SODBA SODIŠČA (veliki senat)
z dne 31. januarja 2023 *
„Predhodno odločanje  –  Območje svobode, varnosti in pravice  –  Pravosodno sodelovanje  
v kazenskih zadevah  –  Evropski nalog za prijetje  –  Okvirni sklep 2002/584/PNZ  –  
Postopki predaje med državami članicami  –  Pogoji izvršitve  –  Pristojnost odreditvenega 
pravosodnega organa  –  Člen 47, drugi odstavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah  –  
Pravica do dostopa do sodišča, ustanovljenega z zakonom  –  Možnost izdaje novega evropskega 
naloga za prijetje zoper isto osebo “
V zadevi C-158/21,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je 
vložilo Tribunal Supremo (vrhovno sodišče, Španija) z odločbo z dne 9. marca 2021 , ki je na 
Sodišče prispela 11. marca 2021 , v kazenskem postopku proti
Lluísu Puigu Gordiju,
Carlesu Puigdemontu Casamajóju,
Antoniju Comínu Oliveresu,
Clari Ponsatí Obiols,
Meritxell Serret Aleu,
Marti Rovira Vergés,
Anni Gabriel Sabaté,
ob udeležbi
Ministerio Fiscal,
Abogacía del Estado,
Partido político VOX,
SODIŠČE (veliki senat),
SLZbirka odločb sodne prakse
* Jezik postopka: španščina.
ECLI:EU:C:2023:57                                                                                                           1
v sestavi K. Lenaerts, predsednik, L. Bay Larsen (poročevalec), podpredsednik, C. Lycourgos, 
E. Regan, P. G. Xuereb, predsedniki senatov, L. S. Rossi, predsednica senata, M. Ilešič, 
J.-C. Bonichot, N. Piçarra, I. Jarukaitis, A. Kumin, N. Jääskinen, N. Wahl, sodniki, I. Ziemele, 
sodnica, in M. J. Passer, sodnik,
generalni pravobranilec: J. Richard de la Tour,
sodna tajnica: M. Ferreira, glavna administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 5. aprila 2022 ,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za L. Puiga Gordija S. Bekaert, advocaat, in G. Boyé Tuset, abogado,
– za C. Puigdemonta Casamajója G. Boyé Tuset, abogado,
– za A. Comína Oliveresa G. Boyé Tuset, J. Costa Rosselló in I. Elbal, abogados,
– za C. Ponsatí Obiols G. Boyé Tuset in I. Elbal Sánchez, abogados,
– za M. Rovira Vergés A. Van den Eynde Adroer, abogado,
– za A. Gabriel Sabaté B. Salellas Vilar, abogado,
– za Ministerio Fiscal F. A. Cadena Serrano, C. Madrigal Martínez-Pereda, J. Moreno Verdejo in 
J. A. Zaragoza Aguado, fiscales,
– za Partido político VOX M. Castro Fuertes, abogada, in M. P. Hidalgo López, procuradora,
– za špansko vlado S. Centeno Huerta, A. Gavela Llopis in J. Ruiz Sánchez, agenti,
– za belgijsko vlado M. Jacobs, C. Pochet in M. Van Regemorter, agentke, skupaj s F. Matthisom 
in B. Rensonom, avocats,
– za poljsko vlado B. Majczyna, agent,
– za romunsko vlado E. Gane in A. Wellman, agentki,
– za Evropsko komisijo J. Baquero Cruz in S. Grünheid, agenta,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 14. julija 2022
izreka naslednjo
2                                                                                                                   ECLI:EU:C:2023:57SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
Sodbo
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 1(3) Okvirnega sklepa Sveta 
2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med 
državami članicami (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 34), kakor je bil 
spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009 (UL 2009, L 81, 
str. 24) (v nadaljevanju: Okvirni sklep 2002/584).
2 Ta predlog je bil vložen v okviru kazenskega postopka proti Lluísu Puigu Gordiju, Carlesu 
Puigdemontu Casamajóju, Antoniu Comínu Oliveresu, Clari Ponsatí Obiols, Meritxell Serret 
Aleu, Marti Rovira Vergés in Anni Gabriel Sabaté.
Pravni okvir
Pravo Unije
3 V uvodnih izjavah 6, 8 in 12 Okvirnega sklepa 2002/584 je navedeno:
„(6) Evropski nalog za prijetje, kot ga predvideva ta okvirni sklep, je na področju kazenskega 
prava prvi konkretni ukrep izvajanja načela medsebojnega priznavanja, o katerem je 
Evropski svet navedel, da je ,temeljni kamen‘ pravosodnega sodelovanja.
[…]
(8) Odločitve o izvršitvi evropskega naloga za prijetje morajo biti pod zadostnim nadzorom, kar 
pomeni, da bo pravosodni organ države članice, kjer bodo zahtevano osebo prijeli, moral 
odločiti o njeni predaji.
[…]
(12) Ta okvirni sklep spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki jih priznava člen 6 Pogodbe 
o Evropski uniji in jih izraža Listina o temeljnih pravicah Evropske unije […], zlasti 
Poglavje VI Listine. Nič v tem okvirnem sklepu se ne sme razlagati kot prepoved zavrnitve 
predaje osebe, za katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, kadar obstaja razlog za 
prepričanje, da je na podlagi objektivnih elementov, bil nalog izdan z namenom 
kazenskega pregona in kaznovanja osebe na podlagi njenega spola, rase, vere, etničnega 
izvora, državljanstva, jezika, političnega prepričanja ali spolne usmerjenosti, ali da bo oseba 
zaradi katerega od teh razlogov v slabšem položaju.
[…]“
4 Člen 1 tega okvirnega sklepa določa:
„1. Evropski nalog za prijetje je sodna odločba, ki jo izda država članica z namenom prijetja in 
predaje zahtevane osebe s strani druge države članice z namenom uvesti kazenski postopek ali 
izvršiti kazen zapora ali ukrep, vezan na odvzem prostosti.
2.Države članice izvršijo vsak evropski nalog za prijetje na osnovi načela medsebojnega 
priznavanja in v skladu z določbami tega okvirnega sklepa.
ECLI:EU:C:2023:57                                                                                                                   3SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
3.Ta okvirni sklep ne spreminja obveznosti, ki izhajajo iz spoštovanja temeljnih pravic in 
temeljnih pravnih načel iz člena 6 Pogodbe o Evropski uniji.“
5 V členih 3, 4 in 4a navedenega okvirnega sklepa so našteti razlogi za neizvršitev evropskega naloga 
za prijetje.
6 Člen 6(1) tega okvirnega sklepa določa:
„Odreditveni pravosodni organ je pravosodni organ odreditvene države članice, ki je po pravu te 
države pristojen za odreditev evropskega naloga za prijetje.“
7 V členu 8 okvirnega sklepa 2002/584 so navedeni podatki, ki jih mora vsebovati evropski nalog za 
prijetje, določeno pa je tudi, da mora biti preveden v uradni jezik ali enega od uradnih jezikov 
izvršitvene države članice.
8 Člen 15(2) in (3) tega okvirnega sklepa določa:
„2. Če izvršitveni pravosodni organ ugotovi, da podatki, ki mu jih je poslala odreditvena država 
članica, ne zadostujejo za odločitev o predaji, zahteva, da se mu nujno pošljejo potrebne dodatne 
informacije […].
3.Odreditveni pravosodni organ lahko izvršitvenemu pravosodnemu organu kadarkoli pošlje 
kakršenkoli dodaten koristen podatek.“
Belgijsko pravo
9 Člen 4 loi du 19 décembre 2003 relative au mandat d’arrêt européen (zakon z dne 
19. decembra 2003 o evropskem nalogu za prijetje, Moniteur belge z dne 22. decembra 2003 , 
str. 60075) v različici, ki se uporablja za dejansko stanje v postopku v glavni stvari, določa:
„Izvršitev evropskega naloga za prijetje se zavrne v teh primerih:
[…]
5.če obstajajo resni razlogi za prepričanje, da bi izvršitev evropskega naloga za prijetje povzročila 
kršitev temeljnih pravic zadevne osebe, kot so zagotovljene s členom 6 Pogodbe o Evropski 
uniji.“
Postopek v glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
10 Predložitveno sodišče, Tribunal Supremo (vrhovno sodišče, Španija), je v okviru kazenskega 
postopka v glavni stvari 14. oktobra 2019 zoper C. Puigdemonta Casamajója ter 
4. novembra 2019 zoper A. Comína Oliveresa, L. Puiga Gordija in C. Ponsatí Obiols izdalo 
evropske naloge za prijetje.
11 Kraljevina Belgija je začela postopke za izvršitev evropskih nalogov za prijetje proti 
C. Puigdemontu Casamajóju, A. Comínu Oliveresu in L. Puigu Gordiju.
4                                                                                                                   ECLI:EU:C:2023:57SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
12 Postopka proti C. Puigdemontu Casamajóju in A. Comínu Oliveresu sta bila po tem, ko sta ta 
postala člana Evropskega parlamenta, prekinjena.
13 Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (prvostopenjsko sodišče v Bruslju za 
postopke v nizozemščini, Belgija) je s sklepom z dne 7. avgusta 2020 zavrnilo izvršitev evropskega 
naloga za prijetje, izdanega zoper L. Puiga Gordija.
14 Predložitveno sodišče navaja, da je ta sklep temeljil na presoji, da ni pristojno za kazenski pregon 
zoper L. Puiga Gordija in torej za izdajo tega evropskega naloga za prijetje. Nederlandstalige 
rechtbank van eerste aanleg Brussel (prvostopenjsko sodišče v Bruslju za postopke 
v nizozemščini) naj bi glede tega s sklicevanjem na sodno prakso Sodišča v zvezi s pojmom 
„pravosodni organ“ v smislu člena 6 Okvirnega sklepa 2002/584, na uvodni izjavi 8 in 12 tega 
okvirnega sklepa, na sodbo ESČP z dne 2. junija 2005 , Claes in drugi proti Belgiji 
(CE:ECHR:2005:0602JUD004682599), in na belgijsko zakonodajo menilo, da se lahko v ta namen 
izreče o pristojnosti odreditvenega pravosodnega organa, ki je predložitveno sodišče. T Navedeno 
prvostopenjsko sodišče naj bi to, da predložitveno sodišče ni pristojno, ugotovilo na podlagi mnenj 
delovne skupine o samovoljnih pridržanjih (v nadaljevanju: DSSP) z dne 25. aprila 2019 in 
13. junija 2019 , sodb ESČP z dne 22. junija 2000 , Coëme in drugi proti Belgiji 
(CE:ECHR:2000:0622JUD003249296), in z dne 2. junija 2005 , Claes in drugi proti Belgiji 
(CE:ECHR:2005:0602JUD004682599), uvodne izjave 12 navedenega okvirnega sklepa ter določb 
belgijskega in španskega prava.
15 Belgijsko državno tožilstvo je zoper sklep z dne 7. avgusta 2020 , naveden v točki 13 te sodbe, 
vložilo pritožbo pri cour d’appel de Bruxelles (višje sodišče v Bruslju, Belgija), ki je to pritožbo 
s sodbo z dne 7. januarja 2021 zavrnilo.
16 Zadnjenavedena sodba naj bi se sklicevala na poročilo DSSP z dne 27. maja 2019 , na sodbe 
Evropskega sodišča za človekove pravice, navedene v točki 14 te sodbe, in na dokument v zvezi 
s pristojnostjo predložitvenega sodišča, ki ga je na zahtevo belgijskega državnega tožilstva 
predložil svetovalec kazenskega senata tega sodišča. Cour d’appel de Bruxelles (višje sodišče 
v Bruslju) naj bi na podlagi teh elementov razsodilo, da pristojnost predložitvenega sodišča za 
sojenje L. Puigu Gordiju ne temelji na izrecni pravni podlagi, in iz tega sklenilo, da bi se 
z izvršitvijo evropskega naloga za prijetje zoper njega ogrozile njegove temeljne pravice. Poleg 
tega je menilo, da mora upoštevati izjemno resno nevarnost za kršitev domneve nedolžnosti.
17 Predložitveno sodišče v tem okviru navaja, da mora med drugim ugotoviti, ali lahko zoper L. Puiga 
Gordija izda nov evropski nalog za prijetje po tem, ko je bila izvršitev prejšnjega evropskega naloga 
za prijetje zavrnjena, in ali mora evropske naloge za prijetje, izdane zoper druge obdolžence 
v kazenskem postopku v glavni stvari, ohraniti ali preklicati.
