SKLEPNI PREDLOGI E. SHARPSTON – ZADEVA C-313/05

BRZEZIŃSKI

SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

ELEANOR SHARPSTON,

predstavljeni 21. septembra 2006( )

Zadeva C-313/05

Maciej Brzeziński

proti

Dyrektor Izby Celnej w Warszawie





1. V tem predlogu za sprejetje predhodne odločbe Wojewódzki Sąd Administracyny w Warszawie (upravno sodišče v Varšavi) v bistvu sprašuje, ali je v skladu s členi 25 ES, 28 ES in 90 ES ter členom 3(3) Direktive Sveta 92/12/EGS( ), če država članica na osebna vozila naloži trošarino,

– ki se pred prvo registracijo v državi članici odmeri za nakup vsakega avtomobila ne glede na kraj njegovega izvora,

– ki se odmeri po stopnji, določeni glede na starost vozila in prostornino motorja, za rabljena vozila iz drugih držav članic, vendar ne za tista, ki so že registrirana v zadevni državi članici, za katera se je že odmerila pred prvo registracijo in na ceno katerih vpliva ob poznejši prodaji,

– zaradi katere so osebe, ki kupijo avtomobil v drugi državi članici, dolžne predložiti poenostavljeno deklaracijo carinskemu uradu v petih dneh od pridobitve.

Če obstaja kakršna koli neskladnost z navedenimi določbami, predložitveno sodišče Sodišču predlaga, naj odloči, ali je treba sodbo kakor koli časovno omejiti.

Upoštevno pravo Skupnosti

Določbe Pogodbe in predpisov

2. Člen 23 ES( ) določa:

„1. Unija vključuje carinsko unijo, ki zajema vso blagovno menjavo in med državami članicami prepoveduje carine pri uvozu in izvozu ter vse dajatve z enakim učinkom, poleg tega pa uvaja skupno carinsko tarifo v odnosih s tretjimi državami.

2. Določbe člena 25 ?…? se uporabljajo za izdelke s poreklom iz držav članic in za izdelke, ki prihajajo iz tretjih držav in so v državah članicah v prostem prometu.“

3. Člen 25 ES določa:

„Carine pri uvozu in izvozu ter vse dajatve z enakim učinkom so med državami članicami prepovedane. Ta prepoved se uporablja tudi za carine fiskalne narave.“

4. Člen 28 ES določa:

„Med državami članicami so prepovedane količinske omejitve pri uvozu in vsi ukrepi z enakim učinkom.“

5. Člen 90 ES določa:

„Nobena država članica ne uvaja, neposredno ali posredno, kakršnih koli notranjih davkov na izdelke drugih držav članic, ki bi bili višji od davkov, uvedenih neposredno ali posredno na enakovrstne domače izdelke.

Prav tako nobena država članica ne uvaja takšnih notranjih davkov na izdelke drugih držav članic, s katerimi bi posredno zaščitila druge izdelke.“

6. Člen 3(1) Direktive 92/12 določa, da se Direktiva na ravni Skupnosti uporablja za mineralno olje, alkohol in alkoholne pijače ter tobačne proizvode. Glede drugih proizvodov člen 3(3) določa:

„Države članice obdržijo pravico do uvedbe ali ohranitve davkov, pobranih od proizvodov, ki niso našteti v odstavku 1, pod pogojem, da ti davki pri trgovanju med državami članicami ne povzročijo dodatnih formalnosti ob prestopu meje.

?…?“

Sodna praksa

7. Sodišče je imelo priložnost navedene določbe Pogodbe preučiti večkrat, zlasti v zvezi z nacionalnimi davki na motorna vozila, uvožena iz drugih držav članic.

8. Prvič, Sodišče je odločilo, da prepoved količinskih omejitev iz člena 28 ES ne zajema trgovinskih ovir, ki jih določajo druge posebne določbe Pogodbe, kot so ovire z enakim učinkom kot carine ali ovire fiskalne narave, ki jih določata člena 25 ES oziroma 90 ES.( ) Odločilo je tudi, da se zadnja dva člena ne uporabljata skupaj: dajatev namreč ne more pripadati obema kategorijama hkrati.( )

9. S tega stališča je treba fiskalno dajatev za registracijo motornih vozil, ki se ne naloži zato, ker vozilo prečka mejo države članice, pač pa ob prvi registraciji vozila na ozemlju te države, obravnavati kot del splošnega sistema notranjih dajatev na blago in torej preučiti ob uporabi člena 90 ES.( )

10. V zvezi z obdavčitvijo rabljenih vozil sem ob upoštevanju člena 90 ES najpomembnejše odločitve Sodišča( ) povzela v točkah od 4 do 22 svojih nedavnih sklepnih predlogov v zadevi Nádasdi,( ) na katero se sklicujem.

11. Iz te sodne prakse lahko izpeljemo, da bi bilo treba nacionalni davek, ki se na vsako vozilo naloži samo enkrat ob njegovi prvi registraciji v državi članici in če vpliva na rabljena vozila, za to, da bi bil združljiv s prvim odstavkom člena 90 ES, izračunati tako, da se prepreči vsakršna diskriminacija takih vozil iz drugih držav članic. Tak davek torej uvoženih rabljenih vozil ne sme obremenjevati za več, kolikor znaša preostanek davka, vključenega v ceno enakovrednega vozila, ki je bilo prvič registrirano v isti državi članici v zgodnejši fazi svojega življenjskega cikla.

