ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

Uredba Dublin III je razveljavila in nadomestila Uredbo Sveta (ES) št. 343/2003 z dne 18. februarja 2003 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za azil, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 109, v nadaljevanju: Uredba Dublin II). V uvodnih izjavah 4, 5, 19, 32 in 39 Uredbe Dublin III je navedeno: „(4) Sklepi [Evropskega sveta, sprejeti na posebnem zasedanju v Tampereju 15. in 16. oktobra 1999,] navajajo tudi, da bi moral [skupni evropski azilni sistem] v kratkem času vključevati tudi jasen in izvedljiv način za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za azil. (5) Tak način bi moral temeljiti na objektivnih, poštenih merilih za zadevne države članice in osebe. Zlasti bi moral omogočati hitro določitev odgovorne države članice, da bi se zagotovil učinkovit dostop do postopkov za priznanje mednarodne zaščite in ne bi bil ogrožen cilj hitre obravnave prošenj za mednarodno zaščito. […] (19) Da se zagotovi učinkovita zaščita pravic zadevnih oseb, bi bilo zlasti v skladu s členom 47 [Listine] treba vzpostaviti pravne zaščitne ukrepe in pravico do učinkovitega pravnega sredstva v zvezi z odločitvijo o predaji v odgovorno državo članico. Da se zagotovi spoštovanje mednarodnega prava, bi moralo učinkovito pravno sredstvo proti takim odločitvam obsegati tako preučitev uporabe te uredbe kot tudi pravnega in dejanskega stanja v državi članici, v katero je predan prosilec. […] (32) Glede obravnavanja oseb, za katere se uporablja ta uredba, države članice zavezujejo njihove obveznosti iz instrumentov mednarodnega prava, vključno z ustrezno sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice. […] (39) Ta uredba spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki so zlasti priznani v [Listini]. Cilj te uredbe je zlasti zagotovitev celotnega spoštovanja pravice do azila, zajamčene s členom 18 Listine, kakor tudi pravic, priznanih v členih 1, 4, 7, 24 in 47 Listine. To uredbo bi bilo zato treba v skladu s tem tudi uporabljati.“
11

R. Jonsson je menila, da je bila kršena njena izključna pravica do izkoriščanja tega videoposnetka in te slike, zato je vložila tožbo pri Attunda Tingsrätt (sodišče prve stopnje v Attundi, Švedska), s katero je predlagala, naj se družbi L’Est Républicain naloži plačilo odškodnine v višini 1950 EUR, in sicer nadomestilo za objavo videoposnetka (379 EUR) in slike (211 EUR) v njenih vsebinah, nadomestilo, ker ob objavi videoposnetka (542 EUR) in slike (317 EUR) ni navedeno ime avtorja, ter odškodnino za kršitev avtorske pravice in za obdelavo videoposnetka (284 EUR) in slike (217 EUR). Zahtevala je tudi povračilo stroškov postopka v skupnem znesku 15.652,50 švedskih kron (SEK) (približno 1530 EUR).
12

Priloga IV k tej direktivi, naslovljena „Vsebina programa omrežja“, določa: „Program omrežja iz člena 27 vsebuje naslednje informacije: 1. Oddelek, v katerem je določena vrsta infrastrukture, ki je na voljo prevoznikom v železniškem prometu, in pogoji za dostop do zadevne infrastrukture. Informacije v tem oddelku se enkrat na leto uskladijo z registri železniške infrastrukture, ki se objavijo v skladu s členom 35 Direktive 2008/57/ES, ali pa se na te registre sklicujejo. 2. Oddelek o načelih določanja uporabnin in o tarifah. Ta oddelek vsebuje ustrezne podrobnosti glede ureditve določanja uporabnin, kakor tudi zadostne informacije o uporabninah ter druge ustrezne informacije o dostopu do storitev iz Priloge II, ki jih opravlja samo en ponudnik. Podrobno opisuje postopke, pravila in po potrebi lestvice, ki se uporabljajo za izvajanje členov 31 do 36, tako glede stroškov kot tudi glede uporabnin. Vsebuje informacije o spremembah že določenih ali predvidenih uporabnin v naslednjih petih letih, če so ti podatki na voljo. 3. Oddelek o načelih in merilih za dodeljevanje zmogljivosti. Ta oddelek opisuje splošne značilnosti zmogljivosti infrastrukture, ki je na voljo prevoznikom v železniškem prometu, in vse morebitne omejitve njene uporabe, vključno z morebitnimi zahtevami po zmogljivostih za vzdrževanje. Navaja tudi potek in roke v postopku dodeljevanja zmogljivosti. Vsebuje posebna merila, ki so pomembna za postopek, in zlasti: (a) postopke, po katerih lahko prosilci pri upravljavcu infrastrukture vložijo prošnjo za dodelitev zmogljivosti; (b) zahteve, ki jih morajo izpolnjevati prosilci; (c) časovni načrt postopka za vložitev prošnje in postopka dodeljevanja zmogljivosti infrastrukture ter postopke za zahtevanje informacij o načrtovanju voznega reda in postopke za načrtovanje rednih in izrednih vzdrževalnih del; (d) načela postopka usklajevanja in sistem reševanja sporov, ki je na voljo kot del tega postopka; (e) postopke, po katerih se ravna, in merila, ki se uporabijo v primeru preobremenjene infrastrukture; (f) podrobnosti o omejitvah uporabe infrastrukture; (g) pogoje, s katerimi se pri določanju prednosti v postopku dodeljevanja zmogljivosti upošteva stopnja njihove predhodne uporabe. […]“
39

