ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Zakon o prebivanju, delu in integraciji tujcev na zveznem ozemlju (Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet) v različici, objavljeni 25. februarja 2008 (BGBl. 2008 I, str. 162, v nadaljevanju: Aufenthaltsgesetz), kakor je bil spremenjen z zakonom o prenosu direktiv Evropske unije o pravici do prebivanja in o prilagoditvi nacionalnih pravnih določb vizumskemu zakoniku Unije (Gesetz zur Umsetzung aufenthaltsrechtlicher Richtlinien der Europäischen Union und zur Anpassung nationaler Rechtsvorschriften an den EU-Visakodex) z dne 22. novembra 2011 (BGBl. 2011 I, str. 2258, v nadaljevanju: zakon z dne 22. novembra 2011) vsebuje člen 11, ki v odstavku 1 določa: „Tujcu, ki je bil izgnan, vrnjen v državo izvora ali odstranjen, se zavrne vstop na zvezno ozemlje in bivanje na njem. Kljub izpolnjenim pogojem za pravico iz tega zakona se mu ne izda dovoljenje za prebivanje. Posledice, ki so navedene v prvem in drugem stavku, se lahko na predlog zainteresirane stranke časovno omejijo. Rok je treba določiti ob upoštevanju okoliščin posameznega primera in lahko preseže pet let samo, če je bil tujec izgnan zaradi kazenske obsodbe ali če pomeni resno grožnjo za javni red ali varnost. Pri določitvi roka je treba upoštevati, ali se je tujec vrnil prostovoljno in po potrebi, ali je bil spoštovan predpisan rok. Rok začne teči z zapustitvijo ozemlja. Nobena časovna omejitev ni mogoča, če je bil proti tujcu uveden ukrep odstranitve zaradi kaznivega dejanja proti miru, vojnega zločina ali zločina proti človečnosti ali na podlagi odredbe o odstranitvi, izdane na podlagi člena 58a. Višji organ Land lahko za vsak primer posebej dovoli izjeme od sedme povedi.
41

V zvezi s tem je treba opozoriti, da sta DDV na uvoz in carinske dajatve glede glavnih značilnosti primerljiva v tem, da nastaneta z uvozom v Unijo in sprostitvijo blaga v prodajo v državah članicah. To vzporednost poleg tega potrjuje dejstvo, da člen 71(1), drugi pododstavek, Direktive o DDV državam članicam dovoljuje, da obdavčljivi dogodek in obveznost obračuna DDV na uvoz vežejo na obdavčljivi dogodek in obveznost obračuna carinskih dajatev (glej zlasti sodbi z dne 6. decembra 1990 v zadevi Witzemann, C-343/89, Recueil, str. I-4477, točka 18, in z dne 29. aprila 2010 v zadevi Dansk Transport og Logistik, C-230/08, ZOdl., str. I-3799, točki 90 in 91).
29

Glede na zgoraj navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 17 Šeste direktive razlagati tako, da je davčni zavezanec, ki je ustanovil pokojninski sklad, ki je pravno in davčno ločen subjekt, kot je ta v postopku v glavni stvari, za zagotovitev pokojninskih pravic svojim zaposlenim in bivšim zaposlenim, upravičen do odbitka DDV, ki ga je plačal za storitve v zvezi z upravljanjem in delovanjem tega sklada, če obstoj neposredne in takojšnje povezave izhaja iz vseh okoliščin zadevnih transakcij.
69

Tako se morajo zaradi zadevne zakonodaje, ki je začela veljati šele 1. januarja 2012, prvič, vsi sodniki in državni tožilci, ki so pred tem datumom dopolnili 62 let starosti, upokojiti 30. junija 2012, in sicer v roku šestih mesecev, tisti, ki so to starost dopolnili med 1. januarjem in 31. decembrom 2012, pa se bodo upokojili 31. decembra 2012, oziroma po roku, ki nikakor ne bo daljši od enega leta in bo v večini primerov krajši. Drugič, notarji, ki so dopolnili 62 let starosti pred 1. januarjem 2014, se bodo upokojili na ta dan, oziroma najkasneje dve leti po začetku veljavnosti novega pokojninskega sistema.
Keywords

