ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

ugotovi naj se, da Kraljevina Belgija s tem, da je šele 1. avgusta 2004 odpravila pogoj stalnega prebivališča, ki je nasprotoval indeksaciji pokojnin evropskih državljanov in državljanov EGP, ki stalno prebivajo izven države, ki je z Belgijo sklenila vzajemni sporazum, da ni odpravila diskriminacije teh državljanov, ki je v zvezi z njimi obstajala v obdobju pred 1. avgustom 2004, ter da jim je odvzela del njihove pokojnine, ni izpolnila obveznosti iz členov 4 in 7 Uredbe (ES) št.883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (1) in členov 18 in 45 PDEU, v katerih je določeno načelo prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva;
1.

Ali gre pri veleposlaništvu neke države, ki je v državi članici in za katero ne velja Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (1), za podružnico, predstavništvo ali drugo poslovno enoto v smislu člena 18(2) te uredbe?
SL Uradni list Evropske unije C 145/6

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Wien (Avstrija) 3. februarja 2011 – Content Services Ltd proti Bundesarbeitskammer

(Zadeva C-49/11)

2011/C 145/07

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberlandesgericht Wien

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Content Services Ltd

Tožena stranka: Bundesarbeitskammer

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je izpolnjena zahteva iz člena 5(1) Direktive 97/7 (1), v skladu s katero mora potrošnik potrdilo o informacijah, navedenih v tej direktivi, prejeti v obliki trajnega razpoložljivega in dosegljivega sredstva za informiranje [na trajnem razpoložljivem in dosegljivem nosilcu podatkov], razen če je bila potrošniku že ob sklenitvi pogodbe informacija dana na trajnem razpoložljivem in dosegljivem nosilcu podatkov, če je potrošniku ta informacija dana na voljo s hiperpovezavo na spletno mesto podjetja, ki jo je mogoče najti v besedilu, ki ga mora potrošnik z odkljukanjem označiti kot prebrano, da lahko sklene pogodbeno razmerje?

(1) Direktiva 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 1997 o varstvu potrošnikov glede sklepanja pogodb pri prodaji na daljavo – Izjava Sveta in Parlamenta glede člena 6(1) – Izjava Komisije glede prve alinee člena 3(1) (UL L 144, str. 19).
2.

Ali gre nacionalna pokojninska določba, kot je pravilo starosti 67 let, ki ne vsebuje nobene izjeme in ki ne upošteva takšnih dejavnikov, kot je višina pokojnine, ki jo končno prejme posameznik, prek tistega, kar je primerno in nujno za uresničitev želenega namena ali cilja?
SL Uradni list Evropske unije C 145/4

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága (Magyar Köztársaság) 21. januarja 2011 – Allianz Hungária Biztosító Zrt., Generali-Providencia Biztosító Zrt., Gépjármű Márkakereskedők Országos Szövetsége, Magyar Peugeot Márkakereskedők Biztosítási Alkusz Kft., Paragon-Alkusz Zrt. (mint a Magyar Opelkereskedők Bróker Kft. jogutódja) proti Gazdasági Versenyhivatal

(Zadeva C-32/11)

2011/C 145/04

Jezik postopka: madžarščina

Predložitveno sodišče

Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Allianz Hungária Biztosító Zrt., Generali-Providencia Biztosító Zrt., Gépjármű Márkakereskedők Országos Szövetsége, Magyar Peugeot Márkakereskedők Biztosítási Alkusz Kft., Paragon-Alkusz Zrt. (mint a Magyar Opelkereskedők Bróker Kft. jogutódja)

Tožena stranka: Gazdasági Versenyhivatal

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali se na podlagi člena 101(1) PDEU za sporazume s ciljem preprečevanja, omejevanja ali izkrivljanja konkurence na notranjem trgu lahko štejejo dvostranski sporazumi, sklenjeni med zavarovalnico in posameznimi serviserji avtomobilov ali med zavarovalnico in združenjem serviserjev avtomobilov, na podlagi katerih je urna postavka za popravila, ki jih zavarovalnica serviserju plača za popravilo vozil, ki so zavarovana pri njej, odvisna (med drugim) od števila in deleža zavarovanj, ki jih serviser kot zavarovalni zastopnik neke zavarovalnice sklene v njeno korist?
SL Uradni list Evropske unije C 145/12

Pritožba, ki sta jo Helena Rubinstein in L’Oréal vložila 2. marca 2011 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 16. decembra 2010 v zadevi T-345/08, Helena Rubinstein SNC in L’Oréal SA proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) in Allergan, Inc.

