OULANE 
SODBA SODIŠČA (prvi senat) 
z dne 17. februarja 2005 * 
V zadevi C-215/03, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, 
ki ga je vložilo Rechtbank te 's-Gravenhage (Nizozemska), z odločbo z dne 12. maja 
2003, ki je na Sodišče prispela 19. maja 2003, v postopku 
Salah Oulane 
proti 
Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie, 
SODIŠČE (prvi senat), 
v sestavi P. Jann, predsednik senata, N. Colneric, sodnica, J. N. Cunha Rodrigues 
(poročevalec), M. Ilešič in E. Levits, sodniki, 
* Jezik postopka: nizozemščina. 
I - 1245 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 — ZADEVA C-215/03 
generalni pravobranilec: P. Léger, 
sodna tajnica: M.-F. Contet, glavna administratorka, 
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 9. septembra 2004, 
na podlagi pisnih stališč, predloženih: 
— za S. Oulana M. N. R. Nasrullah, odvetnik, 
— za Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie R. van Asperen, odvetnik, 
— za belgijsko vlado A. Snoecx, zastopnica, 
— za francosko vlado A. Bodard-Hermant, zastopnica, 
— za italijansko vlado A. Cingolo, zastopnik, 
— za nizozemsko vlado J. van Bakel in H. G. Sevenster, zastopnici, I - 1246 
OULANE 
— za Komisijo Evropskih skupnosti M. Condou-Durande in R. Troosters, 
zastopnika, 
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 
21. oktobra 2004 
izreka naslednjo 
Sodbo 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 4(2) Direktive 
Sveta 73/148/EGS z dne 21. maja 1973 o odpravi omejitev gibanja in bivanja v 
Skupnosti za državljane držav članic v zvezi z ustanavljanjem in opravljanjem 
storitev (UL L 172, str. 14). 
2 Te predlog je bil vložen v okviru spora med S. Oulane, francoskim državljanom, in 
Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie (minister za zunanje zadeve in 
integracijo) zaradi njegovega pridržanja za odstranitev zaradi nepredložitve osebne 
izkaznice ali potnega lista, ki dokazuje njegov status državljana Skupnosti. 
I - 1247 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 — ZADEVA C-215/03 
Pravni okvir 
Ureditev Skupnosti 
3 Člen 4(2) Direktive 73/148 določa: 
„Pravica do bivanja za osebe, ki opravljajo in uporabljajo storitve, velja za enak čas 
kakor obdobje opravljanja in uporabe storitev. 
Če je tako obdobje daljše od treh mesecev, država članica, na katere ozemlju se 
opravljajo storitve, prizna upravičenost do bivanja kot dokazilo pravice do bivanja. 
Če obdobje ni daljše od treh mesecev, za bivanje osebe zadošča osebni dokument ali 
potni list, s katerim je oseba vstopila na ozemlje države. Vendar pa sme država 
članica zahtevati, da oseba prijavi prisotnost na ozemlju države." 
4 Člen 6 Direktive 73/148 določa: 
„Država članica ne sme zahtevati, da prosilec za izdajo dovoljenja za bivanje ali 
upravičenja do bivanja predloži kar koli drugega kakor naslednje: 
a) osebni dokument ali potni list, s katerim je vstopil na ozemlje države; 
I - 1248 
OULANE 
b) dokazilo, da oseba spada v eno od kategorij oseb, navedenih v členu 1 in 4." 
Nacionalna ureditev 
5 Vreemdelingenwet (zakon o tujcih) z dne 23. novembra 2000 (Stbl. 2000, št. 495, v 
nadaljevanju: zakon) v členu 50 določa: 
„1. Uradniki, pristojni za nadzor meja in kontrolo tujcev, imajo pristojnost, da ali na 
podlagi dejstev in okoliščin, ki presojani na podlagi objektivnih meril dajejo podlago 
za razumno domnevo nezakonitega bivanja ali v okviru boja proti nezakonitemu 
prebivanju po prehodu meje, da ustavijo osebe za ugotovitev njihove identitete, 
državljanstva in statusa glede pravice do bivanja [...] 
2. Če identitete ustavljene osebe ni mogoče ugotoviti takoj, se jo lahko premesti na 
kraj, predviden za zaslišanje. Tam se jo pridrži največ šest ur, pri čemer se ne 
upošteva čas med polnočjo in deveto uro zjutraj [...]" 
