ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 31/6

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État (Francija) 28. novembra 2013 – Ministre de l'Économie et des Finances proti Gérardu de Ruyterju

(Zadeva C-623/13)

2014/C 31/08

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Conseil d'État

Stranki v postopku v glavni stvari

Vložnik kasacijske pritožbe: Ministre de l'Économie et des Finances

Nasprotna stranka: Gérard de Ruyter

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali imajo davčne dajatve od dohodkov od premoženja, kot so socialni prispevek od dohodkov od premoženja, prispevek za vračilo socialnega dolga, obračunan od teh istih dohodkov, socialna dajatev v višini 2 % in prispevek, ki je dodaten glede na to dajatev, zgolj zato ker prispevajo k financiranju obveznih francoskih sistemov socialne varnosti, neposredno in upoštevno zvezo z nekaterimi področji socialne varnosti, ki so našteta v členu 4 Uredbe [Sveta (EGS) št° 1408/71] z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (1), in zato spadajo na področje uporabe te uredbe?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 35.
1.

Ali je mogoče načeli, ki ju je Sodišče Evropske unije oblikovalo s sodbo z dne 8. maja 2008 (združeni zadevi C-95/07 in C-96/07), v skladu s katerima člena 18(1)(d) in 22 Šeste direktive 77/388 (1), kakor sta bila spremenjena z Direktivo 91/680/EGS (2) o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, nasprotujeta praksi spremembe obračunov in odmere davka na dodano vrednost, ki nespoštovanje obveznosti, ki po eni strani izhajajo iz formalnosti, ki jih določa nacionalna zakonodaja na podlagi člena 18(1)(d), ter po drugi strani iz knjigovodskih obveznosti in obveznosti obračuna, ki jih določa člen 22(2) in (4), kaznuje z zavrnitvijo pravice do odbitka v primeru uporabe mehanizma obrnjene davčne obveznosti, uporabiti tudi v primeru popolnega nespoštovanja obveznosti, ki jih določa ta zakonodaja, kadar sicer ni dvoma o položaju subjekta, ki je zavezan k plačilu davka, in o njegovi pravici do odbitka?
3.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je razlikovanje – ki je ohranjeno tudi po uvedbi nediskriminatornega sistema za nove javne uslužbence – glede plačnega razreda med, prvič, ugodno obravnavanimi že zaposlenimi javnimi uslužbenci, ki si ne izberejo obravnave po novem sistemu, in, drugič, že zaposlenimi javnimi uslužbenci, ki so še vedno diskriminirani kljub izbiri obravnave po novem sistemu, upravičeno v smislu člena 52(1) Listine in člena 6 Direktive kot prehodni pojav zaradi načel ekonomičnosti postopka in ohranitve pridobljenih pravic oziroma varstva legitimnih pričakovanj, tudi če (a) nacionalnemu zakonodajalcu pri ureditvi sistema napredovanja ni treba pridobiti soglasja socialnih partnerjev in ga zavezujejo le ustavne omejitve varstva legitimnih pričakovanj, ki ne zahteva celovite ohranitve pridobljenih pravic v smislu popolne ohranitve prejšnjega sistema za ugodno obravnavane že zaposlene javne uslužbence, ki niso izbrali obravnave po novem sistemu; (b) bi nacionalni zakonodajalec v zvezi s tem lahko zagotovil enakost med že zaposlenimi javnimi uslužbenci z upoštevanjem obdobij, končanih tudi pred dopolnjenim 18. letom starosti, ob ohranitvi prejšnjih pravil o napredovanju za do tedaj diskriminirane že zaposlene javne uslužbence; (c) bi bilo s tem povezano upravno breme zaradi pričakovanega velikega števila zahtev precejšnje, vendar se z vidika svojih stroškov nikakor ne približa skupnemu znesku preteklih in prihodnjih izgubljenih prejemkov diskriminiranih javnih uslužbencev v primerjavi z ugodno obravnavanimi javnimi uslužbenci; (d) bo prehodno obdobje z nadaljnjo razliko v obravnavanju med že zaposlenimi javnimi uslužbenci trajalo več desetletij in bo (zaradi splošne „ustavitve zaposlovanja“ novih javnih uslužbencev v javnopravnih delovnih razmerjih) tudi zelo dolgo vplivalo na veliko večino vseh javnih uslužbencev; (e) bi bil sistem uveden retroaktivno, zaradi česar bi se na škodo javnega uslužbenca spremenila zanj ugodnejša ureditev, ki mora biti glede na prednostno uporabo prava Unije vsekakor uvedena med 1. januarjem 2004 in 30. avgustom 2010 in katere uporabo za svoj primer je javni uslužbenec zahteval že pred izdajo spremenjenega zakona? Če je odgovor na prvo in drugo vprašanje nikalen ali če je odgovor na tretje vprašanje pritrdilen:
1.