(Zadeva C-100/11 P)

2011/C 145/17

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnici: Helena Rubinstein SNC in L’Oréal SA (zastopnik: A. von Mühlendahl, odvetnik)

Drugi stranki v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) in Allergan, Inc.

Predlogi

Pritožnici Sodišču predlagata, naj:

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča z dne 16. novembra 2010 v združenih zadevah T-345/08 in T-357/08;

— zavrne pritožbi, ki ju je družba Allergan, Inc. vložila zoper odločbi oddelka za izbris z dne 28. marca 2007 v zadevi 1118 C (Helena Rubinstein SNC, BOTOLIST) in z dne 4. aprila 2007 v zadevi 1120 C (L’Oréal SA, BOTOCYL);

— Uradu naloži plačilo stroškov postopka pred Sodiščem in Splošnim sodiščem ter stroške postopka pred odborom za pritožbe.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnici navajata, da je treba izpodbijano sodbo razveljaviti zaradi teh razlogov:

Splošno sodišče je kršilo člen 52(1) Uredbe 40/94 (1) v povezavi z njenim členom 8(5), ker je odločilo, da je Urad utemeljeno ugotovil, da so bile prejšnje znamke, na katere se je sklicevala družba Allergan, Inc., ugledne in da bi uporaba spornih registriranih znamk izkoriščala ali škodovala razlikovalnemu značaju ali ugledu prejšnjih znamk.

Splošno sodišče je kršilo člen 115 Uredbe 40/94 v povezavi s členom 1 Pravila 38(2) Uredbe Komisije (ES) št. 2868/95 (2) z dne 13. decembra 1995 za izvedbo Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 o znamki Skupnosti, kakor je bila spremenjena (v nadaljevanju: Pravilo 38 in Uredba 40/94), ker je upoštevalo dokaze, ki niso bili predloženi v jeziku postopka.

Splošno sodišče je kršilo člen 63 Uredbe 40/94, ker je sporno odločbo presojalo in potrdilo na podlagi napačnih pravnih standardov.

Splošno sodišče je kršilo člen 73 Uredbe 40/94, ker je odločilo, da sporni odločbi kljub nezadostni obrazložitvi nista nezakoniti.

(1) UL L 011, str. 1.

(2) UL L 303, str. 1.
SL Uradni list Evropske unije C 120/7

Tožba, vložena 22. februarja 2011 – Svet Evropske unije proti Evropskemu parlamentu

(Zadeva C-77/11)

2011/C 120/12

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Svet Evropske unije (zastopnika: G. Maganza in M. Vitsentzatos, zastopnika)

Tožena stranka: Evropski parlament

Predlogi tožeče stranke

— za ničen naj se razglasi akt predsednika Parlamenta z dne 14. decembra 2010, v katerem je ugotovljeno, da je proračun Unije za leto 2011 dokončno sprejet, v delu, v katerem se ta akt enači z aktom o določitvi navedenega proračuna,

— alternativno, v delu, v katerem gre za akt, ločen od prvega, naj se za ničen razglasi akt predsednika Parlamenta iz istega dne, v katerem naj bi bil sprejet proračun Unije za leto 2011 in ki naj bi dajal obvezno veljavo temu proračunu za institucije in države članice,

— podredno, za ničen naj se razglasi akt predsednika Evropskega parlamenta, s katerim je ugotovljeno, da je proračun Evropske unije za leto 2011 dokončno sprejet, saj je do te ugotovitve prišlo, ne da bi bil proračunski postopek v letu 2010 (proračun 2011) končan,

— učinki proračuna 2011 naj štejejo za dokončne, dokler proračun ne bo sprejet z zakonodajnim aktom v skladu s Pogodbama,

— toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Svet v tej tožbi trdi, da je treba od uveljavitve Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) 1. decembra 2009 letni proračun Evropske unije in spremembe proračuna sprejeti z zakonodajnim aktom, ki ga sprejmeta obe instituciji, ki sta njegovi avtorici, in sicer Evropski parlament in Svet. Ta akt bi morala podpisati predsednika obeh institucij v skladu s členom 297(1), drugi pododstavek, PDEU.

