ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32

V teh okoliščinah je Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo no 14 de Madrid (upravno sodišče št. 14 v Madridu, Španija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: 1. Ali je treba določbo 4 okvirnega sporazuma razlagati tako, da položaj, kakršen je opisan [v obravnavani zadevi] in v katerem nadomestni uslužbenec opravlja enako delo kot karierni uradnik (ki nima pravice do odpravnine [zaradi prenehanja delovnega razmerja], ker v njegovi pravni ureditvi ne obstaja položaj, ki bi bil podlaga zanjo), ne more spadati v položaj, opisan v navedeni določbi 4? 2. Ali je – ker sta pravica do enakega obravnavanja in splošno načelo prepovedi diskriminacije (člena 20 in 21 Listine in člen 23 Splošne deklaracije o človekovih pravicah[, ki jo je sprejela generalna skupščina Združenih narodov 10. decembra 1948]) splošno načelo [prava] Unije, ki se uresničuje z direktivo, in štejeta za temeljni socialni pravici (člena 151 in 153 PDEU) – zaradi uresničevanja ciljev okvirnega sporazuma v skladu s tem sporazumom razlaga, po kateri je nadomestni uslužbenec lahko upravičen do odpravnine [zaradi prenehanja delovnega razmerja], bodisi na podlagi primerjave s pogodbenim uslužbencem, zaposlenim za nedoločen čas, ker je njun (upravnopravni ali delovnopravni) status odvisen samo od volje delodajalca iz javnega sektorja, bodisi na podlagi neposredne vertikalne uporabe primarnega prava [Unije]? 3. Ali bi bila – v primeru zlorabe pri zaposlitvi za določen čas zaradi zadostitve trajnih potreb brez objektivnega razloga, če zaposlitev ni posledica nujne in neodložljive potrebe, s katero bi bila upravičena, in glede na neobstoj učinkovitih sankcij ali omejitev v španskem pravu – ustrezna, sorazmerna, učinkovita in odvračilna odpravnina, primerljiva z odpravnino ob nezakoniti odpovedi, v skladu s cilji Direktive [1999/70] kot sredstvo za preprečevanje zlorab in odpravo posledic kršitev prava Unije, če delodajalec delavcu ne ponudi stalne zaposlitve?“
27

Ker je Tribunalul Timiş (okrožno sodišče v Timișu, Romunija) menilo, da je v sporu, o katerem odloča, potrebna razlaga določb prava Unije, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba [Direktivo o DDV], zlasti njene člene 24, 28, 167 in 168(a), razlagati tako, da v okviru prodaje nepremičnin, ki niso vpisane v [register nepremičnin] (zemljiška knjiga) in ki ob izročitvi niso vpisane v kataster, pridobitelj, ki je davčni zavezanec, ki s pogodbo prevzame obveznost, da bo na svoje stroške izvedel potrebne postopke za prvi vpis v register nepremičnin, opravi storitev za prodajalca ali pa uporabi storitve, povezane s svojo naložbo v nepremičnine, za kar mu mora biti priznana pravica do odbitka DDV? 2. Ali je [Direktivo o DDV], zlasti njena člena 167 in 168(a), mogoče razlagati tako, da se izdatki, ki jih ima pridobitelj, ki je davčni zavezanec, ob prvem vpisu nepremičnin v register nepremičnin, v zvezi s katerimi ima zahtevek do prihodnjega prenosa lastninske pravice in ki so mu jih izročili prodajalci, ki svoje lastninske pravice na nepremičninah niso vpisali v zemljiško knjigo, lahko štejejo za pripravljalne dejavnosti za naložbo, za katere ima zavezanec pravico do odbitka DDV? 3. Ali je treba določbe [Direktive o DDV], zlasti člene 24, 28, 167 in 168(a), razlagati tako, da je treba izdatke, ki jih ima pridobitelj, ki je davčni zavezanec, ko v register nepremičnin prvič vpiše nepremičnine, ki so mu bile izročene in v zvezi s katerimi ima na podlagi pogodbe zahtevek do prihodnjega prenosa lastninske pravice s strani prodajalcev, ki svoje lastninske pravice na nepremičninah niso vpisali v zemljiško knjigo, opredeliti kot opravljanje storitev v korist prodajalcev, če se pridobitelj in prodajalci dogovorijo, da cena nepremičnin ne vključuje protivrednosti storitev v zvezi s katastrom? 4. Ali mora v smislu [Direktive o DDV] stroške v zvezi z upravnimi formalnostmi glede nepremičnin, ki so bile izročene pridobitelju in v zvezi s katerimi ima pridobitelj zahtevek do prihodnjega prenosa lastniške pravice s strani prodajalca, vključno z izdatki za prvi vpis v register nepremičnin, brez omejitve na te izdatke, obvezno kriti prodajalec? Ali lahko te izdatke na podlagi dogovora med strankama krije pridobitelj ali katera koli stranka v poslu, pri čemer se temu subjektu posledično prizna pravica do odbitka DDV?“
Člen 27(2) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46), določa:

