SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

PAOLA MENGOZZIJA,

predstavljeni 22. septembra 2016 ( *1 )

Združene zadeve C‑248/15 P, C‑254/15 P in C‑260/15 P

Maxcom Ltd (C‑248/15 P),

Evropska komisija (C‑254/15 P),

Svet Evropske unije (C‑260/15 P)

proti

City Cycle Industries

„Pritožba — Trgovinska politika — Damping — Izvedbena uredba (EU) št. 501/2013 — Uvoz koles, med drugim poslanih s Šrilanke — Razširitev dokončne protidampinške dajatve, uvedene na uvoz koles s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na ta uvoz — Uredba (ES) št. 1225/2009 — Člena 13 in 18 — Izogibanje — Nesodelovanje dela proizvajalcev/izvoznikov, na katere se je nanašala preiskava — Dokaz o izogibanju — Niz skladnih indicev — Nezadostna obrazložitev“

1. Ti sklepni predlogi se nanašajo na tri pritožbe, s katerimi družba Maxcom Ltd, Evropska komisija in Svet Evropske unije Sodišču predlagajo, naj razveljavi sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 19. marca 2015, City Cycle Industries/Svet ( *2 ) (v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to člen 1(1) in (3) Izvedbene uredbe Sveta (EU) št. 501/2013 ( *3 ) (v nadaljevanju: sporna uredba) razglasilo za ničen v delu, v katerem se ta nanaša na družbo City Cycle Industries (v nadaljevanju: City Cycle), ki je v postopku pred Splošnim sodiščem nastopala kot tožeča stranka.

2. Ti sklepni predlogi so predstavljeni vzporedno s sklepnimi predlogi v zadevah Maxcom/Chin Haur Indonesia,, C‑247/15 P, Komisija/Chin Haur Indonesia, C‑253/15 in Svet/Chin Haur Indonesia, C‑259/15 P (v nadaljevanju: sklepni predlogi v zadevah Chin Haur), ki se nanašajo na tri pritožbe, ki so jih vložile iste pritožnice zoper sodbo Splošnega sodišča, Chin Haur Indonesia/Conseil, ( *4 ) ki je bila razglašena istega dne kot izpodbijana sodba in ki se nanaša na isto sporno uredbo. Vprašanja, ki se postavljajo v navedenih treh pritožbah, so podobna vprašanjem iz obravnavanih zadev. ( *5 )

3. V bistvu je Sodišče z vsemi temi zadevami dobilo priložnost, da pojasni zahteve v zvezi z dokazi, ki jih morata predložiti Komisija in Svet (v nadaljevanju: oba skupaj: instituciji), če želita dokazati obstoj izogibanja v skladu s členom 13 Uredbe Sveta (ES) št. 1225/2009 (v nadaljevanju: osnovna uredba) ( *6 ) v položaju, v katerem jima sodelovanje zavrne del proizvajalcev/izvoznikov, na katere se nanaša preiskava zaradi preprečevanja izogibanja.

I – Pravni okvir

4. Pravni okvir je podrobneje predstavljen v točkah od 5 do 10 mojih sklepnih predlogov v zadevah Chin Haur. Naj za potrebe tega postopka le opozorim, da člen 13 osnovne uredbe institucijama omogoča, da v nekaterih okoliščinah protidampinške dajatve, ki sta jih uvedli na uvoz izdelka s poreklom iz tretje države, razširita na uvoz podobnih izdelkov s poreklom zlasti iz druge tretje države, da bi tako preprečile izogibanje prvotnim protidampinškim ukrepom.

5. Iz opredelitve pojma izogibanja iz člena 13(1), tretji stavek, osnovne uredbe izhaja, da morajo biti za to, da se dokaže obstoj izogibanja, izpolnjeni štirje pogoji, in sicer: (i) obstajati mora sprememba v trgovinskih vzorcih med zadevno tretjo državo in Unijo, (ii) do te spremembe mora priti zaradi prakse, postopka ali dejavnosti, za katere ni zadostnega vzroka ali niso gospodarsko upravičeni, razen uvedba dajatve, (iii) obstajati morajo dokazi o škodi in (iv) obstajati morajo dokazi o dampingu. V obravnavanih zadevah se izpodbija le drugi od navedenih sestavnih elementov izogibanja. ( *7 )

6. Dalje, poudariti je treba tudi, da se lahko v skladu s členom 13(4) osnovne uredbe proizvajalcu/izvozniku zadevnega izdelka s poreklom iz zadevne države v preiskavi zaradi preprečevanja izogibanja odobri posamično izvzetje iz plačila dajatev za preprečevanje izogibanja, če v predpisanih rokih predloži zahtevek za izvzetje, ki so mu priložena ustrezna dokazila, in – kadar se prakse izogibanja izvajajo zunaj Unije – če sta izpolnjena dva pogoja: prvič, če lahko dokaže, da ni povezan z nobenim proizvajalcem, za katerega veljajo ukrepi, in drugič, če je bilo ugotovljeno, da ta proizvajalec ni vpleten v prakse izogibanja.

7. Nazadnje, člen 18(1) in (6) osnovne uredbe, naslovljen „Nesodelovanje“, določa, prvič, da se lahko „[v] primerih, ko katera koli stranka ne dovoli dostopa do informacij ali na kak drug način ne dobavi potrebnih informacij v [prepisanih] rokih […] […] ali pa močno ovira preiskavo, […] začasne ali dokončne ugotovitve, bodisi pozitivne ali negativne, naredijo na osnovi dostopnih dejstev“ ter, drugič, da je lahko, „[č]e zainteresirana stranka ne sodeluje ali pa sodeluje le delno, tako da se pomembne informacije zaradi tega zadržujejo, […] izid za to stranko manj ugoden, kot bi bil, če bi sodelovala“.

II – Dejansko stanje v sporih in sporna uredba

8. Dejansko stanje v sporih je podrobno predstavljeno v točkah od 1 do 28 izpodbijane sodbe, na katere napotujem. Naj za potrebe tega postopka le opozorim, da je Komisija leta 2012 z Uredbo ( *8 ) začela preiskavo v zvezi z morebitnim izogibanjem protidampinškim ukrepom, uvedenim z Uredbo (EU) št. 990/2011, ( *9 ) do katerega naj bi prišlo pri uvozu koles, med drugim poslanih s Šrilanke.

9. V okviru te preiskave je družba City Cycle predložila zahtevek za izvzetje na podlagi člena 13(4) osnovne uredbe. Komisija je v prostorih družbe City Cycle na Šrilanki opravila preveritveni obisk in navsezadnje zahtevek te družbe za izvzetje zavrnila. ( *10 )

10. Svet je 29. maja 2013 sprejel sporno uredbo.

11. V tej uredbi je v uvodnih izjavah od 35 do 42 Svet najprej navedel, da je šest šrilanških družb, ki so v obdobju poročanja predstavljale 69 % celotnega uvoza s Šrilanke v Unijo, predložilo zahtevek za izvzetje v skladu s členom 13(4) osnovne uredbe. Ena od teh družb je ustavila proizvodnjo koles na Šrilanki in umaknila zahtevek za izvzetje. Dve drugi družbi, ena od katerih je bila družba City Cycle, nista zadovoljivo sodelovali. Zato se podatki, ki sta jih predložili, niso upoštevali, ugotovitve v zvezi z njima pa so v skladu s členom 18 osnovne uredbe temeljile na dostopnih dejstvih.