Svet zato trdi, da je akt o določitvi proračuna za leto 2011 – ki se enači z ugotovitvijo predsednika Evropskega parlamenta, da je proračuna za leto 2011 dokončno sprejet, ki pa bi morala šteti za ločen akt – nezakonit, saj gre za neobičajen in nezakonodajen akt, ki ga je sprejel in podpisal zgolj predsednik Evropskega parlamenta v nasprotju s členom 314 PDEU in členi 288, 289(2) in 296, prvi in tretji pododstavek, Pogodbe ter členom 13(2) Pogodbe o Evropski uniji. Svet podredno trdi, da je ta akt nezakonit zaradi bistvene kršitve postopka in kršitve člena 314(9) PDEU.

Svet Sodišču nazadnje predlaga, naj, če je to potrebno, ohrani učinke proračuna, kakor je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije, dokler ta proračun ne bo sprejet v skladu z zgoraj navedenimi členi Pogodbe.
SL Uradni list Evropske unije C 130/9

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supremo Tribunal Administrativo (Portugalska) 28. januarja 2011 – Amorim Energia BV proti Ministério das Finanças e da Administração Pública

(Zadeva C-38/11)

2011/C 130/16

Jezik postopka: portugalščina

Predložitveno sodišče

Supremo Tribunal Administrativo

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Amorim Energia BV

Tožena stranka: Ministério das Finanças e da Administração Pública

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člena 63 PDEU in 65 PDEU (prej člena 56 ES in 58 ES) nasprotujeta zakonodaji države članice, kot so členi 46(1), 96(2) in (3), 14(3) in 89 CIRC [Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Colectivas – zakonik o davku od dohodkov pravnih oseb], ki v okviru odprave ekonomskega dvojnega obdavčevanja razdeljenih dobičkov – čeprav v skladu z Direktivo Sveta št. 90/435/EGS (1) z dne 23. julija 1990 – ne omogoča družbam, ki so delničarke in rezidentke druge države članice, vračila davka, odtegnjenega pri viru, pod enakimi pogoji kot družbam, ki so delničarke in rezidentke Portugalske, saj se za to zahteva daljše minimalno obdobje imetništva deleža in večji minimalni delež, zaradi česar poteka odprava ekonomskega dvojnega obdavčevanja dalj časa oziroma je ta odprava ovirana?

(1) Direktiva Sveta z dne 23. julija 1990 o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic (90/435/EGS) (UL L 225, str. 6).
—

ki ugotovi, da je bil ta odlok sprejet, ne da bi se upošteval postopek, določen v Direktivi 2001/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. junija 2001 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje, ter je zato v nasprotju s pravom Evropske unije in ga je treba razglasiti za ničnega,
SL Uradni list Evropske unije C 103/15

Tožba, vložena 21. januarja 2011 – Evropska komisija proti Portugalski republiki

(Zadeva C-34/11)

2011/C 103/26

Jezik postopka: portugalščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: P. Guerra e Andrade in A. Alcover San Pedro)

Tožena stranka: Portugalska republika

Predloga tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da Portugalska republika s tem, da ni zagotovila, da koncentracije PM10 ne presežejo mejnih vrednosti iz člena 13 Direktive 2008/50/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008 o kakovosti zunanjega zraka in čistejšem zraku za Evropo, ni izpolnila obveznosti iz navedenega člena 13 Direktive 2008/50/ES;

— Portugalski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Glede na očitke, ki jih je navedla Komisija v odločbi z dne 26. novembra 2009, in ob upoštevanju poročil, ki jih je predložila Portugalska in iz katerih je razvidno, da so na več območjih in v več aglomeracijah mejne vrednosti PM10 še naprej presežene, in ki v nekaterih primerih kažejo na dolgoročen trend preseganja mejnih vrednosti, Komisija meni, da portugalska država ne upošteva člena 13 Direktive 2008/50/ES v zvezi z aglomeracijami in območji Braga, Porto litoral, Área Metropolitana de Lisboa Norte in Área Metropolitana de Lisboa Sul.

