SL Uradni list Evropske unije C 272/11

Pritožba, ki jo je 7. avgusta 2008 vložil Internationaler Hilfsfonds e.V zoper sodbo Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 5. junija 2008 v zadevi T-141/05, Internationaler Hilfsfonds e.V proti Komisiji Evropskih skupnosti

(Zadeva C-362/08 P)

(2008/C 272/20)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnik: Internationaler Hilfsfonds eV (zastopnik: H. Kaltenecker, odvetnik)

Druga stranka v postopku: Komisija Evropskih skupnosti

Predlogi pritožnika:

— sodba Sodišča prve stopnje z dne 5. junija 2008 naj se razveljavi,

— o zadevi naj se dokončno odloči in izpodbijani akt Komisije z dne 14. februarja 2005 naj se razglasi za ničnega (člen 54 Statuta Sodišča),

— podredno, zadeva naj se vrne Sodišču prve stopnje v ponovno odločanje,

— Komisiji naj se naloži plačilo stroškov postopka in pritožnika.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Sodišče prve stopnje je ničnostno tožbo pritožnika zoper odločbo Komisije, s katero je ta pritožniku zavrnila dostop do določenih dokumentov v zvezi s pogodbo LIEN 97-2011 o sofinanciranju programa medicinske pomoči v Kazahstanu, zavrglo kot nedopustno z obrazložitvijo, da se s tožbo izpodbija akt, s katerim je le potrjena prejšnja pravnomočna odločba, in če izpodbijani akt ni le potrditev, se ga prav tako ne more obravnavati kot odločbo, ki se lahko izpodbija s tožbo v smislu Uredbe št. 1049/2001.

V sodbi naj bi bilo napačno uporabljeno pravo in napačno ugotovljeno dejansko stanje.

Prvič naj Sodišče prve stopnje pri opredelitvi izpodbijanega akta ne bi upoštevalo, da bi moralo dopis Komisije, ki ga je ta pritožniku poslala pred odgovorom na potrdilno prošnjo v smislu člena 7(2) Uredbe 1049/2001, obravnavati kot neveljavnega, ker ga ni poslal generalni sekretar Komisije in ni vseboval obrazložitve ter pravnega pouka. Ker naj zato ne bi imel pravnih učinkov, naj ta dopis ne bi mogel biti predmet ničnostne tožbe. Zato se lahko le izpodbijani akt, to je odgovor Komisije na novo prošnjo pritožnika, obravnava kot dokončna odločba, pred sprejetjem katere naj bi Komisija, v nasprotju z mnenjem Sodišča prve stopnje, dejansko ponovno in celovito preverila položaj. Izpodbijani akt naj torej ne bi mogel biti „le potrdilni akt“, ker potrditev nečesa, kar pravno ne obstaja, ni mogoča. Sodišče prve stopnje pa žal ni preučilo pravne veljavnosti prejšnjega dopisa Komisije, zaradi česar naj bi napačno opredelilo izpodbijani akt Komisije.

Drugič naj bi Sodišče prve stopnje zaradi napačne razlage člena 7(2) Uredbe 1049/2001 menilo, da naj bi bil izpodbijani akt odgovor na začetno prošnjo v smislu Uredbe št. 1049/2001 in naj bi se ga zato ne moglo obravnavati kot odločbo, ki se jo lahko izpodbija s tožbo. Sodišče prve stopnje naj ne bi upoštevalo, da ta določba sicer omogoča vložitev potrdilne prošnje, da pa se z njo tega ne zahteva. Ob upoštevanju tega in odklonilne drže Komisije, ki se je kazala med celotnim predhodnim postopkom, naj pritožnik ne bi bil več dolžan vložiti nove prošnje. Pritožnik naj bi med postopkom zahteval, da se v zapisnik zapiše njegovo opozorilo glede lastnosti te določbe, ker naj bi bil v zvezi s to točko nepopoln. Z zavrnitvijo njegove zahteve glede popravka zapisnika naj bi Sodišče prve stopnje tudi kršilo določbe postopka.