12. V teh sodbah je Sodišče med drugim tudi navedlo, da je treba pri presoji združljivosti s členom 90 ES upoštevati podrobna pravila za pobiranje davka; da doseganje okoljskega cilja ne odvezuje držav članic obveznosti izogibanja diskriminaciji; da zmanjšanja vrednosti ni treba ocenjevati za vsak posamičen primer, pač pa se lahko oceni na podlagi lestvic ali tabel z ustreznimi merili, ki dajo dober približek zmanjšane vrednosti; in da mora imeti lastnik možnost izpodbijati uporabo takih lestvic ali tabel, če ne upoštevajo dejanskih značilnosti posameznega vozila.

13. Samoumevno je, da se za obdavčitev novih vozil prvi odstavek člena 90 ES uporablja le, če obstaja domača proizvodnja. (Za namen obravnavane zadeve naj opozorim, da je taka proizvodnja na Poljskem.) Če obdavčitev ni odkrito diskriminatorna do vozil, uvoženih iz drugih držav članic, kar bi bilo očitno v nasprotju s to določbo, se lahko vseeno vprašamo, ali je tako strukturirana, da ima posredno diskriminatoren ali varovalni učinek.

14. V zvezi s tem je Sodišče odločilo, da sistema obdavčitve ni mogoče šteti za diskriminatornega samo zato, ker samo uvoženi izdelki, zlasti tisti iz drugih držav članic, spadajo v najbolj obdavčeno kategorijo, če razlika v stopnji ni tolikšna, da spodbuja prodajo vozil domače proizvodnje v primerjavi s prodajo vozil, uvoženih iz drugih držav članic.( )

15. Drugi odstavek člena 90 ES prepoveduje uvajanje notranjih davkov, s katerimi se uvaja „posredna fiskalna zaščita v škodo uvoženih izdelkov, ki niso enakovrstni domačim v smislu prvega odstavka člena [90 ES], pa vendar z nekaterimi v konkurenčnem razmerju, čeprav le delno, posredno ali potencialno“.( ) Vozila so „enakovrstna“, če so v takem razmerju zaradi svojih značilnosti in potreb, ki jim služijo. Stopnja konkurence med dvema modeloma je odvisna od tega, do katere mere izpolnjujeta enake zahteve glede cene, velikosti, udobja, zmogljivosti, porabe goriva, vzdržljivosti, zanesljivosti in tako naprej.( ) Vendar se zdi, da ni zadev, v katerih bi bilo ugotovljeno ali vsaj zatrjeno, da obdavčitev uvoženih motornih vozil posredno ščiti izdelke, ki ne bi bili motorna vozila.

Upoštevna nacionalna zakonodaja

16. Glede na predložitveno odločbo člen 80 poljskega zakona o plačilu trošarine( ) uvaja trošarino na osebna vozila, ki niso registrirana na Poljskem v skladu s cestnoprometnimi predpisi. Osebe, ki prodajo tak avtomobil pred njegovo prvo registracijo na Poljskem, so skupaj z uvozniki in osebami, ki tak avtomobil „pridobijo v Skupnosti“, zavezane plačilu trošarine. Izraz „pridobitev v Skupnosti“ se navezuje na nakup avtomobila v drugi državi članici in njegov vstop na Poljsko ter se v skladu s členom 2 zakona, kot sta ga povzela poljska vlada in Komisija v svojih pojasnilih, šteje za opravljeno na dan dejanskega vstopa avtomobila na Poljsko, in ne na datum nakupa. Med obravnavo se je še izkazalo, da bi bil poljski proizvajalec osebnih vozil zavezan plačilu trošarine, če bi avtomobil registriral na svoje ime pred prodajo, pri čemer mu pozneje v praksi ne bi bilo treba plačati nobene dajatve več.

17. V skladu s členom 81 istega zakona morajo osebe, ki avtomobil pridobijo v Skupnosti, predložiti poenostavljeno deklaracijo ustreznemu carinskemu uradu v petih dneh od dneva pridobitve in plačati trošarino najpozneje na dan registracije avtomobila na Poljskem.

18. V skladu s členom 75 zakona o plačilu trošarine znaša trošarina, razen če ni drugače določeno, 65 % davčne osnove, ki je v bistvu v skladu s členom 10 bodisi dolgovana bodisi plačana cena. Ta odstotek se lahko spremeni s sklepom ministra.

19. Tak sklep je bil sprejet leta 2004.( ) V skladu s členom 7 tega sklepa in v povezavi s prilogama 1 in 2 k sklepu je odstotek trošarine za osebna vozila 13,6 % od davčne osnove, če je prostornina motorja nad 2000 ccm, oziroma 3,1 % od davčne osnove v drugih primerih.

20. Ob prodaji, uvozu ali pridobitvi osebnega vozila v Skupnosti več kot dve koledarski leti po letu izdelave (ki se šteje kot prvo koledarsko leto) se ta odstotek poveča v skladu s formulo (12 x (W – 2)) %, pri čemer je W starost avtomobila v letih od leta izdelave do vključno leta obdavčljivega dogodka. Skupni odstotek nikoli ne more preseči 65 %, določenih v členu 75 zakona o plačilu trošarin.

21. Na podlagi tega razumem, da je trošarina za vsa osebna vozila, ne glede na to, ali se na Poljsko uvozijo ali tam proizvedejo, v letu izdelave ali naslednjem letu 13,6 % ali 3,1 % cene novega ali rabljenega vozila, odvisno od prostornine motorja.

22. Nato se odstotek vsako leto zviša za 12 %. Tako bo peto leto znašal 36 % – to je 12 x (5 – 2 = 3) – plus 3,1 % ali 13,6 %, odvisno od prostornine motorja, kar znese 39,1 % oziroma 49,6 % cene ob poznejši prodaji. Šesto leto bo na podlagi podobnega izračuna znašal 51,1 % oziroma 61,6 % ustrezne cene, zgornja meja 65 % pa bo dosežena v sedmem ali osmem letu, odvisno od primera.

