SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

ELEANOR SHARPSTON,

predstavljeni 31. oktobra 2019 ( 1 )

Zadeva C‑234/18

Komisia za protivodeystvie na koruptsiyata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imushtestvo

proti

BP,

AB,

PB,

ТRAST B ООD,

AGRO IN 2001 EOOD,

ACCAUNT SERVICE 2009 EOOD,

INVEST MANAGEMENT OOD,

ESTEYD OOD,

BROMAK OOD,

BROMAK FINANCE EAD,

Viva Telecom Bulgaria EAD,

BULGARIAN TELECOMMUNICATIONS COMPANY EAD,

HEDZH INVESTMANT BULGARIA AD,

КЕМIRA OOD,

Dunarit AD,

TEHNOLOGICHEN TSENTAR‑INSTITUT PO

MIKROELEKTRONIKA AD,

ЕVROBILD 2003 EOOD,

ТЕCHNOTEL INVEST AD,

КЕN TREYD EAD,

КОNSULT AV EOOD,

Louvrier Investments Company 33 SA,

EFV International Financial Ventures Ltd,

InterV Investment SARL,

LIC Telecommunications SARL,

V Telecom Investment SCA,

V2 Investment SARL,

Empreno Ventures SARL,

ob udeležbi

Corporate Commercial Bank, v likvidaciji

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sofiyski gradski sad (okrajno sodišče za mesto Sofija, Bolgarija))

„Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Direktiva 2014/42/EU – Okvirni sklep 2005/212/PNZ – Člena 2 in 5 – Odvzem premoženja – Domneva nedolžnosti – Nacionalna zakonodaja o odvzemu premoženja brez predhodne kazenske obsodbe“

1. V tem predlogu za sprejetje prehodne odločbe, ki ga je vložilo Sofiyski gradski sad (okrajno sodišče za mesto Sofija, Bolgarija), je Sodišče pozvano k podaji smernic o tem, kako je treba razlagati številne določbe prava Unije o odvzemu premoženjskih koristi, sredstev, s katerimi so storjena kazniva dejanja (v nadaljevanju: pripomočki), ( 2 ) in premoženja v zvezi s kaznivimi dejanji. Okvir predstavljajo postopki za odvzem v skladu z nacionalnim pravom, ki tečejo pred civilnim sodiščem in niso povezani z kazensko obsodbo, pa tudi vprašanje o tem, ali so tovrstni postopki združljivi s pravom Unije. Za odgovor na vprašanja predložitvenega sodišča je treba obravnavati uporabo ratione materiae in ratione temporis dveh instrumentov Unije o odvzemu premoženja, in sicer Okvirnega sklepa 2005/212/PNZ in Direktive 2014/42/EU ter njune medsebojne povezanosti.

Pravo Unije

Pogodba o Evropski uniji

2. Člen 31(1)(c) Pogodbe o Evropski uniji v različici, ki se je uporabljala ob sprejetju okvirnega sklepa, določa, da skupni ukrepi na področju pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah vključujejo „zagotavljanje skladnosti predpisov, ki se uporabljajo v državah članicah, kolikor je to potrebno za izboljšanje takšnega sodelovanja“. Člen 34(2)(b) Pogodbe daje Svetu pristojnost, da na pobudo katere koli države članice ali Komisije soglasno sprejema okvirne sklepe „zaradi približevanja zakonov in drugih predpisov držav članic. Okvirni sklepi so za vsako državo članico zavezujoči glede cilja, ki ga je treba doseči, nacionalnim organom pa prepuščajo izbiro oblike in metod. Sklepi nimajo neposrednega učinka.“

Protokol št. 36 o prehodnih določbah

3. Protokol št. 36 ureja prehod od institucionalnih določb Pogodb, ki so se uporabljale pred začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe, k določbam, vsebovanim v tej pogodbi. ( 3 ) Člen 9 protokola določa, da „[a]kti institucij, organov, uradov in agencij Unije, sprejeti na podlagi Pogodbe o Evropski uniji pred začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe, ohranijo pravni učinek, dokler se ne razveljavijo, razglasijo za nične ali spremenijo zaradi izvajanja Pogodb. […]“

Listina Evropske unije o temeljnih pravicah

4. Člen 48 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) ( 4 ) določa, da „[o]bdolženec velja za nedolžnega, dokler njegova krivda ni dokazana v skladu z zakonom“.

5. V skladu s členom 51(1) se „[d]oločbe te listine […] uporabljajo za institucije, organe, urade in agencije Unije […], za države članice pa samo, ko izvajajo pravo Unije“.

Okvirni sklep 2005/212/PNZ

6. V uvodnih izjavah Okvirnega sklepa 2005/212/PNZ je navedeno naslednje. Glavni motiv čezmejnega organiziranega kriminala je materialna korist. Poskusi preprečevanja in boja proti takemu kriminalu so lahko učinkoviti, samo če so osredotočeni na sledenje, zamrznitev, zaseg in zaplembo premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivimi dejanji. Razlike med zakonodajami držav članic na tem področju pa to otežujejo. ( 5 ) Tako je v sklepih Evropskega sveta na Dunaju v decembru 1998 ( 6 ) Evropski svet pozval k okrepitvi prizadevanj EU v boju proti mednarodnemu organiziranemu kriminalu v skladu z akcijskim načrtom o tem, kako kar najbolje izvajati določbe Amsterdamske pogodbe o območju svobode, varnosti in pravice. ( 7 ) Obstoječi pravni instrumenti na tem področju niso v zadostni meri dosegli učinkovitega čezmejnega sodelovanja glede zaplembe, ker nekatere države članice še vedno ne morejo zapleniti premoženjske koristi, pridobljene z vsemi kaznivimi dejanji, za katera je zagrožena kazen odvzema prostosti več kot eno leto. ( 8 ) Tako je cilj tega okvirnega sklepa zagotoviti, da imajo vse države članice učinkovita pravila, ki urejajo zaplembo premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivim dejanjem, med drugim v zvezi z dokaznim bremenom glede vira sredstev osebe, ki je bila obsojena za kaznivo dejanje, povezano z organiziranim kriminalom. ( 9 )

7. Člen 1, tretja alinea, opredeljuje „pripomočke za kazniva dejanja“ kot „katero koli premoženje, ki se uporablja ali ki je na kakršen koli način, v celoti ali delno, namenjeno storitvi kaznivega dejanja ali kaznivih dejanj“. Četrta alinea tega člena opredeljuje „zaplembo“ kot „kazen ali ukrep, ki ga sodišče izreče po zaključku postopkov v zvezi s kaznivim dejanjem ali kaznivimi dejanji, kar vodi k dokončnemu odvzemu premoženja“.

