ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Približevanje zakonodaj – Postopki za oddajo javnih naročil v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev – Direktiva 2004/17 – Neposredno izbrani ponudnik, ki zadolži podizvajalca – Podivajalstvo za naloge, ki niso tehnično posebne – Dopustnost (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/17, člena 37 in 40(3)(c)) (Glej točke od 47 do 54.)
–

s tem, da je bila od 1. januarja 2010 do vključno leta 2016 na eni strani sistematično in trajno presežena letna mejna vrednost za dušikov dioksid (NO2) na 26 območjih in aglomeracijah na ozemlju Nemčije, in sicer na območjih DEZBXX0001A (aglomeracija Berlin), DEZCXX0007A (aglomeracija Stuttgart), DEZCXX0043S (deželno okrožje Tübingen), DEZCXX0063S (deželno okrožje Stuttgart (brez aglomeracije)), DEZCXX0004A (aglomeracija Freiburg), DEZCXX0041S (deželno okrožje Karlsruhe (brez aglomeracije)), DEZCXX0006A (aglomeracija Mannheim/Heidelberg), DEZDXX0001A (aglomeracija München), DEZDXX0003A (aglomeracija Nürnberg/Fürth/Erlangen), DEZFXX0005S (območje III sredina in sever Hessna), DEZFXX0001A (aglomeracija I (Ren-Majna)), DEZFXX0002A (aglomeracija II (Kassel)), DEZGLX0001A (aglomeracija Hamburg), DEZJXX0015A (Grevenbroich (porensko območje lignita)), DEZJXX0004A (Köln), DEZJXX0009A (Düsseldorf), DEZJXX0006A (Essen), DEZJXX0017A (Duisburg, Oberhausen, Mülheim), DEZJXX0005A (Hagen), DEZJXX0008A (Dortmund), DEZJXX0002A (Wuppertal), DEZJXX0011A (Aachen), DEZJXX0016S (urbana področja in podeželje v Severnem Porenju-Vestfaliji), DEZKXX0006S (Mainz), DEZKXX0007S (Worms/Frankenthal/Ludwigshafen), DEZKXX0004S (Koblenz/Neuwied) ter na drugi strani urna mejna vrednost za NO2 na dveh od teh območij, in sicer DEZCXX0007A (aglomeracija Stuttgart) in DEZFXX0001A (aglomeracija I (Ren-Majna)), ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 13(1) Direktive 2008/50/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008 o kakovosti zunanjega zraka in čistejšem zraku za Evropo v povezavi s Prilogo XI k tej direktivi;
4.

Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju – Razlog, ki se nanaša na izkrivljanje dokazov – Nujnost natančne navedbe izkrivljenih elementov in dokaza napak analize, zaradi katerih je prišlo do tega izkrivljanja – Zahteva, da je izkrivljanje očitno razvidno iz listin iz spisa (člen 256(1), drugi pododstavek, PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člen 168(1)(d)) (Glej točki 63 in 69.)
2.

Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki se nanje neposredno in posamično nanašajo – Neposredno nanašanje – Merila – Sklep Komisije, naslovljen na nacionalni regulativni organ, s katerim se temu organu naloži, naj spremeni odločitev o izvzetju iz uporabe pravil Unije, ki določajo podrobnosti o obratovanju plinovoda – Diskrecijska pravica nacionalnega regulativnega organa, pristojnega za njeno izvajanje – Opredelitev – Neobstoj neposrednega nanašanja – Nedopustnost (člen 263, četrti odstavek, PDEU; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2009/73, člen 36) (Glej točke 38, 39, in od 42 do 54.)
Zadeva C‑17/18

Kazenski postopek

proti

Virgilu Mailatu in drugim

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunalul Mureş)

