SCANIA FINANCE FRANCE 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA 
L. A. GEELHOEDA, 
predstavljeni 17. marca 2005 1 
I - Uvod 
1. Obravnavana zadeva, predlog Oberlan­
desgericht München (višje deželno sodišče, 
München) za sprejetje predhodne odločbe, 
se nanaša na pojem pravilne vročitve v 
smislu člena 27, točka 2, Bruseljske konven­
cije o pristojnosti in izvrševanju sodnih 
odločb v civilnih in gospodarskih zadevah. 2 
II - Pravni okvir 
A - Bruseljska konvencija 
2. Določbe Bruseljske konvencije glede pri­
znavanja in izvrševanja v eni državi pogod­
benici izdanih sodnih odločb v drugi državi 
pogodbenici, so v naslovu III te konvencije 
(členi od 25 do 49). 3. Na podlagi člena 26(1) in (2) Konvencije 
„[se] sodna odločba, izdana v državi pogod­
benici, v drugih državah pogodbenicah 
prizna, ne da bi bilo za priznanje treba začeti 
kakršen koli poseben postopek. Vsaka za­
interesirana stranka, ki sproži priznanje 
sodne odločbe kot glavno vprašanje v sporu, 
lahko v skladu s postopki, določenimi v 
Oddelkih 2 in 3 tega naslova, predlaga, da se 
z odločbo sodba prizna [...]". 
4. Člen 27, točka 2, Bruseljske konvencije 
določa, da se sodna odločba ne prizna, „če 
tožencu, ki se ni spustil v postopek, ni bilo 
vročeno pisanje o začetku postopka ali 
enakovredno pisanje pravočasno in tako, da 
bi lahko pripravil obrambo." 
5. Člen IV Protokola, priloženega Bruseljski 
konvenciji, določa: 
„Sodna in zunajsodna pisanja, izdana v državi 
pogodbenici, ki jih je treba vročiti osebam v 
drugi državi pogodbenici, se pošljejo tako, 
kot je predvideno s konvencijami oziroma s 1 — Jezik izvirnika: angleščina. 
2 — UL 1998, C 27, str. 1. 
I - 8641 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA — ZADEVA C-522/03 
sporazumi, sklenjenimi med državami po­
godbenicami. 
Razen če država, v kateri je treba opraviti 
vročitev, temu nasprotuje tako, da na gene­
ralnega sekretarja Sveta Evropskih skupnosti 
naslovi izjavo, lahko ta pisanja pošljejo tudi 
ustrezni javni uradniki države, v kateri je bilo 
pisanje izdano, neposredno ustreznim javnim 
uradnikom države, v kateri je naslovnik. V 
tem primeru pošlje uradnik izvorne države 
prepis pisanja uradniku zaprošene države, ki 
je pristojen, da ga posreduje naslovniku. 
Pisanje se pošlje tako, kot določa zakonodaja 
zaprošene države. Posredovanje se zabeleži s 
potrdilom, ki se pošlje neposredno uradniku 
izvorne države." 
6. Člen 65 Bruseljske konvencije določa, da 
je protokol, ki je priložen Konvenciji, njen 
sestavni del. 
7. Zadnja pomembna določba je člen 20 
Bruseljske konvencije, ki sodi v naslov II, 
Pristojnost (poglavje 7, „Preverjanje pristoj­
nosti in dopustnosti"). Ta člen določa: 
„Če je toženec s stalnim prebivališčem v eni 
od držav pogodbenic tožen v drugi državi 
pogodbenici in se ne spusti v postopek, se sodišče po uradni dolžnosti izreče za nepri­
stojno, razen če pristojnost izhaja iz določb 
Bruseljske konvencije. 
Sodišče prekine postopek za toliko časa, 
dokler se ne ugotovi, da je bilo tožencu 
omogočeno prejeti pisanje o začetku po­
stopka ali enakovredno pisanje pravočasno, 
da je lahko pripravil obrambo ali da so bili 
storjeni vsi potrebni koraki v tej smeri. 
