SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØEJA,

predstavljeni 6. decembra 2018 ( 1 )

Zadeva C‑396/17

Martin Leitner

proti

Landespolizeidirektion Tirol

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesverwaltungsgericht (zvezno upravno sodišče, Avstrija))

„Predhodno odločanje – Socialna politika – Direktiva 2000/78/ES – Prepoved diskriminacije na podlagi starosti – Nacionalni sistem plač in napredovanj uradnikov – Ureditev države članice, ki se šteje za diskriminatorno – Sprejetje nove ureditve za odpravo te diskriminacije – Podrobna pravila za prehod zadevnih oseb na novi sistem – Ohranitev različnega obravnavanja – Utemeljitev – Pravica do učinkovitega sodnega varstva – Pravica do nadomestila – Načelo primarnosti“

I. Uvod

1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesverwaltungsgericht (zvezno upravno sodišče, Avstrija), se nanaša na razlago členov 21 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) ter členov 1, 2, 6, 9, 16 in 17 Direktive 2000/78/ES o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu ( 2 ).

2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med uradnikom in avstrijsko upravo, v kateri je ta zaposlen, nanaša pa se na sklep, ki ga je ta uprava sprejela na podlagi zveznega sistema plač in napredovanj uradnikov, ki je bil v Avstriji sprejet v začetku leta 2015, da bi se na podlagi sodbe Schmitzer ( 3 ) odpravila diskriminacija na podlagi starosti.

3. Predložitveno sodišče Sodišče najprej v bistvu sprašuje, ali se s podrobnimi pravili za prehod že zaposlenih uradnikov s prejšnjega sistema plač in napredovanj na ta novi sistem ohranja diskriminacija na podlagi starosti, ki je prepovedana s pravom Unije, zlasti glede na člena 2 in 6 Direktive 2000/78 v povezavi s členom 21 Listine. Iz razlogov, ki jih bom predstavil v teh sklepnih predlogih, menim, da je tako.

4. Dalje, predložitveno sodišče s sklicevanjem na iste določbe in še na člen 47 Listine dvomi o skladnosti zadevne nacionalne ureditve s pravom Unije, saj po njegovem mnenju ta ureditev zadevno diskriminacijo odpravlja samo deklarativno in ne konkretno ter ne omogoča pravice do učinkovitega pravnega sredstva. Menim, da ti preudarki ne bi smeli vplivati na navedeni spor.

5. Nazadnje, to sodišče želi izvedeti, ali pravo Unije, natančneje člen 17 Direktive 2000/78 in člen 47 Listine, nasprotuje zadevni ureditvi. V primeru pritrdilnega odgovora sprašuje, ali načelo primarnosti prava Unije zahteva, da se določbe prejšnje ureditve, ki so bile razveljavljene retroaktivno, vseeno uporabljajo še naprej, da se odpravijo pomanjkljivosti nove ureditve. Menim, da bi bilo treba odgovor na ti vprašanji razdelati, pri čemer bi bilo treba izhajati predvsem iz člena 16 te direktive.

6. Naj poudarim, da je obravnavana zadeva tesno povezana z zadevo C‑24/17, Österreichischer Gewerkschaftsbund, ki je predmet ločenih sklepnih predlogov, vendar predstavljenih istega dne kot ti sklepni predlogi. ( 4 )

II. Pravni okvir

A. Pravo Unije

7. Člen 1 Direktive 2000/78 določa, da je njen „[n]amen […] opredeliti splošni okvir boja proti diskriminaciji zaradi […] starosti […] pri zaposlovanju in delu, zato da bi v državah članicah uresničevali načelo enakega obravnavanja“.

8. Člen 2 te direktive, naslovljen „Koncept diskriminacije“, v odstavku 1 določa „načelo enakega obravnavanja“, ki pomeni, da „ne obstaja nikakršna neposredna ali posredna diskriminacija zaradi katerega od razlogov iz člena 1“. V odstavku 2(a) določa, da „se šteje, da gre za neposredno diskriminacijo, kadar je, je bila ali bi bila oseba obravnavana manj ugodno kakor neka druga v primerljivi situaciji zaradi katerega od razlogov iz člena 1“.

9. Člen 6 navedene direktive, naslovljen „Upravičenost različnega obravnavanja zaradi starosti“, v odstavku 1, prvi pododstavek, določa da „[n]e glede na člen 2(2) lahko države članice predvidijo, da različno obravnavanje zaradi starosti ne predstavlja diskriminacije, če ga v kontekstu nacionalnega prava objektivno in razumno utemeljujejo z legitimnim ciljem, vključno z legitimnimi cilji zaposlovalne politike, delovnega trga in poklicnega usposabljanja, in če so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni“. V drugem pododstavku je podrobno določeno, da je „[t]ako različno obravnavanje […] lahko med drugim […] z določitvijo minimalnih pogojev glede starosti, delovnih izkušenj ali delovne dobe glede dostopa do zaposlitve ali kakšnih ugodnosti, povezanih z zaposlenostjo […]“.

10. Člen 9 iste direktive, naslovljen „Pravno varstvo“, v odstavku 1 določa, da „[d]ržave članice zagotovijo, da so vsem osebam, ki menijo, da jim je bila storjena krivica, ker ni bilo uporabljeno načelo enakega obravnavanja, na voljo sodni in/ali upravni postopki, in, kjer države članice menijo, da je ustrezno, poravnalni postopki, tudi potem, ko se je razmerje, v katerem je domnevno prišlo do diskriminiranja, že končalo“.

11. Člen 16 Direktive 2000/78, naslovljen „Upoštevanje določb“, v točki (a) določa, da „[d]ržave članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da […] se odpravijo vsi zakoni in drugi predpisi, ki so v nasprotju z načelom enakega obravnavanja“.

12. Člen 17 te direktive, naslovljen „Sankcije“, določa, da „[d]ržave članice določijo predpise o sankcijah, ki se uporabljajo, če so kršene določbe domačega prava, sprejete na podlagi te direktive, in sprejmejo vse potrebne ukrepe, da zagotovijo njihovo izvajanje. Sankcije, med katerimi je lahko tudi plačilo odškodnine žrtvi, morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvrnilne […]“.

B. Avstrijsko pravo

1. GehG 2010

13. Razvrstitev uradnikov v plačne razrede in njihovo napredovanje, do katerega praviloma pride vsaki dve leti, ureja Gehaltsgesetz 1956 ( 5 ) (zakon o plačah iz leta 1956, v nadaljevanju: GehG 1956), ki je bil večkrat spremenjen, zlasti zaradi upoštevanja sodb Sodišča, izdanih v okviru sporov v zvezi z določbami avstrijskega prava na tem področju.

14. Po sodbi Hütter ( 6 ) je bil GehG 1956 spremenjen z zveznim zakonom, objavljenim 30. avgusta 2010 ( 7 ) (GehG 1956 v različici, ki izhaja iz tega zakona, v nadaljevanju: GehG 2010).

15. Člen 8(1) GehG 2010 je določal, da se „[n]apredovanje […] določi na podlagi referenčnega datuma“ in da je „[r]azen v primeru nasprotne določbe v tem členu […] doba, potrebna za napredovanje v drugi plačni razred posamezne zaposlitvene kategorije, pet let, za napredovanje v preostale plačne razrede pa dve leti“.

16. Člen 12(1) GehG 2010 je določal, da se „[r]eferenčni datum za napredovanje […] – ob upoštevanju omejitev iz odstavkov od 4 do 8 – izračuna tako, da se kot dobe pred začetkom zaposlitve upoštevajo obdobja po 30. juniju leta, v katerem je ali bi bilo dopolnjenih devet šolskih let po vključitvi v prvo stopnjo šolskega izobraževanja […]“.

2. Spremenjeni GehG

17. Po sodbi Schmitzer ( 8 ) je bila vsebina členov 8 in 12 GehG 1956 z retroaktivnim učinkom znova spremenjena na podlagi zveznega zakona, objavljenega 11. februarja 2015 ( 9 ) (GehG 1956 v različici, ki izhaja iz tega zakona, v nadaljevanju: GehG 2015).

18. Poleg tega je bil zaradi upoštevanja sodbe Verwaltungsgerichtshof (upravno sodišče, Avstrija) ( 10 ) GehG 1956 znova spremenjen z zveznim zakonom z dne 6. decembra 2016 ( 11 ) (v različici, ki izhaja iz tega zakona, v nadaljevanju: GehG 2016, in skupaj z GehG 2015: spremenjeni GehG) glede datuma začetka veljavnosti členov 8 in 12 GehG 2015.

19. Člen 8(1) GehG 2015 pod naslovom „Razvrstitev in napredovanje“ določa, da sta „[r]azvrstitev in napredovanje […] odvisn[a] od službene dobe“.

20. Člen 12 GehG 2015 pod naslovom „Službena doba (referenčna starost)“ določa: „1. Službena doba obsega delovno dobo, ki se upošteva pri napredovanju, in upoštevno preteklo delovno dobo. 2. Kot pretekla delovna doba, ki se prišteje k službeni dobi, se štejejo (1) obdobja v delovnem razmerju pri lokalni skupnosti ali zvezi občin v državi članici Evropskega gospodarskega prostora, Republiki Turčiji ali Švicarski konfederaciji; (2) obdobja v delovnem razmerju pri organu Evropske unije ali pri mednarodni organizaciji, katere članica je [Republika] Avstrija; (3) obdobja, v katerih je imela uradnica ali uradnik pravico do invalidskega dodatka na podlagi Heeresversorgungsgesetz (zakon o varstvu v vojski) […], ter (4) obdobja […] služenja vojaškega roka […], vojaškega usposabljanja […], civilnega služenja […], služenja obveznega vojaškega roka […]. 3. Poleg obdobij, navedenih v odstavku 2, se kot pretekla delovna doba upoštevajo še obdobja opravljanja upoštevne poklicne dejavnosti ali upoštevne prakse v upravi v obsegu največ deset let. […]“.

21. Člen 169c spremenjenega GehG pod naslovom „Prehod obstoječih delovnih razmerij“ v odstavkih od 1 do 9 določa: „1. Vsi uradniki, ki spadajo v zaposlitvene in plačne skupine, navedene v členu 169d, ki so 11. februarja 2015 v delovnem razmerju, se v skladu z naslednjimi določbami prerazvrstijo v plačni sistem, določen s tem zakonom, zgolj na podlagi njihovih dosedanjih plač. Uradniki se najprej na podlagi dosedanje plače razvrstijo v plačni razred novega plačnega sistema, v katerem se ohrani dosedanja plača. […] 2. Prerazvrstitev uradnikov v nov plačni sistem se izvede s pavšalno določitvijo njihove službene dobe. Pavšalna določitev je odvisna od prehodnega zneska. Prehodni znesek pomeni celotno plačo brez morebitnih izrednih napredovanj, na kateri je temeljil izračun mesečnega plačila uradnika za februar 2015 (prehodni mesec). […] 2a. Kot prehodni znesek se upošteva izhodiščna plača za tisti plačni razred, ki je dejansko veljal za izplačane zneske v prehodnem mesecu (razvrstitev glede na pisni obračun plače). Zakonitost zneskov se pri tem ne preizkuša, niti po temelju niti po višini. Popravek izplačanih zneskov se pri določitvi prehodnega zneska upošteva le, če (1) se na ta način popravijo dejanske napake, ki so nastale pri vnosu v sistem avtomatske obdelave podatkov in (2) napačen vnos očitno odstopa od nameravanega vnosa, kot izhaja iz dokumentacije, ki je v času vnosa že obstajala. […] 2c. Z odstavkoma 2a in 2 se v avstrijsko pravo prenašata člena 2 in 6 Direktive […] 2000/78 […] na področju prava zveznih javnih uslužbencev in deželnih vajencev v skladu z razlago […] v sodbi [Specht in drugi ( 12 )]. Podrobna pravila za prehod uradnikov, imenovanih pred začetkom veljavnosti zvezne plačne reforme iz leta 2015, so bila torej določena v novem plačnem sistemu in so določala, prvič, da se plačni razred, v katerega se ti odslej razvrstijo, določi zgolj na podlagi zneska osnovne plače, ki so jo prejemali na podlagi starega plačnega sistema, čeprav je ta temeljil na diskriminaciji zaradi starosti uradnika, in, drugič, da se nadaljnje napredovanje po novi plačni lestvici odslej določa izključno glede na delovne izkušnje, pridobljene po začetku veljavnosti plačne reforme iz leta 2015. 3. Službena doba prerazvrščenih uradnikov se določi kot obdobje, ki je potrebno za napredovanje iz prvega plačnega razreda (začetek prvega dne) v tisti plačni razred iste zaposlitvene kategorije, za katerega je v različici, veljavni 12. februarja 2015, glede na prehodni znesek navedena zneskovno naslednja nižja plača. Če je prehodni znesek enak najnižjemu znesku za plačni razred v isti zaposlitveni kategoriji, se uporabi ta plačni razred. Vsi primerjalni zneski se zaokrožijo na cele eure. […] 6. […] Če je nova plača uradnika nižja od prehodnega zneska, se mu izplača ohranitveni dodatek v višini zneskovne razlike, ki se upošteva pri izračunu pokojnine, in sicer kot dopolnilni dodatek […], dokler ne doseže plačnega razreda, ki je višji od prehodnega zneska. Pri primerjavi zneskov se upoštevajo morebitni dodatki za delovno dobo ali izredna napredovanja. […] 9. Da bi se ohranila pričakovanja, povezana s prihodnjim napredovanjem, izrednim napredovanjem ali dodatkom za delovno dobo iz prejšnjega plačnega sistema, je uradnik upravičen do ohranitvenega dodatka, ki se upošteva pri izračunu pokojnine, kot dopolnilnega dodatka […], takoj ko doseže prehodni plačni razred […].“