Ali mora nacionalno sodišče, če ugotovi obstoj nedovoljenega pogoja glede zamudnih obresti pri hipotekarnih posojilih, v skladu z Direktivo Sveta 93/13/EGS (1) z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah ter zlasti s členom 6(1) te direktive, in da bi zagotovilo varstvo potrošnikov in porabnikov v skladu z načeloma enakovrednosti in učinkovitosti, razglasiti, da je tak pogoj ničen in nezavezujoč, ali pa mora, nasprotno, pogoj glede obresti omiliti in zadevo vrniti predlagatelju izvršbe oziroma posojilodajalcu, da ta ponovno izračuna obresti?
2.

(a) Ali je pogoj za uporabo pojma arhitekt v smislu člena 10(c) Direktive to, da je migrant v državi članici izvora poleg tehničnih dejavnosti načrtovanja gradenj, nadzora nad izvedbo gradenj in izvajanja gradenj opravljal tudi umetniško-oblikovalske, prostorsko-načrtovalne in gospodarske dejavnosti ter po potrebi dejavnosti povezane s spomeniškim varstvom, ali bi jih na podlagi svoje izobrazbe lahko opravljal, ter, po potrebi, v kakšnem obsegu? (b) Ali je pogoj za uporabo pojma arhitekt v smislu člena 10(c) Direktive to, da ima migrant opravljeno visokošolsko izobraževanje, katerega vsebina se v glavnem nanaša na arhitekturo, v tem smislu, da poleg tehničnih vprašanj načrtovanja gradenj, nadzora nad izvedbo gradenj in izvajanja gradenj obsega tudi umetniško-oblikovalske, prostorsko-načrtovalne in gospodarske dejavnosti ter po potrebi dejavnosti, povezane s spomeniškim varstvom, in, po potrebi, v kakšnem obsegu? (c) (i) Ali je za odgovor na točki (a) in (b) drugega vprašanja pomembno, kako se poklicni naziv „arhitekt“ običajno uporablja v drugih državah članicah (člen 48(1) Direktive), (ii) ali je dovolj, da se ugotovi, kako se poklicni naziv „arhitekt“ običajno uporablja v državi članici izvora in državi članici gostiteljici, (iii) ali pa je mogoče iz člena 46(1), drugi pododstavek, Direktive razbrati, katere dejavnosti so na območju Evropske unije redno povezane z nazivom „arhitekt“?
2.

Ali je treba ob upoštevanju člena 3(1) [Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah] šteti, da je pogodbeni pogoj, v skladu s katerim je za reševanje vseh sporov v zvezi s posojilno pogodbo, sklenjeno med potrošnikom in banko – razen izjem, določenih v pogodbi –, izključno pristojen senat, sestavljen iz treh arbitrov stalnega arbitražnega sodišča za finančni in kapitalski trg, nepošten ne glede na to, da posojilna pogodba vsebuje splošno informacijo o razlikah med postopkom, ki ga ureja zakon LXXI iz leta 1994 o arbitraži, in rednim sodnim postopkom?
SL Uradni list Evropske unije C 344/49

Tožba, vložena 18. septembra 2013 – Evropska komisija proti Velikemu vojvodstvu Luksemburg

(Zadeva C-502/13)

