Združeni zadevi T-217/03 in T-245/03

Fédération nationale de la coopération bétail et viande (FNCBV) in drugi

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Konkurenca – Člen 81(1) ES – Goveje meso – Začasna ustavitev uvoza – Določitev sindikalne cenovne lestvice – Uredba št. 26 – Podjetniška združenja – Omejitev konkurence – Sindikalna dejavnost – Vpliv na trgovino med državami članicami – Obveznost obrazložitve – Smernice o načinu določanja glob – Načelo sorazmernosti – Teža in trajanje kršitve – Obteževalne in olajševalne okoliščine – Nekumulacija sankcij – Pravica do obrambe“

Povzetek sodbe

1. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Podjetniška združenja – Pojem

(člen 81(1) ES)

2. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Podjetniška združenja – Pojem

(člen 81(1) ES)

3. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Vpliv na trgovino med državami članicami

(člen 81(1) ES)

4. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Oblikovanje cen

(člen 81(1) ES)

5. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Prepoved – Nacionalni pravi okvir za sklenitev omejevalnega sporazuma

(člen 81 ES)

6. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Področje uporabe ratione materiae

(člen 81 ES)

7. Kmetijstvo – Pravila o konkurenci – Uredba št. 26

(členi 33 ES, 36 ES in 81(1) ES; Uredba Sveta št. 26, člen 2(1))

8. Konkurenca – Upravni postopek – Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah – Obvezna vsebina

(Uredba Sveta št. 17; Uredba Komisije št. 99/63, člen 4)

9. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev

(člen 253 ES; Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

10. Ugovor nezakonitosti – Obseg – Akti, katerih nezakonitost se lahko ugovarja

(člen 241 ES; Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

11. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev

(člen 81(1) ES; Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

12. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Najvišji znesek

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

13. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Trajanje kršitve

(člen 81(1) ES; Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

14. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Obteževalne okoliščine

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

15. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Najvišji znesek

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

16. Konkurenca – Globe – Odločba Komisije, s katero je ugotovljena kršitev, ki je sprejeta po odločbi, zoper katero ni mogoče vložiti tožbe, s katero je sankcionirano ali oproščeno odgovornosti isto podjetje

(Uredba Sveta št. 17, člen 15)

17. Konkurenca – Globe – Znesek – Diskrecijska pravica Komisije – Sodni nadzor – Neomejena pristojnost

1. Člen 81(1) ES se uporablja za združenja, če njihova dejavnost ali dejavnost podjetij, ki so njihovi člani, povzroča učinke, ki jih ta določba poskuša odpraviti. Ob upoštevanju cilja te določbe je treba pojem podjetniškega združenja razlagati, kot da lahko zajema tudi združenja, ki jih sestavljajo podjetniška združenja.

Da bi sporazum med združenji sodil na področje uporabe te določbe, se ne zahteva, naj zadevna združenja lahko prisilijo člane k izpolnjevanju obveznosti, ki jim jih nalaga sporazum.

(Glej točki 49 in 89.)

2. V pravu konkurence pojem podjetja zajema vse osebe, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na njihovo pravno obliko in način financiranja. Gospodarska dejavnost je vsaka dejavnost, ki na nekem trgu ponuja blago ali storitve.

Dejavnost kmetov in rejcev je nedvomno gospodarska dejavnost. Proizvajajo namreč blago, ki ga ponujajo v prodajo proti plačilu. Kmeti so zato podjetja v smislu člena 81(1) ES.

Zato je mogoče sindikate, v katerih so združeni in ki jih zastopajo, ter zveze, v katerih so združeni ti sindikati, opredeliti kot podjetniška združenja za namene uporabe te določbe.

Tega sklepa ne more ovreči dejstvo, da lokalni sindikati lahko združujejo tudi zakonske partnerje kmetov. Prvič, verjetno je, da tudi zakonski partnerji kmetov ali rejcev, ki so sami člani lokalnega sindikata kmetov, sodelujejo pri nalogah na družinskem kmetijskem gospodarstvu. Drugič, v vsakem primeru samo okoliščina, da podjetniško združenje lahko združuje tudi osebe ali subjekte, ki jih ni mogoče opredeliti kot podjetja, ne zadostuje, da bi odvzela takšen značaj združenju v smislu člena 81(1) ES. Prav tako ni mogoče sprejeti utemeljitve, da pri kmetijskem gospodarstvu v obliki gospodarske družbe član sindikata ne postane to gospodarstvo po zastopniku, ampak vsak od njegovih družbenikov. Za opredelitev podjetja namreč ni pomemben pravni status ali oblika zadevnega gospodarstva, ampak dejavnost tega gospodarstva in tistih, ki delajo na njem.

(Glej točke od 52 do 55.)

3. Člen 81(1) ES se ne uporablja za sporazume, ki lahko vplivajo na trgovino med državami članicami. Da bi sporazum med podjetji lahko vplival na promet znotraj Skupnosti, mora na podlagi vseh objektivnih pravnih in stvarnih elementov omogočati predvidevanje z zadostno verjetnostjo, da lahko neposredno ali posredno, dejansko ali morebiti vpliva na trgovinske tokove med državami članicami tako, da bi lahko škodil uresničevanju ciljev enotnega trga med državami.

Kadar kršitev, pri kateri je sodelovalo podjetje ali podjetniško združenje, lahko vpliva na trgovino med državami članicami, Komisija ni dolžna dokazati, da je individualno sodelovanje tega podjetja ali tega podjetniškega združenja vplivalo na trgovino znotraj Skupnosti.

Poleg tega imajo prakse, ki omejujejo konkurenco in ki so razširjene na celotnem ozemlju države članice, po svoji naravi za posledico utrditev nacionalnih delitev trga, s čimer se preprečuje gospodarski prodor, ki ga zasleduje Pogodba. V primeru trga, odprtega za uvoz, lahko člani nacionalnega sporazuma o najnižji ceni ohranijo tržni delež samo, če se zavarujejo pred tujo konkurenco.

(Glej točke 63, 66 in 67.)

4. Člen 81(1)(a) ES izrecno določa, da omejujejo konkurenco ukrepi, ki neposredno ali posredno določajo nakupne ali prodajne cene. Določitev cen je namreč očitna omejitev konkurence.

Cilj sporazuma, ki ga sklenejo zveze, ki zastopajo kmete, in zveze, ki zastopajo upravljavce klavnic, ter določa najnižje cene za nekatere kategorije krav, katerega namen je, da postanejo te cene obvezne za vse gospodarske subjekte na zadevnem trgu, je omejiti konkurenco na teh trgih, zlasti z umetnim omejevanjem pogajalskega prostora pri poslovnih pogajanjih rejcev in upravljavcev klavnic in z izkrivljanjem oblikovanja cen na zadevnih trgih.

Tega sklepanja ne more ovreči trditev, da so kmetijski trgi regulirani trgi, na katerih se pravila o konkurenci ne uporabljajo samodejno in oblikovanje cen pogosto ne ustreza ponudbi in povpraševanju. Res je, da je kmetijski sektor nekoliko poseben in je predmet podrobnega in pogosto precej intervencijskega urejanja. Vendar se pravila Skupnosti o konkurenci uporabljajo za trge kmetijskih proizvodov, čeprav so predvidene nekatere izjeme, da bi se upošteval poseben položaj teh trgov.

Poleg tega zgolj dejstvo, da so bile najnižje cene določene glede na javno intervencijsko ceno, ne zadostuje za odpravo omejevalnega značaja zadevnega sporazuma. Lestvica minimalnih cen namreč zaradi tega sklicevanja na javno intervencijsko ceno ne more izgubiti protikonkurenčnega cilja, ki je neposredno in umetno določiti neko tržno ceno in biti povezan z različnimi mehanizmi podpore in javne intervencije v skupnih ureditvah kmetijskih trgov, katerih namen je stabilizirati trge, za katere je značilna presežna ponudba, z umikom dela proizvodnje.

(Glej točke 83 in od 85 do 87.)

5. Pravni okvir, v katerem se sklepajo sporazumi med podjetji, ki so prepovedani po členu 81 ES, in pravna opredelitev tega okvira v različnih nacionalnih pravnih redih ne vplivata na uporabo pravil Skupnosti o konkurenci. Poleg tega domnevna nezadostnost javnih ukrepov za reševanje težav v nekem sektorju ne more upravičevati dejstva, da se prizadeti zasebni subjekti vključijo v prakse, ki so v nasprotju s pravili o konkurenci, ali trdijo, da so si prilastili posebne pravice, ki se ujemajo s pravicami nacionalnih organov in organov Skupnosti, da bi s svojim delovanjem nadomestili delovanje organov oblasti.

Enako okoliščina, da so nacionalni organi poznali, dovolili ali celo spodbujali ravnanje podjetij, v vsakem primeru ne vpliva na uporabo člena 81 ES. Nazadnje kriza, v kateri je sektor, sama po sebi ne more izključiti uporabe člena 81(1) ES.

(Glej točke od 90 do 92.)

6. Sporazumi, ki jih v okviru kolektivnih pogajanj socialni partnerji sklenejo pri skupnem iskanju ukrepov za izboljšanje pogojev zaposlovanja in delovnih razmer zaradi njihove narave in cilja, niso zajeti s členom 81(1) ES. Vendar sporazum, sklenjen med zvezami sindikatov kmetov in zvezami upravljavcev klavnic, katerih cilj je določiti minimalne nakupne cene za govedo, ki jih plačajo klavci, in ustaviti uvoz govejega mesa, ne more biti izvzet iz uporabe prepovedi iz člena 81 ES.

(Glej točke od 98 do 100.)

7. Ohranitev dejanske konkurence na trgih kmetijskih proizvodov je del ciljev skupne kmetijske politike. Čeprav je člen 36 ES Svetu res zaupal skrb, da določi, koliko se pravila Skupnosti o konkurenci uporabljajo za proizvodnjo kmetijskih proizvodov in trgovino z njimi, da bi se upošteval posebni položaj trgov teh proizvodov, ostaja dejstvo, da ta določba vzpostavlja načelo uporabe pravil Skupnosti o konkurenci v kmetijskem sektorju.

Člen 2 Uredbe št. 26 določa, da se člen 81(1) ne uporablja za take sporazume, sklepe in ravnanja, ki so potrebni za doseganje ciljev skupne kmetijske politike, zato pomeni odstopanje in ga je treba razlagati ozko. Poleg tega se ta določba uporablja samo, če zadevni sporazum daje prednost doseganju vseh ciljev iz člena 33 ES, pri čemer lahko, ob upoštevanju dejstva, da so si ti cilji včasih v nasprotju, Komisija le-te poskuša uskladiti. Nazadnje, ukrepe je mogoče obravnavati kot potrebne za doseganje ciljev skupne kmetijske politike samo, če so sorazmerni.

(Glej točke od 197 do 199 in 208.)

8. Varstvo pravice do obrambe v vseh postopkih, ki lahko pripeljejo do sankcij, zlasti glob, je temeljno načelo prava Skupnosti, ki ga je treba upoštevati tudi v upravnem postopku. Na podlagi tega načela je obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah bistveno procesno jamstvo. V tem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah morajo biti jasno navedeni vsi bistveni elementi, na katere se v tej fazi postopka opira Komisija.

Kadar Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah izrecno napove, da bo preučila, ali je treba zadevnim podjetjem naložiti globe, in navede glavne dejanske in pravne elemente, ki lahko povzročijo naložitev globe, kot so teža in trajanje domnevne kršitve ter dejstvo, da je bila kršitev storjena namerno ali iz malomarnosti, izpolni svojo obveznost spoštovanja pravice podjetij do izjave. Tako jim daje potrebne elemente, da se branijo ne samo pred ugotovitvijo kršitve, ampak tudi pred tem, da se jim naloži globa.

Namigovanje glede višine predvidenih glob v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, vse dokler podjetja ne morejo podati pripomb glede očitkov proti njim, bi povzročilo, da bi bila odločba Komisije pričakovana, kar je neprimerno. A fortiori bi tudi dejstvo, da se v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah postavi vprašanje o spoštovanju zgornje meje 10 % za posamezno globo, ki bo morebiti naložena s končno odločbo, povzročilo neprimerno pričakovanje te odločbe.

(Glej točke 217, 218 in 222.)

9. Kadar Komisija naloži globo posamičnemu podjetju, ki je storilo kršitev, ni nujno dolžna, da zaradi neobstoja posebnih okoliščin izrecno obrazloži upoštevanje zgornje meje 10 % prometa zadevnega podjetja. To podjetje mora poznati navedeno zakonsko določeno mejo in dejanski znesek svojega prometa ter lahko zato presodi, ali je globa, ki mu je bila naložena, presegla zgornjo mejo 10 % ali ne, tudi če odločba o kazni ne vsebuje utemeljitve.

Nasprotno pa mora Komisija, ko kaznuje podjetniško združenje in preveri upoštevanje zakonsko določene zgornje meje 10 % prometa na podlagi vsote prometa, ki so ga ustvarili vsi člani tega združenja ali le del njih, slednje izrecno navesti v odločbi in predstaviti razloge, ki utemeljujejo upoštevanje prometa članov. Če take obrazložitve ni, zadevne osebe ne morejo poznati utemeljitve take odločitve niti pravilno preveriti, ali se v obravnavanem primeru upošteva zakonsko določena zgornja meja.

(Glej točki 238 in 239.)

10. Čeprav Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, niso pravna podlaga odločbe, s katero se gospodarskemu subjektu naloži globa, saj ta odločba temelji na Uredbi št. 17, pa na splošno in abstraktno določajo metodologijo, ki jo je Komisija sprejela za določanje zneska glob. Zato obstaja neposredna zveza med navedeno odločbo in Smernicami, tako da so te lahko predmet ugovora nezakonitosti.

(Glej točko 250.)

11. Omejevalni sporazumi, ki se nanašajo na cene ali delitev trgov, so po naravi zelo resne kršitve. Zato Komisija z navedbo v točki 1 A Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, da se take kršitve štejejo za zelo resne in da je izhodiščni znesek zanje 20 milijonov EUR, ni kršila načela sorazmernosti.

Ker pavšalni zneski, ki jih določajo Smernice, niso zavezujoči, v nobenem primeru per se ne pomenijo kršitve načela sorazmernosti.

(Glej točki 252 in 253.)

