ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLOČBAH 
Zbi rka odločb sodne pr akse 
Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 1. decembra 2 0 1 6 –  
Komisija/Luksemburg  
(Zadeva C-1 5 2 / 1 6 ) 1 
„Neizpolnitev obveznosti države – Uredba (ES) št. 1071 /2009 – Skupna pravila glede pogojev za 
opravljanje dejavnosti cestnega prevoznika – Člen 16(1) in (5) – Nacionalni elektronski register podjetij 
cestnega prevoza – Neobstoj medsebojne povezanosti z nacionalnimi elektronskimi registri drugih 
držav članic“ 
1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Odločitev o tem, ali se vložitožba pri Sodišču – 
Izključna pristojnost Komisije 
(Člen 258 PDEU) 
(Glej točko 16.) 
2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – 
Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju 
(Člen 258 PDEU) 
(Glej točko 20.) 
3. Države članice – Obveznosti, ki izhajajo iz prava Unije – Neizpolnitev obveznosti – 
Utemeljitev na podlagi nacionalne ureditve – Nedopustnost 
(Člen 258 PDEU) 
(Glej točko 21.) 
4. Promet – Cestni promet – Uredba št. 1071 /2009 – Skupna pravila o pogojih za opravljanje 
dejavnosti cestnega prevoznika– Nacionalni elektronski register podjetij cestnega prevoza– Neobstoj 
vzpostavitve takega registra in medsebojne povezanosti z nacionalnimi elektronskimi registri drugih 
držav članic– Neizpolnitev obveznosti 
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1071 /2009 , člen 16(1) in (5)) 
1 UL C 191, 30.5.2016 . 
SL 
ECLI:EU:C:2016 :919 1 
OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLOČBAH 
(Glej točko 22 in izrek.) 
Iz rek 
1. Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da ni vzpostavilo nacionalnega elektronskega registra za 
cestni prevoz, ki bi bil povsem skladen in medsebojno povezan z nacionalnimi elektronskimi 
registri drugih držav članic, ni izpolnilo svojih obveznosti na podlagi člena 16(1) in (5) Uredbe 
(ES) št. 1071 /2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o skupnih pravilih 
glede pogojev za opravljanje dejavnosti cestnega prevoznika in o razveljavitvi Direktive Sveta 
96/26/ES. 
2. Velikem u vojvodstvu Luksemburg se naloži plačilo stroškov. 
ECLI:EU:C:2016 :919 2
109

Na drugem mestu je treba opozoriti, da se posamezniki na brezpogojne in dovolj natančne določbe direktive lahko sklicujejo ne le zoper državo članico in vse njene organe uprave, temveč tudi zoper organe ali subjekte, ki se razlikujejo od posameznikov in jih je treba enačiti z državo, ker so pravne osebe javnega prava, ki so del države v širšem smislu, ali ker so pod oblastjo ali nadzorom javnega organa, ali ker jih je tak organ zadolžil za opravljanje nalog v javnem interesu in so jim bile za to dodeljene posebne pristojnosti (sodba z dne 10. oktobra 2017, Farrell, C‑413/15, EU:C:2017:7455, točki 33 in 34).
66

Navesti je treba, da je namen člena 15(1), drugi pododstavek, točka (a), Uredbe št. 207/2009 – ne da bi se zahtevala stroga skladnost med obliko, ki se uporablja v gospodarskem prometu, in obliko, v kateri je bila znamka registrirana – imetniku te znamke omogočiti, da znak pri njegovi uporabi v gospodarskem prometu in brez poseganja v njegov razlikovalni učinek spremeni tako, da ga bolje prilagodi zahtevam trženja in oglaševanja zadevnih proizvodov in storitev (glej v tem smislu sodbo z dne 18. julija 2013, Specsavers International Healthcare in drugi, C‑252/12, EU:C:2013:497, točka 29).
55