Summary



Keywords

1. Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Prehod zunanjih meja držav članic – Skupna pravila o standardih in postopkih kontrole – Potni listi in potovalni dokumenti, ki jih izdajo države članice – Uredba št. 2252/2004 o standardih za varnostne značilnosti in biometrične podatke v navedenih potnih listih in dokumentih – Področje uporabe – Osebne izkaznice – Izključitev

(Uredba Sveta št. 2252/2004, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 444/2009, člen 1(3))

2. Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Prehod zunanjih meja držav članic – Skupna pravila o standardih in postopkih kontrole – Potni listi in potovalni dokumenti, ki jih izdajo države članice – Uredba št. 2252/2004 o standardih za varnostne značilnosti in biometrične podatke v navedenih potnih listih in dokumentih – Uporaba zbranih podatkov za druge namene kot za izdajo potnega lista ali potovalnega dokumenta – Obveznost držav članic, da v svoji zakonodaji zagotovijo neobstoj take uporabe – Neobstoj

(Uredba Sveta št. 2252/2004, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 444/2009, člen 4(3))

Summary

1. Člen 1(3) Uredbe št. 2252/2004 o standardih za varnostne značilnosti in biometrične podatke v potnih listih in potovalnih dokumentih, ki jih izdajo države članice, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 444/2009, je treba razlagati tako, da se navedena uredba ne uporablja za osebne izkaznice, ki jih izda država članica svojim državljanom, ne glede na njihovo obdobje veljavnosti in na možnost njihove uporabe na potovanjih zunaj te države.

(Glej točko 42 in točko 1 izreka.)

2. Člen 4(3) Uredbe št. 2252/2004 o standardih za varnostne značilnosti in biometrične podatke v potnih listih in potovalnih dokumentih, ki jih izdajo države članice, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 444/2009, je treba razlagati tako, da državam članicam ne nalaga dolžnosti, da v svoji zakonodaji zagotovijo, da se biometrični podatki, ki se zbirajo in shranjujejo na podlagi navedene uredbe, ne bodo zbirali, obdelovali in uporabljali za druge namene kot za izdajo potnega lista ali potovalnega dokumenta, saj ta vidik ne spada na področje uporabe navedene uredbe.

V zvezi z vsemi drugimi uporabami in shranjevanjem teh podatkov je namreč iz člena 4(3) Uredbe št. 2252/2004, ki določa uporabo navedenih podatkov le „za namene te uredbe“, ob upoštevanju uvodne izjave 5 Uredbe št. 444/2009, razvidno, da zadnjenavedena uredba ne ureja navedenih uporab in shranjevanja podatkov. V navedeni uvodni izjavi je namreč navedeno, da se Uredba št. 2252/2004 uporablja brez vpliva na katero koli drugo uporabo ali shranjevanje podatkov v skladu z nacionalnimi zakonodajami držav članic in da ne zagotavlja pravne podlage za vzpostavitev ali vzdrževanje baz za shranjevanje teh podatkov v državah članicah, saj to spada v izključno pristojnost držav članic.

