Keywords

Summary



Keywords

1. Promet – Pomorski promet – Svobodno opravljanje storitev – Pomorska kabotaža

(Uredba Sveta št. 3577/92, člen 2, točka 1(a) in (c))

2. Promet – Pomorski promet – Svobodno opravljanje storitev – Pomorska kabotaža

(Uredba Sveta št. 3577/92)

3. Promet – Pomorski promet – Svobodno opravljanje storitev – Pomorska kabotaža

(Uredba Sveta št. 3577/92, člen 1)

4. Promet – Pomorski promet – Svobodno opravljanje storitev – Pomorska kabotaža – Uredba št. 3577/92

(Pogodba ES, člen 62 (razveljavljen z Amsterdamsko pogodbo); člen 49(1) ES; Uredba Sveta št. 3577/92, člena 6 in 7)

Summary

1. Za razlago besedila „prevoz […] po morju med pristanišči“, ki je del opredelitev notranje kabotaže in otoške kabotaže, iz člena 2, točka 1(a) in (c), Uredbe št. 3577/92 o uporabi načela prostega pretoka storitev v pomorskem prometu med državami članicami (pomorska kabotaža) je treba upoštevati njen cilj, in sicer uresničitev svobode opravljanja storitev pomorske kabotaže v skladu s pogoji in omejitvami, ki jih ta uredba določa.

Ni mogoče dopustiti izenačitve pojma morja v smislu Uredbe št. 3577/92 in teritorialnega morja v smislu Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu z dne 10. decembra 1982 (v nadaljevanju: Konvencija Montego Bay), saj bi taka izenačitev lahko ogrozila navedeni cilj. Uporaba navedene uredbe le za teritorialno morje v smislu te konvencije bi namreč izključila potencialno pomembne storitve pomorskega prevoza od liberalizacije, ki jo želi ta uredba doseči, saj se navedene storitve opravljajo pred osnovno črto teritorialnega morja, ki jo države članice lahko določijo na podlagi navedene konvencije, tako da zaprejo točke naravnih vhodov v zalive. Poleg tega iz Uredbe št. 3577/92 ne izhaja, da bi zakonodajalec Skupnosti nameraval omejiti področje njene veljavnosti le na teritorialno morje v smislu Konvencije Montego Bay.

(Glej točke od 24 do 27.)

2. Glede na kontekst Uredbe št. 3577/92 o uporabi načela prostega pretoka storitev v pomorskem prometu med državami članicami (pomorska kabotaža) ter cilj, ki mu ta sledi, in sicer izvedbo liberalizacije svobode opravljanja pomorske kabotaže, pojem pristanišča iz navedene uredbe obsega infrastrukturo, ki omogoča vkrcanje in izkrcanje blaga ali oseb, ki potujejo po morju, čeprav je ta manjšega pomena.

(Glej točko 33.)

3. Vendar pa nacionalni ukrep, ki storitve pomorskega prevoza v estuariju z upravno koncesijo, ki traja dvajset let, z možnostjo podaljšanja za deset let, pridržuje le za eno samo podjetje, lahko ovira oziroma preprečuje opravljanje teh storitev podjetjem, ki so v drugih državah članicah in pomeni torej omejitev svobode opravljanja storitev pomorske kabotaže v Skupnosti. Enako velja za merilo za izbor koncesionarja, ki se nanaša na izkušnje, pridobljene na področju pomorskega prometa v tem estuariju. Take omejitve je vseeno mogoče utemeljeni z nujnimi razlogi v splošnem interesu, če veljajo za vse osebe ali podjetja, ki opravlja dejavnost na ozemlju države članice gostiteljice, če zagotavljajo uresničitev cilja, ki mu sledijo, in ne presegajo tega, kar je potrebno za njegovo dosego. To pa v zadevnem primeru ni podano.

Glede otokov, ki so v tem estuariju, bi bilo namreč mogoče uvesti ukrepe, ki so manj omejujoči od navedene koncesije, kot na primer organizacija sistema rezervacij in prodaje razpoložljivih prepustnic, kar bi omogočilo prilagoditev prometa z destinacijo na teh otokih ekološkim zahtevam in majhnim kapacitetam pomolov, ki jih navaja španska vlada. Dalje, glede zahtev, povezanih s prometom na zadevnem geografskem območju, država članica ni dokazala, da morajo biti prevozne storitve potnikov med obalo tega estuarija predmet koncesije, podeljene le enemu operaterju za dvajset let, z možnostjo podaljšanja do največ trideset let, saj sicer ne bi bile rentabilne in bi bile opuščene. Poleg tega ta država ni dokazala, da gostota pomorskega prometa v omenjenem estuariju povzroča težave, ki jih ni mogoče preprečiti drugače kot z uvedbo tako omejujočega ukrepa, kot je navedena koncesija, niti da ob predpostavki, da so potrebne velike investicije za vzdrževanje zadevnih pomorskih povezav, teh ni mogoče amortizirati prej kot v dvajsetih, celo tridesetih letih.

Končno glede merila za oddajo, ki se nanaša na izkušnje, pridobljene na področju prevozov v tem estuariju, ni bil naveden noben nujni razlog, ki bi utemeljeval iz tega merila izhajajočo omejitev. Poleg tega okoliščina, da navedeno merilo ni bilo odločujoče za dodelitev koncesije, ni upoštevna, saj ugotovitev neizpolnitve obveznosti države članice ni povezana s škodo, ki bi bila njena posledica.

(Glej točke od 44 do 50.)

4. Člen 7 Uredbe št. 3577/92 o uporabi načela prostega pretoka storitev v pomorskem prometu med državami članicami (pomorska kabotaža) je treba razlagati ob upoštevanju določbe, ki je neposredno pred tem členom. Medtem ko člen 6 navedene uredbe državam članicam dovoljuje, da v določenih posebnih primerih po začetku veljavnosti te uredbe v prehodnem obdobju ohranijo obstoječe omejitve, člen 7 v bistvu določa, da te države članice ne morejo uvesti novih omejitev glede na okoliščine ob začetku veljavnosti te uredbe. Ti določbi se torej dopolnjujeta in v resnici pomenita dva vidika režima postopne liberalizacije. V prid take razlage prej navedenih členov 6 in 7 govori tudi dejstvo, da razveljavitev člena 62 Pogodbe z Amsterdamsko Pogodbo, tj. člena, na katerega se sklicuje navedeni člen 7, ki je za države članice določal prepoved uvajanja novih omejitev glede svobode opravljanja storitev, sovpada z odpravo sklicevanja na postopno odpravo omejitev glede svobode opravljanja storitev znotraj Skupnosti v prehodnem obdobju v besedilu člena 49(1) ES. Iz tega izhaja, da je ta člen smiseln le v kontekstu postopne liberalizacije storitev, urejenih s to uredbo.

(Glej točke od 62 do 64.)