12. Člen 15(2) Uredbe št. 17, ki določa, da Komisija lahko naloži globo v znesku, ki znaša 10 % prometa, ki ga je v preteklem poslovnem letu ustvarilo vsako podjetje, udeleženo pri kršitvi, zahteva samo znižanje nekemu podjetju nazadnje naložene globe, če ta presega 10 % njegovega prometa, ne glede na vmesne izračune, namenjene upoštevanju teže in trajanja kršitve. Zato člen 15(2) Uredbe št. 17 Komisiji ne prepoveduje, da se pri izračunu sklicuje na vmesni znesek, ki presega 10 % prometa zadevnega podjetja, če znesek podjetju nazadnje naložene globe ne presega te najvišje meje. Ta ugotovitev velja tudi za najvišji znesek 1 milijona EUR iz iste določbe.

(Glej točko 255.)

13. Iz tega, da točka 1 B Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ predvideva, da trajanje kršitve lahko povzroči določitev morebitnega dodatnega zneska globe glede na znesek, ki je bil določen na podlagi teže, izhaja, da zelo kratko trajanje kršitve, in sicer manj kot eno leto, upravičuje samo to, da se znesku, določenemu glede na težo kršitve, ne naloži noben dodaten znesek. Vendar zelo kratko trajanje kršitve v nobenem primeru ne more ovreči obstoja kršitve člena 81(1) ES.

(Glej točke 134, 257 in 258.)

14. Tajno nadaljevanje izvajanja sporazuma po tem, ko je Komisija sodelujočim podjetjem ali podjetniškim združenjem sporočila, da ga morajo odpraviti, in uporaba nasilja, da bi stranko prisilili k sprejetju sporazuma ali da bi se zagotovilo njegovo izvajanje, sta oteževalni okoliščini, ki ju Komisija lahko upošteva za povečanje globe, naložene na podlagi člena 81 ES.

(Glej točke 271, 278 in 289.)

15. Člen 15(2) Uredbe št. 17 Komisiji ne prepoveduje združenjem, ki domnevno ne ustvarjajo prometa, naložiti globo, višjo od 1 milijona EUR. Ker uporaba splošnega pojma „kršitev“ v členu 15(2) brez razlikovanja zajema sporazume, usklajena ravnanja in sklepe podjetniških združenj, pomeni, da se zgornje meje, določene v tej določbi, enako uporabljajo za sporazume in usklajena ravnanja ter za sklepe podjetniških združenj. Kadar podjetniško združenje ne opravlja lastne gospodarske dejavnosti ali kadar njegov promet ne kaže vpliva, ki ga to združenje lahko ima na trgu, sme Komisija v nekaterih okoliščinah upoštevati promet članov tega združenja pri izračunu najvišjega zneska globe, ki mu ga je mogoče naložiti.

Čeprav je v tej določbi izrecno navedeno le, da prag 10 % prometa velja samo za globe, katerih znesek je višji od 1 milijona EUR, Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, katerih spoštovanje si je naložila Komisija, v točki 5(a) določajo, da končni znesek v nobenem primeru ne sme preseči 10 % svetovnega prometa podjetij, kot je določeno v členu 15(2) Uredbe št. 17. Zgornja meja 10 % prometa se mora zato uporabljati tudi pri določitvi glob, nižjih od 1 milijona EUR.

Poleg tega je treba zgornjo mejo 10 % prometa izračunati glede na promet, ki ga ustvari vsako od podjetij, ki so pogodbeniki sporazumov in usklajenih ravnanj, ali vsa podjetja, ki so člani podjetniških združenj, vsaj kadar lahko združenje v skladu z notranjimi pravili zaveže svoje člane. Ta možnost, da se v zvezi s tem upošteva promet vseh podjetij, ki so člani nekega združenja, je upravičena, ker je mogoče pri določitvi zneska glob upoštevati zlasti vpliv, ki ga je podjetje lahko uresničevalo na trgu, na primer zaradi svoje velikosti ali gospodarske moči, katerih kazalec je promet podjetja, in tudi odvračilni učinek, ki ga lahko imajo te globe. Vpliv, ki ga je lahko na trgu uresničevalo podjetniško združenje, ni odvisen od njegovega prometa, ki ne razkriva niti njegove velikosti niti gospodarske moči, ampak od prometa njegovih članov, ki je kazalec njihove velikosti in gospodarske moči.

Vendar ni izključeno, da je v nekaterih primerih upoštevanje prometa članov nekega združenja lahko mogoče, čeprav to združenje uradno nima pooblastila zavezati svoje člane, ker ne obstajajo notranja pravila, ki bi mu to možnost priznavala. Možnost Komisije, da naloži globo v za zadevne kršitve primernem znesku bi lahko bila ogrožena, če bi bilo združenja, ki imajo zelo majhen promet, vendar združujejo veliko podjetij, ki skupaj ustvarjajo velik promet, ne da bi jih lahko uradno zavezala, mogoče uradno kaznovati samo z zelo nizkimi globami, čeprav so lahko storjene kršitve, ki so jih storila, imele znaten vpliv na zadevne trge. Ta okoliščina bi poleg tega nasprotovala nujnosti zagotavljanja odvračilnega učinka kazni za kršitve pravil Skupnosti o konkurenci.

Zato lahko druge posebne okoliščine poleg obstoja notranjih pravil, ki združenju omogočajo, da zaveže svoje člane, upravičijo upoštevanje skupnega prometa članov zadevnega združenja. Predvsem gre za primere, ko kršitev, ki jo je storilo združenje, zadeva dejavnosti njenih članov ali ko združenje neposredno izvaja zadevna protikonkurenčna ravnanja v korist svojih članov in v sodelovanju z njimi, ker nima objektivnih in od ciljev njegovih članov neodvisnih ciljev. Čeprav lahko Komisija v nekaterih od teh primerov poleg kaznovanja zadevnega združenja po potrebi naloži posamezne globe vsakemu podjetju, ki je njegov član, se to lahko izkaže za posebej težko, celo nemogoče, ko je teh podjetij zelo veliko.

Če je tako, je treba možnost upoštevanja prometa osnovnih članov podjetniških združenj v vsakem primeru vseeno omejiti načeloma na tiste člane, ki so delovali na trgih, na katere so vplivale kršitve, kaznovane z izpodbijano odločbo.

Poleg tega upoštevanje prometa članov podjetniškega združenja pri določitvi zgornje meje 10 % ne pomeni, da jim je bila naložena globa, niti samo po sebi, da je zadevno združenje obvezano prenesti breme te globe na svoje člane.

(Glej točke 313, 314, od 317 do 319, 325 in 343.)

16. Načelo non bis in idem je splošno načelo prava Skupnosti, katerega spoštovanje zagotavlja Sodišče. V konkurenčnem pravu Skupnosti to načelo prepoveduje, da bi Komisija še enkrat obsodila ali preganjala podjetje zaradi protikonkurenčnega ravnanja, za katero je že bilo kaznovano, ali njegova odgovornost ni bila ugotovljena v prejšnji odločbi Komisije, zoper katero ni več mogoče vložiti pravnega sredstva. Za uporabo navedenega načela so določeni trije pogoji istovetnosti dejstev, kršitelja in pravno zavarovanega interesa. Načelo prepoveduje kaznovanje iste osebe več kot enkrat za isto nezakonito ravnanje, da bi se varovala ista pravna dobrina. Po drugi strani pa ne prepoveduje za ista dejanja kaznovati različna podjetniška združenja, ki so bila pri njih udeležena, zaradi sodelovanja oziroma individualne stopnje odgovornosti pri kršitvi, čeprav so ena člani drugih.

(Glej točke od 340 do 344.)

17. Čeprav ima Komisija diskrecijsko pravico pri določitvi zneska glob zaradi sankcioniranja kršitev pravil Skupnosti o konkurenci, Sodišče prve stopnje vseeno na podlagi člena 17 Uredbe št. 17 z neomejeno pristojnostjo za odločanje v sporu v smislu člena 229 ES odloča o tožbah zoper odločbe, s katerimi Komisija določa globo, in lahko zato odpravi, zmanjša ali poveča naloženo globo. Na podlagi te neomejene pristojnosti sme Sodišča prve stopnje med drugim spremeniti znesek zmanjšanja globe, ki ga je Komisija priznala podjetju ali podjetniškemu združenju iz naslova okoliščin iz točke 5(b) Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ.

(Glej točke 352 in od 355 do 361.)

SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (prvi senat)

z dne 13. decembra 2006( )

„Konkurenca – Člen 81(1) ES – Goveje meso – Začasna ustavitev uvoza – Določitev sindikalne cenovne lestvice – Uredba št. 26 – Podjetniška združenja – Omejitev konkurence – Sindikalna dejavnost – Vpliv na trgovino med državami članicami – Obveznost obrazložitve – Smernice o načinu določanja glob – Načelo sorazmernosti – Teža in trajanje kršitve – Obteževalne in olajševalne okoliščine – Nekumulacija sankcij – Pravica do obrambe“

V združenih zadevah T-217/03 in T-245/03,

Fédération nationale de la coopération bétail et viande (FNCBV), s sedežem v Parizu (Francija), ki jo zastopajo R. Collin, M. Ponsard in N. Decker, odvetniki,

tožeča stranka v zadevi T-217/03,

Fédération nationale des syndicats d’exploitants agricoles (FNSEA), s sedežem v Parizu,

Fédération nationale bovine (FNB), s sedežem v Parizu,

Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL), s sedežem v Parizu,

Jeunes agriculteurs (JA), s sedežem v Parizu,

ki jih zastopata B. Neouze in V. Ledoux, odvetnika,

tožeče stranke v zadevi T-245/03,

ob intervenciji

Francoske republike, ki so jo najprej zastopali G. de Bergues, F. Million in R. Abraham, nato G. de Bergues, E. Belliard in S. Ramet, zastopniki,

intervenientka,

proti

Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo zastopajo P. Oliver, A. Bouquet, zastopnika, in O. Beynet, zastopnica,

tožena stranka,

zaradi predloga za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2003/600/ES z dne 2. aprila 2003 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 Pogodbe ES (Zadeva COMP/C.38.279/F3 – Francosko goveje meso) (UL L 209, str. 12) in podredno predloga za odpravo ali znižanje glob, ki so naložene z navedeno odločbo,

SODIŠČE PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI (prvi senat),

v sestavi R. García-Valdecasas, predsednik, J. D. Cooke, sodnik, in I. Labucka, sodnica,

sodni tajnik: E. Coulon,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 17. maja 2006

izreka naslednjo

Sodbo

Pravni okvir

1 Člen 1 Uredbe št. 26 z dne 4. aprila 1962 o uporabi nekaterih pravil konkurence v proizvodnji in trgovini s kmetijskimi proizvodi (UL 1962, 30, str. 993) določa, da se členi od [81] ES do [86] ES in določbe, sprejete za njihovo izvajanje, uporabljajo za vse sporazume, sklepe in ravnanja iz členov [81](1) ES in [82] ES, ki se nanašajo na proizvodnjo ali trgovino s proizvodi, naštetimi v Prilogi [I] k Pogodbi ES, zlasti z živimi živalmi ter mesom in užitnimi klavničnimi izdelki, ob upoštevanju določb člena 2.

2 Člen 2(1) navedene uredbe določa:

„Člen [81](1) [ES] se ne uporablja za take sporazume, sklepe in ravnanja iz predhodnega člena, ki so sestavni del nacionalne tržne ureditve ali so potrebni za doseganje ciljev, navedenih v členu [33 ES]. Še zlasti se ne uporablja za sporazume, sklepe in ravnanja kmetov, združenj kmetov ali zveze takih združenj iz ene države članice, ki zadevajo proizvodnjo ali prodajo kmetijskih proizvodov ali uporabo skupnih objektov za skladiščenje, obdelavo ali predelavo kmetijskih proizvodov, ki ne vsebujejo obveznosti zaračunavanja enakih cen, razen če Komisija ne ugotovi, da je s tem izključena konkurenca ali so ogroženi cilji člena [33 ES].“

Dejansko stanje

3 Fédération nationale de la coopération bétail et viande (FNCBV), ki je tožeča stranka v zadevi T-217/03, združuje 300 zadrug proizvajalcev v sektorju govedoreje, prašičereje in ovčereje ter približno trideset skupin ali podjetij za zakol in predelavo mesa v Franciji.

4 Tožeče stranke v zadevi T-245/03, in sicer Fédération nationale des syndicats d’exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producteurs de lait (FNPL) in Jeunes agriculteurs (JA), so sindikati francoskega prava. FNSEA je glavni francoski sindikat kmetov. Ozemeljsko ga sestavljajo lokalni sindikati, združeni v departmajske zveze („fédérations“ ali „unions“) sindikatov kmetov (FDSEA ali UDSEA). Zveze v vsaki regiji usklajujejo delovanje FDSEE in UDSEE. FNSEA poleg tega združuje 33 specializiranih združenj, ki zastopajo interese vsake proizvodnje, med katerimi sta FNB in FNPL. Nazadnje, JA zastopa kmete, mlajše od 35 let. Za pridružitev lokalnemu centru JA je treba biti član lokalnega sindikata, ki sodi pod FDSEO ali UDSEO.

I – Tako imenovana kriza „bolezni norih krav“

5 Od oktobra 2000 so bili v več državah članicah odkriti novi primeri goveje spongiformne encefalopatije, imenovane „bolezen norih krav“. Hkrati so primeri slinavke in parkljevke prizadeli črede ovac v Združenem kraljestvu. Ta položaj je povzročil izgubo zaupanja dela potrošnikov, kar je vplivalo na splošno porabo mesa v Evropi in je predvsem povzročilo novo krizo v sektorju govejega mesa. Poraba govejega mesa se je namreč močno zmanjšala, predvsem v Franciji, ker sta se znatno zmanjšala tudi obseg uvoza v to državo in obseg izvoza iz nje (izpodbijana odločba, uvodni izjavi 12 in 13). Proizvodne cene odraslega goveda so se v Franciji prav tako znatno znižale, medtem ko so končne maloprodajne cene ostale razmeroma stabilne.

6 Institucije Skupnosti so sprejele vrsto ukrepov, da bi rešile to krizo. Tako se je razširilo področje uporabe intervencijskih mehanizmov, namenjenih umiku določenih količin goveda s trga zaradi stabilizacije ponudbe glede na povpraševanje, vzpostavljena pa sta bila sistem odkupa živih živali in sistem odkupa trupov ali polovic trupov (imenovan „posebni sistem odkupa“). Komisija je poleg tega več državam članicam, med njimi Franciji, dovolila, da dodelijo subvencije za sektor govejega mesa.