„Ukrepi, sprejeti zaradi javnega reda ali javne varnosti, so v skladu z načelom sorazmernosti in temeljijo izključno na osebnem obnašanju zadevnega posameznika. Predhodne kazenske obsodbe same po sebi še ne predstavljajo razlogov za sprejetje takšnih ukrepov.

Osebno obnašanje zadevnega posameznika mora predstavljati resnično, sedanjo in dovolj resno grožnjo, ki prizadene osnovne interese družbe. Utemeljitve, ki niso neposredno povezane s podrobnostmi posameznega primera ali ki se nanašajo na splošno preventivo, niso dovoljene.“
65

V zvezi s tem je Sodišče nedavno razsodilo, da je treba pošiljko z dodano vrednostjo, in sicer pošiljko, ki vključuje dodatno storitev, razlikovati od univerzalne storitve kot osnovne storitve. Storitve ekspresne/kurirske pošte se namreč od univerzalne poštne storitve razlikujejo po njihovi dodani vrednosti, ki jo imajo za stranke in za katero so te pripravljene plačati višji znesek. Take storitve ustrezajo posebnim storitvam, ki so ločene od storitev v javnem interesu ter ki ustrezajo posebnim potrebam gospodarskih subjektov in zahtevajo nekatere dodatne storitve, ki jih tradicionalna poštna služba ne opravlja (sodba z dne 31. maja 2018, Confetra in drugi, C‑259/16 in C‑260/16, EU:C:2018:370, točka 38 in navedena sodna praksa).
11

Predložitveno sodišče po eni strani navaja, da belgijska davčna ureditev ne vsebuje splošne določbe, ki bi prepovedovala, da se na podlagi nezakonito pridobljenih dokazov ugotovi davčni dolg in, če je to potrebno, naloži zvišanje ali globa. Uporabo takih dokazov od uprave naj bi bilo treba presojati z vidika načel dobrega upravljanja in pravice do poštenega sojenja. Razen če zakonodajalec določi posebne sankcije v zvezi s tem, je uporabo teh dokazov v davčnih zadevah mogoče zavrniti, le če so bili pridobljeni na način, ki je tako v nasprotju s tem, kar je mogoče pričakovati od organa, ki ravna v skladu z načelom dobrega upravljanja, da je treba to uporabo v vseh okoliščinah šteti za nedopustno, ali če ta uporaba ogrozi pravico davčnega zavezanca do poštenega sojenja. Sodnik lahko pri tej presoji upošteva enega ali več vidikov: to, da je nepravilnost povsem formalna, vpliv nepravilnosti na pravico ali svoboščino, ki jo kršeno pravilo varuje, namernost ali nenamernost nepravilnosti, ki jo stori organ, in okoliščino, da teža kršitve močno presega storjeno nepravilnost.
15