(1) UL L 152, str. 1.
—

ugotovi, da je Republika Poljska, ker ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, ki so potrebni za prenos Direktive 2007/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 o oceni in obvladovanju poplavne ogroženosti (1), oziroma ker jih ni sporočila Komisiji, kršila obveznosti iz člena 17(1) te direktive;
—

Ugotovi naj se, da Kraljevina Švedska s tem, da ni sprejela potrebnih ukrepov, s katerimi bi zagotovila, da pristojni organi z dovoljenji v skladu s členoma 6 in 8 Direktive 2008/1/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (1) ali, kadar je to primerno, tako da na novo preučijo pogoje in jih po potrebi posodobijo, poskrbijo, da obstoječi obrati delujejo v skladu z zahtevami členov 3, 7, 9, 10 in 13, člena 14(a) in (b) ter člena 15(2), najpozneje 30. oktobra 2007, ni izpolnila obveznosti iz člena 5(1) te direktive;
—

Ugotovi naj se, da Republika Madžarska s tem, da ni zagotovila, da se lahko v postopkih javnega naročanja gospodarski subjekt, če je to primerno, sklicuje na zmogljivosti drugih subjektov, ne glede na pravno naravo povezave z njimi, ni izpolnila obveznosti iz člena 47(2) in 48(3) Direktive 2004/18/ES, (1) in člena 54(5) in (6) Direktive 2004/17/ES (2).
4.

V nekaterih okoliščinah je v okviru načela ne bis in idem, omenjenega v drugem vprašanju, mogoče, da se v novih postopkih odredijo nadaljnje sankcije v zvezi z istim ravnanjem, ki je bilo predmet presoje in je pripeljalo do odločitve o naložitvi sankcij posamezniku. Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen, ali so pogoji načela ne bis in idem izpolnjeni za naložitev več sankcij v ločenih postopkih, kadar se v poznejših postopkih opravi presoja okoliščin zadeve, ki je nova in ni odvisna od prejšnjih postopkov?
V zvezi z vprašanjem odbitka izdatkov podjetja želi Komisija opozoriti na to, da morajo države članice tudi glede pri viru odtegnjenega davka spoštovati v Pogodbi določene prepovedi diskriminacije. V zvezi s tem naj se država vira ne bi mogla sklicevati na enostranske ureditve v drugi državi članici, da bi se s tem izognila svojim obveznostim. Nemčija naj ne bi navedla, da je bilo z drugimi državami članicami dogovorjeno, da so slednje odbile izdatke podjetja namesto Nemčije. Tudi če bi tak dogovor obstajal, pogosto ne bi privedel do cilja, na primer če so zadevni prejemki v drugi državi oproščeni davka ali če davčni zavezanec v celoti gledano nima dobička. Poleg tega naj v primeru metode odbitka odbitek izdatkov podjetja v državi sedeža ne bi mogel nadomestiti odbitka v državi vira. Kajti v obravnavanem primeru načeloma obe državi obdavčujeta isti dohodek. Torej naj bi bila obdavčitev, ki ne obsega bruto dohodkov, ampak neto prejemke, zagotovljena le, kadar obe državi uporabita svoje predpise o odbitku izdatkov podjetja. Tako odbitek s strani države vira ne vodi do dvojnega obdavčevanja, ampak le zagotavlja enako obravnavanje s primerjavi s popolnoma notranjimi položaji.
1.

Ali je za mehanizem, vzpostavljen z določbami člena L.12(b) zakonika o civilnih in vojaških pokojninah, kakor so bile spremenjene z določbami člena 48 zakona z dne 21. avgusta 2003, in z določbami člena R.13 navedenega zakonika, kakor so bile spremenjene z določbami člena 6 dekreta z dne 26. decembra 2003, mogoče šteti, da se z njim izvaja posredna diskriminacija – v smislu člena 157 Pogodbe o Evropski uniji – staršev bioloških otrok glede na delež moških, ki lahko izpolnjujejo pogoj v zvezi s prekinitvijo dejavnosti za neprekinjeno obdobje vsaj dveh mesecev, in to predvsem zaradi neobstoja zakonskega okvira, ki bi jim omogočal izpolnitev tega pogoja v okviru plačanega dopusta?
—