22. V skladu s členom 175(79), točka 3, GehG 2016, „[v] različici, ki izhaja iz zveznega zakona, objavljenega v BGBl. I, št. 32/2015, začnejo veljati […] [č]lena 8 in 12 skupaj s prepisi s 1. februarjem 1956; te določbe se v različicah, objavljenih pred 11. februarjem 2015, v sedanjih in prihodnjih postopkih ne uporabljajo več […]“.

III. Spor o glavni stvari, vprašanja za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem

23. Za Martina Leitnerja so se pravila prejšnjega avstrijskega sistema plač in napredovanj uradnikov uporabljala do februarja 2015, nato pa je bil prerazvrščen v okviru novega sistema, ki ga je takrat sprejel avstrijski zakonodajalec.

24. 27. januarja 2015 je pri Landespolizeidirektion Tirol (deželni policijski direktorat na Tirolskem, Avstrija, v nadaljevanju: deželni direktorat) zahteval novo določitev referenčnega datuma za napredovanje in umestitev v plačni razred ter morebitno naknadno izplačilo plač, ki so se mu dolgovale na podlagi izkušenj, ki jih je pridobil pred 18. letom starosti.

25. Deželni direktorat je 30. aprila 2015 zavrnil zahtevo M. Leitnerja kot nedopustno z obrazložitvijo, da je zakonodajalec z reformo GehG 1956 v začetku leta 2015 ( 13 ) razveljavil vse določbe v zvezi s prejšnjim referenčnim datumom za napredovanje, pri čemer je pojasnil, da se dotlej upoštevne določbe ne uporabljajo več retroaktivno niti v zvezi s tekočimi ali prihodnjimi postopki.

26. M. Leitner je vložil tožbo pri Bundesverwaltungsgericht (zvezno upravno sodišče), pri čemer je trdil, da ta zavrnilna odločba ni v skladu z določbami prava Unije v zvezi s prepovedjo diskriminacije, kot jih razlaga Sodišče. ( 14 ) To sodišče je 7. novembra 2016 izpodbijano odločbo razglasilo za nično in deželni direktorat pozvalo k vsebinski odločitvi o zadevni zahtevi.

27. Deželni direktorat je 9. januarja 2017 ponovno odločal o tej zahtevi in jo zavrnil z obrazložitvijo, da M. Leitner ne more uveljavljati pravic iz prejšnjega sistema plač in napredovanj, ker tega sistema po navedeni reformi ni mogoče uporabiti v nobenem postopku.

28. M. Leitner je 8. februarja 2017 pri istem sodišču vložil tožbo zoper to odločbo, da bi se njegova razvrstitev in plača, ki iz nje izhaja, določili v skladu z njegovo zahtevo z dne 27. januarja 2015.

29. V teh okoliščinah je Bundesverwaltungsgericht (zvezno upravno sodišče) s sklepom z dne 30. junija 2017, ki je na Sodišče prispel 3. julija 2017, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba pravo Unije, zlasti člene 1, 2 in 6 Direktive [2000/78] v povezavi s členom 21 Listine […], razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki zaradi odprave diskriminacije zaposlenih uradnikov vsebuje prehodne določbe o prerazporeditvi, v skladu s katerimi se prerazvrstitev iz dosedanjega dvoletnega sistema v nov (zaprt in za nove uradnike nediskriminatoren) dvoletni sistem izvede na podlagi ‚prehodnega zneska‘, ki je sicer izražen v denarju, vendar kljub temu ustreza določeni konkretno opredeljivi razvrstitvi, zaradi česar zaposleni uradniki v nezmanjšanem obsegu ostajajo še naprej diskriminirani zaradi starosti? 2. Ali je treba pravo Unije, zlasti člen 17 Direktive [2000/78] in člen 47 Listine […], razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki preprečuje, da bi se, v skladu z razlago členov 9 in 16 [te] [d]irektive […] v sodbi [Schmitzer ( 15 )], plačni položaj zaposlenih uradnikov s sklicevanjem na člen 2 Direktive 2000/78 določil pred prehodom v nov plačni sistem, tako da se ustrezne pravne podlage z začetkom veljavnosti njihovega zgodovinskega izvornega zakona razveljavijo z učinkom za nazaj, in zlasti ni mogoče upoštevati pretekle delovne dobe pred 18. rojstnim dnem? 3. Če je odgovor na [drugo] vprašanje […] pritrdilen: Ali prednostna uporaba prava Unije, kot izhaja iz sodbe [Mangold ( 16 )], zahteva, da se določbe, ki so bile razveljavljene z učinkom za nazaj, še naprej uporabljajo za zaposlene uradnike v trenutku pred prehodom, tako da se lahko ti uradniki z učinkom za nazaj nediskriminatorno razvrstijo v prejšnji sistem in se nato nediskriminatorno prerazvrstijo v nov plačni sistem? 4. Ali je treba pravo Unije, zlasti člene 1, 2 in 6 Direktive [2000/78] v povezavi s členoma 21 in 47 Listine […], razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki obstoječo diskriminacijo zaradi starosti (glede upoštevanja delovne dobe pred 18. letom starosti) odpravlja zgolj deklaratorno, tako da določa, da dejansko dosežene delovne dobe v času diskriminacije ni več mogoče šteti kot diskriminatorne z učinkom za nazaj, čeprav diskriminacija v nespremenjeni obliki dejansko učinkuje še naprej?“

30. Pisna stališča so Sodišču predložili M. Leitner, avstrijska vlada in Komisija.

31. Sodišče je z dopisi z dne 14. junija 2018 poslalo zahtevo po pojasnilih, na katero je predložitveno sodišče odgovorilo, in postavilo vprašanje za pisni odgovor, na katero so M. Leitner, avstrijska vlada in Komisija tudi odgovorili.

32. Na obravnavi 12. septembra 2018 so te stranke in zainteresirane strani predstavile ustna stališča.

IV. Analiza

A. Uvodne ugotovitve

33. Ta zadeva se nanaša na novo avstrijsko ureditev v zvezi s podrobnimi pravili, na podlagi katerih se izkušnje, pridobljene pred sklenitvijo delovnega razmerja, upoštevajo pri razvrstitvi uradnikov v plačne razrede in njihovem napredovanju. Ta plačni sistem, ki izhaja iz reforme GehG iz leta 1956, do katere je prišlo v začetku leta 2015, je podoben tistemu, ki je bil sočasno uveden za pogodbene uslužbence v javni upravi. ( 17 )

34. V skladu s tem novim sistemom razvrstitev uradnika na plačno lestvico in njegovo poznejše napredovanje po plačnih razredih nista več odvisna od „referenčnega datuma“ kot fiktivnega izhodišča, temveč od službene dobe. ( 18 ) Pri izračunu službene dobe se poleg trajanja obstoječega delovnega razmerja upoštevajo tudi delovne dobe pred nastopom funkcije, če se te delovne dobe izrecno štejejo za upoštevne, in sicer različno glede na vrsto delodajalca, tj. v celoti, če so bile te delovne dobe dopolnjene pri določenih javnih subjektih, v drugih primerih pa skupno samo največ deset let. ( 19 )

35. Prehod uradnikov, ki so bili v delovnem razmerju ( 20 ) ob začetku veljavnosti reforme, ki se uporablja retroaktivno ( 21 ), na novi plačni sistem se izvede s prerazvrstitvijo, ki shematsko poteka tako. ( 22 ) Najprej se vsi zadevni uradniki razvrstijo v plačni razred tega novega sistema na podlagi preteklih plač. Nato se pavšalno določi njihova službena doba, in sicer glede na „prehodni znesek“ za plačni razred, na podlagi katerega je bila dejansko določena plača, ki jo je delodajalec izplačal za februar 2015, tako imenovani „prehodni mesec“, pri čemer je pojasnjeno, da se lahko zakonitost te plače preizkusi samo v primeru vsebinskih in očitnih napak. ( 23 )

36. Z vprašanji, ki jih je postavilo Bundesverwaltungsgericht (zvezno upravno sodišče), je Sodišče v bistvu pozvano, naj ugotovi, ali se z zadevno novo ureditvijo ohranja diskriminacija na podlagi starosti, ki je v nasprotju s pravom Unije in na katero je bilo opozorjeno v sodbi Schmitzer ( 24 ), kot trdi M. Leitner, ali pa to ne drži, kot trdi tožena stranka v glavni stvari. V obrazložitvi predloga za sprejetje predhodne odločbe to sodišče pojasnjuje, da mnenja, ki so jih v zvezi s tem podala avstrijska višja sodišča, niso enotna. ( 25 )

37. Predložitveno sodišče se najprej sprašuje o združljivosti podrobnih pravil za prehod uradnikov s prejšnjega avstrijskega sistema plač in napredovanj na novi sistem s pravom Unije, po eni strani glede, natančneje, izbranega postopka „prehodnega zneska“ in po drugi strani glede popolnoma deklarativne narave odprave diskriminacije (oddelek B). Dalje se sprašuje, prvič, ali je v nasprotju s pravom Unije, zlasti s členom 17 Direktive 2000/78 in členom 47 Listine, da se uradniki ne morejo sklicevati na to direktivo pri določitvi „prehodnega zneska“, in drugič, če je odgovor pritrdilen, ali načelo primarnosti prava Unije zahteva, da je treba za nediskriminatoren prehod na novi sistem uporabiti razveljavljeni sistem (oddelek C).

B. Podrobna pravila za prehod uradnikov s prejšnjega sistema plač in napredovanj na novi sistem (prvo in četrto vprašanje)

38. Glede na skupne točke med prvim in četrtim vprašanjem, ki ju je postavilo predložitveno sodišče, ju je po mojem mnenju treba preučiti skupaj, čeprav se mi zdita nujna ločena odgovora.