„Predhodno odločanje – Obdavčenje – Davek na dodano vrednost (DDV) – Direktiva 2006/112/ES – Členi 19, 29 in 135(1)(l) – Prenos celotnih sredstev ali dela sredstev podjetja – Oprostitev dajanja nepremičnin v najem – Najemna pogodba, ki se nanaša na nepremičnino, namenjeno opravljanju gospodarske dejavnosti, in na premičnine, potrebne za to opravljanje – Storitve, ki se nanašajo na nepremičnino, v zvezi s katero je bil odbit DDV – Popravek“

Povzetek – Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 19. decembra 2018

Usklajevanje davčne zakonodaje – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Obdavčljive transakcije – Dobava blaga – Prenos celotnih sredstev podjetja ali dela podjetja – Pojem – Dajanje v najem nepremičnine, namenjene opravljanju gospodarske dejavnosti, inventar in potrošno blago, potrebno za to opravljanje dejavnosti – Izključitev (Direktiva Sveta 2006/112, člen 19) Usklajevanje davčne zakonodaje – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Oprostitve – Oprostitve za druge dejavnosti – Lizing nepremičnin ali dajanje nepremičnin v najem – Pojem – Najemna pogodba, ki se nanaša na nepremičnino, namenjeno opravljanju gospodarske dejavnosti, in na premičnine, potrebne za to opravljanje – Vključitev – Zahteva – Celota, ki pomeni enotno storitev (Direktiva Sveta 2006/112, člen 135(1)(l))
2.

Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki se nanje neposredno in posamično nanašajo – Posamično nanašanje – Merila – Uredba Komisije, s katero je bil sprejet seznam invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo – Tožba podjetniškega združenja, ki opravlja dejavnost, povezano z vrsto, uvrščeno na seznam – Neobstoj posamičnega nanašanja na zastopane člane – Nedopustnost (člen 263, odstavek 4, PDEU; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1143/2014; Uredba Komisije št. 2016/1141) (Glej točke od 35 do 39.)
94

Vendar je Sodišče že razsodilo, da ni vsak nacionalni ukrep, ki je bil sprejet po tem datumu, samo zaradi tega samodejno izključen iz sistema odstopanja, uvedenega z zadevnim aktom Unije. Iz ustaljene sodne prakse Sodišča namreč izhaja, da je s takimi „veljavnimi“ omejitvami mogoče enačiti omejitve iz določb, ki so bile sprejete po navedenem datumu in ki so vsebinsko enake prejšnji zakonodaji ali ki zgolj zmanjšujejo ali odpravljajo oviro za uveljavljanje pravic in svoboščin glede pretoka iz prejšnje zakonodaje. Nasprotno, zakonodaje, ki temelji na drugačni logiki od tiste, na kateri temelji prejšnja zakonodaja, in uvaja nove postopke, ni mogoče šteti za zakonodajo, ki je obstajala na ta dan (glej v tem smislu sodbe z dne 10. aprila 2014, Emerging Markets Series of DFA Investment Trust Company, C‑190/12, EU:C:2014:249, točka 48; z dne 20. septembra 2018, EV, C‑685/16, EU:C:2018:743, točka 75, in z dne 26. februarja 2019, X (Posredniške družbe s sedežem v tretjih državah), C‑135/17, EU:C:2019:136, točki 37 in 39 ter navedena sodna praksa).
5