6 Člen 59 zakona med drugim predvideva, da se tujec, ki ne prebiva zakonito, če to 
zahteva interes javnega reda ali nacionalne varnosti, lahko pridrži za izgon. 
I - 1249 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 — ZADEVA C-215/03 
7 Člen 8:13(1) Vreemdelingenbesluit (uredba o tujcih za izvedbo zakona) z dne 
23. novembra 2000 (Stbl. 2000, št 497, v nadaljevanju: uredba) določa: 
„Državljan Skupnosti se ne sme izgnati, dokler se ne izkaže, da ta oseba nima pravice 
do bivanja ali da je njena pravica do bivanja prenehala veljati." 
8 Točka B10/24 Vreemdelingencirculaire 2000 (okrožnica o tujcih, Stcrt. 2000, str. 17) 
določa: 
„Tujcu, ki prebiva na Nizozemskem in zatrjuje, da se lahko sklicuje na pravice iz 
Pogodbe ES, vendar ni predložil veljavnega osebne izkaznice ali potnega lista, se 
omogoči, da predloži ta dokument. Za to se mu določi razumni rok dveh tednov." 
Spor o glavni stvari 
9 Nizozemski organi so 3. decembra 2001 ustavili S. Oulana, osumljenega 
nezakonitega bivanja. Med zaslišanjem je S. Oulane, ki ni imel pri sebi nobenega 
osebnega dokumenta, izjavil, da ima francosko državljanstvo, da na Nizozemskem 
I - 1250 
OULANE 
prebiva tri mesece in da je tam na dopustu. Nizozemski organi so ga pridržali za 
izgon, ker je obstajalo tveganje, da se bo izgonu izognil 
10 Organom je 7. decembra 2001 predložil francosko osebno izkaznico. Ti so nato 
priznali njegov status državljanstva Skupnosti in niso več prerekali njegovega statusa 
turista. Z odločbo z dne 10. decembra 2001 je Minister voor Vreemdelingenzaken en 
Integratie odpravil ukrep pridržanja. 
11 Železniška policija je 27. julija 2002 S. Oulana ustavila na železniški postaji 
Rotterdam Central, in sicer v predoru za tovorno blago, ki ni dostopen za javnost. 
Ker pri sebi ni imel dokazila, s katerim bi lahko izkazal svojo identiteto, so ga 
zaslišali in pridržali za izgon. Med zaslišanjem je izjavil, da je na Nizozemskem 18 
dni in da se želi vrniti v Francijo. Nizozemski organi so se v utemeljitev tega 
pridržanja sklicevali na javni red, zato ker je bilo mogoče domnevati, da se bo 
zainteresirani poskusil izgonu izogniti. 
12 2. avgusta 2002 je bil izgnan v Francijo. 
Vprašanja za predhodno odločanje 
13 S. Oulane je izpodbijal zakonitost teh ukrepov pridržanja pred Rechtbank te 
's-Gravenhage in prav tako zahteval dodelitev odškodnine. 
I - 1251 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 — ZADEVA C-215/03 
14 Glede na to, da je bila za rešitev zadeve pred Rechtbank te 's-Gravenhage nujna 
razlaga prava Skupnosti, je to sodišče prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno 
odločanje predložilo ta vprašanja: 
„V zvezi s prvim postopkom: 
1. Ali je treba po odpravi kontrole na notranjih mejah člen 4(2), tretji pododstavek, 
Direktive 73/148 [...] razlagati tako, da lahko pravico do bivanja osebe, ki 
zatrjuje, da je turist in državljan druge države članice, organi države članice, v 
kateri se sklicuje na svojo pravico do bivanja, priznajo samo od takrat, ko 
predloži veljavno osebno izkaznico ali potni list? 
2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali je treba ob trenutnem stanju 
prava Skupnosti ter zlasti ob spoštovanju načel prepovedi diskriminacije in 
prostega pretoka storitev narediti izjemo, s katero se organe določene države 
članice obveže, da zainteresiranemu omogočijo, da predloži veljavno osebno 
izkaznico ali potni list? 
