Zadeva C‑609/13 P

Duravit AG in drugi

proti

Evropski komisiji

„Pritožba – Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Belgijski, nemški, francoski, italijanski, nizozemski in avstrijski trg kopalniške opreme – Usklajevanje cen in izmenjava poslovno občutljivih informacij – Uredba (ES) št. 1/2003 – Člen 31 – Obveznost obrazložitve“

Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 26. januarja 2017

Omejevalni sporazumi–Prepoved–Kršitve–Sporazumi in usklajena ravnanja, ki pomenijo enotno kršitev–Pripis odgovornosti za celotno kršitev enemu podjetju–Pogoji–Prakse in ravnanja, ki pomenijo enotno kršitev–Presoja–Nujnost konkurenčnega razmerja med udeleženimi podjetji–Neobstoj

Neomejena sodna pristojnost, ki je sodišču Unije priznana v členu 31 Uredbe št. 1/2003 se nanaša le na naloženo sankcijo in ne na celotni izpodbijani sklep. Poleg tega niti neomejena sodna pristojnost niti nadzor zakonitosti ne pomenita nadzora po uradni dolžnosti in torej ne zahtevata, da Splošno sodišče po uradni dolžnosti ponovno v celoti pregleda spis ne glede na očitke pritožnice. Neomejena sodna pristojnost se poleg tega izvede po kontradiktornem postopku. Zato Splošnemu sodišču razen razlogov javnega reda ni treba ne glede na natančne tožbene razloge, ki so jih navedle pritožnice, opraviti preizkusa po uradni dolžnosti in sprejeti samostojno diskrecijsko odločitev o globi, ki jo je določila Komisija, temveč mora odločiti o tožbenih razlogih, ki mu jih predložijo tožeče stranke. (Glej točke 31, 36, 42 in 43.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 47.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 49.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 56 do 62.)

Pojem usklajenega ravnanja v smislu člena 101(1) PDEU se nanaša na obliko usklajevanja med podjetji, ki ne da bi se izvajalo do sklenitve pravega sporazuma, namenoma nadomešča praktično sodelovanje med njimi v škodo konkurence. Tako je bilo treba merili usklajevanja in sodelovanja, ki pomenita usklajeno ravnanje v smislu iste določbe, razumeti glede na zasnovo določb Pogodbe DEU v zvezi s konkurenco, v skladu s katero mora vsak gospodarski subjekt samostojno določiti politiko, ki jo namerava voditi na notranjem trgu. Ta zahteva glede samostojnosti strogo nasprotuje kakršnemu koli neposrednemu ali posrednemu navezovanju stika med takimi subjekti, s katerim se lahko bodisi vpliva na ravnanje dejanskega ali morebitnega konkurenta na trgu bodisi se takemu konkurentu razkrije, kako se je zadevni subjekt odločil ravnati na trgu ali kako namerava ravnati, kadar je namen ali učinek teh stikov doseči konkurenčne pogoje, ki ne ustrezajo običajnim pogojem na zadevnem trgu ob upoštevanju narave dobavljenih proizvodov ali storitev, velikosti in števila podjetij ter obsega navedenega trga. Iz tega izhaja, da vzpostavitev stika, pri katerem gre za poskus sklenitve dogovora o cenah, pomeni usklajeno ravnanje, ki je s to določbo prepovedano. (Glej točke od 70 do 73.)

Obveznosti Splošnega sodišča, da obrazloži svoje sodbe, načeloma ni mogoče razširiti do te meje, da se mu naloži obrazložitev rešitve, ki jo je sprejelo v neki zadevi, glede na rešitev iz druge zadeve, ki mu je bila predložena, tudi če se je nanašala na enak sklep Komisije v zvezi s postopkom uporabe člena 101 PDEU. (Glej točko 90.)

Ne gre za kršitev pravice do dostopa do spisa, če se Komisija v sklepu o ugotovitvi kršitve člena 101(1) PDEU sklicuje na zapiske v zvezi s sestankom, ki so, prvič, zadevnim strankam postali dostopni pred sodnim postopkom, drugič, jih je Komisija navedla v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah pred izdajo sklepa in, tretjič, se je o njih razpravljalo pred Splošnim sodiščem. Poleg tega okoliščina, da navedeni sklep ne napotuje na navedene zapiske v celoti, temveč zgolj na eno stran ali eno prilogo k tem zapiskom, ne more povzročiti kršitve pravice do obrambe. Take napotitve namreč zadostujejo za opredelitev zadevnega dokumenta. (Glej točki 101 in 103.)

Trditev, ki so bile podane pisno na predlog Splošnega sodišča in ki so namenjene pojasnjevanju nekaterih spornih vprašanj, preden se o njih razpravlja na obravnavi, ni mogoče šteti za prepozne. (Glej točko 104.)

Samo Splošno sodišče presoja morebitno potrebo po dopolnitvi podatkov, ki so mu na voljo v zadevah, o katerih odloča. Čeprav je v predlogu za zaslišanje prič, ki ga je vložila stranka, natančno navedeno, o katerih dejstvih in iz katerih razlogov bi bilo treba priče zaslišati, mora Splošno sodišče presojati upoštevnost predloga glede na predmet spora in potrebo po zaslišanju prič, ki so navedene. Ta diskrecijska pravica Splošnega sodišča mora biti usklajena s temeljno pravico do poštenega sojenja in zlasti s členom 6(3)(d) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Zadnjenavedena določba ne nalaga tega, naj se pozove vsaka priča, temveč je namenjen doseganju popolne enakosti orožij z zagotavljanjem, da je bila v postopku spora, gledanem kot celota, obdolženemu dana ustrezna in zadostna možnost, da od sebe odvrne sum. (Glej točke od 108 do 110.)