Če se določbe prejšnjega pododstavka ne 
uporabljajo, se uporabi člen 15 Haaške 
konvencije o vročanju sodnih in zunajsodnih 
pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah z 
dne 15. novembra 1965, če je treba vročiti 
pisanje o začetku postopka ali enakovredno 
pisanje v skladu s to konvencijo." 
B - Haaška konvencija o vročanju sodnih in 
zunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih 
zadevah v tujini (v nadaljevanju: Haaška 
konvencija)3 
8. Haaška konvencija o vročanju pisanj v 
tujini, podpisana 15. novembra 1965, šteje 
3 — Uradni list RS-MP, št. 19/2000. 
I - 8642 
SCANIA FINANCE FRANCE 
med države pogodbenice vse države iz 
Bruseljske konvencije razen Avstrije. Kon­
vencija velja za vse civilne ali gospodarske 
zadeve, kjer se pojavi potreba po pošiljanju 
sodnih ali zunajsodnih pisanj ali vročanju v 
tujino. 4 Določa osnovni način pošiljanja, pri 
katerem pošlje organ ali uradnik, pristojen 
na podlagi zakonodaje države prosilke, pisa­
nje „osrednjemu organu" zaprošene države. 
Tako člen 5(1) in (2) določata: 
„Osrednji organ zaprošene države sam vroči 
pisanje ali poskrbi, da ga vroči ustrezna 
agencija, bodisi — 
(a) tako, kot je predpisano z njeno zakono­
dajo za vročanje pisanj v domačih 
tožbah osebam, ki so na njenem ozem­
lju, ali 
(b) na poseben način, ki ga zahteva prosilec, 
razen če je ta neskladen z zakonodajo 
zaprošene države. Na podlagi člena 5(1) (b) se lahko pisanje 
vedno z izročitvijo vroči naslovniku, ki ga 
prostovoljno sprejme. 
Če se pisanje vroča na podlagi prvega 
odstavka zgoraj, lahko osrednji organ 
zahteva, da se dokument napiše ali prevede 
v uradni jezik ali enega od uradnih jezikov 
zaprošene države. 
Ta del zahteve se vroči skupaj s pisanjem na 
obrazcu, ki je priložen k tej konvenciji, in 
vsebuje povzetek pisanja, ki se vroča." 
9. Konvencija določa nekaj alternativnih 
načinov pošiljanja, kot na primer po konzu­
larni ali diplomatski poti, po pošti ali sodnih 
uradnikih, javnih uslužbencih ali drugih 
pristojnih osebah namembne države. 5 V 
skladu s Konvencijo ima država tudi pravico, 
da nasprotuje kateremu od teh alternativnih 
načinov pošiljanja. 6 
4 — Člen 1(1) Haaške konvencije. 5 — Haaška konvencija, členi od 8 do 10. 
6 — Ob ratifikaciji Konvencije je nemška vlada razglasila, da na 
ozemlju Nemčije načini vročanja, ki jih navaja člen 10, niso 
mogoči. Gre za pošiljanje sodnih pisanj po pošti neposredno 
osebam v tujino; neposredno vročanje sodnih pisanj s strani 
sodnih uradnikov ali drugih pristojnih oseb države izvora po 
sodnih uradnikih ali drugih pristojnih osebah zaprošene 
države; in neposredno vročanje sodnih pisanj s strani katere 
koli osebe, ki ima interes v sodnem postopku, po sodnih 
uradnikih ali drugih pristojnih osebah zaprošene države. 
I - 8643 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA — ZADEVA C-522/03 
10. Dalje naj bi se s členoma 15 in 16 te 
konvencije, da bi uskladili interese in pravice 
tožeče in tožene stranke, varovalo toženo 
stranko v fazi postopka in po izdaji sodbe 
brez sodelovanja tožene stranke v postopku. 