3. Ali je za odgovor na drugo vprašanje pomembno, da nacionalno pravo države 
članice, v kateri se zainteresirani sklicuje na svojo pravico do bivanja, svojim 
državljanom ne nalaga nobene splošne obveznosti identifikacije? 
4. Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen: ali trenutno stanje prava Skupnosti 
nalaga državi članici spoštovanje določenih pogojev glede roka, določenega 
I - 1252 
OULANE 
zainteresiranemu za predložitev veljavne osebne izkaznice ali potnega lista pred 
sprejetjem upravne sankcije glede domnevnega nezakonitega prebivanja, v 
obliki ukrepa? 
5. Ali gre pri upravni sankciji, ki je navedena v četrtem vprašanju, sprejeta v obliki 
ukrepa in jo predstavlja pridržanje za izgon na podlagi člena 59 [zakona], pred 
iztekom roka, navedenega v navedenem četrtem vprašanju, za nesorazmerno 
kršitev prostega pretoka storitev? 
6. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: ali je ob trenutnem stanju prava 
Skupnosti mogoče govoriti o oviri za prosti pretok storitev, če se zoper osebo, ki 
zatrjuje, da je turist in državljan druge države članice, v obdobju, v katerem ne 
dokaže svoje pravice do bivanja s predložitvijo veljavne osebne izkaznice ali 
potnega lista, dokler ne predloži tega dokaza, sprejme ukrep pridržanja za izgon 
na podlagi člena 59 [zakona] v interesu javnega reda, čeprav se zdi, da javnemu 
redu ne preti nobena dejanska in resna nevarnost? 
7. Če se ugotovi, da obstaja ovira za prosti pretok storitev (šesto vprašanje): ali je 
rok, ki ga država članica določi zainteresiranemu za predložitev veljavne osebne 
izkaznice ali potnega lista, pomemben za ugotovitev, ali je ovira utemeljena? 
8. Če je ugotovljeno, da obstaja ovira za prosti pretok storitev (šesto vprašanje): ali 
je za ugotovitev, ali je ta ovira utemeljena, pomembno, da država članica kasneje 
dodeli ali ne dodeli odškodnine za obdobje, v katerem je bil zainteresirani 
pridržan in še ni dokazal svojega državljanstva z veljavno osebno izkaznico ali s 
I - 1253 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 — ZADEVA C-215/03 
potnim listom, če je ta praksa običajna v tej državi članici pri nezakonitem 
pridržanju tujcev? 
9. Če država članica ni uvedla splošne obveznosti identifikacije, ali pravo 
Skupnosti, in še zlasti načelo prepovedi diskriminacije, nasprotuje temu, da se 
zoper osebo, ki zatrjuje, da je turist, ob notranji kontroli, namenjeni tujcem, 
uvede ukrep pridržanja za izgon na podlagi člena 59 [zakona], v obdobju, v 
katerem ta oseba ni dokazala pravice do bivanja, na katero se je sklicevala na 
podlagi veljavne osebne izkaznice ali potnega lista, dokler ni predložila tega 
dokaza? 
V zvezi z drugim postopkom: 
10. Ali pravo Skupnosti nasprotuje temu, da državljan države članice ni obravnavan 
kot državljan, čigar pravica do bivanja je varovana na podlagi prava Skupnosti, 
dokler se sam, v razmerju do države članice, na ozemlju katere prebiva, ne 
sklicuje na pravico do bivanja kot uporabnik storitev? 
11. Ali se mora pojem „uporabnik storitev" na področju prostega pretoka storitev 
razlagati tako, da če oseba (i) prebiva v drugi državi članici dolgo obdobje, tudi 
daljše od šest mesecev, (ii) se jo tam ustavi zaradi kaznivega dejanja, (iii) ne more 
upravičiti niti začasnega niti stalnega prebivališča, (iv) nima pri sebi niti denarja 
niti prtljage, bivanje te osebe v tej drugi državi članici predstavlja zadostno 
podlago za domnevo, da je uporabnik turističnih ali drugih storitev, povezanih s 
kratkoročnim bivanjem, kot na primer nastanitev in dostava obrokov?" 