V sporu o glavni stvari je za K. M. Zyla v skladu s členom 11(1) in (3)(a) Uredbe št. 883/2004 v obdobju, ki ustreza opravljanju njene dejavnosti zaposlene osebe na Nizozemskem, veljala zakonodaja te države članice in je bila vključena v nizozemski sistem socialne varnosti. Zaradi te vključenosti je bilo lahko K. M. Zyla za navedeno obdobje odobreno znižanje odmere, ki se nanaša na prispevke za socialno varnost. Vendar glede na to, da je K. M. Zyla po odhodu z Nizozemske in vrnitvi v svojo matično državo prenehala biti vključena v nizozemski sistem socialne varnosti in s tem biti zavezana za plačilo prispevkov, na podlagi člena 2.6a izvedbene uredbe ni bila upravičena do celotnega zneska znižanja odmere iz naslova prispevkov za socialno varnost.
84

Pri posameznih znamkah je temeljna funkcija znamke zagotoviti potrošniku ali končnemu uporabniku istovetnost izvora proizvoda ali storitve, ki ga označuje znamka, kar mu omogoča, da brez morebitne zmede razlikuje ta proizvod ali to storitev od tistih, ki izvirajo od drugod. Da bi namreč znamka lahko imela vlogo bistvenega elementa sistema neizkrivljene konkurence, ki se s Pogodbo vzpostavlja in ohranja, mora jamčiti, da so bili vsi proizvodi oziroma storitve, ki jih označuje, proizvedeni oziroma opravljeni pod nadzorom edinega podjetja, ki mu je mogoče pripisati odgovornost za njihovo kakovost (sodba z dne 8. junija 2017, W. F. Gözze Frottierweberei in Gözze, C‑689/15, EU:C:2017:434, točka 41 in navedena sodna praksa).
2.

Člen 308 Direktive 2006/112, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2010/45, je treba razlagati tako, da je marža potovalne agencije in zato njena davčna osnova razlika med celotnim zneskom brez davka na dodano vrednost (DDV), ki ga mora plačati potnik, in dejanskimi vstopnimi stroški, ki jih mora potovalna agencija nositi iz naslova dobave blaga in storitev, ki jih opravljajo drugi davčni zavezanci, če so te transakcije v neposredno korist potnika. Če znesek predplačila ustreza celotni ceni turistične storitve ali precejšnjemu delu te cene in če agencija še ne nosi nobenega dejanskega stroška ali nosi samo omejen del posamičnega skupnega stroška te storitve ali pa posamičnih dejanskih stroškov potovanja, ki jih nosi agencija, ni mogoče določiti ob izvedbi predplačila, je profitno maržo mogoče določiti na podlagi ocene skupnih dejanskih stroškov, ki jih bo morala na koncu nositi. Agencija mora pri taki oceni po potrebi upoštevati stroške, ki jih je že dejansko nosila ob prejemu predplačila. Za izračun marže se od celotne cene potovanja odštejejo ocenjeni skupni dejanski stroški, davčna osnova za DDV, ki ga je treba plačati ob prejemu predplačila, pa se pridobi z množenjem zneska tega predplačila z odstotkom, ki ga tako določena predvidljiva profitna marža predstavlja v celotni ceni potovanja.
58

