ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Najwyższy (Poljska) 17. avgusta 2018 – YV

(Zadeva C-537/18)

(2018/C 427/16)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Sąd Najwyższy

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: YV

Druga stranka v postopku: Krajowa Rada Sądownictwa

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah v povezavi s členom 9(1) Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (1) razlagati tako, da mora v primeru, v katerem se pri sodišču države članice, ki odloča na zadnji stopnji, vložita pravno sredstvo, ki temelji na očitku, da je bilo v razmerju do sodnika tega sodišča kršeno načelo prepovedi diskriminacije na podlagi starosti, in predlog za odložitev izvršitve izpodbijanega akta, to sodišče – za to, da bi z izdajo začasne odredbe, določene v nacionalnem pravu, zagotovilo varstvo pravic, ki izhajajo iz prava Unije – zavrniti uporabo nacionalnih določb, v skladu s katerimi je za odločanje v zadevi, v kateri je bilo vloženo pravno sredstvo, pristojna organizacijska enota tega sodišča, ki zaradi neimenovanja sodnikov, ki naj bi v njej odločali, ne deluje?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 79.
Pritožba, ki so jo Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC in drugi vložili 24. septembra 2018 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti razširjeni senat) z dne 13. julija 2018 v zadevi Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC in drugi/Svet Evropske unije in drugi, T-680/13

(Zadeva C-603/18 P)

(2018/C 427/35)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožniki: Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC in drugi (zastopnik: P. Tridimas, Barrister)

Druge stranke v postopku: Svet Evropske unije, Evropska komisija, Evropska centralna banka, Euroskupina, ki jo zastopa Svet Evropske unije, Evropska unija, ki jo zastopa Evropska komisija

Predlogi

Pritožniki Sodišču predlagajo, naj:

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča;

— ugodi predlogom tožečih strank v postopku pred Splošnim sodiščem;

— drugim strankam naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka in postopka pred Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožniki trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je:

(a) ugotovilo, da Euroskupina od Cipra ni zahtevala, da sprejme ukrepe, ki so jim povzročili izgubo, ali da teh ukrepov ni bilo mogoče zahtevati na podlagi delovanja, ki ga gre pripisati EU;

(b) ugotovilo, da sporočilo za medije ECB z dne 21. marca 2013 ni povzročilo škode pritožnikom;

(c) ugotovilo, da druge stranke z nekaterimi drugimi akti niso zahtevale od Cipra, da izvaja škodljive ukrepe in/ali niso zahtevale sprejetje škodljivih ukrepov, uvedenih s spremembami škodljivih uredb 30. julija 2013;

(d) ugotovilo, da s Sklepom Sveta 2013/236 (1) niso bili zahtevani vsi škodljivi ukrepi;

(e) ugotovilo, da ni bilo resne kršitve lastninske pravice, zagotovljene s členom 17(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in členom 1 Protokola 1 k Evropski konvenciji o varstvu temeljnih pravic in svoboščin, načela varstva legitimnih pričakovanj in načela prepovedi diskriminacije;

Pritožniki trdijo, da škodljivi ukrepi ne izpolnjujejo zahteve, da morajo biti omejitve lastninske pravice določene z zakonom, in zahteve po sorazmernosti. Menijo, da je ravnanje drugih strank vzbudilo legitimno pričakovanje, da ne bodo sprejeti ukrepi za reševanje s sredstvi upnikov, ki bi nalagali „odbitek“ na njihovo premoženje. Menijo, da so bili kot vlagatelji in/ali delničarji Banke Ciper in Laiki diskriminirani, med drugim glede na vlagatelje in delničarje bank v drugih državah članicah Euroskupine, ki so bili upravičeni do finančne pomoči, ki je bila podobna tisti, dodeljeni Cipru.

(1) Sklep Sveta z dne 25. aprila 2013 naslovljen na Ciper o posebnih ukrepih za ponovno vzpostavitev finančne stabilnosti in trajnostne rasti (UL 2013, L 141, str. 32).
1.