8. Člen 2(1) določa, da „[v]saka država članica sprejme potrebne ukrepe, ki ji omogočijo celotno ali delno zaplembo pripomočkov za kazniva dejanja in premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivimi dejanji, za katere je zagrožena kazen odvzema prostosti več kot eno leto, ali premoženja v vrednosti, ki ustreza tej premoženjski koristi“. Člen 2(2) določa posebno odstopanje v zvezi z „davčnimi kaznivimi dejanji“ (ki niso opredeljena): Države članice „lahko proti storilcu za odvzem premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivim dejanjem, uporabijo tudi nekazenske postopke“.

9. V skladu s členom 4 „[v]saka država članica sprejme potrebne ukrepe za zagotovitev, da imajo zainteresirane strani, na katere vplivajo ukrepi členov 2 in 3, na razpolago učinkovita pravna sredstva za varstvo svojih pravic“.

10. V členu 5 je navedeno, da „[t]a okvirni sklep ne vpliva ali spreminja obveznosti spoštovanja temeljnih pravic in temeljnih načel iz člen 6 Pogodbe o Evropski uniji, ki vključujejo zlasti domnevo nedolžnosti“.

11. V skladu s členom 7 se je od držav članic zahtevalo, naj sprejmejo potrebne ukrepe za izpolnitev določb okvirnega sklepa do 15. marca 2007.

Direktiva 2014/42

12. V uvodni izjavi 5 Direktive 2014/42 je navedeno, da bo „[s]prejetje minimalnih pravil […] približalo pravno ureditev držav članic na področju začasnega zavarovanja in odvzema ter tako okrepilo medsebojno zaupanje in olajšalo učinkovito čezmejno sodelovanje“. V uvodni izjavi 9 je navedeno, da je namen te direktive „spremeniti in razširiti določbe okvirnih sklepov 2001/500/PNZ in 2005/212/PNZ. Navedena okvirna sklepa bi bilo treba delno nadomestiti za države članice, ki so zavezane s to direktivo“. ( 10 )

13. V skladu s členom 1(1) ta direktiva „[…] določa minimalna pravila o začasnem zavarovanju premoženja zaradi morebitnega poznejšega odvzema in o odvzemu premoženja v kazenskih zadevah“.

14. V členu 2, točka 3, so „predmeti, ki so bili uporabljeni za kazniva dejanja“, opredeljeni enako kot v členu 1, tretja alinea, Okvirnega sklepa 2005/212/PNZ. V točki 4 je „odvzem“ opredeljen kot „dokončni odvzem premoženja, ki ga v zvezi s kaznivim dejanjem odredi sodišče“.

15. V členu 3 je opredeljeno stvarno področje uporabe Direktive: ( 11 ) „Ta direktiva se uporablja za kazniva dejanja, zajeta z naslednjimi instrumenti: (a) Konvencija, pripravljena na podlagi člena K.3(2)(c) Pogodbe o Evropski uniji, o boju proti korupciji uradnikov Evropskih skupnosti ali uradnikov držav članic Evropske unije […]; (b) Okvirni sklep Sveta 2000/383/PNZ z dne 29. maja 2000 o povečanju zaščite s kaznimi in drugimi sankcijami za ponarejanje v zvezi z uvedbo eura […]; (c) Okvirni sklep Sveta 2001/413/PNZ z dne 28. maja 2001 o boju proti goljufiji in ponarejanju v zvezi z negotovinskimi plačilnimi sredstvi […]; (d) Okvirni sklep Sveta 2001/500/PNZ z dne 26. junija 2001 o pranju denarja, identifikaciji, sledenju, zamrznitvi, zasegu in zaplembi pripomočkov za kazniva dejanja in premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem […]; (e) Okvirni sklep Sveta 2002/475/PNZ z dne 13. junija 2002 o boju proti terorizmu […]; (f) Okvirni sklep Sveta 2003/568/PNZ z dne 22. julija 2003 o boju proti korupciji v zasebnem sektorju […]; (g) Okvirni sklep Sveta 2004/757/PNZ z dne 25. oktobra 2004 o opredelitvi minimalnih določb glede elementov kaznivih dejanj in kazni na področju nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami […]; (h) Okvirni sklep Sveta 2008/841/PNZ z dne 24. oktobra 2008 o boju proti organiziranemu kriminalu […]; (i) Direktiva 2011/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o preprečevanju trgovine z ljudmi in boju proti njej ter zaščiti njenih žrtev in o nadomestitvi Okvirnega sklepa Sveta 2002/629/PNZ […]; (j) Direktiva 2011/93/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o boju proti spolni zlorabi in spolnemu izkoriščanju otrok ter otroški pornografiji in nadomestitvi Okvirnega sklepa Sveta 2004/68/PNZ […]; (k) Direktiva 2013/40/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. avgusta 2013 o napadih na informacijske sisteme in nadomestitvi Okvirnega sklepa Sveta 2005/222/PNZ […], ter v drugih pravnih instrumentih, v katerih je izrecno določeno, da se ta direktiva uporablja za v njih harmonizirana kazniva dejanja.“

16. V skladu s členom 4(1) „[d]ržave članice sprejmejo potrebne ukrepe, ki omogočajo, da se na podlagi pravnomočne obsodbe za kaznivo dejanje, ki je lahko bila izrečena tudi v okviru postopka v nenavzočnosti, bodisi v celoti bodisi delno odvzamejo predmeti, ki so bili uporabljeni za kazniva dejanja in premoženjska korist ali premoženje v vrednosti takšnih predmetov ali premoženjske koristi“. Člen 4(2) določa, da „[k]adar odvzem na podlagi odstavka 1 ni mogoč, vsaj v primerih, ko je razlog za takšno nezmožnost bolezen ali beg osumljenca ali obdolženca, države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da omogočijo odvzem predmetov, ki so bili uporabljeni za kazniva dejanja in premoženjske koristi v primerih, ko se je začel kazenski postopek v zvezi s kaznivim dejanjem, s katerim je mogoče neposredno ali posredno pridobiti gospodarsko korist, in v katerih bi osumljenec ali obdolženec lahko bil obsojen za kaznivo dejanje, če bi bil zmožen sodelovati v takšnem postopku“.

