ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Ali sklicevanja na enako obravnavanje delničarjev in, natančneje, zaščito manjšinskih delničarjev (a) v Drugi direktivi „družb“ 77/91/EGS z dne 13. decembra 1976 (1), in sicer v členih 20 in 42; (b) v priporočilu Komisije z dne 25. julija 1977 o določitvi evropskega kodeksa poslovanja glede transakcij z vrednostnimi papirji (2), in sicer v „tretjem splošnem načelu“ in v „sedemnajstem dopolnilu“; (c) v Direktivi Sveta 79/279/EGS z dne 5. marca 1979 o uskladitvi pogojev za sprejem vrednostnih papirjev v uradno kotacijo na borzi vrednostnih papirjev (3), in sicer v priloženi shemi C, točka 2(a), povzeti v konsolidirani direktivi z dne 28. maja 2001; (d) v Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2004/25/ES z dne 21. aprila 2004 o ponudbah za prevzem (4), in sicer v členu 3(1)(a) ob upoštevanju uvodne izjave (8), izhajajo iz splošnega načela prava Skupnosti?
—

Sodišče naj ugotovi, da Češka republika, s tem da v predpisanem roku ni sprejela (vseh) zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Sveta 86/378/EGS z dne 24. julija 1986 o uresničevanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v poklicnih sistemih socialne varnosti (1) oziroma v vsakem primeru Komisije o tem ni obvestila, ni izpolnila obveznosti iz člena 12 te direktive in člena 54 Akta o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije, Slovaške republike in prilagoditvah Pogodb, na katerih temelji Evropska unija;
2)

V primeru, da je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je člen 12 ob upoštevanju člena 39 ES v nasprotju z nacionalnim predpisom, ki državljana Unije izključuje iz prejemanja socialne pomoči, če je prekoračeno najdaljše dovoljeno trajanje bivanja, določeno v členu 6 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38 z dne 29. aprila 2004, in tudi na podlagi drugih predpisov ne obstaja pravica do bivanja?
SL Uradni list Evropske unije C 64/27

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italija) 28. decembra 2007 – Sea s.r.l proti Commune di Ponte Nossa

(Zadeva C-573/07)

(2008/C 64/39)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italija)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Sea s.r.l.

Tožena stranka: Commune di Ponte Nossa

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je neposredna oddaja naročila za storitve zbiranja, prevoza in uničenja trdnih komunalnih odpadkov delniški družbi s 100-odstotnim javnim kapitalom in statutom, opredeljenim – za namene člena 113 zakonske uredbe št. 267 z dne 18. avgusta 2000 – tako, kot je navedeno v obrazložitvi, v skladu s pravom Skupnosti in zlasti s svobodo ustanavljanja oziroma svobodo opravljanja storitev, prepovedjo diskriminacije in z obveznostmi v zvezi z enakim obravnavanjem, preglednostjo in svobodno konkurenco iz členov 12 ES, 43 ES, 45 ES, 46 ES, 49 ES in 86 ES?
1)

a) Ali je treba člene 3(1), 6(2) ter 7(1)(d) in (2) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS (1) – v nadaljevanju DI – razlagati tako, da se nanašajo tudi na tiste družinske člane v smislu člena 2(2) DI, ki so neodvisno od državljana Unije prispeli v državo članico gostiteljico (člen 2(3) DI) in so šele tam postali družinski člani oziroma zasnovali družinsko življenje z državljanom Unije? b) Če je tako, ali je poleg tega pomembno, da se družinski član v času, ko postane družinski član ali zasnuje družinsko življenje, zakonito prebiva v državi članici gostiteljici? Če je tako, ali zadostuje za zakonito prebivanje, da je družinski član do prebivanja upravičen le zaradi statusa prosilca za azil? c) Če iz odgovorov na vprašanji 1.a) in b) iz DI sledi, da družinski član, ki je do prebivanja upravičen „zgolj“ kot prosilec za azil in je neodvisno od državljana Unije prispel v državo članico gostiteljico in je šele tam postal družinski član ali je zasnoval družinsko življenje z državljanom Unije, nima pravice do prebivanja: Če se tega ne upošteva, ali je možno iz člena 18 oziroma 39 ES ob upoštevanju pravice spoštovanja družinskega življenja izpeljati pravico do prebivanja v položaju, za katerega je značilno, da družinski član skoraj štiri leta prebiva v državi članici gostiteljici in je tam leto dni poročen z državljanom Unije, s katerim skupaj živi približno tri leta in pol in ima z njim 20 mesecev starega otroka?
—

