ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 19. maja 2009 – Komisija proti Irski

(Zadeva C-532/08)

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2005/60/ES — Pranje denarja in financiranje terorizma — Neopravljen prenos v predpisanem roku“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 9.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nepravočasno sprejetje ukrepov, ki so potrebni za uskladitev z Direktivo 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. oktobra 2005 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma (UL L 309, str. 15).

Izrek

1. Irska s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. oktobra 2005 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

2. Irski se naloži plačilo stroškov postopka.

Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 19. maja 2009 – Komisija proti Irski

(Zadeva C-532/08)

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2005/60/ES — Pranje denarja in financiranje terorizma — Neopravljen prenos v predpisanem roku“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 9.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nepravočasno sprejetje ukrepov, ki so potrebni za uskladitev z Direktivo 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. oktobra 2005 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma (UL L 309, str. 15).

Izrek

1. Irska s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. oktobra 2005 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
1.

Republika Slovenija s tem, da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
1.

Češka republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Sveta 86/378/EGS z dne 24. julija 1986 o uresničevanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v poklicnih sistemih socialne varnosti in z Direktivo Sveta 96/97/ES z dne o spremembah Direktive 86/378, ni izpolnila obveznosti iz teh direktiv in iz člena 54 Akta o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije, Slovaške republike in prilagoditvah pogodb, na katerih temelji Evropska unija.
Zadeva C-19/08

Migrationsverket

proti

Edgarju Petrosianu in drugim

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Kammarrätten i Stockholm, Migrationsöverdomstolen)

„Pravica do azila — Uredba (ES) št. 343/2003 — Ponovni sprejem s strani države članice prosilca za azil, čigar prošnja je bila zavrnjena in ki je v drugi državi članici, kjer je vložil novo prošnjo za azil — Začetek roka za izvedbo predaje prosilca za azil — Postopek predaje, ki je predmet pravnega sredstva, ki bi lahko imelo odložilni učinek“

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 29. januarja 2009 I ‐ 497

Povzetek sodbe

Vizumi, azil in priseljevanje – Azilna politika – Merila in mehanizmi za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za azil, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države – Uredba št. 343/2003

(Uredba Sveta št. 343/2003, člen 20(1)(d) in (2))

V okviru postopka predaje prosilca za azil je člen 20(1)(d) in (2) Uredbe Sveta (ES) št. 343/2003 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za azil, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države, treba – za ohranitev polnega učinka navedenega člena – razlagati tako, da kadar zakonodaja države članice, ki daje zahtevo, v okviru postopka predaje prosilca za azil določa odložilni učinek pravnega sredstva, rok za izvedbo predaje ne začne teči že z začasno sodno odločitvijo, da se izvedba postopka predaje odloži, temveč šele s sodno odločitvijo, s katero se odloči o temelju postopka in s katero ni več mogoče ovirati te izvedbe. Ob upoštevanju cilja določitve roka za države članice je začetek tega roka treba določiti tako, da imajo države članice na voljo šest mesecev, ki jih morajo popolnoma izkoristiti za določitev tehničnih podrobnosti izvedbe predaje.

(Glej točke 44, 46 in 53 ter izrek.)
1.

Helenska republika s tem, da je sprejela in ohranila v veljavi pravila iz členov 29(d.1) in (d.2) zakona 3209/03, ki nista v skladu s členi 30, 31 in 36 Direktive Sveta 93/16/EGS z dne 5. aprila 1993 o olajšanju prostega gibanja zdravnikov in o vzajemnem priznavanju diplom, spričeval in drugih dokazil o formalni izobrazbi, kot je bila spremenjena z Direktivo 2001/19/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne , ni izpolnila obveznosti iz navedenih členov 30, 31 in 36.
23