17. Člen 5 se nanaša na razširjen odvzem premoženja, ki je v lasti osebe, obsojene za kaznivo dejanje, s katerim je mogoče neposredno ali posredno pridobiti gospodarsko korist, kadar sodišče meni, da je bilo zadevno premoženje pridobljeno s kaznivim ravnanjem. Vključuje neizčrpen seznam „najmanj“ tistih „kaznivih dejanj“, za katera se mora uporabljati.

18. Člen 6(1) določa odvzem premoženjske koristi ali drugega premoženja, katerega vrednost ustreza premoženjski koristi, ki jo je na tretje osebe prenesel osumljenec ali obdolženec ali jo je tretja oseba pridobila od osumljenca ali obdolženca, vsaj v primerih, če so te tretje osebe vedele ali bi morale vedeti, da je namen prenosa ali pridobitve izogib odvzemu.

19. Člen 8(1) določa, da „[d]ržave članice sprejmejo potrebne ukrepe, da se osebam, na katere vplivajo ukrepi iz te direktive, zagotovi pravica do učinkovitega pravnega sredstva in poštenega sojenja z namenom varovanja njihovih pravic“.

20. Člen 12 določa obdobje prenosa za uskladitev z Direktivo, ki je poteklo 4. oktobra 2016.

21. Člen 14(1) določa, da se „prve štiri alineje člena 1 in člen 3 Okvirnega sklepa 2005/212/PNZ […] nadomestijo s to direktivo za države članice, ki jih ta […] zavezuje, brez poseganja v obveznosti teh držav članic v zvezi z roki za prenos navedenih okvirnih sklepov v nacionalno pravo“. Člen 14(2) pojasnjuje, da se „[z]a države članice, ki jih ta direktiva zavezuje, […] sklicevanja na […] določbe okvirnih sklepov 2001/500/PNZ in 2005/212/PNZ iz odstavka 1 štejejo kot sklicevanja na to direktivo“.

22. V členu 15 je navedeno, da začne direktiva veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije (29. aprila 2014). ( 12 )

Nacionalno pravo

Zakon o odvzemu nezakonito pridobljenega premoženja

23. Leta 2012 je bil v Bolgariji sprejet Zakon za otnemane v polza na darzhavata na nezakonno pridobito imushtestvo (zakon o odvzemu nezakonito pridobljenega premoženja, v nadaljevanju: zakon iz leta 2012), ki je začel veljati 19. novembra 2012. Ta zakon je nadomestil Zakon za protivodeystvie na koruptsiata i za otnemane na nezakonno pridobito imushtestvo (zakon o preprečevanju korupcije in odvzemu nezakonito pridobljenega premoženja), ki je bil objavljen 19. januarja 2018. Člen 5(1) zadnjenavedenega določa, da mora preiskave in postopke, začete na podlagi zakona iz leta 2012, zaključiti Komisija za preprečevanje korupcije in za odvzem nezakonito pridobljenega premoženja (v nadaljevanju: Komisija za preprečevanje korupcije) v skladu z določbami tistega zakona.

24. V členu 1(1) je navedeno, da je cilj zakona urediti pogoje in postopke za odvzem nezakonito pridobljenega premoženja. V skladu s členom 1(2) se za nezakonito pridobljeno premoženje šteje premoženje, ki je bilo pridobljeno tako, da ni mogoče ugotoviti zakonitega izvora.

25. S členom 5(1) je ustanovljena Komisija za preprečevanje korupcije kot neodvisen, specializiran in stalen nacionalni organ.

26. Člen 2 določa, da „[se] [p]ostopek na podlagi tega zakona vodi neodvisno od kazenskega postopka zoper preverjano osebo in/ali z njo povezane osebe“.

27. V skladu s členom 21(1) Komisija za preprečevanje korupcije uvede postopke, kadar ima utemeljene razloge za sum, da je bilo določeno premoženje pridobljeno nezakonito. Člen 21(2) določa, da utemeljeni razlogi obstajajo takrat, ko se po preiskavi izkaže, da obstaja velika razlika v smislu premoženja oseb, zoper katere je bila uvedena preiskava. Člen 22(1) dalje določa, da „[se] [p]reiskava na podlagi člena 21(2) začne […] [takrat], kadar je oseba obtožena kaznivega dejanja iz […] členov od 201 do 203 kazenskega zakonika“.

28. Člen 66(1) in (2) obravnava premoženje, ki je bilo preneseno na pravne osebe ali pa ga slednje nadzorujejo. Določa, da „[je] [p]redmet odvzema premoženje, ki ga je preverjana oseba prenesla na pravno osebo ali ki ga je v obliki denarja ali drugačnega prispevka vložila v kapital pravne osebe, če so osebe, ki pravno osebo vodijo ali nadzorujejo, vedele ali iz okoliščin lahko domnevale, da je bilo premoženje pridobljeno na nezakonit način“; in „nezakonito pridobljeno premoženje pravne osebe, ki jo nadzorujejo preverjane osebe ali z njo povezane osebe, je tudi predmet odvzema“.

Kazenski zakonik

29. Člen 203(1) Nakazatelen kodeks (kazenski zakonik) opredeljuje obsežne poneverbe nosilcev funkcij kot poneverbe, ki imajo posebno velik obseg in težo in za katere je zagrožena kazen odvzema prostosti od 10 do 20 let.

Dejansko stanje, postopek in predložena vprašanja

30. Državno tožilstvo v Sofiji je 28. julija 2014 Komisijo za preprečevanje korupcije obvestilo o tem, da je BP obdolženec v predkazenskem postopku, ker naj bi od decembra 2011 do 19. junija 2014 v vlogi nosilca funkcije (predsednika nadzornega sveta družbe Korporativna targovska banka AD (v nadaljevanju: banka)) (ob udeležbi drugih) osebe napeljeval k poneverbi denarja v lasti banke, ki naj bi jim bil predan ali zaupan v hrambo oziroma upravljanje. Zneski so znašali več kot 205 milijonov BGN (približno 105 milijonov EUR). Dejstva so tako nakazovala na to, da je bila storjena poneverba v smislu člena 203(1) kazenskega zakonika.