Iz sodne prakse je namreč razvidno, da morata sodišči Unije sklepe Komisije razlagati ob upoštevanju obrazložitve, navedene v njih, in, če je potrebno, neodvisno od argumentacije, ki jo je ta institucija navedla v postopku pred njima (glej v tem smislu sodbe z dne 19. julija 2012, Alliance One International in Standard Commercial Tobacco/Komisija, C‑628/10 P in C‑14/11 P, EU:C:2012:479, točke od 72 do 79; z dne 19. marca 2013, Bouygues in Bouygues Télécom/Komisija in drugi ter Komisija/Francija in drugi, C‑399/10 P in C‑401/10 P, EU:C:2013:175, točke od 126 do 129, in z dne 30. novembra 2016, Komisija/Francija in Orange, C‑486/15 P, EU:C:2016:912, točke od 130 do 132).
50

Tak element nikakor ne more biti dejstvo, da je združenje VBB na podlagi licenčnih pogodb pooblaščeno za preverjanje, da pridobitelji licence uporabljajo izključno visokokakovostna vlakna iz bombaža. To kvečjemu pomeni, da združenje VBB certificira kakovost uporabljene surovine. Kot je razvidno iz člena 66 Uredbe št. 207/2009 in člena 74a, ki je bil tej uredbi dodan z Uredbo št. 2015/2424, lahko taka certifikacija po potrebi zadošča za to, da se šteje, da znamka, ki ni posamezna, izpolnjuje svojo funkcijo označbe izvora. Navedeni člen 66 namreč podrobneje določa, da kolektivna blagovna znamka izpolnjuje svojo funkcijo označbe izvora, kadar razlikuje „blago ali storitve članov združenja, ki je nosilec blagovne znamke, od blaga ali storitev drugih podjetij“, navedeni člen 74a pa določa, da certifikacijska znamka izpolnjuje navedeno funkcijo, kadar razlikuje med „blagom ali storitvami, ki jih je imetnik znamke certificiral na podlagi materiala, načina proizvodnje blaga ali opravljanja storitev, kakovosti, natančnosti ali drugih značilnosti […], na eni strani ter blagom in storitvami, ki niso certificirani, na drugi strani“. Vendar se spor o glavni stvari nanaša na posamezno znamko, registrirano za proizvode. Kot je bilo navedeno v točki 41 te sodbe, taka znamka izpolnjuje svojo funkcijo označbe izvora, če potrošnikom zagotavlja, da proizvodi, ki jih označuje, izvirajo iz enega samega podjetja, pod nadzorom katerega se ti proizvodi proizvajajo in kateremu je zato mogoče pripisati odgovornost za kakovost navedenih proizvodov v njihovem končnem stanju po postopku proizvodnje.
46

Ker imajo pristojni nacionalni organi široko polje proste presoje dejstev, je poleg tega sodni nadzor pri tej presoji omejen na to, da ni očitnih napak pri presoji teh dejstev. Poleg tega je treba pri tem nadzoru preizkusiti zlasti spoštovanje procesnih varovalk, ki je bistveno. Med temi varovalkami je tudi dolžnost teh organov, da skrbno in nepristransko preverijo vse upoštevne okoliščine zadevnega položaja (glej v tem smislu sodbi z dne 9. marca 2010, ERG in drugi, C‑379/08 in C‑380/08, EU:C:2010:127, točki 60 in 61, ter z dne 16. junija 2015, Gauweiler in drugi, C‑62/14, EU:C:2015:400, točka 69), in tudi dolžnost, da zadostno utemeljijo svojo odločbo, da lahko nacionalno sodišče v okviru preizkusa pravnega sredstva iz člena 18(4) Direktive 2004/114 preizkusi, ali so podane vse dejanske in pravne okoliščine, od katerih je odvisno izvrševanje polja proste presoje (glej po analogiji sodbi z dne 21. novembra 1991, Technische Universität München, C‑269/90, EU:C:1991:438, točka 14, in z dne 10. julija 2008, Bertelsmann in Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, točka 69). V zvezi z zadnjenavedenim je treba poudariti, da mora v skladu z uvodno izjavo 14 Direktive 2004/114 zavrnitev sprejema državljana tretje države za namene študija temeljiti na „ustrezno utemeljenih razlogih“.
1.