(Glej točki 47 in 53 ter točko 2 izreka.)
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:C:2014 :2226 1Zadeva C-4 4 1 / 1 2
Almer Beheer BV
in
Daedalus Ho lding BV
proti
Van de n Dungen Vastgoed B V
in
Ooster hout II B VBA
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,
ki ga je vložilo Hoge Raad d er Nederlanden)
„Predhodno o dločanje — Podjetniško p ravo — Direktiva 2003 /71/ES — Člen 3(1) — Obveznost objave 
prospekta v primeru javne ponudbe vrednostnih papirjev — Prisilna prodaja vrednostnih papirjev“
2 ECLI:EU:C:2014 :2226POVZETEK–ZADEVAC-441/12
ALMERBEHEERIN D AEDALUSHOLDING
Povzetek – Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 17. septembra 2014
1. Prosto gibanje oseb — Svoboda ustanavljanja — Podjetja — Direktiva 2003 /71 — Obveznost objave 
prospekta pred v sako j avno ponudbo — Obseg — Prisilna prodaja vrednostnih papirjev — 
Izključitev — Neenako obravnavanje investitorjev — Neobstoj
(Direktiva 2003 /71 Evropskega parlamenta in Sveta, člena 2(1)(d) in 3(1)
Člen 3(1) Direktive 2003 /71 o prospektu, ki se o bjavi ob javni ponudbi ali sprejemu vrednostnih 
papirjev v trgovanje in o spremembi Direktive 2001 /34, kakor je bila spremenjena z Direktivo 
2008 /11, je treba razlagati tako, da obveznost objave prospekta pred v sako j avno ponudbo 
vrednostnih papirjev ne velja za prisilno prodajo vrednostnih papirjev.
Na prvem m estu v navedeni direktivi namreč nikjer ni navedena prisilna prodaja vrednostnih 
papirjev.
Na drugem m estu so varstvo vlagateljev ter pravilno de lovanje in razvoj trgov temeljni cilji te 
direktive. Narava ko rakov, s katerimi se s prejme odločitev o prodaji vrednostnih papirjev v okviru 
postopka prisilne izvršitve, pa se o čitno razlikuje od narave tistih, na katere se n anaša Direktiva 
2003 /71, zlasti ker cilj p risilne prodaje ni sodelovanje pri gospodarski de javnosti na trgu 
vrednostnih papirjev, ampak zgolj izpolnitev pravic upnika, ki je predlagal izvršbo.
Iz tega izhaja, da prodaja vrednostnih papirjev v okviru postopka prisilne izvršitve ne spada med 
cilje navedene direktive in zato ne spada na njeno področje uporabe.
Nazadnje, ker položaj vlagateljev, ki kupijo vrednostne papirje v okviru prisilne prodaje, ni 
primerljiv s položajem vl agateljev, ki kupijo take vrednostne papirje v okviru običajnega postopka 
javne ponudbe v smislu člena 2(1)(d) D irektive 2003 /71, ne gre za neenako o bravnavanje enih in 
drugih.
(Glej točke 29, 33, 34, 36, 45, 49 in 50 ter izrek.)
(Glej točke 32, od 34 do 36, 42 in 57 ter izrek.)

Poleg tega mora tako pravilo osebam, ki prosijo za subsidiarno zaščito, zagotoviti učinkovit dostop do pravic, ki jim jih podeljuje Direktiva.

Na drugi strani se glede na to, da ni nujno, da prosilec za mednarodno zaščito lahko oceni, na katero vrsto zaščite se navezuje njegova prošnja, in da poleg tega status begunca zagotavlja širšo zaščito od tiste, ki jo daje subsidiarna zaščita, prošnje za subsidiarno zaščito načeloma ne sme obravnavati, dokler pristojni organ ne ugotovi, da prosilec za mednarodno zaščito ne izpolnjuje pogojev za priznanje statusa begunca.

Namreč, na eni strani je subsidiarna zaščita dopolnilna in dodatna oblika zaščite beguncev, ki jo vsebuje Ženevska konvencija.

