ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(Glej točke 33, 34 in 86.)

(Glej točke od 35 do 37, 95 in 108.)

V skladu s previdnostnim načelom je takrat, kadar obstajajo negotovosti glede obstoja ali obsega tveganj za zdravje ljudi, mogoče sprejet zaščitne ukrepe, ne da bi bilo treba počakati, da sta resničnost in resnost teh tveganj v celoti dokazani. Zlasti kadar se pokaže, da zaradi nezadostnih, neprepričljivih ali nenatančnih rezultatov opravljenih študij ni mogoče z gotovostjo ugotoviti obstoja zatrjevanega tveganja ali njegovega obsega, pri čemer pa verjetnost dejanske škode za javno zdravje, če bi se tveganje izkazalo za utemeljeno, obstaja, previdnostno načelo upravičuje sprejetje omejevalnih ukrepov. Čeprav je torej res, da je cilj vseh razlogov iz člena 116, prvi odstavek, Direktive 2001/83 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini preprečiti nekatera tveganja za zdravje, pa ni nujno, da so ta tveganja dejanska, temveč so lahko le možna.

(Glej točke od 57 do 59.)
Da bi se ugotovilo, ali so blago ali storitve podobni, je treba predvsem upoštevati stališče povprečnega potrošnika. Blago ali storitve so si podobni, če imajo podobne lastnosti in izpolnjujejo enake potrebe potrošnika glede na merilo primerljivosti njihove uporabe ter če obstoječe razlike ne vplivajo znatno na odločitev povprečnega potrošnika za eno ali drugo navedeno blago ali storitev.

Kot referenco je treba uporabiti povprečnega potrošnika v posamezni državi članici, saj se lahko presoja povprečnega potrošnika razlikuje glede na morebitno različno stopnjo prodora novih tehnologij na posamezne nacionalne trge in večjo ali manjšo dostopnost tehničnih naprav, ki temu potrošniku omogočajo uporabo knjig, izdanih na fizičnih nosilcih, ki niso papir.

V teh okoliščinah mora predložitveno sodišče preveriti, ali so knjige, izdane v papirnati obliki, in knjige na drugih fizičnih nosilcih proizvodi, ki bi jih povprečen potrošnik lahko štel za podobne. Da bi ugotovilo, ali obstoječe razlike znatno ali občutno vplivajo na odločitev povprečnega potrošnika za eno ali drugo vrsto knjige, mora to sodišče ugotoviti, ali imajo te knjige podobne lastnosti in izpolnjujejo enake potrebe glede na merilo primerljivosti njihove uporabe.

(Glej točke 25, 30 in 31.)
Zadeva C‑132/13

Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV Frankfurt am Main

proti

ILME GmbH

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Köln)

„Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Približevanje zakonodaj — Direktiva 2006/95/ES — Pojem ‚električna oprema‘ — Oznaka o skladnosti CE — Ohišja za električne večpolne konektorje“

Povzetek – Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 13. marca 2014

Približevanje zakonodaj – Električna oprema, konstruirana za uporabo znotraj določenih napetostnih mej – Direktiva 2006/95 – Pojem električne opreme – Ohišja za večpolne konektorje za industrijsko uporabo – Vključitev – Pogoji – Meje

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/95, člena 1 in 2(1))

Člen 1 Direktive 2006/95 o uskladitvi zakonodaje držav članic v zvezi z električno opremo, konstruirano za uporabo znotraj določenih napetostnih mej, je treba razlagati tako, da ohišja večpolnih konektorjev za industrijsko uporabo spadajo v pojem električna oprema v smislu navedene določbe in morajo biti zato opremljena z oznako CE, če njihova ustrezna namestitev in uporaba za namene, za katere so bila izdelana, ne more spremeniti njihove skladnosti z varnostnimi zahtevami, v skladu s katerimi je bila opravljena kontrola.

Nasprotno pa, ker člen 2(1) Direktive 2006/95 v bistvu določa, da se lahko električna oprema da na trg, samo če ne ogroža varnosti oseb in premoženja, oznaka CE ne sme biti nameščena na komponento, ki sestavlja električno opremo, katere varnost je odvisna predvsem od načina, na katerega je vgrajena v končno električno napravo. Ker namreč v takih okoliščinah na eni strani kakovost te komponente ne bi omogočala vnaprejšnje presoje varnosti električne naprave, v katero je vgrajena, bi bil z namestitvijo oznake CE na omenjeno komponento uporabnik te naprave lahko zaveden. Na drugi strani bi lahko navedena vgraditev botrovala spremembi prej ugotovljene skladnosti iste komponente z varnostnimi zahtevami ter zadevne skladnosti električne naprave, v katero je bila upoštevna komponenta vgrajena.