7 Francoski kmeti so za te ukrepe vseeno presodili, da so nezadostni. Septembra in oktobra 2001 so bili odnosi med rejci in klavci v Franciji posebej napeti. Tako so skupine rejcev nezakonito ustavljale tovornjake, da bi preverile poreklo mesa, ki se je prevažalo, in blokirale klavnice. Ti ukrepi so včasih pripeljali do uničenja premoženja in mesa. V zameno za odpravo blokad klavnic so demonstranti zahtevali, naj klavci sprejmejo zaveze, zlasti začasno ustavitev uvoza in uporabo tako imenovane „sindikalne“ cenovne lestvice.

II – Sklenitev spornih sporazumov in upravni postopek pred Komisijo

8 Oktobra 2001 so se zveze, ki zastopajo rejce goveda (tožeče stranke v zadevi T‑245/03), in zveze, ki zastopaje klavce (oziroma Fédération nationale de l’industrie et des commerces en gros des viandes (FNICGV) in tožeča stranka v zadevi T‑217/03) večkrat srečale. Po sestanku 24. oktobra 2001, organiziranem na zahtevo francoskega ministra za kmetijstvo (izpodbijana odločba, uvodni izjavi 32 in 33), je šest zvez, in sicer FNSEA, FNB, FNPL, JA, FNCBV in FNICGV, sklenilo sporazum („Accord des fédérations des éleveurs et abatteurs sur la grille de prix minimum – vaches de reforme entrée-abattoir“ – Sporazum zvez rejcev in klavcev o lestvici najnižjih cen za izločene krave ob vstopu v klavnico).

9 Ta sporazum je vseboval dva dela. Prvi del je bil „obveznost začasne ustavitve uvoza“, ki ni ločeval med vrstami govejega mesa. Drugi del je bil „obveznost uporabe lestvice odkupnih cen za izločene krave ob vstopu v klavnico“ (in sicer za krave, namenjene razmnoževanju ali proizvodnji mleka), katere podrobna pravila so bila določena v sporazumu. Sporazum je tako vseboval seznam cen na kilogram trupa za nekatere kategorije krav in način izračuna cene, ki jo je treba uporabljati za druge kategorije, predvsem glede na posebno odkupno ceno, ki jo določijo organi Skupnosti. Sporazum bi moral začeti veljati 29. oktobra 2001 in se uporabljati do konca novembra 2001.

10 Komisija je 30. oktobra 2001 francoskim organom poslala dopis, v katerem je zahtevala informacije o sporazumu z dne 24. oktobra 2001.

11 Tožeče stranke v zadevi T-245/03 in FNICGV so se na pobudo zadnjenavedenega srečale 31. oktobra 2001 v Rungisu (Francija). Te zveze so sprejele naslednji dogovor (v nadaljevanju: Protokol iz Rungisa):

„Sestanek v zvezi z ,uvoženim mesom‘“

31. oktober 2001 – Rungis

Francoska podjetja, specializirana za uvoz in izvoz, so se srečala z zvezami proizvajalcev (FNSEA, FNB, FNPL in [JA]), podpisnicami nacionalnega panožnega sporazuma z dne 24. oktobra 2001.

[...]

Znova potrjujejo nujnost ponovnega uravnovešenja ponudbe in povpraševanja […]

V krizni situaciji brez primere, ki jo doživljajo proizvajalci, predstavniki rejcev odločno zahtevajo od uvoznikov-izvoznikov, naj se zavedajo resnosti krize.

Uvozniki-izvozniki se v odgovor zavezujejo, da bodo pokazali solidarnost.“

12 Francoski organi so 9. novembra 2001 odgovorili na zahtevo Komisije po informacijah z dne 30. oktobra 2001.

13 Komisija je 9. novembra 2001 tudi tožečim strankam v zadevi T-245/03 in FNICGV poslala zahtevo po informacijah na podlagi člena 11 Uredbe Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prve uredbe o izvajanju členov [81] in [82] Pogodbe (UL 1962, 13, str. 204). Ker Komisija takrat ni vedela, da je tožeča stranka v zadevi T‑217/03 tudi podpisnica sporazuma z dne 24. oktobra 2001, ta ni bila naslovnica te zahteve. Pet zadevnih zvez je na zahtevo odgovorilo 15. in 23. novembra 2001.

14 Predsednik FNICGV je 19. novembra 2001 obvestil predsednika FNSEE, da se čuti dolžnega, da prestavi na ta dan končni datum izvajanja sporazuma, prvotno določen za 30. november 2001.

15 Komisija je 26. novembra 2001 poslala pisni opomin šestim zvezam, podpisnicam sporazuma z dne 24. oktobra 2001, v katerem je navedla, da dejstva, s katerimi je seznanjena, kažejo na obstoj kršitve pravil Skupnosti o konkurenci, in jih pozvala, naj ji pošljejo pripombe in predloge najpozneje do 30. novembra 2001 (izpodbijana odločba, uvodna izjava 4). Komisija je v tem opominu navedla, da „ker v tem roku ni prejela zadovoljivih predlogov, namerava začeti postopek za ugotovitev teh kršitev in ukazati konec izvajanja sporazuma, če bi bil ta podaljšan, ter po potrebi naložiti globe“. Zveze so Komisiji odgovorile in natančneje navedle, da bo sporazum nehal veljati 30. novembra 2001 in ne bo podaljšan.

16 Komisija je 17. decembra 2001 opravila preiskave v prostorih FNSEE in FNB v Parizu na podlagi člena 14(3) Uredbe št. 17 in v prostorih FNICGV v tem mestu na podlagi člena 14(2) navedene uredbe .

17 Komisija je 24. junija 2002 sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga je naslovila na šest zvez. Te zveze so pisne pripombe predložile med 23. septembrom in 4. oktobrom 2002. Zveze so bile zaslišane 31. oktobra 2002.

18 Komisija je 10. januarja 2003 tožečim strankam poslala zahtevo po informacijah v smislu člena 11 Uredbe št. 17. Od njih je zahtevala predvsem, naj ji za leti 2001 in 2002 sporočijo skupni znesek in razčlenitev prihodkov vsake zveze po izvoru in njihove računovodske bilance ter promet (skupni promet, povezan s proizvodnjo ali zakolom goveda) za zadnje razpoložljivo davčno leto njihovih neposrednih in/ali posrednih članov. Tožeče stranke so odgovorile z dopisi z dne 22., 24., 27. in 30. januarja 2003.

III – Izpodbijana odločba

19 Komisija je 2. aprila 2003 sprejela Odločbo 2003/600/ES v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 Pogodbe [ES] (zadeva COMP/C.38.279/F3 – Francosko goveje meso) (UL L 209, str. 12, v nadaljevanju: izpodbijana odločba), ki je bila naslovljena na tožeče stranke in FNICGV.

20 V skladu s to odločbo so te zveze kršile člen 81(1) ES, ker so 24. oktobra 2001 sklenile pisni sporazum za določitev najnižje odkupne cene za nekatere kategorije goveda in začasno ustavitev uvoza govejega mesa v Francijo in tudi ker so od konca novembra do začetka decembra 2001 sklenile ustni sporazum z istim ciljem, ki se je uporabljal od izteka navedenega pisnega sporazuma.

21 Komisija je v uvodnih izjavah od 135 do 149 izpodbijane odločbe zavrnila trditev, da se v obravnavanem primeru uporablja oprostitev, predvidena z Uredbo št. 26, za nekatere dejavnosti, povezane s proizvodnjo in trženjem kmetijskih proizvodov, ker je menila, da sporazum ni potreben za doseganje ciljev skupne kmetijske politike, določenih v členu 33 ES. Poleg tega naj sporni sporazum ne bi bil med sredstvi, ki jih predvidevajo Uredba Sveta (ES) št. 1254/1999 z dne 17. maja 1999 o skupni ureditvi trga za goveje in telečje meso (UL L 160, str. 21) ali akti za izvajanje te uredbe. Nazadnje, sprejeti ukrepi naj ne bi bili sorazmerni s cilji, ki se domnevno zasledujejo.

22 V skladu z izpodbijano odločbo se je kršitev začela 24. oktobra 2001 in trajala najmanj do 11. januarja 2002, ko se je iztekel zadnji lokalni sporazum, sprejet na podlagi nacionalne zaveze, za katero naj bi Komisija vedela.

23 Ob upoštevanju narave in geografskega obsega zadevnega trga je bila kršitev opredeljena za zelo resno. Da bi Komisija ugotovila raven odgovornosti vsake zveze, je upoštevala razmerje med zneskom letnih članarin, ki jih prejema glavna zveza kmetov, in sicer FNSEA, in zneski članarin vsake od drugih zvez. Ker je kršitev trajala kratko, Komisija ni povečala osnovnega zneska v zvezi s tem.

24 Komisija je nato v zvezi s tožečimi strankami upoštevala več obteževalnih okoliščin:

– za 30 % je povečala znesek glob, naloženih FNSEA, JA in FNB, ker naj bi njihovi člani uporabili nasilje, da bi zveze klavcev prisilili k sprejetju sporazuma z dne 24. oktobra 2001;

– za vse tožeče stranke je upoštevala obteževalno okoliščino tajnega nadaljevanja sporazuma po pisnem opominu z dne 26. novembra 2001 in uporabila povečanje za 20 %;

– upoštevala je vodilno vlogo, ki naj bi jo domnevno imel FNB pri pripravi in izvajanju kršitve, in za 30 % povečala globo, naloženo tej zvezi.

25 Poleg tega je Komisija upoštevala različne olajševalne okoliščine:

– glede na pasivno vlogo oziroma vlogo „sledi mojemu vodji“, ki jo je imel FNPL, je za 30 % znižala znesek globe, naložene tej zvezi;

– glede tožeče stranke v zadevi T-217/03 je upoštevala, prvič, odločno posredovanje francoskega ministra za kmetijstvo v podporo sklenitvi sporazuma (znižanje za 30 %) in, drugič, nezakonite blokade prostorov njihovih članov, ki so jih izvajali kmetje (novo znižanje za 30 %).

26 Komisija je poleg tega v skladu s točko 5(b) Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ (UL 1998, C 9, str. 3, v nadaljevanju: Smernice) upoštevala posebne okoliščine obravnavane zadeve, zlasti gospodarske okoliščine, ki jih je zaznamovala kriza v sektorju, in za 60 % zmanjšala znesek glob, dosežen z uporabo zgoraj navedenih povečanj in znižanj.

27 Izrek izpodbijane odločbe med drugim obsega naslednje določbe:

„Člen 1

[FNSEA], [FNB], [FNPL], [JA], [FNICGV] in [FNCBV] so kršile člen 81(1) [ES], ker so 24. oktobra 2001 sklenile sporazum, katerega cilj je bila začasna ustavitev uvoza govejega mesa v Francijo in določitev najnižje cene za določene kategorije živine, ter konec novembra in v začetku decembra 2001 ustno sprejele dogovor s podobnim ciljem.

Kršitev se je začela 24. oktobra 2001 in se izvajala vsaj do 11. januarja 2002.

Člen 2

Zveze iz člena 1 morajo takoj končati kršitev iz navedenega člena, če tega še niso storile, in se v prihodnosti vzdržati vsakega omejevalnega sporazuma, ki bi lahko imel enak ali podoben cilj ali učinek.

Člen 3

Naložijo se naslednje globe:

– FNSEI: 12 milijonov EUR,

– FNB: 1,44 milijona EUR,

– JA: 600.000 EUR,

– FNPL: 1,44 milijona EUR,

– FNICGV: 720.000 EUR,

– FNCBV: 480.000 EUR.“

Postopek in predlogi strank

28 Tožeče stranke so v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 19. in 20. junija 2003 vložile ti tožbi.

29 Tudi FNICGV je 7. julija 2003 vložil tožbo, katere predmet je predlog za razveljavitev globe, ki mu je bila naložena z izpodbijano odločbo, in, podredno, predlog za znižanje višine te globe (zadeva T-252/03). S sklepom z dne 9. novembra 2004 je Sodišče prve stopnje zavrnilo tožbo FNICGV kot nedopustno.

30 Z ločenima vlogama, vloženima v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 2. in 11. julija 2003, so tožeče stranke vložile predloge za izdajo začasnih odredb, zlasti da bi dosegle popolno ali delno oprostitev obveznosti predložitve bančne garancije, ki je bila naložena kot pogoj, da se znesek glob, naloženih z izpodbijano odločbo, ne izterja takoj.

31 Francoska republika je 7. oktobra 2003 v obeh zadevah vložila predlog za intervencijo v podporo predlogom tožečih strank. S sklepom z dne 6. novembra 2003 je predsednik petega senata Sodišča prve stopnje dovolil to intervencijo. Francoska republika je 23. decembra 2003 predložila intervencijski vlogi.

32 S sklepoma predsednika Sodišča prve stopnje z dne 21. januarja 2004 je bila predvsem odložena obveznost za tožeče stranke – razen za FNPL, ki ni vložil takšnega predloga –, da v korist Komisije predložijo bančne garancije, da bi se preprečila takojšnja izterjava glob v določenem obdobju, ob upoštevanju nekaterih pogojev.

33 V okviru ukrepov procesnega vodstva je Sodišče prve stopnje 21. februarja ter 8. in 9. marca 2006 pozvalo stranke, naj predložijo nekatere dokumente in odgovorijo na nekatera vprašanja. Stranke so to storile v predpisanem roku.

34 Na podlagi poročila sodnika poročevalca se je Sodišče prve stopnje (prvi senat) odločilo začeti ustni postopek.

35 S sklepom z dne 3. aprila 2006 je predsednik prvega senata Sodišča prve stopnje po zaslišanju strank odredil združitev zadev T-217/03 in T-245/03.

36 Stranke so na obravnavi 17. maja 2006 podale ustne navedbe in odgovorile na vprašanja, ki jih je postavilo Sodišče prve stopnje.

37 Tožeče stranke Sodišču prve stopnje predlagajo, naj:

– primarno, razveljavi izpodbijano odločbo;

– podredno, odpravi globe, ki so jim bile naložene z izpodbijano odločbo, in, še bolj podredno, zmanjša njihove zneske;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

38 Francoska republika, ki intervenira v podporo tožečih strank, Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

– izpodbijano odločbo razveljavi;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

39 Komisija Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

– tožbi zavrne;

– tožečim strankam naloži plačilo stroškov.

