Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurenca – Upravni postopek – Zastaranje pregona – Suspendiranje

(Uredba Sveta št. 2988/74, člen 3)

2. Pravo Skupnosti – Načela – Spoštovanje razumnega roka – Področje uporabe – Konkurenca – Upravni postopek – Sodni postopek – Razlikovanje za namen presoje spoštovanja razumnega roka

(Uredba Sveta št. 17)

3. Konkurenca – Upravni postopek – Obveznosti Komisije – Spoštovanje razumnega roka

(Uredba Sveta št. 17)

4. Postopek – Trajanje postopka pred Splošnim sodiščem – Razumni rok – Merila presoje

5. Pravo Skupnosti – Načela – Pravica do obrambe – Področje uporabe – Konkurenca – Upravni postopek – Obseg načela po razglasitvi prve odločbe Komisije za nično

(členi 81 ES, 82 ES in 233 ES; Uredba Sveta št. 17)

6. Komisija – Načelo solidarnosti – Obseg – Odločba v zvezi s konkurenco

7. Ničnostna tožba – Sodba o razglasitvi ničnosti – Obseg – Absolutna pravnomočnost

8. Ničnostna tožba – Sodba o razglasitvi ničnosti – Učinki

(členi 82 ES, 230 ES in 233 ES)

9. Konkurenca – Prevladujoči položaj – Opredelitev na podlagi izjemno velikega tržnega deleža

(člen 82 ES)

10. Konkurenca – Prevladujoči položaj – Zloraba – Rabat z učinkom zapiranja trga – Rabat za zvestobo

(člen 82 ES)

11. Konkurenca – Prevladujoči položaj – Zloraba – Količinski rabat – Dopustnost – Pogoji – Zloraba sistema rabatov

(člen 82 ES)

12. Konkurenca – Prevladujoči položaj – Zloraba – Pogodbe o izključni dobavi – Rabat za zvestobo

(člen 82 ES)

13. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Diskrecijska pravica Komisije

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 2988/74)

14. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije – Odločba o ugotovitvi kršitve in naložitvi globe – Razglasitev ničnosti zaradi kršitve postopka

(Uredba Sveta št. 17)

15. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Posebej težke kršitve

(člen 82 ES; Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

16. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Obteževalne okoliščine – Ponovna kršitev – Pojem istovrstne kršitve – Kršitve členov 81 ES in 82 ES – Izključitev

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

17. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Obveznost, da se od globe odštejejo stroški za zagotovitev jamstev za uporabo odločbe, ki je bila kasneje razglašena za nično – Neobstoj

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

18. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Namerna kršitev – Pojem

(Uredba Sveta št. 17, člen 15)

19. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

20. Konkurenca – Globe – Naložitev – Nujnost, da je podjetje imelo korist od kršitve – Neobstoj – Določitev – Merila – Teža kršitve – Olajševalne okoliščine – Neobstoj prednosti – Izključitev

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

21. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Obteževalne okoliščine – Prikrivanje kartela – Neobstoj tajnosti, ki ne pomeni olajševalne okoliščine

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

Summary

1. V skladu s členom 3 Uredbe št. 2988/74 glede rokov zastaranja v postopkih in izvajanja sankcij v pravu konkurence se rok zastaranja v postopkih začasno ustavi, dokler je odločba Komisije predmet „tekočih postopkov pred Sodiščem Evropskih skupnosti“. To sklicevanje je treba od ustanovitve Splošnega sodišča razumeti, kot da se na prvem mestu nanaša na postopek pred tem sodiščem, saj je pristojno za tožbe, na podlagi katerih se naložijo sankcije ali globe na področju konkurenčnega prava.

