SL Uradni list Evropske unije C 194/3

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 30. aprila 2014 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Fővárosi Törvényszék (prej Fővárosi Bíróság) – Madžarska) – UPC DTH Sàrl proti Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnökhelyettese

(Zadeva C-475/12) (1)

((Sektor za telekomunikacije - Elektronska komunikacijska omrežja in storitve - Svoboda opravljanja storitev - Člen 56 PDEU - Direktiva 2002/21/ES - Čezmejno zagotavljanje paketa radijskih in televizijskih programov - Pogojni dostop - Pristojnost nacionalnih regulativnih organov - Registracija - Obveznost ustanovitve))

2014/C 194/04

Jezik postopka: madžarščina

Predložitveno sodišče

Fővárosi Törvényszék (prej Fővárosi Bíróság)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: UPC DTH Sàrl

Tožena stranka: Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnökhelyettese

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Fővárosi Törvényszék (prej Fővárosi Bíróság) – Razlaga člena 56 PDEU in člena 2(c) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2002/21/ES z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 349), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/140/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o spremembi direktiv 2002/21/ES o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve, 2002/19/ES o dostopu do elektronskih komunikacijskih omrežij in pripadajočih naprav ter o njihovem medomrežnem povezovanju in 2002/20/ES o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev (UL L 337, str. 37) – Družba, ustanovljena v državi članici, ki trži pakete radijskih in televizijskih programov prek satelita, in ki storitve opravlja za stranko s sedežem v drugi državi članici Unije – Nacionalna ureditev države članice, v kateri prebivajo naslovniki navedenih storitev, ki opravljanje storitev dovoljuje le podjetjem s sedežem na njenem ozemlju – Pristojnost nacionalnih zakonodajnih organov države članice, v kateri prebivajo naslovniki navedenih storitev

Izrek

1. Člen 2(c) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2002/21/ES z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/140/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009, je treba razlagati tako, da je treba storitev, s katero ponudnik storitve proti plačilu zagotavlja pogojni dostop do programskega paketa, ki vsebuje storitve radijske in avdiovizualne radiodifuzije in ki se prenaša po satelitu, šteti za „elektronsko komunikacijsko storitev“ v smislu člena 2(c) okvirne direktive. Okoliščina, da ta storitev vključuje sistem s pogojnim dostopom, v smislu člena 2(e a) in (f) Direktive 2002/21, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/140, na to ne vpliva. Operaterja, ki izvaja storitve, kot je ta v postopku v glavni stvari, je treba šteti za izvajalca elektronskih komunikacijskih storitev v smislu Direktive 2002/21, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/140.

2. V okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari, storitev, s katero se proti plačilu zagotavlja pogojni dostop do programskega paketa, ki vsebuje storitve radijske in avdiovizualne radiodifuzije in ki se prenaša po satelitu, pomeni opravljanje storitev v smislu člena 56 PDEU.

3. Postopki nadzora elektronskih komunikacijskih storitev, kot je ta v postopku v glavni stvari, spadajo v pristojnost organov države članice, v kateri prebivajo naslovniki navedenih storitev.

4. Člen 56 PDEU je treba razlagati tako, da: — ne nasprotuje temu, da države članice podjetjem, ki na njihovem ozemlju zagotavljajo elektronske komunikacijske storitve, kot so te v postopku v glavni stvari, naložijo obveznost, da te storitve registrirajo, če ravnajo v skladu z zahtevami, določenimi v členu 3 Direktive 2002/20/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev (Direktiva o odobritvi), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/140 in — nasprotuje temu, da morajo podjetja, ki želijo zagotavljati elektronske komunikacijske storitve, kot so te v postopku v glavni stvari, v državi članici, ki ni država članica, na ozemlju katere imajo sedež, tam ustanoviti podružnico ali pravni subjekt, ki je ločen od tistega v državi članici izdajateljici.

(1) UL C 26, 26.1.2013.