40 Tožeče stranke so z dopisoma z dne 19. in 22. maja 2006 Sodišču prve stopnje posredovale dokumente, ki so del upravnega spisa Komisije in pred tem niso bili v celoti poslani Sodišču prve stopnje. S sklepom z dne 7. julija 2006 je Sodišče prve stopnje odločilo, da ponovno začne ustni postopek v skladu s členom 62 Poslovnika.

41 Sodišče prve stopnje je po zaslišanju strank sprejelo ukrep procesnega vodstva v skladu s členom 64 Poslovnika, in sicer da se v spis vložijo dokumenti, ki so jih tožeče stranke predložile 19. in 22. maja 2006. Z dopisom z dne 2. avgusta 2006 je Komisija predložila stališča o teh dokumentih.

42 Ustni postopek se je zaključil 2. septembra 2006.

Utemeljenost

43 Tožeče stranke predlagajo razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe. Podredno predlagajo odpravo ali znižanje glob, ki so jim bile naložene z navedeno odločbo.

I – Predlogi za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe

44 Tožeče stranke navajajo pet tožbenih razlogov v podporo predlogom za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe. Prvi razlog se nanaša na očitne napake pri presoji in nepravilno uporabo prava pri presoji pogojev, ki se zahtevajo za uporabo člena 81(1) ES. Drugi razlog se nanaša na očitne napake pri presoji in nepravilno uporabo prava pri ugotavljanju obsega in trajanja kršitve. Tretji razlog se nanaša na neuporabo izjeme, predvidene z Uredbo št. 26, za sporni sporazum. Četrti razlog se nanaša na kršitev pravice do obrambe. Nazadnje, peti razlog se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve.

A – Prvi tožbeni razlog: očitne napake pri presoji in nepravilna uporaba prava pri presoji pogojev, ki se zahtevajo za uporabo člena 81(1) ES

45 Tožeče stranke ne zanikajo sklenitve sporazuma z dne 24. oktobra 2001, vendar ugovarjajo temu, da je ta sporazum kršitev člena 81(1) ES. Tožeče stranke v zadevi T-245/03 namreč nasprotujejo temu, da jih je Komisija opredelila kot podjetniška združenja v smislu te določbe, in trdijo, da je Komisija v izpodbijani odločbi omejila njihovo sindikalno svobodo. Poleg tega tožeča stranka v zadevi T‑217/03 trdi, da zadevni sporazum ni znatno vplival na trgovino med državami članicami. Nazadnje, tožeče stranke v obeh zadevah trdijo, da sporni sporazum ni vseboval omejitve konkurence.

1. Opredelitev tožečih strank kot podjetniška združenja

a) Trditve strank

46 Tožeče stranke v zadevi T-245/03 trdijo, prvič, da je Komisija storila očitno napako pri presoji in kršila člen 81(1) ES, ko je sklepala, da so podjetniška združenja. Trdijo, da čeprav se upoštevata dve nižji ravni njihove piramidalne hierarhične organizacije (in sicer departmajske zveze in lokalni sindikati), njihovi člani niso podjetja, ampak zveze ali sindikati kmetov. Prav tako članov lokalnih sindikatov ni mogoče enačiti s podjetji, ker se za članstvo v tem sindikatu ne zahteva status kmetijskega podjetja, saj naj to članstvo ne bi bilo povezano niti s statusom gospodarja v primeru posameznega kmetijskega gospodarstva (ker zakonski partner posameznega kmeta lahko postane član sindikata) niti s statusom zastopnika pravne osebe v primeru kmetijskega gospodarstva v obliki družbe (ker se vsak od družbenikov sam odloči, ali se včlani v lokalni sindikat ali ne). Drugič, menijo, da Komisija v izpodbijani odločbi ni dovolj obrazložila, zakaj jih je opredelila kot podjetniška združenja. Predvsem naj ne bi odgovorila na pripombe, ki jih je FNSEA v zvezi s tem navedla med upravnim postopkom.

47 Komisija opominja, prvič, da je treba za ugotovitev, ali so tožeče stranke podjetniška združenja, ugotoviti, kdo so in fine njihovi člani. V obravnavanem primeru naj bi bili to kmetje, ki naj bi bili nedvomno podjetja v smislu člena 81 ES. Komisija trdi, drugič, da so v izpodbijani odločbi podrobno navedeni razlogi, zakaj je sklepala, da so tožeče stranke podjetniška združenja v smislu te določbe.

b) Presoja Sodišča prve stopnje

48 Takoj je treba opozoriti, da tožeča stranka v zadevi T-217/03 ne izpodbija dejstva, da je sporazum z dne 24. oktobra 2001 zanjo sporazum med podjetniškimi združenji v smislu člena 81(1) ES (glej tožbo, točka 65). Nasprotno tožeče stranke v zadevi T-245/03 trdijo, da jih ni mogoče opredeliti kot podjetniška združenja v smislu te določbe. V bistvu trdijo, da niti njihovi neposredni člani niti njihovi posredni člani niso podjetja.

49 Člen 81(1) ES se uporablja za združenja, če njihova dejavnost ali dejavnost podjetij, ki so njihovi člani, povzroča učinke, ki jih ta določba poskuša odpraviti (sodba Sodišča z dne 29. oktobra 1980 v združenih zadevah Van Landewyck in drugi proti Komisiji, od 209/78 do 215/78 in 218/78, Recueil, str. 3125, točka 88). Ob upoštevanju cilja te določbe je treba pojem podjetniškega združenja razlagati, kot da lahko zajema tudi združenja, ki jih sestavljajo podjetniška združenja (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 26. januarja 2005 v zadevi Piau proti Komisiji, T-193/02, ZOdl., str. II-209, točka 69; po analogiji glej tudi sodbo Sodišča prve stopnje z dne 11. marca 1999 v zadevi Eurofer proti Komisiji, T‑136/94, Recueil, str. II-263, točka 9).

50 V obravnavanem primeru tožeče stranke spornih sporazumov niso sklenile v interesu in imenu neposrednih članov, ki dejansko so zveze ali sindikati kmetov, ampak v interesu in imenu kmetov, ki so osnovni člani zadnjenavedenih. Tako so sporazum z dne 24. oktobra 2001, imenovan „Sporazum zvez rejcev in klavcev“, sklenile predvsem „zveze, ki zastopajo rejce“, „da bi odprle možnosti novih odnosov v industriji za pravično in zakonito plačilo vseh njenih akterjev, rejcev in podjetij“. Protokol iz Rungisa se prav tako izrecno sklicuje na „zveze proizvajalcev“. Torej je treba sklepati, da je Komisija upravičeno upoštevala posredne ali osnovne člane tožečih strank v zadevi T-245/03, in sicer kmete, da bi presodila, ali so te podjetniška združenja v smislu člena 81(1) ES.

51 Preučiti je torej treba, ali je Komisija pravilno sklepala, da se kmete, ki so osnovni ali posredni člani teh tožečih strank, lahko šteje za podjetja za namene uporabe člena 81 ES.

52 V skladu z ustaljeno sodno prakso v okviru prava konkurence pojem podjetja zajema vse osebe, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na njihovo pravno obliko in način financiranja (sodba Sodišča z dne 11. decembra 1997 v zadevi Job Centre, C-55/96, Recueil, str. I-7119, točka 21). Gospodarska dejavnost je vsaka dejavnost, ki na nekem trgu ponuja blago ali storitve (sodba Sodišča prve stopnje z dne 30. marca 2000 v zadevi Consiglio Nazionale degli Spedizionieri Doganali proti Komisiji, T-513/93, Recueil, str. II-1807, točka 36).

53 Dejavnost kmetov in rejcev je gotovo gospodarska dejavnost. Proizvajajo namreč blago, ki ga ponujajo v prodajo proti plačilu. Kmeti so zato podjetja v smislu člena 81(1) ES.

54 Zato je mogoče sindikate, v katerih so združeni in ki jih zastopajo, in zveze, v katerih so združeni ti sindikati, opredeliti kot podjetniška združenja za namene uporabe te določbe.

55 Tega sklepa ne more ovreči dejstvo, da lokalni sindikati lahko združujejo tudi zakonske partnerje kmetov. Prvič, verjetno je, da tudi zakonski partnerji kmetov ali rejcev, ki so sami člani lokalnega sindikata kmetov, sodelujejo pri nalogah na družinskem kmetijskem gospodarstvu. Drugič, v vsakem primeru samo okoliščina, da podjetniško združenje lahko združuje tudi osebe ali subjekte, ki jih ni mogoče opredeliti kot podjetja, ni dovolj, da bi odvzela takšen značaj združenju v smislu člena 81(1) ES. Prav tako je treba zavrniti trditev tožečih strank, ki se nanaša na to, da pri kmetijskem gospodarstvu v obliki družbe član sindikata ne postane to gospodarstvo po zastopniku, ampak vsak od njegovih družbenikov. Kot je bilo navedeno (glej točko 52 zgoraj), za opredelitev podjetja namreč ni pomemben pravni status ali oblika zadevnega gospodarstva, ampak dejavnost tega gospodarstva in tistih, ki delajo na njem.

56 Nazadnje je treba zavrniti tudi očitek, ki se nanaša na zatrjevano kršitev obveznosti obrazložitve, ker naj bi Komisija v bistvu v izpodbijani odločbi ne odgovorila na pripombe, ki jih je FNSEA med upravnim postopkom izrazila v zvezi s tem, da je bila opredeljena kot podjetniško združenje.

57 Opozoriti je treba, da če je Komisiji na podlagi člena 253 ES pridržano, da odločbo obrazloži in pri tem navede stvarne in pravne vidike, od katerih je odvisna zakonitost njenega ukrepa, ter navede razloge, zaradi katerih je sprejela svojo odločitev, ji ni treba obravnavati dejanskih in pravnih vprašanj, ki so jih v upravnem postopku postavili posamezni udeleženci (sodba Sodišča prve stopnje z dne 20. aprila 1999 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, od T-305/94 do T-307/94, od T-313/94 do T-316/94, T-318/94, T‑325/94, T-328/94, T-329/94 in T-335/94, Recueil, str. II-931, točka 388).

58 V obravnavanem primeru izpodbijana odločba na kratko predstavlja trditev FNSEA, da ni ne podjetje ne podjetniško združenje, ampak poklicno združenje, ter trditve FNPL in JA v zvezi s tem (glej uvodne izjave 97, druga alinea, 98 in 99, druga alinea, izpodbijane odločbe). Te trditve so v izpodbijani odločbi podrobno zavrnjene. Tako je razloženo, da tožeče stranke zastopajo kmete, ki proizvajajo blago, ki ga ponujajo v prodajo, in da Uredba št. 26 ne bi imela nobenega pomena, če ti kmetje ne bi bili tudi podjetja (uvodna izjava 105 izpodbijane odločbe), da okoliščina, da imajo tožeče stranke obliko poklicnih združenj v smislu francoskega delovnega zakonika, ne zmanjšuje pomena dejstva, da imajo status podjetniškega združenja (uvodni izjavi 110 in 111 izpodbijane odločbe), da jim njihova sindikalna dejavnost ne daje pravice do neupoštevanja pravil o konkurenci in da je francoski Conseil de la concurrence (svet za konkurenco) kaznoval podobne organizacije (uvodne izjave od 112 do 114 izpodbijane odločbe). Nazadnje, v izpodbijani odločbi je tudi opozorjeno na ustrezno prakso odločanja Komisije in sodno prakso (uvodni izjavi 104 in 116 izpodbijane odločbe).

59 Glede na navedeno je treba sklepati, da je Komisija v izpodbijani odločbi zadostno obrazložila, zakaj je tožeče stranke opredelila kot podjetniška združenja.

60 Zato je treba ta očitek zavrniti v celoti.

2. Neobstoj znatnega vpliva na trgovino med državami članicami

a) Trditve strank

61 Tožeča stranka v zadevi T-217/03 trdi, da Komisija ni dokazala, da zadevni sporazum znatno vpliva na trgovino med državami članicami. Trdi, da je del navedenega sporazuma, ki zadeva začasno ustavitev uvoza, takoj izpodbijal Protokol iz Rungisa in da v vsakem primeru skoraj ni uvažala goveda ter je torej ta vidik ni v ničemer zadeval. Združevala naj bi namreč zadruge rejcev, ki naj bi same imele podružnice klavnic, saj naj bi te zadruge zbirale in tržile skoraj izključno proizvodnjo govejega mesa svojih članov. Poleg tega naj Komisija ne bi mogla utemeljiti takšnega vpliva na trgovino samo z analizo morebitnih učinkov sporazuma, ampak bi morala preučiti njegove dejanske učinke. Analiza razvoja trga v zadevnem obdobju naj ne bi dokazala, da je sporazum vplival na uvozne tokove. Glede najnižjih odkupnih cen tožeča stranka opozarja, da je sporazum veljal skoraj en mesec, in trdi, da zaradi tako kratkega trajanja ni vplival na uvoz v Francijo.

62 Komisija trdi, da sporazum, katerega cilj je omejitev uvoza, po naravi lahko vpliva na trgovino med državami članicami. Zatrjuje še, da je tudi sporazum o cenah lahko vplival na trgovino znotraj Skupnosti.

b) Presoja Sodišča prve stopnje

63 Člen 81(1) ES se ne uporablja za sporazume, ki lahko vplivajo na trgovino med državami članicami. Da bi sporazum med podjetji lahko vplival na trgovino znotraj Skupnosti, mora na podlagi vseh objektivnih pravnih in stvarnih elementov omogočati, da se z zadostno verjetnostjo predvideva, da lahko neposredno ali posredno, dejansko ali morebiti vpliva na trgovinske tokove med državami članicami tako, da bi lahko škodil uresničevanju ciljev enotnega trga med državami (sodba Sodišča z dne 29. aprila 2004 v zadevi British Sugar proti Komisiji, C-359/01 P, Recueil, str. I-4933, točka 27, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 22. oktobra 1997 v združenih zadevah SCK in FNK proti Komisiji, T‑213/95 in T‑18/96, Recueil, str. II-1739, točka 175).

64 V obravnavanem primeru je sporazum z dne 24. oktobra 2001 vseboval obveznost začasne ustavitve uvoza govejega mesa v Francijo (priloga 1 k odgovoru na tožbo, str. 78). Kot je opozorjeno v izpodbijani odločbi, je Francija ena od glavnih uvoznic govejega mesa v Skupnost. Večina tega uvoza (približno 95 %) poleg tega prihaja iz drugih držav članic (uvodna izjava 11 izpodbijane odločbe). Iz tega sledi, da je sporni sporazum gotovo lahko vplival na trgovino med državami članicami.