Člen 15, na katerega se nanaša člen 20(3) 
Bruseljske konvencije, določa: 
„Če je treba v skladu z določbami te 
konvencije z namenom vročitve poslati v 
drugo državo članico pisanje, na podlagi 
katerega se začne postopek, ali enakovredno 
pisanje in se toženec ne spusti v postopek, se 
sodba ne izreče, dokler se ne ugotovi, ali 
(a) je bilo pisanje vročeno tako, kot je po 
pravu zaprošene države članice pred­
pisano za vročanje pisanj v notranjih 
postopkih osebam, ki se nahajajo na 
ozemlju te države članice; ali 
(b) je bilo pisanje dejansko dostavljeno 
tožencu ali je bilo dostavljeno na naslov, 
kjer ima toženec stalno prebivališče, na 
drug način, predviden s to konvencijo, in ali je bila v obeh primerih vročitev 
oziroma dostava opravljena dovolj zgodaj, 
da je toženec lahko pripravil svojo obrambo. 
Vsaka država pogodbenica lahko izjavi, da 
lahko sodnik ne glede na določbe prvega 
odstavka tega člena izreče sodbo, čeprav ni 
prejel potrdila o vročitvi ali dostavi, če so 
izpolnjeni naslednji pogoji -
(a) pisanje je bilo poslano tako, kot je 
predvideno v tej konvenciji, 
(b) od dne pošiljanja pisanja je preteklo 
obdobje, ki ga sodnik v vsaki posamezni 
zadevi oceni kot dovolj dolgo in ki ni 
krajše od šestih mesecev, 
(c) kljub razumnim prizadevanjem za pri­
dobitev potrdila pri pristojnih organih 
zaprošene države članice ni bilo mogoče 
pridobiti nikakršnega potrdila. 
Ne glede na določbe prejšnjih odstavkov 
lahko sodnik v nujnem primeru odredi 
začasne ali zaščitne ukrepe." 
11. Poleg tega se v členu 16 te konvencije v 
primerih, ko je treba zaradi vročitve poslati 
vabilo ali enakovredno pisanje v tujino, od 
držav pogodbenic zahteva, da spremenijo 
I - 8644 
SCANIA FINANCE FRANCE 
svoja pravila o časovnih omejitvah za pritož­
bo ali razveljavitev sodbe, da se obravnava 
možnost, da tožena stranka za postopek izve 
šele po izreku sodbe. 
C - Nacionalno pravo 
12. Pisanja, namenjena osebam s stalnim 
prebivališčem v tujini, se v skladu s francosko 
zakonodajo vročajo po francoskem parquet 
(oddelek državnega tožilstva) na podlagi 
formalnega načina vročanja, imenovanega 
signification (člena 683 in 684 novega zakona 
o pravdnem postopku), čeprav so mogoči 
tudi drugi načini vročanja, določeni v med­
narodnih pogodbah. 
13. Signification se opravi tako, da sodni 
vročevalec dostavi dva prepisa pisanja fran­
coskemu državnemu tožilstvu, ki izvirnik 
vidira in pošlje prepisa pisanja ministrstvu 
za pravosodje, zaradi dostave (člen 685). 
Vročevalec mora overjeni prepis pisanja 
poslati naslovljencu po priporočeni pošti 
istega dne ali najpozneje prvi delovni dan 
po tem dnevu (člen 686). Tako vročanje se 
imenuje remise au parquet in je tako 
imenovana signification interne fictive (no­
tranja fiktivna vročitev), saj se šteje, da je bila 
vročitev opravljena, ko je sodni vročevalec 
prepisa pisanja predal francoskemu državne­mu tožilstvu, ne glede na to, ali je dejansko 
doseglo naslovnika v tujini. 7 
III - Dejansko stanje 
14. Pritožbeno sodišče v Amiensu je s sodbo 
z dne 8. septembra 2000 družbi Rockinger 
Spezialfabrik für Anhängerkupplungen 
GmbH & Co., s sedežem v Münchnu 
(Nemčija) (v nadaljevanju: družba Rockin-
ger), naložilo, naj družbi Scania Finance 
France (v nadaljevanju: družba Scania), s 
sedežem v Angersu (Francija), plača zne­
sek 615.566,72 FRF. Na zahtevo družbe 
Scania je Landgericht München (okrožno 
sodišče v Münchnu) odobrilo exequatur 
(dovoljenje za izvršbo) te sodbe, o čemer je 
bila družba Rockinger 15. aprila 2002 us­
trezno obveščena. 
