 2010. Predložitveno sodišče dodaja, da je po njegovih predvidevanjih prevoznik dnevnik voženj izročil uradnemu veterinarju v Kopru in da je to edini razlog, zakaj se ta del dnevnika vožnje ni vodil do Bejruta. Ker ima predložitveno sodišče pomisleke glede pravilne razlage uredb št. 1/2005 in št. 817/2010, se je odločilo, da prekine postopek in Sodišču v predhodno odločanje predloži naslednja vprašanja: „1. Ali je treba člen 5(4) in člen 8(2) [Uredbe Sveta (ES) št. 1/2005] v povezavi z določbami o dnevniku vožnje v Prilogi II k tej Uredbi razlagati tako, da organizatorja prevoza in/ali oskrbnika zavezujejo k temu, da mora pri prevozu živali v tretjo državo voditi dnevnik vožnje vse do namembnega kraja v tej tretji državi? 2. Ali je treba člena 5 in 7 [Uredbe Komisije (EU) št. 817/2010] v povezavi s členom 4 navedene Uredbe, razlagati tako, da je treba terjati vračilo izvoznih nadomestil, če dnevnik vožnje ni bil voden do namembnega kraja v tretji državi, ker je prevoznik izpolnil obveznost iz točke 7 Priloge II k Uredbi št. 1/2005 in dnevnik vožnje izročil uradnemu veterinarju na izhodni točki [iz območja Unije]? 3. Ali je člena 5 in 7 Uredbe št. 817/2010 v povezavi s členom 4 iste Uredbe mogoče razlagati tako, da je treba terjati vračilo izvoznih nadomestil, če izvoznik ne more dokazati, da so bile zahteve iz Uredbe št. 1/2005 izpolnjene v primeru, ko veterinar v okviru pregledov, ki jih v tretji državi opravlja v skladu s členom 3(1) Uredbe št. 817/2010, ne more preveriti, ali je načrt poti (dnevnik vožnje) zadovoljiv ali ne, torej, ali je v skladu z zahtevami iz Uredbe št. 1/2005 (in zato ne more potrditi, da so rezultati teh pregledov zadovoljivi), ker je prevoznik izročil dnevnik vožnje uradnemu veterinarju na izhodni točki [iz območja Unije]?“
7.

Člen 40 Decreto legislativo 12 aprile 2006, n. 163, Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE (zakonska uredba št. 163 z dne 12. aprila 2006, zakonik o javnih naročilih gradenj, storitev in blaga na podlagi direktiv 2004/17/ES in 2004/18/ES), ( 4 ) naslovljen „Upravičenost za izvedbo javnih gradenj“, med drugim določa: „1. Subjekti, ki na kateri koli podlagi izvajajo javna naročila gradenj, morajo biti za to usposobljeni in morajo zagotavljati, da se njihova dejavnost izvaja po načelih kakovosti, strokovnosti in lojalnosti. S tem namenom je treba za proizvode, procese, storitve in sisteme za zagotavljanje kakovosti v podjetju, ki jih uporabljajo ti subjekti, zagotoviti sistem izdaje potrdil v skladu z veljavno zakonodajo. 2. Uredba iz člena 5 določa enotni sistem potrjevanja usposobljenosti za vse osebe, ki na kateri koli podlagi izvajajo javna naročila gradenj v vrednosti, ki je višja od 150.000 EUR, glede na vrsto in vrednost gradenj. Z uredbo iz člena 5 je poleg tega mogoče redno revidirati kategorije usposobljenosti in pri tem določiti morebitne nove kategorije.“
66.

Na podlagi navedenega predlagam, naj Sodišče na predlog za predhodno odločanje, ki ga je predložilo Audiencia Provincial de Alicante (provincialno sodišče v Alicanteju, Španija), odgovori: 1. Člen 9(1)(b) in (c) Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Evropske unije je treba razlagati tako, da dejstvo, da nasprotujoči si znamki mirno soobstajata na delu ozemlja Unije, ne da bi povzročali zmedo, ne pomeni, da je na drugem delu tega ozemlja verjetnost zmede avtomatično izključena. Kljub temu je ta soobstoj upošteven element, ki se glede na okoliščine lahko upošteva pri celoviti presoji verjetnosti zmede in obstoja povezave med zadevnima znamkama na podlagi teh dveh določb. 2. Člen 9(1)(b) in (c) Uredbe št. 207/2009 je treba razlagati tako, da dejstvo, da zadevni znamki vključujeta isti izraz, ki je označba geografskega izvora, uporabljena v skladu z dobrimi poslovnimi običaji, ne more biti podlaga za ugotovitev obstoja verjetnosti zmede zaradi znamke Evropske unije ali škodovanja ugledu te znamke.
85.