65 Tega sklepanja ne more ovreči trditev tožeče stranke, da naj bi bil ta del sporazuma z dne 24. oktobra 2001 o „uvozu“ opuščen nekaj dni pozneje s sklenitvijo Protokola iz Rungisa 31. oktobra 2001. Vsak sporazum, ki izpolnjuje pogoje za uporabo člena 81(1) ES, sodi na področje uporabe te določbe. V vsakem primeru se je Protokol iz Rungisa z naslovom „Sestanek v zvezi z ,uvoženim mesom‘“, kot bo razsojeno v nadaljevanju (glej točko 136 spodaj), izrecno nanašal na uvoz in ni zajemal popolne opustitve ukrepov začasne ustavitve uvoza, za katere so se odločile tožeče stranke.

66 Zavrniti je treba tudi trditev tožeče stranke, da je del sporazuma o „uvozu“ ni zadeval, ker naj njeni člani praktično ne bi uvažali goveda. Glede na podatke, ki jih je predložila tožeča stranka, uvozna dejavnost njenih članov pomeni odstotek vsega uvoza govejega mesa v Francijo, ki čeprav se je zmanjšal, ni popolnoma zanemarljiv (približno 1,5 % leta 2001 oziroma 3865 ton). Komisija je sicer na obravnavi trdila, ne da bi ji tožeča stranka nasprotovala, da so člani tožeče stranke v preteklosti uvozili večje količine govejega mesa (15.000 ton v letu pred začetkom krize). Poudariti je tudi treba, da čeprav je res, da zadruge, ki so članice tožeče stranke, zbirajo in tržijo proizvodnjo govejega mesa članov, ostaja dejstvo, da lahko do meje 20 % letnega prometa tržijo proizvodnjo rejcev, ki niso njihovi člani. Nazadnje, ker je kršitev, pri kateri je sodelovala tožeča stranka, v vsakem primeru lahko vplivala na trgovino med državami članicami, Komisija ni bila dolžna dokazati, da je posamezno sodelovanje tožeče stranke vplivalo na trgovino znotraj Skupnosti (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 10. marca 1992 v zadevi Montedipe proti Komisiji, T-14/89, Recueil, str. II-1155, točka 254).

67 Poleg tega je treba poudariti, da je del spornega sporazuma, ki zadeva vzpostavitev lestvice najnižjih cen, lahko vplival na trgovino znotraj Skupnosti. Posledica praks, ki omejujejo konkurenco in ki so razširjene na celotnem ozemlju države članice, je namreč zaradi njihove narave utrditev nacionalnih delitev trga, s čimer se preprečuje gospodarski prodor, ki ga zasleduje Pogodba (zgoraj navedena sodba SCK in FNK proti Komisiji, točka 179). V zvezi s tem je treba predvsem ugotoviti sorazmerni pomen omejevalnega sporazuma na zadevnem trgu in gospodarske okoliščine, v katerih ta sporazum obstaja. V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, da je francoski stalež goveda več kot 25 % skupnega staleža v Skupnosti (uvodna izjava 10 izpodbijane odločbe). Nazadnje, Sodišče je razsodilo, da v primeru trga, odprtega za uvoz, člani nacionalnega sporazuma o najnižji ceni lahko ohranijo tržni delež samo, če se zavarujejo pred tujo konkurenco (zgoraj navedena sodba British Sugar proti Komisiji, točka 28).

68 Nazadnje, Komisija v nasprotju s trditvami tožeče stranke ni bila dolžna dokazati, da je sporni sporazum v praksi znatno vplival na trgovino med državami članicami. Kot je navedeno v točki 63 zgoraj, se v členu 81(1) ES zahteva samo, da sporazumi in usklajena ravnanja, ki omejujejo konkurenco, lahko vplivajo na trgovino med državami članicami (glej tudi zgoraj navedeno sodbo Montedipe proti Komisiji, točka 253).

69 Zato je treba ta očitek zavrniti.

3. Neomejevanje konkurence

a) Trditve strank

70 Tožeče stranke v bistvu trdijo, da sporni sporazum ne omejuje konkurence in zato ne sodi na področje uporabe člena 81(1) ES.

71 Tožeče stranke zatrjujejo, da je Komisija storila napako, ko je sklepala, da je cilj zadevnega sporazuma protikonkurenčen. Trdijo, da jim Komisija ni mogla pripisati dela navedenega sporazuma o „uvozu“ in bi morala sklepati izključno o morebitnem omejevanju konkurence, ki se nanaša na cene. Cene na sporni lestvici naj bi bile določene na podlagi intervencijskih cen, ki jih je Komisija določila v okviru skupne ureditve trga za goveje in telečje meso, ki naj bi tržno referenco in bile zelo nizke. Poleg tega naj bi sporazum imel samo zelo omejene, celo neobstoječe dejanske učinke v zelo kratkem obdobju in brez posledic za maloprodajne cene.

72 Tožeče stranke tudi trdijo, da je sporazum z dne 24. oktobra 2001 zadeval samo priporočeno najnižjo ceno, katere upoštevanja tožeče stranke poleg tega niso mogle zahtevati od svojih članov. V zvezi z vertikalnim sporazumom naj bi določitev priporočenih cen po naravi ne omejevala konkurence. Člen 4(a) Uredbe Komisije (ES) št. 2790/1999 z dne 22. decembra 1999 o uporabi člena 81(3) [ES] za skupine vertikalnih sporazumov in usklajenih ravnanj (UL L 336, str. 21) naj bi prepovedoval samo določitev cene za nadaljnjo prodajo kupcu, medtem ko naj bi rejci v tem primeru še naprej sami določali cene za veleblagovnice in trgovce na debelo. Nazadnje, tožeče stranke poudarjajo posebnosti kmetijskega sektorja, ki naj ne bi omogočal trajnega pojavljanja spontanega ravnovesja med ponudbo in povpraševanjem in bi potreboval drugačno ureditev namesto tržne ureditve, ker se pravila o konkurenci ne uporabljajo samodejno. V podporo svoji utemeljitvi tožeče stranke v zadevi T-245/03 prilagajo pravno mnenje z dne 2. junija 2003.

73 Poleg tega poudarjajo, da mora Komisija, kadar presoja omejevanje konkurence, upoštevati vse pravne in gospodarske okoliščine, v katerih je bil sporni sporazum sklenjen, in opozarjajo, da za vsak sporazum med podjetji, ki omejuje svobodo ravnanja strank ali ene od njih, ne velja nujno prepoved iz člena 81(1) ES (sodba Sodišča z dne 19. februarja 2002 v zadevi Wouters in drugi, C-309/99, Recueil, str. I-1577, točka 97). Sporazum, katerega cilj ali učinki omejujejo konkurenco, naj bi se izognil tej prepovedi, če bi omogočal ohranitev drugačnih ciljev, kolikor so navedeni omejevalni učinki potrebni za to ohranitev in ne uničujejo vse konkurence na znatnem delu skupnega trga. Komisija bi torej morala temeljito in konkretno analizirati naravo in predmet zadevnega sporazuma ter njegove učinke, česar naj ne bi naredila.

74 Tožeče stranke tudi trdijo, da je Komisija podcenjevala izredno krizno situacijo, v kateri so bili francoski rejci odraslega goveda ob nastanku dejstev. Opozarjajo, da so cene goveda, na katere se nanaša sporni sporazum, v letu 2001 v povprečju padle na najnižjo raven po letu 1980 in da so cene, plačane proizvajalcu po odbitku stroškov pošiljanja, padle pod lastno ceno, celo po odbitku prejetih pomoči. Evropska poraba goveda se je leta 2001 zmanjšala za skoraj 10 %, kar naj bi neposredno prizadelo francoske rejce, ki jim je grozilo, da bodo izginili s trga.

75 Tožeče stranke tudi trdijo, da so se postopno sprejeti ukrepi Skupnosti izkazali za nezadostne za reševanje krize. Predvsem posebni sistem odkupa naj bi nastopil šele ob izhodu iz klavnice, medtem ko naj bi bili prihodki proizvajalcev pomembni samo ob vstopu v klavnico. Zato naj bi posledice ukrepov, ki jih je Skupnost sprejela na področju cen, za proizvajalce nujno nastopile s panožnim sporazumom med proizvajalci in klavci.

76 V zvezi s tem tožeče stranke v zadevi T-245/03 trdijo, da bi Komisija morala preučiti sporazum z dne 24. oktobra 2001 kot ureditveni akt, in opozarjajo, da je upravljanje, usklajeno med državo in zvezami sindikatov, v Franciji tradicionalno v kmetijskem sektorju. Tožeče stranke naj bi odgovorile na izrecno in javno zahtevo francoske vlade, da se prepreči gospodarska škoda za proizvajalce govejega mesa, ki bi lahko povzročila razpad industrije govejega mesa in že povzroča hude težave za javni red. Poudarjajo, da je francoski minister za kmetijstvo pobudnik sporazuma in da je v izjavi v francoskem parlamentu izrazil podporo napredku pri pripravi navedenega sporazuma.

77 Komisija opozarja, da je treba sklepati, da je cilj spornega sporazuma omejitev konkurence, ker so se pogodbenice tega sporazuma dogovorile o razdelitvi nacionalnih trgov in določitvi najnižjih cen. Zatrjuje, da je v vsakem primeru v izpodbijani odločbi upoštevala gospodarske in pravne okoliščine sporazuma. Komisija dodaja, da so se na ravni Skupnosti izvedli številni ukrepi za zaustavitev krize. Nazadnje trdi, da spodbujanje takratnega francoskega ministra za kmetijstvo k sklenitvi sporazuma ne sodi v nobeno zakonodajno pristojnost.

78 Komisija poleg tega predlaga, naj se pravno mnenje, ki so ga priložile tožeče stranke v zadevi T-245/03, zavrne kot nedopustno. Priloge k vlogam naj bi imele le dokazno in dokumentarno funkcijo (sodba Sodišča prve stopnje z dne 20. marca 2002 v zadevi ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji, T-31/99, Recueil, str. II‑1881), ker morajo pravni zastopniki preučiti vprašanja o pravu Skupnosti v samih vlogah.

b) Presoja Sodišča prve stopnje

79 Najprej je treba zavrniti predlog Komisije, naj se kot nedopustno zavrne pravno mnenje, ki so ga predložile tožeče stranke v zadevi T-245/03. Opozoriti je treba, da se vsi dokumenti, priloženi k tožbi, nujno vložijo v spis. Vprašanje, ali se tožeča stranka lahko sklicuje na nekatere od teh dokumentov in ali jih Sodišče prve stopnje lahko upošteva, je drugačno. Poudariti je treba, da se vsebina tožbe lahko v nekaterih točkah podpre in dopolni s sklicevanjem na povzetke priloženih listin, če so bistveni elementi pravnega utemeljevanja v sami tožbi (glej v tem smislu sodbi Sodišča prve stopnje z dne 21. septembra 2005 v zadevi EDP proti Komisiji, T-87/05, ZOdl., str. II-3745, točka 155, in z dne 14. decembra 2005 v zadevi Honeywell proti Komisiji, T-209/01, ZOdl., str. II-5527, točka 57). V obravnavanem primeru Sodišče prve stopnje meni, da so tožeče stranke v vlogah zadostno predstavile trditev, da bi se moral sporni sporazum šteti za nacionalni ureditveni akt. Zadevna priloga zato samo podpira in dopolnjuje trditev. Posledično se tožeča stranka lahko sklicuje nanjo.

80 V zvezi z očitkom, ki ga navajajo, tožeče stranke v bistvu trdijo, da cilj oziroma posledica spornega sporazuma ni preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na enotnem trgu v smislu člena 81(1) ES.

81 Takoj je treba opozoriti, da sporazum, ki so ga tožeče stranke sklenile 24. oktobra 2001, predvideva, prvič, obveznost začasne ustavitve uvoza govejega mesa v Francijo in, drugič, obveznost uporabe lestvice najnižjih odkupnih cen za izločene krave ob vstopu v klavnico. V nasprotju s trditvami tožečih strank in iz razlogov, predstavljenih v točkah ý65 in 66 zgoraj, je treba pri preučitvi omejevalnega značaja spornega sporazuma upoštevati ne samo tiste od zgoraj navedenih ukrepov, ki se nanašajo na cene, ampak tudi tiste ukrepe, ki se nanašajo na začasno ustavitev uvoza.

82 Tako je treba najprej ugotoviti, da je bil cilj obveznosti začasne ustavitve uvoza, določene v spornem sporazumu, predvsem preprečiti, da pride v Francijo goveje meso po cenah, nižjih od cen na cenovni lestvici, ki so jo sprejele tožeče stranke, da se zagotovi prodaja proizvodnje francoskih rejcev in učinkovitost navedene lestvice. Ugotoviti je treba, da je zato cilj spornega sporazuma razdeliti francoski nacionalni trg in s tem omejiti konkurenco na enotnem trgu.

83 Drugič, v zvezi z določitvijo cenovne lestvice je treba opozoriti, da člen 81(1)(a) ES izrecno določa, da omejujejo konkurenco ukrepi, ki neposredno ali posredno določajo nakupne ali prodajne cene. Na podlagi ustaljene sodne prakse je namreč določitev cen očitna omejitev konkurence (sodbi Sodišča prve stopnje z dne 6. aprila 1995 v zadevi Tréfilunion proti Komisiji, T-148/89, Recueil, str. II-1063, točka 109, in z dne 15. septembra 1998 v združenih zadevah European Night Services in drugi proti Komisiji, T-374/94, T-375/94, T-384/94 in T-388/94, Recueil, str. II-3141, točka 136).

84 Tožeče stranke so se v obravnavanem primeru dogovorile o lestvici odkupnih cen ob vstopu v klavnico za nekatere kategorije goveda, ki predvideva seznam cen na kilogram trupa za nekatere kategorije krav in način izračuna cene, ki se uporablja za druge kategorije, predvsem glede na ceno, ki jo določijo organi Skupnosti v okviru posebnega sistema odkupa. V nasprotju s trditvami tožečih strank je iz same vsebine zadevnih določb spornega sporazuma razvidno, da ne gre za priporočene cene, ampak za najnižje cene, za katere so se zveze podpisnice zavezale, da jih bodo upoštevale. Navedeni sporazum namreč določa, da bi „članarine morale biti vsaj v skladu s to lestvico“. Prav tako se tožeče stranke v zadevi T-245/03 v sporočilu, ki so ga 8. novembra 2001 poslale svojim članom in v katerem so ocenile izvajanje sporazuma z dne 24. oktobra 2001, sklicujejo na uporabo „lestvice najnižjih cen“.