12. Svet je nato ugotovil, da so v skladu s členom 13(1) osnovne uredbe izpolnjeni vsi pogoji za ugotovitev obstoja izogibanja. ( *11 )

13. Kar natančneje zadeva prakse izogibanja na Šrilanki, je Svet najprej preučil obstoj postopkov pretovarjanja. V zvezi s tem je v uvodnih izjavah od 77 do 79 sporne uredbe navedeno: „(77) Izvoz prvotno sodelujočih šrilanških družb je znašal 69 % celotnega šrilanškega izvoza v Unijo v obdobju poročanja. Za tri od šestih prvotno sodelujočih družb v preiskavi pretovarjanje ni bilo odkrito. V zvezi s preostalim izvozom sodelovanja ni bilo, kot je pojasnjeno v uvodnih izjavah od 35 do 42. (78) Zato je ob upoštevanju spremembe vzorca trgovanja, ugotovljene v uvodni izjavi 58, med Šrilanko in Unijo v smislu člena 13(1) osnovne uredbe ter ker se niso javili in/ali niso sodelovali vsi šrilanški proizvajalci/izvozniki, mogoče skleniti, da se izvoz teh proizvajalcev/izvoznikov lahko pripiše k praksam pretovarjanja. (79) Zato se obstoj pretovarjanja izdelkov kitajskega porekla prek Šrilanke potrdi.“

14. Svet je nato navedel, da obstoj dejavnosti sestavljanja v smislu člena 13(2) osnovne uredbe v Šrilanki ni bil ugotovljen. ( *12 )

15. V takih okoliščinah je Svet, prvič, ugotovil obstoj izogibanja prek postopkov pretovarjanja prek Šrilanke in dokončno protidampinško dajatev, določeno z Izvedbeno uredbo (EU) št. 990/2011, razširil na uvoz koles, poslanih s Šrilanke, ( *13 ) in drugič, dvema družbama, ena od katerih je bila družba City Cycle, ki ni sodelovala, zavrnil izvzetje v skladu s členom 13(4) osnovne uredbe. ( *14 )

III – Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba

16. Družba City Cycle je 9. avgusta 2013 pred Splošnim sodiščem vložila tožbo, s katero je predlagala razglasitev ničnosti člena 1(1) in (3) sporne uredbe.

17. Splošno sodišče je 8. oktobra 2013 ugodilo predlogu družbe City Cycle, naj se o zadevi odloči po hitrem postopku. ( *15 )

18. Predsednik sedmega senata Splošnega sodišča je s sklepom z dne 11. novembra 2013 ugodil predlogu Komisije za intervencijo v podporo predlogom Sveta. Ni pa se ji dovolilo vložiti intervencijske vloge. ( *16 ) Ker se je zadeva začela obravnavati po hitrem postopku, je Komisija 25. junija 2014 vložila predlog, naj se ji v okviru ukrepov procesnega vodstva dovoli vložitev intervencijske vloge. ( *17 ) Splošno sodišče je ta predlog zavrnilo.

19. Družbi Maxcom se je s sklepom z dne 16. julija 2014 dovolilo sodelovanje.

20. Družba City Cycle je v utemeljitev tožbe navedla pet razlogov. Natančneje, prvi tožbeni razlog se je nanašal na kršitev členov 13(1) in 18(1) osnovne uredbe. S prvim delom tega tožbenega razloga je družba City Cycle izpodbijala ugotovitev Sveta v zvezi z obstojem spremembe v trgovinskih vzorcih. Z drugim delom navedenega tožbenega razloga je družba City Cycle zlasti izpodbijala ugotovitev Sveta iz uvodne izjave 78 sporne uredbe v zvezi z izvajanjem postopkov pretovarjanja. ( *18 )

21. Komisija je na obravnavi izpodbijala dopustnost tožbe v celoti in trdila, da družba City Cycle ni šrilanška proizvajalka/izvoznica, ampak zgolj lokalna ponudnica, ki deluje za račun kitajskega podjetja.

22. Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi prvi del prvega tožbenega razloga in vse ostale tožbene razloge zavrnilo kot neutemeljene. Nasprotno pa je ugodilo drugemu delu prvega tožbenega razloga, zlasti prvemu očitku iz tega dela, ki se je nanašal na napako pri presoji iz uvodne izjave 78 sporne uredbe.

23. Splošno sodišče je v zvezi s tem v točkah od 82 do 97 izpodbijane sodbe najprej obravnavalo dokaze, ki jih je med obravnavo predložila družba City Cycle. Na podlagi navedene analize je menilo, da s temi dokazi ni bilo mogoče dokazati, da je bila družba City Cycle res šrilanška izvoznica ali da je izpolnjevala merila iz člena 13(2) osnovne uredbe.

24. Splošno sodišče je nato v točki 98 izpodbijane sodbe menilo, da Svet kljub vsemu ni imel nobenega indica, na podlagi katerega bi lahko v uvodni izjavi 78 sporne uredbe izrecno ugotovil, da je bila družba City Cycle vpletena v postopke pretovarjanja.

25. Nazadnje je Splošno sodišče v točki 99 izpodbijane sodbe menilo, da sicer ni mogoče izključiti, da je družba City Cycle med vsemi praksami, postopki ali dejavnostmi, za katere razen naložitve prvotne protidampinške dajatve ni obstajal drug zadostni razlog ali gospodarsko upravičenje v smislu člena 13(1), drugi pododstavek, osnovne uredbe, opravljala postopke pretovarjanja. Vendar je menilo, da ta družba ni dokazala, da je bila šrilanška proizvajalka ali da je izpolnjevala merila iz člena 13(2) osnovne uredbe, zato Svet ni mogel samodejno ugotoviti obstoja pretovarjanj družbe City Cycle, saj ta možnost iz osnovne uredbe ali sodne prakse nikakor ne izhaja.

26. Splošno sodišče je zato ugotovilo, da je treba ugoditi prvemu očitku iz drugega dela prvega tožbenega razloga, ne da bi bilo treba obravnavati preostale tri očitke, ki jih je družba City Cycle navedla v okviru istega dela tega tožbenega razloga. Zato je člen 1(1) in (3) sporne uredbe razglasilo za ničen. ( *19 )

IV – Predlogi strank

27. Družba Maxcom, Komisija in Svet s pritožbami Sodišču predlagajo, naj razveljavi izpodbijano sodbo, zavrne tožbo na prvi stopnji in družbi City Cycle naloži plačilo stroškov. Komisija in Svet podredno predlagata še, naj se zadeva vrne Splošnemu sodišču v ponovno odločanje, odločitev o stroških v obeh postopkih pa naj se pridrži.

28. Družba City Cycle Sodišču predlaga, naj pritožbe zoper izpodbijano sodbo v celoti zavrne ter naj družbi Maxcom, Komisiji in Svetu naloži plačilo stroškov. Če bi moralo Sodišče izpodbijano sodbo razveljaviti, mu družba City Cycle podredno predlaga, naj odloči o njeni tožbi na prvi stopnji, sprejme tri očitke iz drugega dela prvega tožbenega razloga, ki ju je navedla pred Splošnim sodiščem, ter razglasi delno ničnost člena 1(1) in (3) sporne uredbe v delu, v katerem se s tema določbama protidampinška dajatev, uvedena na uvoz koles s poreklom iz Kitajske, razširja na družbo City Cycle in zavračat zahtevek za njeno izvzetje.

V – Analiza

29. Družba Maxcom navaja dva pritožbena razloga zoper izpodbijano sodbo – prvega primarno, drugega pa podredno – Komisija navaja štiri pritožbene razloge, Svet pa dva. Pritožbeni razlogi, navedeni v vseh treh pritožbah, se v veliki meri prekrivajo in jih je v bistvu mogoče združiti v štiri skupine.