Ali je treba člen 15(1) Direktive 2002/58/ES (1) v povezavi s pravico do varnosti, ki jo zagotavlja člen 6 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, in pravico do spoštovanja osebnih podatkov, kot jo zagotavljajo členi 7, 8 in 52(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, kakršna je v postopku v glavni stvari, ki določa splošno obveznost, da operaterji in ponudniki storitev elektronskih komunikacij hranijo podatke o prometu in lokaciji v smislu Direktive 2002/58/ES, ki jih ustvarijo ali obdelajo pri opravljanju teh storitev, pri čemer cilj te nacionalne zakonodaje ni le preiskovanje, odkrivanje in pregon hudega kriminala, temveč tudi zagotavljanje državne varnosti, obrambe in javne varnosti, preiskovanje, odkrivanje in pregon drugih dejanj, ki niso hudi kriminal, ali preprečevanje prepovedane uporabe sistemov elektronskih komunikacij ali doseganje drugih ciljev, ki so našteti v členu 23(1) Uredbe (EU) 2016/679, (2) ob tem da so v zvezi s to obveznostjo v tej zakonodaji natančno določena jamstva glede hrambe in dostopa do podatkov?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Italija) 28. junija 2018 – Consorzio Nazionale Servizi Società Cooperativa (CNS)/Gruppo Torinese Trasporti Gtt SpA

(Zadeva C-425/18)

(2018/C 399/25)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Consorzio Nazionale Servizi Società Cooperativa (CNS)

Tožena stranka: Gruppo Torinese Trasporti Gtt SpA

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člena 53(3) in 54(4) Direktive 2004/17/ES (1) v povezavi s členom 45(2)(d) Direktive 2004/18/ES (2) nasprotujejo določbi, kot je člen 38(1)(f) zakonske uredbe št. 163/2006 Italijanske republike, kakor se razlaga v nacionalni sodni praksi, ki iz področja uporabe pojma t. i. „hude poklicne napake“ gospodarskega subjekta izključuje ravnanja, s katerimi so bila kršena pravila o konkurenci in ki jih je ugotovil in sankcioniral nacionalni organ za varstvo konkurence s sodno potrjenim ukrepom, s čimer je naročnikom a priori onemogočeno, da samostojno presojajo te kršitve za namen morebitne, vendar ne obvezne, izključitve tega gospodarskega subjekta iz razpisnega postopka za oddajo javnega naročila?

(1) Direktiva 2004/17/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 19).

(2) Direktiva 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132).
4.

Če se pogodba o novaciji presoja glede na sodno prakso Sodišča in členov 3(1) in 4(2) Direktive [93/13], ali nov pogoj o minimalni obrestni meri ponovno ne izpolnjuje zahteve po preglednosti in banka ponovno ne izpolnjuje meril preglednosti, določenih v [sodbi Tribunal Supremo (vrhovno sodišče)] z dne 9. maja 2013, ter ne obvesti stranke o resničnem finančnem strošku navedenega pogoja v [pogodbi o] hipotekarnem kreditu, tako da bi bila seznanjena z obrestno mero (in posledičnim obrokom), ki bi jo morala plačati v primeru uporabe novega pogoja o minimalni obrestni meri, in z obrestno mero (in posledičnim obrokom), ki bi jo morala plačati v primeru, če se ne bi uporabil pogoj o minimalni obrestni meri in bi se uporabila obrestna mera, dogovorjena v pogodbi o hipotekarnem kreditu brez omejitve navzdol? Drugače povedano, ali bi morala finančna institucija, ko vsili tako imenovani dokument o novaciji „pogojev o minimalni obrestni meri“, presojati preglednost, kakor je določeno v členih 3(1) in 4(2) Direktive [93/13], ter potrošnika obvestiti o znesku, za katerega je bil oškodovan zaradi uporabe „pogojev o minimalni obrestni meri“, ter o obrestih, ki veljajo v primeru neobstoja navedenih pogojev, ter če tega ne stori, ali je to prav tako razlog za ničnost teh dokumentov?
1.