23. Nadalje razumem, da to velja za vse avtomobile, ne glede na to, ali se na Poljsko uvozijo ali tam proizvedejo. Vendar se zdi na mestu domneva, da se v praksi vsi avtomobili iz druge kategorije (brez tistih, ki se ne prodajo na domačem trgu, pač pa izvozijo, za katere tako ali tako ne velja poljska trošarina) registrirajo pred koncem leta, ki sledi letu njihove proizvodnje – bodisi ker se do takrat prodajo, kar je najverjetneje, bodisi ker jih proizvajalec izjemoma registrira na svoje ime, da bi se izognil dodatnim dajatvam.

Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

24. Junija 2004 je M. Brzeziński, tožeča stranka v sporu o glavni stvari, prijavil, da je znotraj Skupnosti pridobil osebno vozilo Volkswagen Golf II, leto proizvodnje 1989, in plačal ustrezno trošarino v višini 855,00 PLN, da bi vozilo lahko registriral na Poljskem.( )

25. Nato je zahteval vračilo trošarine. Menil je, da obveznost njenega plačila krši člene 23 ES, 25 ES in 90 ES. Carinski urad je zavrnil vračilo trošarine z utemeljitvijo, da je „?…? davčna politika simbol nacionalne suverenosti in del gospodarske politike države“. M. Brzeziński je tej odločitvi ugovarjal, vendar je bil njegov ugovor zavrnjen, in sicer z utemeljitvijo, da so ustrezni poljski predpisi zavezujoči in v skladu z ustreznimi temeljnimi določbami prava Skupnosti, namreč členom 3(3) Direktive 92/12.

26. M. Brzeziński zdaj od Sodišča zahteva, naj razveljavi sklep carinskega urada in odredi vračilo plačane trošarine.

27. Nacionalno sodišče je bilo glede pravilne uporabe različnih določb prava Skupnosti v teh okoliščinah v dvomih, zato je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

„1. Ali člen 25 [ES], ki med državami članicami prepoveduje carine pri uvozu in izvozu ter vse dajatve z enakim učinkom, državi članici v položaju, ko je trošarina odmerjena za pridobitev vsakega vozila, neodvisno od kraja njegovega izvora pred prvo registracijo na Poljskem, prepoveduje uporabo člena 80 [poljskega zakona o plačilu trošarin]?

2. Ali člen 90, prvi odstavek, [ES], ki določa, da nobena država članica ne sme uvajati, neposredno ali posredno, kakršnih koli notranjih davkov na izdelke drugih držav članic, ki bi bili višji od davkov, uvedenih neposredno ali posredno na enakovrstne domače izdelke, dovoljuje državi članici, da če je bila trošarina v skladu s členom 80 poljskega zakona o plačilu trošarin določena za vsako vozilo, ki ni registrirano na Poljskem, uvede trošarino za rabljena vozila, uvožena iz drugih držav članic, ne da bi tako trošarino naložila na prodajo rabljenih vozil, ki so že registrirana na Poljskem?

3. Ali člen 90, drugi odstavek, [ES], ki določa, da nobena država članica ne sme uvajati takih notranjih davkov na izdelke drugih držav članic, s katerimi bi posredno zaščitila druge izdelke, dovoljuje državi članici, da za rabljena vozila, uvožena iz drugih držav članic, če se davek od prodaje rabljenih vozil na Poljskem izračunava v skladu z istovrstno formulo, ki se uporablja pred prvo registracijo na Poljskem in ta davek posledično vpliva na ceno tega vozila ob poznejši prodaji, določi različne trošarine na podlagi starosti vozila in prostornine motorja, kot določa sklep iz leta 2004?

4. Ali člen 28 [ES], ki določa, da so med državami članicami prepovedane količinske omejitve pri uvozu in vsi ukrepi z enakim učinkom, ob upoštevanju člena 3(3) [Direktive 92/12] prepoveduje državi članici, da bi ohranila člen 81 poljskega zakona o plačilu trošarin, na podlagi katerega so osebe, ki v Skupnosti kupijo osebna vozila, ki niso registrirana na Poljskem, v skladu s cestnoprometnimi predpisi po uvozu na Poljsko zavezane v roku petih dni od dneva nakupa v Skupnosti pristojnemu carinskemu uradu predložiti poenostavljeno deklaracijo?“

28. Predložitveno sodišče poleg tega predlaga, naj Sodišče določi časovne učinke kakršnekoli odločbe, ki bi lahko vplivala na državni proračun.

29. Pisni stališči sta predložili poljska vlada in Komisija, ki sta bili, tako kot M. Brzeziński, prisotni na obravnavi.

Presoja

Uvodna opomba

30. Razen člena 3(3) Direktive 92/12 se vprašanja nacionalnega sodišča navezujejo še na tri določbe Pogodbe: člene 25 ES, 28 ES in 90 ES.

31. Kot sem že omenila,( ) je iz sodne prakse Sodišča jasno, da nacionalnega ukrepa, ki domnevno omejuje trgovanje v Skupnosti, ni mogoče presojati hkrati ob upoštevanju več kot ene od teh treh določb. Člen 28 ES se uporablja, če gre za nefiskalni ukrep, člen 25 ES, če gre za carinski ali drug fiskalni ukrep, povezan s prestopom meje v Skupnosti, in člen 90 ES, če gre za notranji fiskalni ukrep.

32. Pri presoji predloženih vprašanj je zato treba upoštevati izključujoča se področja uporabe teh določb Pogodbe.

Prvo vprašanje

33. S prvim vprašanjem nacionalno sodišče v bistvu sprašuje, ali trošarina, ki se ob pridobitvi vseh vozil ne glede na kraj njihovega izvora odmeri pred prvo registracijo v zadevni državi članici, pomeni carino pri uvozu ali dajatev z enakim učinkom v smislu člena 25 ES, ki prepoveduje take carine ali dajatve v trgovanju med državami članicami.