V uvodnih izjavah od 3 do 5, 7, 9 in 10 Uredbe št. 469/2009 je navedeno: „(3) Razvijanje zdravil, še posebej tistih, ki so plod dolgotrajnih in dragih raziskav, se v [Evropski uniji] in Evropi ne bo nadaljevalo, če ni ustreznih predpisov, ki določajo zadostno varstvo, ki bi spodbudilo tako raziskovanje. (4) Doba med vložitvijo patentne prijave za novo zdravilo in dovoljenjem za dajanje tega zdravila v promet je trenutno tako dolga, da je doba dejanskega patentnega varstva prekratka, da bi omogočila povrnitev naložb v raziskave. (5) Tak položaj vodi k pomanjkanju ustreznega varstva, kar škoduje farmacevtskim raziskavam. […] (7) Zagotoviti bi bilo treba enotno rešitev na ravni [Unije] in s tem preprečiti heterogeni razvoj nacionalnih zakonodaj ustvarjajoč dodatna neskladja, ki bi verjetno ovirala prosti pretok zdravil v [Uniji] ter neposredno vplivala na delovanje notranjega trga. […] (9) Trajanje varstva, ki ga zagotavlja [DVC], bi moralo biti tako, da bi omogočalo ustrezno dejansko varstvo. V ta namen bi moralo biti imetniku patenta in [DVC] omogočeno skupaj največ 15 let trajanja [izključnega] varstva od trenutka, ko je bil[o] za zadevno zdravilo prvič izdano dovoljenje za dajanje v promet v [Uniji]. (10) V tako kompleksnem in občutljivem sektorju, kakršen je farmacevtski, bi bilo vendarle treba upoštevati vse interese, vključno z interesi javnega zdravja. Zaradi tega [DVC] ne bi smeli podeliti za obdobje, daljše od petih let. Nadalje bi moralo biti varstvo, ki ga omogoča certifikat, strogo omejeno na izdelek, za katerega je bilo izdano dovoljenje za dajanje v promet kot zdravilo.“
8

Člen 4, od (1) do (3) in (5), Uredbe št. 1107/2009 določa: „1. Aktivna snov se odobri v skladu s Prilogo II, če se lahko glede na sedanja znanstvena in tehnična spoznanja predvideva, da bodo, ob upoštevanju meril za odobritev, določenih v točkah 2 in 3 navedene priloge, fitofarmacevtska sredstva, ki vsebujejo to aktivno snov, izpolnila pogoje iz odstavkov 2 in 3. […] 2. Ostanki fitofarmacevtskih sredstev kot posledica uporabe v skladu z dobro prakso varstva rastlin in ob upoštevanju realnih pogojev uporabe izpolnjujejo naslednje zahteve: (a) nimajo škodljivih vplivov na zdravje ljudi, vključno z ranljivimi skupinami, ali zdravje živali, ob upoštevanju znanih kumulativnih in sinergijskih učinkov, kadar so na voljo znanstvene metode za ocenjevanje takšnih učinkov, ki jih priznava [Evropska agencija za varnost hrane], ali vplivov na podzemno vodo; […] 3. Fitofarmacevtsko sredstvo kot posledica uporabe v skladu z dobro prakso varstva rastlin in ob upoštevanju realnih pogojev uporabe izpolnjuje naslednje zahteve: […] (b) nima takojšnjega ali zapoznelega škodljivega vpliva na zdravje ljudi, […] ob upoštevanju ugotovljenih kumulativnih in sinergijskih vplivov, kadar so na voljo znanstvene metode za ocenjevanje takšnih vplivov, ki jih priznava [Evropska agencija za varnost hrane] […]; […] 5. Aktivna snov se odobri, kadar so izpolnjene zahteve iz odstavkov 1, 2 in 3, in kadar je bilo to ugotovljeno v zvezi z eno ali več reprezentativnimi rabami vsaj enega fitofarmacevtskega sredstva, ki vsebuje to aktivno snov.“
3

