SODBA SODIŠČA (sedmi senat)
z dne 14. julija 2022 *
„Pritožba  –  Kohezijski sklad in Evropski sklad za regionalni razvoj (ESRR)  –  Uredba (EU)  
št. 1303/2013  –  Stopnja sofinanciranja, ki se uporablja  –  Sprememba stopnje, do katere je prišlo 
med predložitvijo končnega zahtevka za vmesno plačilo in sprejetjem obračuna  –  
Načeli enoletnosti obračuna in prepovedi retroaktivnosti “
V zadevi C-401/21 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 29. junija 2021 ,
Romunija, ki jo zastopata L.-E. Baţagoi in E. Gane, agentki,
pritožnica,
druga stranka v postopku je
Evropska komisija, ki jo zastopata A. Armenia in S. Pardo Quintillán, agentki,
tožena stranka na prvi stopnji,
SODIŠČE (sedmi senat),
v sestavi F. Biltgen, v funkciji predsednika senata, N. Wahl, sodnik, in M. L. Arastey Sahún 
(poročevalka), sodnica,
generalna pravobranilka: L. Medina,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez 
sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
SLZbirka odločb sodne prakse
* Jezik postopka: romunščina.
ECLI:EU:C:2022:564                                                                                                          1
Sodbo
1 Romunija s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 
14. aprila 2021 , Romunija/Komisija (T-543/19 , EU:T:2021:193 , v nadaljevanju: izpodbijana 
sodba), s katero je to zavrnilo njeno tožbo za razglasitev delne ničnosti Sklepa Komisije 
C(2019) 4027 final z dne 23. maja 2019 (v nadaljevanju: sporni sklep) o sprejetju obračuna in 
izračunu zneska v breme Kohezijskega sklada in Evropskega sklada za regionalni razvoj (ESRR) za 
obračunsko leto 2017/2018 in za operativni program CCI 2014RO16M1OP001, naslovljen „Velika 
infrastruktura“ ob uporabi stopnje sofinanciranja za prvo in drugo prednostno os tega 
operativnega programa v višini 75 %, ne pa 85 %.
Pravni okvir
2 Člen 1 Uredbe (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013
o skupnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, 
Kohezijskem skladu, Evropskem kmetijskem skladu za razvoj podeželja in Evropskem skladu za 
pomorstvo in ribištvo, o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem 
socialnem skladu, Kohezijskem skladu in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo ter 
o razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 (UL 2013, L 347, str. 320, in popravki v UL 2016, 
L 200, str. 140; UL 2016, L 342, str. 106, in UL 2018, L 194, str. 162), kakor je bila spremenjena 
z Uredbo (EU, Euratom) 2018/1046 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. julija 2018
(UL 2018, L 193, str. 1) (v nadaljevanju: Uredba št. 1303/2013), določa:
„Ta uredba določa splošna pravila, ki se uporabljajo za [ESRR], Evropski socialni sklad (ESS), 
Kohezijski sklad, Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja (EKSRP) in Evropski sklad za 
pomorstvo in ribištvo (ESPR), ki delujejo na podlagi skupnega okvira (v nadaljnjem besedilu: evropski 
strukturni in investicijski skladi - skladi ESI). […]
Tretji del določa splošna pravila, ki urejajo ESRR, ESS (v nadaljnjem besedilu skupaj: strukturna 
sklada) in Kohezijski sklad glede nalog, prednostnih ciljev in organizacije strukturnih skladov in 
Kohezijsk[ega] sklad[a] (skladi), meril, ki jih morajo izpolnjevati države članice in regije za 
upravičenost do podpore iz skladov ESI, razpoložljivih finančnih virov in meril za njihovo 
dodeljevanje.
Četrti del določa splošna pravila, ki se uporabljajo za sklade in ESPR glede upravljanja in nadzora, 
finančnega upravljanja, računovodstva in finančnih popravkov.
[…]“
3 Člen 2, točka 4, te uredbe določa:
„V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[…]
(4) ,pravila za posamezne sklade‘, pomenijo določbe določene v, ali oblikovane na podlagi tretjega 
in četrtega dela te uredbe ali iz uredbe, ki ureja enega ali več skladov ESI iz četrtega odstavka 
člena 1“.
2                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:564SODBA Z DNE 14. 7. 2022 – ZADEVA C-401/21 P 
ROMUNIJA /KOMISIJA
4 Člen 120 navedene uredbe, naslovljen „Določitev stopenj sofinanciranja“, določa:
„1. Z odločitvijo Komisije o sprejetju operativnega programa se določi stopnja sofinanciranja in 
največji znesek podpore iz skladov za vsako prednostno os. Če prednostna os zadeva več kot eno 
kategorijo regij ali več kot en sklad, odločitev Komisije po potrebi določi stopnjo sofinanciranja po 
kategorijah regij in skladih.
2.V sklepu Komisije se za vsako prednostno os določi, ali se stopnja sofinanciranja za prednostno 
os uporablja za:
(a)skupne upravičene izdatke, vključno z javnimi in zasebnimi izdatki, ali
(b)upravičene javne izdatke.
3.Stopnja sofinanciranja na ravni vsake prednostne osi in, kjer je primerno, glede na kategorijo 
regije ali sklad, operativnega programa pri cilju ,naložbe za rast in delovna mesta‘ ne presega:
(a)85 % za Kohezijski sklad;
[…]
Komisija opravi pregled, da oceni upravičenost ohranitve te stopnje sofinanciranja iz drugega 
pododstavka po 30. juniju 2017 in po potrebi predloži zakonodajni predlog pred 30. junijem 2016.
[…]“
5 Člen 130 iste uredbe, naslovljen „Splošna pravila za izračun vmesnih plačil in končno plačilo“, 
v odstavku 1 določa:
„Komisija kot vmesno plačilo povrne 90 % zneska, ki izhaja iz uporabe stopnje sofinanciranja za vsako 
prednostno nalogo iz odločitve, s katero se sprejme operativni program, za upravičene izdatke za 
prednostno nalogo, vključeno v zahtevek za izplačilo. Komisija v skladu s členom 139 določi preostale 
zneske, ki jih je potrebno povrniti kot vmesna plačila ali izterjati.“
6 Člen 131(1) Uredbe št. 1303/2013 določa:
„Zahtevki za plačilo morajo za vsako prednostno nalogo vključevati:
(a)skupni znesek upravičenih izdatkov, ki so jih imeli upravičenci in so bili plačani pri izvajanju 
operacij, kakor je vnesen v računovodskem sistemu organa za potrjevanje;
(b)skupni znesek javnih izdatkov, nastalih pri izvajanju operacij, kakor je vnesen 
v računovodskem sistemu organa za potrjevanje.