15. Družba Rockinger je maja 2002 pri 
Oberlandesgericht München vložila pritožbo 
za razveljavitev dovoljenja za izvršbo z 
obrazložitvijo, da mu v francoskem postopku 
začetni sodni poziv ni bil pravilno vročen, 
kar je povzročilo, da je bila sodna odločba 
izdana v odsotnosti. Vročitev je bila oprav­
ljena na francoski način remise au parquet, ki 
je opisan v odstavku 13 zgoraj. Čeprav je 
7 — Komisija je v svojih stališčih navedla, da obvestilo na način 
remise au parquet določajo tudi belgijska, nizozemska in 
luksemburška zakonodaja. 
I - 8645 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA — ZADEVA C-522/03 
nemški sodni uradnik vabilo družbi Rockin-
ger poslal, je slednja prejem vabila zavrnila, 
ker ni bilo prevedeno v nemščino. Družba 
Rockinger je pozneje vabilo prejela po pošti, 
tudi brez prevoda. 
16. Oberlandesgericht München je 31. okto­
bra 2004 Sodišču v predhodno odločanje 
predložilo ti vprašanji: 
„1. Ali se člen 27, točka 2, Bruseljske 
konvencije in člen IV, prvi odstavek, 
Protokola k tej konvenciji razlagata 
tako, da se lahko vročitev pisanja toženi 
stranki, ki ima stalno prebivališče v 
državi pogodbenici, ki ni država izvora, 
opravi le v skladu s konvencijami in 
sporazumi, sklenjenimi med državami, 
ki so stranke konvencije? 
2. Če je odgovor na prvo vprašanje nika-
len, ali je treba člen 12 razumeti v 
smislu, da nacionalni predpis, kot je 
francosko pravilo remise au parquet, 
nasprotuje pravu Skupnosti?" 
17. Pisna stališča so v skladu s členom 23 
Statuta Sodišča v obravnavanem postopku predložile družba Scania, družba Rockinger, 
nemška, francoska in avstrijska vlada ter 
Komisija. 
IV - Analiza 
A - Dopustnost 
18. Družba Rockinger zatrjuje, da predlog za 
sprejetje predhodne odločbe nima nobenega 
smisla in je iz številnih razlogov nepotreben. 
Posebej zatrjuje, da francoska zakonodaja ne 
dovoljuje soobstoja načinov vročanja na 
podlagi člena 683 francoskega zakona o 
pravdnem postopku na eni strani in tistih iz 
Haaške konvencije na drugi. Po mnenju 
družbe Rockinger francoska zakonodaja daje 
prednost načinom vročanja, določenim v 
Haaški konvenciji. Ker tožeča stranka v 
postopku v glavni stvari ni upoštevala določb 
Haaške konvencije o vročanju, bi moralo 
nemško sodišče že iz tega razloga zavrniti 
zahtevo za izvršitev. 
19. Ti razlogi me ne prepričajo. V skladu z 
ustaljeno sodno prakso, Sodišče v postopku 
sprejemanja predhodne odločbe ne presoja 
dejanskega stanja postopka v glavni stvari in 
ne preizkuša razlogov nacionalnega sodišča 
za vložitev predloga. 8 Nalogo, da uporabi 
nacionalno pravo, ima nacionalno sodišče. 
Zato je treba zadevo razglasiti za dopustno. 
8 — Glej na primer sodbo z dne 15. decembra 1976 v zadevi 
Simmenthal SpA proti Ministero delle Finanze (35/76, Recueil, 
str. 1871). 