18 V zvezi s tem meni, prvič, da izvršitveni pravosodni organ na podlagi prava Unije ni pristojen za 
nadzor nad pristojnostjo odreditvenega pravosodnega organa. Morebitna nepristojnost naj 
namreč ne bi bila razlog za zavrnitev, določen v Okvirnem sklepu 2002/584, in bi jo bilo treba 
razlikovati od neobstoja statusa „pravosodnega organa“ v smislu tega okvirnega sklepa. Zavrnitev 
izvršitve evropskega naloga za prijetje pa naj ne bi mogla temeljiti na razlogu za zavrnitev, 
določenem le v nacionalnem pravu.
19 Drugič, predložitveno sodišče poudarja, da belgijska sodišča niso pristojna za razlago španskega 
prava. Ta sodišča naj bi v obravnavanem primeru poleg tega napačno razlagala to pravo, zlasti 
z opiranjem na mnenje DSSP, ki naj ne bi bila ustanovljena na podlagi mednarodnega prava in 
ECLI:EU:C:2023:57                                                                                                                   5SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
katere mnenja naj ne bi izražala stališča Sveta Organizacije združenih narodov za človekove 
pravice. Navedena sodišča pa naj ne bi upoštevala več odločb predložitvenega sodišča v zvezi 
z njegovo pristojnostjo in tega, da je Tribunal Constitucional (ustavno sodišče, Španija) to 
pristojnost s sodbo z dne 17. februarja 2021 potrdilo.
20 Tretjič, predložitveno sodišče trdi, da bi morala belgijska sodišča pred odločitvijo o izvršitvi 
evropskega naloga za prijetje, izdanega zoper L. Puiga Gordija, na podlagi člena 15(2) Okvirnega 
sklepa 2002/584 zahtevati dodatne informacije.
21 Četrtič, obstoj resne nevarnosti za kršitev temeljnih pravic osebe, zoper katero je izdan evropski 
nalog za prijetje, naj ne bi bil razlog za zavrnitev izvršitve, določen v tem okvirnem sklepu. 
Sodišče naj bi tako tak razlog za zavrnitev na podlagi člena 1(3) navedenega okvirnega sklepa 
dopustilo le, če se dokaže obstoj sistemskih ali splošnih pomanjkljivosti v odreditveni državi 
članici.
22 V teh okoliščinah je Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču 
v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.Ali Okvirni sklep [2002/584] omogoča, da izvršitveni pravosodni organ zavrne predajo osebe, 
zahtevane z evropskim nalogom za prijetje, na podlagi razlogov za zavrnitev, ki so določeni 
v njegovem nacionalnem pravu, niso pa kot taki zajeti v navedenem okvirnem sklepu?
2.Če bi bil odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen ter za zagotovitev izvršljivosti evropskega 
naloga za prijetje in ustrezno uporabo mehanizma iz člena 15(3) Okvirnega sklepa [2002/584]:
Ali mora odreditveni pravosodni organ preučiti in analizirati različne pravne ureditve držav 
[članic], da bi upošteval morebitne razloge za zavrnitev evropskega naloga za prijetje, ki niso 
zajeti v Okvirnem sklepu [2002/584]?
3.Glede na odgovora na prejšnji vprašanji in ob upoštevanju, da se v skladu s členom 6(1) 
Okvirnega sklepa [2002/584] pristojnost odreditvenega pravosodnega organa za izdajo 
evropskega naloga za prijetje določi na podlagi prava odreditvene države [članice]:
Ali je treba navedeno določbo razlagati tako, da lahko izvršitveni pravosodni organ podvomi 
o pristojnosti, ki jo ima odreditveni pravosodni organ za ukrepanje v konkretni kazenski 
zadevi, in zavrne predajo, ker meni, da odreditveni pravosodni organ ni pristojen za izdajo 
evropskega naloga za prijetje?
4.V zvezi z morebitno možnostjo, da izvršitveni pravosodni organ preveri spoštovanje temeljnih 
pravic zahtevane osebe v odreditveni državi [članici]:
(a)Ali Okvirni sklep [2002/584] omogoča, da izvršitveni pravosodni organ zavrne predajo 
zahtevane osebe, ker meni, da v odreditveni državi članici obstaja nevarnost za kršitev 
njenih temeljnih pravic, na podlagi poročila delovne skupine, ki ga je nacionalnemu 
izvršitvenemu pravosodnemu organu predložila sama zahtevana oseba?
(b)V zvezi s prejšnjim vprašanjem: ali je tako poročilo objektiven, zanesljiv, natančen in 
ustrezno posodobljen element, da z vidika sodne prakse Sodišča utemelji zavrnitev 
predaje zahtevane osebe na podlagi resne nevarnosti za kršitev njenih temeljnih pravic?
(c)Če je odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen: kateri elementi so zahtevani s pravom 
Unije, da bi lahko država članica ugotovila, da v odreditveni državi članici obstaja 
nevarnost za kršitev temeljnih pravic, ki ga navaja zahtevana oseba, in da utemelji 
zavrnitev evropskega naloga za prijetje?
6                                                                                                                   ECLI:EU:C:2023:57SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
5.Ali so odgovori na prejšnja vprašanja odvisni od okoliščine, da je lahko oseba, katere predaja se 
zahteva, pri pravosodnih organih odreditvene države [članice], tudi na dveh ravneh, 
uveljavljala nepristojnost odreditvenega pravosodnega organa, njegov nalog za prijetje in 
jamstvo svojih temeljnih pravic?
6.Ali so odgovori na prejšnja vprašanja odvisni od okoliščine, da izvršitveni pravosodni organ 
zavrne evropski nalog za prijetje iz razlogov, ki niso izrecno določeni v zadevnem Okvirnem 
sklepu [2002/584], zlasti zaradi ugotovitve nepristojnosti odreditvenega pravosodnega organa 
in resne nevarnosti za kršitev temeljnih pravic v odreditveni državi [članici], in to ne da bi 
odreditveni pravosodni organ prosil za posebne dodatne informacije, od katerih je odvisna ta 
odločitev?
7.Če iz odgovorov na prejšnja vprašanja izhaja, da Okvirni sklep [2002/584] v okoliščinah 
obravnavanega primera nasprotuje zavrnitvi predaje osebe na podlagi navedenih razlogov za 
zavrnitev:
Ali bi Okvirni sklep [2002/584] nasprotoval temu, da predložitveno sodišče izda nov evropski 
nalog za prijetje zoper isto osebo in za isto državo članico?“
Postopek pred Sodiščem
Predlog za uporabo hitrega postopka predhodnega odločanja
23 Predložitveno sodišče je predlagalo, naj se ta predlog za sprejetje predhodne odločbe obravnava po 
hitrem postopku predhodnega odločanja na podlagi člena 105 Poslovnika Sodišča.
24 To sodišče v utemeljitev svojega predloga navaja, da je postopek v glavni stvari kazenski postopek, 
da je bil ta postopek prekinjen do odgovora Sodišča na predlog za sprejetje predhodne odločbe in 
da zoper zahtevane osebe niso uporabljeni nikakršni ukrepi odvzema prostosti.
25 Člen 105(1) Poslovnika določa, da lahko predsednik Sodišča, če je treba zadevo zaradi njene 
narave obravnavati v kar najkrajšem času, na predlog predložitvenega sodišča ali izjemoma po 
uradni dolžnosti po opredelitvi sodnika poročevalca in generalnega pravobranilca odloči, da se 
z odstopanjem od določb tega poslovnika predlog za sprejetje predhodne odločbe obravnava po 
hitrem postopku.
26 Predsednik Sodišča je v obravnavani zadevi 31. marca 2021 po opredelitvi sodnika poročevalca in 
generalnega pravobranilca odločil, da se predlogu iz točke 23 te sodbe ne ugodi.
27 Spomniti je namreč treba, da uporaba hitrega postopka predhodnega odločanja ni odvisna od 
narave postopka v glavni stvari, ampak od izjemnih okoliščin obravnavane zadeve, s katerimi je 
treba dokazati izjemno nujnost odločanja o teh vprašanjih (glej v tem smislu sklep predsednika 
Sodišča z dne 30. maja 2018 , KN, C-191/18 , neobjavljen, EU:C:2018:383 , točka 20in navedena 
sodna praksa).
28 Vendar Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) v zvezi s postopkom v glavni stvari ni dokazalo 
obstoja izjemnih okoliščin v tej zadevi, ki bi dokazovale izjemno nujnost.
ECLI:EU:C:2023:57                                                                                                                   7SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
29 Tako, prvič, ker je treba postopek, ki poteka pred predložitvenim sodiščem, zaradi postopka 
predhodnega odločanja prekiniti do odgovora Sodišča, s tem odložilnim učinkom, ki je neločljivo 
povezan z mehanizmom predhodnega odločanja, ni mogoče utemeljiti obravnave predloga za 
sprejetje predhodne odločbe po hitrem postopku predhodnega odločanja (glej v tem smislu sklep 
predsednika Sodišča z dne 20. januarja 2014 , Nguyen in Schönherr , C-2/14 , neobjavljen, 
EU:C:2014:1999 , točka 14in navedena sodna praksa).
30 Drugič, okoliščina, da osebe, zoper katere poteka kazenski postopek v glavni stvari, trenutno niso 
v priporu, je razlog, da se hitri postopek predhodnega odločanja na podlagi člena 105(1) 
Poslovnika ne začne (glej v tem smislu sklep predsednika Sodišča z dne 20. septembra 2018 , 
Minister for Justice and Equality , C-508/18 in C-509/18 , neobjavljen, EU:C:2018:766 , točka 13in 
navedena sodna praksa).
Predlog za ponovno odprtje ustnega dela postopka
31 C. Puigdemont Casamajó, A. Comín Oliveres, L. Puig Gordi in C. Ponsatí Obiols so 
7. novembra 2022 v sodnem tajništvu Sodišča vložili predlog za ponovno odprtje ustnega dela 
postopka.
32 V utemeljitev tega predloga navajajo, da lahko nova dejstva in trditve, o katerih stranke niso 
razpravljale, odločilno vplivajo na odločitev Sodišča v tej zadevi.
33 Natančneje, sklicujejo se na podpis sklepa podpredsednika Sodišča z dne 24. maja 2022 , 
Puigdemont i Casamajó in drugi/Parlament in Španija (C-629/21 P(R) , EU:C:2022:413 ), na 
mnenje Odbora Združenih narodov za človekove pravice z dne 30. avgusta 2022 , na odločbe 
španskih sodišč, na okoliščino, da so španski organi vohunili za več obdolženci v zadevnem 
kazenskem postopku, na stališča članov Evropske komisije in na sporočilo osrednje volilne 
komisije. Poleg tega v zvezi s sklepnimi predlogi generalnega pravobranilca v tej zadevi navajajo 
vrsto očitkov.
34 V zvezi s tem je treba ugotoviti, da lahko Sodišče v skladu s členom 83 svojega poslovnika po 
opredelitvi generalnega pravobranilca kadar koli odredi začetek ali ponovno odprtje ustnega dela 
postopka, zlasti če meni, da zadeva ni dovolj razjasnjena, ali če stranka po koncu ustnega dela 
postopka navede novo dejstvo, ki je odločilno za odločitev Sodišča, ali če je v zadevi treba odločiti 
na podlagi trditve, o kateri se še ni razpravljalo.
35 V obravnavanem primeru je treba, prvič, ugotoviti, da dejstva, ki so jih C. Puigdemont Casamajó, 
A. Comín Oliveres, L. Puig Gordi in C. Ponsatí Obiols predstavili kot nova, ne morejo odločilno 
vplivati na odločitev Sodišča.
36 Ta dejstva se namreč nanašajo bodisi na posamični položaj obdolženih oseb v kazenskem 
postopku v glavni stvari bodisi na domnevne pomanjkljivosti španskega pravosodnega sistema. 
Sodišče pa v okviru tega postopka predhodnega odločanja ni pristojno za presojo tega 
posamičnega položaja niti za ugotavljanje, ali so zatrjevane pomanjkljivosti dokazane, temveč je 
pristojno le za razlago upoštevnih določb prava Unije.
8                                                                                                                   ECLI:EU:C:2023:57SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
37 Drugič, v zvezi z očitki, ki se nanašajo na sklepne predloge generalnega pravobranilca, je treba 
spomniti, da Statut Sodišča Evropske unije in Poslovnik strankam ne dajeta možnosti, da 
v odgovor na sklepne predloge generalnega pravobranilca predložijo stališča (sodba z dne 
15. julija 2021 , Komisija/Poljska, (Disciplinska ureditev za sodnike) , C-791/19 , EU:C:2021:596 , 
točka 41).