2013/C 344/86

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: F. Dintilhac in C. Soulay, agenta)

Tožena stranka: Veliko vojvodstvo Luksemburg

Predloga tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da je za digitalne knjige (ali elektronske knjige) uporabilo 3-odstotno stopnjo DDV, ni izpolnilo obveznosti iz členov od 96 do 99, 110 in 114 Direktive o DDV (1) v povezavi s prilogama II in III k tej direktivi ter njeno izvedbeno uredbo; (2)

— Velikemu vojvodstvu Luksemburg naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija v utemeljitev tožbe navaja le en očitek, in sicer da je bila z nacionalno zakonodajo, ki za dobavo elektronskih knjig od 1. januarja 2012 določa uporabo posebej znižane stopnje v višini 3 %, kršena Direktiva o DDV.

Po mnenju Komisije uporaba nižje stopnje DDV ni združljiva z besedilom členov 96 in 98 Direktive o DDV, saj se take stopnje lahko uporabljajo samo za dobave blaga in opravljanje storitev iz Priloge III k tej direktivi. Ker v navedeni prilogi dobava digitalnih knjig ni izrecno navedena, naj se zanjo nižja stopnja DDV ne bi mogla uporabljati. Navedeno trditev naj bi potrjevalo tudi besedilo člena 98(2), drugi pododstavek, ki iz uporabe nižjih stopenj DDV izrecno izključuje elektronsko opravljane storitve, in to, da je odbor za DDV sprejel smernice, v skladu s katerimi se nižje stopnje ne uporabljajo za dobavo digitalnih knjig.

Komisija tudi meni, da nižja stopnja v višini 3 %, torej nižja od najnižje stopnje, ki je s členom 99 Direktive o DDV določena na 5 %, za dobavo digitalnih knjig ne more biti zajeta z odstopanjem, določenim s členom 110 Direktive o DDV, niti ne more biti skladna s členom 114 te direktive.

(1) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1).

(2) Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 282/2011 z dne 15. marca 2011 o določitvi izvedbenih ukrepov za Direktivo 2006/112/ES o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 77, str. 1).
5.

Če je odgovor na vprašanji 1(b) in 3(b) pritrdilen: (a) Ali lahko zakonodajalec za ugotavljanje delovne dobe, ki jo je treba upoštevati, delavcu naloži obveznost sodelovanja (dolžnost sodelovanja) in prehod v nov sistem upoštevanja delovne dobe in napredovanja pogoji z izpolnitvijo te obveznosti? (b) Ali se lahko delavec, ki – čeprav bi lahko – ne sodeluje pri novi določitvi referenčnega datuma za napredovanje v skladu z novim, nediskriminatornim sistemom upoštevanja delovne dobe in napredovanja ter tako zavestno ne uporabi nediskriminatorne ureditve in prostovoljno ostane v okviru prejšnjega sistema upoštevanja delovne dobe in napredovanja, ki povzroča diskriminacijo na podlagi starosti, sklicuje na diskriminacijo na podlagi starosti v okviru prejšnjega sistema ali pa obstanek v prejšnjem sistemu, ki povzroča diskriminacijo na podlagi starosti, pomeni zlorabo pravice zgolj zaradi možnosti uveljavljanja denarnih zahtevkov?
SL Uradni list Evropske unije C 325/12

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landesgericht Frankfurt am Main (Nemčija) 31. julija 2013 – Vietnam Airlines Co. Ltd proti Brigitti Voss, Klausu-Jürgenu Vossu

(Zadeva C-431/13)

2013/C 325/20

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landesgericht Frankfurt am Main

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Vietnam Airlines Co. Ltd

Toženi stranki: Brigitta Voss, Klaus-Jürgen Voss

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali ima letalski potnik pravico do celotnega zneska odškodnine na podlagi člena 7 Uredbe št. 261/2004 (1) zaradi velike zamude, tudi če je tretji subjekt, ki ni letalski potnik, pred tem kot nadomestilo za zamudo letalskemu potniku plačal, ali pa je treba tako plačilo odšteti?

