Sodišče za uslužbence: sodbe z dne 8. marca 2012, Kerstens/Komisija, F‑12/10 , EU:F:2012:29 , točke 122 , 124 in 125 ter navedena sodna praksa; z dne 19. junija 2013, Goetz/Odbor regij, F‑89/11 , EU:F:2013:83 , točka 126 ; z dne 30. aprila 2014, López Cejudo/Komisija, F‑28/13 , EU:F:2014:55 , točke 88 , 90 in 97 , in z dne 17. marca 2015, AX/ECB, F‑73/13 , EU:F:2015:9 , točke od 173 do 175 in navedena sodna praksa.

(Glej točke od 107 do 109, 112, 113, 116, 118 in 121.)

V zvezi s trajanjem disciplinskega postopka iz Kadrovskih predpisov v strogem pomenu besede roki, ki so določeni za to, da se časovno omeji potek disciplinskega postopka, niso apodiktični, temveč so postavljeni predvsem kot pravilo dobre uprave, s katerim je instituciji naloženo, da mora disciplinski postopek voditi skrbno in delovati tako, da je vsak akt sprejet v razumnem roku po predhodnem aktu. Tako morajo pri presoji razumnega roka, v katerem je treba izvesti disciplinski postopek, sodišča Unije upoštevati le čas, ki je pretekel med posameznim aktom v postopku in naslednjim aktom, ter da je ta presoja neodvisna od celotnega trajanja disciplinskega postopka.

V zvezi s tem trajanje preiskav, ki jih vodi OLAF, ni predpisano s posebno določbo prava Unije. Zato mora sodišče Unije presoditi, ali je ta urad ukrepal v razumnem roku, pri tej preučitvi pa mora to sodišče upoštevati pomen spora za zadevno osebo, zapletenost zadeve in ravnanje zadevnih strank. Organu za imenovanja vsekakor ni mogoče očitati, da je pred odločitvijo o uvedbi disciplinskih postopkov proti zadevni osebi čakal na rezultate preiskave OLAF.

V okviru uvedbe postopka preiskave se spoštovanje razumnega roka torej presoja, če je uprava izvedela za dejstva in ravnanja, ki bi lahko pomenila kršitev obveznosti uradnika iz Kadrovskih predpisov, in od trenutka, ko je zanje izvedela.

Vendar je instituciji ali, odvisno od primera, Evropskemu uradu za boj proti goljufijam (OLAF) naloženo, da mora ravnati skrbno, in sicer vse od trenutka, ko se seznani z dejstvi in ravnanjem, ki bi lahko pomenilo kršitve obveznosti, naloženih uradnikom in uslužbencem, da bi tako presodila oz. presodil, ali je treba uvesti preiskavo, ter nato – če je odgovor pritrdilen – pri vodenju te preiskave in, po potrebi, pri vodenju disciplinskega postopka.

Kadrovski predpisi v členu 86 in v Prilogi IX glede disciplinske ureditve za uradnike Unije ne določajo nobenega zastaralnega roka za dejstva, ki bi lahko privedla do uvedbe disciplinskega postopka proti uradniku, ki se mu očita kršitev njegovih delovnih obveznosti.

Vendar člen 12 Priloge IX ne zahteva – niti ga v tem smislu ni mogoče razlagati – da bi moral v tej začetni fazi postopka organ za imenovanja v aktu, s katerim je zadevo predložil disciplinski komisiji, pojasniti, katera sankcija iz člena 9 Priloge IX h Kadrovskim predpisom bi bila po njegovem mnenju primerna v obravnavani zadevi. Nasprotno, poročilo tega organa disciplinski komisiji ni namenjeno temu, da se predvidi kontradiktorna razprava, ki mora potekati med zadevno osebo in navedenim organom pred disciplinsko komisijo. Če pa bi se organu za imenovanja naložila taka obveznost, bi to vplivalo na primer zadevnega uslužbenca, saj bi pomenilo poseg v nevtralnost navedene kontradiktorne razprave in neodvisnost disciplinske komisije pri oblikovanju njenega priporočila v zvezi s sankcijo, ki jo bo štela za primerno.

V zvezi s tem je cilj uvedbe disciplinskega postopka in zaslišanja zadevne osebe omogočiti organu za imenovanja, da preveri resničnost in težo dejanj, očitanih zadevnemu uradniku, ter da ga v skladu s členom 86 in Prilogo IX h Kadrovskim predpisom o tem zasliši, zato da bi si oblikoval mnenje, prvič, o možnosti, da se bodisi disciplinski postopek konča brez nadaljnjih ukrepov bodisi se proti uradniku sprejme disciplinska sankcija, ter, drugič, o potrebi, da se uradnik, če je to ustrezno, pred sprejetjem te sankcije napoti pred disciplinsko komisijo v skladu s postopkom iz Priloge IX h Kadrovskim predpisom.

Ker ni mogoče izključiti, da organ za imenovanja ugotovi oporečnost nekaterih dejstev šele po predložitvi zadeve disciplinski komisiji, je treba šteti, da se lahko v okviru kontradiktornega postopka pred disciplinsko komisijo in nato pred tristranskim organom za imenovanja nekatere okoliščine izkažejo za obteževalne ali olajševalne med disciplinskim postopkom ter da jih sam organ za imenovanja v poročilu disciplinski komisiji ne more dokončno in izčrpno opredeliti.