I - 1254 
OULANE 
Vprašanja za predhodno odločanje 
Prvo vprašanje 
15 S prvim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 4(2), 
tretji pododstavek, Direktive 73/148 razlagati tako, da država članica priznanje 
pravice do bivanja uporabnika storitev, ki je državljan druge države članice, pogojuje 
s tem, da ta državljan predloži osebno izkaznico ali potni list 
16 Najprej je treba opozoriti, da je načelo prostega gibanja oseb eden od temeljev 
Skupnosti. Zato se morajo določbe, ki ga urejajo, razlagati široko (glej zlasti sodbo z 
dne 9. novembra 2000 v zadevi Yiadom, C-357/98, Recueil, str. I-9265, točka 24). 
17 V skladu z ustaljeno sodno prakso je pravica državljanov ene države članice vstopiti 
na ozemlje druge države članice in tam prebivati v namene, ki jih predvideva 
Pogodba, pravica, ki jo neposredno podeljuje Pogodba, ali, odvisno od primera, 
določbe, sprejete za njeno izvajanje (sodbi z dne 8. aprila 1976 v zadevi Royer, 48/75, 
Recueil, str. 497, točka 31, in z dne 5. marca 1991 v zadevi Giagounidis, C-376/89, 
Recueil, str. I-1069, točka 12). 
18 Zato se izdaja dokumenta, ki je podlaga za bivanje državljanu države članice, ne sme 
šteti za akt, ki ustvarja pravice, temveč za akt, s katerim država članica ugotovi 
individualni položaj državljana druge države članice glede na določbe prava 
Skupnosti (glej zlasti sodbo z dne 23. marca 2004 v zadevi Collins, C-138/02, 
Recueil, str. I-2703, točka 40). 
I - 1255 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 — ZADEVA C-215/03 
19 Natančneje, v zvezi z državljani ene države članice, ki prebivajo v drugi državi članici 
kot uporabniki storitev, Direktiva 73/148 v svojem členu 6 določa, da država 
gostiteljica lahko pogojuje izdajo upravičenja do bivanja s predložitvijo dokumentov, 
s katerimi so vstopili na ozemlje države. Iz člena 4(2), tretji pododstavek, iste 
direktive med drugim izhaja, da če obdobje opravljanja in uporabe storitev ni daljše 
od treh mesecev, za bivanje osebe zadošča osebni dokument ali potni list. 
20 Ti pogoji niso bili spremenjeni v okviru Direktive 2004/38/ES Evropskega 
parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih 
družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki 
spreminja Uredbo (EGS) št.1612/68 in razveljavlja direktive 64/221/EGS, 68/360/ 
EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS 
in 93/96/EGS (UL L 158, str. 77). 
21 Iz tega sledi, da ima država članica pravico, da uporabnikom storitev, ki so državljani 
drugih držav članic, ki želijo prebivati na njenem ozemlju, naloži, da predložijo 
dokaz o svoji identiteti in svojem državljanstvu. 
22 Kakor je upravičeno poudarila Komisija Evropskih skupnosti, je namen obveznosti 
predložitve veljavne osebne izkaznice ali potnega lista poenostaviti rešitev 
problemov, povezanih z dokazom pravice do bivanja, ne le za državljane, temveč 
tudi za nacionalne organe, in hkrati določiti maksimalne pogoje, ki jih država članica 
lahko naloži zainteresiranim za priznanje njihove pravice do bivanja. 
I - 1256 
OULANE 
23 Vendar pa dejstvo, da kot tak dokaz lahko v vsakem primeru šteje le predložitev 
veljavne osebne izkaznice ali potnega lista, očitno presega cilje Direktive 73/148. 
24 Predložitev veljavne osebne izkaznice ali potnega lista za dokaz statusa državljana 
Skupnosti je namreč administrativna formalnost, katere cilj je, da nacionalni organi 
ugotovijo pravico, ki izhaja neposredno iz statusa zadevne osebe. 
25 Če pri nepredložitvi veljavne osebne izkaznice ali potnega lista zainteresirani vseeno 
lahko, brez vsakršnega dvoma, dokaže svoje državljanstvo z drugimi sredstvi, država 
članica gostiteljica ne more izpodbijati njegove pravice do bivanja le zato, ker ni 
predložil enega ali drugega zgoraj navedenega dokumenta (glej v tem smislu, v 
kontekstu državljanov tretjih držav, sodbo z dne 25. julija 2002 v zadevi MRAX, 
C-459/99, Recueil, str. I-6591, točka 62). 