Ali je treba besedni zvezi „osebje, ki je vključeno v uradne nadzore“ iz točke 1 Priloge VI k Uredbi št. 882/2004 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o izvajanju uradnega nadzora, da se zagotovi preverjanje skladnosti z zakonodajo o krmi in živilih ter s pravili o zdravstvenem varstvu živali in zaščiti živali (Uredba št. 882/2004) in „osebje, ki je vključeno v uradne nadzore“ iz točke 2 Priloge VI k Uredbi št. 882/2004 razlagati tako, da so lahko stroški (plač), ki se lahko upoštevajo pri izračunu pristojbin za uradne nadzore, izključno stroški (plač) uradnih veterinarjev in uradnih asistentov, ki opravljajo uradne inšpekcijske preglede, ali pa so lahko v to vključeni tudi stroški (plač) drugega osebja, zaposlenega pri Nederlandse Voedsel- en Warenautoriteit (nizozemski uprava za varnost hrane in živil, v nadaljevanju: NVWA) ali družbe z omejeno odgovornostjo Kwaliteitskeuring Dierlijke Sector (nadzor kakovosti v živinorejskem sektorju, v nadaljevanju: KDS)?
1.

Ali določbe Konvencije o izvajanju schengenskega sporazuma ali Zakonika o schengenskih mejah nasprotujejo nacionalnim pravilom, kot so ta v členu 16f zakona št. 752 iz leta 2016 o začasnih omejitvah možnosti pridobitve dovoljenja za prebivanje na Švedskem, ki določajo, da se dovoljenje za prebivanje zaradi višjega sekundarnega izobraževanja lahko izda državljanu tretje države, ki je v državi članici, tudi če je identiteta navedenega tujca negotova in če ta identitete, ki jo je prijavil, ne more prepričljivo izkazati?
1.

Ali je treba klavzulo 2, točki 4 in 6, okvirnega sporazuma o starševskem dopustu, ki je priložen Direktivi Sveta 96/34/ES z dne 3. junija 1996 o okvirnem sporazumu o starševskem dopustu, sklenjenem med UNICE, CEEP in ETUC (1), razlagati tako, da nasprotuje temu, da se pri odpovedi delavcu, ki je na starševskem dopustu v obliki krajšega delovnega časa, uporabi določba nacionalnega prava, kot je člen L. 3123-13 v upoštevnem obdobju veljavnega delovnega zakonika, ki določa, da se „[o]dpravnina in odpravnina ob upokojitvi za delavca, ki je bil v istem podjetju zaposlen s polnim delovnim časom in krajšim delovnim časom, […] izračunata sorazmerno z obdobji zaposlitve, dopolnjenimi po enem in drugem načinu zaposlitve od njegovega prihoda v podjetje“?
4.

Če je državno tožilstvo neodvisno od izvršilne veje oblasti, ali se državno tožilstvo, katerega vloga je omejena na uvedbo in izvajanje preiskav ter zagotavljanje, da so take preiskave izvedene nepristransko in zakonito, na vlaganje obtožnic, izvrševanje sodnih odločb in izvajanje kazenskega pregona kaznivih dejanj, ter ki ni pristojno za izdajo nacionalnih nalogov za prijetje in ne sme opravljati sodniške funkcije, lahko šteje za „pravosodni organ“ za namene člena 6(1) Okvirnega sklepa?
—

je tožeča stranka na splošno kupovala tovornjake – po njenem mnenju po izkrivljenih cenah – v državi sodišča in je zato sklenila pogodbe o finančnem lizingu s podjetji, ki so delovala v tej državi, vendar se je tožeča stranka po lastnih navedbah pogajala neposredno s pooblaščenimi prodajalci vozil in je lizingodajalec na cene, za katere se je dogovorila, dodal še svojo profitno maržo in stroške lizinga, lastninska pravica na vozilih pa je prešla na tožečo stranko, ko je bila pogodba o lizingu izpolnjena, in sicer v trenutku prenehanja pogodbe?
C 341/9

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Městský soud v Praze (Češka republika) 30. julija 2018 – CS in drugi/České aerolinie a.s.

