SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

DÁMASA RUIZ-JARABOJA COLOMERJA,

predstavljeni 8. junija 20061( )

Zadeva C-150/05

Jean Leon van Straaten

proti

Nizozemski državi

in

Italijanski republiki

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Rechtbank ’s-Hertogenbosch (Nizozemska))

„Vprašanje za predhodno odločanje na podlagi člena 35 EU – Schengenski pravni red – Konvencija o izvajanju Schengenskega sporazuma – Razlaga člena 54 – Načelo ,non bis in idem‘ – Pojem ,ista dejanja‘ – Prevoz pošiljke prepovedanih drog iz ene države pogodbenice v drugo in posedovanje dela te pošiljke v slednji – Pojem ,pravnomočno končan sodni postopek‘ – Oprostilna sodba zaradi pomanjkanja dokazov“

I – Uvod

1. S tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 35 EU, ki ga je vložilo Rechtbank ’s-Hertogenbosch (Nizozemska)( ), je Sodišče dobilo četrto priložnost, da razloži člen 54 Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma (v nadaljevanju: KISS), s katerim je določeno načelo non bis in idem.

2. V prvih dveh primerih je Sodišče odločilo, da se to načelo uporablja, če se je od kazenskega pregona odstopilo, ker so bili izpolnjeni nekateri pogoji, dogovorjeni z državnim tožilstvom( ), medtem ko ga ni mogoče uporabiti, če je bila zadeva končana na podlagi odločitve samega državnega tožilstva, da pregon opusti, ker je bil zaradi istih dejanj sprožen pregon zoper obdolženega v drugi državi članici.( )

3. Tretja priložnost se je ponudila z zadevo Van Esbroeck (C-436/04), v kateri je bila izrečena sodba z dne 9. marca 2006( ), ki je preučevala učinek ratione temporis zgoraj navedenega načela, pri čemer je bil natančno opredeljen pojem „idem“.

4. Ponovno se postavlja vprašanje začrtovanja meja tega pojma in načina izvajanja državne pristojnosti za kaznovanje dejanj, kaznivih po kazenskem pravu, saj se predložitveno sodišče sprašuje o obsegu pojma „ista dejanja“ in želi izvedeti, ali je bil sodni postopek zoper osebo, glede katere je bila izrečena oprostilna sodba zaradi pomanjkanja dokazov, „končan“ v smislu člena 54 KISS.( )

5. Ti dvomi so bili izraženi v zvezi z zahtevo, ki jo je vložil Jean Leon van Straaten na podlagi člena 111(1) KISS in s katero je izpodbijal svoj vpis v schengenski informacijski sistem.

II – Schengenski pravni red

A – Splošno

6. Ta pravni red zajema:

a) sporazum, ki so ga 14. junija 1985 v luksemburškem mestu, po katerem je tudi poimenovan, podpisale države članice Gospodarske unije Beneluks, Zvezna republika Nemčija in Francoska republika o postopni odpravi kontrol na skupnih mejah( );

b) konvencijo o izvajanju tega sporazuma, podpisano 19. junija 1990( ), ki vzpostavlja ukrepe sodelovanja za nadomestitev kontrol;

c) protokole in instrumente za pristop drugih držav članic, deklaracije in akte, ki jih je sprejel izvršni odbor, ustanovljen s KISS, ter tiste, ki so jih sprejeli organi, ki jim ta izvršni odbor dodeli pooblastilo za odločanje( ).

7. Protokol (št. 2) k Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti vključuje skupek teh pravil v okvir Unije; na podlagi člena 2(1), prvi pododstavek, se uporablja za trinajst držav članic, naštetih v členu 1, med katerimi sta od začetka veljavnosti Amsterdamske pogodbe (od 1. maja 1999) tudi Kraljevina Nizozemska in Italijanska republika.( )

8. V skladu s preambulo Protokola je cilj okrepiti evropsko integracijo in zlasti zagotoviti, da bi lahko Unija hitreje postala območje svobode, varnosti in pravice.

9. Svet je na podlagi člena 2(1), drugi pododstavek, Protokola 20. maja 1999 sprejel sklepa 1999/435/ES in 1999/436/ES o opredelitvi Schengenskega sporazuma za namen določanja pravne podlage za določbe, ki sestavljajo schengenski pravni red, skladno z ustreznimi določbami iz Pogodbe ES in Pogodbe EU.( )

B – Načelo non bis in idem

10. Naslov III KISS („Policija in varnost“) se začne s poglavjem „Policijsko sodelovanje“ (členi od 39 do 47), nadaljuje pa se s poglavjem, v katerem se obravnava medsebojna pravna pomoč v kazenskih zadevah (členi od 48 do 53).

11. Poglavje 3 z naslovom „Uporaba načela ne bis in idem“ sestavljajo členi od 54 do 58, ki v skladu s členom 2 in Prilogo A k Sklepu 1999/436 temeljijo na členih 34 EU in 31 EU.