Direktiva 2004/83 o minimalnih standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da se jim prizna status begunca ali osebe, ki iz drugih razlogov potrebuje mednarodno zaščito, in o vsebini te zaščite in načelo učinkovitosti ter pravica do dobrega upravljanja ne nasprotujejo nacionalnemu postopkovnemu pravilu, ki obravnavanje prošnje za subsidiarno zaščito pogojuje s predhodno zavrnitvijo prošnje za priznanje statusa begunca, če se lahko, prvič, prošnja za priznanje statusa begunca in prošnja za subsidiarno zaščito vložita hkrati in če, drugič, to nacionalno postopkovno pravilo ne privede do tega, da se prošnja za subsidiarno zaščito obravnava v nerazumnem roku, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

Kadar država članica izvaja pravo Unije, se zahteve, ki izhajajo iz pravice do dobrega upravljanja iz člena 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki odraža splošno pravno načelo, predvsem pravice vsakogar, da se njegove zadeve obravnavajo nepristransko in v razumnem roku, uporabijo v okviru postopka priznanja subsidiarne zaščite, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari in ki ga vodi pristojni nacionalni organ.

Kar zadeva nacionalno zakonodajo, v skladu s katero mora biti prošnja za subsidiarno zaščito predmet ločenega postopka, ki se nujno opravi po zavrnitvi prošnje za azil, to, da nacionalni organ, preden začne obravnavo prošnje za subsidiarno zaščito, prosilca za to zaščito obvesti o svoji nameri izdaje sklepa o prisilni odstranitvi, samo po sebi ne more pomeniti, da ta organ ni objektivno nepristranski.

Namreč, ni sporno, da ta namera pristojnega organa temelji na ugotovitvi, da naj državljan tretje države ne bi izpolnjeval pogojev, ki se zahtevajo za priznanje statusa begunca. Ta ugotovitev naj torej ne bi pomenila, da je pristojni organ že sprejel stališče glede vprašanja, ali ta državljan izpolnjuje pogoje za priznanje subsidiarne zaščite, tako da naj zadevno sporno postopkovno pravilo ne bi bilo v nasprotju z zahtevo nepristranskosti, ki izhaja iz pravice do dobrega upravljanja.

(Glej točke od 49 do 51 in od 53 do 55.)
1.

Skupna trgovinska politika — Zaščita pred dampingom — Stopnja dampinga — Določitev normalne vrednosti — Uvoz iz držav brez tržnega gospodarstva v smislu člena 2(7)(b) Uredbe št. 384/96 — Postopek presoje pogojev, pod katerimi je proizvajalec lahko upravičen do tržnogospodarske obravnave — Prekoračitev roka treh mesecev iz člena 2(7)(c), druga alinea, navedene uredbe s strani Komisije — Posledice [Uredba Sveta št. 384/96, člen 2(7)(c)] (Glej točke od 29 do 31, 34, 35 in 40.)
Zadeva C‑222/12

A. Karuse AS

proti

Politsei- ja Piirivalveamet

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tartu ringkonnakohus)

„Cestni promet — Uredba (ES) št. 561/2006 — Obveznost uporabe tahografa — Izjema za vozila, ki se uporabljajo za vzdrževanje cest — Vozilo, ki prevaža gramoz s kraja nakladanja na kraj vzdrževalnih del na cesti“

Povzetek – Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 13. marca 2014

Promet – Cestni promet – Socialna določba – Odstopanja – Obveznost vgradnje in uporabe tahografa – Vozila, ki se uporabljajo za vzdrževanje cest – Pojem – Vozila, ki prevažajo material do kraja vzdrževalnih del na cesti – Vključitev – Pogoji – Presoja nacionalnega sodišča

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 561/2006, člen 13(1)(h))

Pojem „vozila, ki se uporabljajo za vzdrževanje cest“ iz člena 13(1)(h) Uredbe št. 561/2006 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom, v katerih uporaba tahografa ni obvezna, je treba razlagati tako, da zajema vozila, ki prevažajo material do kraja vzdrževalnih del na cesti, če je prevoz v celoti in izključno povezan z izvedbo teh del in je glede na ta dela postranska dejavnost. Nacionalno sodišče presodi, ali je temu tako, pri čemer upošteva vse upoštevne elemente zadeve.