Natančneje, osebni podatki morajo biti v skladu s členom 6(1)(b) in (c) Direktive 95/46 ali členom 5(1)(b) in (c) Uredbe 2016/679 zbrani za določene, izrecne in zakonite namene ter morajo biti ustrezni, relevantni in omejeni na to, kar je potrebno za te namene, njihova obdelava pa je zakonita v skladu s členom 7(c) te direktive ali členom 6(1)(c) te uredbe, če je to potrebno za spoštovanje zakonske obveznosti, ki velja za upravljavca.
16

Ker se družba s to metodo ni strinjala, se je obrnila na prvostopenjsko sodišče in je bila uspešna. Uspešno je navajala, da zadevne provizije niso bile gotove in da je za DDV, povezan z njimi, obveznost obračuna nastala šele, ko so bile dejansko prejete.
63

V zvezi s tem je treba spomniti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso nepogodbena odgovornost Unije v smislu člena 340, drugi odstavek, PDEU odvisna od izpolnitve več pogojev, in sicer mora biti ravnanje, ki se očita instituciji Unije, nezakonito, škoda pa dejanska, med ravnanjem institucije in zatrjevano škodo pa mora obstajati vzročna zveza (sodba z dne 20. septembra 2016, Ledra Advertising in drugi/Komisija in ECB, od C‑8/15 P do C‑10/15 P, EU:C:2016:701, točka 64 in navedena sodna praksa).
83

Drugič, očitka družbe Baby Dan, s katerim se v bistvu očita pomanjkanje objektivnosti v protidampinški preiskavi, ki naj bi bilo posledica tega, da je Komisija upoštevala zgolj informacije, ki so jih predložili proizvajalci Unije, ki so pritožbo podprli in so v celoti sodelovali v preiskavi ter so imeli zato gotovo interes, da se naloži protidampinška dajatev, ni mogoče sprejeti. Ker se lahko opredelitev industrije Unije omeji zgolj na proizvajalce Unije, ki so pritožbo, ki je bila podlaga za protidampinško preiskavo, podprli, se zgolj s to okoliščino namreč ne more izpodbiti metoda, ki je bila uporabljena pri sprejetju sporne uredbe, v smislu člena 4(1) osnovne uredbe.
87

V zvezi s tem člen 52(1) Listine določa, da mora biti kakršno koli omejevanje uresničevanja pravic in svoboščin, ki jih priznava ta listina, predpisano z zakonom in spoštovati bistveno vsebino teh pravic in svoboščin. Ob upoštevanju načela sorazmernosti so omejitve dovoljene samo, če so nujne in če dejansko ustrezajo ciljem splošnega interesa, ki jih priznava Unija, ali če so potrebne zaradi zaščite pravic in svoboščin drugih.
53

Vendar tako iz izpodbijanega sklepa kot tudi iz spisa, predloženega Sodišču, izhaja, da sta sporni sklep in sklep o reševanju banke BES neločljivo povezana. Zlasti iz točk od 4 do 7 tega sklepa je razvidno, da je postopek reševanja „vključeval“ ustanovitev začasne kreditne institucije, na katero so bile prenesene zdrave poslovne dejavnosti banke BES. Iz teh točk je prav tako razvidno, da je bila glede na oceno, ki so jo Komisiji posredovali portugalski organi, o možnostih za reševanje ustanovitev premostitvene banke videna kot „edina rešitev“, ki omogoča ohraniti finančno stabilnost Portugalske republike, in da je Komisija zadevno državno pomoč štela za združljivo z notranjim trgom, ob upoštevanju zavez, ki so jih predstavili portugalski organi glede tako premostitvene banke kot tudi slabe banke in ki so se nanašale na postopek njune likvidacije. Med drugim je bila med zavezami določena prepoved prenosa sredstev delničarjev in imetnikov podrejenih dolžniških instrumentov na premostitveno banko.
35

To sodišče v zvezi s tem izraža dvom, tako da zatrjuje, da čeprav Evropska konvencija o izročitvi v členu 6(2) določa možnost zaprošene države, da uvede kazenski pregon proti svojim državljanom, ki jih ne izroči, ne nalaga državi, ki zavrača izročitev svojih državljanov, da sprejme ukrepe, ki so namenjeni izvršitvi kazni, ki jo je izreklo sodišče druge države pogodbenice te konvencije. Navedeno sodišče in več vlad, ki so predstavile stališča pred Sodiščem, prav tako menijo, da je uvedba novega kazenskega pregona proti osebi, ki je že bila preganjana in obsojena v državi prosilki, lahko v nasprotju z načelom ne bis in idem, v skladu s katerim oseba ne more biti za isto kaznivo dejanje preganjana dvakrat.
3