26 Na prvo vprašanje je torej treba odgovoriti, da je treba člen 4(2), tretji pododstavek, 
Direktive 73/148 razlagati tako, da država članica priznanja pravice do bivanja 
uporabnika storitev, ki je državljan druge države članice, ne more pogojevati s tem, 
da ta državljan predloži veljavno osebno izkaznico ali potni list, če se lahko njegova 
identiteta in njegovo državljanstvo ugotovi z drugimi sredstvi. 
I - 1257 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 — ZADEVA C-215/03 
27 Glede na odgovor na prvo vprašanje ni treba odgovoriti na drugo in četrto vprašanje. 
Tretje vprašanje 
28 S tretjim vprašanjem, ki je upoštevno tudi zato, ker ni odgovora na drugo vprašanje, 
predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali pravo Skupnosti nasprotuje temu, da 
imajo državljani držav članic v drugi državi članici dolžnost, predložiti veljavno 
osebno izkaznico ali potni list, da bi dokazali svoje državljanstvo, medtem kot ta 
država za svoje državljane ne določa splošne obveznosti identifikacije. 
29 Iz sklepa predložitvenega sodišča izhaja, da v skladu z nacionalno sodno prakso 
nizozemska zakonodaja ne določa univerzalne in splošne obveznosti identifikacije, 
temveč omejene obveznosti v določenih okoliščinah. Ena od teh obveznosti se 
nanaša na kontrolo tujcev. 
30 V skladu s to sodno prakso mora oseba, ki ob kontroli zatrjuje, da ima nizozemsko 
državljanstvo, izkazati svojo identiteto kot verjetno. Poleg predložitve osebne 
izkaznice, veljavnega potnega lista ali celo vozniškega dovoljenja, izdanega na 
Nizozemskem, lahko verjetnost identitete izhaja tudi iz razpoložljivih podatkov pred 
nizozemskimi lokalnimi organi. Po drugi strani pa nacionalni organi pridržijo 
državljana, ki zatrjuje, da je državljan druge države članice, vendar ne more 
I - 1258 
OULANE 
predložiti veljavne osebne izkaznice ali potnega lista, dokler ne predloži teh 
dokumentov. 
31 Pod temi pogoji, kakor je poudarilo predložitveno sodišče, morajo državljani drugih 
držav članic, ki prebivajo na Nizozemskem z nameni, ki so v skladu s Pogodbo, v 
praksi s seboj vedno nositi identifikacijski dokument, medtem ko taka obveznost za 
državljane te države članice ne obstaja. 
32 Treba je poudariti, da predstavlja taka ureditev očitno različno obravnavanje 
nizozemskih državljanov in državljanov drugih držav članic. Tako različno 
obravnavanje je s Pogodbo prepovedano. 
33 Člen 49 ES je namreč na področju prostega pretoka storitev poseben izraz načela 
enakega obravnavanja, določenega v členu 12 ES, ki prepoveduje vsakršno 
diskriminacijo glede na državljanstvo (glej sodbi z dne 5. decembra 1989 v zadevi 
Komisija proti Italiji, C-3/88, Recueil, str. 4035, točka 8, in z dne 16. januarja 2003 v 
zadevi Komisija proti Italiji, C-3/88, Recueil, str. I-721, točka 13). 
34 Res je, da pravo Skupnosti ne nasprotuje temu, da država članica izvaja kontrole v 
zvezi s spoštovanjem obveznosti biti vedno sposoben predložiti identifikacijski 
dokument, vendar če je ista obveznost naložena tudi njenim državljanom glede 
njihovega osebnega dokumenta (sodbi z dne 27. aprila 1989 v zadevi Komisija proti 
Belgiji, 321/87, Recueil, str. 997, točka 12, in z dne 30 april 1998 v zadevi Komisija 
proti Nemčiji, C-24/97, Recueil, str. I-2133, točka 13). 
I - 1259 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 — ZADEVA C-215/03 
35 Zato je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da člen 49 ES nasprotuje temu, da imajo 
državljani držav članic obveznost, da v drugi državi članici predložijo veljavno 
osebno izkaznico ali potni list, da bi dokazali svoje državljanstvo, medtem ko ta 
država članica ne nalaga splošne obveznosti identifikacije za svoje državljane, s tem 
da jim dopušča, da svojo identiteto dokažejo z vsemi sredstvi, dopustnimi po 
nacionalnem pravu. 