Zastaranje se zadrži tudi med pritožbenim postopkom, ki teče pred Sodiščem. Ker imata člen 60 Statuta Sodišča in člen 3 Uredbe št. 2988/74 različno področje uporabe, neobstoj odložilnega učinka pritožbe ne more odvzeti učinka členu 3 te uredbe, ki se nanaša na primere, v katerih mora Komisija počakati na odločitev sodišča Skupnosti. Poleg tega člen 3 Uredbe št. 2988/74 ščiti Komisijo pred učinkom zastaranja, kadar mora v okviru postopkov, ki jih sama ne vodi, počakati na odločitev sodišča Skupnosti, preden izve, ali je izpodbijani akt nezakonit ali ne.

Trditev, da po razglasitvi ničnosti odločbe Komisije, ta ne more imeti koristi od svoje napake tako, da globo naloži po izteku zastaralnega roka, ne vzdrži. Za vsako razglasitev ničnosti akta, ki ga je sprejela Komisija, je namreč nujno odgovorna sama, ker to izraža njeno napako. Zato bi izključitev zadržanja zastaranja v postopkih, v katerih tožba privede do priznanja napake, za katero je odgovorna Komisija, členu 3 Uredbe št. 2988/74 odvzela ves pomen. Zadržanje je upravičeno z dejstvom, da tožba poteka pred Splošnim sodiščem ali Sodiščem, in ne z ugotovitvami, do katerih ti sodišči prideta v sodbah.

Če bi nazadnje morala Komisija sprejeti novo odločbo takoj, ko Splošno sodišče razglasi ničnost neke odločbe, ne da bi počakala na sodbo Sodišča, bi se namreč lahko zgodilo, da bi hkrati obstajali dve odločbi z enakim predmetom, če bi Sodišče razveljavilo sodbo Splošnega sodišča. Bilo bi v nasprotju z ekonomičnostjo upravnega postopka, če bi Komisiji samo zaradi preprečitve zastaranja naložili sprejetje nove odločbe, preden bi bilo znano, ali je prvotna odločba nezakonita.

Ker je bilo zastaranje, določeno s členom 3 Uredbe št. 2988/74, začasno ustavljeno ves čas postopka pred Splošnim sodiščem in Sodiščem, Komisiji ni mogoče očitati, da je kršila načelo razumnega roka, ker je čakala na odločitev Splošnega sodišča in Sodišča, preden je sprejela izpodbijano odločbo, če je bilo to dejstvo upravičeno zaradi upoštevanja sodnega postopka in prihodnjih sodb.

(Glej točke 73, 74, 77, 82, 85, 86, 88, 89, 132.)

2. Pri proučitvi očitka glede kršitve načela razumnega roka je treba razlikovati med upravnim postopkom, ki se uvede na področju konkurence na podlagi Uredbe št. 17, in sodnim postopkom s tožbo zoper odločbo Komisije. Obdobja, v katerem sodišče Skupnosti proučuje zakonitost odločbe in, v primeru pritožbe, veljavnost sodbe, izdane na prvi stopnji, ni mogoče upoštevati pri ugotavljanju trajanja postopka pred Komisijo.

(Glej točko 102.)

3. Kršitev načela razumnega roka pri sprejemanju odločbe ob koncu upravnega postopka na področju konkurence je upravičen razlog za razglasitev ničnosti odločbe, ki jo je sprejela Komisija, samo če je bila z njo kršena tudi pravica do obrambe zadevnega podjetja. Če namreč ni dokazano, da je predolgo trajanje vplivalo na zmožnost zadevnih podjetij, da si zagotovijo učinkovito obrambo, nespoštovanje načela razumnega roka ne vpliva na veljavnost upravnega postopka.

(Glej točko 109.)

4. Splošno načelo prava Skupnosti, v skladu s katerim ima vsakdo pravico do poštenega sojenja, ki je določena v členu 6(1) Evropske konvencije o človekovih pravicah, in predvsem pravico do sojenja v razumnem roku, velja tudi v okviru pravnega sredstva zoper odločbo Komisije, s katero se podjetju naložijo globe zaradi kršitve konkurenčnega prava.