30. Prvič, Komisija trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker ni preizkusilo nedopustnosti tožbe družbe City Cycle po uradni dolžnosti. ( *20 ) Drugič, družba Maxcom, Komisija in Svet trdijo, da je Splošno sodišče pri uporabi člena 13(1) osnovne uredbe večkrat napačno uporabilo pravo. ( *21 ) Tretjič, Komisija in Svet trdita, da izpodbijana sodba ni zadostno obrazložena in da je obrazložitev protislovna; Svet v istem okviru trdi še, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva. ( *22 ) Četrtič, Komisija trdi, da je Splošno sodišče kršilo njene procesne pravice. ( *23 )

31. Četrti pritožbeni razlog Komisije, ki se nanaša na kršitev njenih procesnih pravic, je z dejanskega in pravnega vidika enak tretjemu pritožbenemu razlogu, ki ga je ta institucija navedla v zadevi C‑253/15 P, Komisija/Chin Haur Indonesia, v kateri so sklepni predlogi predstavljeni vzporedno s sklepnimi predlogi glede obravnavanih zadevah. Zato za predstavitev trditev Komisije in razlogov, iz katerih je treba po mojem mnenju ta pritožbeni razlog zavrniti, napotujem na točke od 102 do 111 sklepnih predlogov v zadevah Chin Haur.

A – Prvi pritožbeni razlog Komisije v zadevi C‑254/15 P: napaka, ki naj bi jo storilo Splošno sodišče, ker ni preizkusilo dopustnosti tožbe družbe City Cycle po uradni dolžnosti

1. Trditve strank

32. Komisija izpodbija analizo iz točk od 42 do 44 izpodbijane sodbe, na podlagi katere je Splošno sodišče zavrnilo ugovor nedopustnosti, ki ga je zoper tožbo družbe City Cycle uveljavljala na obravnavi. Splošnemu sodišču očita zlasti, da je napačno uporabilo pravo, ker nedopustnosti te tožbe ni preizkusilo po uradni dolžnosti.

33. Prvič, Komisija meni, da je odločitev Splošnega sodišča, da ne preizkusi dopustnosti tožbe, v nasprotju s sodno prakso Sodišča, v skladu s katero mora sodišče Unije nedopustnost preizkusiti po uradni dolžnosti. Drugič, to, da je lahko Komisija ugovor nedopustnosti uveljavljala šele na obravnavi, naj bi bilo posledica odločitve Splošnega sodišča, da ji ne dovoli vložiti intervencijske vloge. Tretjič, Komisija trdi, da spis vsebuje dovolj dokazov, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti, da v zvezi z dopustnostjo tožbe družbe City Cycle obstajajo resni dvomi in ne le domneve Tudi Splošno sodišče je ugotovilo, da ta družba ni dokazala, da je proizvajalka ali izvoznica koles.

34. Družba City Cycle izpodbija trditve Komisije.

2. Presoja

35. Splošno sodišče je v točkah od 41 do 45 izpodbijane sodbe zavrnilo ugovor nedopustnosti, ki ga je na obravnavi podala Komisija. V zvezi s tem je navedlo, da Svet ni uveljavljal ugovora nedopustnosti, zato tudi Komisija kot intervenientka takega ugovora v skladu s sodno prakso ni mogla uveljavljati. Splošno sodišče je ugotovilo tudi, da je Komisija na obravnavi podala zgolj domneve, in sicer v zelo pozni fazi sodnega postopka, ne da bi v podporo očitku o nedopustnosti tožbe predložila nove dokaze.

36. V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso intervenient ugovora nedopustnosti tožbe, ki ni bil naveden v predlogih tožene stranke, ne more uveljavljati, ( *24 ) zato sodišču Unije takega ugovora ni treba preučiti.

37. Vendar je nedopustnost ničnostne tožbe zaradi neobstoja procesnega upravičenja razlog javnega reda, ( *25 ) ki ga mora sodišče Unije preučiti po uradni dolžnosti. ( *26 )

38. V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče v nasprotju s trditvami Komisije preučilo dopustnost tožbe ob upoštevanju trditev, ki jih je ta navedla na obravnavi. V točki 44 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče ugotovilo, da te trditve v zvezi z odnosi med družbo City Cycle in kitajskim podjetjem, na katere se je sklicevala Komisija, niso bile podkrepljene z novimi dokazi, s katerimi bi bilo mogoče izpodbijati dopustnost tožbe družbe City Cycle.

39. Vsekakor – kot poudarja družba City Cycle – je ta družba sodelovala v zadevni preiskavi zaradi preprečevanja izogibanja, sporna uredba jo posamično zadeva kot izvoznico koles s Šrilanke v Unijo, posamično pa sta ji bila v izvedbeni uredbi zavrnjeni tudi korist zaradi sodelovanja in izvzetje iz dajatev. V takih okoliščinah menim, da ni mogoče dvomiti o tem, da jo sporna uredba neposredno in posamično zadeva. ( *27 )

40. Iz tega sledi, da Komisija ne more trditi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je zavrnilo ugovor nedopustnosti, ki ga je uveljavljala na obravnavi. Zato menim, da je treba prvi pritožbeni razlog te institucije v zadevi C‑254/15 P zavrniti.

B – Pritožbeni razlogi v zvezi z napačno uporabo člena 13(1) osnovne uredbe

1. Trditve strank

41. Družba Maxcom, Komisija in Svet trdijo, da so bile pri sklepanju iz točk od 98 do 99 izpodbijane sodbe, na podlagi katerega je Splošno sodišče sporno uredbo razglasilo za nično, storjene različne napake pri uporabi prava, kar zadeva uporabo člena 13(1) osnovne uredbe.

42. Na prvem mestu družba Maxcom Splošnemu sodišču očita, da je očitno napačno uporabilo člen 13(1) osnovne uredbe, ker je menilo, da Svet na podlagi ugotovitve, da družba City Cycle ni bila resnična šrilanška proizvajalka in da ni opravljala postopkov sestavljanja, ki bi presegali mejne vrednosti, določene v členu 13(2) te uredbe, ni mogel skleniti, da je bila ta družba udeležena pri pretovarjanju. Družba Maxcom zato meni, da bi moralo Sodišče ugotovitve Splošnega sodišča v zvezi z drugim delom prvega tožbenega razloga razglasiti za nične.

43. Prvič, družba Maxcom trdi, da presoja iz točk 98 in 99 izpodbijane sodbe temelji na temeljno napačnem razumevanju člena 13(1) osnovne uredbe in v bistvu nagrajuje družbo City Cycle, ker je v preiskavi predložila nepopolne, protislovne in nepreverljive informacije. Ob upoštevanju besedila tega člena naj bi bilo obstoj postopkov pretovarjanja mogoče ugotoviti v okoliščinah, kot so te iz obravnavane zadeve, v katerih je družba City Cycle uvažala dele s poreklom iz Kitajske in izvažala kolesa v Unijo, ne da bi pri tem dokazala, da je proizvajalka ali da njeni postopki sestavljanja presegajo mejne vrednosti, določene v členu 13(2) te uredbe. Poleg tega naj presoja Splošnega sodišča ne bi bila v skladu niti s ciljem osnovne uredbe, in sicer zaščito industrije Unije pred dampinškim uvozom iz tretjih držav, niti z ustaljeno sodno prakso, v skladu s katero imata instituciji Unije v okviru protidampinških preiskav široko diskrecijsko pravico.