31. Komisija za preprečevanje korupcije je 5. avgusta 2014 sprožila preiskavo v zvezi z obdobjem od 4. avgusta 2004 do 4. avgusta 2010, ki je razkrila precejšnje nepravilnosti glede osebnega premoženja BP. Komisija za preprečevanje korupcije je med to preiskavo opravila analizo finančnega stanja in pravnih poslov obdolženih gospodarskih družb, o katerih se trdi, da so delovale v povezavi z BP oziroma pod njegovim nadzorom. Pri tem je bilo ugotovljeno, da je bil del pravnih poslov opravljen s protipravno pridobljenimi sredstvi, da drug del pravnih poslov ni bil dejansko opravljen, ampak da je bil namenjen prikrivanju premoženja oziroma sredstev s protipravnim izvorom, in da so denarna sredstva izvirala iz nezavarovanih kreditov, ki jih je odobrila banka, zaradi česar je banka postala plačilno nesposobna.

32. Komisija za preprečevanje korupcije je 14. maja 2015 pred predložitvenim sodiščem sprožila postopek za začasno zavarovanje premoženja, ki naj bi ga nezakonito pridobili BP ter številne fizične in pravne osebe, za katere se domneva, da so z njim povezane ali da so pod njegovim nadzorom (v nadaljevanju: zahteva za začasno zavarovanje). Predložitveno sodišče je 20. in 28. maja 2015 sprejelo ukrepe za začasno zavarovanje premoženja, za katero se zahteva odvzem.

33. Zadevni postopek, povezan z odvzemom domnevno nezakonito pridobljenega premoženja, je bil pred predložitvenim sodiščem sprožen 22. marca 2016.

34. Kazenski postopek zoper BP in druge osebe je bil pred Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče, Bolgarija) začet leta 2017 in na dan vložitve predloga za sprejetje predhodne odločbe še vedno ni bil končan.

35. Predložitveno sodišče ugotavlja, da lahko v skladu z nacionalno zakonodajo, ki se je uporabljala v času dejanskega stanja, civilni postopki v zvezi z odvzemom premoženja, kakršen je ta, ki teče pred njim, potekajo ne glede na to, ali je bila preverjana oseba pravnomočno obsojena. Dvomi pa o združljivosti tega zakona z minimalnimi standardi za odvzem premoženja iz Direktive 2014/42/EU, ki določa, da je predmet odvzema premoženje, pridobljeno s kaznivim dejanjem, za katero je bil storilec pravnomočno obsojen.

36. Zato je predložitveno sodišče predložilo ta vprašanja za predhodno odločanje: „1. Ali je treba člen 1(1) Direktive 2014/42 […], ki določa ,minimalna pravila o začasnem zavarovanju premoženja zaradi morebitnega poznejšega odvzema‘, razlagati tako, da državam članicam dovoljuje, da sprejmejo predpise za civilnopravni odvzem, ki ne temelji na obsodbi? 2. Ali iz člena 1(1) ob upoštevanju člena 4(1) Direktive 2014/42 […] izhaja, da za uvedbo in izvedbo civilnopravnega postopka za odvzem zadostuje že uvedba kazenskega postopka zoper osebo, katere premoženje je predmet odvzema? 3. Ali je razloge iz člena 4(2) Direktive 2014/42 […] dopustno razlagati široko, in sicer tako, da dovoljujejo civilnopravni odvzem, ki ne temelji na obsodbi? 4. Ali je treba člen 5(1) Direktive 2014/42 […] razlagati tako, da se lahko lastninska pravica, pridobljena neposredno ali posredno s kaznivim dejanjem, odvzame zgolj na podlagi nesorazmerja med vrednostjo premoženja in zakonitimi prihodki osebe, čeprav ne obstaja pravnomočna kazenska sodba, s katero bi bilo ugotovljeno, da je oseba storila kaznivo dejanje? 5. Ali je treba člen 6(1) Direktive 2014/42 […] razlagati tako, da ureja odvzem tretji osebi kot dodaten oziroma alternativen ukrep neposrednemu odvzemu ali kot dodaten ukrep razširjenemu odvzemu? 6. Ali je treba člen 8(1) Direktive 2014/42 […] razlagati tako, da zagotavlja uporabo načela domneve nedolžnosti in prepoveduje odvzem, ki ne temelji na obsodbi?“

37. Pisna stališča so predložili Komisija za preprečevanje korupcije, BP, AB, PB in Trast B OOD skupaj, Dunarit AD, AGRO IN 2001 EOOD in banka, bolgarska, češka in irska vlada ter Evropska komisija. Na obravnavi 5. junija 2019 so Komisija za preprečevanje korupcije, BP, AB, PB in Trast B OOD, Dunarit AD, banka, bolgarska in irska vlada ter Evropska komisija podali ustne navedbe.

Presoja

38. Ta zadeva kaže določene posebnosti, zaradi katerih se mora Sodišče oddaljiti od dejansko zastavljenih vprašanj, da bi se predložitvenemu sodišču zagotovile uporabne usmeritve glede postavljenih vprašanj.

39. Vprašanja za predhodno odločanje izvirajo iz preprostega vodila, da se za obravnavano zadevo uporablja Direktiva 2014/42. Vendar pa se mi zdi, da je za določitev prava Unije, ki se uporablja ratione temporis in ratione materiae, potrebna nadaljnja analiza. Prav tako je treba pregledati to medsebojno povezanost določb te direktive in določb Okvirnega sklepa 2005/212/PNZ.

40. Ko bom preučila ta vprašanja, se bom vrnila k bistvu vprašanj za predhodno odločanje ter se osredotočila (kot to zahteva Sodišče) na razlago členov 2 in 5 Okvirnega sklepa Sveta 2005/212/PNZ.

Pravo Unije, ki se uporablja ratione materiae

41. Nacionalno sodišče je tisto, ki mora določiti točno naravo kršitev, ki jih je državno tožilstvo naznanilo Komisiji za preprečevanje korupcije in pomenijo jedro obravnavanega postopka. Glede na to se mi zdi, da taka poneverba, kot je opisana v predložitveni odločbi, ni ena od kršitev, ki spadajo na področje uporabe instrumentov, naštetih v členu 3 Direktive 2014/42. V skladu z navedbami bolgarske in češke vlade iz tega sledi, da predmet nacionalnega postopka ne spada na stvarno področje uporabe Direktive 2014/42.