38 Poleg tega generalni pravobranilec na podlagi člena 252, drugi odstavek, PDEU popolnoma 
nepristransko in neodvisno javno predstavi obrazložene sklepne predloge o zadevah, pri katerih se 
v skladu s Statutom Sodišča Evropske unije zahteva njegovo sodelovanje. Sodišča ne zavezujejo 
niti ti predlogi niti obrazložitev, ki generalnega pravobranilca pripelje do njih. Zato nestrinjanje 
stranke s sklepnimi predlogi generalnega pravobranilca, ne glede na vprašanja, ki jih ta obravnava 
v njih, samo po sebi ne more biti razlog, ki bi upravičeval ponovno odprtje ustnega dela postopka 
(sodba z dne 15. julija 2021 , Komisija/Poljska (Disciplinska ureditev za sodnike) , C-791/19 , 
EU:C:2021:596 , točka 42).
39 Sodišče lahko v skladu s členom 83 Poslovnika po opredelitvi generalnega pravobranilca sicer res 
kadar koli odredi ponovno odprtje ustnega dela postopka, zlasti če meni, da zadeva ni dovolj 
razjasnjena.
40 Vendar Sodišče v obravnavanem primeru po opredelitvi generalnega pravobranilca meni, da ima 
po koncu pisnega dela postopka in obravnave, ki je potekala pred njim, na voljo vse potrebne 
elemente za odločanje, saj so zadevne stranke in zainteresirani subjekti med drugim obširno 
razpravljali o trditvah, ki so bile v predlogu za ponovno odprtje ustnega dela postopka podane 
zoper sklepne predloge generalnega pravobranilca.
41 Glede na navedeno se temu predlogu ne ugodi.
Vprašanja za predhodno odločanje
Dopustnost vprašanj za predhodno odločanje od prvega do šestega
42 L. Puig Gordi, C. Puigdemont Casamajó, A. Comín Oliveres, C. Ponsatí Obiols, M. Rovira Vergés 
in A. Gabriel Sabaté izpodbijajo dopustnost nekaterih postavljenih vprašanj.
43 Prvič, C. Ponsatí Obiols, L. Puig Gordi, C. Puigdemont Casamajó in A. Comín Oliveres trdijo, da 
vprašanja od prvega do šestega v celoti očitno niso upoštevna za kazenski postopek v glavni stvari.
44 Najprej, ta vprašanja naj bi se nanašala na pravila v zvezi z izvršitvijo evropskih nalogov za prijetje, 
zato naj odgovori na navedena vprašanja za predložitveno sodišče ne bi bili pomembni, saj je to 
sodišče v kazenskem postopku v glavni stvari odreditveni pravosodni organ. Sodišče naj bi 
v sodbi z dne 25. julija 2018 , AY (Nalog za prijetje – priča) (C-268/17 , EU:C:2018:602 ), sicer res 
odločilo, da bo odgovorilo na vprašanja v zvezi z izvršitvijo evropskih nalogov za prijetje, ki jih je 
postavil odreditveni pravosodni organ, vendar naj bi se okoliščine iz zadeve v glavni stvari 
razlikovale od okoliščin iz zadeve, v kateri je bila izdana navedena sodba. Izvršitveni pravosodni 
organ naj namreč v zadnjenavedeni zadevi ne bi odločil o zadevnem evropskem nalogu za 
prijetje, Sodišče pa naj bi se izreklo o vsebinskem vprašanju v zvezi z načelom ne bis in idem, ki 
naj bi bilo pomembno tako za odreditveni kot za izvršitveni pravosodni organ.
ECLI:EU:C:2023:57                                                                                                                   9SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
45 Dalje, upoštevati naj bi bilo treba, da odločba cour d’appel de Bruxelles (višje sodišče v Bruslju) 
o zavrnitvi izvršitve evropskega naloga za prijetje, ki se nanaša na L. Puiga Gordija, ne temelji le 
na kršitvi pravice do poštenega sojenja, ampak tudi na kršitvi domneve nedolžnosti. Vprašanja od 
prvega do šestega pa naj se ne bi nanašala na zadnjenavedeni razlog, zaradi česar naj odgovori 
Sodišča na ta vprašanja nikakor ne bi mogli pripeljati do ugotovitve, da bi bilo treba ta evropski 
nalog za prijetje izvršiti.
46 Nazadnje, trije obdolženci v kazenskem postopku v glavni stvari naj bi kot člani Evropskega 
parlamenta uživali imuniteto, zato naj zoper njih ne bi bilo mogoče izdati evropskih nalogov za 
prijetje, zaradi česar naj bi bila vprašanja od prvega do šestega v delu, v katerem se nanašajo 
nanje, hipotetična.
47 Drugič, C. Ponsatí Obiols, L. Puig Gordi, C. Puigdemont Casamajó in A. Comín Oliveres trdijo, da 
prvo vprašanje nikakor ni dopustno iz nekega drugega razloga. Namen tega vprašanja naj bi 
namreč bil, da Sodišče pridobi elemente razlage Okvirnega sklepa 2002/584, na podlagi katerih bi 
lahko presodilo o združljivosti belgijske zakonske določbe s tem okvirnim sklepom, ta določba pa 
naj bi se v belgijskem pravnem redu še naprej uporabljala ne glede na odgovor Sodišča, saj naj 
navedeni okvirni sklep ne bi imel neposrednega učinka.
48 Tretjič, M. Rovira Vergés in A. Gabriel Sabaté menita, da peto vprašanje ni povezano s postopkom 
v glavni stvari, ker obdolženci niso imeli možnosti izpodbijati pristojnosti predložitvenega sodišča 
ali uveljavljati svojih temeljnih pravic pred španskimi sodišči.
49 Četrtič, M. Rovira Versés in A. Gabriel Sabaté trdita, da je treba šesto vprašanje razglasiti za 
nedopustno, pri čemer prva trdi, da se je izvršitveni pravosodni organ v obravnavanem primeru 
oprl na dodatne informacije, ki jih je predložilo Tribunal Supremo (vrhovno sodišče), druga pa, 
da Sodišče ni pristojno za odločitev o smotrnosti tega, da izvršitveni pravosodni organ poda 
zahtevo za dodatne informacije.
50 Ob upoštevanju teh različnih vidikov je treba najprej spomniti, da je v skladu z ustaljeno sodno 
prakso v okviru sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, ki ga določa člen 267 PDEU, 
le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločbo, ki bo 
izdana, pristojno, da ob upoštevanju posebnosti zadeve presodi potrebo po predhodni odločbi, da 
bi lahko izdalo sodbo, in tudi upoštevnost vprašanj, ki jih postavi Sodišču. Zato je Sodišče, če se 
predložena vprašanja nanašajo na razlago prava Unije, načeloma dolžno odločiti (glej v tem 
smislu sodbo z dne 15. julija 2021 , The Department for Communities in Northern Ireland , 
C-709/20 , EU:C:2021:602 , točka 54in navedena sodna praksa).
51 Sodišče lahko zavrne odločanje o vprašanju za predhodno odločanje, ki ga postavi nacionalno 
sodišče, samo, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim 
stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na 
voljo dejanskih in pravnih elementov, ki so potrebni, da bi lahko na postavljena vprašanja dalo 
koristne odgovore (sodba z dne 15. julija 2021 , The Department for Communities in Northern 
Ireland , C-709/20 , EU:C:2021:602 , točka 55in navedena sodna praksa).
52 Prvič, v zvezi s trditvijo, da vprašanja od prvega do šestega niso koristna za izvedbo kazenskega 
postopka v glavni stvari, je treba ugotoviti, da predložitveno sodišče pojasnjuje, da bo lahko na 
podlagi predloga za sprejetje predhodne odločbe med drugim ugotovilo, ali lahko zoper L. Puiga 
10                                                                                                                 ECLI:EU:C:2023:57SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
Gordija izda nov evropski nalog za prijetje, potem ko je bila izvršitev prejšnjega evropskega naloga 
za prijetje zoper njega zavrnjena, in ali mora evropske naloge za prijetje, izdane zoper druge 
obdolžence v kazenskem postopku v glavni stvari, ohraniti ali preklicati.
53 Ti preudarki utemeljujejo, da lahko to sodišče kot odreditveni pravosodni organ Sodišču postavi 
vprašanja o pogojih za izvršitev evropskega naloga za prijetje.
54 Za zagotavljanje spoštovanja temeljnih pravic v okviru postopka v zvezi z evropskim nalogom za 
prijetje je namreč najprej odgovorna odreditvena država članica. Zato in ob upoštevanju dejstva, 
da je lahko posledica izdaje takega naloga prijetje osebe, zoper katero je ta nalog izdan, mora 
imeti odreditveni pravosodni organ za zagotovitev spoštovanja teh pravic možnost, da Sodišču 
predloži predlog za sprejetje predhodne odločbe, da ugotovi, ali mora evropski nalog za prijetje 
ohraniti ali preklicati oziroma ali lahko tak nalog izda (glej v tem smislu sodbi z dne 
25. julija 2018 , AY (Nalog za prijetje – priča) , C-268/17 , EU:C:2018:602 , točki 28in 29, in z dne 
28. januarja 2021 , Spetsializirana prokuratura (Obvestilo o pravicah) , C-649/19 , EU:C:2021:75 , 
točka 39).
55 Trditve C. Ponsatí Obiols, da te možnosti ni mogoče uporabiti za določitev pogojev, pod katerimi 
mora izvršitveni pravosodni organ, da bi zagotovil spoštovanje člena 47, drugi odstavek, Listine 
Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), zavrniti izvršitev evropskega naloga 
za prijetje, ni mogoče sprejeti, ker odreditveni pravosodni organ za to, da zagotovi spoštovanje 
načel vzajemnega zaupanja in lojalnega sodelovanja, ne sme izdati ali ohraniti evropskega naloga 
za prijetje, katerega izvršitev bi morala biti zavrnjena, zlasti za preprečitev kršitve člena 47, drugi 
odstavek, Listine (glej po analogiji sodbo z dne 11. novembra 2012 , Gavanozov II, C-852/19 , 
EU:C:2021:902 , točka 60).
56 Prav tako okoliščina, ki jo je izpostavila C. Ponsatí Obiols, in sicer da je izvršitveni pravosodni 
organ že zavrnil izvršitev evropskega naloga za prijetje, izdanega zoper L. Puiga Gordija, ne 
dokazuje, da vprašanja od prvega do šestega nimajo nobene zveze z dejanskim stanjem ali 
predmetom spora o glavni stvari, saj obstoj takega sklepa o zavrnitvi, nasprotno, upravičuje, da se 
predložitveno sodišče sprašuje, ali lahko – ne da bi kršilo pravo Unije – izda nov evropski nalog za 
prijetje, da bi zagotovilo predajo L. Puiga Gordija, in ali je treba v kazenskem postopku v glavni 
stvari sprejeti nove ukrepe v zvezi z drugimi obdolženci.
57 V teh okoliščinah – glede na to, da je končni cilj izvedbe takega preizkusa natančno opredeliti 
pooblastila in obveznosti odreditvenega pravosodnega organa – dejstvo, da predložitveno sodišče 
Sodišča ne sprašuje o vseh razlogih, ki jih je Cour d’appel de Bruxelles (višje sodišče v Bruslju) 
navedlo za zavrnitev izvršitve evropskega naloga za prijetje, izdanega zoper L. Puiga Gordija, ne 
zadostuje za ugotovitev, da vprašanja od prvega do šestega nikakor niso povezana z dejanskim 
stanjem ali predmetom postopka v glavni stvari.
58 Poleg tega z okoliščino, da naj bi trije obdolženci v postopku v glavni stvari kot člani Evropskega 
parlamenta uživali imuniteto, nikakor ni mogoče dokazati, da so ta vprašanja hipotetična, saj 
drugi obdolženci v tem postopku, med katerimi je L. Puig Gordi, take imunitete dejansko ne 
uživajo.