2. V primeru, da je treba tako plačilo odšteti: Ali to velja izključno za odškodninski zahtevek v smislu nacionalnega nemškega pravnega reda ali tudi za pravico do znižanja cene potovanja?

(1) Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL L 46, 17.2.2004, str. 1).
2.

Ali okvirni sporazum, uveljavljen z Direktivo 1999/70/ES, zlasti določba 3(1), nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki določa (člen 332 zakonika o plovbi) navedbo „trajanja“ pogodbe in ne „konca pogodbe“, in ali je v skladu z navedeno direktivo določitev trajanja pogodbe z navedbo konca pogodbe, do katerega bo nedvomno prišlo („največ 78 dni“), vendar pa ni natančno določeno, kdaj bo do tega prišlo?
SL Uradni list Evropske unije C 274/17

Tožba, vložena 24. julija 2013 – Evropska komisija proti Svetu Evropske unije

(Zadeva C-425/13)

2013/C 274/29

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: G. Valero Jordana, F. Castillo de la Torre, agenta)

Tožena stranka: Svet Evropske unije

Predlogi tožeče stranke

— razglasitev ničnosti člena 2, drugi stavek, in oddelka A dodatka/priloge k sklepu Sveta o pooblastitvi za začetek pogajanj o povezovanju sistema EU za trgovanje z emisijami s sistemom za trgovanje z emisijami v Avstraliji, ali podredno,

— razglasitev ničnosti sklepa Sveta in ohranitev učinkov izpodbijanega sklepa v primeru, da bo razglašen za ničnega v celoti, in

— naložitev plačila stroškov Svetu Evropske Unije.

Tožbena razloga in bistvene trditve

Prvi tožbeni razlog: Kršitev členov 13(2) PEU, 218, od (2) do (4), PDEU in 295 PDEU ter načela načela institucionalnega ravnovesja. Komisija trdi, da je Svet kršil člen 218 PDEU s tem, da je Komisiji enostransko predpisal podroben postopek, ki ustvarja ex novo pooblastila za Svet in obveznosti za Komisijo, ki ne temeljijo na navedeni določbi. Svet naj bi kršil tudi člen 13(2) PEU v povezavi s členom 218(4) PDEU in načelo institucionalnega ravnovesja, ker je razširil svoja pooblastila, ki jih ima na podlagi Pogodb, v škodo Komisije in Evropskega parlamenta.

Drugi tožbeni razlog: Kršitev člena 13(2) PEU in člena 218 PDEU ter načela institucionalnega ravnovesja, ker je v izpodbijanem sklepu določeno, da bo podrobna pogajalska stališča Unije določil posebni odbor Sveta. Člen 218(4) PDEU posebnemu odboru priznava le posvetovalno vlogo.
SL Uradni list Evropske unije C 298/4

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curte de Apel Cluj (Romunija) 31. julija 2013 – Casa Județeană de Pensii Cluj proti Attili Balazsu

(Zadeva C-432/13)

2013/C 298/06

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Curte de Apel Cluj

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Casa Județeană de Pensii Cluj

Tožena stranka: Attila Balazs

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba določbe člena 7(2)(c) Uredbe (EGS) št. 1408/71 (1) razlagati tako, da v okvir njihovega izvajanja spada dvostranski sporazum, sklenjen med državama članicama pred datumom, s katerim je začela veljati ta uredba, in s katerim sta se državi dogovorili, da preneha obveznost dajatev socialnega zavarovanja, ki jih je prva država dolgovala državljanom druge države, ki so imeli status političnih beguncev na ozemlju prve države in so se vrnili na ozemlje druge države, v zameno za plačilo pavšalnega zneska s strani prve države za plačilo pokojnin in za kritje obdobja, za katerega so bili v prvi državi vplačani prispevki za socialno zavarovanje?