1. Nadaljevanje diskriminacije, ki jo povzroča uporabljeni sistem prehoda (prvo vprašanje)

39. Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba pravo Unije, zlasti člene 1, 2 in 6 Direktive 2000/78 v povezavi s členom 21 Listine, razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se diskriminatoren plačni sistem nadomesti z novim sistemom, če se prehod vseh že zaposlenih uradnikov na novi sistem ( 26 ) izvede tako, da je prva razvrstitev v novi sistem odvisna od plače, izplačane za določen mesec, ki je bila izračunana po prejšnjem sistemu. ( 27 ) Najprej moram navesti, da glede na zadnji del vprašanja ( 28 ) to sodišče izrecno navaja, da a priori meni, da se z zadevnim sistemom ohranja prejšnja diskriminacija. ( 29 )

40. M. Leitner v zvezi s tem navaja, da je, ker ureditev, ki je predmet spora o glavni stvari, določa, da prerazvrstitev že zaposlenih uradnikov temelji na plači, izplačani februarja 2015, ki je bila določena diskriminatorno, diskriminacija na podlagi starosti, ki izhaja iz prejšnjega plačnega sistema, zaradi te povezave ohranjena ( 30 ) in da razlogi, navedeni za utemeljitev te ureditve, niso v skladu s pravom Unije. Avstrijska vlada ne zanika, da se lahko učinki diskriminacije, uvedene s prejšnjim sistemom, tako nadaljujejo, vendar trdi, da so podrobna pravila za prehod navedenih uradnikov na novi plačni sistem ne samo upravičena z legitimnimi cilji, ampak tudi ustrezna in nujna za dosego teh ciljev. Nasprotno pa Komisija meni, da taka ureditev ni združljiva z zahtevami, ki izhajajo iz členov 2 in 6 Direktive 2000/78, ker se z njo ohranja različno obravnavanje na podlagi starosti, ki ni ustrezno utemeljeno. Tudi jaz tako mislim, in sicer iz naslednjih razlogov.

41. Najprej, glede določb, na katere se nanaša to vprašanje za predhodno odločanje, naj navedem, da je načelo prepovedi diskriminacije na podlagi starosti hkrati določeno v členu 21 Listine in konkretizirano z Direktivo 2000/78, da pa je treba to vprašanje v okviru spora, kakršen je ta o glavni stvari, preučiti z vidika navedene direktive, saj zadevni nacionalni ukrepi spadajo na njeno področje uporabe. ( 31 ) Ker poleg tega niti predmet Direktive 2000/78 niti dejavniki diskriminacije, ki jih ta direktiva prepoveduje, kot so opredeljeni v njenem členu 1, niso neposredno obravnavani v tej zadevi, se mi ne zdi nujno, da se Sodišče loti razlage te določbe.

42. Dalje, glede očitkov, izraženih v zvezi z nacionalno ureditvijo, obravnavano v glavni stvari, se mi zdi, da se ta ureditev izpodbija z vidika podrobnih pravil, v skladu s katerimi se izvede prehod uradnikov, ki so bili ob sprejetju reforme iz leta 2015 v delovnem razmerju, s prejšnjega plačnega sistema, ki se šteje za diskriminatoren ( 32 ), na novi sistem. Povedano drugače, najprej je treba ugotoviti, ali se z zadevnimi določbami lahko ohranja diskriminacija na podlagi starosti, ki je izhajala iz prejšnjega sistema, in šele nato preučiti, ali so te določbe objektivno in razumno upravičene, tako da zanje ne velja prepoved iz Direktive 2000/78.

43. Prvič, glede obstoja diskriminacije na podlagi starosti moram opozoriti, da se v skladu s členom 2(2)(a) Direktive 2000/78 šteje, da gre za neposredno diskriminacijo, kadar je, je bila ali bi bila oseba obravnavana manj ugodno kot neka druga v primerljivi situaciji, zlasti na podlagi starosti.

44. Poleg tega naj spomnim, da je Sodišče v sodbi Schmitzer ( 33 ), ki je bila razlog za obravnavano reformo ( 34 ), menilo, da je avstrijska ureditev pred to reformo vsebovala različno obravnavanje na podlagi starosti v smislu te določbe in da to različno obravnavanje ni bilo ustrezno upravičeno z legitimnimi cilji, tako da je zanj veljala prepoved iz navedenega člena 2(2)(a).

45. Poleg tega je Sodišče večkrat odločilo, da kadar je prerazvrstitev ene kategorije oseb v nov plačni sistem odvisna izključno od parametra, povezanega s starostjo, ki izhaja iz prejšnjega sistema, se lahko različno obravnavanje na podlagi starosti s takimi nacionalnimi določbami ohrani tudi v novem sistemu. ( 35 )

46. V obravnavani zadevi člen 169c spremenjenega GehG določa, da se uradniki, ki so v delovnem razmerju, prerazvrstijo „zgolj na podlagi njihovih dosedanjih plač“, ( 36 ) ki so prav tako temeljile na starosti. Tako se s temi določbami ohranja diskriminatoren položaj, v katerem uradniki, ki so bili po prejšnjem sistemu v slabšem položaju, prejemajo nižjo plačo kot drugi uradniki, čeprav so njihovi položaji primerljivi, in to izključno zaradi njihove starosti ob dopolnitvi pretekle delovne dobe, ki jo je treba upoštevati.

47. Predložitveno sodišče meni podobno. Avstrijska vlada s sklicevanjem na zgoraj navedeno sodno prakso Sodišča sicer priznava, da se s temi določbami novega plačnega sistema lahko podaljšujejo diskriminatorni učinki prejšnjega sistema. ( 37 ) Poleg tega Komisija poudarja, da je iz nacionalnega pripravljalnega gradiva razvidno, da se je avstrijski zakonodajalec popolnoma namerno odločil za metodo, ki ima take posledice. ( 38 )

48. Zato po mojem mnenju ni mogoče zanikati, da se z ureditvijo, kakršna je obravnavana, ohranja diskriminatoren položaj, in sicer različno obravnavanje, ki neposredno temelji na starosti v smislu člena 2(2)(a) Direktive 2000/78 in ga je Sodišče ugotovilo v sodbi Schmitzer ( 39 ). Primeri diskriminacije, ki so obstajali pred zadevno reformo, naj bi se torej nadaljevali, in to ne samo začasno, ampak trajno oziroma dokončno. ( 40 )

49. Drugič, glede morebitne utemeljitve različnega obravnavanja, ki se tako nadaljuje, je treba opozoriti, da člen 6 Direktive 2000/78 omogoča zavrnitev označitve za neposredno diskriminacijo v smislu člena 2 in torej prepovedi, ki iz tega izhaja, če je to različno obravnavanje na podlagi starosti „v kontekstu nacionalnega prava objektivno in razumno utemelj[eno] z legitimnim ciljem“, kot so cilji, našteti v tem členu 6 ( 41 ), in če „so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni“.

50. Čeprav mora v skladu z ustaljeno sodno prakso v okviru postopka predhodnega odločanja na koncu nacionalno sodišče, ki je edino pristojno za presojo dejstev, odločiti, ali in koliko je notranja ureditev, obravnavana v zadevi v glavni stvari, v skladu s temi zahtevami, je Sodišče, ki mora nacionalnemu sodišču dati koristne odgovore, pristojno za dajanje napotkov, na podlagi spisa zadeve v glavni stvari in stališč, ki so mu bila predložena, tako da lahko predložitveno sodišče razsodi v sporu, ki mu je bil predložen. ( 42 )

51. V zvezi s cilji, ki lahko upravičijo vsebino zadevne ureditve, predložitveno sodišče ( 43 ) in avstrijska vlada navajata, da je bil namen podrobnih prehodnih pravil, ki so se uporabila med reformo iz leta 2015, prvič, preprečiti prevelike težave, ki bi jih povzročila posamična določitev za vsakega od številnih zadevnih uradnikov, ( 44 ) drugič, ohraniti stroškovno nevtralnost postopka za državo in nazadnje, preprečiti velika znižanja ravni plač za te uradnike.

52. Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da z razlogi, povezanimi z morebitnimi upravnimi težavami in povečanjem finančnih bremen, načeloma ni mogoče upravičiti neizpolnitve obveznosti, ki izhajajo iz prepovedi diskriminacije na podlagi starosti, določene z Direktivo 2000/78. Vendar se je Sodišče strinjalo, da pa ni mogoče zahtevati, da se za posamično določitev prejšnjih obdobij dela posamično preverja vsak posamičen primer, saj mora upravljanje zadevne ureditve ostati ustrezno s tehničnega in ekonomskega vidika. ( 45 )

53. Poleg tega ni sporno, da izrecno izražena želja avstrijskega zakonodajalca ( 46 ), da določeni kategoriji oseb zagotovi prehod na novi plačni sistem brez finančnih izgub, torej ob spoštovanju pridobljenih pravic in varstva legitimnih pričakovanj teh oseb, pomeni legitimen cilj zaposlovalne politike in politike trga dela ( 47 ), ki lahko v prehodnem obdobju upraviči ohranitev prejšnjih plač in posledično diskriminatornega sistema na podlagi starosti ( 48 ).

54. Če se z zadevno nacionalno ureditvijo dejansko uresničuje legitimni cilj v smislu člena 6 Direktive 2000/78, je treba nato preučiti, ali so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni za njegovo dosego v skladu s to določbo.

55. Glede primernosti takih določb, podobno kot predložitveno sodišče in Komisija močno dvomim, da se sporni element reforme iz leta 2015, in sicer prerazvrstitev vseh zaposlenih uradnikov „zgolj na podlagi njihovih dosedanjih plač“ ( 49 ), lahko šteje kot primeren za dosego cilja varstva pridobljenih pravic in legitimnih pričakovanj vseh oseb, ki jih ta mehanizem zadeva.

56. Iz navedb predložitvenega sodišča namreč izhaja, da je avstrijski zakonodajalec sprejel različne ukrepe, katerih cilj je bil preprečiti, da bi vse te osebe, naj so bile po prejšnjem sistemu v boljšem položaju ali ne, zaradi navedene reforme izgubile velik del plače. ( 50 ) Že na podlagi dejstva, da je bilo treba take prehodne ukrepe sprejeti za dopolnitev zadevnega mehanizma, temelječega na preteklih plačah, je mogoče sklepati, da ta mehanizem kot tak in torej sam po sebi ne more ohraniti pridobljenih pravic in legitimnih pričakovanj zadevnih oseb.

57. Poleg tega, glede nujnosti določb, kakršne so te v postopku v glavni stvari, menim, da mehanizem, sprejet leta 2015, presega tisto, kar je nujno za dosego zgoraj navedenega cilja. Kot navaja Komisija ( 51 ) in kljub nasprotnemu mnenju avstrijske vlade, bi se lahko izvedle druge vrste ukrepov, manj škodljive za osebe, ki so bile po prejšnjem sistemu v slabšem položaju ( 52 ), da bi ohranili pridobljene pravice in legitimna pričakovanja zadevnih uradnikov ( 53 ), ne da bi po mojem mnenju upravljanje nove ureditve postalo manj ustrezno s tehničnega in ekonomskega vidika. ( 54 )

58. Ta navedba je po mojem mnenju potrebna predvsem glede na neomejeno trajanje novega mehanizma, ki ne dovoljuje postopnega zbliževanja med obravnavanjem uradnikov, ki so bili po prejšnjem sistemu v slabšem položaju, in obravnavanjem uradnikov v boljšem položaju, tako da so prvi srednje- ali kratkoročno, vsekakor pa za predvidljivo obdobje, upravičeni do razlike v ugodnostih, dodeljenih zadnjim. ( 55 )

59. V zvezi s tem naj opozorim, da je Sodišče že razsodilo, da zadevni cilj ne upravičuje ukrepa, s katerim se tako kot v obravnavani zadevi dokončno ohranja različno obravnavanje na podlagi starosti, ki naj bi bilo z reformo diskriminatornega sistema odpravljeno. Tak ukrep, čeprav primeren za zagotavljanje varstva pridobljenih pravic in zaupanja v pravo uradnikov, postavljenih v boljši položaj po prejšnjem sistemu, ni primeren za vzpostavitev nediskriminatornega sistema za uradnike, postavljene v slabši položaj po tem prejšnjem sistemu. ( 56 )

60. Nazadnje naj pojasnim, da trditev avstrijske vlade, da je Gewerkschaft Öffentlicher Dienst (sindikat javnih uslužbencev, Avstrija) soglašal s podrobnimi pravili zadevne reforme, ne more omajati zgornje analize. Tako kot države članice morajo namreč tudi socialni partnerji delovati ob spoštovanju obveznosti, ki izhajajo iz Direktive 2000/78, ( 57 ) čeprav imajo lahko ti osrednjo vlogo pri pripravi nekaterih predpisov. ( 58 )

61. Zato menim, da kljub širokemu polju proste presoje, ki ga imajo države članice in socialni partnerji ne le pri odločitvi glede uresničevanja določenega cilja na področju socialne politike in zaposlovanja, temveč tudi pri opredelitvi ukrepov, s katerimi se ta cilj lahko uresniči, ( 59 ) avstrijski zakonodajalec ni mogel razumno šteti, da je sprejetje nacionalnih določb, kot je člen 169c spremenjenega GehG, primerno in nujno.

