(Glej točke od 27 do 29, 59, 60, 74, 75, 94, 95, 104 in 105.)

(Glej točke od 39 do 44, 49 in 56.)

V okviru analize obstoja enotnega gospodarskega subjekta med proizvajalcem in z njim povezanim distributerjem je odločilno, da se obravnava gospodarsko stanje obstoječih razmerij med tem proizvajalcem in tem distributerjem. Glede na zahtevo, da se ugotovi gospodarsko stanje razmerij med tem proizvajalcem in tem distributerjem, morajo institucije Unije upoštevati vse upoštevne dejavnike, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti, ali ta distributer opravlja funkcije vključenega oddelka za prodajo tega proizvajalca. Ti dejavniki ne smejo biti omejeni le na funkcije, ki jih opravlja povezan distributer le glede prodaje zadevnega proizvoda, ki ga je izdelal proizvajalec, ki trdi, da sta s tem distributerjem enoten gospodarski subjekt. Neposredno zaračunavanje – s strani proizvajalca, ki ima sedež v tretji državi – dela prodaje za izvoz v Unijo, je prav tako upoštevni dejavnik, ki ga morata upoštevati ti instituciji.

V teh okoliščinah se je s priznanjem obstoja enotnega gospodarskega subjekta mogoče izogniti temu, da stroški, ki so očitno zajeti s prodajno ceno proizvoda, kadar to prodajo opravlja vključeni oddelek za prodajo v organizaciji proizvajalca, niso več zajeti, kadar enako dejavnost prodaje izvaja pravno ločena družba, čeprav jo gospodarsko nadzoruje proizvajalec.

Delitev dejavnosti proizvodnje in prodaje v skupini, ki jo oblikujejo pravno ločene družbe, namreč ne vpliva na dejstvo, da gre za enoten gospodarski subjekt, ki tako organizira vse dejavnosti, ki jih v drugih primerih izvaja subjekt, ki je enoten tudi v pravnem smislu.

V okviru primerjave med normalno vrednostjo in izvozno ceno ni mogoče izvesti prilagoditve na podlagi člena 2(10)(i) Uredbe št. 1225/2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (osnovna uredba) ni mogoče izvesti, kadar sta proizvajalec s sedežem v tretji državi in z njim povezan distributer za izvoze v Unijo enoten gospodarski subjekt.

Kadar stranka na podlagi člena 2(10) Uredbe št. 1225/2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (osnovna uredba) predlaga prilagoditve, da bi bili normalna vrednost in izvozna cena primerljivi zaradi določanja stopnje dampinga, mora predložiti dokaz, da je njen predlog upravičen.

Poleg tega morajo potrebo po posebnih prilagoditvah, navedenih v členu 2(10), od (a) do (k), osnovne uredbe dokazati tisti, ki se nameravajo na to sklicevati.

Če torej proizvajalec zahteva, da se opravi prilagoditev normalne vrednosti načeloma navzdol ali izvoznih cen logično navzgor, mora navesti in dokazati, da so pogoji za odobritev take prilagoditve izpolnjeni. Nasprotno, kadar instituciji Unije menita, da je treba izvozno ceno prilagoditi navzdol, ker družba za prodajo, povezana s proizvajalcem, opravlja funkcije, podobne funkcijam zastopnika, ki dela na podlagi provizij, morata ti instituciji predložiti vsaj skladne indice, da je ta pogoj izpolnjen.

Iz tega izhaja, da če sta instituciji Unije predložili skladne indice, da distributer, ki je povezan s proizvajalcem, opravlja podobne funkcije kot zastopnik, ki dela na podlagi provizije, mora ta distributer ali ta proizvajalec predložiti dokaz, da prilagoditev na podlagi člena 2(10)(i) osnovne uredbe ni upravičena, na primer s tem, da dokaže, da sta enotni gospodarski subjekt. Za to bi lahko ta gospodarska subjekta med drugim dokazala, da ne delujeta neodvisno in da sta povezana s kompenzacijskimi dogovori. V okviru uporabe člena 2(10)(i) osnovne uredbe ne obstaja domneva, da povezani podjetji ne delujeta neodvisno in sta povezani s kompenzacijskimi dogovori, tako da bi morali instituciji Unije dokazati, da sta subjekta vodena ločeno, zato da bi na podlagi te določbe lahko izvedli prilagoditev.

(Glej točke od 82 do 86.)