44. Drugič, družba Maxcom trdi, da so ugotovitve iz točk 98 in 99 izpodbijane sodbe v nasprotju z ugotovitvami Splošnega sodišča v zvezi z drugim tožbenim razlogom družbe City Cycle, v okviru katerih je Splošno sodišče, prvič, navedlo, da so informacije, ki jih je predložila družba City Cycle, pomanjkljive, in drugič, zavrnilo očitek, da je Svet kršil člen 18 osnovne uredbe, načelo sorazmernosti in obveznost obrazložitve v zvezi z ugotovitvami nesodelovanja družbe City Cycle.

45. Na drugem mestu Komisija in Svet trdita, da v izpodbijani sodbi Splošno sodišče izhaja iz implicitne predpostavke, da člen 13(1) osnovne uredbe zahteva, da instituciji dokažeta, da je vsak proizvajalec/izvoznik v državi, v kateri poteka preiskava, vpleten v prakse pretovarjanja. Taka razlaga naj bi bila napačna. Prvič, taka razlaga naj bi bila v nasprotju z obveznostjo, da se pogoji, navedeni v členu 13(1) osnovne uredbe, presojajo na ravni države, ne pa na ravni posameznih izvoznikov. Drugič, zaradi take razlage naj bi člen 13(4) osnovne uredbe postal povsem brezpredmeten. Tretjič, s to razlago naj bi se pojem „praksa izogibanja“ zamenjal z enim od izrazov te prakse, in sicer pretovarjanjem. Institucijama pa naj ne bi bilo treba posebej dokazati obstoja natančno določenih praks izogibanja. Četrtič, Splošno sodišče naj bi pri presoji različnih tožbenih razlogov uporabilo protislovne razlage pojma prakse izogibanja.

46. Na tretjem mestu družba Maxcom, Komisija in Svet trdijo, da ugotovitve Splošnega sodišča iz točk 98 in 99 niso pravno zadostne za ugotovitev kršitve člena 13(1) osnovne uredbe. Namreč, tudi če bi Svet napačno uporabil pravo, ker je – kot je navedeno v izpodbijani sodbi – menil, da je bila družba City Cycle vpletena v postopke pretovarjanja, naj bi ta institucija na podlagi dokazov v zvezi s preostalimi šrilanškimi proizvajalci/izvozniki in spremembe v trgovinskih vzorcih kljub temu pravilno sklenila, da je prek Šrilanke potekalo pretovarjanje. Pravna veljava dejstva, da je Svet ugotovil, da je bilo več proizvajalcev/izvoznikov, ki na Šrilanki niso sodelovali, vpletenih v pretovarjanja, naj namreč ne bi bila omajana, tudi če bi se štelo, da je ta ugotovitev v zvezi z enim od njih napačna. Splošno sodišče naj bi s trditvijo, da je ugotovitev pretovarjanja za enega proizvajalca povzročila nezakonitost celotnega niza indicev, na katerem je temeljil sklep v zvezi z obstojem praks pretovarjanja na ravni države, izkrivilo pomen uvodne izjave 78 sporne uredbe in kršilo člen 13(1) osnovne uredbe.

47. Družba City Cycle izpodbija trditve družbe Maxcom, Komisije in Sveta.

2. Presoja

a) Povzetek načel iz sodne prakse v zvezi s predpisi Unije, ki urejajo izogibanje

48. V točkah od 42 do 54 sklepnih predlogov v zadevah Chin Haur sem z vidika sodne prakse Sodišča podrobno analiziral predpise Unije, ki urejajo izogibanje, zato napotujem na to analizo. Naj za potrebe tega postopka zgolj najprej opozorim, da iz sodne prakse izhaja, da dokazno breme v zvezi z obstojem izogibanja in, natančneje, v zvezi z vsemi štirimi njegovimi sestavnimi deli iz člena 13(1), tretji stavek, osnovne uredbe, navedenimi v točki 5 teh sklepnih predlogov, nosita instituciji. ( *28 )

49. Dalje, v navedenih sklepnih predlogih sem poudaril, da iz logike in sistematike predpisov Unije, ki urejajo izogibanje, izhaja, da je namen analize, s katero se preveri, ali so vsi štirje pogoji iz člena 13(1) osnovne uredbe izpolnjeni, dokazati obstoj izogibanja protidampinškim dajatvam na ravni države, v zvezi s katero je bila uvedena preiskava zaradi preprečevanja izogibanja. Nasprotno pa se poseben položaj posameznih proizvajalcev/izvoznikov upošteva v okviru analize na podlagi člena 13(4) osnovne uredbe. ( *29 )

50. V istih sklepnih predlogih sem ugotovil, da iz sodb Simon, Evers & Co. ( *30 ) in APEX ( *31 ) izhaja, da je v primeru nesodelovanja vseh strank, na katere se nanaša preiskava zaradi preprečevanja izogibanja, dokazni standard, ki ga morata instituciji izpolniti, da dokažeta izogibanje, precej nižji. Sodišče je tako znižanje priznalo ob upoštevanju možnosti iz člena 18(1) in (6) osnovne uredbe, ki določa, da se na podlagi dostopnih dejstev lahko sprejmejo celo dokončne ugotovitve in se stranka, ki ne sodeluje ali sodeluje le delno, obravnava manj ugodno, kot bi se, če bi sodelovala. Tako se lahko v takih primerih instituciji opreta na niz skladnih indicev, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti obstoj izogibanja v smislu člena 13(1) osnovne uredbe. ( *32 )

51. Vendar pa je Sodišče v istih sodbah pojasnilo tudi, da zakonodajalec Unije ni hotel določiti pravne domneve, na podlagi katere bi bilo mogoče iz nesodelovanja zainteresiranih ali zadevnih strank neposredno sklepati o obstoju izogibanja in s katero bi bila institucijama tako odvzeta vsaka dolžnost dokazovanja. ( *33 )

52. V točki 69 sklepnih predlogov v zadevah Chin Haur sem tudi menil, da temeljni razlog za razlago, ki jo je podalo Sodišče v sodbah Simon, Evers & Co. in APEX v primerih popolnega nesodelovanja, in sicer zahteva, da se ne ogrozi učinkovitosti ukrepov trgovinske zaščite Unije, ( *34 ) v celoti velja, tudi če zainteresirana podjetja, ki niso sodelovala v preiskavi, tvorijo večinski delež uvoza zadevnega izdelka v Unijo.

53. Ta sodna praksa se po mojem mnenju torej uporablja v primeru, kot je tisti iz obravnavane zadeve, ko je delež proizvajalcev/izvoznikov, ki so resnično sodelovali v preiskavi zaradi preprečevanja izogibanja, le 25 % skupnih uvozov zadevnega izdelka s Šrilanke v Unijo. ( *35 ) Menim torej, da se lahko instituciji, kadar je raven nesodelovanja tako visoka, za to, da pravno zadostno dokažeta obstoj sestavnih elementov izogibanja – in, natančneje, za to, da dokažeta, da je do spremembe v trgovinskih vzorcih prišlo zaradi praks izogibanja – opreta na niz skladnih indicev. ( *36 )

b) Kršitev člena 13(1) osnovne uredbe

54. V obravnavani zadevi je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ugodilo drugemu delu prvega tožbenega razloga družbe City Cycle, ki se je nanašal na kršitve členov 13(1) in 18(1) osnovne uredbe. Čeprav Splošno sodišče v upoštevnih točkah izpodbijane sodbe ni izrecno navedlo, katere določbe je po njegovem mnenju Svet v sporni uredbi kršil, je ničnost te uredbe nujno utemeljilo na kršitvi navedenih določb.