34. Zadevna dajatev ni poimenovana kot „carina“, ampak kot „trošarina“.

35. Iz sodne prakse Sodišča( ) je jasno, da je vsaka denarna dajatev, ne glede na poimenovanje oziroma tehniko uporabe, ki se enostransko naloži na blago zaradi prehoda meje in ki ni carina v ožjem pomenu, dajatev z enakim učinkom v smislu člena 25 ES. Vendar se za dajatev, ki je del splošnega sistema notranjih dajatev, ki se sistematično uporabljajo za kategorije izdelkov v skladu z objektivnimi merili, uporabljanimi ne glede na izvor izdelkov, uporablja člen 90 ES.

36. Trošarina, opisana v predložitveni odločbi, se na blago ne naloži, ker to prečka mejo, obračuna se namreč tudi za enako blago domače proizvodnje. Zato je notranja dajatev, ki se sistematično uporablja za kategorije izdelkov, v skladu z objektivnimi merili ne glede na njihov izvor.

37. Zato se za tako dajatev ne uporablja člen 25 ES. Ali je kot notranja dajatev združljiva s členom 90 ES, pa je predmet drugega in tretjega vprašanja.

Drugo vprašanje

38. Z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je trošarina, ki se odmeri ob pridobitvi rabljenih vozil iz drugih držav članic, ne pa tudi ob pridobitvi rabljenih vozil, ki so že registrirana v zadevni državi članici (in za katere se je že odmerila pred njihovo prvo registracijo), notranji davek na izdelke drugih držav članic, ki presega neposredne ali posredne davke na enakovrstne domače izdelke v smislu prvega odstavka člena 90 ES.

39. To vprašanje je treba preučiti glede na podrobna pravila za pobiranje zadevnega posebnega davka.( ) Ta pravila sem navedla v točkah od 16 do 21 zgoraj.

40. Prav tako ga je treba preučiti ob upoštevanju sodne prakse Sodišča, na katero sem se sklicevala v točkah 10 do 14 zgoraj in ki se ob upoštevanju prvega odstavka člena 90 ES navezuje na presojo enkrat odmerjenih nacionalnih davkov na nova in rabljena vozila, proizvedena v državi članici ali vanjo uvožena iz drugih držav članic. V skladu s to sodno prakso je treba tak davek izračunati tako, da se prepreči vsakršna diskriminacija takšnih vozil iz drugih držav članic. Tak davek torej uvoženih rabljenih vozil ne sme obremenjevati bolj, kolikor znaša preostanek davka, vključenega v ceno enakovrednega vozila, ki je bilo prvič registrirano v isti državi članici v zgodnejši fazi njegovega življenjskega cikla.

41. V zvezi s tem je treba upoštevati, da se tržna vrednost motornih vozil z leti zmanjšuje. Sodna praksa Sodišča je dosledno sledila domnevi, da bo preostanek davka v poznejši prodajni ceni, če davek na novo vozilo znaša določen delež njegove cene, po nižanju vrednosti dosegal enak delež te cene. Tak davek postane del kapitalske vrednosti vozila. Zato kot delež cene po njenem zmanjševanju ostaja nespremenjen.

42. Če je torej prodajna cena novega vozila sestavljena recimo iz 50 % prihodka prodajalca (stroški plus dobiček) in 50 % davka, bo njegova zmanjšana vrednost po določenem obdobju – recimo 60 % njegove prvotne cene – sestavljena iz enakih deležev zmanjšanega prihodka prodajalca in preostanka davka. To načelo velja ne glede na relativna deleža prodajne cene in davka. Morebitne težave, povezane z izračunom, ne izhajajo iz določitve teh deležev (katerih medsebojno razmerje ostaja nespremenjeno), temveč iz določitve odstotka zmanjšanja vrednosti določenega vozila po nekem obdobju. Ta odstotek je odvisen od dejavnikov, ki se lahko spreminjajo med drugim glede na znamko, model in posamezno vozilo.

43. Sodišče je odločilo, da se zmanjšanje vrednosti lahko določi ne le na podlagi ocene ali strokovnega pregleda posameznega vozila, pač pa tudi na primer na podlagi pavšalnih tabel z merili, kot so starost, število prevoženih kilometrov, splošno stanje, način pogona ter znamka ali model. Take pavšalne tabele se morda lahko sklicujejo na vodnik ali cenik s trenutnimi povprečnimi cenami rabljenih vozil na nacionalnem trgu.( )

44. Zdi se mi, da te ugotovitve ne pomenijo dokončnega in izčrpnega povzetka. Tudi z drugimi metodami se lahko doseže ustrezen rezultat. V zvezi s tem je jasno, da izračun poljske trošarine za osebna vozila ne upošteva zmanjšanja vrednosti, ker temelji na dejanski prijavljeni ceni zadevne transakcije.

45. Kakor koli, v skladu s podrobnimi pravili, ki urejajo ta izračun,( ) je znesek dolgovane trošarine v letu izdelave in naslednjem letu enak 3,1 % ali 13,6 % cene avtomobila, odvisno od prostornine motorja, nakar se v obeh primerih vsako naslednje leto poveča za 12 % do zgornje meje 65 %, ki jo avtomobili s prostornino motorja nad 2000 ccm dosežejo v sedmem letu, vsi drugi pa v osmem letu. Odstotek se vedno nanaša na prodajno ceno v ustreznem obdobju.

46. Zato se avtomobili, ki se prodajo novi (to je njihovemu prvemu kupcu) v letu izdelave ali naslednje leto, obravnavajo enako, ne glede na to, ali so izdelani na Poljskem ali v drugi državi članici.