[…]“
ECLI:EU:C:2022:564                                                                                                                  3SODBA Z DNE 14. 7. 2022 – ZADEVA C-401/21 P 
ROMUNIJA /KOMISIJA
7 Člen 135 te uredbe, naslovljen „Roki za predložitev zahtevkov za vmesna plačila in njihovo 
plačilo“, določa:
„1. Organ za potrjevanje v skladu s členom 131(1) redno vlaga zahtevek za vmesno plačilo, ki 
zajema zneske, vnesene v njegov računovodski sistem v danem obračunskem letu. Lahko pa 
organ za potrjevanje takšne zneske vključi v zahtevke za plačilo, ki se predložijo v naslednjih 
obračunskih letih, kadar je po njegovem mnenju to potrebno.
2.Organ za potrjevanje vloži končni zahtevek za vmesno plačilo do 31. julija po koncu 
predhodnega obračunskega leta in v vsakem primeru pred prvim zahtevkom za vmesno plačilo za 
naslednje obračunsko leto.
3.Prvi zahtevek za vmesno plačilo se predloži, ko Komisija v skladu s členom 124 prejme uradno 
obvestilo o imenovanju organa upravljanja in organa za potrjevanje.
4.Vmesna plačila za operativni program se ne izvedejo, če Komisiji ni bilo poslano letno poročilo 
o izvajanju v skladu s pravili za posamezen sklad.
5.Komisija glede na razpoložljiva sredstva izplača vmesno plačilo najpozneje v 60 dneh od 
datuma, ko zabeleži zahtevek za izplačilo.“
8 Člen 137 navedene uredbe, ki ureja pripravo računovodskih izkazov, določa:
„1. Komisiji se predložijo računovodski izkazi iz točke (a) člena 63(5) in iz člena 63(6) [Uredbe 
(EU, Euratom) št. 966/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o finančnih 
pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES, Euratom) 
št. 1605/2002 (UL 2012, L 298, str. 1)] za vsak operativni program. Izkazi zajemajo obračunsko 
leto in na ravni vsake prednostne osi, in kjer je ustrezno, sklada in kategorije regij, vključujejo:
(a)skupni znesek upravičenih izdatkov, vnesenih v računovodske sisteme organa za potrjevanje, 
ki je bil vključen v zahtevo za izplačilo, predloženo Komisiji v skladu s členo[m] 131 in 
člen[om] 135(2) do 31. julija v letu, ki sledi obračunskemu letu, skupni znesek ustreznih javnih 
izdatkov, ki so nastali pri izvajanju operacij, in skupni znesek ustreznih plačil upravičencem iz 
člena 132(1);
[…]
(d)za vsako prednostno nalogo uskladitev izdatkov iz točke (a) in izdatkov, prijavljenih v istem 
obračunskem letu v zahtevkih za izplačilo, skupaj z obrazložitvijo kakršnih koli razlik.
2.Kadar država članica iz računovodskih izkazov izključi izdatke, ki so bili predhodno vključeni 
v zahtevek za vmesno plačilo za dano obračunsko leto, ker se trenutno ocenjuje njihova 
zakonitost in pravilnost, se lahko ti izdatki ali del teh izdatkov, za katere se izkaže, da so zakoniti in 
pravilni, vključijo v zahtevek za vmesno plačilo za naslednja obračunska leta.
[…]“
4                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:564SODBA Z DNE 14. 7. 2022 – ZADEVA C-401/21 P 
ROMUNIJA /KOMISIJA
9 Člen 139 iste uredbe, naslovljen „Preverjanje in sprejetje obračuna“, določa:
„1. Komisija pregleda dokumente, ki jih predložijo države članice v skladu s členom 138. Države 
članice na zahtevo Komisije zagotovijo vse potrebne dodatne informacije, na podlagi katerih lahko 
Komisija do roka iz člena 84 ugotovi, ali so obračuni popolni, natančni in verodostojni.
2.Komisija potrdi tiste obračune, glede katerih lahko ugotovi, da so popolni, natančni in 
verodostojni. Takšno odločitev Komisija sprejme, kadar revizijski organ predloži revizijsko 
mnenje brez pridržka glede popolnosti, natančnosti in verodostojnosti obračunov, razen če ima 
Komisija na voljo specifične dokaze, da je revizijsko mnenje o obračunih nezanesljivo.
[…]
6.Komisija na podlagi potrjenih obračunov izračuna znesek v breme skladov in ESPR za zadevno 
obračunsko leto in posledične prilagoditve v zvezi s plačili državam članicam. Pri tem upošteva:
(a)zneske iz proračunskih [računovodskih] izkazov iz točke (a) člena 137(1), za katere se uporabi 
stopnja sofinanciranja za vsako prednostno nalogo;
(b)skupni znesek plačil Komisije v navedenem obračunskem letu, ki je sestavljen iz:
(i)zneska vmesnih plačil Komisije v skladu s členom 130(1) in členom 24 ter
(ii)plačanega zneska letnega predplačila iz člena 134(2).
7.Po izračunu na podlagi odstavka 6 Komisija obračuna ustrezno letno predplačilo in v 30 dneh 
po potrditvi zadevnih obračunov izplača vse neporavnane dodatne zneske. Kadar je potrebno 
znesek izterjati od države članice, se to stori z nalogom za izterjavo, ki ga izda Komisija in ki se, 
kjer je mogoče, izvrši s pobotom zneskov, ki pripadajo zadevni državi članici v okviru naknadnih 
izplačil za isti operativni program. Takšna izterjava ne pomeni finančnega popravka in ne 
zmanjšuje podpore iz skladov in ESPR, namenjene operativnemu programu. Izterjani znesek 
pomeni namenski prejemek v skladu s členom 177(3) [Uredbe št. 966/2012].
[…]“
Dejansko stanje
10 Splošno sodišče je dejansko stanje spora predstavilo v točkah od 1 do 10 izpodbijane sodbe, za 
potrebe tega postopka pa ga je mogoče povzeti, kot sledi.
11 Komisija je z Izvedbenim sklepom C(2015) 4823 final z dne 9. julija 2015 (v nadaljevanju: 
izvedbeni sklep iz leta 2015), sprejetim na podlagi člena 29(4) in člena 96(10) Uredbe 
št. 1303/2013, potrdila nekatere elemente operativnega programa CCI 2014RO16M1OP001, 
naslovljen „Velika infrastruktura“ zaradi pridobivanja podpore iz ESRR in Kohezijskega sklada, in 
sicer na podlagi cilja v zvezi z naložbami za rast in zaposlovanje v Romuniji za obdobje od 
1. januarja 2014 do 31. decembra 2020 (v nadaljevanju: operativni program). Ta program je 
vseboval osem prednostnih osi.
12 V členu 4(3) izvedbenega sklepa iz leta 2015 v povezavi s Prilogo II k temu sklepu je bila stopnja 
sofinanciranja za prvo in drugo prednostno os tega programa določena na 75 % ter je bilo 
pojasnjeno, da se ta stopnja uporablja za upravičene javne izdatke.