55. Natančneje, Splošno sodišče je v točki 98 te sodbe ugotovilo, da Svet ni imel nobenega indica, na podlagi katerega bi lahko v uvodni izjavi 78 sporne uredbe izrecno sklenil, da je bila družba City Cycle vpletena v postopke pretovarjanja.

56. Kot izhaja iz točke 13 teh sklepnih predlogov, je Svet v uvodni izjavi 78 sporne uredbe sklenil, da se izvoz proizvajalcev/izvoznikov, ki niso sodelovali v preiskavi, lahko pripiše praksam pretovarjanja na podlagi dveh elementov: prvič, ker je bil ugotovljen obstoj spremembe v trgovinskih vzorcih med Šrilanko in Unijo, in drugič, „ker se niso javili in/ali niso sodelovali vsi šrilanški proizvajalci/izvozniki“. Svet je zgolj na podlagi ugotovitve iz uvodne izjave 78 sporne uredbe v uvodni izjavi 79 iste uredbe sklenil, da „se [je] obstoj pretovarjanja izdelkov kitajskega porekla prek Šrilanke potrdi[l]“.

57. Besedilo uvodnih izjav 78 in 79 me napeljuje na dve ugotovitvi.

58. Na prvem mestu ugotavljam, da se Svet drugače kakor to, kar je storil v isti uredbi v zvezi z Indonezijo – državo, na katero so se nanašale zadeve Chin Haur – v zvezi s Šrilanko pri ugotovitvi obstoja praks pretovarjanja na ravni države v skladu s členom 13(1) osnovne uredbe ni oprl na ugotovitev v zvezi s posameznim proizvajalcem. ( *37 )

59. Uvodna izjava 78 sporne uredbe namreč ne vsebuje nobene izrecne ugotovitve, kot je tista iz uvodne izjave 62 iste uredbe, ki bi kazala na to, da je Svet na podlagi posamične analize sklenil, da je bila v prakse izogibanja prek postopkov pretovarjanja vpletena natančno določena družba. ( *38 ) V navedeni uvodni izjavi 78 so taki postopki zgolj pripisani podjetjem, ki niso sodelovala, obstoj teh postopkov pa je bil izpeljan iz obeh elementov, navedenih v točki 56 teh sklepnih predlogov: prvič, ugotovitve obstoja spremembe v trgovinskih vzorcih, in drugič, nesodelovanja večine šrilanških proizvajalcev/izvoznikov.

60. Vendar je treba na drugem mestu ugotoviti, da iz teh dveh elementov, s katerima je Svet utemeljil svoj sklep – če se upoštevata posamično ali skupaj – ni mogoče izpeljati niti vpletenosti posameznega gospodarskega subjekta v prakse izogibanja, natančneje postopke pretovarjanja, niti obstoja takih praks na ravni države. Svet zgolj na podlagi teh dveh elementov torej ni mogel skleniti, da je bil drugi pogoj za obstoj izogibanja – in sicer, da je do spremembe v trgovinskih vzorcih prišlo zaradi praks, postopkov ali dejavnosti, za katere razen uvedbe dajatve ni zadostnega vzroka ali niso gospodarsko upravičeni – dokazan. ( *39 )

61. Prvi od teh dveh elementov, to je obstoj spremembe v trgovinskih vzorcih, ni namreč nič drugega kot prvi pogoj za obstoj izogibanja. Torej ga kot takega ni mogoče obravnavati kot indic za obstoj drugega od teh pogojev, saj morata instituciji nasprotno dokazati, da so izpolnjeni vsi pogoji za obstoj izogibanja. ( *40 )

62. Kar zadeva drugega od teh dveh preostalih elementov, to je nesodelovanje proizvajalcev/izvoznikov, ki opravijo 75 % uvoza v Unijo, iz sodne prakse, navedene v točki 51 teh sklepnih predlogov, izhaja, da zgolj na podlagi nesodelovanja, ob neobstoju kakršnih koli drugih dokazov, še ne more predpostavljati obstoja izogibanja. Torej Svet ne more zgolj iz nesodelovanja dela – pa čeprav večinskega – zainteresiranih proizvajalcev/izvoznikov neposredno izpeljati, da so bili ti vpleteni v prakse izogibanja.

63. Kot izhaja iz točk 50, 52 in 53 teh sklepnih predlogov, je v primeru, kot je tisti iz obravnavane zadeve, ko zainteresirane osebe, ki niso sodelovale v preiskavi, tvorijo večinski delež uvoza zadevnega izdelka v Unijo, dokazno breme v zvezi z izogibanjem, ki ga nosita instituciji, sicer res precej omiljeno. Toda čeprav institucijama v takih okoliščinah ni treba dokazati obstoja točno določenih praks izogibanja, morata vseeno razpolagati vsaj nekaterimi elementi, za katere se zdi, da kažejo na obstoj takih praks. ( *41 )

64. Vendar v obravnavani zadevi – razen elementov, navedenih v uvodni izjavi 78 sporne uredbe (sprememba v trgovinskih vzorcih in nesodelovanje) – niti iz sporne uredbe niti iz spisa ne izhaja, da bi imeli instituciji še druge elemente, ki bi kazali na obstoj praks izogibanja in zlasti postopkov pretovarjanja. Ravno nasprotno, Komisija je v odgovoru na vprašanje, ki ji ga je postavilo Sodišče na obravnavi, izrecno potrdila, da sta se instituciji za ugotovitev obstoja praks izogibanja na ravni Šrilanke oprli izključno na ta elementa.

65. Glede na navedeno menim, da družba Maxcom, Komisija in Svet Splošnemu sodišču ne morejo upravičeno očitati, da je storilo napako, ker je menilo, da je Svet kršil člen 13(1) osnovne uredbe, in je zato sporno uredbo razglasilo za nično.

66. Tega sklepa ni mogoče omajati niti z različnimi trditvami, navedenimi v pritožbah.

67. Na prvem mestu družba Maxcom trdi, da je v okoliščinah, kot so te iz obravnavane zadeve, mogoče skleniti, da je bila družba City Cycle vpletena v postopke pretovarjanja. Vendar sem v zvezi s tem v točkah 58 in 59 teh sklepnih predlogov navedel, da je Svet – v nasprotju z ugotovitvami v zvezi z Indonezijo – sklep, da so na Šrilanki obstajale prakse izogibanja na ravni države v smislu člena 13(1), tretji stavek, osnovne uredbe (natančneje postopki pretovarjanja na Šrilanki), utemeljil zgolj na posamični ugotovitvi v zvezi z enim proizvajalcem/izvoznikom (natančneje družbo City Cycle). Svet je obstoj takih praks izpeljal iz zgolj dveh elementov, navedenih v točkah 56 in 59 teh sklepnih predlogov, s katerima – kot je bilo že navedeno – takega sklepa ni bilo mogoče utemeljiti. Iz tega izhaja, da se Svet – tudi ob predpostavki, da je bilo na podlagi elementov iz spisa teoretično mogoče skleniti, da je bila družba City Cycle vpletena v postopke pretovarjanja – pri izpeljavi sklepa v zvezi z obstojem praks izogibanja na ravni države ni oprl na tako ugotovitev. Ker sklep Sveta ni temeljil na zadostnih elementih za njegovo podkrepitev, Splošnemu sodišču v takih okoliščinah ni mogoče očitati, da je ugotovilo, da je navedena institucija kršila člen 13(1) osnovne uredbe.