Glede na vse navedeno predlagam, naj se na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Oberlandesgericht Düsseldorf (višje deželno sodišče v Düsseldorfu, Nemčija), odgovori: 1. Člen 79(1) Uredbe Sveta (ES) št. 6/2002 z dne 12. decembra 2001 o modelih Skupnosti v povezavi s členom 6(1) Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da imajo odločbe, ki jih nacionalno sodišče sprejme zoper sotoženi stranki, ki imata sedež v različnih državah članicah, v zvezi z dodatnimi zahtevki k tožbi zaradi kršitve pravic, kot so povrnitev škode, uničenje ali odpoklic izdelkov, ki so predmet kršitve, povrnitev stroškov odvetnika ali celo objava sodbe, pravni učinek na celotnem ozemlju Evropske unije. 2. Člen 89(1)(d) Uredbe št. 6/2002 je treba razlagati tako, da pojem „druge sankcije“ napotuje na zahtevke, kot so uničenje izdelkov, ki so predmet kršitve, odpoklic teh izdelkov in objava sodbe. Nasprotno pa ta pojem ne zajema zahtevkov v zvezi s povrnitvijo škode, pridobitvijo računovodskih informacij podjetja in povrnitvijo stroškov odvetnika. 3. Člen 89(1)(d) Uredbe št. 6/2002 in člen 8(2) Uredbe (ES) št. 864/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene obveznosti je treba razlagati tako, da je pravo, ki se uporablja za dodatne zahtevke k tožbi zaradi kršitve pravic v zvezi z uničenjem izdelkov, ki so predmet kršitve, odpoklicem teh izdelkov, objavo sodbe, povrnitvijo škode, pridobitvijo računovodskih informacij podjetja in povrnitvijo stroškov odvetnika, pravo, ki se uporablja na ozemlju države članice, v kateri se je ali bi se lahko zgodil dogodek, ki je vzrok za zatrjevano kršitev. V obravnavani zadevi je dogodek, ki je vzrok za zatrjevano kršitev, proizvodnja izdelkov, ki so predmet kršitve. 4. Člen 20(1)(c) Uredbe št. 6/2002 je treba razlagati tako, da pojem „dejanja reproduciranja za namen citiranja“ zajema okoliščino, da tretja oseba uporablja sliko izdelkov, v katere so vgrajeni varovani modeli Skupnosti, za prodajo svojih izdelkov. Nacionalno sodišče pa mora preveriti, ali je to dejanje reproduciranja v skladu z dobrimi poslovnimi običaji, ali neupravičeno škoduje normalni uporabi modela in ali je naveden vir.
10.

A. Barlíková je za zavarovalnico ERGO našla več strank, ki so s to zavarovalnico sklenile zavarovalno pogodbo. Na podlagi tega so ji bile pogojno vnaprej plačane provizije. Ko so nekatere stranke od tri do šest mesecev po sklenitvi zavarovalne pogodbe prenehale plačevati dogovorjeno premijo, so zavarovalne pogodbe, potem ko je zavarovalnica ERGO stranke neuspešno pozvala k plačilu, prenehale veljati po zakonu. Nekatere od strank so prenehale plačevati premije, ker so „izgubile zaupanje“ v tožečo stranko.
85.

Poleg tega je treba pojasniti, da se mi za odločitev, da mednarodni sporazum zadeva „trgovinske vidike pravic intelektualne lastnine“ v smislu člena 207(1) PDEU in torej izhaja iz trgovinske politike Unije, institucionalni okvir pogajanja o tem sporazumu ne zdi odločilen. Zlasti, kot to izhaja že iz sodne prakse Sodišča ( 35 ), ni mogoče zahtevati, da se je treba o tem sporazumu, da bi spadal v to politiko, pogajati v okviru STO ali splošneje v določenem institucionalnem okviru. Tako lahko poleg dvostranskih trgovinskih sporazumov, o katerih se je pogajala Unija, in večstranskih sporazumov, o katerih so potekala pogajanja v okviru STO ali pod okriljem drugih mednarodnih organizacij, pogajanje Unije glede „trgovinskih vidikov pravic intelektualne lastnine“ v smislu člena 207(1) PDEU, kakršni so tisti, ki so povezani z zaščito označb porekla in geografskih označb, poteka v okviru WIPO.
71.

Helenska republika je v zvezi z aglomeracijo Chaniotis za leto 2012 predložila 12 vzorcev. Po navedbah Komisije samo en vzorec ni bil v skladu s predpisanimi vrednostmi. Vendar Komisija meni, da v zvezi s predloženimi vzorci ni mogoče šteti, da so reprezentativni in da so bili zbrani v rednih časovnih presledkih, saj med januarjem in aprilom 2012 ni bil zbran noben vzorec. Poleg tega na začetku ni bil predložen noben vzorec za leto 2013. V zvezi z vzorci, ki jih je Helenska republika v svojo obrambo predložila v pisnem delu postopka, Komisija meni, da vzorci za leto 2013 niso v skladu s predpisanimi vrednostmi in da vzorci za leto 2014 niso bili zbrani v rednih časovnih presledkih.
19.

