ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Prva zloraba prevladujočega položaja, povezana z dodatnimi varstvenimi certifikati. Pritožbeni razlogi v zvezi s prvo zlorabo se delijo na dva glavna dela. Prvič, Splošno sodišče naj bi napačno uporabilo pravo pri presoji, kaj pomeni konkurenca na podlagi zaslug. Splošno sodišče naj bi pri presoji, ali so bile predstavitve pritožnic pred patentnimi uradi objektivno zavajajoče, nepravilno kot neupoštevno zavrnilo razumnost in dobrovernost razumevanja pravice pritožnic do dodatnih varstvenih certifikatov. Nepreglednost naj ne bi zadostovala za ugotovitev zlorabe predpisov, zahtevali naj bi se namerna prevara ali goljufija. Drugič, Splošno sodišče naj bi napačno uporabilo pravo pri presoji, kaj pomeni ravnanje, namenjeno omejevanju konkurence. Splošno sodišče naj bi napačno ugotovilo, da sama prijava pravice intelektualne lastnine, ki utegne začeti veljati čez 5 ali 6 let, pomeni ravnanje, za katerega se lahko šteje, da je namenjeno omejevanju konkurence, ne glede na to, ali je pravica nazadnje priznana in/ali se izvršuje. Razlog za to naj bi bil, da je to ravnanje preveč nepovezano in oddaljeno od trga, ki naj bi bil prizadet.
—

Splošno sodišče naj bi kršilo Uredbo št. 68/2001, nekdanji člen 87(3)(c) ES in načelo enakega obravnavanja, saj naj bi s presojo potrebnosti pomoči napačno uporabilo pravo. Kršitev Uredbe (ES) št. 68/2001 naj bi izhajala iz tega, da so se upoštevala merila, ki niso določena v tej uredbi, kar naj bi bilo izjemoma dopustno le tedaj, kadar to upravičujejo posebne okoliščine posameznega primera. Nekdanji člen 87(3)(c) ES naj bi se kršil zato, ker naj Splošno sodišče napačno ne bi priznalo, da so pomoči za usposabljanje služile oziroma bi lahko služile uresničevanju ciljev iz nekdanjega člena 87(3)(c) ES in da bi to morala upoštevati Komisija v okviru presoje po členu 87(3) ES. Končno naj bi šlo za kršitev načela enakega obravnavanja, saj naj Komisija v prejšnjih odločbah v primerljivih zadevah ne bi niti presojala niti ugotovljala potrebnosti pomoči za usposabljanje. Objektivna utemeljitev tega neenakega obravnavanja naj ne bi bila razvidna.
1.

Ali načela učinkovitosti, prepovedi diskriminacije in davčne nevtralnosti na področju davka na dodano vrednost nasprotujejo nacionalni zakonodaji ali praksi, ki kupcu blaga/naročniku storitve dajeta pravico do vračila neutemeljeno plačanega DDV na podlagi instituta objektivno neutemeljenega plačila splošnega civilnega prava, ki se od pravice vračila, ki jo lahko uveljavlja glavni dolžnik (dobavitelj blaga ali izvajalec storitve), razlikuje, saj je rok za uveljavljanje prve pravice precej daljši od roka, ki velja za uveljavljanje druge, tako da lahko zahtevek prvega subjekta, vložen precej po datumu, ko se je rok, določen za drugega, že iztekel, povzroči, da je drugemu subjektu naloženo vračilo, ne da bi ta imel možnost, da bi tudi on od davčnega organa zahteval vrnitev zadevnega zneska; ob tem v nacionalni zakonodaji ni določen noben instrument za povezavo med postopki, ki se začnejo ali se bodo začeli pred različnimi sodišči, s katerim bi bili preprečeni konflikti ali nasprotja med [sodnimi odločbami]?
3.