(Zadeva C-502/18)

(2018/C 341/11)

Jezik postopka: češčina

Predložitveno sodišče

Městský soud v Praze

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: CS, DR, EQ, FP, GO, HN, IM, JL, KK, LJ, MI

Tožena stranka: České aerolinie a.s.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali mora prevoznik Skupnosti potnikom plačati odškodnino v skladu s členom 3(5), drugi stavek, Uredbe (ES) št. 261/2004 (1) [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91], če je prevoznik Skupnosti kot pogodbeni letalski prevoznik izvedel prvi del leta s postankom na letališču v tretji državi, iz katere je v skladu s pogodbo o letih pod isto oznako letalski prevoznik, ki ni letalski prevoznik Skupnosti, izvedel drugi del leta, pri čemer je prišlo do več kot triurne zamude pri prihodu na letališče v končnem namembnem kraju, ki je nastala izključno v drugem delu leta?

(1) Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 10).
C 301/13

Pritožba, ki jo je 2. marca 2018 CJ vložil zoper sodbo Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 13. decembra 2017 v zadevi T-692/16, CJ/Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni (ECDC)

(Zadeva C-170/18 P)

(2018/C 301/17)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnik: CJ (zastopnik: V. Kolias, Δικηγόρος)

Druga stranka v postopku: Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni (ECDC)

Predlogi

Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

— sodbo Splošnega sodišča z dne 13. decembra 2017, T-692/16, CJ/ECDC (ECLI:EU:T:2017:894), razveljavi v celoti;

— posledično, če bi bila pritožba razglašena za utemeljeno, novo odločbo o odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 2. decembra 2015 razglasi za nično in pritožniku prisodi prejemke in denarno nadomestilo, ki jih je uveljavljal pred Splošnim sodiščem, skupaj z zakonskimi obrestmi;

— ECDC naloži plačilo stroškov postopka na prvi stopnji in v okviru pritožbe.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvi pritožbeni razlog: Splošno sodišče naj bi napačno razlagalo njegovo trditev, izkrivilo dokaze in storilo napako pri pravni opredelitvi dejstev s tem, da je ugotovilo, da se okoliščine med izdajo odločbe o odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki je bila razglašena za nično, in nove odločbe o odpovedi pogodbe o zaposlitvi niso bistveno spremenile tako, da bi to ECDC preprečilo ponovno izdajo odločbe o odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki je bila razglašena za nično.

Drugi pritožbeni razlog: Splošno sodišče naj bi napačno razlagalo njegovo trditev, podalo nezadostno obrazložitev, storilo napako pri pravni opredelitvi dejstev in napačno razlagalo člen 266 PDEU s tem, da je ugotovilo, da nova odločba o odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni bila nesorazmerna v smislu člena 5(4) PEU.

Tretji pritožbeni razlog: Splošno sodišče naj bi obseg pravnomočnosti razlagalo preširoko.

Četrti pritožbeni razlog: Splošno sodišče naj bi:

— napačno razlagalo sodbo Sodišča za uslužbence v združenih zadevah F-159/12 in F-161/12, CJ/ECDC, in preširoko razlagalo pravnomočnost teh sodb,

— napačno razlagalo člen 22a(3) Kadrovskih predpisov glede zaščite žvižgačev s tem, da ni zagotovilo njegovega polnega učinka.