Komisija izpodbija trditev Sveta, da naj izpodbijani sklep ne bi bil odločba v smislu člena 249 ES. V zvezi s tem poudarja, da razlikovanje med tema vrstama odločitev Sveta na podlagi uporabe dveh različnih izrazov v nemški različici Pogodbe („Entscheidung“ in „Beschluss“), ki naj bi obstajalo le še v dveh drugih jezikovnih različicah Pogodbe, in sicer v nizozemski („beschikking“ in „besluit“) in slovenski („odločba“ in „sklep“), nima temelja v Pogodbi. Namreč, Pogodba naj ne bi določala razlikovanja med odločbami, navedenimi v členu 253 ES, in drugimi odločbami. Komisija poudarja, da so akti, navedeni v členu 300(2), drugi pododstavek, ES, označeni z izrazom „décisions“ [v slovenski različici „sklepi“] in da sta med drugim angleška in francoska različica Pogodbe, navedeni v njihovem kontekstu, skladni s tem izrazoslovjem.
69

Glede na navedeno je treba na drugi del vprašanj za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člene 5, 6 in 7 Uredbe št. 261/2004 razlagati tako, da je za uporabo določb o pravici do odškodnine mogoče potnike, katerih let ima zamudo, izenačiti s potniki, katerih let je odpovedan, in da se tako lahko potniki, katerih let ima zamudo, sklicujejo na pravico do odškodnine iz člena 7 te uredbe, če zaradi zamude leta izgubijo tri ure ali več, to je če prispejo v končni namembni kraj tri ure ali več po uri prihoda, ki jo je prvotno predvidel letalski prevoznik. Vendar potniki nimajo pravice do odškodnine zaradi take zamude, če lahko letalski prevoznik dokaže, da so za veliko zamudo krive izredne razmere, ki se jim ne bi bilo mogoče izogniti, tudi če bi bili sprejeti vsi ustrezni ukrepi, to je okoliščine, nad katerimi letalski prevoznik nima dejanskega nadzora.
8

Člen 357 BGB, ki je naslovljen „Pravne posledice odstopa od pogodbe in vračila blaga“, določa: „1. Če ni drugače določeno, se za pravici do odstopa od pogodbe in do vračila blaga ustrezno uporabljajo določbe o pravici do odstopa po zakonu. Za obveznost vračila plačil v skladu s to določbo velja ustrezno člen 286(3); rok, določen v navedenem členu, začne teči z izjavo potrošnika o odstopu od pogodbe ali o vračilu blaga. Pri tem začne teči rok v zvezi s potrošnikovo obveznostjo vračila z oddajo te izjave, v zvezi z obveznostjo vračila podjetja pa s prejemom te izjave. 3. Z odstopanjem od člena 346(2), prvi stavek, točka 3, mora potrošnik plačati nadomestilo za poslabšanje stvari, ki je nastalo zaradi običajne uporabe, če je bil najpozneje ob sklenitvi pogodbe pisno opozorjen na to pravno posledico in na možnost, da se njen nastanek prepreči. To ne velja, kadar nastane poslabšanje izključno zaradi preizkusa stvari. Člen 346(3), prvi stavek, točka 3, se ne uporablja, če je bil potrošnik pravilno poučen o svoji pravici do odstopa ali je o tem izvedel drugače. 4. Drugi zahtevki ne nastanejo.“
29

Tribunale civile di Modena je ob upoštevanju zgoraj navedenega prekinilo postopek in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba člena 3(1) in 13(3) Uredbe št. 2081/92 (postala člena 3(1) in 13(2) Uredbe št. 510/2006) v povezavi s členom 2 zakonske uredbe št. 109/92 (člen 2 Direktive 2000/13) razlagati tako, da je treba označbo za živilo, ki vsebuje geografske navedbe in za katero je bila na nacionalni ravni ‚zavrnjena‘ ali ‚preprečena‘ predložitev zahteve Komisiji Evropskih skupnosti za registracijo kot zaščitene označbe porekla (ZOP) ali zaščitene geografske označbe (ZGO) v smislu navedenih uredb, šteti za generično vsaj v obdobju, v katerem velja navedena ‚zavrnitev‘ ali ‚preprečitev‘? 2. Ali je treba člena 3(1) in 13(3) Uredbe št. 2081/92 (postala člena 3(1) in 13(2) Uredbe št. 510/2006) v povezavi s členom 2 zakonske uredbe št. 109/92 (člen 2 Direktive 2000/13) razlagati tako, da lahko označbo za živilo, ki omenja kraj in ni registrirana kot ZOP ali ZGO v smislu navedenih uredb, na evropskem trgu zakonito uporabljajo proizvajalci, ki so jo v dobri veri in neprekinjeno uporabljali v daljšem obdobju pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 2081/92 (postala Uredba št. 510/2006) in po njem? 3. Ali je treba člen 15(2) Direktive 89/104 […] razlagati tako, da imetnik kolektivne znamke za živilo, ki vsebuje geografski opis, ne more preprečiti proizvajalcem proizvoda, ki ima enake značilnosti, da ga označijo s podobno označbo, kot je tista v kolektivni znamki, če so ti proizvajalci tako označbo uporabljali v dobri veri in neprekinjeno dalj časa pred registracijo navedene kolektivne znamke?“
4

