Zadeva T‑312/14

Federazione nazionale delle cooperative della pesca (Federcoopesca) in drugi

proti

Evropski komisiji

„Ničnostna tožba — Ribištvo — Nadzorni sistem Skupnosti za zagotavljanje skladnosti s pravili skupne ribiške politike — Sklep Komisije o vzpostavitvi akcijskega načrta za odpravo pomanjkljivosti italijanskega ribiškega nadzornega sistema — Akt, ki sam po sebi ne spreminja pravnega položaja tožeče stranke — Neobstoj posamičnega nanašanja — Nedopustnost“

Povzetek – Sodba Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 7. julija 2015

Dopustnost ničnostne tožbe združenja, ki je ustanovljeno za uresničevanje kolektivnih interesov skupine upravičencev, ne glede na lastne interese za vložitev tožbe, je odvisna od vprašanja, ali lahko njegovi člani posamično vložijo to tožbo. (Glej točko 18.)

Tretji del stavka člena 263, četrti odstavek, PDEU se lahko – tako z vidika cilja te določbe kot dejstva, da so avtorji Pogodbe pogoju neposrednega nanašanja dodali pogoj neobstoja izvedbenih ukrepov – uporabi le za izpodbijanje aktov, ki zadevajo prvo od dveh predpostavk, ki jih zajema pogoj neposrednega nanašanja, in sicer tisto, ki se nanaša na akte, ki sami po sebi – torej neodvisno od izvedbenih ukrepov – spreminjajo pravni položaj tožeče stranke. Dalje, če izpodbijani akt sam po sebi ne spreminja pravnega položaja tožeče stranke, že ta ugotovitev zadošča za sklep, da se tretji del stavka člena 263, četrti odstavek, PDEU ne uporabi, pri čemer v tem primeru ni treba preveriti, ali ta akt vsebuje izvedbene ukrepe glede tožeče stranke. (Glej točki 42 in 43.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 33 do 36.)

Svet se je s členom 102(4) Uredbe št. 1224/2009 o vzpostavitvi nadzornega sistema Skupnosti za zagotavljanje skladnosti s pravili skupne ribiške politike omejil na to, da je Komisijo pooblastil, da v sodelovanju s pristojnimi nacionalnimi organi pripravi akcijski načrt, ki ga sestavlja celota ukrepov, sprejetih na nacionalni ravni s strani teh organov, ter na to, da je potem ta načrt zavezujoč za te organe. Iz te določbe torej ne izhaja, da bi Komisija imela pristojnost za sprejemanje enostranskih aktov, ki bi se neposredno nanašali na izvajalce v ribiškem sektorju posamezne države članice. Zato sklep, sprejet na podlagi člena 102(4) Uredbe št. 1224/2009, sam po sebi, torej neodvisno od izvedbenih ukrepov, ne spreminja pravnega položaja nobene fizične ali pravne osebe, razen države članice, na katero se nanaša. Sam po sebi torej, natančneje, ne spreminja pravnega položaja izvajalcev v ribiškem sektorju. Posledično se tožeča stranka ne more sklicevati na člen 263, četrti odstavek, tretji del stavka, PDEU, da bi utemeljila dopustnost svoje tožbe. Ta ugotovitev se ponuja, ne da bi bilo treba določiti, ali izpodbijani sklep pomeni predpis v smislu člena 263, četrti odstavek, tretji del stavka, PDEU. Prav tako ni treba preveriti, ali tak akt vsebuje izvedbene ukrepe glede tožeče stranke, saj bi tak preizkus pomenil, da se Sodišče Unije navezuje na položaj osebe, ki se sklicuje na pravico do tožbe na podlagi te določbe, ne pa na položaj drugih upravičencev. Poleg tega sklep, kakršen je sklep, sprejet na podlagi člena 102(4) Uredbe št. 1224/2009, ne more ustvarjati obveznosti za posameznika in se torej kot tak ne more uveljavljati proti njemu. (Glej točke 46, 47, 52, 55, 56 in 59.)

Načelo skladne razlage nacionalnega prava je nekoliko omejeno. Tako je obveznost nacionalnega sodišča, da se pri razlagi in uporabi upoštevnih pravil nacionalnega prava sklicuje na vsebino direktive, omejena s splošnimi pravnimi načeli in ne more biti podlaga za razlago nacionalnega prava contra legem. (Glej točko 60.)

Subjekti, ki niso naslovniki sklepa, se lahko sklicujejo na to, da se sklep nanje nanaša posamično v smislu člena 230, četrti odstavek, PDEU, samo kadar vpliva nanje zaradi nekaterih njihovih značilnosti ali zaradi dejanskega položaja, ki jih razlikuje od vseh drugih subjektov in jih zato individualizira podobno kot samega naslovnika sklepa. V zvezi s tem možnost, da se bolj ali manj natančno opredeli število ali celo identiteta pravnih subjektov, za katere se ukrep uporablja, nikakor ne pomeni, da je treba za te subjekte šteti, da se ukrep posamično nanaša nanje, ker je ta uporaba izvedena na podlagi pravno ali dejansko objektivne situacije, ki je določena v zadevnem aktu. Zato je nedopustna tožba, ki jo nacionalno združenje ribičev vloži zoper sklep Komisije – sprejet na podlagi člena 102(4) Uredbe št. 1224/2009 o vzpostavitvi nadzornega sistema Skupnosti za zagotavljanje skladnosti s pravili skupne ribiške politike – o vzpostavitvi akcijskega načrta za odpravo pomanjkljivosti italijanskega ribiškega nadzornega sistema. Na prvem mestu, tak sklep se namreč na člane tožečega združenja nanaša le zaradi njihove objektive lastnosti ribičev, in sicer enako kot na vse druge gospodarske subjekte, ki so dejansko ali potencialno v enakem položaju. Na drugem mestu, ni razvidno, da bi določba prava Unije Komisiji za sprejetje izpodbijanega sklepa nalagala postopek, v katerem bi bilo članom tožeče stranke ali tožeči stranki omogočeno uveljavljanje morebitnih pravic. Tako pravo Unije glede sprejetja zadevnega sklepa ni opredelilo posebnega pravnega položaja v korist gospodarskim subjektom, kakršni so člani tožeče stranke ali tožeča stranka. Iz tega izhaja, da se ta sklep ne nanaša na zaprt krog oseb, ki so bile v trenutku njegovega sprejetja natančno določene in za katere bi Komisija imela namen odločiti o njihovih pravicah. (Glej točke 63, 64, 66, 68 in 69.)