47. Poleg tega je stopnja trošarine (3,1 % ali 13,6 % prodajne cene) za rabljene avtomobile, uvožene na Poljsko v letu izdelave ali naslednje leto, enaka deležu preostanka davka (3,1 % ali 13,6 % od prihodka prodajalca) v vrednosti primerljivega avtomobila, za katerega se je trošarina zaračunala na Poljskem, ko je bil nov, nakar se je kot rabljen prodal na Poljskem.

48. Ta dva položaja se zdita povsem v skladu s prvim odstavkom člena 90 ES, ker obdavčitev novih ali rabljenih avtomobilov iz drugih držav članic ne presega obdavčitve novih ali rabljenih avtomobilov na Poljskem.

49. Za avtomobile, ki se prodajo rabljeni po koncu leta, ki sledi letu njihove izdelave, delež preostanka trošarine v vrednosti avtomobila, za katerega se je trošarina zaračunala na Poljskem, ko je bil nov, ostaja nespremenjen pri 3,1 % ali 13,6 % (odvisno od prostornine motorja) zmanjšanega prihodka prodajalca. Nasprotno pa se stopnja, uporabljena za rabljena vozila iz drugih držav članic, vsako leto poveča, dokler ne doseže 65 %.

50. Zato v delu, v katerem ta stopnja presega delež preostanka trošarine v vrednosti rabljenega avtomobila, za katerega se je trošarina zaračunala na Poljskem, ko je bil nov, notranja obdavčitev rabljenih vozil iz drugih držav članic presega obdavčitev enakovrstnih domačih izdelkov. Torej je v nasprotju s prvim odstavkom člena 90 ES.( )

51. Poljska vlada je podala tri razlage, ki po njenem mnenju upravičujejo uporabljeno metodo izračuna. Dotaknila se jih bom na kratko, čeprav niti Pogodba niti sodna praksa Sodišča nikakor ne dovoljujeta utemeljitve diskriminatorne obdavčitve v nasprotju s členom 90 ES.( )

52. Prvič, Poljska poudarja okoljski vidik, ki je del temeljnih ciljev Evropske skupnosti, določenih v členu 2 ES. Starejši avtomobili so na splošno verjetno večji onesnaževalci, zato je odvračanje od njihovega nakupa z različno obdavčitvijo upravičeno.

53. Vendar, kot sem opozorila v sklepnih predlogih v zadevi Nádasdi,( ) je namen člena 90 ES prepovedati vse notranje davke, ki bi ob ostalih, sicer enakih okoliščinah bolj obremenili proizvode iz drugih držav članic kot enakovrstne domače izdelke. Za davek prepoved ne preneha veljati zgolj zato, ker je poleg njegovega temeljnega namena zbiranja prihodkov namenjen še spodbujanju okolju prijaznih izdelkov ali navad. Nasprotno, če sledi takemu cilju, pri tem domačih izdelkov ne sme obremenjevati manj kot iz drugih držav članic uvoženih izdelkov.

54. Drugič, poljska vlada se sklicuje na dejavnik, omenjen tudi v predložitveni odločbi: na prepričanje ali sum, da je v mnogih, če ne vseh primerih prijavljena nabavna cena bistveno manjša od dejansko plačane. Poudarja, da se zmanjšana vrednost, ki je podlaga za izračun trošarine, ne dobi s formulo, ki bi ji lahko očitali, da ne upošteva dejanskega zmanjšanja vrednosti. Vzame se kot prijavljena vrednost posla. Sicer pa je zaračunavanje trošarine po višji stopnji utemeljeno, ker se tako izravna učinek domnevno prenizko prijavljene vrednosti.

55. Ta razlaga se mi v tem okviru ne zdi ustrezna. Da bi bil tak pristop v skladu s sodno prakso Sodišča v zvezi s členom 90 ES, bi bilo treba domnevati, da je bila nabavna cena avtomobila, pridobljenega v drugi državi članici, sistematično prijavljena v pravi vrednosti v letu izdelave in naslednjem letu, potem pa sistematično prijavljena prenizko, in sicer za vsako leto višji odstotek, ki je najvišji po približno sedmih letih. Menim, da taka domneva ni razumna. Seveda je kar verjetno, da problem prenizko prijavljene vrednosti obstaja, ker ni instrumentov za preverjanje dejansko plačane cene. Za reševanje tega problema je treba najti objektivne instrumente za ugotovitev resnične vrednosti vozil ali vsaj dober približek te vrednosti, ki se po potrebi lahko tudi izpodbija.

56. Tretjič, poljska vlada je predložila podatke, ki kažejo, da je uvedbi trošarine za nakup rabljenih avtomobilov iz drugih držav članic maja 2004 sledilo takojšnje znatno povečanje takih nakupov. Torej po mnenju Poljske očitno ne gre za diskriminacijo takih nakupov, ki bi jo prepovedoval člen 90 ES.

57. Vendar prepoved v tem členu ni stvar praktičnega učinka niti stvar stopenj. Člen 90 ES povsem jasno določa, da „nobena država članica ne uvaja, neposredno ali posredno, kakršnih koli notranjih davkov na izdelke drugih držav članic, ki bi bili višji od davkov, uvedenih neposredno ali posredno na enakovrstne domače izdelke“. V nasprotju s členom 28 ES ne omenja učinka, ki bi ga ti davki lahko imeli na trgovanje v Skupnosti. Poleg tega iz ustaljene sodne prakse izhaja, da „se sistem obdavčenja lahko šteje za združljivega s členom [90 ES] le, če je dokazano oblikovan tako, da izključuje vsakršno možnost višje obdavčitve uvoženih izdelkov v primerjavi z domačimi, in torej v nobenem primeru ne more imeti diskriminatornih učinkov“.( )

58. Posledično nobena od razlag poljske vlade ni omajala mojega mnenja, da zadevna trošarina ni združljiva s prvim odstavkom člena 90 ES v tolikšni meri, da bi stopnja, po kateri se zaračunava za rabljena vozila iz drugih držav članic, presegala delež preostanka trošarine v vrednosti primerljivega rabljenega avtomobila, za katerega se je trošarina zaračunala na Poljskem, ko je bil nov.