42. Nasprotno se Okvirni sklep Sveta 2005/212/PNZ uporablja za odvzem pripomočkov za kazniva dejanja in premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivimi dejanji, za katera je zagrožena kazen odvzema prostosti več kot eno leto. Iz tega sledi, da kazniva dejanja, kot so ta v obravnavani zadevi, za katera je zagrožena kazen odvzema prostosti od 10 do 20 let, spadajo na področje uporabe Okvirnega sklepa. Ta ugotovitev ne posega v vprašanje, ali postopek v obravnavani zadevi ustreza „zaplembi“ v smislu člena 1, četrta alinea, tega okvirnega sklepa.

Pravo Unije, ki se uporablja ratione temporis

43. V obravnavani zadevi tečeta dva vzporedna nacionalna postopka. Eden je kazenski postopek zaradi kaznivega dejanja poneverbe, začet pred Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče, Bolgarija) leta 2017 in na dan vložitve predloga za sprejetje predhodne odločbe še ni bil končan. Drugi pa je postopek, ki je v skladu z nacionalnim pravom opredeljen kot civilni postopek, ki se je začel z zahtevo za začasno zavarovanje, vloženo 14. maja 2015, in poznejšim začasnim zavarovanjem sredstev, za katera predložitveno sodišče trdi, da so bila pridobljena nezakonito, 20. in 28. maja 2015. Ta postopek se je nadaljeval s tožbami za odvzem teh sredstev, ki jih je vložila Komisija za preprečevanje korupcije 22. marca 2016, do zdaj pa še ni bil zaključen.

44. Upoštevne datume mora preveriti predložitveno sodišče, a zdi se mi, da je obdobje, določeno za začetek izvajanja Direktive 2014/42, poteklo 4. oktobra 2016. Ali je ta direktiva upoštevna ratione temporis za obravnavani postopek? Čeprav se Direktiva ne uporablja ratione materiae, gre za pomembno vprašanje, saj direktiva nadomešča nekatere določbe Okvirnega sklepa.

45. V skladu z ustaljeno sodno prakso ima lahko direktiva neposredni učinek šele po izteku roka, ki je določen za njen prenos v nacionalno pravo. ( 13 ) Tako se pred nacionalnimi sodišči v zvezi s postopkom, uvedenim 22. marca 2016, torej pred potekom obdobja, določenega za začetek izvajanja Direktive 2014/42, ni mogoče sklicevati na to direktivo. V tem obdobju pa se od držav članic zahteva, da ne sprejemajo nobenih določb, s katerimi bi lahko resno ogrozile cilj, ki ga določa ta direktiva. ( 14 )

46. Iz tega sledi, da je instrument Unije, upošteven za zaplembo premoženja, povezanega s kaznivimi dejanji, ki se je uporabljal v času dejanskega stanja, Okvirni sklep 2005/212/PNZ.

Okvirni sklep Sveta 2005/212/PNZ po začetku veljavnosti Direktive 2014/42

47. Kot je določeno v členu 9(1) Protokola št. 36 o prehodnih določbah, je Direktiva 2014/42 spremenila Okvirni sklep Sveta 2005/212/PNZ z dnem, ko je direktiva začela veljati (20 dni po njeni objavi v Uradnem listu 29. aprila 2014).

48. Področje uporabe direktive je omejeno na področja kaznivih dejanj, navedenih v členu 83(1) PDEU. To pomeni, da ostajajo obstoječe določbe Unije o zaplembi v veljavi, da bi se ohranila stopnja harmonizacije v zvezi s kaznivimi dejanji, ki ne spadajo na področje uporabe Direktive 2014/42. Tako členi 2, 4 in 5 Okvirnega sklepa Sveta 2005/212/PNZ ostajajo v veljavi. ( 15 )

49. Zlasti člen 14(1) in (2) Direktive 2014/42 določa, da Direktiva nadomešča prve štiri alinee člena 1 in člen 3 Okvirnega sklepa 2005/212/PNZ za države članice, ki jih zavezuje, in da se sklicevanja na te nadomeščene člene okvirnega sklepa „štejejo kot sklicevanja na to direktivo“.

50. Tako se pojavi vprašanje: ali je treba te določbe razlagati kot del Direktive ali kot del Okvirnega sklepa?

51. Ker te določbe izhajajo iz Direktive, menim, da so cilji in shema Direktive tisti, na katerih bi morala temeljiti njihova razlaga, ne pa cilji in shema Okvirnega sklepa. To je v skladu s samim besedilom člena 14(2) Direktive. Prav tako pa spoštuje potrebo po enotni razlagi prava Unije: istih določb ni mogoče razlagati drugače glede na to, ali se berejo v okviru Direktive ali v okviru Okvirnega sklepa.

52. Ker Okvirni sklep v skladu s členom 9 Protokola št. 36 o prehodnih določbah ni bil „razveljavljen, razglašen za ničnega ali spremenjen“, ohranja svoj pravni značaj. Kadar je posamezna določba spremenjena (ali, kot v obravnavani zadevi, nadomeščena) z direktivo, je le pravni značaj posamezne določbe tisti, ki se spremeni. Vendar pa sprememba posamezne določbe ne more spremeniti pravne narave celotnega pravnega instrumenta, ki vsebuje to določbo. Namesto tega se tu pojavlja primer, v katerem postane prvotni okvirni sklep mešani pravni instrument, ki vsebuje elemente okvirnega sklepa in tudi direktive. ( 16 )

53. Posebnost obravnavane zadeve je v tem, da se je nacionalni postopek za odvzem začel po začetku veljavnosti Direktive (in zato po spremembi besedila Okvirnega sklepa), a pred iztekom roka, določenega za njen prenos v nacionalni pravni red.