Člen 14 navedene kraljeve uredbe določa: „Varstvo in izboljšanje vodnega javnega dobra 1. V tej kraljevi uredbi varstvo in izboljšanje vodnega javnega dobra pomeni dejavnosti, ki jih mora splošna državna uprava, pristojna za upravljanje povodij, ki obsegajo več kot eno avtonomno skupnost, opravljati za dosego trojnega cilja: ugotoviti obremenitve, ki jih utrpijo vodna telesa in ki so posledica človekove dejavnosti, popraviti stanje vodnih teles in poslabšanje vodnega javnega dobra ter ustrezno izvajati naloge kontrole in nadzora vodnega javnega dobra in naloge vodne policije. 2. Dejavnosti, ki omogočajo učinkovitejše in trajnostno upravljanje virov z racionalizacijo uporabe vodnega javnega dobra, spadajo med dejavnosti, naštete v odstavku 1. 3. Dejavnosti za uresničitev ciljev, navedenih v odstavkih 1 in 2, so zlasti: (a) merjenje, analiza in nadzor porabe vode, dogovorjene v koncesijah in vpisane v register voda ali v Catálogo de Aguas Privadas [(evidenca izkoriščanja voda za zasebne namene)]; (b) dejavnosti upravljanja, katerih namen je posameznikom omogočiti uporabo vodnega javnega dobra v okviru sistema dovoljenj in izjav o skladnosti; (c) posodabljanje, vzdrževanje in posodobitev registra voda; (d) uvedba in razvoj programov, ki omogočajo posodobitev in pregled dovoljenj in koncesij, ki se nanašajo na vode; (e) nadzor in spremljanje stopnje upoštevanja sistema koncesij in dovoljenj v zvezi z vodnim javnim dobrom, zlasti pogojev, naloženih v posameznem primeru, oblikovanih kot naloge podpore vodni policiji; (f) spremljanje in nadzor kvalitativnega in količinskega stanja vodnih teles. To spremljanje se izvaja s programi nadzora in ocenjevanja podzemnih in površinskih voda, vzdrževanja in delovanja omrežij za nadzor in spremljanje stanja vodnih teles ter spremljanja različnih načrtov in programov za obdelavo odpadnih voda; (g) tehnične dejavnosti, na podlagi katerih je mogoče določiti in razmejiti struge tekočih voda iz vodnega javnega dobra, območij, ki so z njimi povezana, in kartiranje poplavnih območij ter izvajanje ukrepov za obvladovanje poplavnih tveganj, ki spadajo v pristojnost organov za povodja; (h) ravnanja, s katerimi se ohranjajo in izboljšujejo struge tekočih voda iz vodnega javnega dobra z dejavnostmi za izboljšanje kontinuitete rečnega toka, za prilagajanje struktur migraciji ribjih favn in transportu usedlin, za obnovitev strug tekočih voda in obrežij ter za boj proti invazivnim vrstam, ki povzročajo poslabšanje vodnega javnega dobra; (i) posodobitev in pregled hidrološkega načrtovanja okrožja v vseh fazah, če pomenijo temeljni element za varstvo in izboljšanje vodnega javnega dobra, ker se z njimi uresničujejo okoljski cilji, opisani v členu 92a prečiščenega besedila zakona o vodah.“
4