Pritožnica nazadnje navaja, da je Splošno sodišče narobe presodilo, da minimalne razlike med besedama „MERCURY“, ki je prepoznaven in prevladujoč element prijavljene znamke, in „MERKUR“, ki je znak nasprotne znamke, zadoščajo za to, da javnost teh dveh znamk ne zamenjuje med seboj.
SL Uradni list Evropske unije C 30/17

Tožba, vložena 29. oktobra 2010 – Evropska komisija proti Francoski republiki

(Zadeva C-515/10)

()

2011/C 30/27

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: G. Rozet in A. Marghelis, zastopnika)

Tožena stranka: Francoska republika

Predloga tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da Francoska republika s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za zagotovitev, da se odpadki iz azbestnega cementa obdelajo na primernih odlagališčih, ni izpolnila obveznosti iz členov 2(e), 3, prvi odstavek, in 6(d) Direktive Sveta 1999/31/ES z dne 26. aprila 1999 o odlaganju odpadkov na odlagališčih (1) ter določb Priloge k Odločbi Sveta 2003/33/ES z dne 19. decembra 2002 o določitvi meril in postopkov za sprejemanje odpadkov na odlagališčih na podlagi člena 16 in Priloge II k Direktivi 1999/31/ES (2);

— Francoski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija v utemeljitev svoje tožbe navaja očitek, ki se nanaša na nepravilno razlago določb Direktive 1999/31/ES in zlasti definicije pojma „odpadek“.

Tožeča stranka namreč izpodbija razlago francoskih organov, da so odpadki lahko hkrati inertni odpadki in nevarni odpadki. Po mnenju Komisije, pa naj bi bile v direktivi določene tri različne vrste odpadkov, to so „nevarni“, „nenevarni“ in „inertni“ odpadki, v zvezi s katerimi so določene različne obveznosti in med katerimi obstaja jasna razlika glede pogojev za prevzem različnih odpadkov. Zato naj bi bilo treba odpadke iz azbestnega cementa obravnavati kot „nevarne odpadke“ skladno s seznamom odpadkov, ki je določen z odločbo 2000/532/ES (3), kakor je bila spremenjena z odločbo 2001/573/ES (4), in pri uničenju teh odpadkov naj bi veljali posebni varnostni ukrepi. Nacionalna zakonodaja, ki odpadke iz azbestnega cementa opredeljuje kot inertne odpadke in na podlagi katere je te odpadke dovoljeno prevzeti na odlagališču, ki je namenjeno inertnim odpadkom, naj zato ne bi bila v skladu z zahtevami direktive.

(1) UL L 182, str. 1.

(2) UL L 11, str. 27.

(3) Odločba Komisije 2000/532/ES z dne 3. maja 2000 o nadomestitvi Odločbe 94/3/ES o oblikovanju seznama odpadkov skladno s členom 1(a) Direktive Sveta 75/442/EGS o odpadkih in Odločbe Sveta 94/904/ES o oblikovanju seznama nevarnih odpadkov skladno s členom 1(4) Direktive Sveta 91/689/EGS o nevarnih odpadkih (UL L 226, str. 3).

(4) Odločba sveta z dne 23. julija 2001 o spremembi Odločbe Komisije 2000/532/ES glede seznama odpadkov (UL L 203, str. 18).
(d)

Ali se lahko Uredba št. 44/2001 glede na njena člena 4(1) in 5, točka 3, uporabi tudi v primerih, v katerih je zaradi upravljanja spletne strani tožena stranka civilnega postopka tožena na opustitev, razkritje in odškodnino za nepremoženjsko škodo in je sicer (domnevno) državljan Unije v smislu člena 9, drugi stavek, PEU, vendar ni znano, kje je, in je zato mogoče, vendar pa ne gotovo, da se trenutno zadržuje zunaj ozemlja EU in tudi zunaj preostalega območja veljavnosti Konvencije o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, sklenjene v Luganu 16. septembra 1988 (v nadaljevanju: Luganska konvencija), niti ni znana natančna lokacija strežnika, v katerem je spletna stran shranjena, je pa verjetno, da je strežnik na ozemlju Unije?
SL Uradni list Evropske unije C 13/20