I - 8646 
SCANIA FINANCE FRANCE 
B - Prvo vprašanje 
20. Oberlandesgericht s prvim vprašanjem 
sprašuje, ali se člen 27, točka 2, Bruseljske 
konvencije in člen IV, prvi odstavek, Pro­
tokola k tej konvenciji razlagata tako, da se 
lahko vročitev pisanja toženi stranki, ki ima 
stalno prebivališče v tujini, opravi le v skladu 
s konvencijami in sporazumi, sklenjenimi 
med državami, ki so stranke konvencije. 
21. Kot je navedeno zgoraj, člen 27, točka 2, 
določa, da se odločba v drugi državi po­
godbenici ne prizna, če toženi stranki, ki se 
ni spustila v postopek, pisanje o začetku 
postopka ali enakovredno pisanje ni bilo 
„vročeno pravilno" in pravočasno, da bi 
lahko pripravila obrambo. Sedanje vprašanje 
se nanaša na pravilno razlago „pravilnega 
vročanja" na podlagi te določbe, kot je 
podrobneje opredeljena v členu IV Protokola 
h Konvenciji. 
22. Najprej ugotavljam, da niti Uredba 
št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter 
izvrševanju sodnih odločb v civilnih in 
gospodarskih zadevah 9 niti Uredba 
št. 1348/2000 o vročanju sodnih in zunaj-sodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih 
zadevah v državah članicah 10 v obravnavani 
zadevi ne veljata, saj so se upoštevna dejstva 
v postopku v glavni stvari zgodila pred 
začetkom veljavnosti teh uredb. 
23. Prva oporna točka za odgovor na prvo 
vprašanje Oberlandesgerichta mora biti be­
sedilo zadevnih členov. Ker v členu 27, točka 
2, pojem „pravilna vročitev" ni opredeljen, je 
besedilo člena IV, prvi odstavek, Protokola h 
Konvenciji očitno pomembno: „pisanja [...] 
se pošljejo tako, kot je predvideno s konven­
cijami oziroma s sporazumi, sklenjenimi med 
državami pogodbenicami [...]". 11 V skladu z 
dobesedno razlago določbe bi bilo torej treba 
na prvo vprašanje nacionalnega sodišča 
odgovoriti pritrdilno. Ob običajnem branju 
bi bilo težko razumeti, da bi se ta določba 
lahko razlagala, kot da dovoljuje vročitev 
pisanj s pošiljanjem v tujino drugače, kot 
določajo konvencije in sporazumi, sklenjeni 
med državami, ki so stranke konvencije. 
9 — UL 2001 L 12, str. 1. 10 — UL 2000 L 160, str. 37. 
11 — Moj poudarek. Glej tudi nizozemsko in francosko različico 
tega člena („De gerechtelijke en buitengerechterlijke stukken, 
opgemaakt op het grondgebied van een verdragsluitende 
staat, die medegedeeld of betekend moeten worden aan 
personen die zich op het grondgebied van een andere 
verdragsluitende staat bevinden, worden toegezonden op de 
wijze al is bepaald in tussen de verdragsluitende staten 
gesloten verdragen of overeenkomsten"; „Les actes judiciaires 
et extrajudiciaires dressés sur le territoire d'un État 
contractant et qui doivent être notifiés ou signifiés à des 
personnes se trouvant sur le territoire d'un autre État 
contractant sont transmis selon les modes prévus par les 
conventions ou accords conclus entre les États contrac­
tants"). 
I - 8647 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA — ZADEVA C-522/03 
24. Poleg tega po mojem mnenju ta pristop 
ustreza splošnemu sistemu Konvencije in je v 
skladu s temeljnimi cilji njenih avtorjev. 