Razumnost roka se presoja glede na posebne okoliščine vsake zadeve in zlasti glede na interese strank v sporu, zapletenost zadeve ter ravnanje tožeče stranke in pristojnih organov.

Zato seznam teh meril ni izčrpen in presoja razumnosti roka ne zahteva sistematične proučitve zadevnih okoliščin glede na vsako od teh meril, kadar se trajanje postopka zdi upravičeno glede na eno izmed njih. Tako lahko zapletenost zadeve upraviči na prvi pogled predolgo trajanje.

Ker ni nobenih dokazov, da je trajanje postopka vplivalo na rešitev spora, morebitna okoliščina, da je sodišče v obravnavanem primeru prekoračilo razumni rok, tudi če bi bila dokazana, nikakor ne vpliva na zakonitost izpodbijane odločbe. Podjetje pa bi bilo lahko upravičeno do odškodnine, če bi podalo predlog za odškodnino.

(Glej točke 114, 116, 117.)

5. Razglasitev ničnosti akta Skupnosti ne vpliva nujno na pripravljalne akte, saj se postopek za nadomestitev akta, ki je bil razglašen za ničen, lahko ponovno začne prav tam, kjer je prišlo do nezakonitosti.

Ker je do postopkovne napake prišlo na končni stopnji sprejetja odločbe, s katero so bile podjetju naložene kazni zaradi kršitve konkurenčnih predpisov Skupnosti, razglasitev ničnosti ni vplivala na veljavnost pripravljalnih ukrepov za to odločbo, ki so bili izvedeni pred stopnjo, na kateri je bila ta napaka ugotovljena. Če sprejme novo odločbo s precej podobno vsebino in na podlagi enakih očitkov, Komisiji torej ni treba izvesti novih postopkovnih ukrepov.

Komisiji zlasti ni mogoče očitati, da pred sprejetjem nove odločbe zadevnega podjetja ni treba ponovno zaslišati, da mu ni dala priložnosti, da bi znova predstavilo svoje trditve ali da mu ni poslala novega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah.

Pri pravnih vprašanjih, ki se lahko pojavijo v okviru uporabe člena 233 ES, kot so na primer vprašanja v zvezi s potekom časa, z možnostjo ponovitve postopkov, vpogledom v spis, ki je neločljivo povezan s ponovitvijo postopka, s posredovanjem pooblaščenca za zaslišanje in Svetovalnega odbora ter z morebitnimi posledicami člena 20 Uredbe št. 17, se ne zahtevajo nova zaslišanja, saj ne spreminjajo vsebine očitkov, ki so lahko samo predmet naknadnega sodnega nadzora.

Ker ni bilo potrebno novo zaslišanje, tudi ni bilo potrebno novo posredovanje pooblaščenca za zaslišanje. Iz vsebine naloge, dodeljene pooblaščencu za zaslišanje, namreč izhaja, da je bilo njegovo posredovanje nujno povezano z zaslišanjem podjetij zaradi morebitnega sprejetja odločbe.

Ker izpodbijana odločba tudi ne vsebuje bistvenih sprememb v primerjavi z odločbo, ki je bila razglašena za nično, se Komisiji, ki ji zadevnega podjetja ni bilo treba ponovno zaslišati, prav tako ni bilo treba ponovno posvetovati s Svetovalnim odborom glede omejevalnih ravnanj in monopolov.

Zato tudi v spis, predložen kolegiju komisarjev, ni bilo treba vključiti novega poročila pooblaščenca za zaslišanje in novega poročila o posvetovanju s Svetovalnim odborom.

(Glej točke 125, 126, 134, 135, 151, 153, 154, 161, 162, 168, 174.)