12. Člen 54 KISS določa:

„Oseba, proti kateri je bil sodni postopek v eni pogodbenici pravnomočno končan, se za ista dejanja ne sme preganjati v drugi pogodbenici, pod pogojem, da je bila izrečena kazen tudi izvršena, da je v postopku izvrševanja ali je po zakonodaji pogodbenice, ki jo je izrekla, ni več mogoče izvršiti.“

13. Člen 55(1)(a) KISS nato določa, da lahko pogodbenica pri ratifikaciji te konvencije izjavi, da je člen 54 ne zavezuje, če so bila dejanja, na katera se nanaša tuja sodba, v celoti ali deloma storjena na njenem ozemlju.

C – Boj proti prometu s prepovedanimi drogami

14. V naslovu III je za poglavjema 4 („Izročitev“: členi od 59 do 66) in 5 („Prenos izvršitve kazenskih sodb“: členi od 67 do 69) prepovedanim drogam posvečeno še eno poglavje (členi od 70 do 76); člen 71, katerega pravna podlaga poleg členov 34 EU in 31 EU zajema tudi člen 30 EU, v odstavku 1 določa:

„Pogodbenice se v zvezi z neposredno in posredno prodajo kakršne koli vrste prepovedanih drog, tudi konoplje, in s posedovanjem takih proizvodov in snovi za prodajo ali izvoz zavezujejo v skladu z obstoječimi konvencijami Združenih narodov, da bodo sprejele vse potrebne ukrepe za preprečevanje in kaznovanje nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami.“

15. Zadnje poglavje, poglavje 7 (členi od 77 do 91), zadeva orožje in strelivo.

D – Schengenski informacijski sistem

16. Z naslovom IV KISS (členi od 92 do 119) je bil vzpostavljen schengenski informacijski sistem( ), ki obsega nacionalni del v vsaki pogodbenici in tehnični podporni del ter omogoča dostop do razpisov ukrepov za osebe in stvari s postopkom avtomatskega preiskovanja za namene iz členov od 95 do 100 (povezane določbe členov 92(1), 94(1) in 102(1)).

17. Med temi nameni je prijetje zaradi izročitve, ko se podatki o iskani osebi vnesejo v sistem na zahtevo sodnega organa pogodbenice prosilke (člen 95(1)), ki sme te podatke edina spreminjati, dodajati, popravljati ali brisati (člen 106(1)). Če država meni, da zadevni razpis ni v skladu z njeno nacionalno zakonodajo, njenimi mednarodnimi obveznostmi ali temeljnimi državnimi interesi, lahko doda označitev, ki prepoveduje prijetje na njenem ozemlju (povezane določbe členov 95(3) in 94(4)).

18. Vsaka država imenuje organ, pristojen za upravljanje njenega nacionalnega dela sistema (člen 108(1)). Zainteresirane osebe lahko zahtevajo popravek ali izbris vpisa, pa tudi pridobitev informacije ali odškodnino (člen 111(1)); pogodbenice se zavezujejo, da bodo vzajemno izvršile pravnomočne sodbe (člen 111(2)).

III – Dejansko stanje, spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje( )

19. J. L. Van Straaten, državljan Skupnosti, je marca 1983 v Italiji posedoval približno pet kilogramov heroina, ki ga je vnesel na Nizozemsko, kjer ga je posedoval okrog 1000 gramov.

20. Na Nizozemskem je bil obtožen treh kaznivih dejanj: (1) okrog 26. marca je skupaj z A. Yilmazom iz Italije uvozil približno pet kilogramov in pol te droge; (2) posedoval je približno 1000 gramov heroina v obdobju od 27. do 30. marca ter (3) posedoval je strelno orožje in strelivo.

21. Rechtbank ’s-Hertogenbosch je s sodbo z dne 23. junija 1983 opustilo prvo točko obtožnice zoper J. L. Van Straatna zaradi pomanjkanja dokazov( ) in ga za drugi dve dejanji obsodilo na dvajsetmesečno zaporno kazen, ki jo je prestal po predpisih, ko je postala pravnomočna.( )

22. J. L. Van Straaten je bil v Italiji preganjan, ker je okrog 27. marca 1983 posedoval približno pet kilogramov heroina, ki ga je v večkratnih ponovitvah izvozil na Nizozemsko, pri čemer se je upoštevala obteževalna okoliščina, da je deloval kot član kriminalne združbe. Tribunale ordinario di Milano je J. L. Van Straatna, ki je izostal od obravnave, na katero je bil pravilno povabljen, 22. novembra 1999 obsodilo na desetletno zaporno kazen, globo v višini 50 milijonov ITL in plačilo stroškov postopka, pri čemer se ni izreklo o obteževalni okoliščini.

23. J. L. Van Straaten je bil na zahtevo italijanskih organov vpisan v schengenski informacijski sistem, da bi ga lahko prijeli zaradi izročitve, kar je zahteval milanski državni tožilec 11. septembra 2001. Kraljevina Nizozemska je na podlagi člena 95(3) KISS dodala označitev, da se prijetje ne bi moglo izvesti na njenem ozemlju.