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale di Firenze (Italija) 25. oktobra 2010 – Denise Bernardi, ki jo zakonito zastopa Katia Mecacci, proti Fabiu Bernardiju

(Zadeva C-507/10)

()

2011/C 13/36

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale di Firenze

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Denise Bernardi, ki jo zakonito zastopa Katia Mecacci

Tožena stranka: Fabio Bernardi

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člene 2, 3 in 8 Okvirnega sklepa 2001/220/PNZ z dne 15. marca 2001 o položaju žrtev v kazenskem postopku (1) razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, kot je člen 392(1a) italijanskega zakonika o kazenskem postopku, v delu, v katerem ne določata obveznosti državnega tožilca, da zahteva zaslišanje in pregled oškodovane osebe, ki je hkrati mladoletna žrtev, v predhodnem postopku vnaprejšnjega izvajanja dokazov, in člen 394 zakonika o kazenskem postopku, ki ne določa možnosti tega oškodovanca, ki je hkrati mladoletna žrtev, da se pri sodišču pritoži zoper zavrnitev državnega tožilca o njeni zahtevi, da se jo zasliši v ustrezni obliki postopka vnaprejšnjega izvajanja dokazov.

(1) UL L 82, str. 1.
SL Uradni list Evropske unije C 346/32

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Pest Megyei Bíróság (Republika Madžarska) 29. septembra 2010 – Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság proti Invitel Távközlési Zrt.

(Zadeva C-472/10)

()

2010/C 346/53

Jezik postopka: madžarščina

Predložitveno sodišče

Pest Megyei Bíróság

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság

Tožena stranka: Invitel Távközlési Zrt.

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali je mogoče člen 6(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (1) razlagati tako, da nedovoljeni pogodbeni pogoj ne pomeni obveznosti za potrošnika, če z zakonom določen in pooblaščen organ v imenu potrošnikov vloži tožbo v javnem interesu (actio popularis) zaradi ugotovitve ničnosti zadevnega nedovoljenega pogoja iz potrošniške pogodbe? Ali je mogoče člen 6(1) navedene direktive razlagati tako, da se v primeru tožbe v javnem interesu rešitev uporablja v korist potrošnikov, ki niso stranke v postopku, oziroma ali ga je mogoče v primeru prepovedi uporabe nedovoljenega splošnega pogodbenega pogoja razlagati tako, da nedovoljeni pogoj iz potrošniških pogodb ne pomeni obveznosti za zadevne potrošnike in tudi v prihodnosti ne more pomeniti obveznosti, tako da mora sodišče po uradni dolžnosti uporabiti pravne posledice?

Ali je mogoče člen 3(1) Direktive Sveta 93/13/EGS v zvezi s točkama 1(j) in 2(d) priloge, ki je navedena v členu 3(3) te direktive, razumeti tako, da če prodajalec ali ponudnik enostransko spremeni pogodbene pogoje, ne da bi natančno opisal metodo, po kateri se spreminjajo cene, oziroma za to spremembo v pogodbi navedel tehtne razloge, je to ipso jure nedovoljen pogodbeni pogoj?

(1) UL L 95, str. 29.
2.

Ali merila, ki pomenijo nepošteno poslovno prakso v smislu Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES (2) z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta, omogočajo, da se lahko ravnanje gospodarskega subjekta, kadar v pogodbo vnese nižjo efektivno obrestno mero (EOM) od realne, šteje za nepošteno poslovno prakso do potrošnika? Ali Direktiva 2005/29/ES dopušča, da bi ugotovljena nepoštena poslovna praksa vplivala na veljavnost kreditne pogodbe in uresničitev cilja iz členov 4(1) in 6(1) Direktive 93/13, če bi bila ničnost pogodbe ugodnejša za potrošnika?
—

Ugotovi naj se, da Kraljevina Španija ni izpolnila obveznosti iz členov 4(1), 11(2), 14(1) in 30(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2001/14/ES (1) z dne 26. februarja 2001 o dodeljevanju železniških infrastrukturnih zmogljivosti in naložitvi uporabnin za njihovo uporabo in iz člena 10(7) Direktiva Sveta 91/440/EGS (2) z dne 29. julija 1991 o razvoju železnic Skupnosti.