V uvodnih izjavah 1, 2, 4, 6, 7 in 10 Direktive 2003/109 je navedeno: „(1) Zaradi postopnega uvajanja območja svobode, varnosti in pravice Pogodba [ES] predpisuje sprejetje ukrepov, namenjenih zagotavljanju prostega gibanja oseb, v zvezi s spremljajočimi ukrepi kontrole na zunanjih mejah, azilom in priseljevanjem in sprejetje[…] ukrepov v zvezi z azilom, priseljevanjem in varovanjem pravic državljanov tretjih držav. (2) Evropski svet je na svojem posebnem zasedanju v Tampereju 15. in 16. oktobra 1999 izjavil, da bi bilo treba pravni položaj državljanov tretjih držav približati pravnemu položaju državljanov držav članic in da bi bilo treba osebi, ki je zakonito prebivala v neki državi članici […] časovno obdobje, ki ga je treba določiti, in ki ima dovoljenje za prebivanje za daljši čas, zagotoviti v tej državi članici sklop enotnih pravic, ki so čim bližje tistim, ki jih uživajo državljani Evropske unije. […] (4) Integracija državljanov tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas v državah članicah, je ključni element pri pospeševanju gospodarske in družbene kohezije in temeljni v Pogodbi naveden cilj Skupnosti. […] (6) Glavni kriterij za pridobitev statusa rezidenta za daljši čas bi morala biti dolžina prebivanja na ozemlju države članice. Prebivanje bi moralo biti zakonito in nepretrgano, da se dokaže, da je posameznik zaživel v deželi. Predvideti bi bilo treba stopnjo prožnosti, tako da je možno upoštevati okoliščine, v katerih bi posameznik morda moral začasno zapustiti ozemlje. (7) Za pridobitev statusa rezidenta za daljši čas bi morali državljani tretjih držav dokazati, da imajo ustrezne vire in zdravstveno zavarovanje, da ne bi postali breme za državo članico. Države članice pri ocenjevanju stalnih in rednih virov lahko upoštevajo dejavnike, kot so prispevki pokojninskega zavarovanja in izpolnjevanje davčnih obveznosti. […] (10) Treba bi bilo določiti pravila, ki bodo urejala postopke za preverjanje vlog za status rezidenta za daljši čas. Ti postopki bi morali biti učinkoviti in obvladljivi ter upoštevati normalno obremenitev uprav držav članic ter pregledni in pravični, da bi prizadetim nudili ustrezno pravno varnost. Ne smejo biti sredstvo oviranja uveljavljanja pravice do prebivanja.“
46

V tem okviru je Sodišče že razsodilo, da davčna uprava od davčnega zavezanca, ki želi uveljavljati pravico do odbitka DDV, ne more zahtevati, naj predloži dokumente, ki jih je izdal njegov dobavitelj goveda in na katerih so navedene ušesne znamke živali, določene v okviru sistema identifikacije in registracije, ki je bil uveden z Uredbo (ES) št. 1760/2000 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 17. julija 2000 o uvedbi sistema za identifikacijo in registracijo govedi ter o označevanju govejega mesa in proizvodov iz govejega mesa in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 820/97 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 30, str. 248) (glej v tem smislu sodbo z dne 18. julija 2013, Evita-K, C‑78/12, EU:C:2013:486, točka 42).
25

V teh okoliščinah je Juzgado de lo Social no 33 de Madrid (delovno sodišče št. 33 v Madridu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali členi 8, 10 in 157 PDEU, člen 3 PEU, člen 23 in člen 33(2) Listine ter člen 1 in člen 14(1) Direktive 2006/54, vsi v povezavi z Direktivo 2010/18, nasprotujejo nacionalni zakonski določbi, kot je člen 37(6) zakona o delovnih razmerjih, ki uveljavljanje pravice delavca do usklajevanja družinskega življenja s poklicnim življenjem, zato da lahko neposredno skrbi za mladoletne otroke ali vzdrževane družinske člane, pogojuje s tem, da mora delavec za to v vsakem primeru skrajšati svoj običajni delovni čas in se mu posledično tudi sorazmerno zniža plača?“
2