Tretje vprašanje

59. S tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali drugi odstavek člena 90 ES prepoveduje trošarine, ki se zaračunajo ob uvozu rabljenih avtomobilov iz drugih držav članic po stopnjah, odvisnih od starosti in delovne prostornine motorja, ne pa ob prodaji rabljenih avtomobilov v zadevni državi članici (za katere se je v skladu s podobno formulo že zaračunala pred njihovo prvo registracijo in na katerih ceno tako vpliva ob poznejši prodaji).

60. Drugi odstavek člena 90 ES prepoveduje notranje davke, s katerimi bi posredno ščitili domače izdelke, ki pa so – čeprav v smislu prvega odstavka niso enakovrstni uvoženim izdelkom – z njimi vendarle v konkurenčnem razmerju.( )

61. Sicer pa presoja, za katero prosi predložitveno sodišče, zadeva primerjavo med rabljenimi avtomobili, ki so že na nacionalnem trgu, in rabljenimi avtomobili iz druge države članice. Ti kategoriji nedvomno pomenita enakovrstne izdelke v smislu prvega odstavka člena 90 ES, na podlagi katerega gre torej presojati zadevno trošarino.

62. Ker nič v predložitveni odločbi ali pisnih stališčih, predloženih Sodišču, ne kaže na to, da trošarina posredno ščiti katere koli druge domače izdelke, ki so v konkurenčnem razmerju z osebnimi vozili, menim, da zadostuje presoja na podlagi prvega odstavka člena 90 ES, opravljena v okviru drugega vprašanja nacionalnega sodišča.( )

Četrto vprašanje

63. Četrto vprašanje nacionalnega sodišča je v bistvu, ali je zahteva, da mora oseba, ki pridobi osebno vozilo iz druge države članice, predložiti deklaracijo v petih dneh od „pridobitve v Skupnosti“, združljiva s členom 28 ES in/ali členom 3(3) Direktive 92/12.

64. V uvodu naj opozorim, da to vprašanje v neki meri morda temelji na napačnem razumevanju M. Brzezińskega, kdaj začne teči zadevni petdnevni rok.

65. Iz predložitvene odločbe izhaja, da je pred nacionalnim sodiščem izjavil, da je moral skrajšati bivanje v tujini in se vrniti na Poljsko, da bi predložil deklaracijo v petih dneh od nakupa zadevnega avtomobila v Nemčiji, zaradi česar ni mogel dokončati drugih načrtovanih poslov.

66. Vendar pa, kot se v svojih pisnih stališčih strinjata tako poljska vlada kot Komisija, je datum „pridobitve v Skupnosti“ v smislu zakona o plačilu trošarin datum dejanskega vstopa avtomobila na Poljsko. M. Brzeziński temu stališču na obravnavi ni nasprotoval niti ni glede tega vprašanja predstavil drugih stališč.

67. Glede na to, da to vprašanje morda temelji na takem nerazumevanju, je mogoče, da predložitveno sodišče odgovora nanj ne želi več. Vendar ga bom kljub temu obravnavala, ker je še vedno lahko upoštevno za kakšen drug vidik nacionalnega postopka.

68. Člen 28 ES prepoveduje količinske omejitve pri uvozu in vse ukrepe z enakim učinkom – razen fiskalnih ukrepov – v trgovanju med državami članicami. Člen 3(3) Direktive 92/12 omejuje pravico do pobiranja davkov (na proizvode, ki niso mineralno olje, alkohol in alkoholne pijače ter tobačni proizvodi) na davke, ki ne povzročajo formalnosti ob prestopu meje v trgovanju med državami članicami.

69. Pravilna podlaga za presojo zahteve po deklaraciji je torej odvisna od njene razvrstitve: ali gre za nefiskalen ukrep, neodvisen od trošarine, ki je jedro presoje (v tem primeru bi se uporabil člen 28 ES), ali za formalnost, ki je povezana s pobiranjem trošarine (v tem primeru bi se uporabil člen 3(3) Direktive 92/12).

70. Komisija trdi, da je namen deklaracije zagotoviti podatke o številu uvoženih avtomobilov in dolgovanih zneskih trošarine, kar potrjuje tudi obrazec, ki ga je poljska vlada predložila na obravnavi. Komisija ugotavlja – po mojem mnenju pravilno na tej podlagi –, da je zahteva po deklaraciji obvezna formalnost, neločljivo povezana z dejanskim plačilom trošarine. V teh okoliščinah člena 28 ES ni mogoče uporabiti.

71. Člen 3(3) Direktive 92/12 bi bilo kljub temu mogoče uporabiti, če bi na zahtevo gledali kot na „formalnost ob prestopu meje“, ki je povezana s pobiranjem trošarine.

72. Predložitveno sodišče navaja, da nepredložitev deklaracije v petdnevnem roku za davkoplačevalca nima neugodnih posledic. Nujna je le zahteva po plačilu trošarine pred prvo registracijo avtomobila.