Splošno sodišče je poleg tega napačno uporabilo pravo s tem, da sploh ni proučilo različnih tožbenih razlogov, navedenih v točkah od 93 do 96 in od 121 do 129 tožbe, glede presoje skladnosti italijanskega zakona na podlagi člena 107(3)(c) PDEU. Splošno sodišče prav tako v zvezi s tem ni podalo zadostne obrazložitve. Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo tudi z uporabo člena 107(3)(c) PDEU, s tem da je italijanski zakon razglasilo za nezdružljivega s skupnim trgom, kot posledica in le zaradi domnevnega nespoštovanja načela tehnološke nevtralnosti zaradi domnevne izključitve satelitskih sprejemnikov s področja uporabe italijanskega zakona, quod non; ter s tem, da se je strinjalo z opustitvijo tožene stranke, da pravno presodi zatrjevane izkrivljajoče učinke ukrepa na trgu plačljive televizije z ustreznim sodnim, gospodarskim in primerjalnim nadzorom: (a) posebnega izkrivljanja konkurence na trgu plačljive televizije in (b) domnevnega učinka gospodarske prednosti. Gospodarska prednost se je najprej le domnevala in je bila razglašena za nezdružljivo s skupnim trgom, ker domnevno ni bila tehnološko nevtralna. Splošno sodišče je poleg tega napačno uporabilo pravo in podalo neustrezno obrazložitev s tem, da je zavrnilo tretji tožbeni razlog. Tega tožbenega razloga in trditev v zvezi s protislovno obrazložitvijo izpodbijane odločbe ni le predstavilo netočno in napačno razlagalo, temveč teh trditev ni obravnavalo, in jih je, posledično napačno zavrnilo kot neutemeljene.
2.

Ali izpodbijana okrožnica in notranje določbe, na katere se ta sklicuje, kršijo zlasti člene od 28 do 31 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, ki prepovedujejo omejitve pri uvozu in vse ukrepe z enakim učinkom, in sicer zato, ker pogojevanje trženja proizvoda iz druge države članice, kakor v obravnavanem primeru, z izpolnjevanjem tehnične zahteve, to je z navedbo znaka CE – kar bi bilo mogoče in legitimno samo, če bi obstajal ustrezen harmoniziran standard – dejansko preprečuje uvoz in distribucijo zadevnega proizvoda na ozemlju Italije, kar je v nasprotju z načeli iz navedenih členov Pogodbe ES in prava Skupnosti, s katerimi je zagotovljena svoboda in konkurenca ter s katerimi se zahtevajo pravila, ki lahko zagotavljajo enako, nediskriminatorno obravnavo in preglednost, sorazmernost ter spoštovanje pravic posameznih podjetij?
1.

Pritožnica navaja, prvič, da je obrazložitev izpodbijane sodbe protislovna. Splošno sodišče naj bi namreč na eni strani priznalo, da se je odbor za pritožbe omejil na preizkus, kakšna podjetja ponujajo nasprotujoče si proizvode in storitve, in je zato napačno opredelilo krog teh podjetij, po vsej verjetnosti zaradi preveč omejujoče razlage prijavljenega seznama za prejšnjo znamko, ker so bili proizvodi in storitve obravnavani kot celota. Po drugi strani naj bi Splošno sodišče odločilo, da je mogoče na vprašanje, ali je odbor za pritožbe storil napake pri presoji, odgovoriti le po preizkusu „presoje odbora za pritožbe, ki se nanaša na vse proizvode in storitve, za katere se je zahtevala registracija“, pri čemer je nato Splošno sodišče ta preizkus, do katerega pa ni prišlo pred UUNT, opravilo samo in končno sklenilo, da odbor za pritožbe ni storil napake pri presoji. Ta nekoherentnost naj bi bila v škodo pritožnice, saj se Splošno sodišče pri posamični primerjavi vedno sklicuje na „celovito primerjavo“, ki naj bi jo izvedel odbor za pritožbe glede na panoge, tako da pride omejujoča razlaga seznama proizvodov in storitev za prejšnjo znamko, ki je posledica tega, tudi tu do izraza.
1.

Ali je dejstvo, da so se portugalski sodni organi zaradi nacionalne pripadnosti razglasili za nepristojne za odločanje o tožbi glede trgovinske terjatve, ovira za povezanost tožb v smislu členov 6(1) in [28] Uredbe št. 44/2001, če je bila portugalskemu sodišču predložena druga tožba, in sicer paulijanska tožba, vložena hkrati proti dolžniku, tretjemu prevzemniku – v obravnavanem primeru prevzemniku terjatve – in proti depozitarkama terjatve, odstopljene tretjemu prevzemniku, ki imata sedež na Portugalskem, zato da bi za vse veljala res iudicata?
2.

Izkrivljanje dokazov z uporabo člena 52(1)(a) v povezavi s členom 7(1)(c) Uredbe o znamki Skupnosti (1) in uporaba napačnega in prestrogega merila pri presoji opisnosti besedne znamke, in sicer znamke Skupnosti št. 1 203 629„MEMORY“.
—

Ugotovi naj se, da Helenska republika, s tem da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Sveta 2006/117/Euratom z dne 20. novembra 2006 o nadzorovanju in kontroli pošiljk radioaktivnih odpadkov in izrabljenega jedrskega goriva (1) (UL L 337, str. 21), oziroma ker v vsakem primeru navedenih predpisov ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz navedene direktive;
1.