V uvodnih izjavah 8, 9 in 39 Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite (UL 2011, L 337, str. 9) je navedeno: „(8) Evropski svet je v Evropskem paktu o priseljevanju in azilu, sprejetem 15. in 16. oktobra 2008, ugotovil, da države članice zagotavljajo zaščito na zelo različne načine in v različnih oblikah, ter pozval k novim pobudam za dokončno vzpostavitev skupnega evropskega azilnega sistema, kakor to določa Haaški program[, ki ga je Evropski svet sprejel 4. novembra 2004, o določitvi ciljev na področju svobode, varnosti in pravice za obdobje 2005–2010], da bi tako zagotovili višjo raven zaščite. (9) V Stockholmskem programu[, sprejetem leta 2010,] se je Evropski svet ponovno zavezal k vzpostavitvi skupnega območja zaščite in solidarnosti, temelječega na skupnem azilnem postopku in enotnem statusu za osebe, ki jim je priznana mednarodna zaščita, v skladu s členom 78 [PDEU], najkasneje do leta 2012. […] (39) Kot odziv na poziv Stockholmskega programa za vzpostavitev enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, z izjemo odstopanj, ki so potrebna in objektivno upravičena, bi bilo treba upravičencem do statusa subsidiarne zaščite priznati enake pravice in ugodnosti, kot jih imajo na podlagi te direktive begunci, zanje pa bi morali veljati tudi enaki pogoji za upravičenost.“
Točko 41 Priloge II k Uredbi (ES) št. 110/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o opredelitvi, opisu, predstavitvi, označevanju in zaščiti geografskih označb žganih pijač ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 1576/89, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1334/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008, je treba razlagati tako, da žgana pijača za to, da bi bilo zanjo mogoče uporabljati prodajno poimenovanje „jajčni liker“, ne sme vsebovati drugih sestavin kot tistih, ki so navedene v tej določbi.
58

V obravnavani zadevi pa je bilo po tem tehničnem pregledu skupno besedilo letnega proračuna Unije za proračunsko leto 2017 dano na voljo Parlamentu šele 24. novembra 2016 popoldne, torej zadnji dan rednega plenarnega zasedanja iz novembra 2016, in še to samo v angleški različici. V teh okoliščinah razprave in glasovanja o tem besedilu ni bilo mogoče – v skladu s členoma 156 in 158 Poslovnika – uvrstiti na dnevni red za 24. november 2016. V skladu s tema določbama se namreč o besedilu lahko razpravlja in glasuje le, če je bilo pripravljeno v uradnih jezikih Unije ter razdeljeno poslancem vsaj štiriindvajset ur vnaprej. Spoštovanje teh minimalnih zahtev je nujno za pripravo razprave in glasovanja na plenarni seji o skupnem besedilu letnega proračuna – in to z vso potrebno pozornostjo, natančnostjo in predanostjo ter zlasti ob upoštevanju zahtev v zvezi z večjezičnostjo.
37

Prav tako je treba poudariti, da čeprav iz ustaljene sodne prakse Sodišča res izhaja, da dopust, ki ga zagotavlja pravo Unije, ne more vplivati na pravico izrabiti drug dopust, ki ga zagotavlja to pravo in ki ima drug namen kot prvonavedeni dopust (glej v tem smislu sodbo z dne 20. januarja 2009, Schultz-Hoff in drugi, C‑350/06 in C‑520/06, EU:C:2009:18, točka 26 in navedena sodna praksa), pa iz te sodne prakse – ki je nastala v kontekstu položajev, za katere je značilno prekrivanje ali sovpadanje med obdobji teh dveh dopustov – ni mogoče sklepati, da morajo države članice pri določitvi pravic delavca do plačanega letnega dopusta iz naslova Direktive 2003/88 šteti, da obdobje starševskega dopusta, ki ga delavec koristi v referenčnem obdobju, ustreza obdobju dejanskega dela.
42

V zvezi s tem je treba, prvič, poudariti, da čeprav mora nacionalno sodišče v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča po uradni dolžnosti presoditi nepoštenost pogodbenega pogoja, ki spada na področje uporabe Direktive 93/13, in tako izravnati neravnotežje med potrošnikom in prodajalcem ali ponudnikom, pa je to pogojeno s tem, da razpolaga z vsemi za to potrebnimi pravnimi in dejanskimi elementi (glej v tem smislu sodbi z dne 21. aprila 2016, Radlinger in Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, točka 52 in navedena sodna praksa, in z dne 21. decembra 2016, Gutiérrez Naranjo in drugi, C‑154/15, C‑307/15 in C‑308/15, EU:C:2016:980, točka 58).
63