V Nemčiji so pravice in obveznosti ob prenosu obrata urejene s členom 613a Bürgerliches Gesetzbuch (civilni zakonik, v nadaljevanju: BGB), katerega odstavek 1 določa: „Ko je obrat ali del obrata s pravnim aktom prenesen na drugega lastnika, ta vstopi v pravice in obveznosti, ki izhajajo iz pogodb o zaposlitvi, veljavnih na dan prenosa. Če so te pravice in obveznosti urejene s pravnimi pravili kolektivne pogodbe ali s sporazumom na ravni podjetja, te postanejo vsebina delovnega razmerja med novim lastnikom in delavcem in jih v škodo zadnjenavedenega ni mogoče spremeniti pred potekom obdobja enega leta od dneva prenosa. Drugi stavek se ne uporablja, če so pravice in obveznosti novega lastnika urejene z določbami druge kolektivne pogodbe ali drugega sporazuma na ravni podjetja. Te pravice in obveznosti je mogoče spremeniti pred potekom obdobja iz drugega stavka, če kolektivna pogodba ali sporazum na ravni podjetja ne velja več ali ob odsotnosti vzajemne obveznosti ravnanja v skladu z drugo kolektivno pogodbo, katere veljavnost je dogovorjena med novim lastnikom in delavcem.“
7.

Člen 10a („Prehodna pravila na ravni Skupnosti za usklajeno brezplačno dodelitev“) zlasti določa: „1. Do 31. decembra 2010 Komisija sprejme polno usklajene izvedbene ukrepe na ravni Skupnosti za dodelitev pravic iz odstavkov 4, 5, 7 in 12 […] […] Ukrepi iz prvega pododstavka, kolikor je mogoče, določijo ex ante referenčne vrednosti celotne Skupnosti za zagotovitev, da se dodelitev opravi na način, ki spodbuja tehnologije za zmanjševanje emisij toplogrednih plinov in energetske učinkovitosti ob upoštevanju najučinkovitejših tehnologij, nadomestnih proizvodov, alternativnih proizvodnih postopkov, soproizvodnje z visokim izkoristkom, energetsko učinkovite predelave odpadnih plinov, uporabe biomase ter zajemanja in shranjevanja CO2, kjer so na voljo takšne zmogljivosti, da ne spodbuja povečanja emisij. […] Načeloma se za vsak sektor in del sektorja referenčne vrednosti izračunajo za proizvode in ne vhodne materiale, da se izboljša zmanjševanje emisij toplogrednih plinov in […] energetsk[a] učinkovitost v vsakem proizvodnem postopku zadevnega sektorja in dela sektorja. […] 2. Pri opredeljevanju načel za oblikovanje ex ante referenčnih vrednosti v posameznih sektorjih ali delih sektorjev mora biti začetna točka povprečni učinek 10 % najbolj učinkovitih naprav v sektorju ali delu sektorjev v Skupnosti v letih 2007 in 2008. […] Uredbe, ki so v skladu s členoma 14 in 15, omogočijo usklajena pravila o spremljanju, poročanju in preverjanju emisij toplogrednih plinov, povezanih s proizvodnjo, glede določanja ex ante referenčnih vrednosti. […]“
45.

Iz predložitvene odločbe je razvidno, da je L oseba, ki je poveljniku naročila, naj odpluje z ladjo, čeprav je vedela, da bodo – če bo poveljnik to izpolnil – transformator in pripadajoči navitji s tem prepeljani na carinsko območje EU, ne da bi bili predloženi pristojnim nemškim carinskim organom. Iz odločbe je razvidno tudi, da so švicarski carinski organi L naročili, naj o načrtovanem prevozu obvesti pristojne nemške carinske organe. Predložitveno sodišče mora tako preveriti, ali to zadostuje za izpolnitev drugega pogoja v obravnavani zadevi. V zvezi s tem je treba spomniti, kot poudarja Komisija, da se besedna zveza „bi morale vedeti“ nanaša na ravnanje razmeroma preudarnega in skrbnega trgovca ( 22 ), kar na primer pomeni, da se delodajalec ne more izogniti zavezanosti plačilu zgolj zato, ker odgovorni zaposleni ni imel zadostnega pravnega znanja v zvezi s carinskimi postopki, ki jih je bilo treba upoštevati.
11.