54. Zato se pred nacionalnimi sodišči pred 4. oktobrom 2016 ni mogoče sklicevati na določbe Direktive, ki so nadomestile prve štiri alinee člena 1 in člen 3 Okvirnega sklepa Sveta 2005/212/PNZ. Tako ostaja Okvirni sklep za obravnavano zadevo v veljavi v nespremenjeni obliki. Toda v obdobju, določenem za prenos v nacionalni pravni red, se od držav članic zahteva, da ne sprejemajo nobenih določb, s katerimi bi lahko resno ogrozile cilj, ki ga določajo določbe Direktive o spremembi okvirnega sklepa. ( 17 ) Tu naj spomnim, da ostaja sodna praksa v zadevi Pupino, ki od nacionalnih sodišč zahteva, da nacionalno pravo razlagajo, kolikor je le mogoče, ob upoštevanja besedila in namena okvirnih sklepov, zato da bi se dosegel v njih določen rezultat, še naprej zelo pomembna. ( 18 )

Vprašanja, ki se pojavijo z vprašanji za predhodno odločanje

55. Predložitveno sodišče z vprašanji od prvega do četrtega sprašuje, ali je nacionalni postopek za odvzem, kot je ta v obravnavani zadevi (ki je uveden, ko se začne kazenski postopek, a v katerem se odvzem izvede brez obsodbe), združljiv s številnimi določbami Direktive 2014/42.

56. S šestim vprašanjem predložitveno sodišče izraža pomisleke glede uporabe načela domneve nedolžnosti glede na to, da člen 8(1) Direktive 2014/42 nasprotuje odvzemu, ki ne temelji na kazenski obsodbi.

57. Vprašanja predložitvenega sodišča za prehodno odločanje bom preučila ob upoštevanju veljavnega prava Unije ratione materiae in ratione temporis, to je Okvirnega sklepa Sveta 2005/212/PNZ, natančneje pa njegovih členov 2 in 5 (kot zahteva Sodišče). Petega vprašanja predložitvenega sodišča se ne bom dotaknila, saj je upoštevno le v okviru člena 6(1) Direktive 2014/42, ki se v obravnavani zadevi ne uporablja.

Zaplemba v skladu z Okvirnim sklepom Sveta 2005/212/PNZ

58. Člen 2(1) Okvirnega sklepa Sveta 2005/212/PNZ uvaja obveznost za države članice, da sprejmejo ukrepe, ki omogočijo zaplembo pripomočkov za kazniva dejanja in premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivimi dejanji, za katere je zagrožena kazen odvzema prostosti več kot eno leto. Zaplemba je opredeljena v členu 1, četrta alinea Okvirnega sklepa kot „kazen ali ukrep, ki ga sodišče izreče po zaključku postopkov v zvezi s kaznivim dejanjem ali kaznivimi dejanji, kar vodi k dokončnemu odvzemu premoženja“. ( 19 )

59. Ali je mogoče te določbe Okvirnega sklepa Sveta 2005/212/PNZ, preden je začela njegova sprememba z Direktivo 2014/42 polno učinkovati, razlagati tako, da nasprotujejo možnosti držav članic za uvedbo ureditve odvzema, kot je ta v obravnavani zadevi, kjer odvzem ni odvisen od pravnomočne obsodbe v kazenskem postopku?

60. Po mojem mnenju je odgovor nikalen.

61. Pravna podlaga Okvirnega sklepa 2005/212/PNZ so naslov VI Pogodbe o Evropski uniji o policijskem in pravosodnem sodelovanju v kazenskih zadevah, natančneje pa njeni členi 29, 31(1)(c) in 34(2)(b). Tako je cilj Okvirnega sklepa zagotoviti združljivost pravil, ki se uporabljajo za države članice, in sicer v obsegu, nujnem za izboljšanje pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah, s približevanjem njihovih zakonov in predpisov ter tudi zagotoviti, da imajo vse učinkovita pravila, ki urejajo zaplembo premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivim dejanjem. ( 20 ) Okvirni sklep 2005/212/PNZ je povezan s sprejetjem Okvirnega sklepa 2006/783/PNZ o uporabi načela vzajemnega priznavanja odredb o zaplembi, katerega namen je določiti pravila, na podlagi katerih država članica na svojem ozemlju priznava in izvršuje odredbe o zaplembi, ki jih je izdalo sodišče druge države članice, pristojno za kazenske zadeve. ( 21 )

62. Pojasnjevalna opomba o pobudi Kraljevine Danske za predlog okvirnega sklepa o zaplembi premoženjske koristi, pripomočkov in premoženja, povezanih s kaznivimi dejanji, predstavlja predlagani okvirni sklep kot „horizontalni instrument“ za nedvoumno ugotovitev, katere obveznosti veljajo za države članice v zvezi z zaplembo. ( 22 )

63. Iz pravne podlage in cilja Okvirnega sklepa ter okvira, v katerem je bil sprejet, sledi, da gre za instrument, (i) ki se nanaša le na kazenske zadeve, (ii) katerega cilj je zagotoviti združljivost zakonov držav članic v obsegu, ki je nujen za njihovo sodelovanje, (iii) ki za države članice uvaja obveznost, da sprejmejo ukrepe za zaplembo pripomočkov in premoženjskih koristi v zvezi s kaznivimi dejanji, ter (iv) ki približuje zakone držav članic v zajetih zadevah, da bi se olajšalo vzajemno priznavanje odredb o zaplembi. Pri tem gre za minimalno približevanje zakonov („v obsegu, nujnem za sodelovanje“).

64. V skladu z Okvirnim sklepom 2005/212/PNZ so pripomočki za kazniva dejanja in premoženjske koristi, pridobljene s kaznivimi dejanji, predmet zaplembe (člen 2(1)), ki jo sodišče odredi po zaključku postopkov „v zvezi s kaznivim dejanjem ali kaznivimi dejanji“ (člen 1, četrta alinea). Ta opredelitev je v skladu z opredelitvijo iz člena 1(d) Konvencije Sveta Evrope z dne 8. novembra 1990 o pranju, odkrivanju, zasegu in zaplembi premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem. ( 23 ) Tu je koristno opozoriti, da je obseg te konvencije omejen na kaznivo dejanje ali ravnanja, povezana s kaznivim dejanjem. ( 24 ) Pravna podlaga, okvir in besedilo Okvirnega sklepa kažejo, da bi bilo treba pristopiti na podoben način.