6. Načelo kolegialnosti temelji na enakosti članov Komisije pri odločanju in zlasti pomeni, da se odločitve sprejemajo skupaj in da imajo vsi člani kolegija skupno politično odgovornost za vse sprejete odločitve. Spoštovanje tega načela, zlasti zahteve, da se odločitve sprejemajo skupaj, je vsekakor v interesu pravnih subjektov, na katere se nanašajo njihovi pravni učinki, v tem smislu, da jim je treba zagotoviti, da je te odločitve dejansko sprejel kolegij in so popolnoma v skladu z njegovo voljo. Tako je treba zlasti pri aktih, ki so izrecno opredeljeni kot odločbe in jih mora Komisija sprejeti v zvezi s podjetji ali združenji podjetij, da bi se upoštevala pravila o konkurenci, in katerih namen je ugotoviti kršitev teh pravil, izdati odredbe tem podjetjem in jim naložiti denarne kazni.

Samo na podlagi dejstva, da gre v sporočilu za javnost, ki ga ni izdala Komisija in ki nikakor ni uradna izjava, za izjavo tiskovne predstavnice glede datuma sprejetja odločbe s področja konkurence in njeno vsebino, ni mogoče sklepati, da je Komisija kršila načelo kolegialnosti. Ker kolegija komisarjev ta izjava ne zavezuje, se lahko na podlagi skupne razprave tudi odloči, da ne bo sprejel izpodbijane odločbe.

(Glej točke od 175 do 178.)

7. Da bi se zagotovili stabilnost prava in pravnih razmerij in učinkovitost sojenja, je pomembno, da sodnih odločb, ki so postale dokončne po tem, ko so bila izčrpana vsa razpoložljiva pravna sredstva, ali po tem, ko so se iztekli roki zanje, ni več mogoče izpodbijati.

Pravnomočnost sodbe lahko ovira dopustnost tožbe, če se je tožba, na podlagi katere je bila izrečena zadevna sodba, nanašala na iste stranke in isti predmet ter temeljila na istem razlogu, pri čemer so ti pogoji nujno kumulativni. Pravnomočnost se nanaša samo na dejanska in pravna vprašanja, ki so bila dejansko ali nujno obravnavana v zadevni sodni odločbi.

(Glej točke od 196 do 198.)

8. Institucija, ki je izdala akt, ki je bil razglašen za ničen, je obvezana samo v mejah tega, kar je potrebno za zagotavljanje izvrševanja ničnostne sodbe. Postopek za nadomestitev takega akta se tako lahko nadaljuje na točki, na kateri je prišlo do nezakonitosti.

Kadar se odločba Komisije, s katero so bile podjetju naložene kazni zaradi kršitve prevladujočega položaja, razglasi za nično z obrazložitvijo, da je bila navedena odločba overovljena po vročitvi, kar je pomenilo bistveno kršitev postopka v smislu člena 230 ES, Komisija lahko svojo analizo ponovno začne na stopnji overovitve, ne da bi ji bilo treba proučiti, ali ugotovitve v zvezi z zadevnim trgom, ki jih je izpeljala ob sprejetju prve odločbe, še vedno držijo glede na dejanske in pravne okoliščine ob sprejetju druge odločbe. Stališče, da ugotovitev obstoja prevladujočega položaja izhaja iz analize strukture trga in konkurence na njem takrat, ko Komisija sprejme odločbo, namreč ne pomeni, da mora Komisija v vseh primerih opraviti novo analizo zadevnega trga ob sprejetju izpodbijane odločbe. Komisiji med drugim ni bilo treba opraviti take analize, ker to ni bilo nujno za zagotovitev izvrševanja sodbe, s katero je bila odločba razglašena za nično.

(Glej točke od 243 do 245.)

