Keywords

Summary



Keywords

1. Približevanje zakonodaj – Elektronska komunikacijska omrežja in storitve – Regulativni okvir – Univerzalna storitev in pravice uporabnikov – Direktivi 2002/21 in 2002/22 – Nacionalni regulativni organ

(direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2002/21, členi 2(g), 3 in 4, in 2002/22, člen 2, prvi odstavek)

2. Približevanje zakonodaj – Sektor telekomunikacij – Univerzalna storitev in pravice uporabnikov – Direktiva 2002/22 – Obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve vključno z obveznostmi socialne storitve – Izračun stroškov – Neupravičeno breme

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/22, uvodna izjava 21)

3. Približevanje zakonodaj – Sektor telekomunikacij – Univerzalna storitev in pravice uporabnikov – Direktiva 2002/22 – Obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve vključno z obveznostmi socialne storitve – Izračun stroškov – Neupravičeno breme

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/22, člen 12(1) in Priloga IV)

4. Približevanje zakonodaj – Sektor telekomunikacij – Univerzalna storitev in pravice uporabnikov – Direktiva 2002/22 – Obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve vključno z obveznostmi socialne storitve – Izračun stroškov – Neupravičeno breme

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/22, člen 13(1))

Summary

1. Direktiva 2002/22 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami načelno ne nasprotuje temu, da nacionalni zakonodajalec ukrepa kot nacionalni regulativni organ v smislu Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2002/21 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve, če pri izvajanju te funkcije izpolnjuje pogoje glede strokovnega znanja, neodvisnosti, nepristranskosti in preglednosti, določene v navedenih direktivah, in če so lahko odločbe, ki jih v okviru te funkcije sprejme, predmet učinkovitega pravnega sredstva pri pritožbenem organu, ki je neodvisen od udeleženih strank, kar pa mora preveriti nacionalno sodišče.

(Glej točke 30, 31 in 53 ter točko 1 izreka.)

2. Iz uvodne izjave 21 Direktive 2002/22 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami je razvidno, da je zakonodajalec Skupnosti želel mehanizme za povračilo neto stroškov, ki jih lahko zagotavljanje univerzalne storitve povzroči podjetju, povezati z obstojem neupravičenega bremena, ki ga ima to podjetje. Pri tem je želel preprečiti, da bi bili vsakršni neto stroški zagotavljanja univerzalne storitve samodejna podlaga za nastanek pravice do nadomestila, saj je menil, da neto stroški univerzalne storitve ne pomenijo nujno neupravičenega bremena za vsa zadevna podjetja. V tem smislu je neupravičeno breme, katerega obstoj mora nacionalni regulativni organ ugotoviti pred vsakim plačilom nadomestila, breme, ki je za vsako zadevno podjetje neupravičeno glede na njegovo zmožnost nositi tako breme in ob upoštevanju vseh njegovih značilnosti, zlasti obsega sredstev, ekonomskega in finančnega stanja ter tržnega deleža.

(Glej točko 42.)

3. Člen 12 Direktive 2002/22 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami ne nasprotuje temu, da nacionalni regulativni organ na splošno in na podlagi izračuna neto stroškov ponudnika univerzalne storitve, ki je bil prej edini ponudnik te storitve, ugotovi, da zagotavljanje te storitve lahko pomeni neupravičeno breme za podjetja, določena za zagotavljanje univerzalne storitve.

Niti iz člena 12(1), niti iz Priloge IV k Direktivi 2002/22, niti iz nobene druge določbe te direktive ne izhaja, da je zakonodajalec Skupnosti nameraval sam določiti pogoje, pod katerimi morajo ti organi predhodno šteti, da lahko to zagotavljanje pomeni tako neupravičeno breme.

(Glej točki 36 in 53 ter točko 2 izreka.)

4. Člen 13 Direktive 2002/22 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami nasprotuje temu, da bi nacionalni regulativni organ na splošno in na podlagi izračuna neto stroškov ponudnika univerzalne storitve, ki je bil prej edini ponudnik te storitve ugotovil, da so podjetja, določena za zagotavljanje univerzalne storitve, dejansko neupravičeno obremenjena zaradi tega zagotavljanja, ne da bi posamično preučil položaj vsakega od teh podjetij.

Če nacionalni regulativni organ ugotovi, da je eno ali več podjetij, določenih za zagotavljanje univerzalne storitve, neupravičeno obremenjenih, in če to podjetje ali teh več podjetij zahteva nadomestilo, mora torej država članica vzpostaviti za to potrebne mehanizme v skladu s členom 13(1)(a) Direktive 2002/22, iz katerega je poleg tega razvidno, da mora biti to nadomestilo sorazmerno z neto stroški, kot so bili izračunani na podlagi člena 12 te direktive.

(Glej točki 44 in 53 ter točko 3 izreka.)