(Glej točke 59, 60, 149, 150 in od 152 do 154.)

V zvezi s tem je načelo spoštovanja pravice do obrambe še toliko pomembnejše, če je bila odločba o nepodaljšanju pogodbe o zaposlitvi sprejeta v okoliščinah, zaznamovanih z obstojem težav v odnosih, pri čemer pa je treba spomniti, da je treba obstoj kršitve pravice do izjave presojati med drugim glede na pravna pravila, ki urejajo zadevno področje.

V položaju, v katerem organ za imenovanja odloči, če je taka možnost predvidena v Pogojih za zaposlitev drugih uslužbencev, da ne uporabi možnosti za podaljšanje pogodbe o zaposlitvi uslužbenca, ki jo ima na podlagi teh pogojev, navedeni organ sprejme akt, ki posega v položaj, tako odločbo o nepodaljšanju pa je mogoče sprejeti šele potem, ko je bilo zadevni osebi omogočeno, da učinkovito predstavi svoje stališče, po potrebi s preprosto seznanitvijo s strani organa za imenovanja, da ne namerava uporabiti navedene možnosti in zakaj je ne namerava uporabiti, v okviru korespondence ali pogovora, ki je lahko tudi kratkotrajen. To korespondenco ali pogovor mora začeti navedeni organ, ki nosi dokazno breme.

Vendar če uslužbenec kot oseba, za katero veljajo Kadrovski predpisi, na podlagi člena 90(1) teh predpisov vloži zahtevo za podaljšanje njegove pogodbe o zaposlitvi pred iztekom navedene pogodbe ali če institucija v internem pravilniku predvidi pravočasen začetek posebnega postopka, da se podaljša pogodba uslužbenca pred iztekom te pogodbe, je treba šteti, da organ za imenovanja ob koncu takega postopka ali v odgovor na tako zahtevo, določeno s Kadrovskimi predpisi, sprejme odločbo, ki posega v položaj in ki se nanaša na podaljšanje pogodbe zadevne osebe in da je navedeni organ moral zadevni osebi, ker taka odločba posega v njen položaj, dati možnost izjasniti se, preden je sprejel navedeno odločbo, ki mora biti poleg tega obrazložena, kot se zahteva s členom 25 Kadrovskih predpisov, ki se na podlagi člena 92 Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev smiselno uporablja za pogodbene uslužbence za pomožne naloge.

Za to, da bi se lahko štelo, da je bila sprejeta odločba organa za imenovanja, ki se nanaša na podaljšanje pogodbe, je namreč potrebno, da je ta odločba rezultat ponovne preučitve interesa službe in interesa zadevne osebe, ki jo je opravil navedeni organ, ter da je ta organ podal novo presojo glede na pogoje prvotne pogodbe, s katerimi je že bil določen datum prenehanja pogodbe.

Tako pravica do izjave, ki mora biti zagotovljena, tudi če ni nobenih pravil, ki se uporabljajo, zahteva, da mora biti zadevni osebi dana možnost, da učinkovito predstavi svoje stališče do dokazov, ki se lahko uporabijo zoper njo pri sprejetju akta.

Pravica do obrambe, ki je zdaj določena v členu 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki se splošno uporablja, ob tem, da je širša, zajema postopkovno pravico vsake osebe, določeno v odstavku 2(a) navedenega člena, do izjave pred sprejetjem kakršnega koli posamičnega ukrepa, ki jo prizadene.

V okviru nepodaljšanja pogodbe pogodbenega uslužbenca, ki je vložil prošnjo za pomoč, trditev o obstoju psihičnega nadlegovanja s strani njegovega nadrejenega ne zadošča kot dokaz, da je vsak akt, ki ga je sprejel organ za imenovanja, zlasti v času upravne preiskave, nezakonit. Potrebno je namreč še, da zadevna oseba dokaže vpliv ravnanj, ki naj bi pomenila psihično nasilje, na vsebino izpodbijanega akta, saj bi v takem primeru to pomenilo, da je organ za imenovanja prek svojih uradnikov in uslužbencev na višjih položajih uporabil svoja pooblastila za doseganje nezakonitega cilja glede na člen 12a Kadrovskih predpisov, ki določa, da se uradniki vzdržijo vseh oblik psihičnega nasilja ali spolnega nadlegovanja.

Stalna delovna mesta v institucijah načeloma zasedajo uradniki, drugi uslužbenci pa so torej lahko na teh delovnih mestih le izjemoma. Uprava ima široko diskrecijsko pravico pri organizaciji in sestavljanju svojih služb ter lahko odloči, da je treba naloge, ki niso bile jasno opredeljene ali so se skozi čas spremenile in ki so jih prej opravljali pogodbeni uslužbenci za pomožne naloge, morda namesto z uradniki ali začasnimi uslužbenci odslej izpolnjevati v okviru stalnih delovnih mest.

Institucije in agencije Unije imajo namreč proste roke pri sestavljanju svojih upravnih enot, pri čemer upoštevajo vse dejavnike, kot so narava in obseg nalog, ki so jim dodeljene, in proračunske možnosti. Ta svoboda zajema pravico, da se za zagotovitev večje učinkovitosti organizacije del ali v odgovor na proračunske zahteve glede ukinitve delovnih mest, ki jih postavijo politični organi Unije, ukinejo delovna mesta in spremeni dodeljevanje nalog, prav tako pa tudi pristojnost, da se naloge, ki jih je prej izvajala oseba, zaposlena na ukinjenem delovnem mestu, prerazporedijo, ne da bi bila navedena ukinitev delovnega mesta nujno pogojena s tem, da mora vse zahtevane naloge opraviti manjše število oseb kot pred reorganizacijo. Poleg tega ukinitev delovnega mesta ne pomeni nujno, da se ukinjajo tudi naloge, ki jih je to vključevalo.

(Glej točki 102 in 103.)