9. Prevladujoči položaj iz člena 82 ES zadeva položaj gospodarske moči podjetja, ki mu omogoča, da ovira ohranitev učinkovite konkurence na zadevnem trgu, tako da mu omogoča, da ravna v precejšnji meri neodvisno od svojih konkurentov, strank in nazadnje tudi potrošnikov. Tak položaj v nasprotju z monopolnim ali skoraj monopolnim položajem ne izključuje obstoja neke konkurence, vendar podjetju s takim položajem omogoča, da samo določa pogoje, pod katerimi se taka konkurenca razvija, ali pa ima vsaj precejšen vpliv na to, in – vsekakor – da v veliki meri ravna tako, da mu je ni treba upoštevati, ne da bi mu to ravnanje škodilo.

Obstoj prevladujočega položaja na splošno izhaja iz združitve več dejavnikov, ki posamezno ne bi bili nujno odločilni. Pri ugotavljanju obstoja prevladujočega položaja na zadevnem trgu je treba najprej proučiti njegovo strukturo in nato konkurenčne razmere na navedenem trgu.

Zelo veliki tržni deleži, razen v izjemnih okoliščinah, dokazujejo obstoj prevladujočega položaja. Podjetje, ki ima zelo velik tržni delež in ga nekaj časa ohranja z obsegom proizvodnje in prodaje svoje ponudbe – ne da bi se bila podjetja s precej manjšim tržnim deležem sposobna hitro odzvati na povpraševanje tistih, ki bi želeli prekiniti sodelovanje s podjetjem, ki ima največji tržni delež – ima namreč zaradi tega deleža moč, zaradi katere si ga morajo drugi izbrati za trgovinskega partnerja in ki mu samo zaradi tega vsaj v relativno dolgih obdobjih omogoča svobodo delovanja, ki je značilna za prevladujoči položaj.

Tako je od 70- do 80-odstotni tržni delež jasen pokazatelj obstoja prevladujočega položaja. Prav tako 50-odstotni tržni delež razen v izjemnih okoliščinah dokazuje obstoj prevladujočega položaja.

(Glej točke od 254 do 257.)

10. Šteje se, da je sistem rabatov, ki povzroča zapiranje trga, v nasprotju s členom 82 ES, če ga uporablja podjetje s prevladujočim položajem. To velja za rabat za zvestobo, dodeljen v zameno za zavezo stranke, da se bo oskrbovala izključno ali skoraj izključno pri podjetju s prevladujočim položajem. Namen takega rabata je namreč z dodelitvijo finančnih ugodnosti preprečiti, da bi se stranke oskrbovale pri konkurenčnih proizvajalcih. Ko je podjetje s svojim ravnanjem zaprlo dostop konkurentov do trga, je to lahko imelo posledice za tržne tokove in konkurenco na skupnem trgu.

(Glej točke 296, 297, 337.)

11. Za sisteme količinskih rabatov, ki so vezani izključno na obseg nabav pri podjetju s prevladujočim položajem, se običajno šteje, da nimajo učinka zapiranja, prepovedanega s členom 82 ES. Če povečanje dobavljene količine pomeni manjši strošek za dobavitelja, ima ta namreč pravico, da to zmanjšanje prenese na svojo stranko, tako da ji ponudi ugodnejšo ceno. Za količinske rabate se torej šteje, da kažejo na večjo učinkovitost in ekonomijo obsega, ki ju je doseglo podjetje s prevladujočim položajem.

Iz tega izhaja, da sistem rabatov, katerega stopnja odbitka se zvišuje glede na obseg nabave, ni v nasprotju s členom 82 ES, razen če je iz meril in pravil za dodelitev rabatov razvidno, da sistem ne temelji na upravičeni gospodarski protivrednosti, temveč je njegov namen – po zgledu rabata za zvestobo in ciljnega rabata – preprečiti, da bi se stranke oskrbovale pri drugih konkurentih.