24. J. L. Van Straaten je, ko je bil obveščen o drugi sodbi in vpisu v sistem, prek Korps Landelijke Politiediensten( ) (služba nizozemske nacionalne policije) zahteval izbris podatkov o svoji predkaznovanosti; ker ni prejel odgovora, je takoj vložil tožbo pri Rechtbank ’s-Hertogenbosch. To sodišče je na podlagi člena 106(1) KISS na Italijansko republiko naslovilo odločbo z dne 16. julija 2004.

25. Rechtbank meni, da lahko J. L. Van Straaten na podlagi člena 111 KISS vloži tako zahtevo in da mora Italijanska republika izvršiti odločbo, ki jo bo sprejelo.

26. J. L. Van Straaten trdi, da kazen, izrečena v Italiji, krši KISS in je zato njena izvršitev nezakonita. Italijanska republika ugovarja, da na Nizozemskem sodni postopek glede kaznivega uvoza „ni bil končan“, saj je bila izrečena oprostilna sodba, zato naj ne bi bilo mogoče z ničimer nasprotovati še eni sodbi.

27. Rechtbank ’s-Hertogenbosch je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

„1. Kaj je treba razumeti pod pojmom ,ista dejanja‘ v smislu člena 54 Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma? (Ali je posedovanje približno 1000 gramov heroina na Nizozemskem v obdobju ali okoli obdobja od 27. do 30. marca 1983 isto dejanje kot posedovanje približno 5 kilogramov heroina v Italiji 27. marca 1983 ali okoli tega dne, ob upoštevanju, da je bila pošiljka heroina na Nizozemskem del pošiljke v Italiji? Ali je izvoz pošiljke heroina iz Italije na Nizozemsko isto dejanje kot uvoz iste pošiljke heroina iz Italije na Nizozemsko, tudi ob upoštevanju, da soobdolženci Van Straatna niso v celoti isti na Nizozemskem in v Italiji? Ali gre pri obravnavanju dejanj kot celote, sestavljene iz posesti zadevnega heroina v Italiji, izvoza iz Italije, njegovega uvoza na Nizozemsko in njegove posesti na Nizozemskem, za ,ista dejanja‘?)

2. Ali je mogoče šteti, da je sodni postopek zoper osebo končan v smislu člena 54 Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma, če obtožbe proti tej osebi niso bile ustrezno in prepričljivo pravno dokazane in je bila ta oseba zato s sodbo oproščena?“

IV – Postopek pred Sodiščem

28. Komisija ter nizozemska, češka, španska, francoska, italijanska, avstrijska, poljska in švedska vlada so predložile pisna stališča, predstavniki Kraljevine Španije, Kraljevine Nizozemske in Komisije pa so se udeležili obravnave 4. maja 2006, na kateri so podali ustna stališča.

V – Dopustnost vprašanj za predhodno odločanje

29. Francoska in španska vlada izpodbijata upoštevnost predloga za sprejetje predhodne odločbe, vendar vsaka od njiju navaja druge razloge.

30. Francoska vlada obžaluje skopost informacij, ki jih je predložilo predložitveno sodišče, saj naj bi to zabrisalo predmet spora in tako onemogočilo oceno, ali je razlaga Sodišča potrebna za odločanje o sporu.

31. Obseg predhodnega ugovora španske vlade( ) je bolj omejen, saj se nanaša le na prvo vprašanje in podredno na njegov drugi del, ki po mnenju te vlade zadeva opredelitev dejstev. Glede tega trdi, da opredelitev, ali ravnanje, o katerem je bila v postopku izrečena sodba, sovpada z ravnanjem, o katerem se je odločalo v zgodnejšem sodnem postopku, presega pristojnost razlage, ki je podeljena Sodišču.

A – Upoštevnost predloga za sprejetje predhodne odločbe

32. Francoska vlada upravičeno meni, da sklep, ki ga je predložilo Rechtbank, le stežka omogoča opredelitev narave in cilja zahteve J. L. Van Straatna. Vendar se nejasnosti razblinijo, če se poglobimo v dejansko stanje zadeve in pisna stališča, ki jih je predložila nizozemska vlada.

33. J. L. Van Straaten, ki se sklicuje na člen 111(1) KISS, od sodišča zahteva razveljavitev vpisa v schengenski informacijski sistem; ta postopek mora izvesti Italijanska republika, ki jo sprejeta odločba zavezuje (povezane določbe členov 106(1) in 111(2) KISS).

34. Vpis je bil opravljen na podlagi sodbe Tribunale ordinario di Milano, v skladu s katero je državno tožilstvo začelo postopek izročitve, za katero je potrebno prijetje.

35. Torej je zakonitost vpisa v sistem odvisna od zakonitosti kazni, ali obratno, zahtevi za tako razveljavitev je mogoče ugoditi le, če je dejansko stanje, od katerega je odvisna, nezakonito. S sodno odločbo, ki krši načelo non bis in idem, ne bi bilo mogoče utemeljiti izročitve obsojenca z namenom prijetja pred njegovim vpisom v schengenski informacijski sistem.( ) Torej ni presenetljivo, da se Rechtbank ’s-Hertogenbosch, da bi zavarovalo to načelo, osredotoča na pomen besedne zveze „ista dejanja“, uporabljene v členu 54 KISS, pri čemer ga zanima, ali je lahko oprostilna sodba zaradi pomanjkanja dokazov povod za njegovo uporabo.