25. Cilj člena 27, točka 2, je očitno varstvo 
pravice do obrambe, tako da se skuša 
zagotoviti, da ima tožena stranka, ko je bila 
sodba izdana v njeni odsotnosti, možnost, da 
se brani v državi izvora te sodbe. Kot taka je 
pomembna izjema od splošnega namena 
naslova III Bruseljske konvencije, ki si, po 
besedah Jenardovega poročila, „prizadeva, 
kolikor je mogoče, pospešiti prosto gibanje 
sodnih odločb". 12 Tako je Sodišče v zadevi 
Klomps proti Michel navedlo, da je namen 
člena 27(2) Bruseljske konvencije „zagotoviti, 
da se sodba ne prizna ali izvrši na podlagi 
konvencije, če tožena stranka ni imela 
možnosti, da se brani pred sodiščem, ki je 
prvo začelo postopek." 13 
26. Da bi se zagotovila pravica do obrambe, 
se mora sodišče, ki mu je bila predložena 
zadeva v odločanje, prepričati, da sta bila 
izpolnjena dva pogoja: prvi, da je bilo toženi 
stranki pisanje „pravilno" vročeno, in drugi, 
da je bila vročitev opravljena dovolj zgodaj, da je bila toženi stranki omogočena priprava 
obrambe. 14 Kot sem že navedel, se ta primer 
nanaša na pravo razlago prvega od obeh 
pogojev. 
27. Glede priznavanja sodnih odločb člen 
27, točka 2, odraža enakovredno določbo 
glede pristojnosti v naslovu II Konvencije, 
namreč členu 20. Ta člen ima podoben cilj 
kot člen 27, točka 2, to je, da „v primerih, ko 
je sodba izdana, ne da bi se tožena stranka 
spustila v postopek, zagotovi, da sodišče izda 
sodbo le, če je za to pristojno, in tako najbolj 
zavaruje toženo stranko v izvirnem postop­
ku." 15 Ravnotežje med tem ciljem in ciljem 
prostega gibanja sodnih odločb je za zadeve, 
v katerih se mora pisanje o začetku postopka 
ali obvestilo o tem poslati v tujino, zajeto v 
členu 20(3), ki vključuje test, določen v členu 
15 Haaške konvencije, navedenem zgoraj. 
28. Razlog za obstoj teh varovalk, tako na 
ravni pristojnosti na eni strani kot na ravni 
priznavanja in izvrševanja na drugi, je 
Sodišče potrdilo v zadevi Lancray proti 
Peters und Sickert. Sodišče je poudarilo, da 
si Bruseljska konvencija ni prizadevala za­
gotoviti celovite opredelitve pojma „pravilna 
vročitev", pač pa se uporaba tega pojma 
določi s pravom, ki ga uporabi sodišče izvora 
sodne odločbe, vključno z upoštevnimi 
mednarodnimi konvencijami: 
12 — Poročilo o Konvenciji o pristojnosti in izvrševanju sodnih 
odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (v nadaljevanju: 
Jenardovo poročilo), str. 42. 
13 — Sodba z dne 16. junija 1981 v zadevi Klomps proti Michel 
(166/80, Recueil, str. 1593, točka 8). 14 — V opombi 13 navedena sodba Klomps proti Michel, točka 15. 
15 — V opombi 12 navedeno Jenardovo poročilo, str. 39. 