Ugotovi naj se, da Kraljevina Belgija, s tem da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2002/73/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. septembra 2002 o spremembi Direktive Sveta 76/207/EGS o izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zvezi z dostopom do zaposlitve, poklicnega usposabljanja in napredovanja ter delovnih pogojev, oziroma, ker o njih ni obvestila Komisije, ni izpolnila obveznosti iz te direktive;
—

ugotovi naj se, da Helenska republika, s tem ko v grškem zakoniku o civilnih in vojaških starostnih pokojninah ohranja veljavnost določb o različni starosti za upokojitev in različne zahteve na področju minimalne delovne dobe za moške in ženske, ni izpolnila obveznosti na podlagi člena 141 ES;
SL Uradni list Evropske unije C 22/37

Pritožba, ki jo je vložila Komisija Evropskih skupnosti 29. novembra 2007 zoper sodbo Sodišča prve stopnje (veliki senat), razglašeno 12. septembra 2007 v zadevi T-36/04, Komisija Evropskih skupnosti proti Association de la presse internationale ASBL

(Zadeva C-532/07 P)

(2008/C 22/66)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnica: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: C. Docksey in P. Aalto, zastopnika)

Druga stranka v postopku: Association de la presse internationale ASBL (API)

Predlogi pritožnice:

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi sodbo v delu, v katerem je bila razglašena ničnost odločbe Komisije o zavrnitvi dostopa do dokumentov, ki jih je zahteval API, od obravnave v zvezi z vsemi postopki, razen za postopek za ugotavljanje kršitev;

— izda končno sodbo glede predmeta te pritožbe;

— tožeči stranki v zadevi T-36/04 odredi plačilo stroškov, ki so Komisiji nastali v tej zadevi in s to pritožbo.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija zatrjuje, prvič, da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo pri razlagi in uporabi navedenih izjem, s tem ko je uporabo izjeme, ki se nanaša na sodne postopke, razlagalo tako, da morajo institucije v postopkih, ki se ne nanašajo na ugotavljanje kršitev, upoštevati zahtevo za dostop do pisnih stališč, od dneva obravnave in od primera do primera. Glede tega Komisija navaja, da ugotovitve Sodišča prve stopnje niso skladne z obrazložitvijo, da SPS ni upoštevalo interesa ustreznega upravljanja pravosodja oziroma interesa drugih oseb, navedenih v postopku, in da je SPS upoštevalo le pravice in obveznosti ene od strank. Čeprav spisi, ki so jih predložile institucije, niso izključeni iz področja uporabe Uredbe 1049/2001 (1), ugotovitev SPS nima podlage v zakonodaji Skupnosti oziroma v sodni praksi Sodišča.

Drugič, SPS je napačno uporabilo pravo pri razlagi izjeme, ki se nanaša na preiskave, tako da mora Komisija na podlagi člena 226 ES zahtevo za dostop do pisnih stališč v postopku za ugotavljanje kršitev, upoštevati od primera do primera od razglasitve sodbe, vključno s tožbami, o katerih je bilo že odločeno, pa niso bile še rešene, s čimer se zmanjšuje sposobnost Komisije kot varuhinje pogodb da zagotovi, da države članice spoštujejo svoje obveznosti iz prava Skupnosti.

Tretjič, SPS je napačno uporabilo pravo pri razlagi uporabe izjeme, ki se nanaša na sodne postopke, tako da morajo institucije zahteve za dostop do pisnih stališč pri tožbah, o katerih je bilo odločeno, vendar so povezane z nerešenimi tožbami, upoštevati od primera do primera, kar zmanjšuje njihovo sposobnost, da branijo svoje interese pred sodišči Skupnosti in zmanjšuje sposobnost Komisije kot varuhinje pogodb, da uveljavi pravo Skupnosti.