65. Kazenski postopek je postopek, ki je začet, ko je zadevna oseba seznanjena, da je osumljena ali obdolžena storitve kaznivega dejanja, in teče do končne ugotovitve, ali je storila kaznivo dejanje, vključno, če pride v poštev, z izrekom kazni in morebitnimi pritožbenimi postopki. ( 25 )

66. Jasno je, da zadevni postopek, ki teče pred nacionalnim sodiščem, ni „kazenski postopek“. Na podlagi gradiva, predloženega Sodišču, sem ugotovila, da ta postopek tudi ni postopek „v zvezi s kaznivim dejanjem ali kaznivimi dejanji“ v smislu člena 1, četrta alinea, Okvirnega sklepa.

67. Medtem ko mora te zadeve preveriti nacionalno sodišče, pa je ta postopek pred Sodiščem opisan kot civilnopravni postopek (ki obstaja sočasno s kazenskopravno ureditvijo odvzema). S kazenskim postopkom imata le en skupni imenovalec: oba uvede neodvisni nacionalni organ, ko je obveščen o tem, da je oseba obtožena storitve določenega kaznivega dejanja. Ko je civilni postopek uveden, je voden ne glede na kazenski postopek zoper preiskovano osebo (glej člen 2 zakona iz leta 2012). Civilni postopek je usmerjen v premoženje (in ne v preiskovano osebo). Preiskujeta se izvor in način pridobitve premoženja, da bi se ugotovilo, ali bi bilo treba to premoženje začasno zavarovati in/ali pravočasno odvzeti. Odvzem ostaja še naprej nepovezan z razpletom kazenskega postopka. Ni povezan s tem, ali je kaznivo dejanje preiskovani osebi tudi dokazano.

68. Zato se strinjam s predlogom Komisije na obravnavi, da taka ureditev odvzema ne spada na področje uporabe Okvirnega sklepa. Sama prihajam do iste ugotovitve na podlagi besedila člena 1, četrta alinea, Okvirnega sklepa, kakor je bil spremenjen z Direktivo 2014/42. Medtem ko je bila opredelitev „zaplembe“ spremenjena, ( 26 ) pa je ključna formulacija „v zvezi s kaznivim dejanjem“ ostala nespremenjena.

69. Po mojem mnenju dejstvo, da člen 2(2) Okvirnega sklepa določa, da lahko države članice proti storilcu davčnih kaznivih dejanj za odvzem premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivim dejanjem, uporabijo tudi nekazenske postopke, na to ugotovitev ne vpliva. ( 27 ) Besedilo te določbe ohranja jasno povezavo s kazenskim postopkom („storilec“ in „premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem“). Ni ga mogoče razumeti kot razširitev področja uporabe Okvirnega sklepa na odvzem, ki ni povezan s kazenskim postopkom.

70. Zaradi celovitosti naj dodam le, da če bi bilo treba za postopek v glavni stvari šteti, da je povezan s kazenskim postopkom in tako spada na področje uporabe Okvirnega sklepa, ta okvirni sklep (drugače kakor Direktiva 2014/42) ne vsebuje ničesar, zaradi česar bi bila zaplemba odvisna od pravnomočne kazenske obsodbe. Člen 1, četrta alinea, tega sklepa določa zaplembo kot „kazen ali ukrep, ki ga sodišče izreče po zaključku postopkov v zvezi s kaznivim dejanjem ali kaznivimi dejanji, kar vodi k dokončnemu odvzemu premoženja“. V okvirnem sklepu ni govora o razpletu kazenskega postopka. Povsem drži, da je odvzem v smislu Direktive predmet „pravnomočne obsodbe za kaznivo dejanje“ (člen 4(1)). ( 28 ) Vendar pa ta člen ni eden tistih, ki so nadomestili člene Okvirnega sklepa.

71. Zato ugotavljam, da Okvirni sklep 2005/212/PNZ ne prepoveduje postopka za odvzem, kakršen je ta, ki teče pred nacionalnim sodiščem, če ta postopek ni „v zvezi s kaznivim dejanjem“ in če njegov razplet ni odvisen od kazenske obsodbe.

Domneva nedolžnosti

72. Člen 5 Okvirnega sklepa 2005/212/PNZ poudarja obveznost spoštovanja domneve nedolžnosti. Domneva nedolžnosti je priznana s členom 48(1) Listine.

73. Ustaljena sodna praksa je, da je treba temeljne pravice, zagotovljene s pravnim redom Unije, uporabiti v vseh položajih, ki jih ureja pravo Unije, ni pa jih mogoče uporabiti zunaj takih položajev. ( 29 )

74. Iz razlogov, ki sem jih zgoraj predstavila, postopkov za odvzem, kakršni so ti, ki tečejo pred predložitvenim sodiščem, ni mogoče obravnavati, kot da so „v zvezi s kaznivim dejanjem“ in spadajo na področje uporabe Okvirnega sklepa. Člen 5 Okvirnega sklepa in člen 48(1) Listine se zato ne uporabljata za obravnavano zadevo.

Sklep

75. Ob upoštevanju navedenega menim, da bi moralo Sodišče na vprašanja, ki mu jih je postavilo Sofiyski Gradski Sad (okrajno sodišče za mesto Sofija, Bolgarija), odgovoriti: Okvirni sklep 2005/212/PNZ z dne 24. februarja 2005 o zaplembi premoženjske koristi, pripomočkov in premoženja, ki so povezani s kaznivimi dejanji, ne prepoveduje postopka za odvzem, kakršen je ta, ki teče pred nacionalnim sodiščem, če ta postopek ni „v zvezi s kaznivim dejanjem“ in če njegov razplet ni odvisen od kazenske obsodbe.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Ta nenavadna beseda je opredeljena v členu 1, tretja alinea, Okvirnega sklepa Sveta 2005/212/PNZ z dne 24. februarja 2005 o zaplembi premoženjske koristi, pripomočkov in premoženja, ki so povezani s kaznivimi dejanji (UL 2005, L 68, str. 49; v nadaljevanju: Okvirni sklep 2005/212/PNZ ali Okvirni sklep), in v členu 2, točka 3, Direktive 2014/42/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. aprila 2014 (UL 2014, L 127, str. 39), kako je bila popravljena s Popravkom Direktive 2014/42/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. aprila 2014 o začasnem zavarovanju in odvzemu predmetov, ki so bili uporabljeni za kazniva dejanja, in premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem, v Evropski uniji (UL 2014, L 138, str. 114) (glej točki 7 in 14 v nadaljevanju).