(Glej točke 33, 34, 40 in izrek.)
Člen 24, prvi stavek, Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah določa pravilo o pristojnosti, ki temelji na udeležbi tožene stranke v postopku, za vse spore, v katerih pristojnost sodišča, ki odloča o sporu, ne izhaja iz drugih določb te uredbe. Ta določba se uporablja tudi takrat, ko je bila zadeva sodišču predložena ob neupoštevanju določb navedene uredbe, in povzroči, da je udeležbo tožene stranke mogoče šteti za tiho priznanje pristojnosti sodišča, ki odloča o sporu, in torej kot dogovor o njegovi pristojnosti.

Člen 27(2) Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da je treba, če ni po tej uredbi izključno pristojno sodišče, ki je pozneje začelo postopek, šteti, da je pristojnost sodišča, ki je prvo začelo postopek, ugotovljena v smislu te določbe, če se to sodišče ni po uradni dolžnosti izreklo za nepristojno in če nobena od strank ni pred zavzetjem ali do zavzetja stališča, ki se v skladu z njegovim nacionalnim procesnim pravom šteje za prvo vsebinsko obrambno navedbo, podano pred navedenim sodiščem, ugovarjala tej pristojnosti.

Z razlago člena 27(2) navedene uredbe, v skladu s katero je za ugotovitev pristojnosti sodišča, ki je prvo začelo postopek, v smislu te določbe nujno, da se je to sodišče implicitno ali izrecno razglasilo za pristojno z odločbo, ki je postala pravnomočna, bi se namreč s povečanjem tveganja vzporednih postopkov odvzel učinek pravilom, ki jih ta uredba določa za reševanje primerov litispendence.

Če se sodišče, ki je prvo začelo postopek, ni po uradni dolžnosti izreklo za nepristojno in pri njem ni bil vložen noben ugovor nepristojnosti, pa to, da se sodišče, ki je pozneje začelo postopek, izreče za nepristojno, ne more povzročiti negativnega spora o pristojnosti, saj pristojnosti sodišča, ki je prvo začelo postopek, ni več mogoče ugovarjati.

(Glej točke 41, 43 in 45 ter izrek.)
61

Poleg tega je v okviru skupne ureditve trgov za vino zakonodajalec Unije odločil, da so navedena priporočila sestavni del ureditve, sprejete v zvezi s tem. Iz členov 120g in 158a(1) in (2) Uredbe št. 1234/2007 ter člena 9(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 606/2009 je namreč razvidno, da so priporočila OIV izrecno vključena v pravila Unije glede analiznih metod za določanje sestave proizvodov vinskega sektorja, posebnih zahtev, ki – kar zadeva enološke postopke – veljajo za uvoz vina iz tretjih držav, ter specifikacij čistosti in določanja snovi, ki so bile uporabljene v takih postopkih.
52

Kot izhaja zlasti iz uvodne izjave 13 Direktive 2000/60, je zakonodajalec ob ugotovitvi, da obstoječe razmere in potrebe zahtevajo različne posebne rešitve, želel, da se to raznolikost upošteva pri načrtovanju in izvajanju ukrepov za zagotavljanje varstva in trajnostne rabe vode v okviru povodja in da se odloča čim bliže krajem, v katerih je voda prizadeta ali se uporablja. Zato bi bilo treba – ne da bi to vplivalo na pomen cenovne politike za vodo in na načelo „plača povzročitelj obremenitve“, kot je bilo potrjeno s to direktivo – s pripravljanjem programov ukrepov, prilagojenih regionalnim in lokalnim razmeram, dati prednost programom ukrepov, ki jih pripravijo države članice.
34

Zato lahko žrtev zaščitne cene („umbrella pricing“) dobi odškodnino za nastalo škodo od udeležencev kartela, čeprav naj ne bi bila z njimi v pogodbenem razmerju, če se dokaže, da bi bila lahko posledica tega kartela glede na okoliščine tega primera in zlasti posebnosti zadevnega trga uporaba zaščitne cene s strani tretjih oseb, ki delujejo samostojno, in da teh okoliščin in posebnosti udeleženci navedenega kartela ne bi mogli spregledati. Predložitveno sodišče mora preveriti, ali so ti pogoji izpolnjeni.
4