62. Glede na vse te preudarke menim, da je treba člena 2 in 6 Direktive 2000/78 razlagati tako, da nasprotujeta podrobnim pravilom za prehod zaposlenih uradnikov s prejšnjega diskriminatornega plačnega sistema na nov sistem, kakršna so pravila, ki jih določa nacionalna ureditev, obravnavana v postopku v glavni stvari.

2. Vpliv navedb nacionalnega zakonodajalca in pravica do učinkovitega sodnega varstva (četrto vprašanje)

63. Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem za predhodno odločanje Sodišče poziva, naj odloči, ali členi 1, 2 in 6 Direktive 2000/78 v povezavi s členom 21 Listine, določbe, ki so vse navedene že v prvem vprašanju, in v povezavi s členom 47 Listine, določbo, ki je navedena tudi drugje ( 60 ), nasprotujejo upoštevanju brezpogojnih navedb nacionalnega zakonodajalca, da se bo z zadevno reformo ustrezno končala diskriminacija, ki jo je povzročal sistem, ki se je uporabljal pred tem. Iz obrazložitve predložitvene odločbe izhaja, da je navedeni člen 47 omenjen zato, da bi Sodišče poleg tega ugotovilo, ali je zakonodajalec ob sprejetju te reforme kršil pravico do učinkovitega sodnega varstva, ki je določena v navedenem členu.

64. Najprej naj pojasnim, da se bom v teh sklepnih predlogih osredotočil na razlago člena 47 Listine, in sicer ob upoštevanju zgornjih preudarkov ( 61 ) v zvezi z drugimi določbami, navedenimi v tem vprašanju, v povezavi s tem členom.

65. Pred tem naj v zvezi s pravno vrednostjo, ki jo je treba pripisati dejstvu, da je avstrijski zakonodajalec „deklarativno“ zatrdil, da je odpravil diskriminacijo na podlagi starosti, opozorim, da predložitveno sodišče navaja, da se z izbranim modelom ta diskriminacija ne odpravlja z ukrepi, ki bi omogočili njeno konkretno odpravo, temveč se to poskuša storiti retroaktivno zgolj na podlagi izjav, ( 62 ) ki naj bi bile ovržene s primerjavo med prejšnjim in novim sistemom, ki naj bi pokazala, da prerazvrstitev pomeni „vzporedno premestitev“ zadevne diskriminacije s prejšnjega na novi sistem.

66. M. Leitner ni predložil posebnih stališč v zvezi z vprašanjem, ali je glede na zgoraj navedene določbe prava Unije dopustno, da je v nacionalni ureditvi zgolj navedeno, da se z njo odpravlja prepovedana diskriminacija, ki pa v praksi ostaja nespremenjena.

67. Avstrijska vlada navaja, da odločilno vprašanje ni, ali je diskriminacija odpravljena – domnevno – zgolj deklarativno, temveč ali so veljavne nacionalne določbe v skladu s pravom Unije, kar je obravnavano v okviru prejšnjih vprašanj za predhodno odločanje. Podobno tudi Komisija meni, da navedbe, zapisane v nacionalni zakonodaji, kot so tiste, na katere opozarja predložitveno sodišče, v ničemer ne spreminjajo dejstva, da je treba preveriti, ali se ta zakonodaja dejansko uporablja v skladu s pravom Unije.

68. Z njunim stališčem se v bistvu strinjam, saj je naloga Sodišča, da v okviru postopka predhodnega odločanja zagotovi vse elemente razlage prava Unije, na podlagi katerih lahko predložitveno sodišče samo presoja skladnost nacionalne ureditve z določbami prava Unije, med katerimi so določbe Listine, ( 63 ) in to po mojem mnenju ne glede na morebitne navedbe nacionalnega zakonodajalca glede te skladnosti.

69. Glede morebitne nezdružljivosti s členom 47 Listine ( 64 ) predložitveno sodišče navaja, da je lahko v skladu z novim sistemom plač in napredovanj uradnikov „prehodni znesek“, določen po prejšnjem sistemu, le predmet omejenega nadzora. ( 65 ) Sprašuje se, ali te nacionalne določbe odvzemajo učinek vsakemu pravnemu sredstvu, ki temelji na nepravilni razvrstitvi, za katero bi se izkazalo, da ni samo posledica napake pri vnosu. ( 66 )

70. M. Leitner trdi, da so s členom 47 Listine prepovedane določbe, kakršne so določbe zadevne reforme, v skladu s katerimi prejšnjega sistema plač in napredovanj, ki se šteje za diskriminatoren, ni več mogoče uporabiti v nobenem, niti tekočem niti prihodnjem postopku. ( 67 ) Komisija se o tem vprašanju ni izrekla. Nasprotno pa avstrijska vlada trdi, da take nacionalne določbe izpolnjujejo zahteve iz navedenega člena 47. Tudi jaz tako mislim, in sicer iz naslednjih razlogov.

71. Najprej menim, da ni sporno, da se ta zadeva nanaša na položaj, v katerem je država članica izvajala pravo Unije v smislu člena 51(1) Listine, tako da je moral zvezni zakonodajalec upoštevati temeljne pravice, zagotovljene v členu 47 Listine, natančneje pravico posameznikov do učinkovitega sodnega varstva pravic, ki so jim dodeljene s pravom Unije. ( 68 ) Naj navedem, da je tako varstvo poleg tega izrecno določeno tudi z Direktivo 2000/78 ( 69 ), katere prenos je bil jasno predviden z ureditvijo, obravnavano v tej zadevi ( 70 ).

72. Poleg tega naj opozorim, da ima vsaka država članica na tem področju določeno avtonomijo, ki ji omogoča, da opredeli postopkovna pravila sodnih postopkov, namenjenih zagotovitvi varstva pravic, ki jih imajo posamezniki na podlagi prava Unije, če ta pravila upoštevajo dve omejitvi, določeni z ustaljeno sodno prakso Sodišča, in sicer načelo enakovrednosti in načelo učinkovitosti. ( 71 ) Kot je bilo že poudarjeno, so zahteve, ki izhajajo iz člena 47 Listine in jih je lahko opredelilo Sodišče, predpisane in odvisne od številnih dejavnikov, zlasti pa se zdi, da pravica do učinkovitega pravnega sredstva ne pomeni, da lahko pristojna nacionalna sodišča nujno v vseh okoliščinah spremenijo izpodbijane odločbe v zvezi z vsemi elementi, na katerih te odločbe temeljijo. ( 72 )

73. Poleg tega je treba zaradi povezav med členom 47, prvi odstavek, Listine in členom 13 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin ( 73 ) upoštevati sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice v zvezi z zadnjenavedeno določbo. ( 74 ) Iz te sodne prakse pa izhaja, da mora pravica do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem posameznikom omogočiti, da se pred njim sklicujejo na pravice in svoboščine, določene z navedeno konvencijo, pri čemer je pojasnjeno, da je s to pravico državam naložena obveznost, katere obseg se spreminja glede na naravo očitka tožeče stranke, in da učinkovitost pravnega sredstva ni odvisna od gotovosti ugodnega izida za zadevno osebo. ( 75 )

74. V obravnavani zadevi naj navedem, da je v okviru novega avstrijskega sistema plač in napredovanj obseg materialnopravnega nadzora, ki ga lahko pristojna nacionalna sodišča izvajajo v zvezi s „prehodnim zneskom“, od katerega je odvisna prerazvrstitev zadevnih uradnikov, ( 76 ) zmanjšan ( 77 ). Nadzor se namreč lahko nanaša izključno na nepravilnosti, ki so posledica napak pri vnosu zadevnih podatkov, ( 78 ) in ne na morebitno nepravilnost pri izračunu plače, na kateri temelji navedeni znesek, tj. izračunu po prejšnjem plačnem sistemu.

75. Kot pa navaja avstrijska vlada, imajo vse osebe, ki jih je prizadela sporna reforma – in sicer že zaposleni uradniki, ki so bili po prejšnjem sistemu v boljšem ali slabšem položaju – na voljo pravna sredstva, na podlagi katerih lahko preizkusijo zakonitost sistema, po katerem je bil izveden njihov prehod na novi sistem plač in napredovanj. ( 79 ) Ta sodni nadzor nad veljavnostjo zadevnih predpisov se lahko izvede zlasti z vidika zahtev prava Unije, tako da bi se lahko razkrila morebitna nezdružljivost reforme s temi zahtevami. Sicer pa obstoj in učinkovitost teh pravnih sredstev razkriva tožba, vložena v postopku v glavni stvari, ki je privedel do tega predloga za sprejetje predhodne odločbe. Zadevne osebe imajo torej možnost, da se obrnejo na avstrijska sodišča in pred njimi uveljavljajo pravice, ki jih imajo na podlagi prava Unije, pod pogoji, ki so po mojem mnenju združljivi z zgoraj navedeno vsebino temeljne pravice do učinkovitega pravnega sredstva v smislu člena 47 Listine in, natančneje, omogočajo upoštevanje obveznosti, ki izhajajo iz Direktive 2000/78.

76. Posledično predlagam, naj se na četrto postavljeno vprašanje odgovori, da je treba člen 47 Listine razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalnim določbam, kakršne so določbe, na katere se nanaša to vprašanje.

C. Morebitna nezdružljivost s členom 17 Direktive 2000/78 in njene morebitne posledice glede na načelo primarnosti prava Unije (drugo in tretje vprašanje)

77. Ob upoštevanju korelacije, ki jo je predložitveno sodišče vzpostavilo med drugim in tretjim vprašanjem, ki ju je predložilo Sodišču, menim, da je treba na ti vprašanji odgovoriti skupaj.

1. Vpliv člena 17 Direktive 2000/78 (drugo vprašanje)

78. Sodišče je z drugim vprašanjem pozvano, naj ugotovi predvsem, ali je treba „člen 17 Direktive 2000/78 in člen 47 Listine“ ( 80 ) razlagati tako, da nasprotujeta ureditvi, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari.

79. Natančneje, predložitveno sodišče Sodišče sprašuje, ali je glede na obe zgoraj navedeni določbi dopustno, da nacionalna ureditev že zaposlenim uradnikom onemogoča sklicevanje na člen 2 te direktive v povezavi s členoma 9 in 16 v skladu s sodbo Schmitzer ( 81 ), da bi se „plačni položaj zaposlenih uradnikov s sklicevanjem na [navedeni člen 2] določil pred prehodom v nov plačni sistem“, saj ta ureditev določa, da se določbe prejšnjega sistema retroaktivno ne uporabljajo več.

80. Čeprav v predložitveni odločbi to ni izrecno navedeno, se mi zdi logično sklepati, da bi bilo treba problematiko, na katero je opozorjeno s tem vprašanjem, obravnavati izključno v primeru, če bi Sodišče v odgovor na prvo vprašanje za predhodno odločanje razsodilo, kot predlagam, da zadevna ureditev ni v skladu z zahtevami, ki izhajajo iz členov 2 in 6 Direktive 2000/78.