85 Po sami naravi sporazuma, ki ga sklenejo zveze, ki zastopajo kmete, in zveze, ki zastopajo klavce, in ki določa najnižje cene za nekatere kategorije krav in katerega cilj je, da postanejo te cene obvezne za vse gospodarske subjekte na zadevnem trgu, je cilj tega sporazuma, kot se obravnava v tem primeru, omejiti konkurenco na teh trgih (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 30. januarja 1985 v zadevi BNIC, 123/83, Recueil, str. 391, točka 22), zlasti z umetnim omejevanjem pogajalskega prostora pri poslovnih pogajanjih rejcev in klavcev ter z izkrivljanjem oblikovanja cen na zadevnih trgih.

86 Tega sklepanja ne more ovreči trditev tožečih strank, da so kmetijski trgi regulirani trgi, na katerih se pravila o konkurenci ne uporabljajo samodejno in oblikovanje cen pogosto ne ustreza ponudbi in povpraševanju. Seveda ima kmetijski sektor določeno posebnost in je predmet podrobnega in pogosto precej intervencijskega urejanja. Vendar je treba opozoriti, kot bo preučeno v okviru tretjega tožbenega razloga, da se pravila Skupnosti o konkurenci uporabljajo za trge kmetijskih proizvodov, čeprav so predvidene nekatere izjeme, da bi se upošteval poseben položaj teh trgov.

87 Tožeče stranke se tudi ne morejo sklicevati na trditev, da cene na sporni lestvici niso omejevalne, ker so bile določene glede na cene posebnega sistema odkupa, ki jih je določila sama Komisija. Preučitev primerjalnih tabel, ki so jih na zahtevo Sodišča prve stopnje predložile stranke, kaže, da čeprav so bile za krave srednje ali manjše kakovosti cene v sporazumu določene na podlagi cen, ki se zaračunavajo v okviru posebnega sistema odkupa, so bile za krave višje kakovosti (ki predstavljajo 30 % zakolov v letu 2001) cene, določene v sporazumu, znatno višje od navedenih intervencijskih cen.V vsakem primeru samo določitev najnižjih cen glede na javno intervencijsko ceno ni dovolj za odpravo omejevalnega značaja spornega sporazuma. Sporna lestvica namreč zaradi tega sklicevanja na javno intervencijsko ceno ne more izgubiti protikonkurenčnega cilja, ki je neposredno in umetno določiti neko tržno ceno in biti povezan z različnimi mehanizmi podpore in javne intervencije v skupnih ureditvah kmetijskih trgov, katerih namen je stabilizirati trge, za katere je značilna presežna ponudba, z umikom dela proizvodnje.

88 Tožeče stranke poleg tega zatrjujejo, da je na podlagi člena 4(a) Uredbe št. 2790/1999 v vertikalnem sporazumu prepovedana samo omejitev možnosti kupca, da določi ceno za nadaljnjo prodajo, in trdijo, da cenovna lestvica, določena s spornim sporazumom, ni omejevala možnosti klavcev, da določijo svoje cene za kupce. Vendar to sklicevanje na Uredbo št. 2790/1999 v tem primeru ne pride v poštev. Člen 3 navedene uredbe namreč s področja uporabe izjeme po kategoriji, določene za vertikalne sporazume, izključuje primere, ko tržni delež, ki ga ima dobavitelj, presega 30 % upoštevnega trga. Komisija je opozorila, ne da bi ji tožeče stranke nasprotovale, da proizvodnja članov tožečih zvez rejcev zelo presega to zgornjo mejo 30 % francoskega trga govejega mesa.

89 V zvezi s trditvijo tožečih strank, da svojim članom niso mogle naložiti upoštevanja sprejetih najnižjih cen, je treba ugotoviti, da se zato, da sporazum med združenji sodi na področje uporabe člena 81(1) ES, ne zahteva, da zadevna združenja lahko prisilijo člane k izvajanju obveznosti, ki jim jih nalaga sporazum (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 15. maja 1975 v zadevi Frubo proti Komisiji, 71/74, Recueil, str. 563, točke od 29 do 31). Poleg tega je treba poudariti, da sklicevanje na zgoraj navedeno sodbo Wouters in drugi v tem primeru ni ustrezno, ker dejanske okoliščine in pravna vprašanja v zadevi, v kateri je bila izrečena ta sodba, ki je zadevala to, kako podjetniško združenje ureja izvajanje in organizacijo odvetniškega poklica, niso primerljivi z okoliščinami in vprašanji v obravnavani zadevi.

90 Tožeče stranke se, da bi upravičile sporni sporazum, ne morejo sklicevati niti na krizo, v kateri je bil sektor govejega mesa ob nastanku dejstev v tej zadevi, ki naj bi posebej prizadela francoske rejce odraslega goveda. Samo na podlagi te okoliščine namreč ni mogoče sklepati, da pogoji za uporabo člena 81(1) ES niso bili izpolnjeni (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, točka 740). V vsakem primeru je treba ugotoviti, da je Komisija pri presoji upoštevala krizo, ki jo je doživljal sektor, kot je razvidno predvsem iz uvodnih izjav od 10 do 15 in 130 izpodbijane odločbe. Poleg tega jo je Komisija upoštevala pri določitvi zneska glob, ki jih je znižala za 60 % (glej uvodne izjave od 182 do 185 izpodbijane odločbe).

91 Zavrniti je treba tudi trditev tožečih strank, da je sporni sporazum nacionalni ureditveni akt, ki ustreza v Franciji tradicionalni praksi upravljanja, usklajenega med upravo in zvezami kmetov, in ki je bil upravičen zaradi neučinkovitosti ukrepov, ki so jih sprejeli organi oblasti. V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da pravni okvir, v katerem se sklepajo sporazumi iz člena 81 ES, in pravna opredelitev tega okvira v različnih nacionalnih pravnih redih ne vplivata na uporabo pravil Skupnosti o konkurenci (zgoraj navedena sodba BNIC, točka 17). Drugič, poudariti je treba, da so predstavniki Francoske republike na obravnavi izključili možnost, da bi sporni sporazum sodil v okvir soupravljanja med upravo in zvezami kmetov, in natančneje navedli, da se to samoupravljanje kaže v zastopstvu zvez v nacionalnih posvetovalnih organih in posvetovalnih organih Skupnosti. Tretjič, ugotoviti je treba, da domnevna nezadostnost javnih ukrepov za reševanje težav v nekem sektorju ne more upravičevati dejstva, da se prizadeti zasebni subjekti vključijo v prakse, ki so v nasprotju s pravili o konkurenci, ali trdijo, da so si prilastili posebne pravice, ki se ujemajo s pravicami nacionalnih organov in organov Skupnosti, da bi s svojim delovanjem nadomestili delovanje organov oblasti.

92 Prav tako je v zvezi z vlogo francoskega ministra za kmetijstvo pri sklenitvi sporazuma z dne 24. oktobra 2001 dovolj ugotoviti, da na podlagi ustaljene sodne prakse okoliščina, da so nacionalni organi poznali, dovolili ali celo spodbujali ravnanje podjetij, v vsakem primeru ne vpliva na uporabo člena 81 ES (sodba Sodišča prve stopnje z dne 29. junija 1993 v zadevi Asia Motor France in drugi proti Komisiji, T-7/92, Recueil, str. II-669, točka 71, in zgoraj navedena sodba Tréfilunion proti Komisiji, točka 118).

93 Nazadnje, zavrniti je treba trditev tožečih strank, da naj Komisija ne bi dokazala, da je sporni sporazum učinkoval na uvoz ali tržne cene. Na podlagi ustaljene sodne prakse je namreč upoštevanje dejanskih učinkov sporazuma odveč za uporabo člena 81(1) ES, ker se zdi, da je cilj tega sporazuma preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na skupnem trgu. Zato se dokazovanje dejanskih protikonkurenčnih učinkov ne zahteva, medtem ko je protikonkurenčni cilj očitanih ravnanj ugotovljen (zgoraj navedena sodba Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, točka 741; sodba Sodišča prve stopnje z dne 6. julija 2000 v zadevi Volkswagen proti Komisiji, T-62/98, Recueil, str. II-2707, točka 178). Kot je bilo ugotovljeno, je Komisija dokazala, da je cilj spornega sporazuma omejevanje svobodne konkurence na zadevnih trgih (glej točke od 82 do 85 zgoraj). Komisija torej ni bila dolžna raziskati dejanskih učinkov teh ukrepov na konkurenco na skupnem trgu, predvsem v Franciji.

94 Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba ta očitek zavrniti.

4. Opredelitev sindikalne dejavnosti

a) Trditve strank

95 Tožeče stranke v zadevi T-245/03 trdijo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, ko je v zvezi z njimi omejila uveljavljanje sindikalne svobode, priznane v členu 12(1) Listine o temeljnih pravicah Evropske unije, razglašene 7. decembra 2000 v Nici (UL 2000, C 364, str. 1). Komisija naj bi predvsem ne upoštevala upravljavskih funkcij francoskih sindikatov kmetov. Komisija naj bi bila prav tako zelo nenatančna, ko naj bi od kaznovanih zvez zahtevala, naj se v prihodnosti vzdržijo vsakega sporazuma, usklajenega ravnanja ali sklepa, katerega cilj ali posledica bi bila podobna kršitvi, ki se jim očita, medtem ko naj bi moralo panožno združenje med člani organizirati usklajene ukrepe za zaščito njihovih skupnih interesov.

96 Komisija zatrjuje, da tožeče stranke zato, ker so sindikati, niso oproščene uporabe pravil o konkurenci, ki so pravila javnega reda.

b) Presoja Sodišča prve stopnje

97 Na podlagi člena 3(1)(g) in (j) ES dejavnosti Skupnosti vključujejo hkrati sistem, ki zagotavlja, da na notranjem trgu ni izkrivljanja konkurence, in politiko na socialnem področju. Člen 137(1)(f) ES tako določa, da Skupnost podpira in dopolnjuje dejavnosti držav članic na področju zastopanja in kolektivne obrambe interesov delavcev in delodajalcev, člen 139(1) ES pa določa, da lahko dialog med socialnimi partnerji na ravni Skupnosti pripelje do pogodbenih razmerij. Člen 81(1) ES prepoveduje sporazume, katerih cilj oziroma posledica je preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na skupnem trgu. Ta člen je nujno potrebna temeljna določba za opravljanje nalog, zaupanih Skupnosti, in predvsem za delovanje notranjega trga (sodba Sodišča z dne 1. junija 1999 v zadevi Eco Swiss, C-126/97, Recueil, str. I-3055, točka 36).

98 Sodišče je presodilo, da čeprav so nekateri učinki, ki omejujejo konkurenco, tesno povezani s kolektivnimi sporazumi, ki jih sklenejo reprezentativne organizacije delodajalcev in delavcev, bi bili cilji socialne politike, ki jih zasledujejo taki sporazumi, resno ogroženi, če bi za socialne partnerje pri skupnem iskanju ukrepov za izboljšanje pogojev zaposlovanja in delovnih razmer veljal člen 81(1) ES. Tako je iz primerne in dosledne razlage vseh določb Pogodbe razvidno, da je treba za sporazume, ki jih v okviru kolektivnih pogajanj socialni partnerji sklenejo zaradi takšnih ciljev, zaradi njihove narave in cilja šteti, da ne sodijo v okvir člena 81(1) ES (sodba Sodišča z dne 21. septembra 1999 v zadevi Albany, C-67/96, Recueil, str. I-5751, točki 59 in 60). Nasprotno je Sodišče izjavilo, da se ta zadnja določba uporablja za panožne sporazume, ki jih sklenejo reprezentativne organizacije proizvajalcev, zadrug, delavcev in industrij v okviru osebe javnega prava (zgoraj navedena sodba Sodišča v zadevi BNIC, točke 3 in od 16 do 20, ter sodba z dne 3. decembra 1987 v zadevi BNIC, 136/86, Recueil, str. 4789, točki 3 in 13).

99 V obravnavanem primeru Sodišče prve stopnje sklepa, da narava in cilj spornega sporazuma ne upravičujeta njegove izključitve s področja uporabe člena 81(1) ES.

100 Prvič, ugotoviti je treba, da navedeni sporazum ni kolektivna pogodba in da ga niso sklenile reprezentativne organizacije delodajalcev in delavcev. Rejci namreč nikakor niso niti v delovnem razmerju s klavci, ker ne opravljajo dela v njihovo korist in po njihovim vodstvom, niti niso vključeni v klavnice (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 16. septembra 1999 v zadevi Becu in drugi, C-22/98, Recueil, str. I-5665, točka 26). Kot je bilo razsojeno, se nasprotno rejci lahko štejejo za podjetja v skladu s členom 81(1) ES (glej točko ý53 zgoraj). Sporni sporazum je tako panožni sporazum, sklenjen med dvema členoma proizvodne verige v sektorju govejega mesa. Drugič, sporazum ne zadeva ukrepov za izboljšanje pogojev zaposlovanja in delovnih razmer, ampak začasno ustavitev uvoza govejega mesa in določitev najnižjih cen za nekatere kategorije krav. Vendar je cilj teh ukrepov v obravnavanem primeru omejevanje konkurence na enotnem trgu (glej točki 82 in 85 zgoraj).

101 Iz tega sledi, da čeprav tožeče stranke v zadevi T-245/03 kot zveze sindikatov kmetov lahko zakonito ščitijo interese članov, se v obravnavanem primeru ne morejo sklicevati na sindikalno svobodo, da bi upravičile konkretne ukrepe, ki so v nasprotju s členom 81(1) ES.