V uvodnih izjavah 15, 21 in 34 Uredbe št. 1215/2012 je navedeno: „(15) Pravila o pristojnosti bi morala biti čim bolj predvidljiva in morajo temeljiti na načelu, da se pristojnost praviloma določa po stalnem prebivališču toženca. Pri tem bi morala taka pristojnost vedno obstajati, razen v nekaterih točno opredeljenih primerih, v katerih je zaradi predmeta spora ali avtonomije strank upravičena druga navezna okoliščina. Da bi postala skupna pravila preglednejša in da ne pride do kolizije pristojnosti, je treba stalno prebivališče pravne osebe opredeliti kot avtonomen koncept. […] (21) V interesu usklajenega delovanja pravosodja je treba čim bolj zmanjšati možnost sočasnih postopkov in zagotoviti, da v različnih državah članicah niso izdane nezdružljive sodne odločbe. Obstajati bi moral jasen in učinkovit mehanizem za reševanje primerov litispendence in sorodnih pravd ter za preprečevanje problemov, ki izhajajo iz razlik med državami članicami v zvezi z določitvijo trenutka, ko se šteje, da postopek teče. Za namene te uredbe bi bilo treba ta trenutek opredeliti kot avtonomen koncept. […] (34) Zagotoviti bi bilo treba kontinuiteto med […] konvencijo [z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32)], Uredbo [Sveta] (ES) št. 44/2001 [z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42)] in to uredbo ter v ta namen predpisati prehodne določbe. To velja tudi za razlago Bruseljske konvencije iz leta 1968 in uredb, ki so jo nadomestile, s strani Sodišča Evropske unije.“
3

V uvodnih izjavah 1, 3, 6, 7, 9, 31 in 32 Direktive 2001/29 je navedeno: „(1) Pogodba [ES] predvideva ustanovitev notranjega trga in vzpostavitev sistema, ki bo zagotavljal, da se konkurenca na notranjem trgu ne izkrivlja. Uskladitev [harmonizacija] zakonov držav članic o avtorski in sorodnih pravicah prispeva k uresničitvi teh ciljev. […] (3) Predlagano usklajevanje [harmonizacija] bo pomagalo uresničevati štiri svoboščine notranjega trga in je povezano s spoštovanjem temeljnih pravnih načel, zlasti lastnine, vključno z intelektualno lastnino, ter s svobodo izražanja in javnim interesom. […] (6) Brez uskladitve [harmonizacije] na ravni Skupnosti so lahko posledice zakonodajne dejavnosti na nacionalni ravni, ki so se kot odgovor na tehnološke izzive že začele v številnih državah članicah, občutne razlike v varstvu, s tem pa omejitve prostega pretoka storitev in proizvodov, ki vsebujejo intelektualno lastnino oziroma temeljijo na njej, kar vodi k ponovni drobitvi notranjega trga in zakonodajni neskladnosti. Vpliv takšnih zakonodajnih razlik in negotovosti se bo še povečal z nadaljnjim razvojem informacijske družbe, ki je že znatno povečala čezmejno izkoriščanje intelektualne lastnine. […] (7) Pravni okvir Skupnosti za varstvo avtorske in sorodnih pravic mora biti torej prilagojen in dopolnjen, kolikor je potrebno za tekoče delovanje notranjega trga. […] [R]azlik, ki ne prizadenejo delovanja notranjega trga, [pa] ni treba odstraniti ali preprečiti. […] (9) Vsakršno usklajevanje [harmonizacija] avtorske in sorodnih pravic mora temeljiti na visoki stopnji varstva, kajti takšne pravice so za intelektualno ustvarjanje bistvenega pomena. Njihovo varstvo pomaga zagotoviti ohranjanje in razvoj ustvarjalnosti v interesu avtorjev, izvajalcev, producentov, potrošnikov, kulture, industrije in javnosti nasploh. Intelektualna lastnina se torej prizna kot sestavni del lastnine. […] (31) Zagotoviti je treba pravično ravnotežje pravic in interesov med različnimi kategorijami imetnikov pravic, pa tudi med različnimi kategorijami imetnikov pravic in uporabnikov varovanih predmetov. Obstoječe izjeme in omejitve pravic, kot jih določajo države članice, je treba ponovno ovrednotiti glede na novo elektronsko okolje. […] Da bi zagotovili pravilno delovanje notranjega trga, je treba takšne izjeme in omejitve opredeliti bolj usklajeno. Stopnja njihovega usklajevanja [harmonizacije] mora temeljiti na njihovem vplivu na gladko delovanje notranjega trga. (32) Ta direktiva določa izčrpno naštete izjeme in omejitve pravice reproduciranja ter pravice priobčenja javnosti. […] Države članice naj koherentno uporabljajo te izjeme in omejitve […].“
Člen 2(j) in člena 8 ter 9 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta je treba razlagati tako, da se to, da trgovec uporablja model sklepanja oziroma spreminjanja pogodb o opravljanju telekomunikacijskih storitev, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, pri katerem mora potrošnik dokončno odločitev o poslu sprejeti v navzočnosti kurirja, ki mu dostavi vzorčno pogodbo, ne da bi se lahko med navzočnostjo tega kurirja svobodno seznanil z njeno vsebino,
Člen 13(1) in(2) te direktive določa:

