SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE (tretji senat)

z dne 11. aprila 2016

FN in drugi

proti

Evropski policijski akademiji (CEPOL)

„Javni uslužbenci — Osebje CEPOL — Začasni uslužbenci — Pogodbeni uslužbenci — Kraj zaposlitve na sedežu CEPOL — Selitev CEPOL v Budimpešto (Madžarska) — Hkratna sprememba kraja zaposlitve uslužbencev — Pogodbene posledice — Nujnost soglasja uslužbencev — Korekcijski koeficient, ki se uporabi za novi kraj zaposlitve — Legitimno pričakovanje — Načelo dobrega upravljanja“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero FN, FP, FQ in štiri druge tožeče stranke, in sicer FK, FL, FM in FO, med drugim predlagajo, naj se za nično razglasi odločba direktorja Evropske policijske akademije (CEPOL ali v nadaljevanju: Agencija) št. 17/2014/DIR z dne 23. maja 2014 o selitvi CEPOL v Budimpešto (Madžarska) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), naj se za nične razglasijo različne odločbe z dne 28. novembra 2014, s katerimi je CEPOL zavrnil njihove pritožbe, ki so bile med 8. in 21. avgustom 2014 posamično vložene zoper izpodbijano odločbo, ter naj CEPOL plača odškodnino za premoženjsko in nepremoženjsko škodo.

Odločitev:

Tožba se zavrne. FN, FP in FQ nosijo svoje stroške in plačajo stroške, ki jih je priglasila Evropska policijska akademija.

Povzetek

Uradniki – Začasni uslužbenci in pogodbeni uslužbenci – Pogodbena narava delovnega razmerja – Pogodbena svoboda – Meje – Obveznosti, ki izhajajo iz posebne naloge v splošnem interesu, zaupane institucijam, organom, uradom in agencijam Unije – Premestitev sedeža agencije Unije – Prerazporeditev uslužbencev – Nepotrebno soglasje

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 7 in 20; Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, členi 11, 47 in 81)

Soglasje zadevne osebe k aktu, ki posega v položaj, ni táko, da bi zaradi njega ta akt izgubil lastnost poseganja v položaj svojega naslovnika. Dalje, akt, ki določa načelo prevzema nalog s strani osebja agencije Unije, čeprav naj bi se z njim izvajal splošni akt Sveta in Parlamenta, je treba šteti za akt, ki posega v položaj tožečih strank, ker spreminja njihov kraj zaposlitve pod pogoji, ki so domnevno nezakoniti. (Glej točki 47 in 49.) Napotitev na: Sodišče: sodba z dne 24. februarja 1981, Carbognani in Coda Zabetta/Komisija, 161/80 in 162/80, EU:C:1981:51, točka 14; Sodišče prve stopnje: sodba z dne 11. julija 1996, Ortega Urretavizcaya/Komisija, T‑587/93, EU:T:1996:100, točka 28.