Z Uredbo (ES) št. 469/2009 (v nadaljevanju: Uredba) se poleg drugih ciljev, opredeljenih v uvodnih izjavah, priznava, da mora biti zagotovljeno, da vsaka država članica podeli DVC imetnikom nacionalnih ali evropskih patentov pod enakimi pogoji, kot je navedeno v uvodnih izjavah 7 in 8. Kako je ob pomanjkanju usklajenosti patentnega prava na ravni Skupnosti treba razlagati formulacijo iz člena 3(a) Uredbe „izdelek [je] varovan z veljavnim osnovnim patentom“ in katera so za to ustrezna merila?
(a)

Ali je treba določbe člena 3(1) Prve direktive (72/166/EGS) (1), člena 2(1) Druge direktive (84/5/EGS) (2) ter členov 1 in 1a Tretje direktive (90/232/EGS) (3) razlagati tako, da nasprotujejo temu, da nacionalno civilno pravo, zlasti v členih 503(1), 504, 505 in 570 civilnega zakonika, določa, da se ob trčenju dveh vozil, za katero ni krivdno odgovoren nobeden od voznikov in v katerem je potnik v enem od teh vozil dobil telesne poškodbe (oškodovanec, ki zahteva odškodnino), odškodnina, ki jo ta potnik zahteva, zavrne ali zmanjša z utemeljitvijo, da je prispeval k nastanku škode, saj med vožnjo na sovoznikovem sedežu ni bil pripet z varnostnim pasom, kot to zahteva nacionalna zakonodaja?
—

Ugotovi naj se, da Češka republika, s tem da ni sprejela zakonov in drugih predpisov za uskladitev z Direktivo 2006/118/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o varstvu podzemne vode pred onesnaževanjem in poslabšanjem, in v vsakem primeru s tem, da Komisije o teh ukrepih ni obvestila, ni izpolnila obveznosti iz člena 12 te direktive;
SL Uradni list Evropske unije C 209/11

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Düsseldorf (Nemčija) 19. aprila 2010 – KMB Europe BV proti Hauptzollamt Duisburg

(Zadeva C-193/10)

()

2010/C 209/17

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Finanzgericht Düsseldorf

Stranki postopku v glavni stvari

Tožečae stranka: KMB Europe BV

Tožena stranka: Hauptzollamt Duisburg

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba tarifno številko 8521 kombinirane nomenklature v različici iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (1) v skladu z Uredbo Komisije (ES) št. 1549/2006 z dne 17. oktobra 2006 (2) razlagati tako, da naprav, kot je v nadaljevanju naveden MP3-predvajalnik, ni mogoče uvrstiti pod to tarifno številko, ker je treba upoštevati glavno funkcijo opreme za predvajanje zvoka ali ker so njegove sposobnosti predvajanja posamezne slike in filma na majhnem zaslonu z majhno ločljivostjo in frekvenco slike omejene?

(1) UL L 256, str. 1.

(2) Uredba Komisije (ES) št. 1549/2006 z dne 17. oktobra 2006 o spremembi Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (UL L 301, str. 1).
SL Uradni list Evropske unije C 209/24

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia – Sezione Terza (Italija) 17. maja 2010 – ENEL Produzione SpA proti Autorità per l'energia elettrica e il gas

(Zadeva C-242/10)

()

2010/C 209/33

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale Sezione Terza

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: ENEL Produzione SpA

Tožena stranka: Autorità per l'energia elettrica e il gas

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali členi 23 ES, 43 ES, 49 ES in 56 ES ter člena 11(2) in (6) ter 24 Direktive 2003/54/ES nasprotujejo nacionalnemu predpisu, ki – ne da bi bila o njem obveščena Komisija EU – nekaterim proizvajalcem električne energije, ki so v nekaterih okoliščinah bistveni za zadovoljitev povpraševanja po energiji za sistemske storitve, trajno nalaga, da na borzi električne energije predložijo ponudbe v skladu z načrti, ki jih neodvisno od njihove volje določi upravljavec omrežja, in ki proizvajalcem onemogoča, da bi svobodno določili plačilo na podlagi teh ponudb, saj jih veže na druga merila, ki pa niso vnaprej opredeljena „po preglednih, nediskriminatornih in tržno zasnovanih postopkih“?
3.