Člen 5 Direktive 2001/23 določa: „1. Če države članice ne določijo drugače, se člena 3 in 4 ne uporabljata za prenos podjetja, obrata ali dela podjetja ali obrata, če je odsvojitelj v stečajnem ali temu podobnem postopku zaradi plačilne nesposobnosti, ki je bil začet z namenom likvidacije premoženja odsvojitelja in je pod nadzorom pristojnega organa oblasti (ki je lahko tudi stečajni upravitelj, ki ga je pooblastil pristojni organ oblasti). 2. Kadar se člena 3 in 4 uporabljata za prenos v postopkih plačilne nesposobnosti (ne glede na to, ali je bil postopek sprožen z namenom likvidacije premoženja odsvojitelja) in pod pogojem, da postopek nadzira pristojni organ oblasti (ki je lahko tudi stečajni upravitelj po določbah nacionalne zakonodaje), lahko država članica določi, da: a) se dolgovi odsvojitelja na podlagi pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja, ki so zapadli v plačilo pred prenosom ali pred začetkom postopka za primer plačilne nesposobnost, ne glede na člen 3(1) ne prenesejo na pridobitelja, pod pogojem, da je ta postopek v skladu z nacionalno zakonodajo podlaga za varovanje, ki je najmanj tako, kakor je predvideno za situacije, na katere se nanaša Direktiva Sveta 80/987/EGS z dne 20. oktobra 1980 o približevanju zakonodaje držav članic o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti njihovega delodajalca [(UL L 283, str. 23), kot je bila spremenjena z aktom o pogojih pristopa Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske in prilagoditvah Pogodb, na katerih temelji Evropska unija] (UL 1994, C 241, str. 21 in UL 1995, L 1, str. 1)] in/ali; da b) se pridobitelj, odsvojitelj ali oseba oziroma osebe v funkciji odsvojitelja na eni strani in predstavniki delavcev na drugi strani lahko dogovorijo, kolikor to dopušča veljavna zakonodaja ali praksa, za spremembe določil in pogojev za zaposlitev, katerih cilj je ohranitev zaposlitvenih možnosti, tako da se zagotovi preživetje podjetja, obrata ali dela podjetja ali obrata. 3. Država članica lahko uporabi odstavek 20(b) za vse prenose, ko je odsvojitelj v resnih gospodarskih težavah, kakršne opredeljuje nacionalna zakonodaja, če tako stanje ugotovi pristojni organ oblasti in je omogočen sodni nadzor, pod pogojem, da so take določbe v nacionalni zakonodaji obstajale že pred 17. julijem 1998. […]“
31