Člen 2 Uredbe Sveta (ES) št. 1225/2009 z dne 30. novembra 2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL 2009, L 343, str. 51, in popravek v UL 2010, L 7, str. 22, v nadaljevanju: osnovna uredba), naslovljen „Določitev dampinga“, je v odstavkih 7 in 10 določal: „7. (a) V primeru uvoza iz držav brez tržnega gospodarstva se določi normalna vrednost na podlagi cene ali računsko določene vrednosti v tretji državi s tržnim gospodarstvom ali cene, ki velja pri izvozu iz te tretje države v druge države, vključno s Skupnostjo, ali, kjer to ni mogoče, na kateri koli drugi razumni osnovi, vključno s ceno, ki se je dejansko plačevala ali se plačuje v Skupnosti za podoben proizvod, po potrebi primerno prilagojeni, tako da vsebuje razumno profitno maržo. Primerna tretja država s tržnim gospodarstvom se izbere na smiseln način, pri čemer se ustrezno upoštevajo vse zanesljive informacije, ki so dostopne v času izbire. Upoštevajo se tudi roki; kjer je to primerno, se uporabi tretja država s tržnim gospodarstvom, ki je predmet iste preiskave. […] (b) Pri protidampinških preiskavah v zvezi z uvozom iz […] katere koli države, ki nima tržnega gospodarstva in je članica [Svetovne trgovinske organizacije (STO)] na dan začetka preiskave, se normalna vrednost določi v skladu z odstavki 1 do 6, če se na podlagi ustrezno utemeljenih zahtevkov enega ali več proizvajalcev, vključenih v preiskavo, in v skladu z merili in postopki, določenimi v pododstavku (c), pokaže, da za tega proizvajalca ali proizvajalce prevladujejo pogoji tržnega gospodarstva glede proizvodnje in prodaje zadevnega podobnega proizvoda. Kadar ni tako, se uporabljajo pravila, določena v skladu s pododstavkom (a). […] 10. Izvede se poštena primerjava med izvozno ceno in normalno vrednostjo. Ta primerjava se izvede na isti trgovinski ravni in glede na prodajo, opravljeno v kolikor je mogoče istem času, pri čemer se upoštevajo druge razlike, ki vplivajo na primerljivost cen. Kadar normalna vrednost in izvozna cena, ne temeljita na taki primerljivi osnovi, se v obliki prilagoditev, ustrezno upoštevajo, v vsakem primeru, odvisno od pomena, razlike v dejavnikih, za katere se ugotovi in dokaže, da vplivajo na cene in s tem na primerljivost cen. […]“
24

Na drugem mestu, kar zadeva domnevno napačno uporabo prava, ki naj bi jo Splošno sodišče storilo pri opredelitvi vložene tožbe kot „pogodbene narave“, oseba VG v bistvu zatrjuje, da je Splošno sodišče pisni dogovor napačno opredelilo kot „pogodbo“, čeprav gre bolj za nezavezujoče smernice, ki jih je enostransko opredelila Komisija in ki urejajo delovanje mreže Team Europe. Komisija naj ne bi nikoli trdila, da je razmerje pogodbeno, kot naj bi dokazovali točka 21 njenega stališča pred evropsko varuhinjo človekovih pravic in točka 15 sklepa z dne 3. maja 2016, MS/Komisija (T‑17/16 AJ, neobjavljen, EU:T:2016:446), s katerim je Splošno sodišče odločilo o prošnji osebe MS za brezplačno pravno pomoč. V pisnem dogovoru naj bi bile le povzete pravice in dolžnosti, ki veljajo za mrežo Team Europe, ne bi pa naj se nanašal na pravice in dolžnosti, ki urejajo posebna razmerja med Komisijo in osebo MS. V njem naj ne bi bila določena niti kazen za kršitev določil, ki jih vsebuje, niti sklicevanje na pravo, ki se uporablja, ali pristojna sodišča, kar bolj kaže, da gre pri pisnem dogovoru zgolj za zahteve glede ravnanja, in ne za resnična pravna razmerja med osebami. Komisija naj bi prepozno spremenila stališče in se sklicevala na pogodbeno naravo pisnega dogovora. Skupni namen strank naj nikoli ne bi bil, da se vzajemno zavežeta na podlagi pogodbe. Namen strank pa naj bi bil odločilni element pri opredelitvi listine kot pogodbene. Splošno sodišče naj bi torej pisni dogovor zlasti napačno opredelilo kot „pogodbo“, s čimer naj bi kršilo obveznost obrazložitve.
43

