Nasprotno, iz opredelitve, ki jo Uredba št. 1257/2012 v členu 1(2) podaja za pojem „poseben sporazum v smislu člena 142 Konvencije o podeljevanju evropskih patentov“ , nujno izhaja, da se ta uredba omejuje na eni strani na določitev pogojev za to, da se evropskemu patentu, ki ga je predhodno Evropski patentni urad izdal na podlagi določb navedene konvencije, lahko na predlog njegovega imetnika dodeli enotni učinek, in na drugi strani na opredelitev tega enotnega učinka.

(Glej točke od 39 do 41, 43, 44, 51 in 52.)

V zvezi s tem člen 118, prvi odstavek, PDEU zakonodajalca Unije pooblašča, naj določi ukrepe za uvedbo evropskih pravic intelektualne lastnine, da se zagotovi enotno varstvo pravic intelektualne lastnine v vsej Uniji. Ta določba, ki je bila v PDEU vnesena z Lizbonsko pogodbo, izrecno navaja vzpostavitev in delovanje notranjega trga, ki v skladu s členom 4 PDEU spada na področje deljenih pristojnosti Unije. Poleg tega – glede besedne zveze „v vsej Uniji“ iz te določbe – ker se pristojnost, prenesena s tem členom, izvaja v okviru okrepljenega sodelovanja, tako uvedena evropska pravica intelektualne lastnine in enotno varstvo, ki ga zagotavlja, ne veljata v vsej Uniji, temveč le na ozemlju udeleženih držav članic.

(Glej točke od 73 do 75, 78 in od 81 do 83.)

Poleg tega ni mogoče utemeljeno trditi, da bi taki enotni pogoji bili potrebni za namen izvršitve člena 9(2) Uredbe št. 1257/2012, tako da bi dodelitev izvedbenih pooblastil sodelujočim državam članicam kršila člen 291(2) PDEU. Čeprav člen 9(1)(e) navedene uredbe določa, da sodelujoče države članice dodelijo Evropskemu patentnemu uradu nalogo pobiranja in upravljanja pristojbin za podaljšanje veljavnosti evropskega patenta, pa iz nobene določbe te uredbe ne izhaja, da bi morale višine pristojbin za podaljšanje veljavnosti biti enotne za vse sodelujoče države članice. Poleg tega iz opredelitve v Uredbi št. 1257/2012 glede posebnega sporazuma v smislu člena 142 Konvencije o podeljevanju evropskih patentov in iz okoliščine, da je določitev višine pristojbin za podaljšanje veljavnosti ter deleža njihove razdelitve zaupana ožjemu odboru upravnega sveta Evropske patentne organizacije, nujno izhaja, da morajo vse potrebne ukrepe za izvedbo člena 9(2) navedene uredbe sprejeti sodelujoče države članice, in ne Komisija ali Svet, saj Unija – v nasprotju z državami članicami Unije – ni pogodbenica navedene konvencije.

V členu 9(2) Uredbe št. 1257/2012 o izvajanju okrepljenega sodelovanja na področju uvedbe enotnega patentnega varstva navedena določitev višine pristojbin za podaljšanje veljavnosti ter deleža njihove razdelitve pomeni izvajanje pravno zavezujočega akta prava Unije v smislu člena 291(1) PDEU. Višina navedenih pristojbin za podaljšanje veljavnosti mora namreč nujno kriti vse stroške, ki nastanejo Evropskemu patentnemu uradu pri izvrševanju dodatnih nalog, ki mu jih v skladu s členom 143 Konvencije o podeljevanju evropskih patentov dodelijo sodelujoče države članice. Te naloge pa so same po sebi povezane z izvajanjem enotnega patentnega varstva, kot ga določa Uredba št. 1257/2012.

Neposredna uporaba uredbe, določena v členu 288, drugi odstavek, PDEU, pomeni, da za njeno uveljavitev in uporabo v korist tistih, ki jih ureja, ali proti njim ni potreben nikakršen predpis, s katerim bi bila sprejeta v nacionalno pravo, razen če zadevna uredba državam dopušča članicam, da same sprejmejo zakonske, regulativne, upravne in finančne ukrepe, zato da bi zagotovile uporabo določb te uredbe.

To velja za Uredbo št. 1257/2012 o izvajanju okrepljenega sodelovanja na področju uvedbe enotnega patentnega varstva, saj je zakonodajalec Unije sam prepustil državam članicam, da za zagotovitev uporabe določb izpodbijane uredbe lahko same, prvič, v pravnem okviru, ki ga določi Konvencija o podeljevanju evropskih patentov, sprejmejo več ukrepov, in drugič, ustanovijo Enotno sodišče za patente, ki je – kot je navedeno v uvodnih izjavah 24 in 25 navedene uredbe – bistveno za zagotovitev ustreznega delovanja tega patenta, doslednosti sodne prakse in s tem pravne varnosti ter stroškovne učinkovitosti za imetnike patentov.

(Glej točki 105 in 106.)