36. Lahko bi trdili, da je zahteva nekoristna, saj se J. L. Van Straatnu ni treba bati prijetja v njegovi državi, ker so nizozemski organi vnesli zaščito na podlagi člena 95(3) KISS (ki sem jo omenil v točki 17 teh sklepnih predlogov); vendar je tako stališče napačno z dveh vidikov: po eni strani z analizo interesa tožeče stranke v sporu o glavni stvari in vplivanjem na njeno procesno upravičenje v obravnavanem primeru prehajamo na področje zunaj pristojnosti sodišč Skupnosti, po drugi strani pa je treba upoštevati ne le, da tako posebno posredovanje zaprošene države ne more preprečiti odvzema svobode v drugih državah članicah, ampak tudi, da je namen člena 54 KISS zagotoviti svobodo gibanja državljanov v Uniji( ), kar je cilj, določen s členom 2, prvi odstavek, četrta alinea, EU.

37. Poleg tega se sistem iz člena 234 ES uporablja za člen 35 EU, pri čemer se prilagodi njegovim posebnostim( ), vendar z vsemi izpeljavami glede tega sistema iz sodne prakse. Obe določbi vežeta možnost predložitve vprašanj za predhodno odločanje Sodišču na pogoj, da nacionalno sodišče meni, da je za izrek njegove sodbe potrebna odločitev o tem vprašanju, tako da se domneva, da je predložitev primerna, razen če: (a) zahteva ni v nobeni zvezi z resničnostjo oziroma predmetom spora, (b) je problem hipotetične narave ali (c) je zahteva postavljena tako, da se zabrišejo elementi, nujno potrebni za učinkovit odgovor( ); kot je bilo že navedeno, ti pogoji v obravnavanem primeru niso izpolnjeni.

38. Zadnja ovira za dopustnost, ki jo obravnava Komisija (čeprav jo takoj zavrne) in je povezana s površnostjo, na katero se sklicuje francoska vlada, je povezana z opredelitvijo, ali člen 54 KISS vpliva ratione temporis na predlog za uvedbo postopka.

39. Časovni učinki te določbe so bili omenjeni v zadevi Van Esbroeck, v sklepnih predlogih katere sem navedel, da se pravica ne biti večkrat vključen v preiskavo in kaznovan za ista dejanja obravnava kot materialno jamstvo, katerega namen je „preprečiti vsakršen ponovni pregon in kaznovanje, ko je kaznivo dejanje storjeno in kazen odslužena“, in ki pride v celoti do izraza, kadar so ti pogoji izpolnjeni, takrat pa morajo javni organi posledično opustiti vse prisilne ukrepe. To načelo je mogoče uporabiti samo, če je bil pred tem sodni postopek zoper obdolženca pravnomočno končan (točka 31). Datum prve sodbe ni pomemben, če je bila druga sodba izrečena po začetku veljavnosti KISS, ki ne vključuje nobene posebne določbe glede časovnih učinkov člena 54 (točki 32 in 29 zgoraj navedenih sklepnih predlogov). V sodbi v navedeni zadevi so bili moji predlogi sprejeti, zato je bilo odločeno, da se načelo non bis in idem uporablja tudi za primer, kakršen se obravnava v tej zadevi (točki 23 in 24).

40. KISS, ki v času obravnavanih dogodkov še ni bila sprejeta (izrek prve sodbe na Nizozemskem in začetek preiskave v Italiji), je bila v veljavi, ko je bila izrečena obsodba v Italiji, zato se je takrat načelo non bis in idem polno uporabljalo in so torej razmišljanja, navedena v točkah od 33 do 37 zgoraj, v celoti upoštevna.

B – Nedoločen pravni pojem

41. Ne moti se niti španska vlada, ki poudarja, da se prvo vprašanje nanaša na dejstva, vendar neupravičeno predlaga takojšnjo zavrnitev tega vprašanja.

42. Taka zavrnitev namreč ne izhaja iz vprašanja v celoti, ampak le iz navedb v oklepaju, s katerimi predložitveno sodišče postavlja vprašanje glede posebnih okoliščin spora, na katero ne more dobiti odgovora, ker bi ta presegel hermenevtično vlogo Sodišča.

43. Vendar se predlog za sprejetje predhodne odločbe začne z vprašanjem, ki kljub sklicevanju na dejstva vsebuje neizpodbitno razlagalno razsežnost, saj se nanaša na nedoločen pravni pojem( ) („ista dejstva“) iz zadevne določbe.

44. Podobno vprašanje je bilo postavljeno v zadevi Van Esbroeck, v kateri sem poudaril, da je naloga ugotavljanja, ali ravnanje, na podlagi katerega je bil sprožen postopek, sovpada z ravnanjem iz drugega postopka, v središču funkcije presojanja, za katero je usposobljeno samo sodišče, ki je neposredno seznanjeno s primerom, ki ga presoja, kljub morebitni reviziji na drugi stopnji (točka 36 sklepnih predlogov). Naloga Sodišča je omejena na določanje meril za razlago, ki ob upoštevanju podlage in ciljev člena 54 KISS kažejo najprimernejšo pot za dosego enotnega obravnavanja na vsem ozemlju Unije (točka 37).