ECLI:EU:C:2023:57                                                                                                                 11SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
59 Drugič, natančneje v zvezi z domnevno nedopustnostjo prvega vprašanja je treba spomniti, da je 
Sodišče v skladu s členom 267 PDEU pristojno za predhodno odločanje o razlagi aktov, ki jih 
sprejmejo institucije Evropske unije, ne glede na to, ali imajo ti neposredni učinek (glej v tem 
smislu sodbi z dne 27. novembra 2012 , Pringle , C-370/12 , EU:C:2012:756 , točka 89, in z dne 
15. januarja 2013 , Križan in drugi , C-416/10 , EU:C:2013:8 , točka 56).
60 Tretjič, glede domnevne nedopustnosti petega vprašanja je treba ugotoviti, da trditve M. Rovira 
Vergés in A. Gabriel Sabaté v zvezi s tem nasprotujejo navedbam predložitvenega sodišča 
o poteku postopka v zvezi z iskanimi osebami pred španskimi sodišči.
61 Vendar je treba opozoriti, da je v okviru postopka iz člena 267 PDEU, ki temelji na jasni ločitvi 
nalog med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, zgolj nacionalno sodišče pristojno za ugotavljanje in 
presojo dejanskega stanja spora o glavni stvari ter za razlago in uporabo nacionalnega prava (glej 
v tem smislu sodbo z dne 14. julija 2022 , Volkswagen , C-134/20 , EU:C:2022:571 , točka 36in 
navedena sodna praksa).
62 Četrtič, enako velja za trditev M. Rovira Vergés, da je treba šesto vprašanje razglasiti za 
nedopustno, ker se je izvršitveni pravosodni organ v obravnavanem primeru oprl na dodatne 
informacije, ki jih je predložilo Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) kot odreditveni pravosodni 
organ. Zadnjenavedeno sodišče je namreč v predložitveni odločbi izrecno poudarilo, da takih 
informacij ni predložilo izvršitvenemu pravosodnemu organu, ampak je eden od njegovih članov 
odgovoril na vprašanja, ki jih je postavilo belgijsko državno tožilstvo, da bi pripravilo svoje trditve 
za obravnavo, ki je bila izvedena v okviru postopka izvršitve evropskih nalogov za prijetje iz 
postopka v glavni stvari.
63 Poleg tega predložitveno sodišče v nasprotju s trditvami A. Gabriel Sabaté Sodišča s šestim 
vprašanjem ne sprašuje o tem, ali je za odreditveni pravosodni organ smotrno, da poda zahtevo 
za dodatne informacije, ampak o obstoju obveznosti tega pravosodnega organa, da poda tako 
zahtevo, preden lahko izvršitev evropskega naloga za prijetje zavrne s sklicevanjem na 
nepristojnost odreditvenega pravosodnega organa za izdajo evropskega naloga za prijetje in 
obstoj resne nevarnosti za kršitev temeljnih pravic v odreditveni državi članici.
64 Za tako vprašanje pa je treba šteti, da se nanaša na razlago prava Unije. Zato mora Sodišče o njem 
odločiti.
65 Iz zgoraj navedenega izhaja, da so vprašanja od prvega do šestega dopustna.
Vsebinska presoja
Prvo vprašanje
66 Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba Okvirni sklep 2002/584 
razlagati tako, da ima izvršitveni pravosodni organ možnost zavrniti izvršitev evropskega naloga 
za prijetje na podlagi razloga za neizvršitev, ki ne izhaja iz tega okvirnega sklepa, ampak izključno 
iz prava izvršitvene države članice.
67 Iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da je namen Okvirnega sklepa 2002/584, da se z uvedbo 
poenostavljenega in učinkovitega sistema predaje oseb, ki so obsojene ali osumljene storitve 
kaznivega dejanja, poenostavi in pospeši pravosodno sodelovanje in tako prispeva k uresničitvi 
12                                                                                                                 ECLI:EU:C:2023:57SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
cilja, zastavljenega za Unijo, da ta postane območje svobode, varnosti in pravice, pri čemer se opira 
na visoko stopnjo zaupanja, ki mora obstajati med državami članicami (sodba z dne 
29. aprila 2021 , X (Evropski nalog za prijetje – Ne bis in idem) , C-665/20 PPU , EU:C:2021:339 , 
točka 37in navedena sodna praksa).
68 V zvezi s tem je treba navesti, da iz tega okvirnega sklepa in zlasti njegovega člena 1(2) izhaja, da je 
izvršitev evropskega naloga za prijetje načelo, zavrnitev izvršitve pa je zasnovana kot izjema, ki jo 
je treba razlagati ozko (glej v tem smislu sodbo z dne 29. aprila 2021 , X (Evropski nalog za 
prijetje – Ne bis in idem) , C-665/20 PPU , EU:C:2021:339 , točka 46in navedena sodna praksa).
69 V zvezi s tem je treba, na prvem mestu, poudariti, da načelo vzajemnega priznavanja zahteva, da je 
treba v skladu z določbami navedenega okvirnega sklepa izvršiti samo evropske naloge za prijetje 
v smislu člena 1(1) tega sklepa, zaradi česar mora tak nalog, ki je v tej določbi opredeljen kot 
„sodna odločba“, izdati „pravosodni organ“ v smislu člena 6(1) tega okvirnega sklepa (sodba z dne 
17. decembra 2020 , Openbaar Ministerie (Neodvisnost odreditvenega pravosodnega organa , 
C-354/20 PPU , EU:C:2020:1033 , točka 38).
70 Na drugem mestu, izvršitveni pravosodni organ ne sme izvršiti evropskega naloga za prijetje, ki ne 
izpolnjuje minimalnih zahtev, od katerih je odvisna njegova veljavnost, med katerimi so zahteve iz 
člena 8 Okvirnega sklepa 2002/584 (glej v tem smislu sodbi z dne 6. decembra 2018 , IK (Izvršitev 
dodatne kazni) , C-551/18 PPU , EU:C:2018:991 , točka 43, in z dne 9. oktobra 2019 , NJ (Državno 
tožilstvo na Dunaju) , C-489/19 PPU , EU:C:2019:849 , točka 29).
71 Na tretjem mestu, izvršitveni pravosodni organi imajo dolžnost oziroma možnost, da iz razlogov 
za neizvršitev, navedenih v členih 3, 4 in 4a tega okvirnega sklepa, izvršitev evropskega naloga 
zavrnejo (glej v tem smislu sodbo z dne 27. maja 2019 , PF (Generalni državni tožilec Litve) , 
C-509/18 , EU:C:2019:457 , točka 24in navedena sodna praksa).
72 Na četrtem mestu, ob obstoju nevarnosti kršitve temeljnih pravic iz členov 4 in 47 Listine je 
izvršitvenemu pravosodnemu organu lahko dovoljeno, da na podlagi člena 1(3) tega okvirnega 
sklepa, potem ko izvede primeren preizkus, evropskega naloga za prijetje izjemoma ne izvrši (glej 
v tem smislu sodbi z dne 15. oktobra 2019 , Dorobantu , C-128/18 , EU:C:2019:857 , točka 83, in 
z dne 22. februarja 2022 , Openbaar Ministerie (Z zakonom ustanovljeno sodišče v odreditveni 
državi članici) , C-562/21 PPU in C-563/21 PPU , EU:C:2022:100 , točka 46in navedena sodna 
praksa).
73 Zato je treba ugotoviti, da vsak od razlogov, za katere je bilo v sodni praksi Sodišča potrjeno, da je 
z njimi izvršitveni pravosodni organ zavezan ali da mu je dovoljeno, da evropskega naloga za 
prijetje ne izvrši, izhaja iz Okvirnega sklepa 2002/584.
74 Poleg tega iz zgoraj navedenega izhaja, da imajo ti razlogi strogo omejen obseg in je na njihovi 
podlagi mogoče izvršitev evropskega naloga za prijetje zavrniti le izjemoma.
75 S priznanjem možnosti vsaki državi članici, da k navedenim razlogom doda druge razloge, na 
podlagi katerih lahko izvršitveni pravosodni organ evropskega naloga za prijetje ne izvrši, bi se 
namreč, prvič, poseglo v enotno uporabo Okvirnega sklepa 2002/584, saj bi bila njegova uporaba 
odvisna od pravil nacionalnega prava, in bi se, drugič, obveznosti izvršitve evropskih nalogov za 
prijetje, določeni v členu 1(2) tega okvirnega sklepa, odvzela učinkovitost, saj bi v praksi vsaka 
država članica lahko prosto določila, kakšen obseg ima ta obveznost za njene izvršitvene 
pravosodne organe.
ECLI:EU:C:2023:57                                                                                                                 13SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
76 Taka razlaga bi pomenila oviro za pravilno delovanje poenostavljenega in učinkovitega sistema 
predaje oseb, ki so obsojene ali osumljene storitve kaznivega dejanja, uvedenega z navedenim 
okvirnim sklepom, in bi bila zato v nasprotju s ciljem tega sklepa, navedenim v točki 67 te sodbe.
77 V obravnavanem primeru je iz predložitvene odločbe razvidno, da so belgijska sodišča zavrnila 
izvršitev evropskega naloga za prijetje zoper L. Puiga Gordija na podlagi člena 4, točka 5, zakona 
z dne 19. decembra 2003 o evropskem nalogu za prijetje, ki določa, da je treba izvršitev 
evropskega naloga za prijetje zavrniti, če obstajajo resni razlogi za prepričanje, da bi ta izvršitev 
povzročila kršitev temeljnih pravic zadevne osebe, ki jih zagotavlja pravo Unije.
78 Na podlagi take določbe – če se razlaga tako, da ima enak obseg kot člen 1(3) Okvirnega sklepa 
2002/584 – pa je izvršitev evropskega naloga za prijetje mogoče zavrniti le v okviru, navedenem 
v točki 72 te sodbe, in torej za to določbo ni mogoče šteti, da določa razlog za neizvršitev, ki ne 
izhaja iz tega okvirnega sklepa.
79 Glede na navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba Okvirni sklep 2002/584 
razlagati tako, da izvršitveni pravosodni organ nima možnosti zavrniti izvršitve evropskega 
naloga za prijetje na podlagi razloga za neizvršitev, ki ne izhaja iz tega okvirnega sklepa, ampak 
izključno iz prava izvršitvene države članice. Vendar lahko ta pravosodni organ uporabi 
nacionalno določbo, ki določa, da se izvršitev evropskega naloga za prijetje, kadar bi vodila do 
kršitve temeljne pravice, določene s pravom Unije, zavrne, če obseg te določbe ne presega obsega 
člena 1(3) navedenega okvirnega sklepa, kot ga razlaga Sodišče.
Drugo vprašanje
80 Ob upoštevanju odgovora na prvo vprašanje na drugo vprašanje ni treba odgovoriti.
Tretje vprašanje
81 Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 1(1) in (2) ter 
člen 6(1) Okvirnega sklepa 2002/584 razlagati tako, da lahko izvršitveni pravosodni organ preveri, 
ali je evropski nalog za prijetje izdal pravosodni organ, ki je bil za to pristojen, in izvršitev tega 
evropskega naloga za prijetje zavrne, če meni, da ni tako.
82 Kot je bilo opozorjeno v točki 69 te sodbe, iz člena 1(1) in (2) Okvirnega sklepa 2002/584 izhaja, da 
je treba izvršiti le evropske naloge za prijetje, ki jih je izdal pravosodni organ v smislu člena 6(1) 
tega okvirnega sklepa.
83 Člen 6(1) Okvirnega sklepa 2002/584 določa, da je odreditveni pravosodni organ pravosodni organ 
odreditvene države članice, ki je po pravu te države pristojen za odreditev evropskega naloga za 
prijetje.
84 Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je treba pojem „pravosodni organ“ v smislu te določbe v celotni 
Uniji razlagati avtonomno in enotno (glej v tem smislu sodbo z dne 27. maja 2019 , OG in PI 
(Tožilstvi v Lübecku in Zwickauu , C-508/18 in C-82/19 PPU , EU:C:2019:456 , točka 49), in da ta 
pojem med drugim zahteva, da zadevni organ pri opravljanju svojih nalog v zvezi z izdajo 
evropskega naloga za prijetje deluje neodvisno (glej v tem smislu sodbo z dne 17. decembra 2020 , 
Openbaar Ministerie (Neodvisnost odreditvenega pravosodnega organa) , C-354/20 PPU in 
C-412/20 PPU , EU:C:2020:1033 , točka 38).
14                                                                                                                 ECLI:EU:C:2023:57SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
85 Izvršitveni pravosodni organ se mora pred izvršitvijo evropskega naloga za prijetje sicer res 
prepričati, da ga je izdal pravosodni organ v smislu navedenega člena 6(1), vendar pa izvršitveni 
pravosodni organ na podlagi te določbe ne sme preverjati, ali je odreditveni pravosodni organ 
glede na pravila prava odreditvene države članice pristojen za izdajo evropskega naloga za prijetje.
