SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 5. decembra 2012

Zadeva F‑29/11

BA

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Javni natečaj – Obvestilo o natečaju EPSO/AD/147/09 – Sestava rezervnega seznama za zaposlitev administratorjev z romunskim državljanstvom – Temeljito znanje uradnega jezika Romunije – Madžarsko govoreča manjšina v Romuniji – Nepripustitev k ustnemu preizkusu – Načeli enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije – Obseg“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero BA predlaga razglasitev ničnosti odločbe direktorja Evropskega urada za izbor osebja (EPSO) z dne 10. decembra 2010 o zavrnitvi njene pritožbe in odločbe natečajne komisije EPSO/AD/147/09 o njeni nepripustitvi k ustnemu preizkusu natečaja.

Odločitev: Tožba se zavrne. BA se naloži plačilo njenih stroškov in stroškov, ki jih je priglasila Komisija.

Povzetek

1. Tožbe uradnikov – Tožba zoper odločbo o nepripustitvi k preizkusom natečaja – Možnost sklicevanja na nezakonitost obvestila o natečaju

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

2. Uradniki – Natečaj – Potek javnega natečaja – Jeziki sodelovanja na preizkusih – Enako obravnavanje – Obseg – Sestava rezervnega seznama za zaposlitev administratorjev z državljanstvom nove države članice – Zahteva po temeljitem znanju nacionalnega jezika te države – Dopustnost

(uredbi Sveta št. 1 in št. 1760/2006)

1. Tožeča stranka ima pri obvestilih o natečaju – glede na posebnost postopka zaposlovanja, ki je zapleten upravni postopek, sestavljen iz več zelo tesno povezanih odločitev – pravico sklicevati se na nepravilnosti med natečajem, vključno s tistimi, katerih vzrok je mogoče najti v besedilu obvestila o natečaju, v okviru tožbe zoper poznejšo posamično odločbo, kot je odločba o nepripustitvi k preizkusom. V takem postopku namreč od tožeče stranke ni mogoče zahtevati, naj vloži toliko tožb, kolikor je v navedenem postopku aktov, ki bi lahko posegali v njen položaj.

Zoper obvestilo o natečaju je mogoče izjemoma vložiti tudi ničnostno tožbo, kadar gre za odločbo, ki posega v položaj tožeče stranke v smislu členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov s tem, da določa pogoje, ki izključujejo njeno prijavo.

(Glej točke 39, 40 in 42.)

Napotitev na:

Sodišče: 11. avgust 1995, Komisija proti Noonan, C‑448/93 P, točki 17 in 19;

Sodišče za uslužbence: 14. april 2011, Clarke in drugi proti UUNT, F‑82/08, točka 79.

2. Načelo enakega obravnavanja, ki velja za pravo javnih uslužbencev Unije, je kršeno, kadar se kategoriji oseb, katerih dejanska in pravna položaja se bistveno ne razlikujeta, obravnavata različno in če tako obravnavanje ni objektivno upravičeno.

To ne velja, če uprava na podlagi Uredbe št. 1760/2006 o uvedbi posebnih začasnih ukrepov za zaposlovanje uradnikov Evropskih skupnosti zaradi pristopa Bolgarije in Romunije k Evropski uniji organizira natečaj, ki je namenjen romunskim državljanom, in od kandidatov zahteva, da v interesu službe temeljito znajo svoj nacionalni jezik, to je romunščino, ki je edini uradni jezik Romunije v smislu Uredbe št. 1 o določitvi jezikov, ki se uporabljajo v Evropski gospodarski skupnosti.

Namreč, tudi če lahko opravljanje preizkusa v romunščini pomeni prikrajšanost za romunskega državljana, čigar materni jezik je madžarščina, je treba določitev, da preizkus poteka v romunščini, šteti za legitimno, ker je upravičena z višjimi zahtevami, ki izhajajo iz pristopa Romunije k Evropski uniji. Zadevne zahteve torej temeljijo na objektivnih in razumnih merilih, različno obravnavanje pri organizaciji „natečaja ‚v okviru razširitve‘“, omejeno na prehodno obdobje po pristopu navedene države, pa se zdi sorazmerno z želenim ciljem.

Upravne službe Unije, kot je Evropski urad za izbor osebja, katerih naloga je na podlagi uredbe o odstopanju, kot je Uredba št. 1760/2006, organizirati natečaje, namenjene le državljanom Romunije kot države, ki je pravkar pristopila k Uniji, lahko – ne da bi kršile načelo enakega obravnavanja – uporabijo le jezik, ki je edini uradni jezik navedene države, kadar gre za potek nekaterih izbirnih pisnih preizkusov, katerih namen je zlasti preveriti temeljito znanje navedenega jezika. Drugače bi bilo, če bi navedena država članica v zvezi s svojo udeležbo pri delovanju institucij Unije na podlagi člena 1 Uredbe št. 1 uradno priznala manjšinski jezik, ki obstaja na njenem ozemlju, ki ne bi bil uradni jezik te države, vendar bi bil vseeno uradni jezik Unije.

Poleg tega zahteva po „temeljitem znanju romunščine“ kot glavnega jezika na zadevnem natečaju v obravnavanem primeru, ki je namenjen le romunskim državljanom, ni niti samovoljna niti ni očitno v nasprotju z interesom službe. Uprava lahko namreč, če to zahtevajo potrebe službe ali delovnega mesta, zakonito določi jezike, za katere se zahteva temeljito ali zadovoljivo znanje.

(Glej točke 75, 79, od 81 do 84 in 86.)

Napotitev na:

Sodišče: 16. december 2008, Arcelor Atlantique in Lorraine in drugi, C‑127/07, točka 23;

Sodišče prve stopnje: 5. april 2005, Hendrickx proti Svetu, T‑376/03, točka 26;

Sodišče za uslužbence: 25. februar 2010, Pleijte proti Komisiji, F‑91/08, točki 36 in 57; 29. junij 2011, Angioi proti Komisiji, F‑7/07, točka 90 in navedena sodna praksa.