ECLI:EU:C:2022:564                                                                                                                  5SODBA Z DNE 14. 7. 2022 – ZADEVA C-401/21 P 
ROMUNIJA /KOMISIJA
13 Romunski organi so 6. julija 2018 Komisiji v skladu s členom 135(2) Uredbe št. 1303/2013 
predložili končni zahtevek za vmesno plačilo v zvezi z operativnim programom za obračunsko 
leto 2017/2018.
14 Komisija je z Izvedbenim sklepom C(2018) 8890 final z dne 12. decembra 2018 (v nadaljevanju: 
izvedbeni sklep iz leta 2018), sprejetim na podlagi člena 96(10) Uredbe št. 1303/2013, zlasti 
spremenila Prilogo II k izvedbenemu sklepu iz leta 2015 s tem, da je povečala stopnjo 
sofinanciranja za prvo in drugo prednostno os operativnega programa na 85 %.
15 Na sestanku, ki je 15. januarja 2019 potekal med romunskimi organi in Komisijo, so ti organi 
zaprosili, naj se za obračunsko leto 2017/2018 uporabi stopnja sofinanciranja v višini 85 % za 
prvo in drugo prednostno os operativnega programa, kot je določena v izvedbenem sklepu iz 
leta 2018, namesto stopnje sofinanciranja v višini 75 %, določene v izvedbenem sklepu iz 
leta 2015. Komisija je v odgovor na to prošnjo navedla, da smernice iz dokumenta z naslovom 
„Smernice za države članice o pripravi, preverjanju in potrjevanju računovodskih izkazov“ 
v različici, ki jo je Komisija pripravila 3. decembra 2018 , nasprotujejo uporabi stopnje 
sofinanciranja v višini 85 %, ki je določena v izvedbenem sklepu iz leta 2018, za navedeno 
obračunsko leto.
16 Romunski organi so 15. februarja 2019 Komisiji v skladu s členom 138(a) Uredbe št. 1303/2013 
predložili računovodske izkaze operativnega programa za obračunsko leto 2017/2018.
17 Romunski organi so z dopisoma z dne 8. marca in 13. maja 2019 pri Komisiji ponovno zaprosili za 
uporabo stopnje sofinanciranja v višini 85 % za prvo in drugo prednostno os operativnega 
programa za obračunsko leto 2017/2018.
18 Komisija je z dopisom z dne 17. maja 2019 romunskim organom potrdila, da se stopnja 
sofinanciranja v višini 85 % za prvo in drugo prednostno os operativnega programa ni uporabljala 
za obračunsko leto 2017/2018. Natančneje, pojasnila je, da se v okviru programskega obdobja 
2014–2020 in v skladu z usmeritvami iz smernic, navedenih v točki 15 te sodbe, vsaka 
sprememba stopnje sofinanciranja na podlagi načela enoletnosti obračuna uporablja le za tekoča 
in prihodnja obračunska leta.
19 Komisija je 23. maja 2019 sprejela sporni sklep, s katerim je ta institucija na eni strani v skladu 
s členom 139(2) in (3) Uredbe št. 1303/2013 potrdila obračun operativnega programa za 
obračunsko leto 2017/2018, na drugi strani pa na podlagi potrjenega obračuna izračunala znesek 
v breme Kohezijskega sklada in ESRR za navedeno obračunsko leto v skladu s členom 139(6) te 
uredbe. Iz priloge k temu sklepu je razvidno, da je Komisija pri izračunu navedenega zneska 
uporabila stopnjo sofinanciranja v višini 75 % za prvo in drugo prednostno os operativnega 
programa, kot je določena v izvedbenem sklepu iz leta 2015.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
20 Romunija je 30. julija 2019 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo, s katero je 
predlagala razglasitev ničnosti spornega sklepa v delu, v katerem je Komisija za prvo in drugo 
prednostno os operativnega programa uporabila stopnjo sofinanciranja v višini 75 %, in ne 85 %.
6                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:564SODBA Z DNE 14. 7. 2022 – ZADEVA C-401/21 P 
ROMUNIJA /KOMISIJA
21 Romunija je v utemeljitev tožbe navedla dva tožbena razloga, od katerih se je prvi nanašal na 
kršitev člena 120(3) in člena 139(6) Uredbe št. 1303/2013 ter načela varstva legitimnih 
pričakovanj, drugi pa na kršitev obveznosti obrazložitve iz člena 296, drugi odstavek, PDEU in 
načela dobrega upravljanja.
22 Splošno sodišče je ta tožbena razloga štelo za neutemeljena, zato je z izpodbijano sodbo tožbo 
v celoti zavrnilo.
23 Splošno sodišče je, zlasti kar zadeva prvi del prvega tožbenega razloga, ki se je nanašal na kršitev 
člena 120(3) in člena 139(6) Uredbe št. 1303/2013, ta del zavrnilo, pri čemer je v točkah od 29 do 
51 izpodbijane sodbe najprej podalo jezikovno, sistematično in teleološko razlago zadnjenavedene 
določbe, nato pa je v točkah od 53 do 71 izpodbijane sodbe preučilo trditve, ki jih je Romunija 
navedla v podporo tezi, da je stopnja sofinanciranja, ki se uporablja v skladu s členom 139(6)(a) 
Uredbe št. 1303/2013, tista, ki velja ob sprejetju obračuna.
Predlogi strank
24 Romunija s pritožbo Sodišču predlaga, naj:
– izpodbijano sodbo razveljavi;
– dokončno odloči o tožbi, vloženi pri Splošnem sodišču, tako da razglasi ničnost spornega sklepa 
v delu, v katerem je Komisija za prvo in drugo prednostno os operativnega programa uporabila 
stopnjo sofinanciranja v višini 75 %, in ne 85 %, podredno pa, naj zadevo vrne v razsojanje 
Splošnemu sodišču, da to odloči o tožbi, ter
– Komisiji naloži plačilo stroškov.
25 Komisija Sodišču predlaga, naj:
– pritožbo zavrne in
– Romuniji naloži plačilo stroškov.
Pritožba
26 Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja tri pritožbene razloge, od katerih se prvi nanaša na 
napačno uporabo prava pri razlagi in uporabi člena 139(6)(a) Uredbe št. 1303/2013 v povezavi 
s členom 137(1)(a) in (d) ter (2), členom 131, členom 135(2) ter členom 139(1), (2) in (7) te 
uredbe, drugi na napačno uporabo prava pri razlagi in uporabi načela enoletnosti obračuna, tretji 
pa na napačno uporabo prava pri razlagi in uporabi načela prepovedi retroaktivnosti.