Peti pritožbeni razlog: Splošno sodišče naj bi napačno razlagalo pravilo o nepogodbeni odgovornosti EU, podredno, napačno pravno opredelilo dejstva s tem, da je ugotovilo, da z utemeljitvijo izpodbijane odločbe pritožniku ni bila povzročila nepremoženjska škoda.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) 22. junija 2018 – Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo/Banca d’Italia

(Zadeva C-414/18)

(2018/C 311/09)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo

Tožena stranka: Banca d’Italia

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člen 5(1), zlasti v točkah (a) in (f), Uredbe št. 2015/63 (1), razlagan z vidika načel, ki izhajajo iz tega pravnega vira, pa tudi Direktive 2014/59 (2), Uredbe št. 2014/806 (3) in člena 120 Pogodbe o delovanju Evropske unije, temeljnih pravil o enakem obravnavanju, nediskriminaciji in sorazmernosti iz člena 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter prepovedi dvojnega plačevanja prispevkov za izračun prispevkov iz člena 103(2) Direktive 2014/59, nasprotuje uporabi ureditve glede obveznosti znotraj skupine tudi v primeru „dejanske“ skupine ali v primeru medsebojne povezanosti med posamezno institucijo in drugimi bankami, ki so v istem sistemu; ali pa se prav tako z vidika navedenih načel ugodnejše obravnavanje, ki velja le za ugodnejše obveznosti iz istega člena 5, lahko po analogiji uporablja tudi za obveznosti t. i. banke „druge stopnje“ do drugih bank v sistemu (zadružnih bank) ali pa mora Autorità Nazionale di Risoluzione (nacionalni organ za reševanje) zaradi te zadnje značilnosti institucije, ki konkretno deluje kot centralna banka znotraj skupine medsebojno povezanih in integriranih bank, tudi v razmerjih do ECB in finančnega trga, na podlagi veljavnih predpisov vseeno prilagoditi prikaz finančnih podatkov, predložen organom Skupnosti, in določitve prispevkov, ki jih dolguje institucija za Fondo di Risoluzione (reševalni sklad) na podlagi svojih dejanskih obveznosti in svojega konkretnega profila tveganja.

(1) Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/63 z dne 21. oktobra 2014 o dopolnitvi Direktive 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s predhodnimi prispevki v sheme za financiranje reševanja (UL L 11, str. 44).

(2) Direktiva 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij ter o spremembi Šeste direktive Sveta 82/891/EGS ter direktiv 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU in 2013/36/EU in uredb (EU) št. 1093/2010 ter (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 173, str. 190).

(3) Uredba (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL L 225, str. 1).
Zadeva C-341/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska) 24. maja 2018 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/J. in drugi

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska) 24. maja 2018 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/J. in drugi

(Zadeva C-341/18)

Predložitveno sodišče

Raad van State

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Nasprotne stranke: J. in drugi

Druge stranke: C. in H. in drugi

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 11(1) Uredbe (EU) 2016/399 ( 1 ) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o Zakoniku Unije o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah) razlagati tako, da državljan tretje države, ki je pred tem vstopil v schengensko območje, na primer prek mednarodnega letališča, v smislu Zakonika o schengenskih mejah izstopi iz schengenskega območja, ko se kot pomorščak vkrca na morsko ladjo, ki je že v pristanišču, ki je na zunanji meji, ne glede na to, ali oziroma kdaj bo pomorščak to pristanišče s to ladjo zapustil? Ali pa mora biti, da pride do izstopa, najprej znano, da bo pomorščak pristanišče s to ladjo zapustil, in če je tako, ali obstaja rok, v katerem mora priti do izplutja, ter kdaj je v tem primeru treba odtisniti izstopni žig? Ali pa se za „izstop“ šteje kak drug trenutek, morebiti pod drugimi pogoji,?

( 1 ) Uredba (EU) 2016/399 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o Zakoniku Unije o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah) (UL 2016, L 77, str. 1).
3.