73. Tako Komisija kot poljska vlada poudarjata, da deklaracije ni treba predložiti časovno gledano takrat, ko avtomobil prečka poljsko mejo. Kakor koli, če se deklaracija dejansko zahteva, se mi natančen trenutek ne zdi pomemben za določitev statusa zahteve kot formalnosti ob prestopu meje. Pomembneje je, da je vezana na čas prestopa meje, in ne, kot je dozdevno menil M. Brzeziński, na čas nakupa.

74. Komisija je poleg tega v svojih pisnih stališčih navedla, da se trošarina, s katero je deklaracija neločljivo povezana, ne pobira zato, ker avtomobil prečka mejo, pač pa na podlagi objektivnega merila njegove prve registracije na Poljskem.

75. Vendar je na obravnavi zastopnik poljske vlade pojasnil, da trošarina, in torej zahteva po deklaraciji, velja za vsa osebna vozila, pripeljana v državo, tudi če se ne registrirajo za uporabo na cesti – na primer za razstavljanje, za vožnjo zunaj cest po površinah v zasebni lasti, za rezervne dele itd.

76. Iz obrazcev, ki jih je poljska vlada predložila na zahtevo Sodišča, je tudi razvidno, da se primerljiva (čeprav ne enaka) deklaracija zahteva tudi za avtomobile, izdelane na Poljskem, in sicer v okviru plačila trošarine.

77. Na podlagi informacij, predloženih Sodišču, se torej zdi, da se trošarina plačuje na vsa osebna vozila, ne glede na to, ali so na Poljskem izdelana ali tja uvožena; v obeh primerih je tudi zahtevana predložitev deklaracije ustreznim organom in trenutek predložitve deklaracije je v prvem primeru povezan s prvo prodajo vozila na Poljskem, v drugem primeru pa z vstopom vozila na poljsko ozemlje.

78. V teh okoliščinah menim, da se zahteva po deklaraciji v drugem primeru ne more šteti za formalnost ob prestopu meje v smislu člena 3(3) Direktive 92/12. Če je davek zakonit – in v obravnavani zadevi po mojem mnenju ni dvoma o zakonitosti poljske trošarine kot take, temveč je vprašljiva zgolj zakonitost metode njenega izračuna glede starejših vozil –, se državi članici ne more preprečiti, da bi od davčnih zavezancev zahtevala predložitev informacij, na podlagi katerih jih bo obdavčila. Moje stališče podpira izjava nacionalnega sodišča, da se neizpolnjevanje petdnevnega roka očitno ne kaznuje.

Mogoča omejitev časovnih učinkov sodbe

79. Iz zgornje analize izhaja, da je davek, kakršen je poljska trošarina, v nasprotju s prvim odstavkom člena 90 ES naložen v delu, v katerem stopnja, po kateri se obračuna od rabljenih vozil iz drugih držav članic, presega delež preostanka trošarine v vrednosti primerljivega rabljenega avtomobila, za katerega se je trošarina zaračunala na Poljskem, ko je bil nov. Sodišče je vselej odločilo, da so posamezniki upravičeni do povračila nacionalnih dajatev, naloženih v nasprotju s pravom Skupnosti.( )

80. S to možnostjo v mislih je predložitveno sodišče prosilo Sodišče, naj opredeli mogočo časovno omejitev časovnih učinkov te sodbe. Poljska vlada je tako v pisnih stališčih kot na obravnavi predložila trditve v podporo taki omejitvi.

81. V skladu z ustaljeno sodno prakso razlaga pravila prava Skupnosti, ki jo poda Sodišče, pojasnjuje ter po potrebi natančneje določa pomen in obseg tega pravila, kot ga je treba ali bi ga bilo treba razumeti in uporabljati od začetka njegove veljavnosti. Iz tega izhaja, da sodišča tako razlago pravila lahko uporabijo in morajo uporabiti tudi za pravna razmerja, ki so nastala in se oblikovala, preden je Sodišče odločilo o predlogu za sprejetje predhodne odločbe.( )

82. Sodišče se je pred nedavnim izreklo o svoji praksi časovnega omejevanja takih sodb:

„Sodišče lahko ob uporabi splošnega načela pravne varnosti, ki je sestavni del pravnega reda Skupnosti, osebam, ki jih posamezna določba zadeva, zgolj izjemoma omeji možnost sklicevanja na določbo, o kateri je Sodišče sprejelo razlago, zato da bi te izpodbijale pravna razmerja, nastala v dobri veri ?…?

Poleg tega iz ustaljene sodne prakse izhaja, da finančne posledice, ki bi v državi članici lahko nastale zaradi izdane sodbe v zadevi predhodnega odločanja, ne upravičujejo časovne omejitve učinkov te sodbe ?…?

Sodišče se je namreč k tej rešitvi zateklo le v točno določenih okoliščinah, ko je na eni strani obstajalo tveganje hudih gospodarskih posledic zlasti zaradi velikega števila pravnih razmerij, vzpostavljenih v dobri veri na podlagi ureditve, za katero se je štelo, da je veljavno začela veljati, in ko se je na drugi strani zdelo, da so bili posamezniki in nacionalni organi vodeni k ravnanju, ki zaradi objektivne in pomembne negotovosti glede obsega določb Skupnosti ni bilo v skladu s skupnostno ureditvijo, in h kateri so morebiti prispevala tudi ravnanja drugih držav članic ali Komisije Evropskih skupnosti ?…?“( )

83. Zato je treba najprej preučiti, ali je bila metoda izračuna trošarine za rabljena vozila, uvožena iz drugih držav članic, sprejeta in rabljena v dobri veri v primerih objektivne in pomembne negotovosti( ) glede obsega člena 90 ES, h kateri so morebiti prispevale tudi druge države članice ali Komisija; in tudi, ali bi povračilo dajatve, obračunane v nasprotju s to določbo, lahko Poljski povzročilo hude gospodarske posledice.