ECLI:EU:C:2022:564                                                                                                                  7SODBA Z DNE 14. 7. 2022 – ZADEVA C-401/21 P 
ROMUNIJA /KOMISIJA
Prvi pritožbeni razlog
Trditve strank
27 Romunija s prvim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je napačno 
razlagalo in uporabilo člen 139(6)(a) Uredbe št. 1303/2013 v povezavi s členom 137(1)(a) in (d) ter 
(2), členom 131, členom 135(2) ter členom 139(1), (2) in (7) te uredbe, ker je razsodilo, da je 
stopnja sofinanciranja, ki se uporablja za izračun zneska v breme Kohezijskega sklada in ESRR za 
določeno obračunsko leto, tista, ki je veljala na dan, ko je zadevna država članica predložila končni 
zahtevek za vmesno plačilo za to obračunsko leto, ker so, na eni strani, vsi upravičeni izdatki, ki jih 
Komisija upošteva pri izračunu zneska v breme teh skladov, tisti, ki so bili predloženi v končnem 
zahtevku za vmesno plačilo, in ker gre, na drugi strani, pri upravičenih izdatkih in stopnji 
sofinanciranja, ki se uporablja za navedene izdatke, za dva neločljivo povezana elementa, na 
podlagi katerih se izračuna znesek v breme navedenih skladov.
28 Natančneje, pritožnica Splošnemu sodišču na prvem mestu očita, da je v točkah 38, 39, 60 in 68 
izpodbijane sodbe štelo, da je znesek izdatkov, vnesenih v končni zahtevek za vmesno plačilo, 
osnova za izračun zneska v breme Kohezijskega sklada in ESRR, medtem ko je po mnenju 
pritožnice navedeni znesek mogoče določiti samo na podlagi zneska izdatkov iz potrjenih 
obračunov, ker so ti obračuni edini, ki izčrpno in dokončno odražajo upravičene izdatke.
29 Splošno sodišče naj bi tako napačno enačilo skupni znesek upravičenih izdatkov iz končnega 
zahtevka za vmesno plačilo za dano obračunsko leto in skupni znesek upravičenih izdatkov iz 
potrjenih obračunov za to obračunsko leto, čeprav sta ta zneska različna in čeprav Komisija 
v skladu s členom 139(6) Uredbe št. 1303/2013 znesek v breme Kohezijskega sklada in ESRR 
izračuna na podlagi potrjenih obračunov.
30 Dejstvo, da lahko država članica v skladu s členom 137(2) Uredbe št. 1303/2013 iz računovodskih 
izkazov izključi izdatek, ki je bil predhodno vključen v zahtevek za vmesno plačilo za dano 
obračunsko leto, ker se trenutno ocenjuje njegova zakonitost in pravilnost, naj bi dokazovalo, da 
lahko končni zahtevek za vmesno plačilo in obračuni, ki jih je potrdila Komisija, odražajo različne 
izdatke.
31 Pritožnica na drugem mestu trdi, da je izenačitev, ki jo je uporabilo Splošno sodišče, v nasprotju 
z načelom dobrega finančnega poslovodenja, določbami Uredbe št. 1303/2013 o predložitvi in 
sprejetju obračuna ter postopkovnimi jamstvi, povezanimi s fazo sprejetja obračuna, katerih 
namen je zagotoviti celovitost Kohezijskega sklada in ESRR.
32 V tem okviru pritožnica izpodbija presojo Splošnega sodišča iz točke 59 izpodbijane sodbe, 
v skladu s katero ima postopek v zvezi s pripravo, pregledom in sprejetjem obračuna za določeno 
obračunsko leto „formalno“ naravo.
33 Pritožnica na tretjem mestu trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je v točki 40 izpodbijane sodbe 
navedlo, da Komisija za izračun zneska, za katerega je nastala obveznost obračuna, upošteva tudi 
skupni znesek svojih plačil v obračunskem letu, kar je znesek, ki med drugim zajema znesek 
vmesnih plačil te institucije na podlagi člena 130(1) Uredbe 1303/2013, napačno uporabilo pravo.
34 Na eni strani naj bi bil namreč znesek, za katerega je nastala obveznost obračuna, kumulativni 
znesek, ki pomeni skupno podporo iz Kohezijskega sklada in ESRR za obračunsko leto, ki se 
izračuna z uporabo veljavne stopnje sofinanciranja za skupne izdatke, ki so potrjeni v obračunih 
8                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:564SODBA Z DNE 14. 7. 2022 – ZADEVA C-401/21 P 
ROMUNIJA /KOMISIJA
in ki jih je Komisija odobrila, tako da bi se za določitev zneska, za katerega je nastala obveznost 
obračuna, zahteval nov izračun, popolnoma neodvisen od plačil, ki so bila opravljena pred tem 
v obračunskem letu. Na drugi strani naj bi vmesna plačila pomenila izključno enega od 
elementov, ki se upoštevajo pri določitvi neporavnanega zneska. Tako naj bi se plačila, opravljena 
v obračunskem letu, vključno z vmesnimi plačili, odštela od skupnega zneska, za katerega je 
nastala obveznost obračuna, kar naj bi omogočilo določitev preostanka zneska, ki ga Kohezijski 
sklad in ESRR dolgujeta državam članicam oziroma države članice tema skladoma.
35 Komisija trditve pritožnice izpodbija.
Presoja Sodišča
36 Na prvem mestu, pojasniti je treba, da je Splošno sodišče v točki 37 izpodbijane sodbe, ki je 
pritožnica ne izpodbija, potem ko je ugotovilo, da mora biti končni zahtevek za vmesno plačilo 
vložen po koncu določenega obračunskega leta, navedlo, da je navedeni zahtevek „podlaga za 
pripravo obračuna ter za izračun zneska v breme Kohezijskega sklada in ESRR“.
37 Iz besedila te točke in zlasti iz izraza „[n]amreč“, ki sledi tej navedbi, izhaja, da ta navedba temelji 
na presoji Splošnega sodišča iz drugega stavka navedene točke, in sicer da je končni zahtevek za 
vmesno plačilo podlaga za določitev tako izdatkov, ki jih Komisija upošteva v skladu 
s členom 139(6)(a) Uredbe št. 1303/2013, kot skupnega zneska vmesnih plačil, ki jih Komisija 
upošteva v skladu s točko (b) navedenega odstavka 6.
38 Kot izhaja iz besedila točk od 38 do 41 izpodbijane sodbe, točki 38 in 39 te sodbe, ki ju pritožnica 
izpodbija, zajemata razloge, na katerih temelji presoja, da je končni zahtevek za vmesno plačilo 
podlaga za določitev izdatkov, ki jih Komisija upošteva v skladu s členom 139(6)(a) Uredbe 
št. 1303/2013. Zlasti je Splošno sodišče v zadnjenavedenih točkah to določbo razlagalo glede na 
sobesedilo, v katero je umeščena.
39 V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu s členom 139(6)(a) Uredbe št. 1303/2013 Komisija za 
izračun zneska v breme Kohezijskega sklada in ESRR za obračunsko leto upošteva zneske iz 
računovodskih izkazov iz člena 137(1)(a) te uredbe, za katere se uporabi stopnja sofinanciranja za 
vsako prednostno nalogo.