86 Namreč, čeprav je zakonodajalec Unije izraz „pravosodni organ“ določil kot avtonomen in enoten 
pojem v smislu Okvirnega sklepa 2002/584, je kljub temu vsaki državi članici prepustil, da v okviru 
svoje procesne avtonomije določi pravosodne organe, ki so pristojni za izdajo evropskega naloga 
za prijetje (glej v tem smislu sodbi z dne 10. novembra 2016 , Kovalkovas , C-477/16 PPU , 
EU:C:2016:861 , točka 31, in z dne 27. maja 2019 , OG in PI (Državni tožilstvi v Lübecku in 
Zwickauu) , C-508/18 in C-82/19 PPU , EU:C:2019:456 , točka 48).
87 Ker ta določitev zaradi te izbire zakonodajalca Unije temelji izključno na pravu vsake države 
članice, morajo pravosodni organi odreditvene države članice v okviru, opredeljenem v členu 6(1) 
Okvirnega sklepa 2002/584, in po potrebi pod nadzorom instančnih nacionalnih sodišč 
preizkusiti, ali so glede na pravo te države članice pristojni za izdajo evropskega naloga za prijetje.
88 Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 74 sklepnih predlogov, bi se izvršitvenemu 
pravosodnemu organu – če bi se štelo, da lahko po tem, ko odreditveni pravosodni organ opravi 
preizkus svoje lastne pristojnosti, ta preizkus preveri še izvršitveni pravosodni organ – podelilo 
splošno pooblastilo za nadzor nad postopkovnimi odločitvami, ki jih sprejme odreditvena država 
članica, kar bi bilo v nasprotju z načelom medsebojnega priznavanja, ki je v skladu z uvodno 
izjavo 6 Okvirnega sklepa 2002/584 temeljni kamen pravosodnega sodelovanja.
89 Zato je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 1(1) in (2) ter člen 6(1) Okvirnega 
sklepa 2002/584 razlagati tako, da izvršitveni pravosodni organ ne sme preverjati, ali je evropski 
nalog za prijetje izdal pravosodni organ, ki je bil za to pristojen, in izvršitve tega evropskega 
naloga za prijetje ne sme zavrniti, če meni, da ni tako.
Četrto vprašanje, točka (c), in peto vprašanje
90 Najprej je treba ugotoviti, prvič, da se točka (c) četrtega vprašanja na splošno nanaša na elemente, 
s katerimi mora izvršitveni pravosodni organ razpolagati, da lahko zavrne izvršitev evropskega 
naloga za prijetje, ker bi s to izvršitvijo lahko nastala nevarnost kršitve temeljnih pravic 
v odreditveni državi članici, zaradi česar je treba najprej obravnavati to podvprašanje.
91 Drugič, kljub splošni formulaciji navedenega podvprašanja je iz predložitvene odločbe razvidno, 
da se Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) natančneje sprašuje, ali je zatrjevana nevarnost, da bi 
bila oseba, zoper katero je izdan navedeni evropski nalog za prijetje, po predaji tej državi članici 
izpostavljena kršitvi člena 47, drugi odstavek, Listine, ker naj bi o tej osebi odločilo sodišče, ki za 
to ni pristojno, upoštevna za navedeno izvršitev.
92 V teh okoliščinah je treba šteti, da predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem, točka (c), in petim 
vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 1(3) Okvirnega 
sklepa 2002/584 v povezavi s členom 47, drugi odstavek, Listine razlagati tako, da lahko 
izvršitveni pravosodni organ, ki mora odločiti o predaji osebe, zoper katero je bil izdan evropski 
nalog za prijetje, izvršitev tega naloga zavrne, če meni, da za to osebo po predaji odreditveni 
državi članici obstaja nevarnost, da ji bo sodilo sodišče, ki za to ni pristojno, čeprav je navedena 
oseba pred sodišči te države članice lahko uveljavljala svoje temeljne pravice, da bi pristojnost 
odreditvenega pravosodnega organa in ta evropski nalog za prijetje izpodbila.
ECLI:EU:C:2023:57                                                                                                                 15SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
93 Spomniti je treba, da sta tako načelo vzajemnega zaupanja med državami članicami kot načelo 
medsebojnega priznavanja, ki temelji na medsebojnem zaupanju teh držav, v pravu Unije 
temeljnega pomena, saj omogočata vzpostavitev in ohranjanje območja brez notranjih meja. 
Natančneje, z načelom vzajemnega zaupanja, zlasti v zvezi z območjem svobode, varnosti in 
pravice, se od vsake od teh držav zahteva, naj, razen v izrednih okoliščinah, šteje, da vse druge 
države članice spoštujejo pravo Unije in zlasti temeljne pravice, priznane s tem pravom (sodba 
z dne 22. februarja 2022 , Openbaar Ministerie (Z zakonom ustanovljeno sodišče v odreditveni 
državi članici) , C-562/21 PPU in C-563/21 PPU , EU:C:2022:100 , točka 40in navedena sodna 
praksa).
94 Tako se od držav članic, ko izvajajo pravo Unije, lahko na podlagi tega prava zahteva, da 
domnevajo, da druge države članice spoštujejo temeljne pravice, zaradi česar ne le da od druge 
države članice ne morejo zahtevati višje nacionalne ravni varstva temeljnih pravic, kot je tista, ki 
se zagotavlja s pravom Unije, temveč ne smejo niti preveriti – razen v izjemnih primerih – ali je 
ta druga država članica v konkretnem primeru dejansko spoštovala temeljne pravice, ki jih 
zagotavlja Unija (sodba z dne 22. februarja 2022 , Openbaar Ministerie (Z zakonom ustanovljeno 
sodišče v odreditveni državi članici) , C-562/21 PPU in C-563/21 PPU , EU:C:2022:100 , točka 41in 
navedena sodna praksa).
95 isoka stopnja zaupanja med državami članicami, ki je podlaga za mehanizem evropskega naloga za 
prijetje, temelji na premisi, da kazenska sodišča odreditvene države članice, ki bodo po izvršitvi 
evropskega naloga za prijetje vodila kazenski pregon ali postopek izvršitve kazni zapora ali 
ukrepa, vezanega na odvzem prostosti, pa tudi kazenski postopek v ožjem smislu, izpolnjujejo 
zahteve, ki so neločljivo povezane s temeljno pravico do poštenega sojenja, zagotovljeno 
s členom 47, drugi odstavek, Listine. Ta temeljna pravica je izjemnega pomena kot zagotovilo za 
varstvo vseh pravic, ki jih imajo pravni subjekti na podlagi prava Unije, in ohranitev skupnih 
vrednot držav članic, ki so navedene v členu 2 PEU, zlasti vrednote pravne države (glej v tem 
smislu sodbo z dne 22. februarja 2022 , Openbaar Ministerie (Z zakonom ustanovljeno sodišče 
v odreditveni državi članici) , C-562/21 PPU in C-563/21 PPU , EU:C:2022:100 , točka 45in 
navedena sodna praksa).
96 V teh okoliščinah mora sicer predvsem vsaka država članica za zagotovitev polne uporabe načel 
medsebojnega zaupanja in medsebojnega priznavanja, na katerih temelji delovanje tega 
mehanizma, pod končnim nadzorom Sodišča zagotoviti, da se ohranijo zahteve, ki so neločljivo 
povezane z navedeno temeljno pravico, tako da se vzdrži vseh ukrepov, ki bi to pravico lahko 
ogrozili, vendar lahko obstoj resnične nevarnosti, da bo osebi, v zvezi s katero je izdan evropski 
nalog za prijetje, v primeru predaje odreditvenemu pravosodnemu organu kršena ta ista temeljna 
pravica, izvršitvenemu pravosodnemu organu dovoljuje, kot je bilo navedeno v točki 72 te sodbe, 
da tega evropskega naloga za prijetje na podlagi člena 1(3) Okvirnega sklepa 2002/584 izjemoma 
ne izvrši (sodba z dne 22. februarja 2022 , Openbaar Ministerie (Z zakonom ustanovljeno sodišče 
v odreditveni državi članici) , C-562/21 PPU in C-563/21 PPU , EU:C:2022:100 , točka 46in 
navedena sodna praksa).
97 V zvezi s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da kadar izvršitveni pravosodni organ, ki odloča 
o predaji osebe, za katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, razpolaga z elementi, ki kažejo na 
obstoj resnične nevarnosti, da bo kršena temeljna pravica do poštenega sojenja, zagotovljena 
s členom 47, drugi odstavek, Listine, in sicer zaradi sistemskih ali splošnih pomanjkljivosti 
v delovanju sodnega sistema v odreditveni državi članici, mora ta organ konkretno in natančno 
presoditi, ali – glede na osebne razmere te osebe, naravo kaznivega dejanja, zaradi katerega je 
kazensko preganjana, in dejanski okvir, v katerem je bil izdan evropski nalog za prijetje – 
16                                                                                                                 ECLI:EU:C:2023:57SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
obstajajo resni in utemeljeni razlogi za prepričanje, da za navedeno osebo v primeru predaje 
navedeni državi članici obstaja taka nevarnost (glej v tem smislu sodbi z dne 17. decembra 2020 , 
Openbaar Ministerie (Neodvisnost odreditvenega pravosodnega organa) , C-354/20 PPU in 
C-412/20 PPU , EU:C:2020:1033 , točka 52, in z dne 22. februarja 2022 , Openbaar Ministerie (Z 
zakonom ustanovljeno sodišče v odreditveni državi članici) , C-562/21 PPU in C-563/21 PPU , 
EU:C:2022:100 , točka 50).
98 Glede uporabe tega dvofaznega preizkusa zaradi zavrnitve izvršitve evropskega naloga za prijetje, 
ki je predmet četrtega vprašanja, točka (c), je treba spomniti, da mora izvršitveni pravosodni organ 
tak preizkus med drugim opraviti, da bi presodil, ali v primeru predaje zadevne osebe odreditveni 
državi članici zanjo obstaja resnična nevarnost kršitve njene temeljne pravice do poštenega sojenja 
pred z zakonom predhodno ustanovljenim sodiščem, določene v členu 47, drugi odstavek, Listine 
(glej v tem smislu sodbo z dne 22. februarja 2022 , Openbaar Ministerie (Z zakonom ustanovljeno 
sodišče v odreditveni državi članici) , C-562/21 PPU in C-563/21 PPU , EU:C:2022:100 , točka 66).
99 Iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju: ESČP), ki se nanaša na 
člen 6 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (v nadaljevanju: 
EKČP), podpisane 4. novembra 1950 v Rimu, ki jo je treba upoštevati pri razlagi člena 47 Listine 
(glej v tem smislu sodbo z dne 26. oktobra 2021 , Openbaar Ministerie (Pravica do izjave pred 
izvršitvenim pravosodnim organom) , C-428/21 PPU in C-429/21 PPU , EU:C:2021:876 , točka 64), 
namreč izhaja, da je pristojnost nekega sodišča za odločanje o zadevi na podlagi upoštevnih 
nacionalnih določb del zahteve po „z zakonom ustanovljenem sodišču“ v smislu člena 6(1) te 
konvencije (glej v tem smislu ESČP, 20. julij 2006 , Sokurenko in Strygun proti Ukrajini, 
CE:ECHR:2006:0720JUD002945804, točke od 26 do 29, in ESČP, 1. december 2020 , Guðmundur 
Andri Ástráðsson proti Islandiji, CE:ECHR:2020:1201JUD002637418, točke od 217 do 223).
100 Natančneje, ni mogoče šteti, da je nacionalno vrhovno sodišče, ki o kazenski zadevi odloča na prvi 
in zadnji stopnji, ne da bi obstajala izrecna pravna podlaga, s katero bi mu bila podeljena 
pristojnost za odločanje o vseh obdolžencih, z zakonom ustanovljeno sodišče v smislu člena 6(1) 
EKČP (glej v tem smislu ESČP, 22. junij 2000 , Coëme in drugi proti Belgiji, 
CE:ECHR:2000:0622JUD003249296, točke od 107 do 110, in ESČP, 2. junij 2005 , Claes in drugi 
proti Belgiji, CE:ECHR:2005:0602JUD004682599, točke od 41 do 44).