Uredbo (ES) št. 1393/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o vročanju sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah („vročanje pisanj“) in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1348/2000 je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je v postopku v glavni stvari, v skladu s katero, če sodno pisanje, vročeno toženi stranki s stalnim prebivališčem na območju druge države članice, ni bilo sestavljeno ali dopolnjeno s prevodom bodisi v jeziku, ki ga ta tožena stranka razume, bodisi v uradnem jeziku zaprošene države članice ali, če je v tej državi članici več uradnih jezikov, v uradnem jeziku ali v enem od uradnih jezikov kraja, kjer je treba opraviti vročitev, opustitev standardnega obrazca iz Priloge II k tej uredbi povzroči ničnost navedene vročitve, čeprav se mora ta tožena stranka sklicevati na to ničnost v določenem roku oziroma ob začetku postopka in pred katero koli vsebinsko obrambo. S to uredbo pa se zahteva, da se taka opustitev popravi v skladu z njenimi določbami, torej tako, da se zadevni osebi pošlje standardni obrazec iz Priloge II k navedeni uredbi.
67

V takem položaju mora nacionalno sodišče odpraviti vsako diskriminatorno nacionalno določbo, ne da bi moralo zahtevati ali čakati, da zakonodajalec to predhodno odstrani, in za zavarovance manj ugodno obravnavane skupine uporabiti enako ureditev, kot je tista, do katere so upravičene osebe iz druge skupine (glej sodbe z dne 12. decembra 2002, Rodríguez Caballero, C‑442/00, EU:C:2002:752, točka 43; z dne 7. septembra 2006, Cordero Alonso, C‑81/05, EU:C:2006:529, točka 46, ter z dne 21. junija 2007, Jonkman in drugi, od C‑231/06 do C‑233/06, EU:C:2007:373, točka 39). To obveznost ima neodvisno od obstoja določb nacionalnega prava, ki mu dajejo pristojnost v zvezi s tem (sodba z dne 7. septembra 2006, Cordero Alonso, C‑81/05, EU:C:2006:529, točka 46).
41

Kot je španska vlada navedla v pisnih in ustnih stališčih, namreč iz besedila členov 452(1), 465(6) in (8) ter 467 LOPJ ter členov 3 in 16(h) kraljevega odloka 1608/2005 izhaja, da Secretario Judicial prejema in je zavezan spoštovati navodila svojega nadrejenega, razen kadar izvršuje pristojnosti na področju sodnega potrjevanja verodostojnosti, in sicer pri overitvi procesnih aktov in dokumentov ter pri potrjevanju dejstev, ki imajo procesne učinke, ali kadar sprejema akte v zvezi z organizacijo in vodenjem postopka. Iz spisa, ki ga ima na voljo Sodišče, je tako razvidno, da je v trenutnem stanju španske zakonodaje Secretario Judicial (sodni tajnik) pristojen za obravnavanje postopka izvršbe na podlagi predloga za plačilo stroškov v postopku v glavni stvari, pri čemer mora spoštovati načeli enotnega ukrepanja in hierarhične odvisnosti.
Člen 1 Direktive 2002/58, naslovljen „Področje in cilj“, določa:

„1. Ta direktiva določa uskladitev določb držav članic, ki [so potrebne] za zagotovitev enakovredne ravni varstva temeljnih pravic in svoboščin ter zlasti pravice do zasebnosti in zaupnosti v zvezi z obdelavo osebnih podatkov na področju elektronskih komunikacij in za zagotovitev prostega pretoka takih podatkov ter elektronske komunikacijske opreme in storitev v Skupnosti.

2. Določbe te direktive podrobno opredeljujejo in dopolnjujejo Direktivo [95/46] za namene, navedene v odstavku 1. Razen tega predvidevajo varstvo zakonitih interesov naročnikov, ki so pravne osebe.