40 Člen 137(1)(a) Uredbe št. 1303/2013 določa, da računovodski izkazi, ki se nanašajo na obračunsko 
leto, vključujejo zlasti skupni znesek upravičenih izdatkov, vnesenih v računovodske sisteme 
organa za potrjevanje, ki je bil vključen v zahtevo za izplačilo, predloženo Komisiji v skladu 
s členom 131 in členom 135(2) te uredbe do 31. julija v letu, ki sledi obračunskemu letu.
41 Člen 131(1) navedene uredbe določa, da morajo zahtevki za plačilo za vsako prednostno nalogo 
vključevati, prvič, skupni znesek upravičenih izdatkov, ki so jih imeli upravičenci in so bili plačani 
pri izvajanju operacij, kakor je vnesen v računovodskem sistemu organa za potrjevanje, in drugič, 
skupni znesek javnih izdatkov, nastalih pri izvajanju operacij, kakor je vnesen v računovodskem 
sistemu navedenega organa.
42 Člen 135 Uredbe št. 1303/2013 pa v odstavkih 1 in 2 določa, prvič, da organ za potrjevanje v skladu 
s členom 131(1) te uredbe redno vlaga zahtevek za vmesno plačilo, ki zajema zneske, vnesene 
v njegov računovodski sistem v danem obračunskem letu, in drugič, da ta organ vloži končni 
zahtevek za vmesno plačilo do 31. julija po koncu predhodnega obračunskega leta in v vsakem 
primeru pred prvim zahtevkom za vmesno plačilo za naslednje obračunsko leto.
ECLI:EU:C:2022:564                                                                                                                  9SODBA Z DNE 14. 7. 2022 – ZADEVA C-401/21 P 
ROMUNIJA /KOMISIJA
43 Iz določb, navedenih v točkah od 39 do 42 te sodbe, izhaja, prvič, da lahko računovodski izkazi za 
določeno obračunsko leto vključujejo le upravičene izdatke, ki so bili v obračunskem letu plačani 
in vneseni v računovodski sistem organa za potrjevanje in ki jih je ta z zahtevki za vmesno plačilo, 
predloženimi Komisiji, prijavil.
44 Drugič, vsak zahtevek za vmesno plačilo od začetka povzema izračun upravičenih izdatkov, ki so 
bili v obračunskem letu plačani in vneseni v računovodski sistem organa za potrjevanje, tako da 
končni zahtevek za vmesno plačilo, ki se lahko vloži do 31. julija po koncu tega obračunskega 
leta, konsolidira skupni kumulativni znesek upravičenih izdatkov, prijavljenih v navedenem 
obračunskem letu, kot je Splošno sodišče ugotovilo v točkah 38 in 68 izpodbijane sodbe in kot to 
pritožnica sama priznava v pritožbi.
45 Tretjič, s končnim zahtevkom za vmesno plačilo se tako zaključi prijava upravičenih izdatkov za 
zadevno obračunsko leto, in sicer v smislu, da zadevna država članica po njegovi predložitvi ne 
more več izkazati upravičenih izdatkov za plačilo v tem obračunskem letu, kot je Splošno sodišče 
prav tako ugotovilo v točki 38 izpodbijane sodbe. Iz tega sledi, da so vsi upravičeni izdatki za dano 
obračunsko leto, ki jih je mogoče vključiti v potrjene obračune za to obračunsko leto ter na podlagi 
katerih se izračuna znesek v breme Kohezijskega sklada in ESRR za navedeno obračunsko leto, 
tisti, ki so navedeni v končnem zahtevku za vmesno plačilo.
46 Zato iz člena 139(6)(a) Uredbe št. 1303/2013 v povezavi s členom 131(1), členom 135(1) in (2) ter 
členom 137(1)(a) te uredbe izhaja, da je končni zahtevek za vmesno plačilo podlaga za določitev 
izdatkov, ki jih Komisija upošteva v skladu s členom 139(6)(a) navedene uredbe, in torej za 
izračun zneska v breme Kohezijskega sklada in ESRR, kot je Splošno sodišče ugotovilo v točki 37 
izpodbijane sodbe, v tem smislu, da skupni znesek upravičenih izdatkov iz končnega zahtevka za 
vmesno plačilo za dano obračunsko leto pomeni „izhodišče“ za izračun zneska v breme teh 
skladov za to obračunsko leto.
47 Na podlagi skupne razlage točk od 37 do 41 izpodbijane sodbe pa je mogoče ugotoviti, da je ravno 
do take ugotovitve Splošno sodišče prišlo v točki 39 te sodbe, ko je razsodilo, da je iz 
člena 139(6)(a) Uredbe št. 1303/2013 v povezavi s členom 137(1)(a) in členom 135(2) te uredbe, 
ki zaporedoma napotujejo eden na drugega, razvidno, da so upravičeni izdatki, ki jih Komisija 
upošteva pri izračunu zneska v breme Kohezijskega sklada in ESRR, tisti, ki so bili vneseni 
v računovodski sistem organa za potrjevanje v zadevnem obračunskem letu in predloženi 
v končnem zahtevku za vmesno plačilo.
48 To ugotovitev je poleg tega izpostavila tudi pritožnica v točki 46 pritožbe, v kateri je navedla, da je 
treba „[z]a določitev zneska v breme [Kohezijskega sklada in ESRR] […] najprej izračunati skupni 
znesek izdatkov, vnesenih v računovodski sistem organa za potrjevanje, ki je bil vključen 
v zahtevke za vmesno plačilo, predložene Komisiji“, in da „[g]lede na to, da vsak zahtevek za 
vmesno plačilo od začetka povzema izračun izdatkov, vnesenih v računovodske sisteme, bi moral 
končni zahtevek za vmesno plačilo odražati vse izdatke, prijavljene v obračunskem letu“. 
Pritožnica sama tako iz istih razlogov kot Splošno sodišče meni, da je končni zahtevek za vmesno 
plačilo izhodišče za izračun zneska v breme Kohezijskega sklada in ESRR, vendar to ne pomeni, da 
se izdatki iz tega zahtevka enačijo z izdatki iz potrjenih obračunov.
49 Nazadnje je treba poudariti, da je Splošno sodišče s tem, da se je oprlo na dejstvo, da so vsi 
upravičeni izdatki, ki so povezani z danim obračunskim letom, določeni v trenutku predložitve 
končnega zahtevka za vmesno plačilo za to obračunsko leto, v točki 39 izpodbijane sodbe 
10                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:564SODBA Z DNE 14. 7. 2022 – ZADEVA C-401/21 P 
ROMUNIJA /KOMISIJA
ugotovilo, da kaže, da je v skladu s sistematiko Uredbe št. 1303/2013, da se za določitev stopnje 
sofinanciranja, ki se uporablja za navedene izdatke, uporabi enaka logika, tako da je ta stopnja 
tista, ki je veljala najpozneje ob predložitvi končnega zahtevka za vmesno plačilo.