(Glej točko 48 in izrek.)
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:C:2013 :506 1OBVESTILAONEOBJAVLJENIHODLOČBAH
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 1 8. julija 2 0 1 3  – Komisija proti Cipru
(Zadeva C-4 1 2 / 1 2 )
„Neizpolnitev o bveznosti države — Direktiva 1999 /31/ES — Odlaganje odpadkov na odlagališčih — 
Delovanje brez načrta prilagoditve odlagališča — Obveznost zaprtja“
1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga o pravi So dišče — 
Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem m nenju (člen 258 P DEU) 
(Glej točko 12.)
2. Države članice — Obveznosti — Izvajanje direktiv — Neizpolnitev obveznosti — Utemeljitev na 
podlagi nacionalne ureditve — Nedopustnost (člen 258 P DEU) (Glej točko 15.)
3. Okolje — Odpadki — Odlaganje o dpadkov n a o dlagališčih — Direktiva 1999 /31 — 
Nezaprtje neustreznih odlagališč — Neizpolnitev obveznosti (Direktiva Sveta 1999 /31, člen 14) 
(Glej točko 17.)
Predmet
Neizpolnitev o bveznosti države – Kršitev č lena 14 D irektive S veta 1999 /31/ES z dne 26. aprila 1999 
o odlaganju odpadkov na odlagališčih (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 4, 
str. 228) – N adaljevanje delovanja odlagališč v Lefkosiji in L imassolu brez načrta prilagoditve 
odlagališča
Iz rek
1. Republika C iper s tem, da n i zaprla vseh odlagališč nenadzorovanega odstranjevanja odpadkov 
(XADA), ki d elujejo na njenem o zemlju oziroma s tem, da n i izpolnila zahtev iz Direktive Sveta 
1999 /31/ES z dne 26. aprila 1999 o odlaganju odpadkov na odlagališčih, ni izpolnila obveznosti, 
ki jih ima na podlagi člena 14 te dir ektive.
2. Republiki C iper se naloži plačilo stroškov.
1.