68. Družba Maxcom nato navaja trditve v zvezi z domnevnimi protislovji v izpodbijani sodbi. ( *42 ) Vendar moram v zvezi s tem ugotoviti, da okoliščina, da so bile informacije, ki jih je družba City Cycle predložila med preiskavo, nezadostne in ne kažejo na resnično sodelovanje ter da se je zato Splošno sodišče strinjalo s tem, da je Svet zavrnil zahtevek družbe City Cycle za izvzetje na podlagi člena 13(4) osnovne uredbe, nikakor ni v nasprotju z ugotovitvijo iz točk od 60 do 65 teh sklepnih predlogov, da Splošno sodišče ni storilo napake, ker je menilo, da je Svet kršil člen 13(1) osnovne uredbe. ( *43 )

69. Na drugem mestu za zavrnitev trditev Komisije in Sveta, povzetih v točki 45 teh sklepnih predlogov, zadostuje ugotovitev, da temeljijo na napačni razlagi izpodbijane sodbe in torej na napačni predpostavki. Splošno sodišče namreč v nobeni točki te sodbe ni menilo, da morata instituciji pozitivno dokazati, da je vsak posamezni proizvajalec/izvoznik vpleten v postopke pretovarjanja.

70. Na tretjem mestu, kar zadeva očitke, povzete v točki 46 teh sklepnih predlogov, s katerimi se izpodbija zadostnost sklepov Splošnega sodišča za razglasitev ničnosti sporne uredbe, iz ugotovitev iz točk od 60 do 65 teh sklepnih predlogov izhaja, da jih je treba zavrniti.

71. Ob upoštevanju navedenega menim, da je treba pritožbene razloge, ki so jih navedli družba Maxcom, Komisija in Svet v zvezi s tem, da je Splošno sodišče napačno uporabilo člen 13(1) osnovne uredbe, zavrniti.

C – Pritožbeni razlogi v zvezi z nezadostno obrazložitvijo, protislovno obrazložitvijo in izkrivljanjem dejstev

1. Trditve strank

72. Komisija in Svet v tretjem oziroma drugem pritožbenem razlogu izpodbijata obrazložitev izpodbijane sodbe. Svet se sklicuje še na izkrivljanje dejstev.

73. Na prvem mestu instituciji trdita, da v izpodbijani sodbi ni pojasnjeno, zakaj je Svet kršil člen 13(1) osnovne uredbe. Prvič, v izpodbijani sodbi naj ne bi bilo navedeno, ali je napaka, ki jo je storil Svet, zgolj navadna napaka pri presoji ali je to očitna napaka pri presoji. Drugič, Splošno sodišče naj ne bi pojasnilo, zakaj na podlagi dokazov, ki so mu bili predloženi, vključno z dostopnimi dejstvi, ni mogoče skleniti, da je bila družba City Cycle vpletena v dejavnosti pretovarjanja.

74. Na drugem mestu Komisija meni, da je obrazložitev izpodbijane sodbe protislovna. V zvezi s tem ta institucija navaja, da iz točke 97 izpodbijane sodbe izhaja, da z dokazi, ki jih je predložila družba City Cycle, ni mogoče dokazati, da je bila ta družba šrilanška izvoznica ali da je izpolnjevala merila, določena s členom 13(2) osnovne uredbe. Komisija se v zvezi s tem sprašuje, kako je mogoče, da se s temi dokazi – če je iz njih razvidno, da je družba City Cycle vpletena v izogibanje prek praks sestavljanja – ne dokazuje, da je bila vpletena tudi v postopke pretovarjanja.

75. Svet podredno še trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo dokazana dejstva. Prvič, ker je bilo pretovarjanje na ravni države ustrezno dokazano in ker zahtevek družbe City Cycle za izvzetje ni bil utemeljen, Svet meni, da je bil edini sklep, ki ga je lahko Splošno sodišče izpeljalo iz dejstev, ta, da je bila družba City Cycle vpletena v postopke pretovarjanja. Ker je Splošno sodišče sklenilo drugače, naj bi izkrivilo dejstva. Drugič, to izkrivljanje naj bi bilo razvidno tudi iz sklepov iz izpodbijane sodbe v zvezi z zahtevkom družbe City Cycle za izvzetje, saj se z njimi izključuje možnost, da bi ta družba izpolnjevala pogoje za to, da bi se zaradi sestavljanja v državi, na katero se nanaša preiskava, štelo, da so izdelki lokalnega porekla.

2. Presoja

76. Na prvem mestu je treba v zvezi z očitki, ki se nanašajo na nezadostno obrazložitev, opozoriti, da mora v skladu z ustaljeno sodno prakso obrazložitev sodbe jasno in nedvoumno izražati sklepanje Splošnega sodišča, tako da se zainteresirane osebe lahko seznanijo z utemeljitvijo sprejete odločbe in da se Sodišču omogoči sodni nadzor. Obveznost obrazložitve, ki je Splošnemu sodišču naložena s členom 36 in členom 53, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, je izpolnjena, če obrazložitev, tudi če je implicitna, zainteresiranim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi, zakaj Splošno sodišče ni sprejelo njihovih trditev, Sodišču pa, da razpolaga z zadostnimi elementi za izvajanje nadzora. ( *44 )

77. Vendar iz točk od 54 do 55 teh sklepnih predlogov – pa tudi iz izpodbijane sodbe – izhaja, da je mogoče sklepanje, na podlagi katerega je Splošno sodišče razglasilo delno ničnost sporne uredbe v delu, v katerem se nanaša na družbo City Cycle, čeprav ga ni podrobno razvilo, nedvoumno izpeljati iz navedene sodbe, tako da lahko Sodišče opravi sodni nadzor. Menim torej, da s tega vidika ni mogoče šteti, da izpodbijana sodba ni dovolj obrazložena.

78. Kar zadeva preostale očitke, je po mojem mnenju treba ugotoviti, prvič, da očitka v zvezi s tem, da izpodbijana sodba ni zadostno obrazložena, saj v njej ni pojasnjeno, ali je napaka ki jo je storil Svet, navadna napaka pri presoji ali očitna napaka pri presoji, ni mogoče sprejeti. Čeprav je namreč seveda zaželeno, da Splošno sodišče v svojih sodbah navede merilo sodnega nadzora, ki ga uporablja, še ni mogoče šteti, da sodba ni zadostno obrazložena zgolj zato, ker Splošno sodišče v njej ni izrecno navedlo tega merila. Ker pa instituciji nista vsebinsko izpodbijali uporabe napačnega merila sodnega nadzora, temveč se njuni očitki nanašajo zgolj na nezadostno obrazložitev, ( *45 ) vprašanje, ali je bilo merilo, ki je bilo v izpodbijani sodbi konkretno uporabljeno, napačno, ni predmet teh pritožb.

79. Drugič, sprejeti ni mogoče niti očitka, da Splošno sodišče ni pojasnilo, zakaj na podlagi dokazov, ki so mu bili predloženi, vključno z dostopnimi dejstvi, ni mogoče skleniti, da je bila družba City Cycle vpletena v dejavnosti pretovarjanja. Iz sodne prakse namreč izhaja, da Sodišče ni pristojno za to, da od Splošnega sodišča zahteva, da obrazloži vsako svojo izbiro, kadar v podporo svoji odločitvi neki dokaz upošteva bolj od drugega. Če bi odločilo drugače, bi to za Sodišče pomenilo, da bi presojo teh dokazov, ki jo je opravilo Splošno sodišče, nadomestilo s svojo, kar pa ni v njegovi pristojnosti. ( *46 )

80. Na drugem mestu, kar zadeva očitek v zvezi s protislovno obrazložitvijo, menim, da temelji na napačnem razumevanju izpodbijane sodbe. Splošno sodišče namreč v točki 97 izpodbijane sodbe nikakor ni navedlo, da dokazi, ki jih je predložila družba City Cycle, kažejo na to, da je bila ta družba vpletena v izogibanje prek praks sestavljanja.