V uvodnih izjavah 1, 6, 7, 8, 22, 23 in 26 Direktive 2011/82 je navedeno: „(1) Glavni cilj prometne politike Unije je večja varnost v cestnem prometu. Unija izvaja politiko povečanja varnosti v cestnem prometu s ciljem zmanjšati število žrtev in poškodb ter materialno škodo. Pomemben element te politike je dosledno izvrševanje sankcij za cestnoprometne prekrške, storjene v Uniji, ki bistveno ogrožajo varnost v cestnem prometu. […] (6) Da bi izboljšali varnost v cestnem prometu po vsej Uniji in zagotovili enako obravnavo voznikov, in sicer rezidenčnih in nerezidenčnih storilcev prometnih prekrškov, bi bilo treba olajšati izvršitev ne glede na državo članico, v kateri je vozilo registrirano. Zato bi bilo treba za nekatere ugotovljene prometne prekrške, povezane z varnostjo v cestnem prometu, vzpostaviti sistem čezmejne izmenjave informacij ne glede na to, ali so ti prekrški po zakonodaji zadevne države članice upravni ali kazenski, da bi imela država članica prekrška dostop do podatkov iz registra vozil države članice registracije. (7) Učinkovitejša čezmejna izmenjava podatkov iz registrov vozil, ki naj bi olajšala identifikacijo oseb, osumljenih storitve prometnih prekrškov, povezanih z varnostjo v cestnem prometu, ima lahko odvračilni učinek in spodbudi previdnejše ravnanje voznika vozila, ki je registrirano v državi članici, ki ni država članica prekrška, s čimer se prepreči žrtve, ki so posledica prometnih nesreč. (8) Prometni prekrški, povezani z varnostjo v cestnem prometu, ki so zajeti v tej direktivi, v državah članicah niso enako obravnavani. Nekatere države članice take prekrške po nacionalni zakonodaji opredeljujejo kot upravne prekrške, druge države članice pa kot kazniva dejanja. To direktivo bi bilo treba uporabljati ne glede na opredelitev teh prekrškov po nacionalni zakonodaji. […] (22) V skladu s členoma 1 in 2 Protokola (št. 21) o stališču Združenega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije in brez poseganja v člen 4 navedenega protokola, ti dve državi članici ne sodelujeta pri sprejetju te direktive, ki zato zanju ni zavezujoča in se v njiju ne uporablja. (23) V skladu s členoma 1 in 2 Protokola (št. 22) o stališču Danske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, Danska ne sodeluje pri sprejetju te direktive, ki zato zanjo ni zavezujoča in se v njej ne uporablja. (26) Ker cilja te direktive, in sicer zagotavljanja visoke ravni varnosti za vse udeležence v cestnem prometu v Uniji z lažjo čezmejno izmenjavo informacij o prometnih prekrških, povezanih z varnostjo v cestnem prometu, storjenih v eni državi članici z vozilom, registriranim v drugi državi članici, države članice ne morejo zadovoljivo doseči in ker se ta cilj zaradi obsega in učinka ukrepa lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. […]“
34

Šele če je treba kljub negativni presoji, opravljeni v skladu s členom 6(3), prvi stavek, navedene direktive, izvesti načrt ali projekt iz nujnih razlogov prevladujočega javnega interesa, vključno tistih socialne ali gospodarske narave, in če ni drugih ustreznih rešitev, pa država članica v skladu s členom 6(4) Direktive o habitatih izvede vse izravnalne ukrepe, potrebne za zagotovitev varstva celovite usklajenosti Nature 2000 (glej sodbe Komisija/Italija, C‑304/05, EU:C:2007:532, točka 81; Solvay in drugi, C‑182/10, EU:C:2012:82, točka 72, in Sweetman in drugi, EU:C:2013:220, točka 34).
64