3. Ta direktiva se ne uporablja za dejavnosti, ki so zunaj obsega Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, kot na primer tiste, zajete v Oddelkih V in VI Pogodbe o Evropski uniji in v vsakem primeru za dejavnosti v zvezi z javno varnostjo, obrambo, državno varnostjo (vključno [z] gospodarsko blaginjo države, kadar se dejavnosti nanašajo na zadeve v zvezi z državno varnostjo) ter dejavnosti države na področju kazenskega prava.“
28

V zvezi s tem je treba ugotoviti, po eni strani, da člen 45(2) Direktive 2004/18 države članice pooblašča, da določijo, v katerem roku morajo zainteresirane osebe izpolniti svoje obveznosti v zvezi s plačilom prispevkov za socialno varnost in lahko dopustijo naknadno odpravo nepravilnosti, če ta rok spoštuje načeli preglednosti in enakega obravnavanja (v tem smislu glej sodbo z dne 9. februarja 2006, La Cascina in drugi, C‑226/04 in C‑228/04, EU:C:2006:94, točki 31 in 32).
7

Člen 3(6) Umweltverträglichkeitsprüfungsgesetz (UVP-G 2000) (zakon o presoji vplivov na okolje iz leta 2000 (UVP-G 2000), BGBl. 697/1993) v različici, ki se uporablja za dejansko stanje v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: UVP-G 2000), določa: „Pred izvedbo presoje vplivov na okolje ali presoje posameznega primera za projekte, ki so predmet presoje na podlagi odstavkov 1, 2 ali 4, soglasja ni mogoče izdati, odločbe, ki so bile izdane v skladu z upravnimi predpisi pred koncem presoje vplivov na okolje, pa so brez pravnega učinka. Soglasja, ki so bila izdana v nasprotju s to določbo, lahko pristojni organ na podlagi člena 39(3) v roku treh let razglasi za nična.“
Člen 6 ApBetrO določa:

„(1) Zdravila, izdelana v lekarni, morajo izkazovati kakovost, ki se zahteva v skladu s farmacevtsko znanostjo. Izdelana in preizkušena morajo biti v skladu s priznanimi farmacevtskimi postopki; če farmakopeja vsebuje pravila, morajo biti zdravila izdelana in preizkušena v skladu s temi pravili. V okviru preizkusa je mogoče uporabiti druge metode in naprave od tistih, ki so opisani v nemški farmakopeji, če je z njimi mogoče doseči iste rezultate kot z opisanimi metodami in napravami. Kadar je to potrebno, je treba preizkuse obnoviti v ustreznih časovnih presledkih.

(2) Pri izdelavi zdravil je treba sprejeti potrebne previdnostne ukrepe, da bi se izognilo medsebojnim škodljivim vplivom zdravil in medsebojnim vplivom med zdravilom in vhodnimi snovmi ter materiali ovojnine in nalepk za označevanje.

(3) Zdravilo je mogoče preizkusiti izven lekarne, na odgovornost odgovornega lekarnarja:

1. v obratu, za katerega je bilo izdano dovoljenje v skladu s členom 13 AMG,

2. v obratu države članice Evropske unije ali Evropskega gospodarskega prostora, za katerega je izdano dovoljenje v skladu z zadevnim nacionalnim pravom na podlagi člena 40 Direktive 2001/83, […] nazadnje spremenjena z [Direktivo 2011/62], v takrat veljavni različici;

3. v obratu, za katerega je izdano dovoljenje v skladu s členom 1(2), v povezavi s členom 2 zakona o lekarniški dejavnosti; ali

4. od strokovnjaka v smislu člena 65(4) [AMG].