81. Glede razlage člena 47 Listine, zahtevane v teh sklepnih predlogih, napotujem na preudarke, ki sem jih tej problematiki namenil v okviru odgovora na četrto vprašanje, ( 82 ) ki se prav tako nanaša na ta člen 47, vendar temelji na ugotovitvah, ki so po mojem mnenju jasnejše in ustreznejše od tistih v zvezi z obravnavanim vprašanjem, saj to zadeva predvsem zgoraj navedene določbe Direktive 2000/78.

82. Glede razlage člena 17 Direktive 2000/78 iz obrazložitve odločbe predložitvenega sodišča po mojem mnenju izhaja, da to v bistvu sprašuje, ali ta člen nalaga ali ne dodelitev finančnega nadomestila ( 83 ) že zaposlenim uradnikom, ki so bili po prejšnjem sistemu plač in napredovanj diskriminirani na podlagi starosti, glede na prejšnje sodbe Sodišča ( 84 ). To sodišče v odgovor na zahtevo po pojasnilih podrobno navaja, da na podlagi sodbe Schmitzer ( 85 ) sklepa, da mora tak uradnik „imeti možnost, da s sklicevanjem na člen 2 te direktive izpodbija diskriminatorni učinek ureditve, da bi se ta odpravil, neodvisno od tega, ali se mu iz tega naslova za nazaj dolguje finančno nadomestilo“. Dodaja še, da se mu zdi, da avstrijski zakonodajalec ni zadostno upošteval zahtev navedenega člena 17, ker se je odločil za ukrepe, ki zadevajo samo stroškovno nevtralnost, niso pa primerni za učinkovito odpravo diskriminacije na podlagi starosti.

83. M. Leitner – ne da bi se izrecno skliceval na člen 17 Direktive 2000/78 – trdi, da bi morale osebe, ki so v slabšem položaju, dokler se pravo Unije ne začne izvajati pravilno, uživati enake ugodnosti kot osebe, ki so v boljšem položaju. Nasprotno pa avstrijska vlada trdi, da je avstrijski zakonodajalec s sprejetjem reforme, obravnavane v postopku v glavni stvari, izpolnil obveznosti, ki izhajajo iz člena 16 Direktive 2000/78. Komisija pa – potem ko se je v svojih stališčih sklicevala posebej na člen 17 te direktive in menila, da bi bilo v obravnavani zadevi lahko potrebno finančno nadomestilo – nazadnje predlaga, naj se odgovori, da je treba, ker sistem ni v skladu s to direktivo, uradnikom, postavljenim v slabši položaj po prejšnjem sistemu, priznati enake ugodnosti, kot so tiste, do katerih so lahko bili upravičeni uradniki, postavljeni v boljši položaj po tem sistemu, tako glede upoštevanja delovne dobe, dopolnjene pred 18. letom starosti, kot glede napredovanja v plačni lestvici.

84. Čeprav je moje mnenje v bistvu podobno končnemu predlogu Komisije, menim, da člen 17 Direktive 2000/78, ki je omenjen v tem vprašanju za prehodno odločanje, v povezavi z drugimi določbami te direktive, ni ustrezna pravna podlaga za odločitev o tem, ali je nujno ali ne, da se diskriminiranim osebam v takih okoliščinah dodeli finančno nadomestilo. ( 86 )

85. Navesti moram namreč, da ta člen 17, ki se nanaša na sankcije, ki jih morajo države članice naložiti kršiteljem v primeru kršitve nacionalnih določb, sprejetih za prenos te direktive, ( 87 ) ne zajema obravnavanega primera, v katerem gre za vprašanje, kako mora država članica po potrebi odpraviti ( 88 ) diskriminacijo, ki ni posledica kršitve teh nacionalnih določb, ki bi jo bilo treba primerno sankcionirati, ( 89 ) temveč dejstva, da se s temi nacionalnimi določbami ne upoštevajo zahteve prava Unije.

86. V tem primeru se mi zdi ustrezneje sklicevati se na določbe člena 16 Direktive 2000/78, ki se nanaša na obveznost držav članic, da spremenijo svoje nacionalne predpise, da jih uskladijo z načelom prepovedi diskriminacije, kot je to večkrat storilo Sodišče, med drugim nedavno v podobnih okoliščinah prenovitve nacionalnih plačnih sistemov zaradi diskriminacije. ( 90 ) Zato predlagam, naj se na to vprašanje odgovori ob upoštevanju določb člena 16 te direktive. ( 91 )

87. Sodišče je v zvezi s tem že razsodilo, da čeprav navedeni člen 16 državam članicam nalaga, da morajo svoje nacionalne predpise uskladiti s pravom Unije, jim vseeno pušča svobodo, da med različnimi ukrepi, primernimi za odpravo prepovedane diskriminacije, same izberejo ukrep, ki se jim zdi za to najprimernejši. V skladu s to sodno prakso odprava diskriminacije na podlagi starosti, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari, ne pomeni nujno, da je delavec, ki je bil diskriminiran po prejšnjem pravnem sistemu, samodejno upravičen do retroaktivnega finančnega nadomestila, ki ustreza razliki med plačo, ki bi jo prejel, če ne bi bilo diskriminacije, in plačo, ki jo je dejansko prejel, ali do zvišanja prihodnjih plač. To pa velja le in tako dolgo, dokler nacionalni zakonodajalec ne sprejme ukrepov, s katerimi ponovno vzpostavi enako obravnavanje. V takem primeru je namreč spoštovanje načela enakosti mogoče zagotoviti le tako, da se osebam prikrajšane kategorije zagotovijo enake prednosti, kot so tiste, ki jih imajo osebe privilegirane kategorije, kar je ureditev, ki je edini veljavni referenčni sistem, sicer ni podana pravilna uporaba prava Unije. ( 92 )

88. Zadevna ureditev po mojem mnenju ustreza zadnjenavedenemu primeru, saj iz razlogov, predstavljenih v okviru prvega vprašanja za predhodno odločanje, ( 93 ) menim, da ukrepi, ki jih je avstrijski zakonodajalec sprejel za prehod zaposlenih uradnikov na novi sistem plač in napredovanj, ne omogočajo ponovne vzpostavitve enakega obravnavanja za uradnike, ki so bili po prejšnjem sistemu v slabšem položaju ( 94 ). Ker se z novo ureditvijo ohranjajo diskriminatorni učinki prejšnje ureditve, ( 95 ) spoštovanje načela enakega obravnavanja pomeni, da se tem osebam priznajo enake ugodnosti, kot so tiste, do katerih so bili upravičeni uradniki, ki so bili po prejšnjem sistemu v boljšem položaju, tako glede upoštevanja delovne dobe, dopolnjene pred 18. letom starosti, kot glede napredovanja po plačni lestvici. ( 96 ) Natančneje, zgoraj navedeno sodno prakso razumem v tem smislu, da lahko ponovna vzpostavitev enakega obravnavanja pomeni tudi, da je treba uradnikom dodeliti finančno nadomestilo, če ponovno uravnoteženje v njihovo korist ni v najkrajšem možnem času ( 97 ) doseženo na drug način, primeren za zagotovitev skladnosti, zahtevane s pravom Unije.

89. V tem smislu je treba po mojem mnenju razlagati člen 16 Direktive 2000/78, da se koristno odgovori na drugo vprašanje za predhodno odločanje.

2. Vpliv načela primarnosti prava Unije (tretje vprašanje)

90. Najprej naj poudarim, da se tretje vprašanje postavlja v primeru, da bi Sodišče na drugo vprašanje, kot ga navaja predložitveno sodišče, odgovorilo pritrdilno.

91. To sodišče s tretjim vprašanjem Sodišče v bistvu sprašuje, koliko bi bilo mogoče z uporabo načela primarnosti prava Unije ( 98 ) odpraviti nezdružljivost ureditve iz postopka v glavni stvari s tem pravom, zlasti ker naj bi bila v nasprotju z določbami člena 17 Direktive 2000/78, na katerega se nanaša njegovo predhodno vprašanje. Kljub temu naj opozorim, da predlagam preoblikovanje drugega vprašanja, tako da bi se nanj koristno odgovorilo predvsem na podlagi člena 16 navedene direktive. ( 99 )

92. Natančneje, to sodišče sprašuje, ali se morajo v skladu s primarnostjo prava Unije določbe prejšnjega plačnega sistema, ki so bile razveljavljene retroaktivno ( 100 ), še naprej uporabljati za uradnike, ki so bili ob sprejetju reforme že zaposleni, tako da se lahko ti z učinkom za nazaj nediskriminatorno razvrstijo v prejšnji sistem in se nato nediskriminatorno prerazvrstijo v novi plačni sistem.

93. M. Leitner v zvezi s tem tretjim vprašanjem za predhodno odločanje ni zavzel stališča. Avstrijska vlada meni, da ga ni treba preučiti, ker bi bilo treba na drugo vprašanje odgovoriti nikalno zaradi skladnosti s pravom Unije, vendar vseeno podaja podredne navedbe, pri čemer se sklicuje na sodno prakso Sodišča, ki se nanaša na načelo primarnosti. ( 101 ) Po mnenju Komisije je treba na drugo in tretje vprašanje odgovoriti skupaj, saj naj bi se ti v bistvu nanašali na ugotovitev, ali je treba bodisi na podlagi primarnosti prava Unije bodisi na podlagi člena 17 Direktive 2000/78 dodeliti finančno nadomestilo uradnikom, ki so bili po prejšnjem sistemu, ki se šteje za diskriminatoren, v slabšem položaju.

94. Menim, da je mogoče spoštovanje primarnosti prava Unije glede odprave diskriminacije, ki je z njim prepovedana, zagotoviti že z uporabo sodne prakse v zvezi z razlago člena 16 Direktive 2000/78, na katero sem opozoril v okviru drugega vprašanja za predhodno odločanje, sodne prakse, iz katere izhaja, da morajo biti osebe, ki so zaradi diskriminatornega sistema v slabšem položaju, deležne enakih ugodnosti kot osebe, ki so po tem sistemu v boljšem položaju. ( 102 ) Zdi se mi namreč, da se načelo primarnosti prava Unije uresničuje z določbami Direktive 2000/78 – na področju, ki ga ta zajema – zlasti z obveznostmi, navedenimi v njenem členu 16. Zato po mojem mnenju ni treba posebej odgovoriti na to tretje vprašanje. Zaradi izčrpnosti bom vseeno predstavil spodaj navedene ugotovitve.

95. V položaju, kakršen je ta v obravnavani zadevi, ko je vložena tožba zoper upravni organ države članice, iz ustaljene sodne prakse izhaja, da če nacionalno sodišče, ki odloča v zadevi, ne more razložiti in uporabiti nacionalne ureditve, ki bi bila v skladu z Direktivo 2000/78, ne da bi bilo to contra legem, načelo primarnosti prava Unije zahteva, da se ureditev, ki je v nasprotju z zahtevami prava Unije, ne uporabi. ( 103 ) V obravnavani zadevi bi spoštovanje navedenega načela pomenilo, da je treba za zagotovitev polnega učinka prava Unije zavrniti določbe novega plačnega sistema, ki ne izpolnjujejo obveznosti, izhajajočih iz te direktive, natančneje ob upoštevanju prepovedi diskriminacije na podlagi starosti.