81. Na tretjem mestu, kar zadeva očitke Sveta v zvezi z izkrivljanjem dejstev, je treba opozoriti, da iz sodne prakse izhaja, da mora biti tako izkrivljanje očitno razvidno iz listin v spisu, ne da bi bilo treba na novo presojati dejstva in dokaze. ( *47 )

82. Vse trditve Sveta temeljijo na predpostavki, da je bil dokazan obstoj postopkov pretovarjanja na ravni države v smislu člena 13(1) osnovne uredbe. Vendar je iz točk od 60 do 65 teh sklepnih predlogov razvidno, da je Splošno sodišče po mojem mnenju upravičeno menilo, da ni tako. To pomeni, da je predpostavka, na kateri temelji očitek Sveta, napačna. Torej Splošno sodišče – v nasprotju s trditvami Sveta – ni izkrivilo dejstev.

83. Menim, da iz navedenega izhaja, da je treba tretji pritožbeni razlog Komisije iz zadeve C‑254/15 P in drugi pritožbeni razlog Sveta iz zadeve C‑260/15 P zavrniti.

84. Glede na navedeno menim, da je treba pritožbe družbe Maxcom, Komisije in Sveta v celoti zavrniti.

VI – Stroški

85. Člen 184(2) Poslovnika določa, da če pritožba ni utemeljena, o stroških odloči Sodišče. V skladu s členom 138(1) Poslovnika, ki se uporablja za pritožbeni postopek na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.

86. Če se bo Sodišče strinjalo z mojo presojo v zvezi s temi tremi združenimi pritožbami, družba Maxcom, Komisija in Svet s svojimi pritožbami ne bodo uspele. Ker je družba City Cycle predlagala, naj se jim naloži plačilo stroškov, Sodišču predlagam, naj družbi Maxcom, Komisiji in Svetu naloži plačilo stroškov, ki jih je družba City Cycle priglasila na prvi stopnji in v teh pritožbenih postopkih.

VII – Predlog

87. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj odloči: 1. Pritožbe se zavrnejo. 2. Družbi Maxcom Ltd, Evropski komisiji in Svetu Evropske unije se naloži plačilo stroškov, ki jih je družba City Cycle Industries priglasila v postopku na prvi stopnji in teh postopkih.

( *1 ) Jezik izvirnika: francoščina

( *2 ) T‑413/13, EU:T:2015:164.

( *3 ) Izvedbena uredba z dne 29. maja 2013 o razširitvi dokončne protidampinške dajatve, uvedene z Izvedbeno uredbo (EU) št. 990/2011 na uvoz koles s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na uvoz koles, poslanih iz Indonezije, Malezije, Šrilanke in Tunizije, ne glede na to, ali so deklarirani kot izdelek s poreklom iz Indonezije, Malezije, Šrilanke in Tunizije ali ne (UL 2013, L 153, str. 1),

( *4 ) T‑412/13, EU:T:2015:163.

( *5 ) Zaradi jedrnatosti se bom v teh sklepnih predlogih večkrat skliceval na podrobnejšo analizo iz sklepnih predlogov v zadevah Chin Haur.

( *6 ) Uredba Sveta (ES) št. 1225/2009 z dne 30. novembra 2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL 2009, L 343, str. 51, in popravek v UL 2010, L 7, str. 22), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 765/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. junija 2012 (UL 2012, L 237, str. 1).

( *7 ) V obravnavani zadevi je bil namreč v izpodbijani sodbi dokončno ugotovljen obstoj preostalih treh elementov, ki se v teh postopkih ne izpodbija.

( *8 ) Uredba Komisije (EU) št. 875/2012 z dne 25. septembra 2012 o začetku preiskave glede možnega izogibanja protidampinškim ukrepom, uvedenim z Izvedbeno uredbo (EU) št. 990/2011 na uvoz koles s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, z uvozom koles, poslanim iz Indonezije, Malezije, Šrilanke in Tunizije, ne glede na to, ali je deklariran kot s poreklom iz Indonezije, Malezije, Šrilanke in Tunizije ali ne, in o registraciji takšnega uvoza (UL 2012, L 258, str. 21).

( *9 ) Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 990/2011 z dne 3. oktobra 2011 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz koles s poreklom iz Ljudske republike Kitajske po pregledu zaradi izteka ukrepa v skladu s členom 11(2) Uredbe (ES) št. 1225/2009 (UL 2011, L 261, str. 2). Za sklicevanja na prejšnje uredbe glej točke od 2 do 6 izpodbijane sodbe.

( *10 ) V zvezi s tem glej podrobneje točke od 8 do 18 izpodbijane sodbe.

( *11 ) Glej uvodne izjave od 45 do 58, od 77 do 79 ter 92 (v zvezi z nezadostno obrazložitvijo ali neobstojem kakršnega koli drugega vzroka ali gospodarske upravičenosti razen namere izogibanja veljavnim protidampinškim ukrepom), od 93 do 96 (v zvezi z izničenjem popravljalnih učinkov teh ukrepov) in od 107 do 110 (v zvezi z obstojem dampinga glede na predhodno ugotovljeno normalno vrednost) sporne uredbe.

( *12 ) Glej uvodne izjave od 80 do 82 sporne uredbe.

( *13 ) Glej uvodne izjave od 115 do 117 ter člen 1(1) in (3) sporne uredbe.

( *14 ) Glej uvodno izjavo 126 in člen 1(1) sporne uredbe.

( *15 ) Glej člen 76a Poslovnika Splošnega sodišča, ki je veljal v času poteka postopka pred tem sodiščem.

( *16 ) Ta odločitev je bila sprejeta na podlagi člena 76a(2), drugi pododstavek, Poslovnika Splošnega sodišča, ki je veljal v času postopka pred tem sodiščem.

( *17 ) Člen 76a(2), drugi pododstavek, Poslovnika Splošnega sodišča, ki je veljal v času poteka postopka pred tem sodiščem, določa, da lahko v primeru obravnave zadeve po hitrem postopku intervenient vloži intervencijsko vlogo vloži le, če mu Splošno sodišče to dovoli v okviru ukrepov procesnega vodstva, sprejetih v skladu s členom 64 tega poslovnika. Predlog Komisije je temeljil na zadnjenavedeni določbi.

( *18 ) Drugi tožbeni razlog se je nanašal na kršitev člena 18 osnovne uredbe, načela sorazmernosti in obveznosti obrazložitve. Zadeval je ugotovitev Sveta, da družba City Cycle ni sodelovala. Tretji tožbeni razlog se je nanašal na kršitve načel skrbnega ravnanja in dobrega upravljanja, člen 18(4) osnovne uredbe in pravico družbe City Cycle do obrambe. Namen tega tožbenega razloga je bil dokazati, da Svet, prvič, te družbe ni ustrezno obvestil o tem, da namerava zavrniti njen zahtevek za izvzetje, in drugič, ji ni dovolil popolnega dostopa do spisa. Četrti tožbeni razlog se je nanašal na kršitev načela enakega obravnavanja. Peti tožbeni razlog se je nanašal na kršitev člena 13(1) osnovne uredbe in načelo enakega obravnavanja ter je zadeval ugotovitev Sveta glede obstoja dampinga.