Oseba, ki je odgovorna za preizkus v obratu, ali oseba iz točke 4, mora ob navedbi serije, datuma in rezultatov analize potrditi, da je bilo zdravilo preizkušeno v skladu s priznanimi farmacevtskimi pravili in izkazuje zahtevano kakovost (potrdilo o preizkusu). Rezultati iz potrdila o preizkusu morajo biti podlaga za sprostitev v promet v lekarni. V lekarni je treba preveriti vsaj identiteto zdravila; voditi je treba zapiske v zvezi z izvedenimi preizkusi.

[…]“
18

V zvezi s tem navedeno sodišče dvomi zlasti o razlagi členov 1 in 3 Uredbe št. 2201/2003 ter želi pridobiti pojasnila glede stvarnega področja uporabe te uredbe. Tako se najprej sprašuje, ali tožba za razveljavitev zakonske zveze, ki je bila vložena po smrti enega od zakoncev, spada na področje uporabe navedene uredbe. V tem okviru ugotavlja, da je zadnjenavedena uredba razveljavila Uredbo Sveta (ES) št. 1347/2000 z dne 29. maja 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 1, str. 209), ki vsebinsko v velikem obsegu povzema Konvencijo o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih, določeno v aktu Sveta z dne 28. maja 1998 (UL 1998, C 221, str. 2). V obrazložitvenem poročilu k tej konvenciji, ki ga je izdelala Alegria Borrás in ki ga je odobril Svet (UL 1998, C 221, str. 27), je bilo pojasnjeno, da so iz njenega področja uporabe izključeni postopki v zvezi s preizkusom veljavnosti zakonske zveze, začeti na podlagi tožbe za razveljavitev, vložene po smrti enega ali obeh zakoncev.
70

V zvezi s tem trditev Sveta, da je treba to določbo razumeti tako, da določa dvofazni postopek, sestavljen iz soglasne odločitve in odločitve s kvalificirano večino, ni združljiva z jasnim besedilom navedene določbe, v skladu s katerim „odloči Svet soglasno“, in prav tako nima nikakršne podlage v ostalih elementih Sklepa 2008/615.
Člen 3(1)(a) Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu in člen 14(1)(a) Direktive 2006/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2006 o uresničevanju načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu je treba razlagati tako, da primer, v katerem oseba, ki se prijavi na prosto delovno mesto, ne želi pridobiti te zaposlitve, temveč zgolj formalni status kandidata z izključnim namenom zahtevati odškodnino, ne spada pod pojem „dostop do zaposlitve ali poklica“ v smislu teh določb in se lahko, če so izpolnjeni pogoji, ki jih zahteva pravo Unije, šteje za zlorabo pravic.
46

Če je z nacionalnim pravom, ki pomeni kršitev prava Unije, določeno različno obravnavanje več skupin oseb, je treba člane skupine, ki so postavljeni v slabši položaj, obravnavati enako in mora zanje veljati enaka ureditev kot za druge zadevne osebe. Sistem, ki se uporabi za člane favorizirane skupine, je edini veljavni referenčni sistem, dokler se pravo Unije ne uporabi pravilno (glej v tem smislu sodbe z dne 26. januarja 1999, Terhoeve, C‑18/95, EU:C:1999:22, točka 57; z dne 22. junija 2011, Landtová, C‑399/09, EU:C:2011:415, točka 51, in z dne 19. junija 2014, Specht in drugi, od C‑501/12 do C‑506/12, C‑540/12 in C‑541/12, EU:C:2014:2005, točka 95).
19

Glede okvira, v katerega se uvršča člen 33(2), prvi stavek, Uredbe št. 6/2002, je treba najprej opozoriti, da drugi stavek tega odstavka omili pravilo iz tega prvega stavka glede „tretj[ih] strank […], ki so pridobile pravice“ na registriranem modelu Skupnosti po dnevu zadevnega pravnega dejanja, zanj pa so vedele na dan pridobitve teh pravic. Odstavek 3 tega člena 33 določa izjemo od tega pravila glede „oseb[e], ki pridobi registrirani model Skupnosti ali pravico, ki zadeva registriran model Skupnosti“ s prenosom celotnega podjetja ali s katerim koli drugim univerzalnim nasledstvom. Zato jezikovna in hkrati sistematična razlaga člena 33(2) in (3) Uredbe št. 6/2002 podpira idejo, da je predmet tega člena v celoti urejanje učinkovanja pravnih dejanj iz členov 28, 29 in 32 Uredbe nasproti tretjim osebam, ki imajo ali bi lahko imele pravice na modelu Skupnosti (glej po analogiji sodbo z dne 4. februarja 2016, Hassan, C‑163/15, EU:C:2016:71, točka 20).
8