Italijanska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh ukrepov, potrebnih za izterjavo od družb Portovesme Srl in Eurallumina SpA državne pomoči, ki je bila v členu 2 Sklepa Komisije 2011/746/EU z dne 23. februarja 2011 o državni pomoči, ki jo je Italija dodelila družbam Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA in Syndial SpA (ukrepi državne pomoči C 38/B/04 (ex NN 58/04) in C 13/06 (ex N 587/05)), razglašena za nezakonito in nezdružljivo z notranjim trgom, ni izpolnila obveznosti iz členov 3 in 4 tega sklepa.
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:C:2014 :9 1Zadeva C-4 0 0 / 1 2
Sec retary of State for the Ho me De partment
proti
M. G.
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki g a je vložilo Upper Tribunal (Immigration a nd Asylum 
Chamber), London)
„Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Direktiva 2004 /38/ES — Člen 28(3)(a) — Varstvo pred 
izgonom — Metoda izračuna obdobja desetih let — Upoštevanje obdobij prestajanja zaporne kazni“
Povzetek – Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 16. januarja 2014
1. Državljanstvo Unije — Pravica do prostega gibanja in prebivanja na oz emlju držav članic — 
Direktiva 2004 /38 — Omejitev pravice do vstopa in pravice do prebivanja zaradi javnega reda in 
javne varnosti — Varstvo pred izgonom — Zahteva — Prebivanje dese t let pred izdajo odločbe 
o izgonu — Obdobje prebivanja, izračunano s štetjem nazaj od datuma izdaje odločbe o izgonu
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004 /38, člen 28(3)(a))
2. Državljanstvo Unije — Pravica do prostega gibanja in prebivanja na oz emlju držav članic — 
Direktiva 2004 /38 — Omejitev pravice do vstopa in pravice do prebivanja zaradi javnega reda in 
javne varnosti — Varstvo pred izgonom — Zahteva — Pretrganje obdobje prebivanja v državi 
članici gostiteljici med o bdobjem prestajanja zaporne kazni — Obdobje prebivanja dese t let pred 
obdobjem prestajanja zaporne kazni — Upoštevanje te oko liščine pri celoviti presoji integracijskih 
vezi z državo članico
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004 /38, člen 28(3)(a))
1. Člen 28(3)(a) Direktive 2004 /38/ES o pravici državljanov Unije in njihovih dr užinskih članov do 
prostega gibanja in prebivanja na ozemlju dr žav članic je treba ra zlagati tako, da m ora o bdobje 
prebivanja desetih let iz te določbe načeloma biti nepretrgano in ga je treba izračunati s štetjem n azaj 
od da tuma izdaje odločbe o izgonu zadevne osebe.
(Glej točko 28 in točko 1 izreka.)
2. Člen 28(3)(a) Direktive 2004 /38 o pravici državljanov U nije in njihovih dr užinskih članov do 
prostega gibanja in prebivanja na ozemlju dr žav članic je treba razlagati tako, da o bdobje prestajanja 
zaporne ka zni zadevne osebe načeloma pretrga obdobje prebivanja v smislu te določbe in vp liva na 
dodelitev p ovečane stopnje varstva iz navedene določbe, tudi če je ta oseba v državi članici gostiteljici 
prebivala deset let pred začetkom p restajanja zaporne ka zni. Ve ndar p a je to okoliščino m ogoče 
upoštevati pri celoviti presoji, ki j o je treba opraviti za določitev, ali so bile prej nastale integracijske 
vezi z državo članico gostiteljico pretrgane.
2 ECLI:EU:C:2014 :9POVZETEK–ZADEVAC-400/12
G.
(Glej točko 38 in točko 2 izreka.)
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:C:2013 :793 1Zadeva C-5 6 1 / 1 2
Nordecon AS 
in 
Ramboll Eesti AS
proti
Rahandusministeerium
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki g a je vložilo Riigikohus)
„Javna naročila — Postopek s pogajanji po predhodni objavi — Možnost, da s e naročnik pogaja 
o ponudbah, ki n e izpolnjujejo zavezujočih zahtev iz tehničnih specifikacij, navedenih v razpisni 
dokumentaciji naročila“
Povzetek – Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 5. decembra 2013
1. Vprašanja za predhodno odločanje — Pristojnost So dišča — Meje — Pristojnost nacionalnega 
sodišča — Ugotovitev in presoja de janskega stanja spora — Nujnost vprašanja za predhodno 
odločanje i n u poštevnost p redloženih v prašanj — Presoja n acionalnega s odišča — 
Očitno neupoštevna vprašanja in hipotetična vprašanja, postavljena v okoliščinah, ki onemogočajo 
koristen odgovor — Vprašanja, ki niso povezana s predmetom s pora v postopku v glavni stvari
(člen 267 P DEU)
2. Približevanje zakonodaj — Postopki za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev — Direktiva 
2004 /18 — Postopek s pogajanji po predhodni objavi — Možnost, da se n aročnik s ponudniki 
pogaja o ponudbah, ki ne izpolnjujejo zavezujočih zahtev iz tehničnih specifikacij, določenih 
v razpisni dokumentaciji naročila — Neobstoj
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004 /18, člen 30(2))
1. Glej besedilo odločbe.
(Glej točke o d 28 d o 30.)
2. Člen 30(2) Direktive 2004 /18 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in 
storitev n aročniku n e dovoljuje, da s e s ponudniki pogaja o ponudbah, ki n e izpolnjujejo zavezujočih 
zahtev iz tehničnih specifikacij naročila.
Naročnik m ora n amreč, čeprav ima pogajalsko s posobnost v okviru postopka s pogajanji, še ve dno 
paziti, da s o zahteve v zvezi z naročilom, ki j ih je določil za zavezujoče, izpolnjene. Če ne bi bilo tako, 
bi bilo kršeno n ačelo, v skladu s katerim naročniki delujejo transparentno, namena zagotoviti neobstoj 
tveganja favoriziranja in samovolje naročnika p a ne bi bilo mogoče doseči.
2 ECLI:EU:C:2013 :793POVZETEK–ZADEVAC-561/12
NORDECONIN RAMBOLLEESTI
Poleg tega bi s tem, če bi se ponudba, ki n e izpolnjuje zavezujočih zahtev, štela za popolno z a namene 
pogajanj, določanje zavezujočih zahtev v povabilu za oddajo ponudb postalo povsem n ekoristno, 
naročnik pa se s ponudniki ne bi mogel pogajati na podlagi, ki j im je skupna in ki j o tvorijo navedene 
zahteve, in jih tako n e bi mogel obravnavati enakopravno.
(Glej točke o d 36 d o 39 in izrek.)
(Glej točke od 37 do 42.)