50 Tako to, da je Splošno sodišče za določitev stopnje sofinanciranja, ki se uporablja, upoštevalo 
datum predložitve končnega zahtevka za vmesno plačilo, izhaja izključno iz pravilnih ugotovitev 
Splošnega sodišča, da, prvič, končni zahtevek za vmesno plačilo izraža skupni znesek upravičenih 
izdatkov, ki so bili vneseni v računovodski sistem organa za potrjevanje med zadevnim 
obračunskim letom in so bili predloženi za plačilo v okviru tega obračunskega leta, ter drugič, da 
se z navedenim zahtevkom zaključi prijava upravičenih izdatkov za to obračunsko leto, tako da 
zadevna država članica po njegovi predložitvi ne more več izkazati upravičenih izdatkov za plačilo 
v tem obračunskem letu.
51 V tem okviru je treba poudariti, da dejstvo, da so nekateri upravičeni izdatki iz končnega zahtevka 
za vmesno plačilo zlasti zaradi svoje nepravilnosti lahko eventualno izključeni iz računovodskih 
izkazov, nikakor ne spremeni – kot je Splošno sodišče pravilno ugotovilo v točki 68 izpodbijane 
sodbe – ugotovitev iz prejšnje točke te sodbe, na podlagi katerih je Splošno sodišče prišlo do 
ugotovitve, navedene v točki 39 izpodbijane sodbe.
52 Zato v nasprotju s tem, kar trdi pritožnica, na podlagi razlogov, navedenih v točkah 38, 39 in 68 
izpodbijane sodbe, ni mogoče sklepati, da je Splošno sodišče enačilo skupni znesek upravičenih 
izdatkov iz končnega zahtevka za vmesno plačilo za določeno obračunsko leto in skupni znesek 
upravičenih izdatkov iz potrjenih obračunov za to poslovno leto ter da je tako skupnemu znesku 
upravičenih izdatkov iz navedenega zahtevka implicitno priznalo dokončno naravo. Iz zadevnih 
razlogov prav tako ni mogoče sklepati, da se je Splošno sodišče, da je prišlo do ugotovitve, da je 
referenčni datum, ki se upošteva za določitev stopnje sofinanciranja, ki se uporablja za določeno 
obračunsko leto, datum predložitve končnega zahtevka za vmesno plačilo za to obračunsko leto, 
oprlo na tako enačenje. Enako velja za točko 60 izpodbijane sodbe, v kateri je povzeta ugotovitev iz 
točke 39 iste sodbe.
53 Zato trditev pritožnice, kot je povzeta v točkah od 28 do 30 te sodbe, ni utemeljena.
54 Na drugem mestu, prav tako ni utemeljena trditev pritožnice, da se z upoštevanjem datuma 
predložitve končnega zahtevka za vmesno plačilo pri določitvi stopnje sofinanciranja, ki se 
uporablja, ogrožajo postopki v zvezi s pripravo, predložitvijo, pregledom in sprejetjem obračuna 
ter postopkovna jamstva, povezana s sprejetjem obračuna, katerih namen je zagotoviti celovitost 
Kohezijskega sklada in ESRR.
55 Zadostuje namreč poudariti, da morajo biti ti postopki vsekakor izvedeni v skladu z določbami 
Uredbe št. 1303/2013 in načelom dobrega finančnega poslovodenja ter da torej ni pomembno, ali 
je datum, ki se upošteva za navedene namene, datum končnega zahtevka za vmesno plačilo ali 
datum sprejetja obračuna.
56 Poleg tega Splošno sodišče – v nasprotju s tem, na kar napeljuje pritožnica – s tem, da je temu 
postopku pripisalo formalni značaj, nikakor ni podcenjevalo pomembnosti postopka v zvezi 
s pripravo, pregledom in sprejetjem obračuna za določeno obračunsko leto za izračun zneska 
v breme Kohezijskega sklada in ESRR.
ECLI:EU:C:2022:564                                                                                                                11SODBA Z DNE 14. 7. 2022 – ZADEVA C-401/21 P 
ROMUNIJA /KOMISIJA
57 Poleg dejstva, da je Splošno sodišče v točki 58 izpodbijane sodbe izrecno priznalo, da je ta 
postopek „bistvenega“ pomena za te namene, saj, kot trdi pritožnica, Komisiji omogoča, da preveri 
popolnost, natančnost in verodostojnost računovodskih izkazov, ki jih predloži zadevna država 
članica, je namreč, kot izhaja iz točke 59 izpodbijane sodbe, „formalna“ narava, ki jo je Splošno 
sodišče dodelilo temu postopku, povezana izključno z dejstvom, ki ga je Splošno sodišče pravilno 
ugotovilo, da je ta postopek sestavljen iz naknadnega preverjanja upravičenih izdatkov iz 
računovodskih izkazov, ki so jih države članice pripravile na podlagi zahtevkov za vmesna plačila, 
predloženih Komisiji, tako da navedeni postopek ne more pripeljati do obračunavanja izdatkov, ki 
niso bili predmet takšnih zahtevkov.
58 Na tretjem in zadnjem mestu, glede trditve pritožnice, s katero se izpodbija točka 40 izpodbijane 
sodbe, je treba ugotoviti, da glede na to, da je v tej točki zgolj opozorjeno na vsebino 
člena 139(6)(b) Uredbe št. 1303/2013 in člena 130(1) te uredbe, v njej pravo ni bilo napačno 
uporabljeno.
59 V teh okoliščinah je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti.
Drugi pritožbeni razlog
Trditve strank
60 Pritožnica z drugim pritožbenim razlogom v bistvu trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je 
v točki 50 izpodbijane sodbe ocenilo, da če bi se za izdatke, ki so nastali v obračunskem letu in so 
bili vneseni v računovodski sistem, uporabila stopnja sofinanciranja, ki je bila sprejeta po končnem 
zahtevku za vmesno plačilo, bi to v bistvu pomenilo kršitev načela enoletnosti obračuna, to načelo 
razlagalo in uporabilo napačno.
61 Pritožnica trdi, da se s tem, da se za določeno obračunsko leto uporabi stopnja sofinanciranja, ki je 
določena po datumu končnega zahtevka za vmesno plačilo za to obračunsko leto, vendar pred 
zaključkom obračuna za navedeno obračunsko leto, kakršna je stopnja sofinanciranja, določena 
z izvedbenim sklepom iz leta 2018, spoštuje načelo enoletnosti obračuna.
62 Pritožnica meni, da se izdatki, čeprav so prijavljeni po fazah prek zahtevkov za vmesno plačilo, 
seštejejo ob predložitvi obračuna zaradi njegovega sprejetja in izračuna zneska v breme 
Kohezijskega sklada in ESRR, ki se nanaša na skupni znesek upravičenih izdatkov, vnesenih 
v obračunskem letu, kar omogoča posodobitev stopnje sofinanciranja v katerem koli trenutku do 
datuma sprejetja obračuna in izračuna zneska, za katerega je nastala obveznost obračuna, ne da bi 
uporaba posodobljene stopnje sofinanciranja pripeljala do novih izračunov vmesnih plačil, ki jih je 
Komisija že opravila.