Člen 73 tega statuta določa: „1. Ravnatelj ustanove učiteljem, ki so zaposleni s polnim delovnim časom za nedoločen čas in ki so bili v ustanovi zaposleni vsaj sedem let, odobri dopust za okrevanje zaradi zdravljenja, ki ga predpiše zdravnik, za največ eno leto in v enkratni obliki. […] 5. Učitelj v obdobju dopusta za okrevanje obdrži pravico do mesečnega osnovnega plačila skupaj z dodatki za delovno dobo ter pravico do drugih dajatev za zaposlene, vključno s socialnimi ugodnostmi, določenimi v členu 54. 6. Ravnatelj šole najkasneje dva tedna pred koncem dopusta za okrevanje učitelju pošlje poziv k pregledom, namenjenim preveritvi, ali niso podane kontraindikacije za opravljanje njegove funkcije. […] 8. Učitelji lahko nov dopust za okrevanje koristijo najprej eno leto po koncu prejšnjega dopusta za okrevanje. Skupno obdobje dopustov za okrevanje v celotni karieri ne sme prekoračiti treh let. […] 10. Učiteljev zdravnik koncesionar odloči, ali je potreben dopust za okrevanje za predpisano zdravljenje. Odločitev iz prvega stavka se lahko izpodbija pred pritožbenim organom, opredeljenim z določbami odstavka 11 in v skladu s postopkom iz teh določb. […]“
50

Central Bank of Iran s četrtim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je zavrnilo očitek pritožnice, da je Svet neutemeljeno in nesorazmerno kršil njene temeljne pravice, vključno z njeno pravico do varstva lastnine in ugleda, storilo napako. Trdi, da Splošno sodišče ni ustrezno preizkusilo vprašanja, ali je šlo pri tem, da so se omejevalni ukrepi uporabili za Central Bank of Iran, za nezakonit in nesorazmeren poseg v temeljne pravice pritožnice, in sicer njeno lastninsko pravico in pravico do ugleda. Splošno sodišče naj bi moralo razsoditi, da so bili ukrepi nesorazmerni glede na cilje, ki se uresničujejo.
40

Treba pa je navesti, da je v skladu z opisom kupolnega sistema iz postopka v glavni stvari, ki ga je podalo predložitveno sodišče, ta sistem mogoče obravnavati kot „del“ ali „pribor“ vojaškega orožja, kot je top ali mitraljez, v smislu tarifne podštevilke 9305 9100 KN. Iz predložitvene odločbe je namreč razvidno, da je na navedeni kupolni sistem mogoče namestiti avtomatski top in mitraljez. Ta kupolni sistem je osnova oborožitvene postaje in ga v glavnem sestavljajo podsistemi in sestavni deli, kot so električni pogon, optični in elektronski monitorji, vključno s prikazovalniki in napravami za upravljanje za posadko (namerilec in poveljnik tanka), sistem za ravnanje z ognjem, prostor za strelivo in naprave za dovajanje streliva orožju, ki posadki omogoča ravnanje s topom in mitraljezom in s tem ciljno namerjanje izstrelkov. V ta kupolni sistem se lahko namesti avtomatski top in mitraljez.
2

Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Kødbranchens Fællesråd (medpanožna organizacija sektorja živinoreje), ki je pooblaščenec sedmih klavnic, in sicer Århus Slagtehus A/S, Danish Crown A.m.b.A. Oksekødsdivisionen, Hadsund Kreaturslagteri A/S, Hjalmar Nielsens Eksportslagteri A/S, Kjellerup Eksportslagteri A/S, Mogens Nielsen Kreaturslagteri A/S in Vejle Eksportslagteri A/S (v nadaljevanju: skupaj: klavnice), ter Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri (ministrstvo za prehrano, kmetijstvo in ribištvo) in Fødevarestyrelsen (danska uprava za veterino in prehrano) glede pobiranja pristojbin za kritje stroškov uradnega nadzora krme in živil.
5

Proizvodi, za katere je bila zahtevana registracija znamke, spadajo zlasti v razred 9 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen (v nadaljevanju: Nicejski aranžma) in ustrezajo temu opisu: „Aparati za snemanje, prenos in reprodukcijo zvoka in slike; televizije; magnetni nosilci zapisov; računalniške naprave in računalniki za snemanje, obdelavo in branje zvoka in slike; električni aparati in instrumenti za obdelavo in prenos podatkov in sporočil; digitalni snemalni mediji; mediji za shranjevanje digitalnih podatkov; optični nosilci podatkov in zapisov; prenosne televizije, zlasti televizorji na baterije; DVD predvajalniki; snemalniki polivalentnih digitalnih diskov; videorekorderji; zapisovalniki trdih diskov; televizijski sprejemniki; satelitski sprejemniki; analogni in digitalni oddajniki in sprejemniki; USB ključi; Scart Sticks; računalniške vtične kartice; DVD mediji; CD-ROM mediji; antenske naprave; satelitske antene; zemeljske antene; hi-fi naprave; domači kino; prenosni čitalci za avdio in video zapise; omarice za zvočnike; diktafoni; prenosne navigacijske naprave, zlasti prenosne naprave za satelitsko navigacijo; kombinacije zgoraj navedenih proizvodov; vsi zgoraj našteti aparati, ki se ne vgradijo v vozila kot serijska ali posebna oprema.“
Določba 4(1) Okvirnega sporazuma o delu s krajšim delovnim časom, sklenjenega 6. junija 1997, iz Priloge k Direktivi Sveta 97/81/ES z dne 15. decembra 1997 o okvirnem sporazumu o delu s krajšim delovnim časom, sklenjenim med UNICE, CEEP in ETUC, se ne uporablja za dajatev, za katero se plačujejo prispevki, za brezposelnost, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari.

Sodišče je poleg tega razsodilo, prvič, da je iz preambule Okvirnega sporazuma razvidno, da se ta nanaša na „pogoje zaposlovanja delavcev, ki delajo s krajšim delovnim časom, ob upoštevanju dejstva, da o obveznem socialnem varstvu odločajo države članice“ (sodba z dne 14. aprila 2015, Cachaldora Fernández, C‑527/13, EU:C:2015:215, točka 36).

Ugotovilo je tudi, da pojem „pogoji zaposlitve“ v smislu navedenega Okvirnega sporazuma zajema pokojnine, ki izhajajo iz delovnega razmerja med delavcem in delodajalcem, z izjemo pokojnin iz zakonskih sistemov socialne varnosti, ki so manj določene s tem razmerjem kot pa s socialnim redom (sodbi z dne 22. novembra 2012, Elbal Moreno, C‑385/11, EU:C:2012:746, točka 21, in z dne 14. aprila 2015, Cachaldora Fernández, C‑527/13, EU:C:2015:215, točka 37).

V obravnavanem primeru je iz spisa, ki je na voljo Sodišču, razvidno, da je sicer dajatev, obravnavana v postopku v glavni stvari, financirana izključno iz prispevkov, ki sta jih plačala delavec in delodajalec, vendar se ti plačujejo na podlagi nacionalne zakonodaje in zaradi tega niso urejeni s pogodbo o zaposlitvi, sklenjeno med delavcem in delodajalcem. Navedeni prispevki zato ne morejo biti zajeti s pojmom „pogoj zaposlitve“.

(Glej točke od 31 do 34 in točko 1 izreka.)