Čeprav pritožnice trdijo, da so upravičeno vložile pritožbo pri Komisiji in da so bile očitane kršitve podane v obdobju sedmih let in so imele čezmejno razsežnost, pa vseeno niso razložile, zakaj naj bi Splošno sodišče – ob upoštevanju okoliščin zadev, v katerih se je ta sodna praksa izoblikovala, in te zadeve – s tem, da je na podlagi navedene sodne prakse zavrnilo njihovo trditev v zvezi z interesom Unije, napačno uporabilo pravo. Iz tega sledi, da je treba trditve, ki so jih pritožnice podale v zvezi s to sodno prakso, zavrniti kot neutemeljene.
2

Svet Evropske unije je 26. oktobra 2015 sprejel Sklep (EU) 2016/123 o podpisu Sporazuma o okrepljenem partnerstvu in sodelovanju med Evropsko unijo in njenimi državami članicami na eni strani ter Republiko Kazahstan na drugi strani, v imenu Evropske unije, in o njegovi začasni uporabi (UL 2016, L 29, str. 1). Pravna podlaga za sprejetje tega sklepa so bili člen 37 in člen 31(1) PEU, člen 91, člen 100(2) ter člena 207 in 209 PDEU v povezavi s členom 218(5) in (8), drugi pododstavek, PDEU. Sporazum o okrepljenem partnerstvu in sodelovanju med Evropsko unijo in njenimi državami članicami na eni strani ter Republiko Kazahstan na drugi strani (v nadaljevanju: Sporazum o partnerstvu) je bil podpisan 21. decembra 2015 v Astani (Kazahstan) in se je začel začasno uporabljati 1. maja 2016, kot je določeno v njegovem členu 281(3).
9

D. in A.‑K. Harms v svojem imenu in v imenu svojih štirih otrok pred predložitvenim sodiščem trdita, da jim mora družba Vueling Airlines na podlagi člena 8(1)(a) Uredbe št. 261/2004 vrniti celoten znesek 1108,88 EUR, ki jim ga je zaračunala družba Opodo. Družba Vueling Airlines ne izpodbija utemeljenosti tega zahtevka v delu, ki se nanaša na znesek 1031,88 EUR, ki jim ga je nakazala družba Opodo, pri čemer trdi, da je to cena vozovnic, ki jih je kupil D. Harms. Meni pa, da jim ni zavezana povrniti razlike med tem zneskom in zneskom1108,88 EUR, ki ga je prejela družba Opodo, in trdi, da ta razlika 77 EUR ni del navedene cene.
3

V uvodni izjavi 3 Direktive 2002/47 je navedeno: „V Skupnosti se mora vzpostaviti režim za zagotavljanje vrednostnih papirjev in denarja kot zavarovanj, in to v obliki poroštvene udeležbe in struktur prenosa lastniških pravic, vključno s pogodbami o ponovnem odkupu (repo posli). To bo prispevalo k integraciji in stroškovni učinkovitosti finančnega trga kot tudi k stabilnosti finančnega sistema v Skupnosti in s tem podprlo svobodo opravljanja storitev in prost pretok kapitala na enotnem trgu finančnih storitev. Direktiva se predvsem nanaša na dvostranske dogovore o finančnem zavarovanju.“
3

V uvodnih izjavah 3, 7, 9 in 11 Direktive PVO je navedeno: „(3) Načela presoje vplivov na okolje je treba uskladiti, zlasti kar zadeva projekte, ki bi morali biti predmet presoje, glavne obveznosti nosilcev projekta in vsebino presoje. Države članice lahko določijo strožja pravila za varstvo okolja. […] (7) Soglasje za izvedbo javnih in zasebnih projektov, ki bodo verjetno pomembno vplivali na okolje, bi moralo biti izdano šele po presoji verjetnih pomembnih vplivov teh projektov na okolje. Ta presoja bi morala biti izvedena na podlagi ustreznih informacij, ki jih priskrbi nosilec projekta in jih lahko dopolnijo pristojni organi in zainteresirana javnost, ki jo posamezen projekt verjetno zadeva. […] (9) Druge vrste projektov morda nimajo pomembnega vpliva na okolje prav v vsakem primeru in bi bilo treba te projekte presoditi, kadar države članice menijo, da bodo verjetno pomembno vplivali na okolje. […] (11) Države članice bi morale, ko postavljajo take pragove ali merila ali ko od primera do primera preverjajo projekte za namen odločanja o tem, kateri projekti morajo biti predmet presoje na temelju pomembnosti njihovega vpliva na okolje, upoštevati ustrezna izbirna merila, ki jih določa ta direktiva. Države članice so skladno z načelom subsidiarnosti v najboljšem položaju, da uporabijo ta merila v posebnih primerih.“
Člen 58 Konvencije iz Montego Baya z naslovom „Pravice in dolžnosti drugih držav v [IEC]“ določa:

„1. V [IEC] uživajo vse države, obalne in neobalne, v skladu z ustreznimi določbami te konvencije, svobodo plovbe, preleta in polaganja podmorskih kablov in cevovodov po 87. členu ter druge mednarodno dovoljene uporabe morja, ki se nanašajo na te svobode, kot so tiste, povezane z izkoriščanjem ladij, letal in podmorskih kablov in cevovodov, in so v skladu z drugimi določbami te konvencije.

2. Členi 88 do 115 in druga ustrezna pravila mednarodnega prava se v [IEC] uporabljajo toliko, kolikor niso nezdružljiva s tem delom.

3. Pri izvrševanju svojih pravic in izpolnjevanju svojih dolžnosti po tej konvenciji države v [IEC] dosledno spoštujejo pravice in dolžnosti obalne države in se držijo zakonov in predpisov, ki jih je sprejela obalna država v skladu s to konvencijo ter drugimi pravili mednarodnega prava, toliko, kolikor niso nezdružljiva s tem delom.“
10

NN je krovna družba danske skupine, ki med drugim zajema dve švedski hčerinski družbi, in sicer Sverige 1 AB in Sverige 2 AB, od katerih je vsaka lastnica podružnice na Danskem, in sicer podružnice C in podružnice B. Ti podružnici sta se združili v eno samo podružnico A tako, da je bila podružnica B prenesena na družbo Sverige 1 AB.
55

V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba razlikovati med različnim obravnavanjem, ki ga člen 65(1)(a) PDEU dopušča, in diskriminacijo, ki je prepovedana s členom 65(3) PDEU. Za to, da bi se nacionalna davčna ureditev, kakršna je sporna ureditev, lahko štela za združljivo z določbami Pogodbe DEU v zvezi s prostim pretokom kapitala, se mora različno obravnavanje nanašati na položaje, ki objektivno niso primerljivi, ali pa mora biti upravičeno z nujnim razlogom v splošnem interesu (v tem smislu glej sodbe z dne 3. septembra 2014, Komisija/Španija, C‑127/12, neobjavljena, EU:C:2014:2130, točka 73; z dne 11. septembra 2014, Verest in Gerards, C‑489/13, EU:C:2014:2210, točka 28, in z dne 17. septembra 2015, Miljoen in drugi, C‑10/14, C‑14/14 in C‑17/14, EU:C:2015:608, točka 64).
13

Družba P & C Hamburg je imetnica besedne znamke Evropske unije PUC, ki je bila registrirana 6. aprila 2001 pod številko 242446 za proizvode iz razredov 18 in 25 v smislu Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev za registracijo znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in se nanaša zlasti na oblačila in modne dodatke. Ta znamka ima na nemškem ozemlju prednost dveh starejših nemških besednih znamk PUC, ki sta bili za oblačila prijavljeni in registrirani med letoma 1978 in 1982 pod številkama 966148 in 1027854.
40

Poleg tega je treba navesti, da glede dokumenta, naslovljenega „Guidance Document no 2 on the harmonized free allocation methodology for the EU-ETS post 2012 (Guidance on allocation methodologies)“ (smernice št. 2 o usklajeni metodi brezplačne dodelitve v Evropski uniji po letu 2012 (smernice o metodologiji dodelitve)), str. 22, z dne 14. aprila in 29. junija 2011 ter dokumenta, naslovljenega „Guidance Document no 8 on the harmonized free allocation methodology for the EU-ETS post 2012 – Waste gases and process emissions sub-installation“ (smernice št. 8 o usklajeni metodi brezplačne dodelitve v Evropski uniji po letu 2012 – odpadni plini in podnaprave z emisijami iz proizvodnih procesov), str. od 4 do 6, z dne 14. aprila in 6. septembra 2011, objavljenih na spletnem mestu Komisije, zadnji obravnava samo emisije, ki nastanejo z nepopolno oksidiranim ogljikom, ki ga vsebujejo odpadni plini.