I - 8648 
SCANIA FINANCE FRANCE 
„Čeprav se z določbami Bruseljske konven­
cije ne skuša uskladiti različne sisteme 
vročanja pravnih pisanj v tujini, ki veljajo v 
državah članicah, so ustvarjene tako, da 
zagotavljajo učinkovito varstvo pravic tožene 
stranke. Zato je bila pristojnost, da določi, ali 
je bilo pisanje pravilno vročeno, dana tako 
sodišču države, v katerem je bila sodna 
odločba izdana, kot sodišču države, v kate­
rem naj bi bila izvršena. Bruseljska konven­
cija ne določa, katero pravo naj se za to 
vprašanje uporabi. Ker so pravila, ki urejajo 
vročitev pisanj o začetku postopka, del 
postopka pred sodiščem države, v kateri je 
bila sodba izdana, se lahko na vprašanje, ali je 
bila vročitev pravilno opravljena, odgovori le 
s sklicevanjem na pravo, ki naj ga uporabi to 
sodišče, vključno z vsako upoštevno medna­
rodno konvencijo." 16 
29. Člen IV Protokola k Bruseljski konven­
ciji opredeljuje načelo, da je vsebina „pravilne 
vročitve" določena s pravom sodišča izvora, 
tako da vsebuje delni opis sprejemljivih 
načinov pošiljanja v primerih, kjer se morajo 
sodna ali zunaj sodna pisanja vročiti osebam v 
drugi državi pogodbenici. Ta člen določa dva 
taka načina pošiljanja: prvič, kot je obravna­
vano zgoraj, v skladu s postopki, določenimi 
v konvencijah in sporazumih, sklenjenimi 
med državami pogodbenicami (člen IV, prvi 
odstavek,); in drugič - če država, v kateri se 
mora opraviti vročitev, uradno ne nasprotuje 
- neposredno med ustreznimi javnimi us­lužbenci države izvora pisanja in države, kjer 
se nahaja naslovnik (člen IV, drugi odsta­
vek,). Zaradi besed „lahko [...] tudi" v členu 
IV, drugi odstavek, je očitno, da sta ti dve 
možnosti pošiljanja izčrpni. 
30. Menim, da bi se zbudil dvom v sistem in 
delovanje člena IV, če bi ga razumeli, kot da 
ni izčrpen, to je kot da dovoljuje druge 
načine vročanja, ki v njem niso navedeni. 17 
31. Dodal bi, da to ne pomeni, da člen IV 
Protokola k Bruseljski konvenciji dovoljuje le 
tiste načine vročanja, ki so izrecno in 
natančno določeni v konvencijah in spora­
zumih, sklenjenih med državami, ki so 
stranke Bruseljske konvencije. Menim, da je 
jasno, da člen dovoljuje vsak način vročanja, 
ki ga dovoljujejo te konvencije in sporazumi, 
čeprav v njih mehanizem načina vročanja ni 
izrecno in natančno določen. 18 To bi se 
razširilo na primer na „alternativne" načine 
vročanja, dovoljene v členih od 8 do 10 
Haaške konvencije. 
16 — Sodba z dne 3. julija 1990 v zadevi Lancray proti Peters und 
Sickert, (C-305/88, Recueil, str. I-2725, točki 28 in 29). Glej 
tudi sodbo z dne 15. julija 1982 v zadevi Pendy Plastic 
Products B.V. proti Pluspunkt Handelsgeselleschaft (228/81, 
Recueil, str. 2723, točka 13). 17 — Glej tudi sodbo v zadevi Philips proti Symes [2002] 1 WLR 
853, za sodbo angleškega sodišča, v kateri je presojeno, da je 
treba vročitev opraviti v skladu z načini, ki jih določa člen IV, 
kjer se je tožeča stranka zanašala na to, da bo ena država 
pogodbenica vročila zapisnik toženi stranki v drugi državi 
pogodbenici. 
18 — Glej tudi zadevo Thierry Noirhomme proti Davidu Walkla-
terju [1992] 1 Lloyd's Rep, za sodbo angleškega sodišča, v 
kateri je navedeno, da člen IV dopušča vse načine pošiljanja 
pisanj v tujino, na katere se sklicujejo konvencije o pošiljanju, 
ne le tiste načine, ki so določeni v konvencijah samih. 