„1. Če se za dostop do in opravljanje reguliranega poklica v državi članici gostiteljici zahtevajo posebne poklicne kvalifikacije, pristojni organ navedene države članice prosilcem dovoli dostop do in opravljanje tega poklica pod enakimi pogoji, kot veljajo za državljane navedene države članice, če imajo potrdilo o kompetenci ali dokazila o formalnih kvalifikacijah iz člena 11, ki jih zahteva druga država članica za dostop do in opravljanje tega poklica na njenem ozemlju.

Potrdila o kompetenci ali dokazila o formalnih kvalifikacijah izda pristojni organ v državi članici, imenovan v skladu z zakoni ali drugimi predpisi navedene države članice.

2. Dostop do in opravljanje poklica, kakor je opisano v odstavku 1, se dovoli tudi prosilcem, ki so opravljali zadevni poklic s polnim delovnim časom eno leto ali enakovredno obdobje s krajšim delovnim časom v obdobju predhodnih desetih let v drugi državi članici, ki tega poklica ne regulira, in ki imajo eno ali več potrdil o kompetenci ali dokazila o formalnih kvalifikacijah, ki jih je izdala druga država članica, ki tega poklica ne regulira.

Potrdila o kompetenci in dokazila o formalnih kvalifikacijah izpolnjujejo naslednje pogoje:

(a) izda jih pristojni organ v državi članici, imenovan v skladu z zakoni ali drugimi predpisi navedene države članice;

(b) potrjujejo, da je imetnik pripravljen na opravljanje zadevnega poklica.

Enega leta poklicnih izkušenj iz prvega pododstavka se ne sme zahtevati, če dokazila prosilca o formalnih kvalifikacijah potrjujejo regulirano izobraževanje in usposabljanje.