( *19 ) Glej točki 100 in 185 izpodbijane sodbe.

( *20 ) Prvi pritožbeni razlog Komisije v zadevi C‑254/15 P.

( *21 ) Prvi in drugi pritožbeni razlog družbe Maxcom v zadevi C‑248/15 P, drugi pritožbeni razlog Komisije v zadevi C‑254/15 P in prvi pritožbeni razlog Sveta v zadevi C‑260/15 P.

( *22 ) Tretji pritožbeni razlog Komisije v zadevi C‑254/15 P in drugi pritožbeni razlog Sveta v zadevi C‑260/15 P.

( *23 ) Četrti pritožbeni razlog Komisije v zadevi C‑254/15 P.

( *24 ) Sodba z dne 1. julija 2008, Chronopost in La Poste/UFEX in drugi (C‑341/06 P in C‑342/06 P, EU:C:2008:375, točka 67 in navedena sodna praksa).

( *25 ) Glej zlasti sodbo z dne 29. aprila 2004, Italija/Komisija (C‑298/00 P, EU:C:2004:240, točka 35), in sklep predsednika Sodišča z dne 24. marca 2009, Cheminova in drugi/Komisija (C‑60/08 (R), neobjavljen, EU:C:2009:181, točka 31).

( *26 ) Glej sodbo z dne 24. marca 1993, CIRFS in drugi/Komisija (C‑313/90, EU:C:1993:111, točka 23 in navedena sodna praksa). V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v členu 150 Poslovnika pojasnjeno, da lahko Sodišče po uradni dolžnosti kadar koli odloči, ali morda niso izpolnjene absolutne procesne predpostavke. Poleg tega iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da mora sodišče Unije po uradni dolžnosti preizkusiti razloge javnega reda (glej zlasti sodbe z dne 2. aprila 1998, Komisija/Sytraval in Brink's France (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, točka 67); z dne 8. decembra 2011, KME Germany in drugi/Komisija (C‑272/09 P, EU:C:2011:810), in z dne 19. decembra 2013, Siemens/Komisija (C‑239/11 P, C‑489/11 in C‑498/11 P, neobjavljena, EU:C:2013:866, točka 321). V zvezi s tem glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Philips Lighting Poland in Philips Lighting/Svet (C‑511/13 P, EU:C:2015:206, točka 56).

( *27 ) V zvezi s tem glej sodbo z dne 18. septembra 2014, Valimar (C‑374/12, EU:C:2014:2231, točka 30 in navedena sodna praksa). Za pregled sodne prakse v zvezi s procesnim upravičenjem za izpodbijanje sklepov na področju protidampinških ukrepov na splošno glej točko 92 in naslednje sklepnih predlogov generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Philips Lighting Poland in Philips Lighting/Svet (C‑511/13 P, EU:C:2015:206).

( *28 ) Glej sodbo z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 35) in točko 45 sklepnih predlogov v zadevah Chin Haur.

( *29 ) Glej točke od 46 do 48 sklepnih predlogov v zadevah Chin Haur.

( *30 ) Sodba z dne 4. septembra 2014 (C‑21/13, EU:C:2014:2154).

( *31 ) Sodba z dne 17. decembra 2015 (C‑371/14, EU:C:2015:828).

( *32 ) Glej sodbi z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točke od 30 do 37), in z dne 17. decembra 2015, APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828, točke od 62 do 69); glej točke 49, 50 in 52 sklepnih predlogov v zadevah Chin Haur.

( *33 ) Glej sodbi z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 36), in z dne 17. decembra 2015, APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828, točka 68); glej točko 51 sklepnih predlogov v zadevah Chin Haur.

( *34 ) Glej sodbi z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 37), in z dne 17. decembra 2015, APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828, točka 69).

( *35 ) Ta podatek ni razviden iz sporne uredbe, ampak ga je predložila Komisija na obravnavi.

( *36 ) Glej točko 69 sklepnih predlogov v zadevah Chin Haur.

( *37 ) Glej točko 49 teh sklepnih predlogov.

( *38 ) Glej uvodni izjavi 62 in 64 sporne uredbe ter točke 56, 57 in 75 sklepnih predlogov v zadevah Chin Haur.

( *39 ) V zvezi s tem glej tudi analizo iz točke 87 sklepnih predlogov v zadevah Chin Haur.

( *40 ) Glej točko 48 teh sklepnih predlogov in sklica iz opombe 28.

( *41 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 53), za podrobnejšo analizo pa točki 70 in 71 sklepnih predlogov v zadevah Chin Haur.

( *42 ) Glej točko 44 teh sklepnih predlogov.

( *43 ) V zvezi s povezavami med odstavkoma 1 in 4 člena 13 osnovne uredbe glej točko 49 teh sklepnih predlogov. Glej tudi točko 48 in opombo 36 sklepnih predlogov v zadevah Chin Haur.

( *44 ) V tem smislu glej zlasti sodbo z dne 10. aprila 2014, Areva in drugi/Komisija (C‑247/11 P in C‑253/11 P, EU:C:2014:257, točki 54 in 55).

( *45 ) Komisija v okviru drugega pritožbenega razloga, ki se nanaša na napačno uporabo člena 13(1) osnovne uredbe, najprej navaja, da izpodbijana sodba ni dovolj obrazložena, kar zadeva razloge, iz katerih naj bi bila z izpodbijano uredbo kršena ta določba, nato pa kot napačno uporabo prava opredeljuje okoliščino, da „v izpodbijani sodbi sploh ni naveden standard sodnega nadzora in da v njej zlasti ni pojasnjeno, ali je Svet storil navadno napako pri presoji ali očitno napako pri presoji“. Vendar Komisija v tem okviru svojih trditev tega očitka ni dodatno razvila, ampak se „za podrobnejšo analizo“ izrecno sklicuje na svoj drugi pritožbeni razlog, ki se nanaša na nezadostno obrazložitev. Ugotoviti pa je treba, da dejstva, da se kot napačna uporaba prava opredeli to, da Splošno sodišče ni navedlo merila sodnega nadzora, pri čemer ta opredelitev – razen splošnega sklicevanja na pritožbeni razlog v zvezi z nezadostno obrazložitvijo – ni utemeljena s trditvijo ali obrazložitvijo, ni mogoče razlagati kot samostojni očitek,, ki se nanaša na to, da je Splošno sodišče preseglo raven zahtevanega sodnega nadzora, ki se mu priznava s sodno prakso, in da je tako kršilo diskrecijsko pravico, ki se institucijama priznava s sodno prakso (sodba z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 29 in navedena sodna praksa)). V takih okoliščinah ta očitek Komisije v bistvu sovpada z očitkom v zvezi z nezadostno obrazložitvijo, ki je bil predmet analize v tej točki. V zvezi s tem iz člena 168(1)(d) Poslovnika Sodišča izhaja, da morajo pritožnice dovolj razviti trditve, ki jih navedejo v podporo pritožbam.

( *46 ) Glej zlasti sodbo z dne 16. februarja 2012, Svet in Komisija/Interpipe Niko Tube in Interpipe NTRP (C‑191/09 P in C‑200/09 P, EU:C:2012:78, točka 161).

( *47 ) Glej sodbo z dne 2. junija 2016, Photo USA Electronic Graphic/Svet (C‑31/15 P, EU:C:2016:390, točka 52 in navedena sodna praksa).