Peto, šesto, sedmo, osmo in deveto vprašanje 
36 S petim, šestim, sedmim, z osmim in devetim vprašanjem predložitveno sodišče v 
bistvu želi izvedeti, ali je ukrep pridržanja državljana druge države članice za njegovo 
odstranitev, sprejet zaradi nepredložitve veljavne osebne izkaznice ali potnega lista, 
čeprav nevarnost za javni red ni podana, ovira za prosti pretok storitev, in če je 
odgovor pritrdilen, ali je ta ovira lahko utemeljena. 
37 Najprej je treba opozoriti, da načelo prostega pretoka storitev, uvedeno s členom 49 
ES, vključuje pravico uporabnikov storitev, da se napotijo v drugo državo članico, da 
bi bili deležni storitev, ne da bi jih ovirale omejitve, zato morajo biti turisti 
obravnavani kot uporabniki storitev (sodba z dne 19. januarja 1999 v zadevi Caifa, 
C-348/96, Recueil, str. I-11, točka 16). 
38 Kakor je razsodilo Sodišče, je državam članicam dovoljeno, da sankcionirajo kršitev 
obveznosti predložitve osebne izkaznice ali potnega lista samo, če so sankcije 
primerljive s tistimi, ki se uporabljajo za podobne nacionalne kršitve, in če so 
I - 1260 
OULANE 
sorazmerne (glej v tem smislu sodbo z dne 21. septembra 1999 v zadevi Wijsenbeek, 
C-378/97, Recueil, str. I-6207, točka 44). 
39 Po eni strani torej Kraljevina Nizozemska za svoje državljane ne določa splošne 
obveznosti identifikacije, saj jim dovoljuje, da dokažejo svojo identiteto na kakršen 
koli način. 
40 Po drugi strani pa ukrepi odvzema prostosti ali odstranitve, ki temeljijo izključno na 
tem, da zainteresirani ni izpolnil pravnih formalnosti v zvezi s kontrolo tujcev, kršijo 
samo bistvo pravice do bivanja, ki jo neposredno daje pravo Skupnosti, in očitno 
niso sorazmerni glede na težo kršitve (glej sodbi z dne 3. julija 1980 v zadevi Pieck, 
157/79, Recueil, str. 2171, točki 18 in 19, ter z dne 12. decembra 1989 v zadevi 
Messner, Recueil, str. I-4209, točka 14, in zgoraj navedena sodba MRAX, točka 78). 
41 Ukrep pridržanja lahko temelji samo na izrecni derogativni določbi, kakršen je člen 8 
Direktive 73/148, ki pooblašča države članice, da uvedejo omejitve pravice do bivanja 
državljanov drugih držav članic, če so utemeljene zaradi javnega reda, javne varnosti 
ali javnega zdravja (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo z dne 16. januarja 2003 
v zadevi Komisija proti Italiji, točka 19). 
42 Vendar pa vprašanja za predhodno odločanje izhajajo iz domneve, da javnemu redu 
ne preti nobena dejanska in resna škoda. Dejstvo, da niso izpolnjene pravne 
formalnosti glede vstopa, potovanja in bivanja tujcev, ni kršitev javnega reda in 
varnosti (glej zgoraj navedeni sodbi Royer, točka 47, in MRAX, točka 79). 
I - 1261 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 — ZADEVA C-215/03 
43 V tem kontekstu je treba dodati, da kakor je upravičeno poudaril generalni 
pravobranilec v točki 103 sklepnih predlogov, ni pomembno, da je lahko zaradi 
nezakonitosti pridržanja a posteriori dodeljena odškodnina. 
44 Glede na zgoraj navedeno je treba na ta vprašanja odgovoriti, da ukrep pridržanja 
državljana druge države članice za njegovo odstranitev, sprejet zaradi nepredložitve 
veljavne osebne izkaznice ali potnega lista, čeprav nevarnost za javni red ni bila 
podana, ni utemeljena ovira za prosti pretok storitev in je zato kršitev člena 49 ES. 