I - 8649 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA — ZADEVA C-522/03 
32. Oberlandesgericht mora presoditi, ali v 
obravnavanem primeru velja katera od mož­
nosti, ki jih določa člen IV Protokola h 
Konvenciji. Še posebno pa Sodišče ne more 
presojati, ali francoski sistem vročanja z 
remise au parquet zadošča zahtevam Haaške 
konvencije ali zahtevam katere koli druge 
konvencije, ki bi lahko veljala. Pristojnost 
Sodišča je glede tega v Protokolu o razlagi 
Bruseljske konvencije omejena izrecno na 
razlago same Konvencije, Protokola, prilože­
nega konvenciji, in Protokola o razlagi 
konvencije. 19 
33. Odgovor na prvo vprašanje bi zato moral 
biti, da člen 27, točka 2, Bruseljske konven­
cije in člen IV njenega protokola pomenita, 
da se morajo sodna in zunaj sodna pisanja, 
izdana v eni državi pogodbenici, in vročena 
toženi stranki, ki ima stalno prebivališče v 
drugi državi pogodbenici, poslati bodisi (1) v 
skladu s konvencijami ali sporazumi, skle­
njenimi med državami, ki so stranke Kon­
vencije, kot je določeno v členu IV, prvi 
odstavek, Protokola h Konvenciji; ali (2) če 
država, v kateri se mora opraviti vročitev, 
uradno ne nasprotuje, - neposredno med 
ustreznimi javnimi uslužbenci države izvora 
pisanja in države, kjer se nahaja naslovnik, 
kot je določeno v členu IV, drugi odstavek, 
Protokola h Konvenciji. C - Drugo vprašanje 
34. Oberlandesgericht z drugim vprašanjem 
sprašuje, ali je treba, če je odgovor na prvo 
vprašanje nikalen, člen 12 razumeti v smislu, 
da nacionalni predpis, kot je francosko 
pravilo remise au parquet, nasprotuje pravu 
Skupnosti? 
35. Glede na moj odgovor na prvo vprašanje, 
mi na to ni treba odgovoriti. Omenil pa bi, da 
kakršen koli civilni ali gospodarski postopek, 
ki vključuje stranke, ki imajo stalno prebiva­
lišče ali sedež na ozemljih različnih jurisdik-
cij, že po naravi povzroči mogoče spore med 
interesi tožeče in tožene stranke; na splošno 
ima, na primer, vsakdo interes, da postopek 
teče na območju njegove jurisdikcije. Pravila, 
določena v Bruseljski konvenciji, po svoji 
naravi zasledujejo ravnotežje med temi 
interesi. V zadevah, kjer upoštevna določba 
konvencije jasno izraža ravnotežje, ki so ga 
želeli njeni avtorji - tako kot v obravnava­
nem primeru - bi bil namen določbe in cilj 
konvencije, ki je pospeševanje enotnosti in 
pravne varnosti, 20 omajan, če se, kadar koli bi 
imelo v določeni zadevi to ravnotežje ne­
gativne posledice za eno stranko, določba ne 
bi uporabila. 
19 — Protokol o razlagi Konvencije iz leta 1968 s strani Sodišča 
(prečiščeno besedilo), UL 1998 C 27, str. 28. 20 — Glej na primer sodbo z dne 11. avgusta 1995 v zadevi SISRO 
proti Ampersand Software BG (C-432/93, Recueil, 
str. I-2269). 
I - 8650 
SCANIA FINANCE FRANCE 
V - Predlog 
36. Zato menim, da bi moralo Sodišče na vprašanja, ki jih je predložilo 
Oberlandesgericht, odgovoriti: 
Člen 27, točka 2, Bruseljske konvencije in člen IV njenega protokola pomenita, da se 
morajo sodna in zunajsodna pisanja, izdana v eni državi pogodbenici in vročena 
toženi stranki, ki ima stalno prebivališče v drugi državi pogodbenici, poslati: 
— v skladu s konvencijami ali sporazumi, sklenjenimi med državami strankami 
konvencije, kot je določeno v členu IV, prvi odstavek, Protokola h Konvenciji; 
ali 
— če država, v kateri se mora opraviti vročitev, temu uradno ne nasprotuje -
neposredno med ustreznimi javnimi uslužbenci države izvora pisanja in države, 
kjer se nahaja naslovnik, kot je določeno v členu IV, drugi odstavek, Protokola h 
Konvenciji. 
I - 8651