Glede na vse navedeno je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba temeljne pravice, priznane s pravom Unije, razlagati tako, da ne nasprotujejo, da se ponudniku dostopa do interneta s sodno odredbo prepove dodelitev dostopa njegovim strankam do interneta, ki na spletu brez soglasja imetnikov pravic objavlja varovane vsebine, če ta odredba ne določa, katere ukrepe mora sprejeti ta ponudnik dostopa, in če se slednji lahko izogne denarnim kaznim zaradi kršitve navedene odredbe s tem, da dokaže, da je sprejel vse razumne ukrepe, vendar pod pogojem, prvič, da sprejeti ukrepi internetnim uporabnikom po nepotrebnem ne odvzamejo možnosti zakonitega dostopa do razpoložljivih informacij in, drugič, da ti ukrepi preprečijo ali vsaj otežijo uresničevanje nedovoljenega dostopa do varovanih vsebin in resno odvračajo internetne uporabnike, ki uporabljajo storitve naslovnika te odredbe, od dostopanja do teh vsebin, ki so jim dane na voljo, pri čemer je kršena pravica intelektualne lastnine, kar morajo preveriti nacionalni organi in sodišča.
8

Člen 8 dekreta št. 633, naslovljen „Dobave za izvoz“, določa: „Za neobdavčljive dobave za izvoz štejejo: a) dobave blaga, tudi od komisionarjev, ki ga dobavitelji ali komisionarji ali druga oseba za njihov račun odpeljejo ali odpošljejo v kraj zunaj ozemlja Evropske gospodarske skupnosti, tudi če ti to storijo na podlagi navodila njihovih prejemnikov ali komisionarjev. Blago je lahko predmet predelave, preoblikovanja, vgrajevanja, sestavljanja ali prilagajanja drugemu blagu, za račun prejemnika in od dobavitelja ali tretje osebe […] b) dobave, ki se opravijo s prevozom ali odpošiljanjem v kraj zunaj ozemlja Evropske gospodarske skupnosti, v roku devetdesetih dni od izročitve blaga, ki jih opravi prejemnik nerezident, ali druga oseba za njegov račun, razen blaga, ki je namenjeno opremljanju ali oskrbovanju čolnov in jaht za prosti čas, turističnih letal ali katerih koli drugih zasebnih prevoznih sredstev, ter blaga, ki ga je treba prepeljati v osebni prtljagi v kraj zunaj ozemlja Evropske gospodarske skupnosti; izvoz mora potrditi carinski urad ali poštni urad s podpisom na kopiji računa; c) dobave blaga, tudi od komisionarjev, ki niso zgradbe in zazidljiva zemljišča, ter opravljanje storitev za osebe, ki so opravile dobavo za izvoz ali transakcije znotraj Skupnosti in ki imajo na tej podlagi možnost pridobiti – tudi prek komisionarjev – ali uvoziti blago in storitve brez plačila davka. Dobave in storitve iz točke (c) se opravijo brez plačila davka za osebe, navedene v točki (a), če gre za rezidente, ter za osebe, ki opravljajo dobave iz točke (b) prejšnjega odstavka na podlagi njihove pisne izjave in na njihovo odgovornost, v mejah celotnega zneska dobav iz navedenih točk, ki so jih te osebe opravile v prejšnjem koledarskem letu. Prejemniki in komisionarji lahko v celoti uporabijo ta znesek za pridobitev blaga, ki se izvozi v njihovo državo izvora v šestih mesecih po njegovi dobavi ali za pridobitev drugega blaga ali storitev, vendar do višine razlike med tem zneskom in zneskom dobav blaga, ki so bile za njih opravljene v istem letu v skladu s točko (a) […]“
7

Člen 1649‑0 A, od (1) do (5), CGI je v različici, ki izhaja iz zakona št. 2008‑776 z dne 4. avgusta 2008 o posodobitvi sistema (JORF z dne 5. avgusta 2008, str. 12471), ki se uporablja za pravico do vračila, nastalo leta 2008 in 2009 glede na dohodke iz leta 2006 oziroma leta 2007, določal: „1. Pravico do vračila dela davkov, ki presega mejo, navedeno v členu 1, pridobi zavezanec 1. januarja drugega leta po letu, v katerem so bili ustvarjeni dohodki, navedeni v odstavku 4. […] 2. S pridržkom, da so bili plačani v Franciji ter, po eni strani, kar zadeva davke, ki niso navedeni v točkah (e) in (f), da jih ni mogoče odbiti od kategorije dohodka, ki spada pod dohodnino, in po drugi, kar zadeva davke, navedene v točkah (a), (b) in (e), da so bili pravilno prijavljeni, so davki, ki jih je treba upoštevati pri določitvi pravice do vračila, naslednji: (a) dohodnina od dohodkov, navedenih v odstavku 4; (b) davek na premoženje, določen za leto po letu, v katerem so bili ustvarjeni dohodki, navedeni v odstavku 4; (c) zemljiški davek […]; (d) stanovanjski davek […]; (e) prispevki in plačila iz členov […] zakonika o socialni varnosti […]; (f) prispevki in plačila iz členov […] zakonika o socialni varnosti […]. 3. Davki, navedeni v odstavku 2, se zmanjšajo za prejeta vračila dohodnine ali olajšave, pridobljene v letu po letu, v katerem so bili ustvarjeni dohodki, navedeni v odstavku 4. […] 4. Dohodek, ki ga je treba upoštevati za določitev pravice do vračila, pomeni dohodek, ki ga je ustvaril zavezanec, razen dohodkov v naravi, ki niso obdavčljivi z dohodnino na podlagi odstavka II člena 15. Ta dohodek vključuje: (a) neto dohodke, obdavčljive z dohodnino […]; (b) dohodke, dokončno obdavčene z davčnim odtegljajem; (c) dohodke, oproščene dohodnine, ustvarjene v istem letu v Franciji ali zunaj Francije […]. 5. Dohodek, naveden v odstavku 4, se zmanjša: […] (d) za davke, enakovredne davkom, navedenim v točkah (a), (e) in (f) odstavka 2, kadar so bili ti plačani v tujini.“
6