V okviru disciplinskega postopka lahko kršitev več obveznosti ali določb Kadrovskih predpisov pripelje do tega, da organ za imenovanja naloži enotno sankcijo, pri kateri se upošteva skupna teža navedenih kršitev. Zato dejstvo, da navedeni organ tako ravna, ne pomeni kršitve načela ne bis in idem iz člena 9(3) Priloge IX h Kadrovskim predpisom.

Sodišče za uslužbence: sodbi z dne 17. marca 2015, AX/ECB, F‑73/13 , EU:F:2015:9 , točka 244 , in z dne 3. junija 2015, Bedin/Komisija, F‑128/14 , EU:F:2015:51 , točki 29 in 30 .

Če bi namreč morala biti presoja dejstev, ki jo v obrazloženem mnenju opravi disciplinska komisija, zavezujoča za organ za imenovanja, bi, prvič, taka razlaga disciplinskega postopka iz Kadrovskih predpisov pripeljala do tega, da bi disciplinska komisija postala organ odločanja in ne več posvetovalni organ, organ za imenovanja pa morda ne bi mogel izreči drugačne sankcije od tiste, ki jo predlaga ta organ, ki ima na podlagi Kadrovskih predpisov le posvetovalno vlogo. Drugič, s tako razlago bi se odvzel polni učinek možnosti iz člena 18 Priloge IX h Kadrovskim predpisom, da lahko vsak član disciplinske komisije mnenju, ki ga je sprejela večina članov navedene komisije, priloži ločeno mnenje.

Če se z dopolnilnim pripravljalnim ukrepom razkrije novo očitano dejstvo ali nova okoliščina, v kateri so bila storjena očitana dejstva, ali kakršen koli drug element, zaradi katerega bi se lahko bistveno spremenila presoja resničnosti, obsega ali teže očitanih dejstev, s čimer bi se torej spremenila vsebina poročila organa za imenovanja, ki je bilo predloženo disciplinski komisiji, mora navedeni organ v skladu s členom 28 Priloge IX h Kadrovskim predpisom, ki se razlaga z vidika višjega pravnega načela, tj. spoštovanja pravice do obrambe, s predložitvijo novega poročila disciplinski komisiji dejansko ponovno odpreti disciplinski postopek.

Določbe členov 11, 12, 12b in 17a Kadrovskih predpisov so specifični izrazi temeljne obveznosti lojalnosti in sodelovanja uradnika z Unijo in njegovimi nadrejenimi. Ta dolžnost vključuje predvsem to, da se uradnik vzdrži ravnanja, ki škoduje dostojanstvu službe in spoštovanju, ki ga je treba izkazovati do Unije. Tako mora – še toliko bolj, če ima višji naziv – zlasti izkazati ravnanje, ki je brez vsakega suma, zato da se ohranja obstoječe zaupanje med Unijo in tem uradnikom. Te določbe so pravzaprav temelji poklicne etike za evropske javne uslužbence.

Ta pravila, v katerih so navedene dolžnosti in odgovornosti evropskih javnih uslužbencev, so utemeljena z nalogami v splošnem interesu, ki jih ima Unija, kar pomeni, da je treba državljanom Unije in državam članicam omogočiti, da zaupajo v to, da institucije s svojimi uradniki in uslužbenci skrbijo za uspešno izpolnjevanje navedenih nalog. Take obveznosti so tako namenjene predvsem ohranjanju razmerja zaupanja, ki mora obstajati med Unijo in njenimi uradniki ali uslužbenci.

Glede na velik pomen zaupanja, ki obstaja med Unijo in uradnikom, kar zadeva notranje delovanje Unije in podobo, ki jo ta kaže navzven, ter glede na splošnost besedila določb členov 11, 12, 12b in 17a Kadrovskih predpisov se te določbe nanašajo na vse okoliščine ali vsako ravnanje, v zvezi s katerimi je mogoče razumno sklepati, da uradnik glede na svoj naziv in naloge, ki jih opravlja, ter glede na okoliščine posamezne zadeve razume, da bi jih lahko tretje osebe razumele, kot da lahko vnašajo zmedo glede interesov Unije, za uresničitev katerih naj bi si prizadeval.

Uradniki in uslužbenci Unije morajo s svojim ravnanjem kazati podobo dostojanstva v skladu z izjemno neoporečnim in spoštljivim obnašanjem, ki se upravičeno pričakuje od zaposlenih v mednarodni javni organizaciji.

(Glej točke od 187 do 190.)

Napotitev na:

Sodišče: sodba z dne 6. marca 2001, Connolly/Komisija, C‑274/99 P, EU:C:2001:127, točki 44 in 46;

Sodišče prve stopnje: sodba z dne 7. marca 1996, Williams/Računsko sodišče, T‑146/94, EU:T:1996:34, točka 65;

Sodišče za uslužbence: sodbi z dne 8. novembra 2007, Andreasen/Komisija, F‑40/05, EU:F:2007:189, točka 233 in navedena sodna praksa; z dne 23. oktobra 2013, Gomes Moreira/ECDC, F‑80/11, EU:F:2013:159, točke od 61 do 63; z dne 19. novembra 2014, EH/Komisija, F‑42/14, EU:F:2014:250, točka 123, in z dne 17. marca 2015, AX/ECB, F‑73/13, EU:F:2015:9, točki 210 in 232.