(1) UL L 145, str. 43.
SL Uradni list Evropske unije C 8/9

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Session (Škotska), Edinburgh (Združeno kraljestvo) 5. novembra 2007 – Royal Bank of Scotland plc proti The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

(Zadeva C-488/07)

(2008/C 8/16)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Court of Session (Škotska), Edinburgh

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Royal Bank of Scotland plc

Tožena stranka: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali člen 19(1), drugi pododstavek, Šeste Direktive o DDV 77/388/EGS (1) zahteva, da se odbitni delež določi na letni podlagi kot odstotek in se zaokroži navzgor na število, ki ne sme presegati naslednjega celega števila, kadar: a) je bil ta delež določen za področje dejavnosti davčnega zavezanca v skladu s členom 17(5), tretji pododstavek, (a) ali (b); in/ali b) je bil ta delež določen na podlagi uporabe vsega blaga ali dela blaga in storitev v skladu s členom 17(5), tretji pododstavek, (c); in/ali c) je bil ta delež določen od vsega blaga in storitev, ki jih je davčni zavezanec uporabil za transakcije iz člena 17(5), prvi pododstavek, v skladu s členom 17(5), tretji pododstavek, (d)?

2. Ali lahko države članice na podlagi člena 19(1), drugi pododstavek, zahtevajo, da se delež, ki ga davčni zavezanec odbije v skladu s členom 17(5), zaokroži na število, ki ni naslednje celo število?

(1) UL L 145, str. 1.
1

Predlog prvega generalnega pravobranilca za preveritev se nanaša na sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 19. julija 2018, Simpson/Svet (T‑646/16 P, neobjavljena, EU:T:2018:493). Splošno sodišče je s to sodbo razveljavilo sklep Sodišča za uslužbence Evropske unije z dne 24. junija 2016, Simpson/Svet (F‑142/11 RENV, EU:F:2016:136), s katerim je to sodišče zavrnilo tožbo tožeče stranke, v skladu s katero, prvič, naj se za nični razglasita odločba Sveta z dne 9. decembra 2010, s katero je bila zavrnjena njena zahteva za napredovanje v razred AD 9 na podlagi uspešno opravljenega javnega natečaja EPSO/AD/113/07 za zaposlitev vodij enot iz razreda AD 9, zlasti za estonski jezik za področje prevajanja, in odločba z dne 7. oktobra 2011, s katero je bila njena pritožba zavrnjena, ter drugič, naj se Svetu Evropske unije naloži plačilo odškodnine za utrpljeno škodo. Ta sklep je bil izdan na podlagi sodbe Splošnega sodišča z dne 22. oktobra 2015, Svet/Simpson (T‑130/14 P, EU:T:2015:796), s katero je bila razveljavljena sodba Sodišča za uslužbence z dne 12. decembra 2013, Simpson/Svet (F‑142/11, EU:F:2013:201), in je bila zadeva vrnjena v razsojanje temu sodišču.
119.

Glede na vse navedene ugotovitve Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je predložilo Tribunalul Cluj (okrožno sodišče v Cluju, Romunija), odgovori: 1. Člen 173(1) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije je treba razlagati tako, da da k pojmu „drugo blago“ kot tisto, ki ga je zajela prvotna carinska deklaracija, v smislu te določbe ne spada presežna količina istega blaga, če se lahko dokaže, da je to drugo blago enako prvemu, ker sta uvrščena v isto tarifno podštevilko in bi bila lahko vključena v isto deklaracijo, če ne bi bila storjena vsebinska napaka. 2. Člen 173(3) Uredbe št. 952/2013 je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da se carinska deklaracija po prepustitvi blaga spremeni, zato da bi se vanjo vključila presežna količina blaga glede na blago, ki je bilo prvotno prijavljeno, če so zahtevku za spremembo priloženi elementi, ki omogočajo, da se dokaže povezava med to presežno količino in dokumenti, ki se nanašajo na uvoz, in če je izključen vsakršen sum goljufije. 3. Člen 174 Uredbe št. 952/2013 je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da če presežna količina blaga ni bila vpisana v prvotno carinsko deklaracijo, pristojni carinski organi po prepustitvi blaga to deklaracijo razglasijo za neveljavno.
Poglavje II navedene direktive, naslovljeno „Ukrepi, postopki in pravna sredstva“, zajema člene od 3 do 15. Člen 3 iste direktive, naslovljen „Splošne obveznosti“, določa:

„1. Države članice predvidijo ukrepe, postopke in pravna sredstva, potrebne za zagotovitev uveljavitve pravic intelektualne lastnine, ki jih zajema ta direktiva. Ti ukrepi, postopki in pravna sredstva so pošteni in pravični in niso po nepotrebnem zapleteni ali dragi in ne vsebujejo nerazumnih časovnih rokov ali neupravičenih zamud.