Nepravilna uporaba posebnih pristojnosti, ki jih ima Komisija s tem, da ima na področju konkurenčnega prava možnost izvzetja, v zvezi z dopustnostjo pritožbe, ki se nanaša na zdravstvene standarde. Splošno sodišče je zagrešilo napako v presoji glede Komisijinega na podlagi vojaških razlogov opravljenega izvzetja radiološke nesreče v Thuleju s področja uporabe ukrepov zdravstvene zaščite, ki so določeni v navedeni direktivi, po zgledu široke in posebne diskrecijske pravice, ki jo ima Komisija ob tem, ko z diskrecijskim izvzetjem nezakonitih trgovskih sporazumov določa politiko EU na področju konkurence. S tem niso bile spoštovane odločbe o dopustnosti tega sodišča na drugih področjih prava EU, kjer Komisija nima take posebne diskrecijske pravice in kjer navedbe, da Komisija ni ukrepala, ne pomenijo očitno nedopustne pritožbe. Splošno sodišče je spregledalo dejstvo, da Komisija nima posebne in neomejene diskrecijske pravice glede izvršitve enotnih standardov za varstvo zdravja, ker Pogodba ESAE natančno določa njene pristojnosti glede izvzetja in posebej določa postopke za pritožbe posameznikov glede njenega neukrepanja na področjih, kjer jim je bila podeljena zaščita. To vključuje položaje, ko je bila zavrnitev ukrepanja naslovljena na drugo stranko.
SL Uradni list Evropske unije C 179/20

Tožba, vložena 21. aprila 2010 – Evropska komisija proti Republiki Estoniji

(Zadeva C-195/10)

2010/C 179/33

Jezik postopka: estonščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: A. Marghelis, E. Randvere)

Tožena stranka: Republika Estonija

Predloga tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da Republika Estonija ni pravilno prenesla člena 8, točka a, ter člena 10 Direktive Sveta 1999/31/ES z dne 26. aprila 1999 o odlaganju odpadkov na odlagališčih (1);

— Republiki Estoniji naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Člen 91(5) jäätmeseadus (zakona o odpadkih) ne določa niti, da je treba zagotavljati varnost tako dolgo, dokler je to potrebno zaradi vzdrževanja in del na deponiji, ki ni več v uporabi, v skladu s členom 13(d), niti ne določa, da je treba kriti stroške vzdrževanja obrata za odstranjevanje odpadkov za obdobje vsaj 30 let.

(1) UL L 182, str. 1.
1.

Ali je mogoče člen 94 Uredbe Sveta (ES) št. 2100/94 (1) z dne 27. julija 1994 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti v različici po spremembi z Uredbo Sveta (ES) št. 873/2004 (2) z dne 29. aprila 2004 v zvezi s členi 11(1), 13, od (1) do (3), 16, 27 in 104 Uredbe Sveta (ES) št. 2100/94 razlagati tako, da lahko imetnik ali oseba, ki ima pravico izkoriščanja, vloži tožbo zaradi kršitve proti osebi, ki opravlja dejanja v zvezi z materialom, ki se je prodajal ali oddal pridobitelju licence, ki je kršil omejitve v zvezi s prodajo tega materiala, določene z licenčno pogodbo med njim in imetnikom žlahtniteljske pravice v Skupnosti?
C 161/28

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale di Isernia (Italija) 2. aprila 2010 – Kazenski postopek zoper Alda Patriciella

(Zadeva C-163/10)

(2010/C 161/37)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale di Isernia

Stranka v postopku v glavni stvari

Aldo Patriciello

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali gre v zvezi s kaznivim dejanjem, ki se očita poslancu Evropskega parlamenta Aldu Patriciellu (kakor je opisano v obtožnici in ki je že bilo predmet sklepa o zaščiti imunitete Evropskega parlamenta z dne 5. maja 2009) in je kvalificirano kot kriva ovadba v skladu s členom 368 kazenskega zakonika, za mnenje, izraženo pri opravljanju poslanskih funkcij v smislu člena 9 Protokola o privilegijih in imunitetah Evropskih skupnosti, podpisanega 8. aprila 1965, ali ne?
1.