Pri ugotavljanju, ali sistem količinskih rabatov pomeni zlorabo, je treba torej presoditi vse okoliščine, zlasti merila in pogoje za dodelitev rabatov, in proučiti, ali je njihov namen, da se z dodelitvijo ugodnosti, ki ne temelji na nobeni gospodarski protivrednosti, zaradi katere bi bila upravičena, kupcu odvzame ali bistveno omeji možnost izbire oskrbovalnih virov, konkurentom prepreči dostop do trga, uvedejo neenaki pogoji za primerljive posle z drugimi trgovinskimi partnerji ali z izkrivljanjem konkurence okrepi prevladujoči položaj.

(Glej točke od 298 do 300.)

12. Okoliščina, da podjetje s prevladujočim položajem na trgu kupce – tudi če to stori na njihovo zahtevo – z zavezo ali obljubo obveže, da bodo vse potrebne količine ali njihov velik del nabavljali izključno pri navedenem podjetju, pomeni zlorabo prevladujočega položaja v smislu člena 82 ES, tako če je zadevna obveznost določena brez podrobnejšega opisa kot tudi če se sprejme zaradi odobritve rabata. Enako velja, če navedeno podjetje, ne da bi kupce formalno obvezalo, uporabi – bodisi v skladu s pogoji iz sporazumov, sklenjenih s temi kupci, bodisi enostransko – sistem rabatov za zvestobo, to je popuste, zaradi katerih mora stranka kupovati vse potrebne količine ali večino teh od podjetja s prevladujočim položajem. Zaveze o izključni nabavi te vrste, v zameno za rabat ali dodelitev rabata za zvestobo ali pa ne, katerih namen je kupca spodbuditi k izključni nabavi pri podjetju s prevladujočim položajem, so nezdružljive s ciljem neizkrivljene konkurence na skupnem trgu, ker ne temeljijo na gospodarski protivrednosti, zaradi katere bi bila ta obveznost ali ugodnost upravičena, temveč je njihov namen kupcu odvzeti ali omejiti možnost izbire oskrbovalnih virov in drugim proizvajalcem preprečiti dostop do trga.

(Glej točko 315.)

13. Komisija mora pri določitvi zneska glob, naloženih zaradi kršitev skupnostnih pravil o konkurenci, upoštevati ne le težo kršitve in posebne okoliščine zadevnega primera, temveč tudi okoliščine, v katerih je bila kršitev storjena, in zagotoviti odvračalni učinek, zlasti za kršitve, ki škodijo uresničevanju ciljev Skupnosti. Če je Komisija izpodbijano odločbo sprejela ob upoštevanju Uredbe št. 2988/74 o rokih zastaranja v postopkih in izvajanju sankcij v pravu konkurence in načela razumnega roka, ji ni mogoče očitati, da je odlašala s sprejetjem izpodbijane odločbe. V takih okoliščinah globe, ki je bila naložena z odločbo, sprejeto po razglasitvi ničnosti prve odločbe, ni treba razveljaviti zaradi časa, ki je pretekel od sprejetja prve odločbe do sprejetja druge odločbe.

(Glej točki 354, 355.)

14. Če je odločba Komisije s področja konkurence razglašena za nično zaradi postopkovne napake, lahko Komisija novo odločbo sprejme brez uvedbe novega upravnega postopka. Če je vsebina izpodbijane odločbe skoraj enaka vsebini prejšnje odločbe in če obe temeljita na enakih razlogih, je treba pri določitvi zneska globe v novi odločbi upoštevati pravila, veljavna ob sprejetju prejšnje odločbe. Komisija namreč ponovi fazo postopka, v kateri je bila storjena postopkovna napaka, in brez ponovne proučitve primera z vidika pravil, ki niso veljala ob sprejetju prve odločbe, sprejeme novo odločbo.

(Glej točke od 366 do 368.)