(1) Uredba Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 35)
SL Uradni list Evropske unije C 274/11

Pritožba, ki jo je Simone Gbagbo vložila 15. julija 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 25. aprila 2013 v zadevi T-119/11, Simone Gbagbo proti Svetu

(Zadeva C-397/13 P)

2013/C 274/19

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Pritožnica: Simone Gbagbo (zastopnik: J.-C. Tchikaya, odvetnik)

Druge stranke v postopku: Svet Evropske unije, Evropska komisija, Republika Slonokoščena obala

Predlogi

— ugotovitev utemeljenosti pritožbe S. Gbagbo,

— razveljavitev izpodbijane sodbe,

— Sklep Sveta 2011/18/SZVP z dne 14. januarja 2011 o spremembi Sklepa Sveta 2010/656/SZVP (1), Uredba Sveta (ES) št. 25/2011 z dne 14. januarja 2011 o spremembi Uredbe (ES) št. 560/2005 (2), Sklep Sveta 2011/221/SZVP z dne 6. aprila 2011 o spremembi Sklepa 2010/656/SZVP o podaljšanju omejevalnih ukrepov proti Slonokoščeni obali (3) in Uredba Sveta (EU) št. 330/2011 z dne 6. aprila 2011 o uvedbi določenih posebnih omejevalnih ukrepov zoper nekatere osebe in subjekte glede na razmere v Slonokoščeni obali (4), naj se razglasijo za nične v delu, v katerem se nanašajo na pritožnico,

— Svetu naj se naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica v podporo pritožbi navaja dva pritožbena razloga.

Prvič, pritožnica trdi, da je Splošno sodišče zavrnilo tožbeni razlog, s katerim je zatrjevala kršitev obveznosti obrazložitve. Pritožnica Splošnemu sodišču namreč očita, da je presodilo, da je Svet navedel zadostno obrazložitev, čeprav je izpodbijana odločba temeljila le na stališču S. Gbagbo, „predsednice parlamentarne stranke FPI“.

Drugič, pritožnica trdi, da je Splošno sodišče storilo očitno napako presoje dejanskega stanja. Meni, da so ugotovitve oviranja procesa vzpostavitve miru in dosege sprave ter spodbujanje k javnemu razpihovanju sovraštva in nasilju napačne in niso podprte z dokazi.

(1) JO L 11, str. 36.

(2) JO L 11, str. 1.

(3) JO L 93, str. 20.

(4) JO L 93, str. 10.
SL Uradni list Evropske unije C 260/20

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshofs (Nemčija) 13. maja 2013 – Elena Recinto-Pfingsten proti Swiss International Air Lines AG

(Zadeva C-259/13)

2013/C 260/34

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesgerichtshofs

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Elena Recinto-Pfingsten

Tožena stranka: Swiss International Air Lines AG

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba (1) Sporazum med Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o zračnem prometu z dne 21. junija 1999, kakor je bil spremenjen s Sklepom št. 2/2010 (2) Odbora Skupnosti in Švice za zračni promet z dne 26. novembra 2010, razlagati tako, da Uredba (ES) št. 261/2004 (3) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 v skladu s svojim členom 3(1)(a) velja tudi za potnike, ki z letališč v Švici odhajajo v tretjo državo?

(1) Sporazum med Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o zračnem prometu – Zaključni akti – Skupna pojasnila – Informacija o začetku veljavnosti sedmih sporazumov s Švicarsko konfederacijo na področjih svobode gibanja, zračnega prometa, železniškega in cestnega prevozu potnikov in blaga, nekaterih vidikov vladnih naročil, znanstvenega in tehnološkega sodelovanja, vzajemnega priznavanja ugotavljanja skladnosti in trgovine s kmetijskimi proizvodi (UL 2002 L 114, str. 73).

(2) Sklep št. 2/2010 Skupnega odbora skupnosti in Švice za zračni promet, ki je bil ustanovljen na podlagi Sporazuma med Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o zračnem prometu z dne 26. novembra 2010 o nadomestitvi Priloge k Sporazumu med Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o zračnem prometu (UL L 347, str. 54).