84. Glede prvega vidika poljska vlada trdi, da sodna praksa Sodišča na tem področju ni tako popolna in nedvoumna, da bi izključevala možnost, da merila, za katero država članica meni, da je objektivno merilo za uporabo različnih stopenj obdavčitve za različne izdelke,( ) Sodišče ne bi presodilo enako. Poudarja tudi, da je bila Komisija v celoti obveščena o podrobnostih trošarine ob njeni uvedbi 1. maja 2004, vendar poljske vlade o svojem stališču, da ni združljiva, ni obvestila do 13. julija 2005, po datumu odločbe nacionalnega sodišča, da bo zaprosilo za predhodno odločbo v obravnavani zadevi.

85. Težko bi sprejela, da je sodna praksa Sodišča glede tega vidika dvoumna. Iz besedila sodb, navedenih v točkah od 4 do 22 mojih sklepnih predlogov v zadevi Nádasdi in povzetih v točkah 11 in 12 zgoraj, je dokaj jasno razvidno, kako je Sodišče pristopilo k odnosu med stopnjo enkrat naloženega davka na uvožena rabljena vozila in deležem preostanka davka v vrednosti domačih rabljenih vozil. Obstaja dovolj odločb, iz katerih lahko izpeljemo dosledna načela, način izračuna poljske trošarine za rabljena vozila, uvožena iz drugih držav članic, pa ni v skladu s temi doslednimi načeli.

86. Prav tako ne bi mogli reči, da je ravnanje Komisije kakor koli prispevalo k negotovosti, kakršno je morda občutila poljska vlada. Jasno je, da se od Komisije ne more pričakovati, da bo nemudoma odgovorila na vsako obvestilo o novem ukrepu, katerega podrobnosti lahko zahtevajo temeljito preučitev. To še toliko bolj velja v položaju, kot je širitev Skupnosti s 15 na 25 držav članic, ko je 10 novih držav članic v kratkem času verjetno poročalo o številnih izvedbenih ukrepih. V takih okoliščinah za dejstvo, da Komisija ni odgovorila 14 mesecev, kar bi bilo v popolnem svetu morda obžalovanja vredno, ni mogoče reči, da je prispevalo h kakršni koli negotovosti – kar pa bi se zgodilo, če bi Komisija morda začasno potrdila združljivost. Kakor koli, zgolj dejstvo, da Komisija ni uvedla postopka za ugotavljanje kršitev do določenega datuma, ne more upravičiti časovne omejitve učinkov sodbe.( )

87. Glede drugega vidika je poljska vlada predložila podatke, ki kažejo, da celotna trošarina za osebne avtomobile, pobrana med 1. majem 2004 in 30. aprilom 2006, dosega 1,16 % prihodkov, predvidenih za leto 2006.( )

88. Ni pa predložila razčlenjenih podatkov, na podlagi katerih bi lahko ocenili, kolikšen delež te celote je morda treba vrniti. Zlasti je treba opozoriti, da je trošarina, pobrana za vse avtomobile (vključno z vsemi uvoženimi) do konca leta, ki sledi letu njihove izdelave, v celoti v skladu s pravom Skupnosti. Te trošarine torej ne bo treba vračati. Poleg tega je od trošarine, pobrane za avtomobile, uvožene po tem datumu, vračljiv le del. Dejansko lahko tudi domnevamo, da vsi, ki bi bili upravičeni do povračila, ne bodo vložili zahtevka. Poleg tega lahko poljski organi celo prilagodijo svojo metodo izračuna trošarine za osebna vozila tako, da bodo v nekaj letih nadomestili vso izgubo.

89. V teh okoliščinah menim, da Sodišču niso bili predloženi dokazi o hudih gospodarskih posledicah v smislu njegove sodne prakse, ki bi upravičili omejitev časovnih učinkov sodbe. Če nekoliko prilagodim besede iz sodbe EKW,( ) nič ne kaže, da bi neomejen časovni učinek sodbe lahko „za nazaj povzročil zmedo v sistemu financiranja poljske države“.

Predlog

90. Glede na zgoraj navedeno predlagam, naj Sodišče na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je predložilo Wojewódzki Sąd Administracyny w Warszawie, odgovori:

1. Trošarina, uvedena za blago, uvoženo iz drugih držav članic, in za enako blago domače proizvodnje, ne pomeni carine niti dajatve z enakim učinkom, prepovedane s členom 25 ES.

2. Trošarina, ki se zaračuna za vsa osebna vozila v državi članici, nova ali rabljena, ne glede na njihov izvor, je v skladu s prvim odstavkom člena 90 ES, če je stopnja trošarine enaka za domače avtomobile in avtomobile, uvožene iz drugih držav članic. S to določbo pa ni v skladu, in to v prav tem obsegu, če stopnja trošarine za rabljene avtomobile, uvožene iz drugih držav članic, presega delež preostanka trošarine v vrednosti primerljivih rabljenih vozil, za katere se je enaka trošarina zaračunala v zadevni državi članici pred njihovo prvo registracijo v njej.

3. Tako trošarino je treba presojati samo na podlagi prvega, in ne drugega odstavka člena 90 ES, če ni drugih domačih izdelkov, ki bi bili v konkurenčnem razmerju z osebnimi avtomobili.

4. Zahteva, da se blago, ki je predmet trošarine v državi članici, prijavi organom v petih dneh od njegovega vnosa na ozemlje te države, da bi ti organi lahko zaračunali trošarino, ni količinska omejitev uvoza ali ukrep z enakim učinkom v smislu člena 28 ES. Če obstaja enakovredna zahteva v zvezi z enakovrstnimi izdelki domače proizvodnje, tudi ni formalnost ob prestopu meje v smislu člena 3(3) Direktive Sveta 92/12/EGS.