[…]“
6

Člen 1, točka 28, Uredbe (EU) 2015/2424 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2015 o spremembi Uredbe št. 207/2009 ter Uredbe Komisije (ES) št. 2868/95 za izvedbo Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 o znamki Skupnosti in razveljavitvi Uredbe Komisije (ES) št. 2869/95 o pristojbinah, ki se plačujejo Uradu za harmonizacijo notranjega trga (blagovne znamke in modeli) (UL 2015, L 341, str. 21) določa: „[Č]len 28 [Uredbe št. 207/2009] se nadomesti z naslednjim: ‚Člen 28 Določitev in razvrstitev blaga in storitev […] 8. Imetniki blagovnih znamk EU, za katere je bila prijava vložena pred 22. junijem 2012 in so registrirane za celoten naslov razreda Nicejske klasifikacije, lahko izjavijo, da je bil njihov namen na dan vložitve zahtevati varstvo za blago ali storitve poleg blaga in storitev, zajetih v dobesednem pomenu naslova zadevnega razreda, pod pogojem, da so tako označeno blago ali storitve vključeni v abecedni seznam tega razreda Nicejske klasifikacije, ki velja na dan vložitve. Izjava se vloži na Uradu do 24. septembra 2016, v njej pa se jasno, natančno in podrobno navedejo blago in storitve, razen tistih, ki so jasno zajeti v dobesednem pomenu označb iz naslova razreda, prvotno zajetih v namenu imetnika. Urad sprejme ustrezne ukrepe za spremembo registra. Možnost podati izjavo v skladu s prvim pododstavkom tega odstavka ne posega v uporabo člena 15, člena 42(2), člena 51(1)(a) in člena 57(2). Za blagovne znamke EU, za katere v roku iz drugega pododstavka ni predložena nobena izjava, velja, da po izteku tega roka zajemajo le blago ali storitve, ki so jasno zajete v dobesednem pomenu označb, vključenih v naslov zadevnega razreda. 9. Če se register spremeni, izključne pravice, podeljene z blagovno znamko EU, na podlagi člena 9 tretji osebi ne preprečujejo, da še naprej uporablja blagovno znamko v zvezi z blagom ali storitvami, če in kolikor: (a) se je blagovna znamka za to blago ali storitve začela uporabljati pred spremembo registra in (b) z uporabo blagovne znamke v zvezi s tem blagom ali storitvami niso bile kršene pravice imetnika na podlagi dobesednega pomena blaga in storitev, ki so bili v tistem času vpisani v registru. Poleg tega sprememba seznama blaga ali storitev, vpisanih v registru, imetniku blagovne znamke EU ne daje pravice, da nasprotuje ali zahteva ugotovitev ničnosti poznejše blagovne znamke, če in kolikor: (a) se je poznejša blagovna znamka bodisi že uporabljala ali je bila prijava za registracijo blagovne znamke za blago ali storitve vložena pred spremembo registra in (b) z uporabo blagovne znamke v zvezi s tem blagom ali storitvami niso bile kršene ali se ne bi kršile pravice imetnika na podlagi dobesednega pomena blaga in storitev, ki so bili v tistem času vpisani v registru.‘“
7

Člen 4(1) te direktive določa: „Če se lahko kadijo in so glede na svoje lastnosti in običajna pričakovanja potrošnika namenjeni izključno za kajenje takšni, kot so, so za namene te direktive cigare in cigarilosi: (a) zvitki tobaka z zunanjim ovojem iz naravnega tobaka; (b) zvitki tobaka z zdrobljeno mešanico polnila in zunanjim ovojem običajne barve cigare iz rekonstituiranega tobaka, ki v celoti ovija izdelek, vključno s filtrom, kjer je to primerno, ne pa tudi ustnika pri cigarah z ustnikom, katerih teža enote, ki ne vključuje filtra ali ustnika, je najmanj 2,3 g in največ 10 g, obseg pa na najmanj eni tretjini dolžine ni manjši od 34 mm. […]“
85

Dodati je treba, da imajo glede na navedbe iz spisa omejitve dostopa do javnih cest, ki temeljijo na členu 41, lahko velik obseg in torej niso omejene na „nekatere“ ceste ali na „nekatere“ grajene objekte, kot zahteva člen 7 Direktive 96/53. Glede na statistike, ki se nanašajo na leto 2015, ki jih je predložila Republika Poljska v predhodnem postopku ali ki jih je predložila Komisija v tožbi in jih ta država članica ni izpodbijala, je očitno, da je bilo manj kot 40 % cestnega omrežja, ki ga sestavljajo poljske avtoceste in nacionalne ceste ter manj kot 4 % cestnega omrežja, ki ga sestavljajo avtoceste, nacionalne ceste in najpomembnejše regionalne ceste, tega leta brez omejitev dostopnih za udeležbo vozil, katerih največja osna obremenitev na pogonsko os je 11,5 tone. Poleg tega je bilo glede na elemente, ki jih je posredovala Republika Poljska in ki se nanašajo na položaj, kakor je bil ugotovljen po začetku veljavnosti rozporządzenie Ministra Infrastruktury i Budownictwa w sprawie wykazu dróg krajowych oraz dróg wojewódzkich, po których mogą poruszać się pojazdy o dopuszczalnym nacisku pojedynczej osi do 10 t, oraz wykazu dróg krajowych, po których mogą poruszać się pojazdy o dopuszczalnym nacisku pojedynczej osi do 8 t (pravilnik ministra za infrastrukturo in gradbeništvo o seznamu državnih in regionalnih cest, po katerih lahko vozijo vozila, katerih dovoljena osna obremenitev na enojno pogonsko os je 10 ton, in o seznamu državnih cest, po katerih lahko vozijo vozila, katerih dovoljena osna obremenitev na enojno pogonsko os je 8 ton) z dne 21. aprila 2017, in sicer po datumu, ki je upošteven za ta postopek, le 54,2 % nacionalnih poljskih cest brez omejitev dostopnih za vozila, katerih največja osna obremenitev na pogonsko os je 11,5 tone.
47