Poleg tega je treba obstoj „odpadka“ v smislu Direktive 2006/12 preveriti glede na vse okoliščine, ob upoštevanju cilja te direktive in ob skrbi, da se ne posega v njeno učinkovitost. Nekatere okoliščine lahko nakazujejo na obstoj ravnanja ali namena ali obveznosti zavreči snov ali predmet v smislu člena 1(1)(a) Direktive 2006/12. Poleg tega je treba posebno pozornost nameniti okoliščini, da zadevnega predmeta ali snovi imetnik ni ali ne bo več uporabljal, tako da ta predmet ali snov pomeni breme, ki ga bo skušal zavreči.

Izraz „zavreči“ je treba razlagati ob upoštevanju cilja Direktive 2006/12 o odpadkih in glede na člen 191(2) PDEU. Iz tega sledi, da se izraza „zavreči“ in torej pojma „odpadek“ v smislu člena 1(1)(a) Direktive 2006/12 ne sme razlagati ozko. Iz določb Direktive 2006/12 izhaja, da pojem „zavreči“ zajema hkrati odstranjevanje in predelavo snovi ali predmeta v smislu člena 1(1)(e) in (f) te direktive.

Opredelitev „odpadka“ je odvisna predvsem od ravnanja imetnika in pomena izraza „zavreči“.

Člen 2(a) Uredbe št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti, v Skupnost in iz nje, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2557/2001 z dne 28. decembra 2001, je treba razlagati tako, da pošiljka dizelskega goriva, ki je bilo nenamerno zmešano z drugo snovjo, ne spada pod pojem „odpadek“ v smislu te določbe, če je imel imetnik te pošiljke dejansko namen, da to pošiljko, zmešano z drugim proizvodom, da ponovno na trg, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.

V zvezi s tem je posebno pomembna okoliščina, da je kupec prodajalcu vrnil dizelsko gorivo, ki ni bilo v skladu z zahtevami, za pridobitev povračila, in to na podlagi prodajne pogodbe. Toda ker je ravnal tako, ni mogoče šteti, da je bil njegov namen odstranitev ali predelava zadevnega tovora, in ga torej ni „zavrgel“ v smislu člena 1(1)(a) Direktive 2006/12 o odpadkih.

Glede prodajalca dizelskega goriva, ki ni v skladu z zahtevami, ni odločilna okoliščina, da bi bil lahko zadevni tovor v stanju, v katerem je bil, ko ga je kupec vrnil, prodan na trgu brez predelave, da tržna vrednost zadevnega tovora v veliki meri ustreza vrednosti proizvoda, ki izpolnjuje pogodbene specifikacije, ali da se prodaja proizvodov, ki so podobni zadevni pošiljki, na splošno ne šteje za trgovino z odpadki. Nasprotno pa je okoliščina, da je prodajalec prevzel zadevno pošiljko zato, da jo zmeša in vnovič da na trg, odločilna.

(Glej točke 46 in od 49 do 54 ter izrek.)