63 Komisija trditve pritožnice izpodbija.
Presoja Sodišča
64 Kot je Splošno sodišče ugotovilo v točkah 34 in 35 izpodbijane sodbe, ki jih pritožnica ne 
izpodbija, sistem deljenega upravljanja evropskih strukturnih in investicijskih skladov, uveden 
z Uredbo št. 1303/2013, temelji na načelu enoletnosti obračuna, pri čemer to načelo med drugim 
pomeni, da so postopki, določeni s to uredbo, ki se nanašajo tako na finančno poslovodenje 
12                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:564SODBA Z DNE 14. 7. 2022 – ZADEVA C-401/21 P 
ROMUNIJA /KOMISIJA
izdatkov, ki jih krijeta Kohezijski sklad in ESRR, kot tudi na pripravo, pregled in sprejetje 
obračuna, oblikovani na podlagi tega načela, tako da imajo kot edino referenčno obdobje 
obračunsko leto.
65 Zato uporaba načela enoletnosti obračuna nalaga, da se morajo elementi, ki jih je treba upoštevati 
pri izračunu zneska v breme Kohezijskega sklada in ESRR za določeno obračunsko leto, in sicer 
v skladu s členom 139(6)(a) in (b) Uredbe št. 1303/2013 upravičeni izdatki, stopnja 
sofinanciranja, ki se uporablja, in plačila, ki jih opravi Komisija, nanašati na to obračunsko leto, 
razen če ni zakonodajalec Unije določil drugače.
66 Tako se lahko v skladu z načelom enoletnosti obračuna na eni strani pri izračunu zneska v breme 
Kohezijskega sklada in ESRR za dano obračunsko leto upoštevajo zgolj upravičeni izdatki, ki so bili 
v računovodski sistem organa za potrjevanje vneseni „med [tem] obračunskim letom“ in ki so bili 
Komisiji predloženi za plačilo z zahtevki za vmesno plačilo, kot izhaja iz člena 139(6)(a) Uredbe 
št. 1303/2013 v povezavi s členom 137(1)(a), členom 131(1) in členom 135 te uredbe. Na drugi 
strani je treba za navedene namene upoštevati zgolj plačila, opravljena „v navedenem 
obračunskem letu“, kot izhaja iz člena 139(6)(b) navedene uredbe.
67 V zvezi s stopnjo sofinanciranja, ki se uporablja, je treba poudariti, da se ta stopnja na koncu 
nanaša na odstotek skupnega zneska upravičenih izdatkov, ki so nastali zadevni državi članici 
v obračunskem letu in ki jih mora kriti Unija.
68 Čeprav Uredba št. 1303/2013 sicer ne določa, kakšna je stopnja sofinanciranja, ki se uporablja za 
izračun zneska v breme Kohezijskega sklada in ESRR za določeno obračunsko leto v primeru 
spremembe določene stopnje sofinanciranja, do katere je prišlo po predložitvi končnega zahtevka 
za vmesno plačilo za to obračunsko leto, vendar pred sprejetjem obračuna za isto obračunsko leto, 
pa je lahko stopnja sofinanciranja, ki se uporablja, v skladu z načelom enoletnosti obračuna, na 
katerem temelji Uredba št. 1303/2013, samo tista, ki je veljala v navedenem obračunskem letu, in 
sicer je v obravnavanem primeru to stopnja sofinanciranja, ki je določena z izvedbenim sklepom iz 
leta 2015.
69 Dejstvo, da se znesek v breme Kohezijskega sklada in ESRR za določeno obračunsko leto izračuna 
po sprejetju obračuna za to obračunsko leto in torej po koncu tega leta, zato nikakor ne vpliva na 
določitev stopnje sofinanciranja, ki se uporablja za navedeno obračunsko leto, niti to dejstvo 
nikakor ne vpliva na določitev upravičenih izdatkov in plačil, ki jih opravi Komisija in ki jih je 
treba pri tem izračunu upoštevati.
70 Taka okoliščina je namreč posledica dejstva, da se mora Komisija v skladu z obveznostmi, ki jih 
ima kot odgovorna za izvrševanje proračuna Unije, prepričati, da države članice evropske 
strukturne in investicijske sklade uporabljajo zakonito in pravilno, in teh skladov ne more 
aktivirati brez predhodne preveritve, ali so izpolnjeni pogoji, ki veljajo za podporo, dodeljeno iz 
navedenih skladov, kot so določeni z Uredbo št. 1303/2013. Ta preverjanja pa se lahko že po svoji 
naravi izvedejo šele po koncu zadevnega obračunskega leta, in sicer v okviru postopka v zvezi 
s pregledom in sprejetjem obračuna za navedeno obračunsko leto.
71 Ugotovitev iz točke 68 te sodbe je še toliko nujnejša, ker se, kot izhaja iz člena 130(1) Uredbe 
št. 1303/2013, vračila, ki jih Komisija v korist države članice izvede v obliki vmesnih plačil, 
izvedenih v obračunskem letu na podlagi zahtevkov za vmesno plačilo, izračunajo tako, da se za 
upravičene izdatke iz teh zahtevkov uporabi stopnja sofinanciranja, ki je veljala na datum teh 
zahtevkov, česar pritožnica ne izpodbija.
ECLI:EU:C:2022:564                                                                                                                13SODBA Z DNE 14. 7. 2022 – ZADEVA C-401/21 P 
ROMUNIJA /KOMISIJA
72 Nedosledno pa bi bilo, če bi se znesek v breme Kohezijskega sklada in ESRR za dano obračunsko 
leto izračunal tako, da bi se za upravičene izdatke, ki jih je zadevna država članica imela v tem 
obračunskem letu, uporabila drugačna stopnja sofinanciranja od tiste, ki se je za izračun vmesnih 
plačil v zvezi s temi izdatki, ki jih je Komisija že plačala, uporabljala skozi celotno zadevno 
obračunsko leto.
73 Splošno sodišče torej s tem, da je v točki 50 izpodbijane sodbe ugotovilo, da bi to, da bi se za 
izdatke, ki so nastali v obračunskem letu in ki so bili vneseni v računovodski sistem, uporabila 
stopnja sofinanciranja, sprejeta po končnem zahtevku za vmesno plačilo, v bistvu pomenilo 
kršitev načela enoletnosti obračuna, ni napačno uporabilo prava.
74 Zato je treba drugi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Tretji pritožbeni razlog
Trditve strank
75 Pritožnica s tretjim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je napačno 
razlagalo in uporabilo načelo prepovedi retroaktivnosti, ko je v točki 65 izpodbijane sodbe 
razsodilo, da bi uporaba stopnje sofinanciranja, določene v izvedbenem sklepu iz leta 2018, za 
obračunsko leto 2017/2018 povzročila retroaktivnost tega sklepa.