96. Glede na podredne navedbe avstrijske vlade naj bi to pomenilo, da se ne uporabi pravilo, v skladu s katerim mora biti prehod na ta sistem splošen, ( 104 ) ampak da se delovna doba določi posamično za vsakega že zaposlenega uslužbenca, tako da se ponovno izračunajo njegove pretekle delovne dobe in njegova razvrstitev na plačno lestvico, ki iz tega izhaja. ( 105 )

97. Po mojem mnenju ima nacionalno sodišče polje proste presoje v zvezi s sredstvi, ki jih je treba uporabiti v teh okoliščinah, če ta omogočajo učinkovito odpravo diskriminacije na podlagi starosti, ki je predmet postopka v glavni stvari. Po mojem mnenju bi bilo najustrezneje, če bi se odpravil element zadevne ureditve, s katerim se ta diskriminacija ohranja, in sicer mehanizem, v skladu s katerim se prehod izvede na podlagi plače, določene v skladu s prejšnjim plačnim sistemom, ki se šteje za diskriminatoren. Dalje, opredeliti bi bilo treba ugodnosti, do katerih so bili upravičeni uradniki, ki so bili po navedenem sistemu v boljšem položaju, da bi se enako obravnavanje zagotovilo uradnikom, ki so bili v slabšem položaju, kot sem navedel v zvezi z razlago člena 16 Direktive 2000/78. ( 106 )

98. Naj pojasnim, da v nasprotju s tem, kar lahko izhaja iz tretjega vprašanja za predhodno odločanje, uporaba sodne prakse v zvezi z načelom primarnosti ne bi smela povzročiti tega, da bi se uporabil prejšnji plačni sistem, in sicer z nekakšno obnovitvijo retroaktivno razveljavljenih določb. ( 107 ) Spoštovanje primarnosti prava Unije namreč ne pomeni, da mora nacionalno sodišče uporabiti ureditev, ki je bila na željo zakonodajalca države članice odpravljena. Poleg tega ta prejšnji sistem vsebuje določbe, v zvezi s katerimi je Sodišče presodilo, da povzročajo diskriminacijo na podlagi starosti, ( 108 ) tako da ga ni mogoče kot takega uporabiti za odpravo te diskriminacije.

V. Predlog

99. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Bundesverwaltungsgericht (zvezno upravno sodišče, Avstrija), odgovori: 1. Člena 2 in 6 Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki za namene upoštevanja delovne dobe, dopolnjene pred 18. letom starosti, plačni sistem, ki se šteje za diskriminatoren na podlagi starosti, nadomešča z novim plačnim sistemom, vendar določa, da se prehod vseh že zaposlenih oseb na ta sistem izvede tako, da se njihova začetna razvrstitev v novi sistem določi glede na plačo, izplačano za določen mesec in izračunano po prejšnjem sistemu, tako da se finančni učinki diskriminacije na podlagi starosti ohranijo. 2. Člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, s katero se omejuje materialnopravni nadzor, ki ga lahko pristojna nacionalna sodišča izvajajo v zvezi z odločbami, ki se izpodbijajo pred njimi, dovoljuje pa se jim nadzor nad zakonitostjo teh odločb in v okviru tega nadzor nad skladnostjo navedene ureditve s pravom Unije. 3. Člen 16 Direktive 2000/78 je treba razlagati tako, da v primeru, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ko še ni bil vzpostavljen sistem, s katerim bi bila odpravljena diskriminacija na podlagi starosti na način, ki je v skladu z določbami te direktive, ponovna vzpostavitev enakega obravnavanja pomeni, da se morajo osebam, ki so bile po prejšnjem sistemu v slabšem položaju, priznati enake ugodnosti, do katerih so lahko bile upravičene osebe, ki so bile po tem sistemu v boljšem položaju, ne samo glede upoštevanja delovnih dob, dopolnjenih pred 18. letom starosti, ampak tudi glede napredovanja po plačni lestvici.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) Direktiva Sveta z dne 27. novembra 2000 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 79).

( 3 ) Sodba z dne 11. novembra 2014 (C‑530/13, EU:C:2014:2359). Glede faz razvoja – v odvisnosti od sodb Sodišča – avstrijskega prava na področju plač in napredovanj v javni upravi glej zlasti točko13 in naslednje teh sklepnih predlogov.

( 4 ) Natančneje, prvo, drugo in četrto vprašanje, obravnavana v teh sklepnih predlogih, so enaka prvima dvema vprašanjema za predhodno odločanje, ki ju je Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija) postavilo v zadevi C‑24/17, Österreichischer Gewerkschaftsbund, ki se nanaša na avstrijski sistem plač in napredovanj pogodbenih uslužbencev, zaposlenih v javni upravi, medtem ko se obravnavana zadeva nanaša na sistem, ki se uporablja za uradnike, sistema, ki se dopolnjujeta in sta enakovredna. Pojasniti moram, da so v teh dveh zadevah tako tožeči stranki v sporih o glavni stvari, ki imata istega zastopnika, kot tudi avstrijska vlada in Evropska komisija predložile v bistvu podobna stališča v zvezi s temi skupnimi vidiki, kar se bo odražalo v teh sklepnih predlogih.

( 5 ) BGBl. 54/1956.

( 6 ) Sodba z dne 18. junija 2009 (C‑88/08, EU:C:2009:381), v kateri je Sodišče razložilo člene 1, 2 in 6 Direktive 2000/78 tako, da „nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki zato, da se splošne šole ne obravnavajo manj ugodno kot poklicne, in zato, da se spodbuja vključevanje mladih vajencev na trg delovne sile, pri določanju stopnje, na katero so razvrščeni pogodbeni uslužbenci v javnem sektorju države članice, ne upošteva obdobij zaposlitve pred 18. letom“ (točka 51, moj poudarek). Avstrijske določbe, obravnavane v tej zadevi Hütter, ki so se nanašale na pogodbene uslužbence v javni upravi, so bile vzporedne določbam, ki se v obravnavani zadevi nanašajo na uradnike.

( 7 ) BGBl. I, 82/2010.

( 8 ) Sodba z dne 11. novembra 2014 (C‑530/13, EU:C:2014:2359), v kateri je Sodišče med drugim razložilo člen 2(1) in (2)(a) ter člen 6(1) Direktive 2000/78 tako, da „nasprotujeta nacionalni zakonodaji, v skladu s katero se z namenom odprave diskriminacije na podlagi starosti upoštevajo obdobja izobraževanja in delovna doba pred dopolnjenim 18. letom starosti, hkrati pa se le za uradnike, žrtve te diskriminacije, uvede podaljšanje dobe, potrebne za napredovanje iz prvega v drugi plačilni razred posamične zaposlitvene in plačne kategorije, za tri leta“ (točka 45, moj poudarek). V tej zadevi Schmitzer so bile obravnavane prav določbe GehG, kakor so bile spremenjene leta 2010.

( 9 ) BGBl. I, 32/2015.

( 10 ) Sodba z dne 9. septembra 2016 (Ro 2015/12/0025-3).

( 11 ) BGBl. I, 104/2016.

( 12 ) Sodba z dne 19. junija 2014 (od C‑501/12 do C‑506/12, C‑540/12 in C‑541/12, EU:C:2014:2005).

( 13 ) Glej točko 17 in naslednje teh sklepnih predlogov.

( 14 ) M. Leitner se je izrecno skliceval na sodbe z dne 18. junija 2009, Hütter (C‑88/08, EU:C:2009:381); z dne 11. novembra 2014, Schmitzer (C‑530/13, EU:C:2014:2359), in z dne 28. januarja 2015, Starjakob (C‑417/13, EU:C:2015:38).

( 15 ) Sodba z dne 11. novembra 2014 (C‑530/13, EU:C:2014:2359).

( 16 ) Sodba z dne 22. novembra 2005 (C‑144/04, EU:C:2005:709).

( 17 ) V zvezi z zadnjim glej opombo 4 teh sklepnih predlogov.

( 18 ) Glej člen 8(1) GehG 2015 v primerjavi z njegovo različico v GehG 2010.

( 19 ) Glej člen 12, od (1) do (3), GehG 2015.

( 20 ) Natančneje, tisti, ki so bili 11. februarja 2015 v delovnem razmerju.

( 21 ) V skladu s členom 175(79), točka 3, GehG 2016 učinki členov 8 in 12 GehG 2015 veljajo retroaktivno do 1. februarja 1956, datuma začetka veljavnosti GehG 1956, tudi za tekoče ali prihodnje postopke.

( 22 ) Podrobnosti o postopku prehoda so navedene v členu 169c spremenjenega GehG.

( 23 ) Kot določajo odstavki od 1 do 2a člena 169c spremenjenega GehG, v katerih je med drugim navedeno, da gre za „razvrstitev glede na pisni obračun plače“.

( 24 ) Sodba z dne 11. novembra 2014 (C‑530/13, EU:C:2014:2359), katere vsebina je povzeta v opombi 8 teh sklepnih predlogov.

( 25 ) Predložitveno sodišče v zvezi s tem navaja sodbo, ki jo je 9. septembra 2016 izdalo Verwaltungsgerichtshof (upravno sodišče), navedeno v opombi 10 teh sklepnih predlogov, in predložitveno odločbo Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče) v še nerešeni zadevi Österreichischer Gewerkschaftsbund (C‑24/17), ki je predmet mojih sklepnih predlogov, predstavljenih istega dne.

( 26 ) Predložitveno sodišče v vprašanju pojasnjuje, da je novi sistem „zaprt in za nove uradnike nediskriminatoren“.

( 27 ) Poudariti moram, da je na podobno problematiko opozorjeno s točko (a) prvega vprašanja, predloženega v povezani zadevi C‑24/17, Österreichischer Gewerkschaftsbund, ki je predmet mojih sklepnih predlogov, predstavljenih na isti datum kot ti sklepni predlogi.

( 28 ) In sicer „nacionalni ureditvi […] zaradi česar zaposleni uradniki v nezmanjšanem obsegu ostajajo še naprej diskriminirani zaradi starosti“.

( 29 ) Kljub temu se med drugim sprašuje, ali je v obravnavani zadevi mogoče izpeljati sklepe iz sodb Sodišča v zvezi s podobnim razvojem, ki mu je na tem področju sledilo nemško pravo. Sklicuje se zlasti na sodbe z dne 8. septembra 2011, Hennigs in Mai (C‑297/10 in C‑298/10, EU:C:2011:560); z dne 19. junija 2014, Specht in drugi (od C‑501/12 do C‑506/12, C‑540/12 in C‑541/12, EU:C:2014:2005), in z dne 9. septembra 2015, Unland (C‑20/13, EU:C:2015:561). Generalni pravobranilec P. Mengozzi v sklepnih predlogih v zadevi Stollwitzer (C‑482/16, EU:C:2017:893, točka 6 in opomba 18) navaja, da so se navedene zadeve „nanašale na plačni sistem, ki se tako na zvezni kot tudi na deželni ravni [v Nemčiji] nanaša na uslužbence, zaposlene v javnem sektorju na podlagi pogodbe, ali na uradnike in temelji zlasti na merilih starostne skupine, ter po drugi strani na pravila za prehod s takega plačnega sistema na sistem, ki ne temelji na diskriminatornih merilih“.

( 30 ) M. Leitner navaja, da je glede na sodbo, navedeno v opombi 10 teh sklepnih predlogov, Verwaltungsgerichtshof (upravno sodišče) v zvezi z reformo plač iz leta 2015 menilo, da „si ni mogoče […] zamisliti, da bi se lahko s kolektivnim prehodom – če je že združljiv s pravom Unije – obstoječih uradnikov na novi sistem na podlagi delovnega mesta, ki so ga zasedali v prejšnjem diskriminatornem sistemu, preprosto izbrisala diskriminacija, ki se je pojavljala v preteklih obdobjih“.

( 31 ) Države članice in socialni partnerji morajo namreč ob sprejemanju ukrepov, ki spadajo na področje uporabe Direktive 2000/78, s katero se glede zaposlovanja in dela uresničuje načelo prepovedi diskriminacije na podlagi starosti, to direktivo spoštovati (glej zlasti sodbi z dne 21. januarja 2015, Felber, C‑529/13, EU:C:2015:20, točke od 15 do 17, in z dne 19. julija 2017, Abercrombie & Fitch Italia, C‑143/16, EU:C:2017:566, točki 16 in 17).

( 32 ) V skladu s sodbo z dne 11. novembra 2014, Schmitzer (C‑530/13, EU:C:2014:2359), katere vsebina je povzeta v opombi 8 teh sklepnih predlogov.

( 33 ) Sodba z dne 11. novembra 2014 (C‑530/13, EU:C:2014:2359, točki 35 in 44).

