Zadeva C-309/06

Marks & Spencer plc

proti

Commissioners of Customs & Excise

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo House of Lords)

„Obdavčitev — Šesta direktiva o DDV — Oprostitev z vračilom davka, plačanega v predhodni fazi — Napačno obdavčevanje po splošni stopnji — Pravica do obdavčevanja po ničelni stopnji — Pravica do vračila — Neposredni učinek — Splošna načela prava Skupnosti — Neupravičena obogatitev“

Sklepni predlogi generalne pravobranilke J. Kokott, predstavljeni 13. decembra 2007 I - 2287

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 10. aprila 2008 I - 2311

Povzetek sodbe

Če je država članica v skladu s členom 28(2) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, tako pred njeno spremembo z Direktivo Sveta 92/77 kot po njej, v nacionalnem pravu ohranila oprostitev z vračilom davka, plačanega v predhodni fazi v zvezi z določenimi dobavami ali storitvami gospodarski udeleženec, ki te dobave ali storitve opravlja, nima neposredno iztožljive pravice na podlagi prava Skupnosti, da se te dobave ali storitve obdavči z ničelno davčno stopnjo. Člen 28(2) Šeste direktive s tem, ko državam članicam dopušča, da uporabljajo oprostitve z vračilom plačanega davka, določa odstopanje od predpisov o splošni stopnji davka na dodano vrednost. Pravilna je torej ugotovitev, da so te oprostitve, imenovane „obdavčitve po ničelni stopnji“, dovoljene na podlagi prava Skupnosti. Vendar pa pravo Skupnosti državam članicam ne nalaga, da te oprostitve ohranijo. Kot namreč izhaja iz samega besedila te določbe v prvotni različici, se oprostitve, ki so obstajale 31. decembra 1975, „lahko uporabljajo“, kar pomeni, da je le od presoje zadevne države članice odvisno, ali ohrani ali ne to zakonodajo ali tisto, ki ustreza med drugim merilom iz člena 17, zadnja alinea, razveljavljene Druge direktive 67/228, v skladu s katerimi se oprostitve z vračilom plačanega davka lahko uvede le iz natančno opredeljenih socialnih razlogov v korist končnih potrošnikov. (Glej točke 22, 23, 28 in točko 1 izreka.)

Če je država članica v skladu s členom 28(2) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, tako pred njeno spremembo z Direktivo 92/77 kot po njej, v nacionalnem pravu ohranila oprostitev z vračilom davka, plačanega v predhodni fazi, za določene dobave ali storitve, vendar je svojo nacionalno zakonodajo nepravilno razlagala, tako da je za določene dobave ali storitve, za katere bi morala veljati oprostitev z vračilom vstopnega davka, plačanega v predhodni fazi, v skladu z njenim nacionalnim pravom obdavčila s splošno davčno stopnjo, potem se splošna načela prava Skupnosti, vključno z načelom davčne nevtralnosti, uporabijo tako, da gospodarskemu udeležencu, ki je opravljal te dobave ali storitve, podeljujejo pravico do vračila nepravilno obračunanega davka za te storitve. Nadaljevanje uporabe oprostitev ali nižjih stopenj davka na dodano vrednost, ki so nižje od najnižje stopnje, predvidene s Šesto direktivo, je dejansko mogoče le, če je v skladu z načelom davčne nevtralnosti, ki je del tega sistema. Načela, ki urejajo skupni sistem o davku na dodano vrednost, med katerimi je tudi načelo davčne nevtralnosti, se lahko uporabljajo tudi v primeru, določenem v členu 28(2) Šeste direktive, in se lahko posameznik v skrajnem primeru nanje sklicuje zoper nacionalno določbo ali pri uporabi te določbe, ki teh načel ne upošteva. V tem pogledu je pravica do vračila davka, ki je bil v državi članici odmerjen s kršitvijo pravil prava Skupnosti, posledica in dopolnitev pravic, ki jih posameznikom podeljujejo določbe Skupnosti. To načelo se uporablja tudi za davke, ki so bili plačani s kršitvijo nacionalne zakonodaje, ki jo dopušča člen 28(2) Šeste direktive. (Glej točke od 33 do 36 ter točko 2 izreka.)