101 V teh okoliščinah, čeprav izvršitveni pravosodni organ, kot je razvidno iz odgovora na tretje 
vprašanje, ne sme preverjati pristojnosti odreditvenega pravosodnega organa, pa mora izvršitveni 
pravosodni organ – če oseba, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, trdi, da bo po 
predaji odreditveni državi članici izpostavljena kršitvi člena 47, drugi odstavek, Listine, ker ji bo 
sodilo sodišče, ki za to ni pristojno – utemeljenost te trditve preizkusiti v okviru dvofaznega 
postopka, navedenega v točki 97 te sodbe.
102 V zvezi z vsebino tega preizkusa je treba ugotoviti, da mora pravosodni organ, ki je pristojen za 
izvršitev zadevnega evropskega naloga za prijetje, v okviru prve faze preveriti, ali obstajajo 
objektivni, zanesljivi, natančni in ustrezno posodobljeni elementi, ki dokazujejo obstoj resnične 
nevarnosti, da bo v odreditveni državi članici zaradi sistemskih ali splošnih pomanjkljivosti v tej 
državi članici ali pomanjkljivosti, ki se nanašajo na objektivno določljivo skupino oseb, v katero bi 
se umestila zadevna oseba, kršena temeljna pravica do poštenega sojenja, zagotovljena 
s členom 47, drugi odstavek, Listine, ki je zlasti povezana z nespoštovanjem zahteve po 
z zakonom ustanovljenem sodišču (glej v tem smislu sodbi z dne 5. aprila 2016 , Aranyosi in 
ECLI:EU:C:2023:57                                                                                                                 17SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
Căldăraru , C-404/15 in C-659/15 PPU , EU:C:2016:198 , točka 89, in z dne 22. aprila 2022 , 
Openbaar Ministerie (Z zakonom ustanovljeno sodišče v odreditveni državi članici) , 
C-562/21 PPU in C-563/21 PPU , EU:C:2022:100 , točka 67).
103 V okviru trditev o nevarnosti, da bo osebi, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, 
sodilo sodišče, ki za to ni pristojno, mora izvršitveni pravosodni organ, da bi ugotovil, ali so take 
pomanjkljivosti dokazane, opraviti splošno presojo delovanja pravosodnega sistema v odreditveni 
državi članici v zvezi z zahtevo po z zakonom ustanovljenem sodišču (glej v tem smislu sodbo 
Openbaar Ministerie (Z zakonom ustanovljeno sodišče v odreditveni državi članici) , 
C-562/21 PPU in C-563/21 PPU , EU:C:2022:100 , točka 77). Ta pravosodni organ mora šteti, da 
so te pomanjkljivosti dokazane, če iz te celovite presoje izhaja, da obdolženci v tej državi članici 
na splošno nimajo dostopa do učinkovitega pravnega sredstva, ki bi omogočal nadzor nad 
pristojnostjo kazenskega sodišča, ki jim bo sodilo, in sicer tako, da to sodišče opravi preizkus svoje 
pristojnosti, ali tako, da obstaja možnost vložiti pravno sredstvo pred drugim sodiščem.
104 V zvezi s tem je treba navesti, da ker se trditve o nepristojnosti sodišča odreditvene države članice 
za sojenje osebi, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, ne prekrivajo z izpodbijanjem 
pristojnosti odreditvenega pravosodnega organa ali pogojev za izdajo evropskega naloga za 
prijetje, okoliščina, da se zadnjenavedena pristojnost ali navedeni pogoji v zadevnem postopku 
pred sodišči te države članice lahko izpodbijajo oziroma da so se dejansko izpodbijali, še ne more 
biti odločilna za odločanje o izvršitvi tega evropskega naloga za prijetje.
105 Vendar mora izvršitveni pravosodni organ pri celoviti presoji verjetnega poteka kazenskega 
postopka po predaji osebe, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, upoštevati potek 
postopkov v zvezi z evropskim nalogom za prijetje pred sodišči odreditvene države članice, glede 
na to, da sta iz njega razvidni praksa teh sodišč in razlaga upoštevnih nacionalnih določb (glej po 
analogiji sodbo z dne 15. oktobra 2019 , Dorobantu , C-128/18 , EU:C:2019:857 , točka 80in 
navedena sodna praksa), zlasti v položaju, kot je ta iz postopka v glavni stvari, v katerem mora na 
podlagi prava te države članice isto sodišče načeloma izvajati naloge odreditvenega pravosodnega 
organa in sodišča, pristojnega za sojenje.
106 V okviru druge faze mora izvršitveni pravosodni organ konkretno in natančno preveriti, v kolikšni 
meri lahko pomanjkljivosti, ugotovljene v prvi fazi preizkusa, navedenega v točki 97 te sodbe, 
vplivajo na postopke, ki bodo potekali zoper osebo, za katero je bil izdan evropski nalog za 
prijetje, in ali – glede na osebne okoliščine te osebe, naravo kaznivega dejanja, zaradi katerega je 
kazensko preganjana, in dejanski okvir, v katerem je bil izdan ta nalog za prijetje – obstajajo resni 
in utemeljeni razlogi za prepričanje, da za navedeno osebo v primeru predaje navedeni državi 
obstaja resna nevarnost kršitve temeljne pravice do poštenega sojenja, zagotovljene v členu 47, 
drugi odstavek, Listine (glej v tem smislu sodbi z dne 17. decembra 2020 , Openbaar Ministerie 
(Neodvisnost odreditvenega pravosodnega organa) , C-354/20 PPU in C-412/20 PPU , 
EU:C:2020:1033 , točka 55, in z dne 22. februarja 2022 , Openbaar Ministerie (Z zakonom 
ustanovljeno sodišče v odreditveni državi članici) , C-562/21 PPU in C-563/21 PPU , 
EU:C:2022:100 , točka 53).
107 Če ta nevarnost po navedbah zadevne osebe izhaja iz dejstva, da bi ji v primeru predaje lahko 
sodilo sodišče, ki za to ni pristojno, se obstoj take nevarnosti lahko ugotovi le, če sodišče, ki bo 
verjetno vodilo postopek zoper to osebo v odreditveni državi članici, glede na pravila 
o pristojnosti in sodnem postopku, ki veljajo v tej državi članici, očitno ni pristojno.
18                                                                                                                 ECLI:EU:C:2023:57SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
108 Namreč, čeprav bi taka nepristojnost vzbujala upravičene pomisleke zlasti glede nepristranskosti 
zadevnega sodišča in bi pomenila oviro za predajo navedene osebe, pa te ugotovitve ni mogoče 
veljavno utemeljiti z razhajanjem glede natančnega obsega teh pravil med pravosodnimi organi 
odreditvene države članice in pravosodnimi organi izvršitvene države članice.
109 Nazadnje, ker je iz predložitvene odločbe razvidno, da se Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) 
sprašuje zlasti o možnosti, da izvršitveni pravosodni organ zavrne izvršitev evropskega naloga za 
prijetje zaradi nevarnosti kršitve člena 47, drugi odstavek, Listine, ne da bi ugotovilo obstoj 
sistemskih ali splošnih pomanjkljivosti v odreditveni državi članici, je treba spomniti, da je treba 
v obeh fazah preizkusa, navedenega v točki 97 te sodbe, opraviti analizo informacij, pridobljenih 
na podlagi različnih meril, zato se ti fazi ne smeta zamenjevati (glej v tem smislu sodbo z dne 
17. decembra 2020 , Openbaar Ministerie (Neodvisnost odreditvenega pravosodnega organa) , 
C-354/20 PPU in C-412/20 PPU , EU:C:2020:1033 , točka 56).
110 V zvezi s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da to, da izvršitveni pravosodni organ ugotovi obstoj 
elementov, ki kažejo na obstoj sistemskih ali splošnih pomanjkljivosti v delovanju sodnega sistema 
v odreditveni državi članici, temu pravosodnemu organu ne daje podlage za zavrnitev izvršitve 
evropskega naloga za prijetje, ne da bi prej do konca izvedel drugo fazo postopka, navedenega 
v točki 97 te sodbe (glej v tem smislu sodbo z dne 22. februarja 2022 , Openbaar Ministerie (Z 
zakonom ustanovljeno sodišče v odreditveni državi članici) , C-562/21 PPU in C-563/21 PPU , 
EU:C:2022:100 , točka 81).
111 Prav tako izvršitveni pravosodni organ – kadar oseba, zoper katero je bil izdan evropski nalog za 
prijetje, trdi, da je izpostavljena nevarnosti kršitve člena 47, drugi odstavek, Listine, ker bo o njej 
odločilo sodišče odreditvene države članice, ki za to ni pristojno, vendar ta organ meni, da 
elementi, s katerimi razpolaga, niso objektivni, zanesljivi, natančni in ustrezno posodobljeni za 
dokaz sistemskih ali splošnih pomanjkljivosti v delovanju sodnega sistema te države članice ali 
pomanjkljivosti, ki vplivajo na sodno varstvo objektivno določljive skupine osebe, v katero bi se ta 
oseba umestila – ne sme zavrniti izvršitve evropskega naloga za prijetje iz razloga, ki ga zatrjuje 
navedena oseba.
112 Poudariti je namreč treba, da če so v pravnem redu odreditvene države članice določena pravna 
sredstva, ki omogočajo nadzor pristojnosti sodišča, določenega za sojenje osebi, ki je bila predana 
na podlagi evropskega naloga za prijetje, in sicer tako, da to sodišče opravi preizkus svoje 
pristojnosti, ali tako, da obstaja možnost vložiti pravno sredstvo pred drugim sodiščem, je 
nevarnost, da bi tej osebi sodilo sodišče te države članice, ki za to ni pristojno, načeloma 
odpravljena tako, da navedena oseba ta pravna sredstva uveljavlja.
113 Poleg tega je treba ob upoštevanju narave kršitve člena 47, drugi odstavek, Listine, na katero se 
sklicuje oseba, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje in ki je v položaju, kot je ta, na 
katerega se nanaša četrto vprašanje, točka (c), ugotoviti, da se mora z uveljavljanjem teh pravnih 
sredstev, če so učinkovita, preprečiti že sama kršitev, vsekakor pa nepopravljiva škoda, ki bi s to 
kršitvijo nastala.
114 Če ni objektivnih, zanesljivih, natančnih in ustrezno posodobljenih elementov, ki bi dokazovali 
obstoj sistemskih ali splošnih pomanjkljivosti v delovanju sodnega sistema odreditvene države 
članice ali pomanjkljivosti, ki bi vplivale na sodno varstvo objektivno določljive skupine oseb, 
v katero bi se zadevna oseba umestila, izvršitveni pravosodni organ namreč ne more utemeljeno 
domnevati, da pravnih sredstev, navedenih v točki 112 te sodbe, ni ali da niso učinkovita, saj 
ECLI:EU:C:2023:57                                                                                                                 19SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
mora ta pravosodni organ, nasprotno, kot je navedel generalni pravobranilec v točki 116 sklepnih 
predlogov, svojo analizo v skladu z načelom vzajemnega zaupanja utemeljiti z obstojem in 
učinkovitostjo navedenih pravnih sredstev.
115 Zaupanje, ki ga je treba imeti v sodišča odreditvene države članice, je poleg tega korelat načela, 
navedenega v točki 54 te sodbe, v skladu s katerim je za zagotavljanje spoštovanja temeljnih pravic 
osebe, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, odgovorna predvsem ta država članica.
116 Če takega zaupanja ne bi bilo, bi moral izvršitveni pravosodni organ takoj, ko so mu predložene 
trditve, kakršne so te iz postopka v glavni stvari, preveriti, ali sodišča odreditvene države članice 
v posameznem primeru uporabljajo svoja pravila o pristojnosti in sodnem postopku, kar bi bilo, 
kot je bilo navedeno v točki 88 te sodbe, v nasprotju z načelom vzajemnega priznavanja, na 
katerem temelji Okvirni sklep 2002/584. Iz ustaljene sodne prakse Sodišča namreč izhaja, da tega 
okvirnega sklepa ob upoštevanju določb Listine ni mogoče razlagati tako, da bi se ogrozila 
učinkovitost sistema pravosodnega sodelovanja med državami članicami (glej v tem smislu sodbo 
z dne 22. februarja 2022 , Openbaar Ministerie (Z zakonom ustanovljeno sodišče v odreditveni 
državi članici) , C-562/21 PPU in C-563/21 PPU , EU:C:2022:100 , točka 47).