45. Pri tem se zdi, da bi bil z vidika prava Skupnosti poskus določiti samostojna pravila, s katerimi bi bilo mogoče oblikovati splošno merilo za reševanje morebitnih primerov v prihodnosti, jalovo početje, „saj je zaradi nepredvidljivosti kazenskih politik in narave kazenskega postopka težko oblikovati vsesplošna pravila“, tako da pristop, ki je uporaben za nekatera kazniva dejanja ali nekatere oblike sodelovanja, za druge morda ni primeren (točki 38 in 39). Menim, da je razumneje izbrati srednjo pot in namesto izgubljanja v dejstvih v sporu o glavni stvari presoditi okoliščine, ki so značilne za zadevo, ter tako pomagati nacionalnemu sodišču z določitvijo pravil, ki mu bodo omogočila rešitev spora v skladu z duhom zadevne določbe (točka 40).

46. Menim, da je tako mogoče predložitvenemu sodišču zagotoviti koristen odgovor in se hkrati izogniti tveganju, da bi prevzeli nalogo tega sodišča, na kar opozarja španska vlada.

VI – Analiza vprašanj za predhodno odločanje

47. Ko smo si tako utrli pot, je treba brez nadaljnjega odlašanja razbliniti dvome Rechtbank ’s-Hertogenbosch. Kot sem že navedel, je bilo prvo vprašanje obravnavano v zadevi Van Esbroeck, medtem ko je mogoče kot modela za odgovor na drugo vprašanje uporabiti sodbo Gözütok in Brügge na eni strani ter sodbo Miraglia na drugi strani. Vendar nas ta predlog za sprejetje predhodne odločbe navaja na razlago nekaterih variacij na isto temo.

48. Začel bom na koncu: če namreč odločimo, da oprostilna sodba, ki je bila izrečena, ker obtožbe niso bile dokazane, ne preprečuje nadaljnje preiskave „istih dejstev“, je kakršna koli teoretična razprava o tem pojmu brezpredmetna.

A – Pojem „bis“: oprostitev zaradi pomanjkanja dokazov (drugo vprašanje)

49. V sklepnih predlogih v združenih zadevah Gözütok in Brügge sem potrdil, da ni mogoče nikomur, ki mu je bilo sojeno v eni od držav podpisnic Konvencije, ponovno soditi za isto dejanje, in sicer ne glede na to, ali je bil oproščen ali obsojen (točka 46).

50. Še vedno menim popolnoma enako, vendar je treba – za razliko od navedenih zadev, v katerih tega vprašanja ni nihče polemiziral – v obravnavanem primeru navesti razloge, zakaj tovrstna sodba sproži varstveni učinek načela non bis in idem.

1. Dobesedna razlaga

51. Besedilo člena 54 KISS ne dopušča nobene razprave, saj se najprej sklicuje na to, da mora biti sodni postopek pravnomočno končan (ne glede na to, kakšna sodba je bila izrečena), in na podlagi tega prepoveduje kakršen koli pregon v prihodnje, pri čemer dodaja le, da mora biti v primeru obsodbe( ) izrečena kazen tudi izvršena ali je ne sme biti več mogoče izvršiti. Tako pojasnilo bi bilo odveč, če bi se zadevno načelo uporabljalo le po izreku kazni.

52. Tako mnenje je mogoče razbrati iz sodbe Miraglia – sicer implicitno, saj ta vidik ni bil neposredno obravnavan –, v kateri je bil poudarjen vidik „meritorne presoje“ (točka 30) in je bila zavrnjena uporaba člena 54 KISS, če se pregon ustavi, ker je bil začet postopek v drugi državi članici (točka 35). Pri tem je ključno izvajanje jus puniendi s presojo vseh elementov v zadevnem primeru, medtem ko je vrsta izrečene sodbe nepomembna (v to se bom poglobil v nadaljevanju).

53. Tako razmišljanje je mogoče potrditi z nedvoumnim besedilom Listine o temeljnih pravicah Evropske unije.( ) S členom 50 Listine je prepovedana ponovna presoja, če je bila zainteresirana oseba že pravnomočno „oproščen[a] ali obsojen[a]“.( )

54. Ob upoštevanju navedenih trditev postane vsebina razlage, kakršno je izpeljala avstrijska vlada in jo nato v točki 37 pisnih stališč zavrnila, brezpredmetna. V okviru Schengenskega sporazuma bi bilo v nasprotju z duhom člena 54 KISS, če bi menili, da je treba za uporabo načela non bis in idem razglasiti krivdo – ne glede na to, ali je bila izrečena obsodba ali ne –, poleg tega bi se s tem neutemeljeno zožilo področje uporabe tega člena, saj bi bile iz njega izključene oprostilne sodbe, izrečene zaradi neobstoja te subjektivne sestavine.( )

55. Podobno nasprotje je vključeno v teorijo španske vlade, ki ni le protislovna( ), ampak tudi napačna, saj ta v njej stavi na načelo sorazmernosti, na podlagi katerega zahteva odgovor, enakovreden teži kršitve.( )

2. Teleološka razlaga

a) Načelo non bis in idem v Schengenskem sporazumu

56. To pravilo temelji še na dveh načelih: načelu pravne varnosti in načelu pravičnosti. Obsojenec mora vedeti, da je z izvršitvijo kazni plačal svojo napako in da se mu ni treba bati novih sankcij. Če je oproščen, mora z gotovostjo vedeti, da ne bo ponovno kaznovan (točka 49 sklepnih predlogov v združenih zadevah Gözütok in Brügge ter točka 19 sklepnih predlogov v zadevi Van Esbroeck).