Na podlagi tega argumenta sta šoli Navileme in Nautizende Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto predlagali, prvič, naj IPTM naloži, naj jima plača odškodnino, in drugič, naj IPTM naloži, naj opusti zavračanje pripustitve državljanov Unije, ki nimajo stalnega prebivališča na Portugalskem, k izpitu za pridobitev dovoljenja za upravljanje plovila in tem državljanom Unije, če uspešno opravijo ta izpit, dovoli upravljanje plovil, ki ustrezajo dovoljenju, ki so ga pridobili. Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto je ugodilo njunim predlogom.
36

Drugič, v skladu z ustaljeno sodno prakso je časovna omejitev učinkov sodbe izjemen ukrep, ki zahteva, da obstaja nevarnost resnih ekonomskih posledic zaradi številnosti pravnih razmerij, vzpostavljenih v dobri veri na podlagi ureditve, za katero se je štelo, da zakonito velja, in da so bili posamezniki in nacionalni organi k ravnanju, ki ni bilo v skladu s pravom Unije, spodbujeni zaradi objektivne in precejšnje negotovosti glede obsega določb prava Unije, pri čemer je k tej negotovosti morda prispevalo tudi ravnanje drugih držav članic ali Evropske komisije (glej zlasti sodbo z dne 13. decembra 2012 v zadevi Forposta in ABC Direct Contact, C‑465/11, točka 45 in navedena sodna praksa).
14

Svet je s Sklepom Sveta 2011/866/EU z dne 19. decembra 2011 o predlogu Komisije za uredbo Sveta o prilagoditvi osebnih prejemkov in pokojnin uradnikov in drugih uslužbencev Evropske unije ter korekcijskih koeficientov, ki se zanje uporabljajo, z učinkom od 1. julija 2011 (UL L 341, str. 54) sklenil, da zlasti iz teh razlogov „ne sprejme [izpodbijanega] predloga“: „(8) […] Prepričan je, da trenutna finančna in ekonomska kriza v Uniji, zaradi katere je veliko število držav članic uvedlo znatne fiskalne prilagoditve, med drugim prilagoditve plač javnih uslužbencev, pomeni resno in nenadno poslabšanje ekonomskega in socialnega položaja v Uniji. […] (13) V luči navedenega Svet meni, da stališče Komisije v zvezi z obstojem resnega in nenadnega poslabšanja ekonomskega in socialnega položaja ter njena odločitev, da ne predloži predloga na podlagi člena 10 Priloge XI h Kadrovskim predpisom, temeljita na očitno nezadostni in napačni utemeljitvi. (14) Ker je Sodišče […] v zadevi [Komisija proti Svetu, v kateri je bila izdana sodba z dne 24. novembra 2010 (C-40/10, ZOdl., str. I-12043),] razsodilo, da je edina možnost za upoštevanje ekonomske krize pri prilagoditvi osebnih prejemkov za obdobje uporabe Priloge XI h Kadrovskim predpisom postopek iz člena 10 navedene priloge, je bil Svet v zvezi z uporabo tega člena v času kriznih razmer odvisen od predloga Komisije. (15) Svet je prepričan, da je bila Komisija, v luči besedila člena 10 Priloge XI h Kadrovskim predpisom in ob upoštevanju obveznosti lojalnega sodelovanja med institucijami iz drugega stavka člena 13(2) [PEU], zavezana Svetu predložiti ustrezen predlog. Ugotovitve Komisije in nepredložitev takšnega predloga predstavljajo kršitve zadevne obveznosti. (16) Ker lahko Svet ukrepa le na podlagi predloga Komisije, sta nezmožnost Komisije, da prikaže pravilne ugotovitve na podlagi dokazov in da predstavi predlog v skladu s členom 10 Priloge XI h Kadrovskim predpisom, preprečila Svetu, da bi pravilno deloval z ozirom na nenadno in resno poslabšanje ekonomskega in socialnega položaja s sprejemom akta v skladu s členom 10 Priloge XI h Kadrovskim predpisom“.
1.