Če uslužbenec ne pride v kraj opravljanja svojega dela, se lahko šteje, da izkazuje ravnanje osebe, ki je odpovedala pogodbo o zaposlitvi, kar je posledično enako odpovedi pogodbe o zaposlitvi s strani delavca v smislu člena 47 Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev. V zvezi s tem delovanje uprave Unije za vsakega uradnika ali uslužbenca, ki je v evropski javni službi, zajema obveznost, da sprejme vsako razporeditev, ki ustreza funkcionalni skupini in nazivu njegovega delovnega mesta ter je v skladu z zahtevami službe, v celotni Uniji in v vsakem kraju opravljanja dela v instituciji ali agenciji, pri kateri je prevzel naloge. Poleg tega v skladu s členom 20 Kadrovskih predpisov, ki se na podlagi členov 11 in 81 Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev po analogiji uporablja za začasne in pogodbene uslužbence, uradniki in uslužbenci Unije morajo prebivati v kraju zaposlitve ali v taki oddaljenosti od njega, ki še omogoča neovirano opravljanje dela. V teh okoliščinah organu agencije Unije, pooblaščenemu za sklepanje pogodb o zaposlitvi, ni mogoče očitati, da je v skladu s sklepom zakonodajalca Unije o premestitvi sedeža navedene agencije zahteval od svojih zaposlenih, naj prevzamejo naloge v novem kraju. Zato lahko navedeni organ – tudi ob upoštevanju široke diskrecijske pravice Agencije pri organizaciji in strukturiranju svojih služb – zaradi možnosti, da bi kateri od uslužbencev Agencije zavrnil prevzem nalog na novem sedežu, ki ga je določil zakonodajalec Unije, ob izvajanju svoje široke diskrecijske pravice odloči, da je taka zavrnitev enaka odpovedi pogodbe o zaposlitvi. (Glej točke 58 in od 60 do 62.) Napotitev na: Sodišče: sodbi z dne 24. februarja 1981, Carbognani in Coda Zabetta/Komisija, 161/80 in 162/80, EU:C:1981:51, točki 23 in 37, ter z dne 6. julija 1983, Geist/Komisija, 285/81, EU:C:1983:192, točka 15; Sodišče prve stopnje: sodba z dne 9. aprila 2003, Walton/Komisija, T‑155/01, EU:T:2003:105, točke od 31 do 34; Sodišče za uslužbence: sodba z dne 10. septembra 2014, Tzikas/ERA, F‑120/13, EU:F:2014:197, točka 82 in navedena sodna praksa.

Podlaga za delovno razmerje med začasnim ali pogodbenim uslužbencem in zadevno institucijo ali agencijo je pogodba o zaposlitvi. Tako zaradi volje pogodbenih strank, uresničene zlasti s podpisom pogodbe o zaposlitvi, nastanejo nove pogodbene obveznosti, ki omejujejo pristojnost organa, pooblaščenega za sklepanje pogodb o zaposlitvi, da – razen v primerih, ki so izrecno določeni v Pogojih za zaposlitev drugih uslužbencev – deluje enostransko. Vendar so obseg in pogoji izvajanja te pogodbene svobode obdani in omejeni s pravicami in obveznostmi, ki jih določajo navedeni pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev ter ki eventualno izhajajo iz uporabe določb Kadrovskih predpisov po analogiji, tako da se sopogodbeniki ne morejo po pogodbeni poti izogniti obveznostim, ki izhajajo iz posebne naloge v splošnem interesu, zaupane institucijam, organom, uradom in agencijam Unije. Kar zadeva vprašanje, ali lahko navedeni organ enostransko spremeni kraj zaposlitve, kadar je ta omenjen v pogodbi o zaposlitvi začasnega ali pogodbenega uslužbenca, je treba poudariti, da lahko zakonodajalec Unije ali voditelji držav članic ali njihovih vlad kadar koli premestijo sedeže različnih institucij in agencij Unije. Prav tako se ne sme pozabiti, da se obveznost institucij in agencij Unije, da svoje osebje razporejajo izključno v interesu službe, uporablja tudi, kadar lahko pripelje do spremembe kraja zaposlitve, ki je zadevna oseba ne želi. Poleg tega lahko organ, pooblaščen za sklepanje pogodb o zaposlitvi, v interesu službe spremeni kraj zaposlitve začasnega uslužbenca, ne da bi bilo potrebno soglasje zadevne osebe, ki pa ji je vseeno treba omogočiti, da se izreče o tem. Kar zadeva pogodbene uslužbence, lahko neodvisno od vprašanja, ali se člen 7 Kadrovskih predpisov po analogiji uporablja zanje, organ, pooblaščen za sklepanje pogodb o zaposlitvi, odloči tudi o njihovi razporeditvi in prerazporeditvi v drug kraj, ker imajo samo lokalni uslužbenci, ki so zaposleni s pogodbo v točno določenem kraju, pravico nasprotovati spremembi svojega kraja zaposlitve, saj je v njihovem primeru stalnost kraja opravljanja dela del samih pogojev zaposlitve. (Glej točke od 68 do 70, 72 in 73.) Napotitev na: Sodišče: sodbe z dne 18. oktobra 1977, Schertzer/Parlament, 25/68, EU:C:1977:158, točka 40; z dne 24. februarja 1981, Carbognani in Coda Zabetta/Komisija, 161/80 in 162/80, EU:C:1981:51, točki 28 in 34; z dne 14. julija 1988, Aldinger in Virgili/Parlament, 23/87 in 24/87, EU:C:1988:406, točka 17, ter z dne 19. junija 1992, V./Parlament, C‑18/91 P, EU:C:1992:269, točka 39; Sodišče prve stopnje: sodba z dne 11. julija 1996, Aubineau/Komisija, T‑102/95, EU:T:1996:104, točka 29; Sodišče za uslužbence: sodbe z dne 4. junija 2009, Plasa/Komisija, F‑52/08, EU:F:2009:54, točka 77; z dne 12. februarja 2014, Bodson in drugi/EIB, F‑73/12, EU:F:2014:16, točka 52 in navedena sodna praksa, ter z dne 16. julija 2015, Murariu/EIOPA, F‑116/14, EU:F:2015:89, točki 101 in 103.