( 34 ) Glej točko 17 in naslednje teh sklepnih predlogov.

( 35 ) Glej sodbe z dne 8. septembra 2011, Hennigs in Mai (C‑297/10 in C‑298/10, EU:C:2011:560, točke od 84 do 86); z dne 19. junija 2014, Specht in drugi (od C‑501/12 do C‑506/12, C‑540/12 in C‑541/12, EU:C:2014:2005, točke od 57 do 60), in z dne 9. septembra 2015, Unland (C‑20/13, EU:C:2015:561, točke od 38 do 40).

( 36 ) Natančneje, v skladu z odstavkom 2 navedenega člena 169c prerazvrstitev temelji na „prehodnem znesku“, ki ustreza celotni plači, izplačani za „prehodni mesec“, tj. februar 2015, ta plača pa je bila izračunana v skladu s prejšnjim plačnim sistemom.

( 37 ) Po navedbah te vlade se „Republika Avstrija zaveda dejstva, da se z ureditvijo, ki za prehod obstoječih zaposlenih s plačnega sistema, diskriminatornega na podlagi starosti, na novi sistem določa, da prerazvrstitev v novi plačni sistem temelji izključno na plači, ki jim pripada po prejšnjem plačnem sistemu – diskriminatornem na podlagi starosti – lahko ohranja diskriminacija, ki jo je povzročil prejšnji plačni sistem“.

( 38 ) Glede na odlomek, ki ga navaja Komisija in se nanaša na pojasnila v zvezi z vladnim osnutkom zakona, s katerim naj bi se spremenil člen 169c GehG 2015, pri čemer je bil ta zakon pozneje objavljen v BGBl. I, 104/2016 (glej priloge k stenografskemu zapisniku nacionalnega sveta 1296 XXV. parlamentarnega obdobja, str. 2, na voljo na spletni strani: https://www.parlament.gv.at/PAKT/VHG/XXV/I/I_01296/fname_564847.pdf): „[Avstrijski] zakonodajalec se torej zavestno odloča za ta način prehoda ter tako namenoma in izrecno ohranja diskriminacijo, da bi preprečil izgubo dohodka za zaposlene ter jim zagotovil raven dohodkov in pričakovanja v zvezi z dohodki, ki jih imajo že leta.“

( 39 ) Sodba z dne 11. novembra 2014 (C‑530/13, EU:C:2014:2359).

( 40 ) Na ta zadnji vidik se bom vrnil v točkah 58 in 59 teh sklepnih predlogov.

( 41 ) In sicer v skladu z odstavkom 1 navedenega člena 6 utemeljeni, „vključno z legitimnimi cilji zaposlovalne politike, delovnega trga in poklicnega usposabljanja“.

( 42 ) Glej zlasti sodbi z dne 14. marca 2017, G4S Secure Solutions (C‑157/15, EU:C:2017:203, točka 36), in z dne 25. julija 2018, Dyson (C‑632/16, EU:C:2018:599, točka 54).

( 43 ) To sodišče se izrecno sklicuje na obrazložitev iz pripravljalnega gradiva za reformo (Bericht des Verfassungsausschusses, 457 BlgNR XXV. GP, 2).

( 44 ) Natančneje, ta vlada navaja, da bi bilo treba v okviru prehoda na novi plačni sistem samo na zvezni ravni preučiti približno 160.000 primerov, tako da posamične preučitve ne bi bilo mogoče izvesti v kratkem času.

( 45 ) Glej zlasti sodbi z dne 19. junija 2014, Specht in drugi (od C‑501/12 do C‑506/12, C‑540/12 in C‑541/12, EU:C:2014:2005, točke od 77 do 80), in z dne 28. januarja 2015, Starjakob (C‑417/13, EU:C:2015:38, točka 36 in navedena sodna praksa).

( 46 ) Kot je razvidno iz odlomka nacionalnega pripravljalnega gradiva, navedenega v opombi 38 teh sklepnih predlogov.

( 47 ) Glej zlasti sodbi z dne 9. septembra 2015, Unland (C‑20/13, EU:C:2015:561, točka 42), in z dne 14. marca 2018, Stollwitzer (C‑482/16, EU:C:2018:180, točka 41).

( 48 ) Glej zlasti sodbo z dne 28. januarja 2015, Starjakob (C‑417/13, EU:C:2015:38, točka 37 in navedena sodna praksa).

( 49 ) Glede na podrobna pravila, povzeta v opombi 36 teh sklepnih predlogov.

( 50 ) Glede na predložitveno odločbo in pojasnila, ki jih je zatem dalo to sodišče, se mi zdi, da je bilo v različnih fazah prehodnega postopka predvidenih več mehanizmov, da bi se preprečilo morebitno znatno znižanje plač prerazvrščenih oseb (zlasti tako imenovani „ohranitveni“ razred in dva zaporedna ohranitvena dodatka v skladu s členoma 6 in 9 člena 169c spremenjenega GehG). To sodišče pojasnjuje, da namen zadevnih mehanizmov „ni izravnava plač, diskriminatornih na podlagi starosti, ki se uporabljajo kot referenca za prehodni znesek“.

( 51 ) Komisija navaja, da se „zdi, da za izpolnitev merila varstva legitimnih pričakovanj glede določene ravni plač zadostuje ohranitev dosedanje plače. Tako bi si bilo mogoče za vse uradnike zamisliti enako prilagoditev napredovanja po plačnih razredih; da bi se upoštevalo načelo varstva legitimnih pričakovanj, pa bi se lahko uradnikom, ki bi zaradi tega izgubili del dohodkov, izplačala plača, ki so jo prejemali dotlej, tako da bi jo izvzeli iz plačnega razreda, v katerega bi dejansko morali biti razvrščeni, dokler ne bi dosegli plačnega razreda, ki ustreza tej plači. S tem mehanizmom bi se seveda ohranili nekateri učinki prejšnje diskriminacije, in sicer tisti v zvezi z dohodki, vendar izključno za predvidljivo prehodno obdobje“ (moj poudarek).

( 52 ) Naj pripomnim, da se je avstrijski zakonodajalec v okviru predhodne reforme iz leta 2010 namesto za samodejno in vsesplošno prerazvrstitev odločil za preučitev vsakega primera posebej, kot poudarja M. Leitner.

( 53 ) Naj poudarim, da je Republika Avstrija v podobnih okoliščinah prehoda na nov plačni sistem prav tako iz leta 2015 sprejela drugačno metodologijo, glede katere je Sodišče pred kratkim razsodilo, da je skladna s pravom Unije. Glej sodbo z dne 14. marca 2018, Stollwitzer (C‑482/16, EU:C:2018:180, točka 45), v kateri je poudarjeno, da „je avstrijski zakonodajalec v okviru postopka sprejetja člena 53a zveznega zakona o železnicah iz leta 2015 spoštoval ravnovesje med odpravo diskriminacije zaradi starosti in ohranitvijo pravic, pridobljenih po prejšnji pravni ureditvi“.

( 54 ) V smislu sodne prakse iz točke 52 teh sklepnih predlogov.

( 55 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 19. junija 2014, Specht in drugi (od C‑501/12 do C‑506/12, C‑540/12 in C‑541/12, EU:C:2014:2005, točke od 83 do 85), v kateri je bilo poudarjeno, da „bi se razlika v plači po nekaj letih omilila, v nekaterih primerih celo odpravila“.

( 56 ) Glej sodbo z dne 11. novembra 2014, Schmitzer (C‑530/13, EU:C:2014:2359, točki 43 in 44).

( 57 ) Soglasje sindikata bi bilo lahko po mojem mnenju odločilno, če se različno obravnavanje na podlagi starosti ohrani začasno, ne pa tudi, če so njegovi učinki dokončni.

( 58 ) Glej zlasti sodbo z dne 19. septembra 2018, Bedi (C‑312/17, EU:C:2018:734, točke od 68 do 70 in navedena sodna praksa).

( 59 ) Glej zlasti sodbi z dne 19. julija 2017, Abercrombie & Fitch Italia (C‑143/16, EU:C:2017:566, točki 31 in 46), in z dne 19. septembra 2018, Bedi (C‑312/17, EU:C:2018:734, točka 59).

( 60 ) Vprašanje o morebitnem vplivu člena 47 Listine je Sodišču v obravnavani zadevi postavljeno tudi v okviru drugega vprašanja (glej točko 78 in naslednje teh sklepnih predlogov), vendar se mi zdi primerneje nanj odgovoriti v okviru tega četrtega vprašanja.

( 61 ) V okviru odgovora na prvo vprašanje (glej točko 39 in naslednje teh sklepnih predlogov).

( 62 ) Predložitveno sodišče se sklicuje posebej na določbe člena 169c(1), prvi stavek, in (2c), prvi stavek, spremenjenega GehG. V zadnjenavedeni določbi je odrejeno, da se z odstavkoma 2a in 2b navedenega člena v avstrijsko pravo prenašata člena 2 in 6 Direktive 2000/78, kot sta bila razložena v sodbi z dne 19. junija 2014, Specht in drugi (od C‑501/12 do C‑506/12, C‑540/12 in C‑541/12, EU:C:2014:2005).

( 63 ) Glej zlasti sodbe z dne 26. junija 2008, Burda (C‑284/06, EU:C:2008:365, točka 39); z dne 28. junija 2012, Erny (C‑172/11, EU:C:2012:399, točka 32), in z dne 6. marca 2014, Siragusa (C‑206/13, EU:C:2014:126, točka 21).

( 64 ) Naj pojasnim, da se razlaga člena 47 Listine zahteva tudi v okviru točke (c) prvega vprašanja za predhodno odločanje v povezani zadevi C‑24/17, Österreichischer Gewerkschaftsbund, ki je predmet mojih sklepnih predlogov, prav tako predstavljenih istega dne.

( 65 ) Iz člena 169c, od (1) do (2a), spremenjenega GehG izhaja, da se uradniki, ki so 11. februarja 2015 v delovnem razmerju, prerazvrstijo v novi sistem „zgolj na podlagi njihovih dosedanjih plač“, in sicer glede na „prehodni znesek“, ki ustreza plači, izplačani za „februar 2015 (prehodni mesec)“, in je torej določen po prejšnjem sistemu. V skladu s tem odstavkom 2a se „[z]akonitost zneskov […] [navedene plače] ne preizkuša, niti po temelju niti po višini“, popravek pa je mogoč samo v primeru vsebinskih in očitnih napak pri vnosu podatkov.

( 66 ) Bundesverwaltungsgericht (zvezno upravno sodišče) v predstavitvi okoliščin spora o glavni stvari navaja odlomke zgoraj navedene sodbe z dne 9. septembra 2016, v kateri je Verwaltungsgerichtshof (upravno sodišče) ugotovilo, da se z odpravo kakršne koli možnosti sodnega nadzora nad učinkovitim izvajanjem predhodne pravice, kot je bila določena s plačno reformo, sprejeto na začetku leta 2015, kršita člen 47 Listine in člen 9 Direktive 2000/78. Naj opozorim, da so bile zakonodajne spremembe izvedene na podlagi te sodbe (glej točko 18 teh sklepnih predlogov).

( 67 ) V obravnavani zadevi na podlagi člena 175(79), točka 3, GehG 2016 (glej tudi opombo 21 teh sklepnih predlogov).

( 68 ) Glej po analogiji sodbi z dne 17. aprila 2018, Egenberger (C‑414/16, EU:C:2018:257, točka 49), in z dne 13. septembra 2018, UBS Europe in drugi (C‑358/16, EU:C:2018:715, točki 51 in 52).

( 69 ) Glej uvodno izjavo 29 in naslednje ter člen 9(1) Direktive 2000/78.

( 70 ) Glej člen 169c(2c), prvi stavek, spremenjenega GehG.