Pravo Unije, kakor izhaja zlasti iz Direktive Sveta z dne 19. decembra 1977 o medsebojni pomoči pristojnih organov držav članic na področju neposrednega obdavčevanja in obdavčevanja zavarovalnih premij (77/799/EGS), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2006/98/ES z dne 20. novembra 2006, in pravice do izjave, je treba razlagati tako, da se davčnemu zavezancu iz države članice ne priznava pravica do obvestitve o zahtevi za pomoč, ki jo je ta država članica naslovila na drugo državo članico, da bi se zlasti preverili podatki, ki jih je ta davčni zavezanec podal v svoji napovedi za odmero dohodnine, niti pravica do sodelovanja pri pripravi zahteve, naslovljene na zaprošeno državo članico, niti pravica do udeležbe pri zaslišanjih prič, ki jih izvede ta država.
16

Zakon z dne 21. decembra 2007 o uveljavitvi zakona o bonusu za otroka (Mémorial A 2007, str. 3949) je z letom 2008 spremenil sistem zmanjšanja davka zaradi otroka, ki je določeno v luksemburških predpisih. Člen 5 tega zakona, ki je v okviru naslova II, določa: „Uveljavi se zakon z dne 21. decembra 2007 o bonusu za otroka. Členi prej navedenega zakona določajo: „Člen 1. Za vsakega otroka, ki živi bodisi v skupnem gospodinjstvu mame in očeta bodisi v gospodinjstvu z očetom ali mamo, ki sama zagotavljata njegovo izobraževanje in vzgojo, in zaradi katerega je mogoče uveljavljati družinske dodatke v skladu s členom 1 spremenjenega zakona z dne 19. junija 1985 o družinskih dodatkih in ustanovitvi Caisse nationale des prestations familiales [(Mémorial A 1985, str. 680)], se dodeli bonus za otroka iz naslova samodejne ugodnosti znižanja davka, določene v členu 122 spremenjenega zakona z dne 4. decembra 1967 o dohodnini. Člen 2. Bonus za otroka znaša 922,5 [EUR] letno. Izplača se v davčnem letu, na katero se nanaša, na način, ki je določen z uredbo Velikega vojvode iz člena 6. [CNPF] ga skupaj z družinskimi dodatki izplača upravičencu do družinskih dodatkov, ki je opredeljen v členu 5, prvi in četrti odstavek, ali, v primeru otroka, za katerega eden od staršev sam zagotavlja izobraževanje in vzgojo, staršu, ki je upravičenec, kot je določen v členu 5, drugi odstavek, prvi stavek, spremenjenega zakona z dne 19. junija 1985 o družinskih dodatkih in ustanovitvi Caisse nationale des prestations familiales. […] Člen 4. Za izvajanje tega zakona se, razen za terminološke prilagoditve če so potrebne, uporabljajo tudi členi 23, drugi in tretji odstavek, 24, 26, 27, 28, 29, 30 in 31 spremenjenega zakona z dne 19. junija 1985 o družinskih dodatkih in ustanovitvi Caisse nationale des prestations familiales in členi 208, četrti odstavek, 273, peti odstavek, 276, 278, prvi in drugi odstavek, 291, 292a, 302, četrti odstavek, 311, 333 in 334, prvi odstavek, zakonika o socialnih zavarovanjih. Člen 5. Prvi stavek v prvem odstavku člena 6 spremenjenega zakona z dne 19. junija 1985 o družinskih dodatkih in ustanovitvi Caisse nationale des prestations familiales se dopolni z ‚bonus za otroka‘, ki se vstavi za ‚začetek šolskega leta‘. Člen 6. Z uredbo Velikega vojvode se lahko določijo podrobna pravila za uporabo tega zakona. […]“