57. Pravilo non bis in idem spada med temeljne pravice državljanov, povezane s pravico do pravilnega in pravičnega postopka; poleg tega je s tem pravilom izpolnjena strukturna zahteva pravnega reda, katerega zakonitost temelji na upoštevanju pravnomočnosti (točka 21 sklepnih predlogov v zadevi Van Esbroeck).

58. Ko je treba zaradi kumuliranja kazni uporabiti načelo sorazmernosti, tako da se nove kazni ublažijo ob upoštevanju predhodnih, se je treba ravnati v skladu z „Anrechnungsprinzip“ ali „načelom vštevanja“( ), ki ga ne smemo mešati z načelom non bis in idem, čeprav ga dopolnjuje. Člen 54 KISS ne vsebuje formalnega modela, ki bi deloval kot blažilec za zagotavljanje take sorazmernosti v primeru vnovičnega kaznovanja osebe zaradi istega dejanja, ampak materialno zagotovilo, ki preprečuje izrek še ene odločbe v isti zadevi („Erledigungsprinzip“ ali „načelo izčrpanja postopka“).( )

59. V schengenskem pravnem redu, katerega namen je okrepiti integracijo evropskih narodov, da bi lahko Unija postala območje svobode, varnosti in pravice, je načelo non bis in idem poleg tega povezano tudi s pravico do neoviranega gibanja.( ) Postopno odpravljanje mejnega nadzora, ki je nujno potrebna stopnja oblikovanja skupnega prostora, ni brez tveganj, saj je to ugodno za tiste, ki izkoriščajo manjšo pazljivost, da bi razširili svoje nezakonite dejavnosti: zato je nujno potrebna krepitev policijskega in pravosodnega sodelovanja. Vendar je treba ta pomemben cilj doseči brez škode za neodtujljive svoboščine v demokratični družbi pravne države.

60. Kot je bilo že povedano, je v večnarodnostnem okviru potrebnega več sodelovanja, hkrati pa je potrebno tudi širše priznavanje pravosodnih dejavnosti onstran meja.

b) Vzajemno zaupanje

61. Načelo non bis in idem pripomore( ) k pravni stabilnosti, saj se tako o odločbah, ki jih sprejmejo javni organi in postanejo pravnomočne, ne razpravlja v nedogled. Če je ena od držav članic odstopila od kazenskega pregona, druge države tega dejanskega stanja ne morejo preprosto prezreti. Za integracijo je potrebna medsebojna pomoč, ki je ni mogoče uresničiti brez vzajemnega zaupanja v različne pravosodne sisteme in brez „homologacije“ odločb, sprejetih v resnični „skupni hiši“ temeljnih pravic.( )

62. Čeprav posamezna država članica zadeve ne obravnava enako ali podobno, so rezultati enakovredni, saj odražajo enakovredne vrednote in načela: treba je verjeti v to, da so standardi partnerjev v tako velikopoteznem projektu, kot je Evropska unija, ustrezni in da jih partnerji pravilno uporabljajo, zato je treba sprejeti njihove posledice, pa čeprav lahko privedejo do različnih rešitev( ); bistvo te ideje je, da se zadevne rešitve sprejmejo, načelo non bis in idem pa je ena od posledic takega ravnanja.

63. Če povzamemo: če država članica konča sodni postopek zoper storilca kaznivega dejanja ali njegovega sostorilca( ), se morajo druge države članice odpovedati ponovni preučitvi, in sicer ne glede na to, kakšna sodba je bila izrečena( ) (obsodba ali oprostitev), saj sodba v obeh primerih odraža jus puniendi.

3. Nabor možnih sodb

64. V primeru obsodbe je dvom izključen, kar velja tako za sodbe v pravem pomenu besede kakor tudi za primere odstopa od kazenskega pregona, ker je obdolženec izpolnil pogoje, ki jih je postavilo državno tožilstvo (zgoraj navedena sodba Gözütok in Brügge).