V teh okoliščinah je Court of Appeal (England & Wales), Civil Division, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. […] Ali odložitev uporabe pravnega reda EU na severnem območju na podlagi člena 1(1) Protokola št. 10 […] preprečuje sodišču države članice priznanje in izvršitev sodne odločbe, ki jo je izdalo sodišče Republike Ciper s sedežem na območju pod vladnim nadzorom in se nanaša na zemljišče na severnem območju, čeprav se tako priznanje in izvršitev zahteva z Uredbo […] št. 44/2001 […], ki je del pravnega reda EU? 2) Ali člen 35(1) Uredbe 44/2001 upravičuje ali zavezuje sodišče države članice, da zavrne priznanje in izvršitev sodne odločbe, ki jo je izdalo sodišče druge države članice in se nanaša na zemljišče na območju te države članice, ki ni pod dejanskim nadzorom vlade te države članice? Ali je taka sodna odločba zlasti v nasprotju s členom 22 Uredbe 44/2001? 3) Ali se lahko skladno s členom 34(1) Uredbe 44/2001 priznanje in izvršitev sodne odločbe sodišča države članice s sedežem na območju te države, ki je pod dejanskim nadzorom vlade te države, pri čemer se sodna odločba nanaša na zemljišče, ki se nahaja na območju, ki ni pod dejanskim nadzorom vlade te države, z obrazložitvijo, da se sodna odločba dejansko ne more izvršiti tam, kjer je zemljišče, čeprav je sodna odločba izvršljiva na območju pod vladnim nadzorom države članice? 4) Ali lahko tožena stranka na podlagi člena 34, točka 2, Uredbe št. 44/2001 nasprotuje izvršitvi prvotne zamudne sodbe ali sodbe, s katero je bilo odločeno o ugovoru, ker ji pisanje o začetku postopka ni bilo vročeno pravočasno in na tak način, da bi lahko pripravila obrambo pred izrekom prvotne zamudne sodbe, če — je bila zoper toženo stranko izrečena zamudna sodba; — je tožena stranka zato za izpodbijanje zamudne sodbe začela postopek pri sodišču izvora, toda — njeno pravno sredstvo, ki je bilo obravnavano na popolnem in poštenem sojenju, je bilo zavrnjen, ker ni navedla prepričljive obrambe (ki se na podlagi nacionalnega prava zahteva za to, da bi se sodba lahko razveljavila), Ali dejstvo, da je sojenje vključevalo samo obravnavo odgovora tožene stranke na tožbo, vpliva na odločitev? 5) Kateri dejavniki so pomembni za uporabo preizkusa iz člena 34(2) Uredbe 44/2001, ali je bilo toženi stranki ‚pisanje o začetku postopka ali enakovredno pisanje [vročeno] pravočasno in na tak način, da bi lahko pripravil[a] obrambo‘? Zlasti: a) Ali je treba, če je bila tožena stranka ob vročitvi seznanjena z dokumentom, upoštevati dejanja (ali opustitve) tožene stranke ali njenega odvetnika po vročitvi? b) Ali so pomembna ravnanja tožene stranke oziroma njenih odvetnikov ali težave, s katerimi so bili soočeni? c) Ali je pomembno, da bi se odvetnik tožene stranke lahko spustil v spor, preden je bila izrečena zamudna sodba?“
9

Z isto sodbo je Sodišče prav tako sprejelo drugi očitek Komisije in ugotovilo, da s tem, da s tem, da je sprejela in da ohranja v veljavi zakon št. 971/79 in zakon št. 2646/98, s katerima se pravnim osebam možnost, da v Grčiji odprejo trgovino z optičnimi pripomočki, omejuje s temi pogoji: — da je dovoljenje za odprtje in opravljanje dejavnosti trgovine z optičnimi pripomočki izdano na ime optika z licenco kot fizične osebe, da je oseba, ki ima dovoljenje za vodenje trgovine, v razmerju najmanj 50% udeležena v kapitalu družbe ter tudi pri njenem dobičku in izgubah, da je družba oblikovana kot družba z neomejeno odgovornostjo ali kot komanditna družba in — da je zadevni optik družbenik največ ene druge družbe, ki je lastnica trgovine z optičnimi pripomočki, pod pogojem, da je dovoljenje za odprtje in vodenje trgovine izdano na ime drugega optika z licenco, Helenska republika ni izpolnila obveznosti iz členov 43 ES in 48 ES (v nadaljevanju: drugi sprejeti očitek).
13