( 71 ) V skladu s to sodno prakso navedena pravila „ne smejo biti manj ugodna od tistih, ki veljajo za podobna nacionalna pravna sredstva (načelo enakovrednosti), in ne smejo biti urejena tako, da je dejansko onemogočeno oziroma čezmerno oteženo uveljavljanje pravic, ki jih daje pravni red Unije (načelo učinkovitosti)“ (glej zlasti sodbo z dne 26. septembra 2018, Belastingdienst/Toeslagen (suspenzivni učinek pritožbe), C‑175/17, EU:C:2018:776, točka 39).

( 72 ) Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Bobka v zadevi Banger (C‑89/17, EU:C:2018:225, točke od 77 do 80, 91 in od 102 do 107 ter v njej navedene sodbe in sklepni predlogi), v katerih je med drugim poudarjeno, da sta „[o]bseg in intenzivnost sodnega nadzora, ki se zahteva na podlagi načela učinkovitosti, […] odvisna od vsebine in narave upoštevnih načel in pravil prava Unije, ki se izvajajo z izpodbijano nacionalno odločbo“ (točka 102).

( 73 ) Konvencija, podpisana 4. novembra 1950 v Rimu.

( 74 ) Glej zlasti moje sklepne predloge v zadevi Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2017:395, točki 70 in 71) in sodbo z dne 26. septembra 2018, Belastingdienst/Toeslagen (suspenzivni učinek pritožbe) (C‑175/17, EU:C:2018:776, točka 35).

( 75 ) Glej zlasti ESČP, 13. december 2012, De Souza Ribeiro proti Franciji (CE:ECHR:2012:1213JUD002268907, točka 79), in ESČP, 13. april 2017, Tagayeva in drugi proti Rusiji (CE:ECHR:2017:0413JUD002656207, točka 618).

( 76 ) Glej vsebino določb, navedeno v opombi 65 teh sklepnih predlogov.

( 77 ) Tako kot je omejen predmet takih ugovorov, ki jih je mogoče predhodno vložiti pri pristojnih upravnih organih.

( 78 ) Zdi se mi, da je namen te omejitve omogočiti, da se prehod na novi sistem izvede samodejno, in preprečiti namnožitev morebitnih tožb zoper plačo, ki se je upoštevala kot osnova, pri čemer bi te tožbe lahko vložile ne le osebe, ki so bile po prejšnjem sistemu v slabšem položaju, ampak tudi osebe, ki so bile v boljšem položaju.

( 79 ) Naj opozorim, da je Sodišče že poudarilo pomen – z vidika sodnega nadzora, zagotovljenega s členom 47 Listine – tega, da lahko nacionalno sodišče preizkusi zakonitost odločbe, ki se izpodbija pred njim (glej zlasti sodbo z dne 16. maja 2017, Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, točke 56, 59, 84 in 89).

( 80 ) Naj navedem, da se razlaga člena 17 Direktive 2000/78 zahteva tudi v okviru točke (b) prvega vprašanja za predhodno odločanje v povezani zadevi C‑24/17, Österreichischer Gewerkschaftsbund, ki je predmet mojih sklepnih predlogov, prav tako predstavljenih istega dne, pri čemer naj spomnim, da se razlaga člena 47 Listine zahteva tudi v okviru točke (c) prvega vprašanja za predhodno odločanje v tej zadevi.

( 81 ) Sodba z dne 11. novembra 2014 (C‑530/13, EU:C:2014:2359). Zdi se mi, da se postavljeno vprašanje implicitno nanaša zlasti na točke od 46 do 51 te sodbe.

( 82 ) Glej točko 63 in naslednje teh sklepnih predlogov.

( 83 ) Glede na besedilo tega vprašanja in z njim povezane elemente predložitvene odločbe se mi zdi, da predložitveno sodišče sprašuje, ali bi moral avstrijski zakonodajalec določiti finančno nadomestilo v sami zadevni ureditvi, in ne, ali bi se morda lahko uveljavljala odgovornost države zaradi neobstoja takega ukrepa.

( 84 ) To sodišče navaja zlasti sodbi z dne 19. junija 2014, Specht in drugi (od C‑501/12 do C‑506/12, C‑540/12 in C‑541/12, EU:C:2014:2005), in z dne 9. septembra 2015, Unland (C‑20/13, EU:C:2015:561).

( 85 ) Natančneje, točka 2 izreka te sodbe z dne 11. novembra 2014 (C‑530/13, EU:C:2014:2359), v kateri se „[č]lena 9 in 16 Direktive 2000/78 [razlagata] tako, da se javni uslužbenec, ki je bil žrtev diskriminacije zaradi starosti, ki izhaja iz načina določitve referenčnega datuma za napredovanje, lahko sklicuje na člen 2 te direktive, z namenom izpodbijati diskriminatorne učinke podaljšanja dobe za napredovanje, tudi če je na podlagi vloženega zahtevka dosegel spremembo tega datuma“.

( 86 ) Čeprav ne pozabljam, da se je Sodišče sklicevalo na navedeni člen 17 v sodbi z dne 19. junija 2014, Specht in drugi (od C‑501/12 do C‑506/12, C‑540/12 in C‑541/12, EU:C:2014:2005, točka 87 in izrek, točka 4), in sicer v odgovor na četrto vprašanje, ki mu je bilo postavljeno v tej zadevi, ta sodba pa je omenjena v obrazložitvi predložitvene odločbe, ki se nanaša na vprašanje, obravnavano v teh sklepnih predlogih.

( 87 ) Navedeni člen 17 podrobno določa, da je med temi sankcijami „lahko tudi plačilo odškodnine žrtvi“, vendar „morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvrnilne“.

( 88 ) Naj poudarim, da je država v tem primeru zakonodajalka, medtem ko je v obravnavani zadevi tudi delodajalka zadevnih oseb.

( 89 ) Za kar je šlo na primer v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 25. aprila 2013, Asociația Accept (C‑81/12, EU:C:2013:275, točka 73).

( 90 ) Glej zlasti sodbe z dne 28. januarja 2015, Starjakob (C‑417/13, EU:C:2015:38, točke od 41 do 43, v kateri Sodišče razlikuje prav med posameznima predmetoma členov 16 in 17 Direktive 2000/78 in izjavi, da zadnji ni upošteven glede na vprašanje, postavljeno v navedeni zadevi, ki je podobno obravnavanemu vprašanju); z dne 9. septembra 2015, Unland (C‑20/13, EU:C:2015:561, točka 48), in z dne 14. marca 2018, Stollwitzer (C‑482/16, EU:C:2018:180, točka 28 in naslednje).

( 91 ) V skladu z ustaljeno sodno prakso namreč lahko Sodišče v duhu sodelovanja in za zagotovitev koristnega odgovora predložitvenemu sodišču upošteva določbe prava Unije, na katere se to sodišče v vprašanju ni sklicevalo (glej zlasti sodbo z dne 7. avgusta 2018, Smith, C‑122/17, EU:C:2018:631, točka 34 in navedena sodna praksa).

( 92 ) Glej zlasti sodbi z dne 28. januarja 2015, Starjakob (C‑417/13, EU:C:2015:38, točke od 44 do 49 in navedena sodna praksa), in z dne 14. marca 2018, Stollwitzer (C‑482/16, EU:C:2018:180, točke od 28 do 34).

( 93 ) Glej točko 39 in naslednje teh sklepnih predlogov.

( 94 ) In sicer uradniki, ki so bili v okviru tega prejšnjega sistema obravnavani manj ugodno glede upoštevanja preteklih delovnih dob, dopolnjenih pred 18. letom starosti, pri določitvi njihove plače in napredovanja.

( 95 ) Kot je bilo, za primerjavo, v primeru nacionalne ureditve, obravnavane v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 28. januarja 2015, Starjakob (C‑417/13, EU:C:2015:38, glej zlasti točko 48), in v nasprotju s tisto, ki je bila obravnavana v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 14. marca 2018, Stollwitzer (C‑482/16, EU:C:2018:180, zlasti točke od 31 do 34).

( 96 ) Naj poudarim, da se obravnavani primer razlikuje od primerov, v katerih sta bili izdani sodbi, ki ju navaja predložitveno sodišče, saj v teh dveh zadevah v nasprotju z obravnavano ni bilo mogoče določiti kategorije oseb, ki so bile po zadevni nacionalni ureditvi v boljšem položaju, tako da ni bilo veljavnega referenčnega sistema (glej sodbi z dne 19. junija 2014, Specht in drugi, od C‑501/12 do C‑506/12, C‑540/12 in C‑541/12, EU:C:2014:2005, točke 81 in od 93 do 97, ter z dne 9. septembra 2015, Unland, C‑20/13, EU:C:2015:561, točka 47).

( 97 ) Glej po analogiji sodbo z dne 21. junija 2007, Jonkman in drugi (od C‑231/06 do C‑233/06, EU:C:2007:373, točka 38 in navedena sodna praksa), v kateri je pojasnjeno, da morajo organi zadevne države članice zaradi sodbe na podlagi predloga za sprejetje predhodne odločbe, iz katere izhaja nezdružljivost nacionalne zakonodaje s pravom Unije, sprejeti ustrezne ukrepe, s katerimi se na njihovem ozemlju zavaruje spoštovanje prava Unije, ter da morajo ti organi ob tem, da ohranijo možnost izbire med ukrepi, ki jih je treba sprejeti, poskrbeti za kar se da hitro uskladitev nacionalnega prava s pravom Unije in posameznikom omogočiti polni učinek pravic, ki jih imajo na podlagi tega prava. Glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Winner Wetten (C‑409/06, EU:C:2010:38, točka 119).

( 98 ) To sodišče v vprašanju navaja, da je bilo navedeno načelo potrjeno med drugim v sodbi z dne 22. novembra 2005, Mangold (C‑144/04, EU:C:2005:709).

( 99 ) Iz razlogov, navedenih v točki 84 in naslednjih teh sklepnih predlogov.

( 100 ) V skladu s členom 175(79), točka 3, spremenjenega GehG.

( 101 ) Ta vlada se sklicuje zlasti na sodbo z dne 19. aprila 2016, DI (C‑441/14, EU:C:2016:278, točki 32 in 35).

( 102 ) Glej točko 86 in naslednje teh sklepnih predlogov.

( 103 ) Glej zlasti sodbe z dne 19. junija 2014, Specht in drugi (od C‑501/12 do C‑506/12, C‑540/12 in C‑541/12, EU:C:2014:2005, točki 88 in 89); z dne 7. avgusta 2018, Smith (C‑122/17, EU:C:2018:631, točke od 39 do 46), in z dne 4. oktobra 2018, Link Logistik N&N (C‑384/17, EU:C:2018:810, točke od 57 do 62).

( 104 ) Pravilo, navedeno v členu 169c spremenjenega GehG.

( 105 ) Ta vlada dodaja, da čeprav bi taka posamična prerazvrstitev seveda lahko zagotovila enako obravnavanje, pa bi vendarle povzročila precejšnje izgube tako za uradnike, ki so bili po prejšnjem sistemu v boljšem položaju, kot za uradnike v slabšem položaju, kar bi bilo v nasprotju s ciljem varstva pridobljenih pravic, zaradi katerega se je nacionalni zakonodajalec odločil za splošni prehod. V zvezi s tem bom navedel samo, da iz informacij, ki jih ima Sodišče, zlasti na podlagi zahteve za pojasnila, izhaja, da zadevna ureditev vsebuje različne mehanizme za preprečitev večjih izgub prihodkov (glej opombo 50 teh sklepnih predlogov).

( 106 ) Glej točko 86 in naslednje teh sklepnih predlogov.

( 107 ) Naj pojasnim, da avstrijska vlada to vprašanje razume, kot da predložitveno sodišče meni, da bi bilo treba uporabiti določbe prejšnjega sistema, diskriminatornega na podlagi starosti, potem ko bi se te določbe popravile in uskladile s pravom Unije, pri čemer ta vlada zavrača tako razlago načela primarnosti.

( 108 ) Glej sodbo z dne 11. novembra 2014, Schmitzer (C‑530/13, EU:C:2014:2359, točka 45).