2. Ti ukrepi, postopki in pravna sredstva so tudi dejanski, sorazmerni in odvračilni in se uporabljajo na tak način, da se izogibajo ustvarjanju ovir za zakonito trgovino in zagotavljajo zaščito pred zlorabo.“
74.

V zvezi s tem je Sodišče že ugotovilo, da je lahko pri potrebni celoviti presoji odločilno vprašanje, ali se pogodbe, ki so sklenjene med strankama, nanašajo na plačilo fiksnega zneska za opravljene storitve ali pa na osnovne zneske, povečane za – če je to potrebno – veljavne davke. V prvem primeru – torej pri dogovoru fiksnega zneska – morda ne bi bilo neupravičene obogatitve izvajalca storitev. ( 30 ) Šla bi še korak dlje in bi pri dogovorjenem fiksnem znesku v razmerju do končnega potrošnika in prevalitvi DDV per se izključila neupravičeno obogatitev davčnega zavezanca, ki je izvajal storitev. Ta se bo moral sprijazniti bodisi z nižjo stopnjo dobička bodisi z manjšo konkurenčnostjo kot njegovi konkurenti.
101.

Glede na to, da je za odvzem prostosti potrebna zakonska podlaga, bi bilo to pretrganje sicer treba izrecno urediti, kot so urejeni višja sila in humanitarni razlogi v členu 23(3) in (4) Okvirnega sklepa 2002/584 ali kot so urejena pretrganja zastaralnih rokov, ki so bila pravkar omenjena. Vendar zahtevane osebe, ki se same odločijo, da bodo namerno povzročile nepremagljive pravne ovire za predajo, ne morejo trditi, da sta bila ta odlog in potrebnost daljšega pripora zanje nepredvidljiva.
12.

V nadaljevanju je Komisija v točkah od 85 do 87 obrazložitve spornega sklepa v razdelku 7.1.2, naslovljenem „Selektivna prednost“, menila: „(85) V zvezi z elementom pomoči v ukrepih, ki vsi vključujejo državna poroštva, Komisija upošteva oddelka 2.2 in 3.2 obvestila o poroštvih […]. [To obvestilo] določa, da je izpolnjevanje nekaterih pogojev (na primer, da posojilojemalec ni v finančnih težavah in da poroštvo ne zajema več kot 80 % neodplačanega posojila ali druge finančne obveznosti) lahko za Komisijo zadosten razlog, da izključi obstoj državne pomoči. Toda kadar posojilojemalec ne plača cene prevzema tveganja za poroštvo, to zanj pomeni prednost. Poleg tega finančne institucije posojilojemalcu, ki je podjetje v finančnih težavah, pod nobenimi pogoji ne bi bile pripravljene dati posojila brez državnega poroštva. (86) Glede na to se Komisija ne strinja z argumentom Španije, da so pogoji iz obvestila o poroštvih […] izpolnjeni. Komisija je na podlagi teh meril v zadevnem primeru ugotovila naslednje: (a) [Klub] Valencia CF, […] [je bil] v času dodelitve ukrepov 1, […] in 4 v finančnih težavah (glej zgoraj navedene točke od 70 do 82 obrazložitve). (b) Kot je prikazano v zgoraj navedenih točkah od 7 do 9 obrazložitve, so poroštva krila več kot 100 % osnovnih posojil. (c) Glede na težave [kluba] Valencia CF, […] ter zlasti [njegovo] visoko razmerje med dolžniškim in lastniškim kapitalom ali dejstvo, da so imeli v času zadevnih ukrepov negativen lastniški kapital, se ne more šteti, da so letne poroštvene premije v višini 0,5–1 %, zaračunane za zadevna poroštva, izražale tveganje neplačila za posojila s poroštvom. (87) Na podlagi navedenega Komisija ugotavlja, da ukrepi 1, […] in 4 ne izpolnjujejo pogojev iz obvestila o poroštvih […], ter zato meni, da upravičenci ukrepov na trgu ne bi prejeli pod enakimi pogoji in da so jim torej ti ukrepi zagotovili neupravičeno prednost.“
83.