Ali so prehodne kvote, ki so podjetju, proizvajalcu sladkorja, dodeljene na podlagi člena 9 Uredbe Komisije (ES) št. 493/2006 (1), izvzete iz začasne sheme za prestrukturiranje, določene z Uredbo Sveta (ES) št. 320/2006 (2) in Uredbo Komisije (ES) št. 968/2006 (3) o izvedbenih ukrepih, glede na to, da: (a) so te kvote izvzete iz plačila začasnega zneska iz naslova prestrukturiranja; (b) so izvzete iz pomoči za prestrukturiranje in (c) niso kvote v smislu Uredbe Sveta (ES) št. 320/2006, kot so opredeljene v členu 2(6) navedene uredbe?
2.

Ali je člen 38(1) Evropskega sporazuma o pridružitvi med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani in Republiko Bolgarijo na drugi strani nasprotoval uporabi člena 30(1) in (5) avstrijskega Rechtsanwaltsordnung (zakon o odvetništvu) – v skladu s katerim se za vpis med drugim zahteva tudi dokaz avstrijskega ali njemu enakovrednega državljanstva – v primeru predloga za vpis v imenik avstrijskih odvetniških pripravnikov kot tudi za podelitev izkaznice v skladu s členom 15(3) avstrijskega zakona o odvetništvu, ki ga je 2. januarja 2004 vložil bolgarski državljan, ki je bil zaposlen pri avstrijskem odvetniku, čeprav so bile izpolnjene druge predpostavke in izdana dovoljenja za prebivanje in zaposlitev v Avstriji, zavrnitev predloga pa je temeljila le na državljanstvu?
1.

Ali je treba člen 6, točka 1, Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (1) razlagati tako, da dejstvo – da tožbe, vložene zoper več toženih strank zaradi vsebinsko enakih kršitev avtorskih pravic, temeljijo na nacionalno različnih, vendar vsebinsko v bistvenih elementih enakih pravnih podlagah, kot to velja za vse evropske države za opustitveni zahtevek, ki ni odvisen od zadolžitve, in zahtevek za plačilo primerne odškodnine zaradi kršitev avtorske pravice in odškodninski zahtevek, ki izhaja iz protipravne uporabe – ne nasprotuje njegovi uporabi in s tem skupni obravnavi?
2.

Ali je treba člen 15(1)(j) Direktive Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije razlagati tako, da se določba nanaša tudi na pogonska goriva, ki jih letalo potrebuje za let do centra za vzdrževanje letal in nazaj, ali pa davčna ugodnost velja samo za podjetja, katerih dejanski poslovni cilji so proizvodnja, razvoj, preizkušanje in vzdrževanje letal?
(a)

Ali je treba že samo „polnjenje“ embalaže, ki je opremljena z znakom (med drugim z znaki Bullfighter, Pittbull, Red Horn, ki je bil pozneje spremenjen v Long Horn, in Live Wire), obravnavati kot uporabo tega znaka v gospodarskem prometu v smislu člena 5 Direktive o znamkah (1), čeprav se to polnjenje opravlja kot opravljanje storitve za drugega in po njegovem naročilu za razlikovanje blaga tega naročnika?
1.

Svet je s sprejetjem spornega sklepa razvrednotil odločbo Komisije, ki je bila sprejeta na podlagi predloga ustreznih ukrepov iz točke 196 Smernic Skupnosti o državni pomoči v kmetijskem in gozdarskem sektorju 2007–2013 (2) (v nadaljevanju: Kmetijske smernice 2007) in nepogojnega sprejetja tega predloga s strani Litve ter slednji nalaga, da preneha z izvajanjem obstoječe sheme pomoči za nakup kmetijskih zemljišč v državni lasti najkasneje do 31. decembra 2009. Pod pretvezo izjemnih okoliščin je Svet Litvi dejansko dovolil obdržati shemo do prenehanja veljavnosti Kmetijskih smernic 2007, to je do 31. decembra 2013. Okoliščine, ki jih Svet navaja v utemeljitev svojega sklepa, očitno niso take izjemne okoliščine, ki bi upravičevale sprejeti sklep in ne upoštevajo odločbe Komisije o tej shemi.
7.

Ali spada na področje uporabe Direktive 2001/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. junija 2001 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje (UL L 197) načrt preusmeritve rečnega toka, ki: (a) obsega zgraditev jezov in prenos vode iz enega povodja v drugo; (b) spada na področje uporabe Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike (UL L 327); (c) se nanaša na gradbena dela, obravnavana v Direktivi Sveta 85/337/EGS z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL L 175) ter (d) lahko vpliva na okolje, in sicer v območjih iz Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL L 206)? Če je odgovor na predhodno vprašanje pritrdilen, je treba v predhodno odločanje predložiti še to vprašanje:
2.