Glede tega je Sodišče ugotovilo, da je iz besedila in sistematike člena 4, točka 19, ter členov 38(1) in 40 carinskega zakonika jasno razvidno, da mora biti blago, vneseno na carinsko območje Skupnosti, predloženo carini (sodbi z dne 4. marca 2004, Viluckas in Jonusas, C‑238/02 in C‑246/02, EU:C:2004:126, točka 22, in z dne 2. aprila 2009, Elshani, C‑459/07, EU:C:2009:224, točka 23). Nezakoniti vnos blaga se zgodi takoj, ko gre to prek prvega carinskega urada na carinskem območju Unije, ne da bi bilo tam predloženo (sodba z dne 2. aprila 2009, Elshani, C‑459/07, EU:C:2009:224, točka 25).
23

Člen 25b kentekenreglement (uredba o potrdilih o registraciji) določa: „1. Lastnik ali imetnik vozila, za katero ta zahteva prvo registracijo z navedbo imena imetnika potrdila o registraciji in ki je bilo predhodno registrirano v drugi državi članici Evropske unije, predloži del I potrdila o registraciji, izdanega v tej državi članici, in del II, če je bil izdan. 2. Registracija z navedbo imena imetnika potrdila o registraciji iz odstavka 1 se zavrne, kadar del II potrdila o registraciji, če je bil izdan, ni predložen. 3. V izjemnih primerih in z odstopanjem od odstavka 2 lahko RDW registrira vozilo in navede ime imetnika potrdila o registraciji, če pristojni organi države članice, v kateri je bilo vozilo predhodno registrirano, pisno ali po elektronski pošti potrdijo, da je vlagatelj zahtevka upravičen do registracije vozila v drugi državi članici. 4. RDW hrani zbrana potrdila o registraciji ali njihove dele šest mesecev in v roku dveh mesecev od datuma, ko so bili zbrani, o tem obvesti organe države članice, ki so izdali potrdilo o registraciji. Na njihovo zahtevo RDW zbrana potrdila o registraciji vrne organom države članice, ki so izdali potrdilo o registraciji.“
Prav tako je bilo razsojeno, da je za to, da bi se spoštovala načela pravne varnosti in varstva legitimnega pričakovanja, materialnopravna pravila prava Unije treba načeloma razlagati tako, da urejajo le položaje, do katerih pride po njihovem začetku veljavnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 24. septembra 2002, Falck in Acciaierie di Bolzano/Komisija, C‑74/00 P in C‑75/00 P, EU:C:2002:524, točka 119). Načelo pravne varnosti tako praviloma nasprotuje temu, da bi akt Unije začel veljati pred svojo objavo oziroma, odvisno od primera, uradno obvestitvijo, saj je Sodišče razsodilo, da je izjemoma lahko drugače, če to zahteva cilj v splošnem interesu in če se ustrezno upoštevajo legitimna pričakovanja zainteresiranih oseb (glej v tem smislu sodbe z dne 30. septembra 1982, Amylum/Svet, 108/81, EU:C:1982:322, točka 4; z dne 26. aprila 2005, Goed Wonen, C‑376/02, EU:C:2005:251, točka 33 in navedena sodna praksa, in z dne 28. novembra 2006, Parlament/Svet, C‑413/04, EU:C:2006:741, točka 75 in navedena sodna praksa).