Za osebo brez ekonomskega tveganja pa se ne more šteti, da opravlja ekonomsko dejavnost neodvisno v smislu člena 9 Direktive o DDV (glej v tem smislu sodbe z dne 23. marca 2006, FCE Bank, C‑210/04, EU:C:2006:196, točke od 35 do 37; z dne 18. oktobra 2007, van der Steen, C‑355/06, EU:C:2007:615, točke od 24 do 26, in z dne 24. januarja 2019, Morgan Stanley & Co International, C‑165/17, EU:C:2019:58, točka 35 in navedena sodna praksa).
Člen 111 navedenega zakona določa:

„1. Sodniki [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)], ki so na dan začetka veljavnosti tega zakona že dopolnili starost 65 let ali ki bodo dopolnili to starost v treh mesecih od istega dne, se upokojijo prvi dan po poteku tega trimesečnega roka, razen če v enem mesecu od datuma začetka veljavnosti tega zakona predložijo izjavo in potrdilo iz člena 37(1) in če predsednik Republike Poljske izda dovoljenje za njihovo nadaljnje opravljanje funkcije sodnika na [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)]. Smiselno se uporabljajo določbe člena 37, od (2) do (4).

1a. Sodniki [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)], ki bodo dopolnili starost 65 let po poteku trimesečnega roka, vendar v 12 mesecih od datuma začetka veljavnosti tega zakona, se upokojijo 12 mesecev po datumu začetka veljavnosti tega zakona, razen če v tem obdobju predložijo izjavo in potrdilo iz člena 37(1) in če predsednik Republike Poljske izda dovoljenje za njihovo nadaljnje opravljanje funkcije sodnika na [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)]. Smiselno se uporabljajo določbe člena 37, od (1a) do (4).“
7

V pojasnjevalni opombi k tarifni številki 7307 HS je navedeno: „[…] Ta tarifna številka obsega vse železne in jeklene proizvode, katerih glavni namen je med seboj povezati dve cevi ali dva dela cevi, cev spojiti z drugim elementom ali zapolniti odprtine v cevi, razen predmetov, ki – čeprav so namenjeni montaži cevi (na primer obročki, prirobnice, ki se za nošenje cevi vzidajo v zid, cevne objemke, s katerimi se gibke cevi pritrdijo na trdne elemente, kot so cevi, pipe, spojnice) – ne spadajo pod to številko (št. 73.25 ali 73.26). […] Med tu zajetim priborom za cevi so ravne ali grlate varilne prirobnice, kolena in loki, adapterji (reducirke), T‑kosi, križni fitingi in končni čepi, manšete za varjenje, varilni loki, razdelilci, povezovalni deli za cevi, holandski vijaki, priključki, jekleni navojni fitingi, sifoni, cevne podložke, cevni spoji in objemke.
31

Iz predložitvene odločbe namreč izhaja, da je družba Oulun Sähkönmyynti končnim odjemalcem, ki so se odločili za elektronski obračun, popust odobrila za obstoječe pristojbine za dostop do omrežja ter da se pred uvedbo takšnega popusta družbi Oulun Sähkönmyynti ni nikoli očitalo, da ni izpolnila te obveznosti brezplačnosti obračunov in informacij o njih. Poleg tega so po uvedbi navedenega popusta končni odjemalci, ki so izbrali drugo metodo prejemanja obračunov kot elektronski obračun, še naprej vse svoje obračune za porabo energije in informacije o njih prejemali brezplačno, pa tudi pristojbino za dostop do elektroenergetskega omrežja so še naprej plačevali v istem znesku. Prav tako se zdi, da odjemalci plačujejo pristojbine za dostop do omrežja ne glede na to, ali želijo prejemati obračune in informacij o njih štiri‑, šest‑ ali dvanajstkrat na leto. Tako v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, popusta na pristojbino za dostop do elektroenergetskega omrežja, dodeljenega končnim odjemalcem, ki so se odločili za elektronski obračun, ni mogoče šteti za dejansko plačilo, ki je naloženo drugim končnim odjemalcem, in posledično za izogibanje obveznosti iz člena 11(1) Direktive 2012/27.
46