Čeprav lahko prerazporeditev uradnika ali uslužbenca Unije temu povzroči družinske nevšečnosti in finančne težave, ne gre za neobičajen in nepredvidljiv dogodek na njegovi poklicni poti, saj so lahko nadrejeni primorani ustreči zahtevam službe, zaradi katerih se morajo odločiti za tako prerazporeditev. Med drugim je tako, kadar so kraji opravljanja dela v instituciji ali agenciji, v katero je razporejen uradnik ali uslužbenec, porazdeljeni med več držav članic ali so v tretjih državah. To velja tudi in a fortiori, če je zakonodajalec Unije tisti, ki je odločil o premestitvi sedeža agencije Unije iz ene države članice v drugo. Obveznost institucij in agencij Unije, da svoje osebje razporejajo izključno v interesu službe, ter njihova posledična pravica, da po uradni dolžnosti uvedejo spremembe kraja zaposlitve, ki jih zadevna oseba ne želi, se uporabljata ne samo v zvezi z uradniki, ampak tudi v zvezi z začasnimi uslužbenci. Poleg tega delovanje uprave Unije za vsakega uradnika ali uslužbenca Unije zajema obveznost, da sprejme vsako razporeditev, ki ustreza funkcionalni skupini in nazivu njegovega delovnega mesta ter je v skladu z zahtevami službe, v celotni Uniji in v vsakem kraju opravljanja dela v instituciji, pri kateri je prevzel naloge, pri čemer se osebne in družinske težave, do katerih lahko v teh okoliščinah pripelje opravljanje službe, odtehtajo s prednostmi in privilegiji, ki jih vključuje evropska javna služba. (Glej točke od 81 do 84.) Napotitev na: Sodišče: sodbe z dne 14. julija 1977, Geist/Komisija, 61/76, EU:C:1977:127, točka 34; z dne 24. februarja 1981, Carbognani in Coda Zabetta/Komisija, 161/80 in 162/80, EU:C:1981:51, točki 23 in 37; z dne 23. januarja 1986, Rasmussen/Komisija, 173/84, EU:C:1986:29, točka 25, in z dne 14. julija 1988, Aldinger in Virgili/Parlament, 23/87 in 24/87, EU:C:1988:406, točka 17, ter sklep z dne 11. februarja 1999, Costacurta/Komisija, C‑75/98 P, EU:C:1999:73, neobjavljen, točka 49; Sodišče prve stopnje: sodba z dne 11. julija 1996, Aubineau/Komisija, T‑102/95, EU:T:1996:104, točka 30; Splošno sodišče Evropske unije: sodba z dne 14. septembra 2011, Marcuccio/Komisija, T‑236/02, EU:T:2011:465, točka 248.