65. V primeru oprostitve je kakršen koli nadaljnji pregon izključen, če je bilo sproženo kolesje državnega monopola, katerega namen je kaznovati kazniva dejanja, in je bila opravljena „meritorna“ analiza.( ) Ta izraz iz zgoraj navedene sodbe Miraglia vključuje različne predpostavke, ki so odvisne od razlogov za odločitev – nekateri so neločljivo povezani z obdolžencem, medtem ko so drugi povezani z zunanjimi okoliščinami. Med razlogi, neločljivo povezanimi z obdolžencem, so razlogi, iz katerih je ta oproščen, ker ni izpolnil pogojev, ki se zahtevajo za to, da odgovarja za svoja dejanja (nekaznivost ali nekrivdnost, na primer zaradi prenizke starosti za kaznivost ali duševne motnje). Zunanji razlogi zajemajo objektivne okoliščine, v katerih ne moremo zahtevati drugačnega ravnanja (opravičljive okoliščine: samoobramba, skrajna sila ali neobvladljiv strah) ali v katerih niso izpolnjeni subjektivni pogoji za obtožbo (subjektivni elementi kaznivega dejanja), na primer tisti, povezani z iztekom roka( ) in resničnostjo obravnavanih dejstev.

66. Zadnja skupina vključuje tri kategorije oprostilnih sodb, ki se izrečejo, če: (1) dejstva ne štejejo za kaznivo dejanje po kazenskem pravu, (2) jih obdolženec ni zakrivil ali (3) ni dokazano, da je obdolženec storilec teh dejanj( ); obravnavano vprašanje za predhodno odločanje se nanaša na tretjo kategorijo.

4. Poseben primer oprostitve zaradi pomanjkanja dokazov

67. Predpogoj za tako sodbo je meritorna obravnava, ali z drugimi besedami, zanjo je nujno potrebna odločitev o zadevnem ravnanju v povezavi s pripisom tega ravnanju obravnavani osebi, s čimer se izčrpa državni jus puniendi.

68. Načelo non bis in idem nasprotuje ponovitvi kazni in „pregona“ ali „obsodbe“. Ta izraza sta uporabljena v členu 54 KISS in členu 50 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije. Zgoraj navedena sodba Gözütok in Brügge je glede tega popolnoma jasna, saj je v njej poudarjeno, da je namen člena 54 KISS „preprečiti, da bi bil kdor koli [...] preganjan za isto dejanje na ozemlju več držav članic“ (točka 38). Zgoraj navedeni sodbi Miraglia in Van Esbroeck sta povzeli to razlago (točka 32 oziroma 33), ki ni le slučajna, saj zadevno načelo – kot sem že omenil – temelji na pravičnosti in varnosti v povezavi s pravico do pravičnega sojenja; to načelo hkrati varuje dostojanstvo osebe, ki je žrtev nečloveškega in ponižujočega obravnavanja, kar je primerna oznaka za večkratni pregon iste kršitve.( )

69. Kazenski postopek je že sam po sebi potrebno prisilno sredstvo za osebo, ki je na podlagi racionalnih znakov osumljena kaznivega dejanja, vendar ni mogoče z ničimer utemeljiti vnovičnega začetka postopka (niti v primeru pridobitve novih dokazov o tem, kdo je storilec dejanja), če sodišča pravnomočno odločijo, da zadevne obtožbe niso dokazane.

70. To ni posledica dodatnega merila, kakršno je načelo in dubio pro reo, ki se uporablja pri presoji dokazov( ), ampak temeljne pravice, s katero je državljan zavarovan v odnosu do javnih organov in ki mu zagotavlja oprostitev, če se upoštevajo vsa jamstva in so izvedeni vsi ustrezni preiskovalni ukrepi, vendar kljub temu ni mogoče zanikati njegove nedolžnosti.

71. Ni dopustno, da bi vznemirjali osebo, ki je bila razglašena za nedolžno( ), in sicer ne glede na to, ali je taka sodba izrečena na podlagi dokazov ali izhaja iz zgoraj navedenega temeljnega jamstva posameznika, ki je skupno ustavnim tradicijam držav članic in je vključeno v Listino temeljnih pravic Evropske unije (člen 48(1)), razglašeno pa je bilo že v členu 6, drugi odstavek, Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter je na podlagi člena 6(2) EU postalo splošno načelo prava Skupnosti.

72. Skratka, pridružujem se mnenju Komisije in držav članic, ki so predložile stališča (z izjemo Kraljevine Španije), da je treba šteti, da je bil sodni postopek v zvezi z osebo, ki je bila oproščena, ker obtožba zoper njo ni bila dokazana, za namene člena 54 KISS „končan“.( )

73. Nihče – niti španska vlada – ne izpodbija podanosti načela non bis in idem v takem primeru v nacionalnem pravnem redu, zato ne bi smeli dvomiti o podobni rešitvi na nadnacionalni ravni, kakršna je Evropska unija, saj bi bila v nasprotnem primeru naša rešitev obotavljiva in neverodostojna ter bi z njo zanemarili dva stebra tega skupnega prostora: vzajemno zaupanje z medsebojnim sprejemanjem sodnih odločb in spoštovanje temeljnih pravic državljanov.

B – Pojem „idem“: „ista dejanja“ (prvo vprašanje)

74. Ta vidik predloga za sprejetje predhodne odločbe je bil obravnavan v zgoraj navedeni sodbi Van Esbroeck, v kateri je bilo odločeno, da je za uporabo člena 54 KISS potrebna identičnost dejanskega stanja, kar se razume kot nedeljiv skupek okoliščin, neodvisno od njihove pravne opredelitve in interesa, zavarovanega z opredelitvijo kaznivih dejanj.( ) V tej sodbi je dalje pojasnjeno, da se zadevna opredelitev nanaša na uvoz in izvoz pošiljke prepovedanih drog, kar je mogoče kaznovati v več državah, ki jih zavezuje schengenski pravni red, vendar spada dokončna presoja v pristojnost nacionalnih organov.