Na podlagi navedenega je treba na postavljena vprašanja odgovoriti, da je treba člen 1(1) Direktive 2001/23 razlagati tako, da to, da drugo podjetje v skladu s pogodbo, ki jo je treba skleniti v skladu z nacionalno zakonodajo, prevzame finančne instrumente in drugo premoženje strank prvega podjetja po tem, ko zadnjenavedeno preneha opravljati svojo dejavnost, čeprav imajo stranke prvega podjetja možnost, da vodenja svojih vrednostnih papirjev ne prenesejo na drugo podjetje, lahko pomeni prenos podjetja ali dela podjetja, če se ugotovi, da je šlo za prenos strank, kar pa mora ugotoviti predložitveno sodišče. V tem okviru število – tudi če je zelo veliko – dejansko prenesenih strank samo po sebi ni odločilno za opredelitev „prenosa“ in tudi to, da prvo podjetje z drugim sodeluje kot odvisna borznoposredniška družba, načeloma ni upoštevno.
41

Čeprav nizozemska zakonodaja iz postopka v glavni stvari na prvi pogled ne razlikuje med delavci migranti in delavci, ki niso migranti, saj na splošno določa, da se status invalida pridobi po koncu dveletnega obdobja nezmožnosti za delo, pa v praksi v drugem letu nezmožnosti za delo delavce migrante, ki so v položaju, v kakršnem je M. Vester, postavlja v slabši položaj v primerjavi z delavci, ki niso migranti, in povzroči to, da delavci migranti izgubijo ugodnosti socialne varnosti, ki naj bi se s to zakonodajo zagotavljale.
54

Kot je namreč Komisija pravilno opozorila, so grafična in likovna umetniška dela edinstvena, pravice do uporabe in izkoriščanja, ki so z njimi povezane, pa se izčrpajo, ko se ta dela prvič dajo na trg. Druga dela pa se dajo na voljo večkrat in s plačilom, ki se iz tega naslova dolguje njihovim avtorjem, se plača storitev, ki ustreza temu, da se ta dela dajejo na voljo večkrat. Nadomestilo, ki se dolguje iz naslova sledne pravice, torej ni primerljivo z nadomestilom iz naslova uveljavljanja pravic do uporabe in izkoriščanja, ki so povezane s temi drugimi deli in ki obstajajo še naprej.
17

V zvezi s tem je Sodišče v točkah od 45 do 48 sodbe z dne 16. decembra 2004, My (C‑293/03, EU:C:2004:821), in v točkah od 29 do 33 sklepa z dne 9. julija 2010, Ricci in Pisaneschi (C‑286/09, neobjavljen, in C‑287/09, EU:C:2010:420), navedlo, da bi ureditvi iz zadev, v katerih sta bila izdana ta sodba in ta sklep, institucijam ali organom Unije lahko otežili zaposlovanje nacionalnih uradnikov z neko delovno dobo. Sodišče je namreč poudarilo, da bi ti ureditvi lahko odvračali od izvrševanja poklicne dejavnosti pri instituciji ali organu Unije, ker bi delavec, ki je pred tem spadal v nacionalni pokojninski sistem, s sklenitvijo zaposlitve pri eni od teh institucij ali enem od teh organov tvegal izgubo možnosti, da bi po tem sistemu prejemal dajatve za starost, do katerih bi bil upravičen, če te zaposlitve ne bi sprejel. Ugotovilo je, da takih posledic ob upoštevanju dolžnosti lojalnega sodelovanja in pomoči, ki jo imajo države članice do Unije in ki je izražena v obveznosti, prej določeni v členu 10 ES, odslej pa v členu 4(3) PEU, da Unijo podpirajo pri izpolnjevanju njenih nalog, ni mogoče dopustiti.