117 Z navedeno razlago se zagotavlja, da lahko izvršitveni pravosodni organ v skladu s sodno prakso 
Sodišča preizkus, ali sodišča odreditvene države članice spoštujejo pravico iz člena 47, drugi 
odstavek, Listine, opravi le v izjemnih okoliščinah (glej v tem smislu mnenje 2/13 (Pristop Unije 
k EKČP) z dne 18. decembra 2014 , EU:C:2014:2454 , točka 191).
118 S to razlago se zagotavlja tudi, da se poleg jamstev, ki za osebo, zoper katero je bil izdan evropski 
nalog za prijetje, izhajajo iz člena 47 Listine, upoštevajo tudi drugi interesi, kot je denimo potreba 
po spoštovanju temeljnih pravic žrtev zadevnih kaznivih dejanj (glej po analogiji sodbo z dne 
22. februarja 2022 , Openbaar Ministerie (Z zakonom ustanovljeno sodišče v odreditveni državi 
članici) , C-562/21 PPU in C-563/21 PPU , EU:C:2022:100 , točke od 60 do 63).
119 Na podlagi navedenega je treba na četrto vprašanje, točka (c), in na peto vprašanje odgovoriti, da je 
treba člen 1(3) Okvirnega sklepa 2002/584 v povezavi s členom 47, drugi odstavek, Listine razlagati 
tako, da izvršitveni pravosodni organ, določen za sprejetje odločitve o predaji osebe, zoper katero 
je bil izdan evropski nalog za prijetje, izvršitve tega naloga ne more zavrniti iz razloga, da obstaja 
nevarnost, da bo tej osebi po predaji odreditveni državi članici sodilo sodišče, ki za to ni pristojno, 
razen če,
– prvič, ta pravosodni organ razpolaga z objektivnimi, zanesljivimi, natančnimi in ustrezno 
posodobljenimi elementi, ki – ob upoštevanju zahteve po z zakonom ustanovljenem sodišču – 
kažejo na obstoj sistemskih ali splošnih pomanjkljivosti v delovanju sodnega sistema 
odreditvene države članice ali pomanjkljivosti, ki vplivajo na sodno varstvo objektivno 
določljive skupine oseb, v katero bi se zadevna oseba umestila, zaradi katerih zadevni pravni 
subjekti v tej državi članici na splošno ne bi imeli učinkovitega pravnega sredstva, ki bi 
omogočilo nadzor nad pristojnostjo kazenskega sodišča, ki jim bo sodilo, in
– drugič, navedeni pravosodni organ ugotovi, da v posebnih okoliščinah obravnavane zadeve 
obstajajo resni in utemeljeni razlogi za prepričanje, da sodišče, ki bo verjetno vodilo postopek 
zoper osebo, zoper katero je bil izdan ta evropski nalog za prijetje, v odreditveni državi 
članici – zlasti ob upoštevanju elementov, ki jih je predložila ta oseba in ki se nanašajo na 
njene osebne okoliščine, na naravo kaznivega dejanja, zaradi katerega je kazensko preganjana, 
20                                                                                                                 ECLI:EU:C:2023:57SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
na dejanski okvir, v katerega se umešča navedeni evropski nalog za prijetje, ali na katero koli 
drugo upoštevno okoliščino – za to očitno ni pristojno.
120 Okoliščina, da je zadevna oseba pred sodišči odreditvene države članice lahko uveljavljala svoje 
temeljne pravice, da bi izpodbijala pristojnost odreditvenega pravosodnega organa in evropski 
nalog za prijetje, ki je bil izdan zoper njo, v zvezi s tem ni odločilna.
Četrto vprašanje, točki (a) in (b)
121 Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem, točki (a) in (b), v bistvu sprašuje, ali je treba člen 1(3) 
Okvirnega sklepa 2002/584 v povezavi s členom 47, drugi odstavek, Listine razlagati tako, da je 
mogoče v položaju, v katerem oseba, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, trdi, da 
obstaja nevarnost, da ji bo po predaji odreditveni državi članici sodilo sodišče, ki za to ni 
pristojno, že s poročilom DSSP utemeljiti, da izvršitveni pravosodni organ zavrne izvršitev tega 
evropskega naloga za prijetje, oziroma če ni tako, ali lahko ta pravosodni organ to poročilo vsaj 
upošteva pri odločitvi, ali je treba izvršitev navedenega evropskega naloga za prijetje zavrniti iz 
razloga, ki ga navaja ta oseba.
122 Iz odgovora na četrto vprašanje, točka (c), izhaja, da je izvršitev evropskega naloga za prijetje – iz 
razloga, da bi lahko osebi, zoper katero je bil ta nalog izdan, po predaji odreditveni državi članici 
sodilo sodišče, ki za to ni pristojno – mogoče zavrniti le, če izvršitveni pravosodni organ ugotovi, 
prvič, da obstaja dejanska nevarnost, da bo v tej državi članici zaradi sistemskih ali splošnih 
pomanjkljivosti v delovanju sodnega sistema te države članice ali zaradi pomanjkljivosti, ki 
vplivajo na varstvo objektivno določljive skupine oseb, v katero bi se ta oseba umestila, kršena 
temeljna pravica do poštenega sojenja, zagotovljena s členom 47, drugi odstavek, Listine, in 
drugič, da sodišče, ki bo verjetno vodilo postopek zoper navedeno osebo v tej državi članici, 
očitno ni pristojno.
123 Ker mora taka ugotovitev temeljiti tako na objektivnih, zanesljivih, natančnih in ustrezno 
posodobljenih elementih v zvezi z delovanjem sodnega sistema odreditvene države članice kot 
tudi na konkretni in natančni analizi posamičnega položaja zahtevane osebe, poročilo DSSP, ki se 
glede na navedbe predložitvenega sodišča ne nanaša neposredno na ta položaj, ne more zadoščati 
za utemeljitev zavrnitve izvršitve evropskega naloga za prijetje, ki je bil izdan zoper to osebo.
124 Vendar iz sodne prakse Sodišča izhaja, da lahko objektivni, zanesljivi, natančni in ustrezno 
posodobljeni elementi, na katere se mora izvršitveni pravosodni organ opreti, da bi dokončal 
prvo fazo preizkusa, navedenega v točki 97 te sodbe, izhajajo zlasti iz mednarodnih sodnih 
odločb, kot so sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice, iz sodnih odločb odreditvene 
države članice ter iz odločb, poročil in drugih dokumentov, ki so jih izdali organi Sveta Evrope ali 
ki izhajajo iz sistema Združenih narodov (glej v tem smislu sodbo z dne 5. aprila 2016 , Aranyosi in 
Căldăraru , C-404/15 in C-659/15 PPU , EU:C:2016:198 , točka 89).
125 Ker mandat DSSP izhaja iz resolucij 15/18, 20/16 in 33/30 Sveta Združenih narodov za človekove 
pravice, ki je bil sam ustanovljen z Resolucijo Generalne skupščine Združenih narodov 60/251 
z dne 15. marca 2006 , je torej poročilo, ki ga je pripravila DSSP, lahko del elementov, ki jih je 
mogoče upoštevati v okviru prve faze tega preizkusa, ne da bi bil izvršitveni pravosodni organ 
vezan na ugotovitve iz tega poročila.
ECLI:EU:C:2023:57                                                                                                                 21SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
126 Zato je treba na četrto vprašanje, točki (a) in (b), odgovoriti, da je treba člen 1(3) Okvirnega sklepa 
2002/584 v povezavi s členom 47, drugi odstavek, Listine razlagati tako, da v položaju, v katerem 
oseba, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, trdi, da obstaja nevarnost, da ji bo po 
predaji odreditveni državi članici sodilo sodišče, ki za to ni pristojno, zavrnitev izvršitve tega 
evropskega naloga za prijetje s strani izvršitvenega pravosodnega organa ni mogoče utemeljiti 
zgolj s poročilom DSSP, ki se ne nanaša neposredno na položaj te osebe, vendar lahko ta 
pravosodni organ tako poročilo upošteva poleg drugih elementov, da bi presodil o obstoju 
sistemskih ali splošnih pomanjkljivosti v delovanju sodnega sistema te države članice ali 
pomanjkljivosti, ki vplivajo na sodno varstvo objektivno določljive skupine oseb, v katero bi se 
navedena oseba umestila.
Šesto vprašanje
127 Najprej je treba ugotoviti, da se šesto vprašanje nanaša na možnost zavrnitve izvršitve evropskega 
naloga za prijetje bodisi iz razloga, da odreditveni pravosodni organ nima pristojnosti za izdajo 
tega evropskega naloga za prijetje, bodisi iz razloga, da za osebo, zoper katero je bil ta nalog 
izdan, po predaji odreditveni državi članici obstaja nevarnost, da ji bo sodilo sodišče, ki za to ni 
pristojno.
128 Ker iz odgovora na tretje vprašanje izhaja, da s prvim od teh dveh razlogov nikakor ni mogoče 
utemeljiti zavrnitve izvršitve evropskega naloga za prijetje, je treba šesto vprašanje preučiti le 
v delu, v katerem se nanaša na drugega od navedenih razlogov.
129 Zato je treba šteti, da predložitveno sodišče s tem vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba 
člen 15(2) Okvirnega sklepa 2002/584 razlagati tako, da nasprotuje temu, da izvršitveni 
pravosodni organ zavrne izvršitev evropskega naloga za prijetje iz razloga, da za osebo, zoper 
katero je bil ta nalog izdan, po predaji odreditveni državi članici obstaja nevarnost, da ji bo sodilo 
sodišče, ki za to ni pristojno, ne da bi odreditveni pravosodni organ prej zaprosil za dodatne 
informacije.
130 Člen 15(2) Okvirnega sklepa 2002/584 določa, da če izvršitveni pravosodni organ meni, da 
podatki, ki mu jih je posredovala odreditvena država članica, ne zadostujejo za odločitev 
o predaji, zahteva, da se mu nujno pošljejo potrebne dodatne informacije.
131 Iz sodne prakse Sodišča poleg tega izhaja, da mora biti med drugim za to, da se prepreči ohromitev 
delovanja evropskega naloga za prijetje, v ospredju dialoga med izvršitvenimi in odreditvenimi 
pravosodnimi organi obveznost lojalnega sodelovanja iz člena 4(3), prvi pododstavek, PEU. Iz 
načela lojalnega sodelovanja med drugim izhaja, da se države članice medsebojno spoštujejo in si 
pomagajo pri izpolnjevanju nalog, ki izhajajo iz Pogodb (sodba z dne 22. februarja 2022 , Openbaar 
Ministerie (Z zakonom ustanovljeno sodišče v odreditveni državi članici) , C-562/21 PPU in 
C-563/21 PPU , EU:C:2022:100 , točka 48in navedena sodna praksa).
132 S tega vidika morajo odreditveni in izvršitveni pravosodni organi za zagotovitev učinkovitega 
sodelovanja v kazenskih zadevah v celoti uporabljati instrumente, ki so določeni zlasti 
v členu 8(1) in v členu 15 Okvirnega sklepa 2002/584, tako da spodbujajo medsebojno zaupanje, 
na katerem to sodelovanje temelji (sodba z dne 22. februarja 2022 , Openbaar Ministerie (Z 
zakonom ustanovljeno sodišče v odreditveni državi članici) , C-562/21 PPU in C-563/21 PPU , 
EU:C:2022:100 , točka 48in navedena sodna praksa).
22                                                                                                                 ECLI:EU:C:2023:57SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
133 V tem okviru je treba spomniti, da lahko izvršitveni pravosodni organ, kot izhaja iz točke 107 te 
sodbe, izvršitev evropskega naloga za prijetje – iz razloga, da za osebo, zoper katero je bil ta nalog 
izdan, obstaja nevarnost, da ji bo po predaji odreditveni državi članici sodilo sodišče, ki za to ni 
pristojno – zlasti zavrne le, če je ta izvršitveni pravosodni organ ugotovil, da sodišče, ki bo 
verjetno vodilo postopek zoper to osebo v navedeni državi članici, glede na pravila o pristojnosti 
in sodnih postopkih, ki veljajo v tej državi članici, očitno ni pristojno.
134 Ker taka ugotovitev nujno temelji na analizi prava odreditvene države članice, izvršitveni 
pravosodni organ te ugotovitve ne more sprejeti, ne da bi prej od odreditvenega pravosodnega 
organa zahteval informacije o teh pravilih, sicer bi kršil načelo lojalnega sodelovanja.