102 Zavrniti je treba tudi trditev tožečih strank, da je Komisija, ko jim je v členu 2 izpodbijane odločbe naložila, naj se v prihodnosti vzdržijo vsakega omejevalnega sporazuma, katerega cilj oziroma posledica bi lahko bila enaka ali podobna ugotovljeni kršitvi, škodovala njihovi nalogi, da kot poklicna združenja izvajajo usklajene ukrepe za zaščito njihovih skupnih interesov. S tem ko je Komisija tožečim strankam naložila, naj ne ponavljajo dejanj, ki so jih obtožene, ali ne sprejmejo podobnih ukrepov, je samo navedla posledice, ki, kar zadeva njihovo prihodnje ravnanje, izhajajo iz ugotovitve nezakonitosti, navedene v členu 1 izpodbijane odločbe (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 13. decembra 2001 v združenih zadevah Krupp Thyssen Stainless in Acciai speciali Terni proti Komisiji, T-45/98 in T-47/98, Recueil, str. II-3757, točka 311). Ta odredba je sicer dovolj natančna in temelji na dokazih, na podlagi katerih je Komisija ugotovila nezakonitost kaznovanih ravnanj, tako da je jasno, da se taka odredba ne nanaša na splošno sindikalno dejavnost tožečih strank.

103 Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba ta očitek zavrniti.

104 Zato se ta tožbeni razlog zavrne.

B – Drugi tožbeni razlog: očitne napake pri presoji in nepravilna uporaba prava pri presoji obsega in trajanja kršitve

105 Tožeče stranke izpodbijajo obseg in trajanje kršitve, ki jo je Komisija upoštevala. Prvič, zatrjujejo, da se je del sporazum z dne 24. oktobra 2001 o „uvozu“ iztekel s podpisom Protokola iz Rungisa 31. oktobra 2001. Drugič, zanikajo, da se je pisni sporazum z dne 24. oktobra 2001 podaljšal z ustnim dogovorom, ki je imel isti cilj.

1. Uvodna vprašanja

a) Upoštevanje lokalnih sporazumov

Trditve strank

106 Tožeče stranke trdijo, da se Komisija ne bi smela opreti na sporazume, ki so jih na lokalni ravni sklenili sindikati rejcev in posamezni klavci, da bi ugotovila trajanje kršitve, ki jo pripisuje nacionalnim zvezam. Opozarjajo, da dokazno breme o trajanju sporazuma nosi Komisija in da, če se je odločila, da se bo oprla na neposredne listinske dokaze za ugotovitev kršitve in sodelovanje pri njej, ne sme domnevati o nadaljevanju sodelovanja stranke pri sporazumu po zadnjem dokazanem sodelovanju pri izvedbenem ukrepu (sodba Sodišča prve stopnje z dne 15. marca 2000 v združenih zadevah Cimenteries CBR in drugi proti Komisiji, T‑25/95, T‑26/95, od T-30/95 do T-32/95, od T-34/95 do T-39/95, od T-42/95 do T-46/95, T-48/95, od T-50/95 do T-65/95, od T-68/95 do T-71/95, T-87/95, T‑88/95, T‑103/95 in T-104/95, Recueil, str. II-491, točke od 4281 do 4283).

107 Tožeče stranke poudarjajo, da niso pogodbenice zadevnih lokalnih sporazumov, ker so jih sklenile drugačne pravne osebe, in sicer departmajske zveze kmetov in JA ali lokalni sindikati. Lokalni sporazumi, ki so bili sklenjeni zlasti po 30. novembru 2001, naj bi bili izključno posledica delovanja teh pravnih oseb in odvisni od njihove možnosti, da dosežejo uporabo najnižjih cen pri svojih kupcih. Tožeče stranke v zvezi s tem navajajo ročno napisane zabeležke direktorja FNB na sestanku 29. novembra 2001 („o lestvicah se pogajajte na lokalni ravni“). Dejstvo, da je FNB referenčno cenovno lestvico poslal departmajskim zvezam, ki so zaprosile zanjo, ne more ovreči te ugotovitve, saj ta lestvica ni bila poslana v okviru izvajanja nacionalnega sporazuma, ampak v okviru lokalnih pogajanj, ki so jih vodile te zveze. Tako je E. C., eden od direktorjev FNB, 11. decembra 2001 to lestvico poslal departmajski zvezi in jo izrecno opozoril, da veljavnost te lestvice ni bila podaljšana s sporazumom. Tožeče stranke nazadnje nasprotujejo trditvi Komisije, da naj bi bilo besedilo lokalnih sporazumov dobesedno povzeto iz nacionalnega sporazuma.

108 Tožeče stranke tudi poudarjajo, da pogodbenice teh lokalnih sporazumov niso sodelovale v upravnem postopku pred Komisijo. Tožeče stranke ne bi smele odgovarjati namesto njih. Posledično bi bilo v nasprotju s pravico do obrambe in členom 6(1) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (EKČP), če se ti dokumenti ne bi izključili iz razprave.

109 Komisija odgovarja, da je lahko pravilno upoštevala številne lokalne sporazume, sklenjene po podpisu sporazuma z dne 24. oktobra 2001, pri presoji trajanja kršitve. Ti lokalni sporazumi naj bi glavni način izvajanja spornih sporazumov, predvsem po izteku pisnega sporazuma. Poleg tega naj bi bili vsi dokumenti v zvezi s tem sporazumom zaseženi pri tožečih strankah, kar naj bi dokazovalo, da so nacionalne zveze podrobno spremljale izvajanje nacionalnega sporazuma na lokalni ravni.

Presoja Sodišča prve stopnje

110 Tožeče stranke v bistvu trdijo, da Komisija pri ugotavljanju trajanja kršitve ne bi smela upoštevati sporazumov, ki jih niso sklenile tožeče stranke, ampak departmajske zveze ali lokalni sindikati rejcev na eni strani in klavnice na drugi strani.

111 Vendar ni sporno, da so bile zadevne zveze ali lokalni sindikati rejcev neposredni ali posredni člani tožečih strank v zadevi T-245/03.

112 Poudariti je treba, da so nacionalne zveze rejcev po podpisu sporazuma z dne 24. oktobra 2001 člane pozvale, naj navedeni sporazum izvajajo na lokalni ravni. Tako je v dopisu, ki so ga tožeče stranke v zadevi T-245/03 25. oktobra 2001 poslale članom in v katerem so jih obvestile, da so prejšnji dan podpisale sporazum, navedeno: „Vsak od nas mora odslej skrbeti za strogo izvajanje tega sporazuma na celotnem ozemlju […] Pozivamo vas tudi, da v čim prej zberete podpise podjetij, ki še niso podpisala sporazuma. Zaveza podjetij se nanaša tudi na prednost, ki je dana nacionalni oskrbi.“ Dopis, ki so ga tožeče stranke v zadevi T‑245/03 poslale članom 13. decembra 2001, pa vsebuje naslednje: „[…] od celotne mreže FNSEA zahtevamo, da se mobilizira [...] in pri vsakem klavcu preverja zaračunane cene, da bi se upoštevale naše najnižje ciljne cene. Zato vas prosimo, da izvedete te ukrepe v vsaki klavnici v vašem departmaju.“ Nazadnje, dopis, ki so ga tožeče stranke v zadevi T-245/03 poslale zvezam, ki so njihovi člani, razkriva, da so morale te zveze sporočiti nacionalnim zvezam vse podatke o izvedenih dejavnostih, da bi se pripravilo nadaljevanje sindikalne strategije; ti podatki so vsebovali predvsem „natančen in podroben seznam podjetij, ki še vedno niso podpisala lestvice ali so jo podpisala, vendar je ne uporabljajo“.

113 Iz spisa je torej razvidno, da so tožeče stranke v zadevi T-245/03 spodbujale člane h konkretnim dejanjem v klavnicah, ki delujejo na njihovem ozemlju, in s tem k sodelovanju pri izvajanju spornega sporazuma. Dejavnost departmajskih zvez in lokalnih sindikatov je zato del skupne strategije nacionalnih zvez, katere namen je zagotoviti učinkovitost ukrepov, sprejetih na nacionalni ravni, na celotnem francoskem ozemlju. Eden od instrumentov te strategije je bila prav sklenitev sporazumov med lokalnimi sindikati rejcev in klavnicami.

114 Tako je v telefaksu, ki ga je Fédération régionale des syndicats d’exploitants agricoles (FRSEA) iz Spodnje Normandije 9. novembra 2001 poslala FNSEA in v katerem je odgovorila na vprašalnik, ki ji ga je ta poslala 8. novembra 2001, navedeno: „Dejavnosti in strategije za uporabo lestvice: […] Uradni podpis regionalnega sporazuma o zavezi: Spoštovanje pogojev in cen na lestvici, med FRSEA [Spodnja Normandija] in klavci. Vsi so se pisno zavezali in nam vrnili dokument.“ V telefaksu, ki ga je FDSEA 19. novembra 2001 poslala FNB, piše: „Glede ukrepov, izvedenih zaradi lestvice [...] [najnižjih] cen, smo s klavci sprejeli ustne dogovore. Pisni sporazum nam še ni bil vrnjen, od rejcev pa nismo prejeli pritožbe zaradi neupoštevanja lestvice.“ K telefaksu, ki ga je FDSEA iz Isèra 13. novembra 2001 poslala FNSEA in FNB, je priložen standardni vzorec lokalnega sporazuma, ki se imenuje „Izvajanje nacionalnega sporazuma o lestvici najnižjih cen“ in vsebuje klavzule o obveznosti upoštevanja cenovne lestvice in začasni ustavitvi uvoza „do novih nacionalnih pogajanj“.

115 Dejstvo, da so te lokalne sporazume podpisale klavnice in ne njihove reprezentativne organizacije na nacionalni ravni (med drugim FNICGV in tožeča stranka v zadevi T-217/03), tudi ne utemeljuje tega, da bi se v obravnavanem primeru zavrnilo upoštevanje teh sporazumov. V zvezi s tem Sodišče prve stopnje meni, da je bil obstoj nacionalnega sporazuma, ki so ga sklenili zastopniki rejcev in klavcev, odločilni dejavnik, da bi premagali odpor klavnic in bi te sprejele lokalne sporazume, ki so jim jih predložili zastopniki rejcev.

116 Nazadnje, iz spisa je razvidno, da so v nasprotju s tem, kar zatrjujejo tožeče stranke, zadevni lokalni sporazumi v bistvu pogosto povzemali vsebino nacionalnega sporazuma. Navedeni lokalni sporazumi so bili namreč pogosto samo dobesedni prenos nacionalnega sporazuma (glej na primer sporazum, ki so ga 31. oktobra 2001 sklenili predvsem FDSEA iz Loire in klavnice iz istega departmaja).

117 Ob upoštevanju zgoraj navedenega Sodišče prve stopnje meni, da ni mogoče sklepati, da so bili ti lokalni sporazumi rezultat neodvisnih pogajanj, ki naj ne bi bila povezana z izvajanjem nacionalnega sporazuma. Sporazumi, sklenjeni na lokalni ravni, so pomenili podaljšanje in izvajanje spornega sporazuma.

118 Zato Sodišče prve stopnje sklepa, da je Komisija upravičeno upoštevala te lokalne sporazume pri presoji obsega in trajanja kršitve, ki se pripisuje tožečim strankam.

119 Poleg tega je treba zavrniti trditev tožečih strank, da naj bi upoštevanje lokalnih sporazumov kršilo njihove pravice do obrambe. Ugotoviti je namreč treba, da so bili dokumenti v zvezi z lokalnimi sporazumi, na katere se je Komisija oprla v izpodbijani odločbi in jih je našla ob inšpekcijah, opravljenih v pisarnah tožečih strank, del upravnega spisa. Zato so tožeče stranke med postopkom pred Komisijo imele možnost predložiti pripombe v zvezi s temi dokumenti.

b) Organizacija, izbor, navajanje in razlaga spisovne dokumentacije

Trditve strank

120 Tožeče stranke zatrjujejo, da je Komisija v izpodbijani odločbi izkrivila ročno napisane zabeležke, ki jih je našla v pisarni direktorja FNB in na katere se je v večinoma oprla, da bi dokazala obseg in trajanje spornega sporazuma. Tako naj tožečim strankam ne bi poslala izvlečkov, ki jih je sama izbrala, ne razvrstila teh izvlečkov kronološko in jih tudi ne zbrala, tako da naj bi bili pomešani z drugimi dokumenti v spisu. Te opombe naj bi bile poleg tega napisane na popisanih listih, neurejene in pogosto nečitljive.

121 Tožeče stranke poleg tega izpodbijajo natančnost ali razlago vrste navedkov v izpodbijani odločbi, ker menijo, da so nepopolni, vzeti iz konteksta ali napačni, da v resnici izpodbijajo trditev Komisije, da niso datirani in da udeležencev srečanj, na katera se sklicujejo, ni mogoče identificirati. Nazadnje trdijo, da je Komisija pri razlagi spisovne dokumentacije obrnila dokazno breme, saj je domnevala napako tožečih strank in upoštevala samo obremenilne dokumente, razbremenilnih pa ne.

122 Komisija opozarja, da ne more in extenso v besedilu neke odločbe navesti vseh dokumentov, na katere se opira, in trdi, da je izbor mogoče grajati samo, če vodi do izkrivljanja dokumentov. Poleg tega zavrača druge očitke, ki so jih navedle tožeče stranke.

Presoja Sodišča prve stopnje

123 Tožeče stranke ne izpodbijajo dejstva, da so imele dostop do vseh dokumentov v upravnem spisu Komisije (razen do dveh dopisov, ki sta si jih poslala Komisija in stalno predstavništvo Francoske republike pri Evropski uniji). Komisija predvsem poudarja, ne da bi ji tožeče stranke nasprotovale, da so te imele dostop do popolnega prepisa zadevnih zvezkov z ročno napisanimi zabeležkami direktorja FNB. Iz tega sledi, da so tožeče stranke lahko ugotovile in navedle vse razbremenilne dokaze v spisu. Poleg tega tožeče stranke ne trdijo, da je Komisija iz upravnega spisa izločila razbremenilne dokumente, ki so jih našle ali poslale, ali jih vanj ni vložila.

124 Poleg tega je treba po zgledu tožečih strank opozoriti, da je Komisija v izpodbijani odločbi sklepe pogosto oprla na izvlečke iz številnih ročno napisanih zabeležk, najdenih in prepisanih med preiskavami, opravljenimi v prostorih tožečih strank. Te zabeležke večinoma niso niti podpisane niti datirane in njihova vsebina ni vedno čitljiva. Vendar je treba poudariti, da neobstoj datuma ali podpisa na dokumentu ali dejstvo, da je nečitljivo napisan, temu dokumentu ne odvzema dokazne vrednosti, če se njegov izvor, verjeten datum in vsebina lahko dovolj zanesljivo ugotovijo (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 10. marca 1992 v zadevi Shell proti Komisiji, T-11/89, Recueil, str. II-757, točka 86).