75. Tako stališče povzema predlog iz mojih sklepnih predlogov z dne 20. oktobra 2005, kar zadeva strogo dejanski vidik pojma (točke od 41 do 49), njegovo uporabo v zvezi s prevozom določene količine prepovedanih drog iz ene države pogodbenice v drugo (točke od 50 do 52) ter razlago člena 71 KISS in sektorskih sporazumov Združenih narodov (točke od 53 do 58).

76. Čeprav me mika, da bi se na tej stopnji analize ustavil, me posebnosti obravnavanega primera spodbujajo k nadaljnjemu koraku in podaji nekaj dodatnih razmišljanj o „idem“, ne da bi s tem posegal v pristojnost predložitvenega sodišča, ki mora opredeliti, ali so dejanske okoliščine obravnavane zadeve identične z okoliščinami iz predhodne zadeve.

77. Z zadnjim pojasnilom pritrjujem španski vladi, ki meni, da ni dovoljena obravnava drugega dela prvega vprašanja (dela v oklepaju), saj bi s tem obravnavali dejstva, kar je Sodišču prepovedano.

1. Objektivni element pojma „idem“

78. Zgoraj navedena sodba Van Esbroeck se sklicuje na „celot[o] med seboj neločljivo povezanih konkretnih okoliščin“ (točka 36). Za tako formulacijo se skrivata dva objektivna vidika.

79. Po eni strani je treba preučiti vprašanje prostora in časa: če sta namreč ti ravni enotni, dejanskega stanja ni mogoče razdeliti na umetno ločene epizode.

80. Po drugi strani pa – ne da bi zanemarili vidik dejstev – ne smemo spregledati niti duševne povezave storilca z lastnimi dejanji.

81. Enotnost časa, enotnost prostora, vendar tudi enotnost namere.

82. Da bi preverili enakost, ki jo zahteva načelo non bis in idem, se je treba osredotočiti na navedene tri elemente, pri čemer je treba upoštevati, da za njegovo uporabo ni treba, da se ti elementi ujemajo. Kraj se lahko spremeni, kot se je to zgodilo v zadevi Van Esbroeck, ko se je pošiljka prepovedanih snovi prepeljala iz ene države v drugo, čeprav je šlo za isti dogodek. Prepletena mreža kaznivega dejanja se lahko nadaljuje ali deli na posamezne dogodke, vendar za namene kaznovanja ohrani enovitost.( ) In nazadnje, nič ne nasprotuje morebitni opredelitvi, da je položaj ostal nespremenjen, čeprav se je namera storilca morda spremenila.

2. Subjektivni element: obstoj in položaj drugih vpletenih oseb

83. Načelo non bis in idem je osebno jamstvo, ki prepoveduje dvakratno sojenje za isto dejanje. Zato se torej poleg objektivnega ujemanja zahteva tudi subjektivno ujemanje, da se tako prepreči vnovično vznemirjanje posameznika, če je bila glede njega že izrečena sodba.

84. Zato so sodelovanje drugih posameznikov, možnost, da se ti med izvajanjem kaznivega dejanja spremenijo, in njihov položaj v kazenskem postopku postranskega pomena.

85. Ali drugače: načelo, ki se obravnava v tej zadevi, se uporablja le v zvezi z osebo, ki je že bila obtožena, pri čemer ni pomembno, ali so pri dejanju sodelovali tudi sostorilci in ali so bili to ves čas trajanja kaznivega dejanja isti posamezniki.

VII – Predlog

86. Ob upoštevanju navedenega Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je postavilo Rechtbank ’s-Hertogenbosch, odgovori:

1. Sodni postopek zoper zadevno osebo je bil „končan“ v smislu člena 54 Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma, če je bila ta po preučitvi dokazov oproščena, ker obtožbe zoper njo niso bile dokazane.

2. Za ugotovitev, ali so dejanja ista, je treba:

– preučiti dejanskost preganjanega ravnanja v obeh sodnih postopkih, ne da bi pri tem upoštevali njegovo pravno opredelitev in interese, zavarovane s kaznijo v pravnih sistemih držav pogodbenic ali držav, v katerih velja schengenski pravni red, in

– za „dejanja“ šteti celoto med seboj neločljivo povezanih dogodkov, pri katerih je treba preučiti morebitno enovitost časa, kraja in namere storilca dejanja, pri čemer ni pomembno, ali se oseba, zavarovana z jamstvom non bis in idem, v obeh sodbah obravnava z različnimi soobdolženci.

3. Nacionalno sodišče mora na podlagi zgoraj navedenih meril odločiti, ali je treba posedovanje pošiljke heroina v Italiji, prevoz te pošiljke na Nizozemsko in posedovanje pošiljke v celoti ali le njenega dela v zadnjenavedeni državi šteti za „ista dejanja“.