Ali je navedena zakonska ureditev, če naj bi jo obravnavali kot omejevanje načela svobode opravljanja storitev v smislu členov od 49 ES do 55 ES (zdaj členov od 56 do 62 Pogodbe o delovanju Evropske unije), utemeljena z enakim obravnavanjem vseh vozil, ki so na Nizozemskem, in s (tem povezanim in iz tega izhajajočim) preprečevanjem in/ali obratno diskriminacijo domačih najemodajalcev in njihovih strank, saj je treba tudi pri domačem dajanju v najem celoten znesek davka plačati vnaprej?
—

Ugotovi naj se, da Portugalska republika ni izpolnila obveznosti iz člena 49 Pogodbe o delovanju Evropske unije in člena 31 Sporazuma EGP s tem, da je sprejela in v veljavi ohranila določbe členov 76.°-A, 76.°-B in 76.°-C portugalskega zakona o davku od dohodkov pravnih oseb (Código do Imposto sobre o Rendimento das pessoas Colectivas, v nadaljevanju: CIRC), v skladu s katerimi ob prenosu sedeža in dejanskega vodstva portugalskega podjetja v drugo državo članico ali ob prenehanju dejavnosti stalne poslovne enote na Portugalskem ali prenosu njenega premoženja s Portugalske v drugo državo članico: — davčna osnova v obdobju, v katerem se je zgodil ta dogodek, vključuje vsa nerealizirana povečanja vrednosti v zvezi z zadevnim premoženjem, nerealizirana povečanja vrednosti iz izključno nacionalnih transakcij pa niso vključena v davčno osnovo; — imetniki deležev družbe, ki prenese sedež in dejansko vodstvo v tujino, morajo plačati davek, katerega osnova je razlika med vrednostjo čistega premoženja družbe (izračunano na dan prenosa in po tržnih cenah) in nakupno ceno ustreznih delnic oziroma deležev družbe;
1.

Ali se Uredba (ES) št. 110/2008 Evropskega parlamenta in Sveta (1) z dne 15. januarja 2008 o opredelitvi, opisu, predstavitvi, označevanju in zaščiti geografskih označb žganih pijač ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 1576/89 (v nadaljevanju: Uredba št. 110/2008) uporablja za preizkus izpolnitve pogojev za registracijo znamke, prijavljene 19. decembra 2001 in registrirane 31. januarja 2003, ki vsebuje označbo geografskega porekla, ki je v skladu s to uredbo zaščitena?
SL Uradni list Evropske unije C 80/15

Tožba, vložena 12. januarja 2010 – Evropska Komisija proti Italijanski republiki

(Zadeva C-19/10)

2010/C 80/27

Jezik postopka: italijanščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska Komisija (zastopnika: P. Oliver in S. Mortoni, zastopnika)

Tožena stranka: Italijanska republika

Predlogi tožeče stranke:

— Ugotovi naj se, da Italijanska republika s tem, da ni sprejela nacionalnih ukrepov za izvajanje člena 12 Uredbe (ES) št. 273/2004 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o predhodnih sestavinah pri prepovedanih drogah, s tem da jih v skladu s členom 16 te uredbe ni priglasila Komisiji in da ni sprejela nacionalnih ukrepov za izvajanje člena 31 Uredbe Sveta (ES) št. 111/2005 (2) z dne 22. decembra 2004 o določitvi pravil za nadzor trgovine s predhodnimi sestavinami za prepovedane droge med Skupnostjo in tretjimi državami, ni izpolnila obveznosti iz zgoraj navedenih uredb.

— Italijanski republiki naj se naloži plačilo stroškov postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Uredba št. 273/2004 je začela veljati 18. avgusta 2005, Uredba št. 111/2005 pa 15. februarja 2005 in se uporablja od 18. avgusta 2005. Ker Komisiji niso bile priglašene določbe, ki bi jih Italija morala sprejeti na podlagi člena 12 Uredbe št. 273/2004 in člena 31 Uredbe št. 111/2005, in ker od italijanske republike ni prejela podatkov, na podlagi katerih bi lahko ugotovila, da so bili nujni ukrepi dejansko sprejeti, meni, da Italijanska republika ni sprejela teh ukrepov in s tem ni izpolnila obveznosti iz Uredbe št. 273/2004 in Uredbe št. 111/2005.

(1) UL L 47, str. 1.

(2) UL 2005 L 22, str. 1.