125 Komisija je v obravnavanem primeru v izpodbijani odločbi napisala, kdaj dokument ni datiran, in navedla približen datum glede na vsebino ali kontekst dokumenta. Ko so bile navedene samo začetnice udeležencev sestanka, je Komisija ponavadi glede na vsebino sklepala, kdo so tako imenovane osebe. Komisija je v zvezi z očitki tožečih strank glede organizacije in razvrstitve teh ročno napisanih zabeležk pojasnila, da so bili dokumenti v spisu razvrščeni kronološko glede na datum izdaje ali odkritja pri dokumentih, odkritih med pregledom, ker so bili dokumenti v takem primeru oštevilčeni glede na izdelane sezname.

126 Očitki tožečih strank, ki se nanašajo predvsem na uporabo in razlago nekaterih dokaznih sredstev v izpodbijani odločbi, se bodo preučili v nadaljevanju, kolikor lahko izpodbijajo sklepe Komisije glede obsega in trajanja kršitve.

2. Pripisovanje sporazuma o uvozu tožečim strankam

a) Trditve strank

127 Tožeče stranke trdijo, da je podpis Protokola iz Rungisa 31. oktobra 2001 povzročil, da je del nacionalnega sporazuma o začasni ustavitvi uvoza – ki je začel veljati 29. oktobra 2001 – prenehal veljati že dva dni pozneje, in sicer 31. oktobra 2001. Del sporazuma o „uvozu“ naj bi torej ne imel časa obstajati in se jim ga zato ne bi smelo pripisati.

128 Tožeče stranke zatrjujejo, da je Komisija izkrivila dejstva v obravnavanem primeru in storila očitno napako pri presoji, ko je sklepala, da navedeni protokol iz Rungisa vsebuje sporazum o omejitvi obsega uvoza. Zaveza uvoznikov- izvoznikov, navedena v tem protokolu, da bodo pokazali „solidarnost“, naj bi se ne nanašala na uvoz in z njo naj bi FNICGV na zahtevo zvez rejcev samo ponovno potrdil, da bo nadaljeval oskrbo pod pogoji, določenimi v cenovni lestvici. Tožeča stranka v zadevi T-217/03 poleg tega opozarja, da v vsakem primeru, ker ni podpisnica Protokola iz Rungisa, ta zaveza „solidarnosti“ zanjo ni veljala. Nazadnje, izjave predsednika FNICGV na dan podpisa Protokola naj bi potrjevale, da je bil del o „uvozu“ opuščen.

129 Tožeče stranke prav tako zatrjujejo, da je Komisija, ko je potrdila obstoj nujne zveze med cenovno lestvico in začasno ustavitvijo uvoza, pomešala želje proizvajalcev in dejansko stanje po Protokolu iz Rungisa. Tožeče stranke opozarjajo tudi na že od začetka zelo kritično stališče klavcev uvoznikov in trgovcev na debelo uvoznikov, ki so člani FNICGV, do dela o „uvozu“ v sporazumu z dne 24. oktobra 2001 in trdijo, da je bilo to, da je ta zveza sprejela ta del samo simbolična gesta, ki je ni mogoče ohraniti.

130 Tožeče stranke poleg tega Komisiji očitajo, da ni upoštevala dokumentov, ki naj bi dokazovali, da sporazum o uvozu ne obstaja več. Prvič, sklicujejo se na dopis, ki so ga nacionalne zveze rejcev poslale svojim članom 8. novembra 2001, iz katerega naj bi bilo razvidno, da se je sporazum z dne 24. oktobra 2001 izvajal izključno v delu o lestvici najnižjih cen, ker ni bila v njem omenjena nobena omejitev uvoza. Drugič, tožeče stranke navajajo ročno napisano zabeležko z dne 14. novembra 2001: „omejen sporazum: danes nadaljevanje uvoza; brez povračilnih ukrepov“.

131 Tožeče stranke poleg tega opozarjajo, da je Komisija samo ugotovila obstoj lokalnega sporazuma, ki je bil sklenjen po podpisu Protokola iz Rungisa in je vseboval klavzulo o začasni ustavitvi uvoza, in sicer sporazuma v departmaju Isère. Dokumenta, ki sta ju predložili FRSEA iz Spodnje Normandije 9. novembra 2001 in FDSEA iz Finistèra 19. novembra 2001, naj bi bila samo povzetka, ki naj ne bi dokazovala, da sta zadevna lokalna sporazuma vsebovala obveznost začasne ustavitve uvoza. Drugi lokalni sporazumi, ki jih navaja Komisija, naj ne bi bili sklenjeni po podpisu Protokola iz Rungisa. Tako naj bi bil sporazum v departmaju Loire sklenjen 31. oktobra 2001.

132 Nazadnje, tožeče stranke trdijo, da analiza krivulje obsega uvoza potrjuje, da se začasna ustavitev uvoza ni podaljšala po 31. oktobru 2001. Pojasnjujejo, da je mogoče domnevna zmanjšanja obsega govejega mesa, uvoženega novembra in decembra 2001, razložiti s stalnim spreminjanjem mesečnih obsegov uvoza, ker ni mogoče ugotoviti nobene vzročne zveze med enkratnim zmanjšanjem in obstojem domnevnega sporazuma.

133 Komisija zatrjuje, da del sporazuma z dne 24. oktobra 2001 o „uvozu“ po 31. oktobru 2001 ni bil razveljavljen s Protokolom iz Rungisa. Trdi, da je bil namen tega protokola omiliti prestrogo obveznost začasne popolne ustavitve uvoza, vendar je s sklicevanjem na „solidarnost“ omejil uvoz po najboljših cenah. Po njenem mnenju tožeče stranke ne pojasnjujejo, kako bi sporazum o najnižjih cenah lahko uspel, če bi se še naprej uvažalo po najugodnejši ceni. Nazadnje, več lokalnih sporazumov, ki so bili na podlagi nacionalnega sporazuma sklenjeni isti dan kot Protokol iz Rungisa ali po njem, naj bi še vedno vsebovalo obveznost začasne ustavitve uvoza.

b) Presoja Sodišča prve stopnje

134 Najprej je treba zavrniti trditev tožečih strank, da jim dela o „uvozu“ ni mogoče pripisati, če naj bi bil navedeni del odpravljen s Protokolom iz Rungisa. Okoliščina, da je kršitev trajala zelo kratko, namreč ne more ovreči obstoja kršitve člena 81(1) ES.

135 Sodišče prve stopnje poleg tega sklepa, da bi bili za učinkovitost sporazuma o določitvi najnižjih cen potrebni ukrepi za nadzor in omejevanje uvoza. Ker je bilo v tem primeru goveje meso iz drugih držav članic, predvsem iz Nemčije in Nizozemske, cenejše od mesa, proizvedenega v Franciji, in ob upoštevanju obstoja presežne ponudbe, je bila učinkovitost cenovne lestvice nujno odvisna od tega, da so se klavnice s sedežem v Franciji oskrbovale pri francoskih rejcih. Če ne bi bilo tako, ne le da ta cenovna lestvica ne bi mogla ublažiti krize, ki so jo doživljali francoski rejci, ampak bi jo lahko samo poslabšala, če bi klavci uporabljali proizvode iz drugih držav članic, celo iz tretjih držav.

136 V vsakem primeru Sodišče prve stopnje v nasprotju s tem, kar trdijo tožeče stranke, sklepa, da Protokol iz Rungisa z dne 31. oktobra 2001 ni popolnoma odpravil ukrepov začasne ustavitve uvoza iz sporazuma z dne 24. oktobra 2001, čeprav jih je omejil, kot je Komisija priznala v izpodbijani odločbi.

137 Takoj je namreč treba zavrniti trditev tožečih strank, da ta protokol ni zadeval uvoza, ampak cenovno lestvico. Protokol iz Rungisa se namreč imenuje „Sestanek o ,uvoženem mesu‘“. V njem piše, da so se „[f]rancoska podjetja, specializirana za uvoz in izvoz, […] sestala z zvezami proizvajalcev […], podpisnicami nacionalnega panožnega sporazuma z dne 24. oktobra 2001“. Besedilo tega protokola se sklicuje na uvoznike-izvoznike, nikjer pa ne omenja cenovne lestvice. Iz tega sledi, da se je Protokol iz Rungisa nanašal na del spornega sporazuma o „uvozu“. Sporočilo predsednika FNICGV z dne 31. oktobra 2001 članom zveze potrjuje to ugotovitev (glej točko 140 spodaj).

138 Ugotoviti je treba, da Protokol iz Rungisa po nekaj uvodnih ugotovitvah med drugim obsega naslednje besedilo:

„V krizni situaciji brez primere, ki jo doživljajo proizvajalci, predstavniki rejcev odločno zahtevajo od uvoznikov-izvoznikov, naj se zavedajo resnosti krize.

Uvozniki-izvozniki se v dogovor zavezujejo, da bodo pokazali solidarnost.“

139 Ob upoštevanju okoliščin obravnavanega primera, predvsem nujnosti nadzora nad uvozom zaradi zagotavljanja učinkovitosti cenovne lestvice, ki je ostala v celoti v veljavi, Sodišče prve stopnje sklepa, da je treba to zavezo „solidarnosti“, ki so jo sprejeli uvozniki-izvozniki, razumeti tako, da so ti sprejeli omejitev uvoza govejega mesa v korist proizvodnje francoskih rejcev, kot je to Komisija analizirala v izpodbijani odločbi.

140 Te ugotovitve ni mogoče izpodbijati z zgoraj navedenim sporočilom predsednika FNICGV z dne 31. oktobra 2001 članom zveze, v katerem piše: „Dosegli smo dogovor […], ki uvoznikom omogoča ohranitev dejavnosti in zagotovitev prostega pretoka proizvodov, ki jih obdelajo in tržijo naša podjetja.“ V primerjavi z jasnimi določbami sporazuma z dne 24. oktobra 2001 (in sicer „zaveza o začasni ustavitvi uvoza“), ki jih sicer predsednik FNICGV navaja v sporočilu, ta odlomek namreč ostaja dvoumen. Tako predsednik FNICGV navaja „dogovor“ in se sklicuje ne na popolno izvajanje prostega pretoka zadevnih proizvodov, ampak na njegovo „čim boljše“ izvajanje.

141 Glede na zgoraj navedeno Sodišče prve stopnje sklepa, da Protokol iz Rungisa ni popolnoma odpravil dela spornega sporazuma o „uvozu“.

142 Tej ugotovitvi ne nasprotujeta dokumenta, na katera se sklicujejo tožeče stranke, da bi dokazale, da del o „uvozu“ novembra 2001 ni več veljal.

143 Tako je bil namen dopisa, ki so ga tožeče stranke v zadevi T-245/03 8. novembra 2001 poslale svojim članom, „[d]va tedna po podpisu in en teden po vzpostavitvi lestvice najnižjih cen […] presoditi izvajanje in spoštovanje tega sporazuma v departmajih“. Kot poudarjajo tožeče stranke, se navedeno obvestilo sklicuje samo na ukrepe v zvezi z uporabo cenovne lestvice. Vendar samo dejstvo, da se ta dopis ne sklicuje na del o „uvozu“, samo po sebi ne more biti zadosten dokaz, da je bil ta del opuščen.

144 V ročno napisanih zabeležkah vodje oddelka FNSEE z dne 14. novembra 2001 namreč piše: „omejen sporazum: danes nadaljevanje uvoza; brez povračilnih ukrepov“. Vendar je treba opozoriti, da, kot poudarja Komisija, iz konteksta teh zabeležk je razvidno, da se pomemben del teh zabeležk sklicuje na določitev strategije tožečih strank v zadevi T-245/03 zaradi priprave njihovega odgovora na zahtevo Komisije po informacijah z dne 9. novembra 2001 (glej točko 13 zgoraj). Zato gre za dokumente, ki vsebujejo samo stališče, ki so ga tožeče stranke želele sporočiti Komisiji. Besedilo teh zabeležk namreč večkrat navaja „Bruselj“, „BXL“ ali „GD za konkurenco“. Tako lahko beremo: „GD za konkurenco → Besedilo FNSEE do konca dopoldneva“ in nato „Usklajen odgovor, če že ne skupen“. Nekateri odlomki teh ročno napisanih zabeležk potrjujejo, da je bil izvleček, na katerega se sklicujejo tožeče stranke, del pripomb, ki jih je treba vključiti v odgovor, ki ga je bilo treba poslati Komisiji. Navesti je treba na primer naslednje odlomke, ki so v navedenem dokumentu zapisani blizu navedenega izvlečka: „Smernice obrambe“ ali „obramba proizvajalcev“. Zato je treba sklepati, da izvlečki, na katere se sklicujejo tožeče stranke, niso dovolj nepristranski in zanesljivi, da bi se jim lahko priznala dokazna vrednost.

145 Poleg tega je treba poudariti, da je bilo na dan podpisa Protokola iz Rungisa ali po njem sklenjenih več lokalnih sporazumov, ki so vsebovali klavzule o začasni ustavitvi uvoza. Tako obvestilo FDSEE iz Loire z dne 31. oktobra 2001 navaja, da je bil takrat sklenjen sporazum med FDSEO, departmajskim centrom JA in „departmajsko mesno industrijo“. V tem obvestilu je navedeno, da so „vsa sklicana podjetja [...] podpisala sporazum in se zavezala, da ga bodo izvajala“. Priloženi sporazum skoraj dobesedno povzema sporazum z dne 24. oktobra 2001 in vsebuje „zavezo o začasni ustavitvi uvoza“. Iz spisa je tudi razvidno, da so bili na podlagi nacionalnega sporazuma v departmaju Isère novembra 2001 sklenjeni vsaj trije lokalni sporazumi s klavci, ki so vsebovali obveznost začasne ustavitve uvoza „do novih pogajanj na nacionalni ravni“: 13. novembra 2001 z družbo Provi, 13. novembra s skupino Bigard in 15. novembra z družbama Carrel in Isère Viandes et salaisons.

146 Poleg tega je treba zavrniti kritike tožečih strank glede uporabe dokumentov, ki sta jih predložili FRSEA iz Spodnje Normandije 9. novembra 2001 in FDSEA iz Finistèra 19. novembra 2001, v izpodbijani odločbi, kar utemeljujejo s tem, da naj bi bila ta dokumenta samo povzetka, ki naj bi ne dokazovala, da sta zadevna lokalna sporazuma vsebovala zavezo o začasni ustavitvi uvoza. Prvič, poudariti j