76 V zvezi s tem tožeča stranka na prvem mestu – čeprav priznava, da se je obračunsko 
leto 2017/2018 končalo 30. junija 2018 in da je bil končni zahtevek za vmesno plačilo predložen 
v začetku julija leta 2018 – trdi, da v nasprotju s tem, kar je ugotovilo Splošno sodišče, za pravni 
položaj Romunije ni mogoče šteti, da je bil 12. decembra 2018 , to je na datum izvedbenega sklepa 
iz leta 2018, že dokončno vzpostavljen, saj se lahko ta položaj, ravno nasprotno, do datuma 
sprejetja obračuna še spremeni.
77 Dokaz za to naj bi bilo dejstvo, da se upravni postopki v zvezi z obračunskim letom nadaljujejo po 
obdobju, ki vključuje takšno obračunsko leto, in lahko potencialno spremenijo pravno razmerje 
med državo članico in Komisijo, ki nastane na podlagi končnega zahtevka za vmesno plačilo, in 
sicer do sprejetja obračuna.
78 Na drugem mestu pritožnica trdi – ker meni, da predložitev obračuna in njegovo sprejetje 
pomenita poznejše učinke zahtevkov za vmesno plačilo za obračunsko leto – da tudi če bi bilo 
treba šteti, da je pravni položaj države članice vzpostavljen ob predložitvi končnega zahtevka za 
vmesno plačilo, bi izvajanje načela prepovedi retroaktivnosti zahtevalo uporabo nove stopnje 
sofinanciranja, ker se v skladu s tem načelom novo pravno pravilo uporablja takoj za prihodnje 
učinke pravnega položaja, ki je nastal v času veljave prejšnjega zakona.
79 Na tretjem mestu pritožnica trdi, da retroaktivna uporaba stopnje sofinanciranja dejansko pomeni 
izračun zneskov, za katere je nastala obveznost obračuna, za obračunska leta, katerih obračun je 
bil že zaključen, in ki jih upravni postopki, ki lahko spremenijo pravna razmerja med državo 
članico in Komisijo, ne zadevajo več, za kar pa v obravnavani zadevi ne gre.
80 Komisija trditve pritožnice izpodbija.
14                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:564SODBA Z DNE 14. 7. 2022 – ZADEVA C-401/21 P 
ROMUNIJA /KOMISIJA
Presoja Sodišča
81 Poudariti je treba, da je Splošno sodišče po tem, ko je razsodilo, da iz jezikovne, sistematične in 
teleološke razlage Uredbe št. 1303/2013 izhaja, da je stopnja sofinanciranja, ki se uporablja za 
izračun zneska v breme Kohezijskega sklada in ESRR za določeno obračunsko leto, v skladu 
s členom 139(6)(a) te uredbe tista, ki je veljala na dan, ko je zadevna država članica predložila 
končni zahtevek za vmesno plačilo za zadevno obračunsko leto, v točkah od 52 do 71 izpodbijane 
sodbe preučilo in zavrnilo trditve, ki jih je Romunija navedla v podporo tezi, da je stopnja 
sofinanciranja, ki se uporablja v smislu navedenega člena 139(6)(a) Uredbe št. 1303/2013, tista, ki 
velja ob sprejetju obračuna.
82 Natančneje, Splošno sodišče je v točkah od 57 do 65 izpodbijane sodbe preučilo trditev, da naj bi se 
postopki v zvezi z danim obračunskim letom nadaljevali do sprejetja obračuna ter izračuna zneska 
v breme Kohezijskega sklada in ESRR.
83 V zvezi s tem je Splošno sodišče v točkah od 58 do 60 izpodbijane sodbe zavrnilo to trditev s tem, 
da je v točki 59 navedene sodbe ugotovilo, da je faza postopka v zvezi s sprejetjem obračuna kljub 
svoji pomembnosti namenjena le izvedbi naknadnega preverjanja izdatkov, ki jih je zadevna 
država članica vključila v svoje zahtevke za vmesno plačilo, ki so povezani z danim obračunskim 
letom in povzeti v končnem zahtevku za vmesno plačilo, tako da ta faza ne more pripeljati do 
obračunavanja izdatkov, ki niso navedeni v tem končnem zahtevku.
84 Splošno sodišče je v točki 60 izpodbijane sodbe dodalo, da so zato, kot je bilo poudarjeno v točki 39 
navedene sodbe, upravičeni izdatki, ki jih Komisija upošteva pri izračunu zneska v breme 
Kohezijskega sklada in ESRR, tisti, ki so bili v zadevnem obračunskem letu vneseni 
v računovodski sistem organa za potrjevanje in predloženi v končnem zahtevku za vmesno 
plačilo. Splošno sodišče je tako ugotovilo, da bi morala stopnja sofinanciranja, ki se uporablja za 
navedene izdatke, slediti isti logiki, saj zakonodajalec Unije v zvezi s tem ni podal nobenih drugih 
pojasnil. Povedano drugače, stopnja sofinanciranja, ki se uporabi, bi morala biti tista, ki je veljala 
na dan predložitve končnega zahtevka za vmesno plačilo, kot je Splošno sodišče razsodilo 
v točki 39 izpodbijane sodbe.
85 Iz besedila točk od 61 do 65 izpodbijane sodbe in zlasti iz izraza „poleg tega“ iz točke 61 navedene 
sodbe pa izhaja, da je obrazložitev iz teh točk, s katero se želi utemeljiti ugotovitev, ki izhaja iz 
točke 60 iste sodbe, postranska glede na obrazložitev iz točk od 58 do 60 iste sodbe.
86 Zato je treba – ker sta bila prvi in drugi pritožbeni razlog zavrnjena in so bile posledično 
točke 39, 59 in 60 izpodbijane sodbe potrjene – tretji pritožbeni razlog zavrniti kot 
brezpredmeten.
87 Nobeden od pritožbenih razlogov, ki jih je pritožnica navedla v utemeljitev svoje pritožbe, ni bil 
sprejet, zato je treba to pritožbo v celoti zavrniti.
Stroški
88 Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da če pritožba ni utemeljena, Sodišče odloči o stroških.
89 V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi 
člena 184(1) navedenega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
ECLI:EU:C:2022:564                                                                                                                15SODBA Z DNE 14. 7. 2022 – ZADEVA C-401/21 P 
ROMUNIJA /KOMISIJA
90 Komisija je predlagala, naj se pritožnici naloži plačilo stroškov, in ker ta s pritožbenimi razlogi ni 
uspela, se ji naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške, ki so nastali Komisiji.
Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:
1.Pritožba se zavrne.
2.Romunija poleg svojih stroškov nosi stroške, ki so nastali Evropski komisiji.
Podpisi
16                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:564SODBA Z DNE 14. 7. 2022 – ZADEVA C-401/21 P 
ROMUNIJA /KOMISIJA