135 Vendar je treba poudariti, da iz odgovora na četrto vprašanje, točka (c), izhaja, da taka zahteva ni 
utemeljena, če izvršitveni pravosodni organ meni, da nima objektivnih, zanesljivih, natančnih in 
ustrezno posodobljenih elementov, ki bi dokazovali obstoj sistemskih ali splošnih pomanjkljivosti 
delovanja sodnega sistema te države članice ali pomanjkljivosti, ki vplivajo na sodno varstvo 
objektivno določljive skupine oseb, v katero bi se zadevna oseba umestila. Ta pravosodni organ 
namreč v takem primeru ne sme zavrniti izvršitve evropskega naloga za prijetje z utemeljitvijo, da 
sodišče, ki bo tej osebi verjetno sodilo, očitno ni pristojno.
136 Zato je treba na šesto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 15(2) Okvirnega sklepa 2002/584 
razlagati tako, da nasprotuje temu, da izvršitveni pravosodni organ zavrne izvršitev evropskega 
naloga za prijetje iz razloga, da za osebo, zoper katero je bil ta nalog izdan, obstaja nevarnost, da 
ji bo po predaji odreditveni državi članici sodilo sodišče, ki za to ni pristojno, ne da bi prej od 
odreditvenega pravosodnega organa zahteval dodatne informacije.
Sedmo vprašanje
137 Predložitveno sodišče pojasnjuje, da Sodišče prosi za odgovor na sedmo vprašanje, če iz odgovorov 
na vprašanja od prvega do šestega izhaja, da Okvirni sklep 2002/584 v okoliščinah postopka 
v glavni stvari nasprotuje zavrnitvi predaje osebe iz razlogov, navedenih v teh vprašanjih.
138 Ker člen 267 PDEU Sodišču ne daje pristojnosti, da pravila Unije uporabi za posamezen primer 
(glej v tem smislu sodbo z dne 14. maja 2020 , Bouygues travaux publics in drugi , C-17/19 , 
EU:C:2020:379 , točka 51in navedena sodna praksa), je treba za vsak primer odgovoriti na sedmo 
vprašanje, ne da bi to vplivalo na presojo pristojnih organov o možnosti izvršitve evropskih 
nalogov za prijetje, ki jih je v postopku v glavni stvari izdalo predložitveno sodišče.
139 Predložitveno sodišče s sedmim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba Okvirni sklep 2002/584 
razlagati tako, da nasprotuje izdaji več zaporednih evropskih nalogov za prijetje zoper zahtevano 
osebo, da bi se zagotovilo, da bo država članica po tem, ko je zavrnila izvršitev prvega evropskega 
naloga za prijetje, izdanega zoper to osebo, to osebo predala.
140 V zvezi s tem je treba najprej poudariti, da nobena določba Okvirnega sklepa 2002/584 ne 
izključuje izdaje več zaporednih evropskih nalogov za prijetje zoper osebo, tudi če je bila izvršitev 
prvega evropskega naloga za prijetje, ki je bil izdan zoper to osebo, zavrnjena.
ECLI:EU:C:2023:57                                                                                                                 23SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
141 Poleg tega se taka izdaja lahko – zlasti po tem, ko so bili odstranjeni elementi, ki so ovirali izvršitev 
prejšnjega evropskega naloga za prijetje, ali če odločitev o zavrnitvi izvršitve tega evropskega 
naloga za prijetje ni bila v skladu s pravom Unije – izkaže za potrebno, da bi se postopek predaje 
zahtevane osebe končal in bi se tako spodbudila, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 137 
sklepnih predlogov, uresničitev cilja boja proti nekaznovanosti, ki mu ta okvirni sklep sledi.
142 Vendar, prvič, iz sodne prakse Sodišča izhaja, da izdaja evropskega naloga za prijetje, katerega 
izvršitev bi vodila do kršitve člena 47 Listine in bi jo izvršitveni pravosodni organ v okoliščinah, 
navedenih v ustaljeni sodni praksi Sodišča, moral zavrniti, ni v skladu z načeloma vzajemnega 
zaupanja in lojalnega sodelovanja (glej po analogiji sodbo z dne 11. novembra 2021 , Gavanozov 
II, C-852/19 , EU:C:2021:902 , točka 60).
143 Zato odreditveni pravosodni organ, če se okoliščine ne spremenijo, ne sme izdati novega 
evropskega naloga za prijetje zoper osebo po tem, ko je izvršitveni pravosodni organ v skladu 
s členom 1(3) Okvirnega sklepa 2002/584 v povezavi s členom 47, drugi odstavek, Listine zavrnil 
izvršitev prejšnjega evropskega naloga za prijetje, izdanega zoper to osebo.
144 Drugič, ker je lahko posledica izdaje evropskega naloga za prijetje, kot je bilo navedeno v točki 54 
te sodbe, prijetje osebe, zoper katero je bil ta nalog izdan, in lahko torej izdaja tega naloga pomeni 
poseg v svobodo te osebe, mora pravosodni organ, ki namerava izdati evropski nalog za prijetje, 
preizkusiti, ali je taka izdaja ob upoštevanju posebnih okoliščin obravnavanega primera 
sorazmerna (glej v tem smislu sodbi z dne 27. maja 2019 , PF (Generalni državni tožilec Litve) , 
C-509/18 , EU:C:2019:457 , točka 49, in z dne 13. januarja 2021 , MM , C-414/20 PPU , EU:C:2021:4 , 
točka 64).
145 Ta pravosodni organ mora v okviru tega preizkusa zlasti upoštevati naravo in težo kaznivega 
dejanja, zaradi katerega se zahtevana oseba kazensko preganja, posledice, ki jih ima izdaja 
evropskega naloga za prijetje oziroma izdaja več takih nalogov, ki so bili prej že izdani zoper njo, 
na to osebo, in tudi možnosti za izvršitev morebitnega novega evropskega naloga za prijetje.
146 Glede na zgoraj navedeno je treba na sedmo vprašanje odgovoriti, da je treba Okvirni sklep 
2002/584 razlagati tako, da ne nasprotuje izdaji več zaporednih evropskih nalogov za prijetje 
zoper zahtevano osebo, da bi se zagotovilo, da bo država članica po tem, ko je zavrnila izvršitev 
prvega evropskega naloga za prijetje, izdanega zoper to osebo, to osebo predala, če izvršitev 
novega evropskega naloga za prijetje ne bi pomenila kršitve člena 1(3) tega okvirnega sklepa in če 
je izdaja zadnjenavedenega evropskega naloga za prijetje sorazmerna.
Stroški
147 Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred 
predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso 
stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
1.Okvirni sklep Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in 
postopkih predaje med državami članicami, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 
Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009 ,
24                                                                                                                 ECLI:EU:C:2023:57SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
je treba razlagati tako, da
izvršitveni pravosodni organ nima možnosti zavrniti izvršitve evropskega naloga za 
prijetje na podlagi razloga za neizvršitev, ki ne izhaja iz Okvirnega sklepa 2002/584, 
kakor je bil spremenjen, ampak izključno iz prava izvršitvene države članice. Vendar 
lahko ta pravosodni organ uporabi nacionalno določbo, ki določa, da se izvršitev 
evropskega naloga za prijetje, kadar bi vodila do kršitve temeljne pravice, določene 
s pravom Unije, zavrne, če obseg te določbe ne presega obsega člena 1(3) Okvirnega 
sklepa 2002/584, kakor je bil spremenjen, kot ga razlaga Sodišče Evropske unije.
2.Člen 1(1) in (2) ter člen 6(1) Okvirnega sklepa 2002/584, kakor je bil spremenjen 
z Okvirnim sklepom 2009/299,
je treba razlagati tako, da
izvršitveni pravosodni organ ne sme preverjati, ali je evropski nalog za prijetje izdal 
pravosodni organ, ki je bil za to pristojen, in izvršitve tega evropskega naloga za prijetje 
ne sme zavrniti, če meni, da ni tako.
3.Člen 1(3) Okvirnega sklepa 2002/584, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 
2009/299, v povezavi s členom 47, drugi odstavek, Listine Evropske unije o temeljnih 
pravicah
je treba razlagati tako, da
izvršitveni pravosodni organ, določen za sprejetje odločitve o predaji osebe, zoper 
katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, izvršitve tega naloga ne more zavrniti iz 
razloga, da obstaja nevarnost, da bo tej osebi po predaji odreditveni državi članici sodilo 
sodišče, ki za to ni pristojno, razen če,
– prvič, ta pravosodni organ razpolaga z objektivnimi, zanesljivimi, natančnimi in 
ustrezno posodobljenimi elementi, ki – ob upoštevanju zahteve po z zakonom 
ustanovljenem sodišču – kažejo na obstoj sistemskih ali splošnih pomanjkljivosti 
v delovanju sodnega sistema odreditvene države članice ali pomanjkljivosti, ki vplivajo 
na sodno varstvo objektivno določljive skupine oseb, v katero bi se zadevna oseba 
umestila, zaradi katerih zadevni pravni subjekti v tej državi članici na splošno ne bi 
imeli učinkovitega pravnega sredstva, ki bi omogočilo nadzor nad pristojnostjo 
kazenskega sodišča, ki jim bo sodilo, in
– drugič, navedeni pravosodni organ ugotovi, da v posebnih okoliščinah obravnavane 
zadeve obstajajo resni in utemeljeni razlogi za prepričanje, da sodišče, ki bo verjetno 
vodilo postopek zoper osebo, zoper katero je bil izdan ta evropski nalog za prijetje, 
v odreditveni državi članici – zlasti ob upoštevanju elementov, ki jih je predložila ta 
oseba in ki se nanašajo na njene osebne okoliščine, na naravo kaznivega dejanja, 
zaradi katerega je kazensko preganjana, na dejanski okvir, v katerega se umešča 
navedeni evropski nalog za prijetje, ali na katero koli drugo upoštevno okoliščino – za 
to očitno ni pristojno.
Okoliščina, da je zadevna oseba pred sodišči odreditvene države članice lahko 
uveljavljala svoje temeljne pravice, da bi izpodbijala pristojnost odreditvenega 
ECLI:EU:C:2023:57                                                                                                                 25SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI
pravosodnega organa in evropski nalog za prijetje, ki je bil izdan zoper njo, v zvezi s tem 
ni odločilna.
4.Člen 1(3) Okvirnega sklepa 2002/584, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 
2009/299, v povezavi s členom 47, drugi odstavek, Listine o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da
v položaju, v katerem oseba, zoper katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, trdi, da 
obstaja nevarnost, da ji bo po predaji odreditveni državi članici sodilo sodišče, ki za to ni 
pristojno, zavrnitev izvršitve tega evropskega naloga za prijetje s strani izvršitvenega 
pravosodnega organa ni mogoče utemeljiti zgolj s poročilom delovne skupine 
o samovoljnih pridržanjih, ki se ne nanaša neposredno na položaj te osebe, vendar 
lahko ta pravosodni organ tako poročilo upošteva poleg drugih elementov, da bi presodil 
o obstoju sistemskih ali splošnih pomanjkljivosti v delovanju sodnega sistema te države 
članice ali pomanjkljivosti, ki vplivajo na sodno varstvo objektivno določljive skupine 
oseb, v katero bi se navedena oseba umestila.
5.Člen 15(2) Okvirnega sklepa 2002/584, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 
2009/299,
je treba razlagati tako, da
nasprotuje temu, da izvršitveni pravosodni organ zavrne izvršitev evropskega naloga za 
prijetje iz razloga, da za osebo, zoper katero je bil ta nalog izdan, obstaja nevarnost, da ji 
bo po predaji odreditveni državi članici sodilo sodišče, ki za to ni pristojno, ne da bi prej 
od odreditvenega pravosodnega organa zahteval dodatne informacije.
6.Okvirni sklep 2002/584, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299,
je treba razlagati tako, da
ne nasprotuje izdaji več zaporednih evropskih nalogov za prijetje zoper zahtevano 
osebo, da bi se zagotovilo, da bo država članica po tem, ko je zavrnila izvršitev prvega 
evropskega naloga za prijetje, izdanega zoper to osebo, to osebo predala, če izvršitev 
novega evropskega naloga za prijetje ne bi pomenila kršitve člena 1(3) Okvirnega sklepa 
2002/584, kakor je bil spremenjen, in če je izdaja zadnjenavedenega evropskega naloga 
za prijetje sorazmerna.
Podpisi
26                                                                                                                 ECLI:EU:C:2023:57SODBA Z DNE 31. 1. 2023 – ZADEVA C-158/21 
PUIG GORDI IN DRUGI