15. Komisija lahko pri presoji teže nekemu podjetju očitanih kršitev skupnostnih pravil o konkurenci za določitev zneska globe, ki bi bil z njo sorazmeren, upošteva posebej dolgo trajanje nekaterih kršitev, število in raznolikost kršitev, ki so se nanašale na vse ali skoraj vse proizvode zadevnega podjetja in izmed katerih so nekatere prizadele vse države članice, posebno težo kršitve v okviru načrtovane in usklajene strategije, katere namen je bil z različnimi ravnanji za izključitev konkurentov in s politiko pridobivanja zvestobe strank umetno ohraniti ali okrepiti prevladujoči položaj podjetja na trgih, na katerih je bila konkurenca že tako omejena, posebej škodljive učinke zlorabe na konkurenco in prednost, ki jo je podjetje pridobilo s kršitvami.

Komisija lahko upravičeno kot zelo resna opredeli ravnanja podjetja s prevladujočim položajem, ki s tem, da svojim strankam dodeljuje rabate na mejno količino in z njimi sklepa sporazume o zvestobi, vsem svojim konkurentom onemogoča prodajo na dolgi rok in trajno škoduje strukturi trga v škodo potrošnikov.

(Glej točke 370, 372, 374.)

16. Pri analizi teže storjene kršitve skupnostnih pravil o konkurenci je treba upoštevati morebitno ponovitev kršitve. Pojem ponovitve kršitve, kot je razumljen v več nacionalnih pravnih redih, pomeni, da je neka oseba ponovila kršitve, potem ko je za podobne kršitve že bila kaznovana. Smernice o načinu določanja glob, naloženih na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe ESPJ, gredo s sklicevanjem na „kršitev iste vrste“ v isto smer. Komisija torej ne more šteti za obteževalno okoliščino ponovitve kršitve podjetja, ki zlorablja svoj prevladujoči položaj na trgu v smislu člena 82 ES zaradi tajnega dogovarjanja, ki se nanaša na člen 81 ES in se poleg tega zelo razlikuje od ravnanj, ki pomenijo kršitev člena 82 ES.

(Glej točke od 377 do 381.)

17. Na področju konkurence velja, da če ima podjetje stroške za položitev jamstev za plačilo glob, naloženih v odločbi, ki jo je nato sodišče Skupnosti razglasilo za nično, in za ugotovitev nezakonitosti te odločbe, Komisiji ni treba upoštevati teh stroškov, če določi globo z odločbo, ki je bila sprejeta po sodbi o razglasitvi ničnosti, ker bi lahko podjetje njihovo povračilo zahtevalo na podlagi odškodninske tožbe.

(Glej točko 383.)

18. Da se kršitev pravil konkurence iz Pogodbe lahko šteje za namerno, ni nujno, da se je podjetje zavedalo kršitve prepovedi, določene s temi pravili; zadostuje, da ni moglo prezreti, da je bil cilj ali učinek njegovega ravnanja omejevanje konkurence na skupnem trgu.

(Glej točko 412.)

19. Elementi, ki se nanašajo na namen ravnanja, so lahko pomembnejši za določitev zneska globe kot elementi, ki se nanašajo na njegove učinke.

(Glej točko 435.)

20. Čeprav mora biti znesek naložene globe sorazmeren trajanju kršitve in drugim elementom, ki jih je mogoče upoštevati pri presoji teže kršitve, med katerimi je korist, ki jo je zadevno podjetje lahko imelo od svojega delovanja, dejstvo, da podjetje od kršitve ni imelo nobene koristi, ni ovira za naložitev globe, sicer bi ta izgubila svoj odvračilni učinek. Iz tega izhaja, da Komisija pri določanju zneska glob ni dolžna upoštevati, da zadevna kršitev ne prinaša nobene koristi. Poleg tega neobstoja finančne koristi, povezane s kršitvijo, ni mogoče šteti za olajševalno okoliščino.

(Glej točko 443.)

21. Komisija lahko pri presoji teže kršitve iz členov 81 ES in 82 ES tajnost uporabi kot obteževalno okoliščino. Iz tega kljub temu ni mogoče sklepati, da neobstoj tajnosti pomeni olajševalno okoliščino.

(Glej točki 446, 447.)