(3) Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek, 8 str. 10).
—

Ugotovi, da Romunija s tem, da ni sprejela vseh zakonskih in drugih predpisov, potrebnih za prenos členov 3(3) in (4), 4(2), 8, 9, od (1) do (7), 10(2) in (5), 13(1) in (5), 14(4) in (5)(b), 16(1), 25(5), 36(9), tretji poodstavek, 41(1)(d), (g) in (q), (3)(b) in (d), (6)(a) in (c), (10) in (12), 42(1), 43(1), (4) in (8) ter 48 Direktive 2009/73/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 2003/55/ES (1) in točke 1 Priloge I k tej direktivi, oziroma da Komisije o tem nikakor ni obvestila, ni izpolnila obveznosti iz člena 54(1) navedene direktive.
—

Sklep Komisije C(2010)4147 z dne 30. junija 2010 o zmanjšanju pomoči iz Kohezijskega sklada za te projekte (skupine projektov): „Oskrba prebivalstva v povodju reke Guadiana z vodo: okraj Andévalo“ (2000.ES.16.C.PE.133), „Sanacija in čiščenje porečja reke Guadalquivir: Guadaira, Aljarafe in EE NN PP Guadalquivir“ (2000.16.C.PE.066) in „Oskrba nadobčinskih sistemov z vodo v provincah Granada in Malaga“ (2000.ES.16.C.PE.061) naj se v navedenem delu razglasi za ničen; in
SL Uradni list Evropske unije C 252/16

Pritožba, ki so jo Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Bilbaína de Alquitranes, SA vložile 27. maja 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi razširjeni senat) z dne 7. marca 2013 v zadevi Rütgers Germany GmbH in drugi proti Evropski agenciji za kemikalije (ECHA), T-94/10

(Zadeva C-288/13 P)

2013/C 252/24

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnice: Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Bilbaína de Alquitranes, SA (zastopnik: K. Van Maldegem, odvetnik)

Druga stranka v postopku: Evropska agencija za kemikalije (ECHA)

Predlogi

Pritožnice Sodišču predlagajo, naj:

— sodbo Splošnega sodišča v zadevi T-94/10 razveljavi in

— odločbo ES/68/2009 Evropske agencije za kemikalije (ECHA) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) o identifikaciji antracenskega olja kot snovi, ki jo je treba v skladu s členom 59 Uredbe (ES) št. 1907/2006 (v nadaljevanju: REACH) (1) vključiti na seznam kandidatk, razglasi za nično ali

— podredno, zadevo vrne Splošnemu sodišču, ki naj odloči o ničnostni tožbi pritožnic, in

— tožeči stranki naloži plačilo stroškov tega postopka (vključno s stroški pred Splošnim sodiščem).

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnice navajajo, da je Splošno sodišče s tem, ko je zavrnilo njihovo tožbo za razglasitev delne ničnosti izpodbijane odločbe, kršilo pravo Skupnosti. Pritožnice med drugim trdijo, da je Splošno sodišče storilo več napak s tem, da je pravni okvir razlagalo tako, da velja za položaj pritožnic. Posledica tega je bilo, da je Splošno sodišče večkrat napačno uporabilo pravo, zlasti s tem, da je ugotovilo, da:

— se zadeva nanaša na zapletena znanstvena in tehnična dejstva in da pri identifikaciji antracenskega olja na podlagi njegovih sestavin v koncentraciji vsaj 0,1 % kot snovi, ki ima lastnosti PBT in vPvB, ni šlo za očitno napako,

— sestavin ni treba z ločeno odločbo ECHA na podlagi za to izvedene poglobljene ocene posamično identificirati kot snovi, ki majo lastnosti PBT in vPvB,

— člen 59(3) REACH in Priloga XV k tej uredbi nista bila kršena, ker informacije o nadomestnih snoveh niso bile navedene v Prilogi XV dokumentacije, in

— načelo enakega obravnavanja ni bilo kršeno.

Pritožnice zaradi navedenih razlogov trdijo, da je treba sodbo Splošnega sodišča v zadevi T-94/10 razveljaviti in izpodbijano odločbo razglasiti za nično.

(1) Uredba (ES) št. 1907/2006 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH), o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije ter spremembi Direktive 1999/45/ES ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES, UL L 396, str. 1.