Če je treba na drugo vprašanje odgovoriti nikalno, katere zahteve glede obrazložitve morajo potem v skladu s členom 6(1) Direktive 2003/86/ES veljati za zavrnitev prošnje za vstop in prebivanje družinskemu članu iz razlogov javnega reda? Ali je treba člen 6(1) Direktive 2003/86/ES razlagati tako, da nasprotuje nacionalni praksi, v skladu s katero je mogoče prošnjo za vstop in bivanje družinskega člana zavrniti iz razlogov javnega reda na podlagi obsodb v času prejšnjega prebivanja v zadevni državi članici, pri čemer je bilo na podlagi meril iz sodb Evropskega sodišča za človekove pravice (ESČP) z dne 2. avgusta 2001, Boultif proti Švici ECLI:CE:ECHR:2001:0802JUD005427300, in z dne 18. oktobra 2006, Üner proti Nizozemski, ECLI:CE:ECHR:20061018JUD004641099, izvedeno tehtanje interesov med interesom zadevnega družinskega člana in zadevnega sponzorja, da na Nizozemskem izvajata pravico do združitve družine, na eni strani in interesom nizozemske države, da zaščiti javni red, na drugi strani?
1.

Ali je treba člen 9(4) [Uredbe (ES) št.] 1371/200[7] ( 1 ) z dne 23. oktobra 2007 o pravicah in obveznostih potnikov v železniškem prometu v povezavi s členom 2(a) in členom 3 Direktive 93/13 ( 2 ) razlagati tako, da vedno nastane pogodbeno pravno razmerje med prevozno družbo in potnikom, celo če ta uporablja storitev prevoznika brez vozovnice?
1.

Ali je treba Direktivo 2009/72/ES ( 1 ) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 2003/54/ES („Tretja direktiva o električni energiji“) razlagati tako, da je z namenom te direktive in zlasti s členom 3 te direktive v nasprotju nacionalna pravna ureditev, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki uvaja poseben ukrep, to je obvezno dajatev za regulirane subjekte, vključno z imetniki dovoljenj za dobavo električne energije, ki jih je izdal pristojni regulativni organ zadevne države članice („urad“ in „regulirani subjekt“), ki se določa glede na poslovni izid, dosežen na nacionalni ravni, in z opravljanjem dejavnosti v tujini, glede na to, da gre za dajatev, ki: (i) vpliva na svobodo reguliranih subjektov na področju določanja konkurenčnih cen za dobavo električne energije na tujih trgih in posledično tudi na njihovo konkurenčnost na zadevnih trgih; (ii) zmanjšuje konkurenčnost reguliranih subjektov v primerjavi s tujimi dobavitelji električne energije, ki poslujejo na slovaškem trgu, če oboji dobavljajo električno energijo tudi na določenem tujem trgu, saj za dobavljanje električne energije na tujih trgih tuj dobavitelj ni podvržem zadevni obvezni dajatvi; (iii) odvrača vstop novih konkurentov na slovaški in tuje trge dobave električne energije, saj bi se zadevna obvezna dajatev obračunala tudi od dohodkov od njihove neregulirane dejavnosti, torej tudi za obdobje, za katero so sicer dobili dovoljenje za dobavljanje električne energije, vendar so dohodki od te dejavnosti enaki nič; (iv) lahko spodbudi slovaške regulirane subjekte, da zaprosijo [slovaški] urad – oziroma tuji dobavitelji električne energije zaprosijo regulativni organ njihove države, ki je izdal dovoljenje – za preklic dovoljenja za dobavo električne energije, saj je to edina možnost, da se izognejo plačilu zadevne dajatve tudi od prihodkov iz njihovih drugih dejavnosti, in da se znebijo statusa reguliranega subjekta po sporni ureditvi?
—

pridobi in uporabi dokumente iz postopkov EUIPO za izbris 12343 C, 10757 C, 10524 C, ter postopkov z ugovorom B 002165119; B 002199274; B 002344565; B 002367038; B 002513086, in B 002513151;
4.

Ali je treba člen 5 Direktive o avtorskih pravicah razlagati tako, da imetnik avtorske pravice ne more več nasprotovati dejanjem reproduciranja, ki so potrebna za prenos zakonito pridobljenega izvoda, katerega je pravica distribucije izčrpana, med poznejšimi pridobitelji, in če je tako, kateri pogoji veljajo pri tem?