Člen 3(5) navedenega zakona določa, da so za novozaposlene v letih od 1999 do 2001, ki povečajo število dejansko zaposlenih na dan 31. decembra 1998, zasebni delodajalci in gospodarski subjekti javnega prava v deželah Kampanija, Bazilikata, Sicilija, Apulija, Kalabrija in Sardinija za tri leta od zaposlitve zadevnih delavcev upravičeni do olajšave skupnih prispevkov, ki se plačajo INPS od plač, za katere je treba plačati prispevek Fondo pensioni lavoratori dipendenti (pokojninskemu skladu za zaposlene). Te določbe so se uporabljale tudi za deželi Abruci in Molize, toda le za osebe, ki so jih zaposlili leta 1999.
1)

Kraljevina Belgija s tem, da ni sprejela vseh predpisov, potrebnih za prenos ali za popoln in/ali pravilen prenos členov 1(2)(b) v povezavi s Prilogo I, 9(1), drugi stavek, in (8)(a)(i) in (iii), 23(2), 30, od (2) do (4), 31(1)(c), 38(1), 43, prvi odstavek, točka (d), 44(2), drugi pododstavek, (3) in (4), 46, prvi odstavek, 48(2)(f), 55(1), drugi pododstavek, točki (d) in (e), in (3), 67(2), drugi in tretji pododstavek, 68(a), prvi pododstavek, 72 in 74(1) Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2083/2005 z dne 19. decembra 2005, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 5. marca 2009 – Francija proti Svetu

(Zadeva C‑479/07)

„Ničnostna tožba – Uredba (ES) št. 809/2007 – Opredelitev pojma ‚zabodna viseča mreža‘– Thonaille – Obveznost obrazložitve – Kršitev načel sorazmernosti in prepovedi diskriminacije“

1. Ribištvo – Ohranjanje ribolovnih virov – Tehnični ukrepi za ohranjanje – Prepoved zabodnih visečih mrež, daljših od 2,5 kilometra (Uredba Sveta št. 809/2007) (Glej točke od 36 do 38 in od 43 do 45.)

2. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznosti – Obseg (člen 253 ES) (Glej točke od 49 do 54.)

3. Ribištvo – Ohranjanje ribolovnih virov – Tehnični ukrepi za ohranjanje – Prepoved zabodnih visečih mrež, daljših od 2,5 kilometra (Uredba Sveta št. 809/2007) (Glej točke od 63 do 70.)

Predmet

Ničnostna tožba – Razglasitev ničnosti Uredbe Sveta (ES) št. 809/2007 z dne 28. junija 2007 o spremembi uredb (ES) št. 894/97, (ES) št. 812/2004 in (ES) št. 2187/2005 glede visečih mrež (UL L 182, str. 1) – Pojem „zabodna viseča mreža“ – Vključitev stabilno nastavljenih mrež, kot je thonaille – Nespoštovanje obveznosti obrazložitve in kršitev načel sorazmernosti in prepovedi diskriminacije

Izrek

1) Tožba se zavrne.

2) Francoski republiki se naloži plačilo stroškov.
1.

Člen 29(1) in (3)(a) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti ter člen 145(2) Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne o določbah za izvajanje Uredbe št. 2913/92, kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 444/2002 z dne , je treba razlagati tako, da so napake blaga, ki se pokažejo po sprostitvi tega blaga v prosti promet, vendar je dokazano, da so bile že pred tem, v skladu s pogodbeno garancijsko obveznostjo podlaga za to, da prodajalec/proizvajalec naknadno povrne stroške kupcu, pri čemer lahko zaradi povračila, ki ustreza stroškom popravil, ki so jih kupcu zaračunali njegovi posredniki, pride do zmanjšanja transakcijske vrednosti navedenega blaga in zato do zmanjšanja njegove carinske vrednosti, ki je bila deklarirana na podlagi cene, ki je bila prvotno dogovorjena med prodajalcem/proizvajalcem in kupcem.
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 22. januarja 2009 – Komisija proti Portugalski

(Zadeva C-150/07)

„Neizpolnitev obveznosti države – Prepozno plačilo lastnih sredstev – Dolgovane zamudne obresti – Računovodski standardi – Postopek ATA“

1. Lastna sredstva Evropskih skupnosti – Določitev in dajanje na voljo s strani držav članic (Uredba Sveta št. 1552/89, členi 2, 6(2) in 10) (Glej točke od 61 do 64.)