Sodišče je, da bi prišlo do te ugotovitve, najprej navedlo, da je takšno oglaševanje le težko dopustno glede na nujnost, da se prepreči sleherno prekomerno in slabo pripravljeno oglaševanje, ki bi lahko vplivalo na javno zdravje. Dalje, Sodišče je navedlo, da člen 87(3) Direktive 2001/83 ponavlja to nujnost s tem, da zahteva, da oglaševanje zdravil spodbuja njihovo smotrno uporabo. ( 39 ) Nazadnje, Sodišče se je pridružilo stališču nekaterih vlad in ugotovilo, da oglaševanje zdravila z žrebanjem spodbuja nesmotrno in prekomerno uporabo tega zdravila s tem, da ga predstavlja kot darilo ali dobitek, s čimer odvrne potrošnika od objektivne ocene nujnosti jemanja navedenega zdravila. ( 40 )
8.

Člen 4 iste direktive, naslovljen „Okoljski cilji“, določa: „1. Pri zagotavljanju izvedljivosti programov ukrepov, določenih v načrtih upravljanja povodij: (a) za površinske vode (i) države članice izvedejo potrebne ukrepe, da preprečijo poslabšanje stanja vseh teles površinske vode, ob uporabi odstavkov 6 in 7 in brez vpliva na odstavek 8; […] 6. Začasno poslabšanje stanja vodnih teles ni kršitev zahtev te direktive, če je posledica okoliščin, ki so nastale naravno ali zaradi višje sile in so izjemne ali jih razumno ni bilo mogoče predvideti, zlasti izredno velikih poplav in zelo dolgih suš, ali če je posledica okoliščin zaradi nesreč, ki jih razumno ni bilo mogoče predvideti, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji: (a) storjeno je vse, kar je mogoče, da se prepreči nadaljnje slabšanje stanja in da se ne ogrozi uresničitev ciljev te direktive pri drugih vodnih telesih, ki jih te okoliščine niso prizadele; (b) okoliščine, v katerih se lahko razglasijo izredne razmere ali razmere, ki jih razumno ni bilo mogoče predvideti, vključno s sprejemom ustreznih kazalcev, so navedeni v načrtu upravljanja povodja; (c) ukrepi, ki jih je treba izvesti v takih izrednih razmerah, so vključeni v program ukrepov in ne bodo ogrozili obnove kakovosti vodnega telesa po prenehanju takih razmer; (d) učinki razmer, ki so izredne ali jih razumno ni bilo mogoče predvideti, se vsako leto ponovno pregledajo in ob upoštevanju razlogov iz odstavka 4(a) se stori vse, kar je mogoče, da se vodno telo vrne v stanje pred učinki teh razmer, kakor hitro je to razumno mogoče in (e) povzetek učinkov razmer in ukrepov, ki so bili ali bodo izvedeni skladno s odstavkoma (a) in (d), se vključi v naslednjo dopolnitev načrta upravljanja povodja. 7. Države članice ne bodo kršile te direktive, kadar: – je nedoseganje dobrega stanja podzemne vode, dobrega ekološkega stanja oziroma dobrega ekološkega potenciala ali pri preprečevanju slabšanja stanja telesa površinske vode ali podzemne vode posledica novih preoblikovanj fizičnih značilnosti telesa površinske vode ali spremembe gladine teles podzemne vode, ali – je neuspešno preprečevanje poslabšanja stanja telesa površinske vode iz zelo dobrega v dobro posledica novih dejavnosti trajnostnega razvoja in so izpolnjeni vsi naslednji pogoji: (a) storjeno je vse, kar je mogoče, da se ublažijo škodljivi vplivi na stanje vodnega telesa; (b) razlogi za te spremembe so posebej navedeni in razloženi v načrtu upravljanja povodja, ki ga predpisuje člen 13, cilji pa so vsakih 6 let ponovno pregledani; (c) razlogi za preoblikovanja ali spremembe so prevladujoč javni interes in/ali koristi, ki jih imajo nova preoblikovanja ali spremembe za zdravje ljudi, ohranjanje varnosti ljudi ali trajnostni razvoj, so večje od koristi, ki jih ima doseganje ciljev iz odstavka 1 za okolje in družbo, in (d) koristnih ciljev, katerim so namenjena preoblikovanja in spremembe vodnega telesa, se zaradi razlogov, povezanih s tehnično izvedljivostjo ali nesorazmernimi stroški, ne da doseči na druge načine, ki so mnogo boljša okoljska možnost. […]“
Člen 3 Direktive 2009/72/ES ( 4 ), naslovljen „Obveznosti javnih storitev in varstvo odjemalcev“, v odstavkih 2 in 14 določa:

„2. Ob popolnem upoštevanju ustreznih določb Pogodbe, zlasti člena 86 Pogodbe, lahko države članice v splošnem gospodarskem interesu naložijo podjetjem, ki delujejo v elektroenergetskem sektorju, obveznosti javnih storitev, ki se lahko nanašajo na zanesljivost, vključno z zanesljivostjo oskrbe, na rednost, kakovost in ceno oskrbe in na varovanje okolja, ki vključuje učinkovito rabo energije, energije iz obnovljivih virov in varstvo podnebja. Take obveznosti so jasno določene, pregledne, nediskriminatorne in preverljive ter elektroenergetskim podjetjem v Skupnosti zagotavljajo enak dostop do nacionalnih potrošnikov. V zvezi z zanesljivostjo oskrbe, učinkovito rabo energije/uravnavanjem povpraševanja in za uresničitev okoljskih ciljev ter ciljev v zvezi z energijo iz obnovljivih virov, navedenih v tem odstavku, lahko države članice uvedejo dolgoročno načrtovanje in pri tem upoštevajo možnost želje tretjih strani za dostop do sistema.

[…]

14. Države članice se lahko odločijo, da ne bodo uporabile določb členov 7, 8, 32 in/ali 34, če bi uporaba teh določb pravno in dejansko ovirala izpolnjevanje obveznosti, ki so naložene elektroenergetskim podjetjem v splošnem gospodarskem interesu, in če razvoj trgovanja ne bi bil prizadet do takšne mere, ki bi bila v nasprotju z interesi Skupnosti. Interesi Skupnosti med drugim vključujejo konkurenco za upravičene odjemalce v skladu s to direktivo in členom 86 Pogodbe.“
13.

V teh okoliščinah je predložitveno sodišče prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba člen 211(2) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije (v nadaljevanju: CZU) (UL 2013, L 269, str. 1) razlagati tako, da se uporablja samo za zahtevke, v primeru katerih bi dovoljenje z učinkom za nazaj veljalo od 1. maja 2016? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: ali se člen 211 CZU pri zahtevkih, v primeru katerih veljavnost dovoljenja z učinkom za nazaj sega v obdobje pred 1. majem 2016, uporablja samo, če je bil zahtevek za dovoljenje z učinkom za nazaj sicer vložen pred začetkom veljavnosti novih predpisov, vendar so carinski organi take zahtevke prvič zavrnili po 1. maju 2016? 3. Če je odgovor na drugo vprašanje nikalen: ali se člen 211 CZU pri zahtevkih, v primeru katerih veljavnost dovoljenja z učinkom za nazaj sega v obdobje pred 1. majem 2016, uporablja tudi, če so carinski organi take zahtevke zavrnili že pred 1. majem 2016 in tudi pozneje (z drugo obrazložitvijo)? 4. Če je odgovor na prvo in drugo vprašanje pritrdilen, odgovor na tretje vprašanje pa nikalen: ali je treba člen 294(2) Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe (EGS) št. 2913/92 (UL posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 6, str. 3) razlagati tako, da (a) se je lahko dovoljenje z učinkom za nazaj od datuma, ko je poteklo prvotno dovoljenje, odobrilo največ za eno leto pred datumom, ko je bil zahtevek vložen, kot je določeno v odstavku 3 te določbe, in (b) morata obstajati dokaz gospodarske potrebe iz odstavka 3 te določbe ter izključitev poskusa goljufivega dejanja ali očitne malomarnosti podana tudi v primeru nadaljnjega dovoljenja na podlagi odstavka 2?“
59.

Da bi se ugotovila ustrezna raven abstrakcije, se zdi odločilno sprejeti dva elementa za izhodiščno točko: sodno samoomejevanje in sprejemanje določene stopnje dopustne raznolikosti. Res je, da je zahteva enotnosti in enotne uporabe prava Unije v celotni Uniji vedno zavzemala osrednje mesto v sodni praksi Sodišča. Vendar, in precej naravno, je treba v tem smislu razlikovati med zadevami, ki so za to dejansko pomembne, in tistimi, ki niso, zlasti glede na (per definitionem) omejene sodne vire sodišč Unije.