( 3 ) Glej prvo uvodno izjavo Protokola št. 36 o prehodnih določbah PDEU.

( 4 ) UL 2007, C 303, str. 1.

( 5 ) Uvodna izjava 1.

( 6 ) Glej akcijski načrt Sveta in Komisije o optimalnih načinih izvrševanja določb Amsterdamske pogodbe o oblikovanju območja svobode, varnosti in pravice – besedilo je sprejel Svet za pravosodje in notranje zadeve 3. decembra 1998 (UL 1999, C 19, str. 1).

( 7 ) Uvodna izjava 2.

( 8 ) Uvodna izjava 9.

( 9 ) Uvodna izjava 10.

( 10 ) Združeno kraljestvo in Danska nista sodelovala pri sprejetju Direktive 2014/42 ter ta zanju ni bila zavezujoča oziroma se tam ni uporabljala. Glej uvodni izjavi 43 in 44 Direktive.

( 11 ) Zaradi berljivosti sem opustila dolgo zaporedje navedkov UL, ki spremljajo ta seznam – navedeni so v Direktivi 2014/42.

( 12 ) 29. april 2014 je datum „prvotne“ objave Direktive v Uradnem listu, ki ji je sledila objava popravka (glej opombo 2) in prečiščene različice z dne 19. maja 2014.

( 13 ) Glej sodbo z dne 17. januarja 2008, Velasco Navarro (C‑246/06, EU:C:2008:19, točka 25 in navedena sodna praksa).

( 14 ) Glej med drugim sodbo z dne 18. decembra 1997, Inter‑Environnement Wallonie (C‑129/96, EU:C:1997:628, točka 45).

( 15 ) To je dejansko stališče, izraženo v točki 2.3 obrazložitvenega memoranduma Evropske komisije k predlogu direktive Evropskega parlamenta in Sveta o zamrznitvi in zaplembi premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem, v Evropski uniji, COM(2012) 85 final.

( 16 ) Stališče, ki ga tu navajam, je v skladu z enim od dveh možnih načinov, kako razlagati okvirne sklepe, ki ju je preučil Satzger, H., „Legal effects of directives amending or repealing Pre‑Lisbon framework decisions“, New Journal of European Criminal Law, zv. 6, izdaja 4, 2015, str. 528–537. Drugi možni način, ki ga avtor zavrača, je sprejetje stališča, da se okvirni sklepi, kadar se na njih „nanašajo“ spremembe z direktivami, spremenijo v direktive (zakonodajna ustreznica Midasovemu zlatemu dotiku). Če bi se ta zamisel morala prevzeti, bi pravni instrumenti, ki ne bi bili sprejeti z zaščitnimi ukrepi, ki veljajo za direktive (in pri tem imam v mislih zlasti vlogo Evropskega parlamenta v enem in v drugem postopku), sami po sebi dobili pravne učinke direktiv. Zato zavračam stališče, ki ga je zavzel F. Zeder, in sicer, da se lahko člena 9 in 10(2) Protokola št. 36 o prehodnih določbah – le če se bereta skupaj – razumeta, kot da „vsaka sprememba vsake določbe pravnega akta pomeni ,lizbonizacijo‘ celotnega pravnega akta“ (glej Zeder, F. „Typology of pre‑Lisbon acts and their legal effects according to Protocol No 36“, New Journal of European Criminal Law, zv. 6, izdaja 4, 2015, str. 487).

( 17 ) Glej točko 45 in opombo 13 zgoraj.

( 18 ) Sodba z dne 16. junija 2005, Pupino (C‑105/03, EU:C:2005:386, točka 43). Glej tudi Lenaerts, K., „The contribution of the European Court of Justice to the area of freedom, security and justice“, International and comparative law quarterly, zv. 59, št. 2, 2010, str. 255–301, str. 271.

( 19 ) Opredelitev zaplembe v členu 2, točka 4, Direktive 2014/42 kot „dokončnega odvzema premoženja, ki ga v zvezi s kaznivim dejanjem odredi sodišče“, je rahlo drugačna. Ta opredelitev nadomešča opredelitev v Okvirnem sklepu, kot je zgoraj pojasnjeno v točkah 49 in 54.

( 20 ) Glej člen 31(1)(c) Pogodbe o Evropski uniji in uvodno izjavo 10 Okvirnega sklepa.

( 21 ) Okvirni sklep Sveta 2006/783/PNZ z dne 6. oktobra 2006 (UL 2006, L 328, str. 59). Glej uvodno izjavo 10 Okvirnega sklepa 2005/212/PNZ.

( 22 ) Sporočilo Kraljevine Danske, dokument Sveta št. 9956/02 ADD 1 („pojasnjevalna opomba o pobudi Danske“).

( 23 ) Glej pojasnjevalno opombo o pobudi Danske, str. 5. Tu opozarjam, da se člen 3 Okvirnega sklepa Sveta z dne 26. junija 2001 o pranju denarja, identifikaciji, sledenju, zamrznitvi, zasegu in zaplembi pripomočkov za kazniva dejanja in premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 158), v zvezi z opredelitvijo pojma „zaplemba“ navzkrižno sklicuje na to konvencijo.

( 24 ) Glej obrazložitveno poročilo h Konvenciji Sveta Evrope z dne 8. novembra 1990 o pranju, odkrivanju, zasegu in zaplembi, str. 6 in 7.

( 25 ) Glej v tem smislu, a v povezavi s členom 1(2) Direktive 2010/64/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o pravici do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih (UL 2010 L 280, str. 1), sodbo z dne 9. junija 2016, Balogh (C‑25/15, EU:C:2016:423, točka 36).

( 26 ) Glej točko 14 zgoraj.

( 27 ) Glej točko 8 zgoraj.

( 28 ) Glej točko 16 zgoraj.

( 29 ) V sodbi z dne 26. februarja 2013, Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105, točka 21), je Sodišče ugotovilo, da „dejstvo, da se uporabi pravo Unije, vključuje uporabo temeljnih pravic, ki jih zagotavlja Listina“ (poudarek dodan). Glej tudi sodbo z dne 16. maja 2017, Berlioz Investment Fund (C‑682/15, EU:C:2017:373, točka 49).