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Dokaz neizpolnitve – Dokazno breme Komisije (člen 226 ES) (Glej točke 65, 66 in 68.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 2, 6(2), 9, 10 in 11 Uredbe Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa št. 88/376/EGS, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti (UL L 155, str. 1) – Zavrnitev plačila zamudnih obresti ob prepoznem plačilu lastnih sredstev v postopku ATA – Računovodski standardi

Izrek

1) Portugalska republika s tem, da je Komisiji Evropskih skupnosti zavrnila plačilo zamudnih obresti zaradi prepoznega plačila lastnih sredstev v postopku ATA, ni izpolnila obveznosti iz členov 2, 6(2) in od 9 do 11 Uredbe Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa št. 88/376/EGS, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti.

2) V preostalem delu se tožba zavrne.

3) Portugalska republika nosi poleg lastnih stroškov tudi tri četrtine stroškov Komisije Evropskih skupnosti.

4) Komisija Evropskih skupnosti nosi preostali del lastnih stroškov.
17

House of Lords nazadnje poudarja, da sodišča iz Združenega kraljestva že več let uporabljajo „anti-suit injunction“. Meni, da je ta praksa učinkovito sredstvo za sodišče, kjer je sedež arbitraže in ki izvršuje nadzor nad njo, ker spodbuja pravno varnost, s tem da zmanjšuje možnost neskladja med arbitražno odločbo in sodbo nacionalnega sodišča. Poleg tega, če bi to prakso sprejela tudi sodišča drugih držav članic, bi prispevala h konkurenčnosti Evropskih skupnosti v primerjavi s svetovnimi arbitražnimi središči, kot so New York, Bermudi in Singapur.
11

Družba Royal Bank of Scotland je pozneje menila, da je ta določba sporazuma z dne 31. maja 2002 v nasprotju s členoma 17 in 19 Šeste direktive in da je bila zato brez učinka. Menila je, da ta direktiva zahteva zaokroževanje na naslednje celo število, in je Commissioners prosila za soglasje za razdelitveni obračun, s katerim bi se opredelil preostali odbitni vstopni davek za določeno področje njene dejavnosti in bi se zaokrožil na naslednje celo število. Ker so slednji sprejeli odločbo o zavrnitvi uporabe take metode, je družba Royal Bank of Scotland spodbijala to odločbo pri VAT and Duties Tribunal, ki je z odločbo z dne razsodilo, da je posebna metoda, ki je določena s skupnim sporazumom in ki predvideva zaokrožitev na dve decimalni mesti, v skladu z zakonodajo Združenega kraljestva in tudi s Šesto direktivo.
47

Tako iz sodne prakse Sodišča izhaja, da ne glede na to, kateri mehanizem za preprečevanje ali zmanjševanje verižnega obdavčevanja ali ekonomskega dvojnega obdavčevanja je bil sprejet, prosti pretok, ki ga zagotavlja Pogodba, nasprotuje temu, da bi država članica tuje dividende obravnavala manj ugodno kot domače dividende, razen če se to različno obravnavanje nanaša na položaje, ki med seboj niso objektivno primerljivi, ali če je upravičeno z nujnimi razlogi v splošnem interesu (zgoraj navedena sodba Test Claimants in the FII Group Litigation, točka 46 in navedena sodna praksa).
12

V teh okoliščinah je Oberster Patent- und Markensenat prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je treba člen 12(1) [Direktive] razlagati tako, da se znamka za razlikovanje blaga in storitev podjetja od blaga in storitev drugih podjetij uporablja (resno in dejansko), če jo nepridobitno združenje uporablja za napovedi prireditev, na poslovnih dokumentih in reklamnem gradivu in jo njegovi člani pri zbiranju ter razdeljevanju prispevkov uporabljajo tako, da nosijo značke s to znamko?“