Člen 4 z naslovom „Obvezna vsebina pogodb o izvajanju javne službe in splošnih pravil“ zlasti določa: „1. Pogodbe o izvajanju javne službe in splošna pravila: […] (b) vnaprej na objektiven in pregleden način določajo (i) parametre, na podlagi katerih se izračuna morebitno nadomestilo; in (ii) vrsto in obseg vseh dodeljenih izključnih pravic, tako, da se prepreči čezmerna kompenzacija. […] […] 7. Razpisna dokumentacija in pogodbe o izvajanju javne službe na pregleden način navajajo, ali in v kakšnem obsegu je mogoče sklepanje pogodb s podizvajalci. V primeru podizvajanja se od izvajalca, ki upravlja in izvaja storitve javnega potniškega prevoza v skladu s to uredbo, zahteva, da sam opravi prevladujoči del storitev javnega potniškega prevoza. Pogodba o izvajanju javne službe, katere predmet so hkrati načrtovanje, vzpostavitev in izvajanje storitev javnega potniškega prevoza, lahko za opravljanje teh storitev dopušča sklepanje podizvajalskih pogodb. V pogodbi o izvajanju javne službe so v skladu z nacionalnim pravom in pravom [EU] določeni pogoji, ki se uporabljajo za sklepanje pogodb s podizvajalci.“
30.

V teh okoliščinah je Juzgado de lo Social no 33 de Barcelona (delovno sodišče št. 33 v Barceloni) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba splošno prepoved diskriminacije iz člena 21(1) Listine […] razlagati tako, da je lahko v njeno področje prepovedi in varstva vključena odločitev delodajalca, da delavca, ki je do tedaj dobro opravljal delo, odpusti zgolj zaradi njegove začasne nezmožnosti za delo, za katero ni bilo gotovo, koliko časa bo še trajala, in ki je nastala zaradi nesreče pri delu, medtem ko je ta prejemal zdravstveno pomoč in ekonomske dajatve iz sistema socialne varnosti? 2. Ali je treba člen 30 Listine […] razlagati tako, da mora biti varstvo, ki ga je treba zagotoviti delavcu, ki je bil predmet očitno samovoljne in neupravičene odpustitve, določeno v nacionalni zakonodaji za vse odpustitve, s katerimi se kršijo temeljne pravice? 3. Ali bi lahko odločitev delodajalca, da delavca, ki je do tedaj dobro opravljal delo, odpusti zgolj zaradi njegove začasne nezmožnosti za delo, za katero ni bilo gotovo, koliko časa bo še trajala, in ki je nastala zaradi nesreče pri delu, medtem ko je ta prejemal zdravstveno pomoč in ekonomske dajatve iz sistema socialne varnosti, spadala na področje uporabe in/ali varstva iz členov 3, 15, 31, 34(1) in 35(1) Listine […] (enega ali katerega koli od teh členov ali vseh)? 4. Če je odgovor na prejšnja tri vprašanja (ali katero koli od njih) pritrdilen in se poda razlaga, da odločitev, da se delavca, ki je do tedaj dobro opravljal delo, odpusti zgolj zaradi njegove začasne nezmožnosti za delo, za katero ni bilo gotovo, koliko časa bo še trajala, in ki je nastala zaradi nesreče pri delu, medtem ko je ta prejemal zdravstveno pomoč in ekonomske dajatve iz sistema socialne varnosti, spada na področje uporabe in/ali varstva nekaterih ali katerega od členov Listine […], ali lahko nacionalno sodišče te člene uporabi za rešitev spora med posamezniki, bodisi ker se – glede na to, ali gre za ‚pravico‘ ali ‚načelo‘ – šteje, da imajo horizontalni učinek, bodisi se jih uporabi na podlagi ‚načela skladne razlage‘? 5. Če je odgovor na prejšnja štiri vprašanja nikalen, ali je mogoče s pojmom ‚neposredna diskriminacija zaradi hendikepiranosti [invalidnosti]‘ kot razlogom za diskriminacijo iz členov 1, 2 in 3 Direktive 2000/78 zajeti odločitev delodajalca, da delavca, ki je do tedaj dobro opravljal delo, odpusti zgolj zaradi njegove začasne nezmožnosti za delo, za katero ni bilo gotovo, koliko časa bo še trajala, in ki je nastala zaradi nesreče pri delu?“
45.

Zato dejstvo, da oproščene transakcije, ki jih je sklenila družba TMD, v skladu z Direktivo o DDV ne dajejo pravice do odbitka in da lahko ta položaj v nekaterih okoliščinah pripelje do povečanja stroškov zdravstvene oskrbe, ne more voditi do razumevanja določbe na način, za katerega se zdi, da je v nasprotju z njenim besedilom. Podobno utemeljitev, kot jo v tej zadevi podaja družba TMD, je Sodišče iz istega razloga že zavrnilo v prvi zadevi VDP Dental Laboratory. ( *23 ) Navsezadnje mora vsako pravno praznino v sistemu oprostitev v zvezi z zdravstvenimi izdelki in storitvami obravnavati zakonodajalec in ne Sodišče. ( *24 )