Deseto in enajsto vprašanje 
45 Z desetim in enajstim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba 
pojem „uporabnik storitev" razlagati tako, da se državljan ene države članice lahko 
šteje za uporabnika turističnih storitev v drugi državi članici le zato, ker biva na 
njenem ozemlju v obdobju, daljšem od šest mesecev, čeprav ne more dokazati niti 
začasnega niti stalnega prebivališča in nima pri sebi niti denarja niti prtljage. 
46 Iz spisa, predloženega Sodišču, izhaja, da se tožeča stranka ob svojem pridržanju v 
postopku v glavni stvari v okviru drugega postopka ni sklicevala na status 
uporabnika storitev kot turista. Omejila se je namreč le na to, da je nacionalnim 
organom zatrjevala, da je na Nizozemskem 18 dni in da bi se želela vrniti v Francijo. 
I - 1262 
OULANE 
47 V zvezi s tem je treba opozoriti, da mora Sodišče nacionalnemu sodišču zagotoviti 
vse elemente razlage prava Skupnosti, ki bi lahko bili uporabni za razsojo v zadevi, ki 
mu je predložena, na katere se je to sklicevalo ali se ni sklicevalo v besedilu svojih 
vprašanj (glej sodbi z dne 12. decembra 1990 v zadevi SARPP, C-241/89, Recueil, 
str. I-4695, točka 8, in z dne 7. septembra 2004 v zadevi Trojani, C-456/02, ZOdl., 
str. I-7574, točka 38). 
48 Glede na to načelo je treba ugotoviti naslednje. 
49 Čeprav je res, da pravica do bivanja državljanov ene države članice v drugi državi 
članici izhaja neposredno iz Pogodbe, ostaja dejstvo, da lahko država članica 
gostiteljica tem državljanom Skupnosti naloži spoštovanje določenih administrativ­
nih formalnosti za priznanje take pravice. 
50 Glede uporabnika storitev so praktični načini tega priznanja določeni z Direk­
tivo 73/148. 
51 Iz člena 4(2) te direktive izhaja, da pravica do bivanja ustreza obdobju uporabljanja 
storitev. Če je to obdobje daljše od treh mesecev, država članica, v kateri se storitev 
opravlja, prizna upravičenost do bivanja kot dokazilo pravice do bivanja. Če obdobje 
ni daljše od treh mesecev, za bivanje osebe zadošča osebni dokument ali potni list, s 
katerim je oseba vstopila na ozemlje države. 
I - 1263 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 — ZADEVA C-215/03 
52 Vendar pa v skladu s členom 6 Direktive 73/148 država članica od zainteresirane 
osebe ne sme zahtevati, naj za izdajo dovoljenja za bivanje ali upravičenja do bivanja 
predloži kar koli drugega kakor enega od zgoraj navedenih osebnih dokumentov, kot 
dokaz za to, da „spada v eno od kategorij oseb, navedenih v členu 1 in 4" navedene 
direktive. 
53 Treba je opozoriti, da se lahko identiteta in državljanstvo dokažeta z drugimi sredstvi 
(glej točko 25 te sodbe) in da je ob neobstoju natančne določitve vrste dokaza, s 
katerim lahko zainteresirani dokaže, da spada v eno od kategorij oseb, navedenih v 
členu 1 in 4 Direktive 73/148, treba ugotoviti, da je tak dokaz mogoč z vsemi 
primernimi sredstvi (glej v tem smislu sodbo z dne 5. februarja 1991 v zadevi Roux, 
C-363/89, Recueil, str. I-273, točke 15 in 16). 
54 Brez poseganja v vprašanje v zvezi z javnim redom, javno varnostjo in javnim 
zdravjem morajo državljani države članice kot uporabniki storitev predložiti dokaze, 
ki omogočajo sklep glede zakonitosti njihovega bivanja. 
55 Če državljan države članice ne more dokazati, da so izpolnjeni pogoji za pravico do 
bivanja kot uporabnika storitev v smislu Direktive 73/148, lahko država članica 
sprejme ukrep odstranitve ob spoštovanju omejitev, določenih s pravom Skupnosti. 
56 Zato je na deseto in enajsto vprašanje treba odgovoriti, da morajo državljani države 
članice, ki prebivajo v drugi državi članici kot uporabniki storitev, predložiti dokaze, 
na podlagi katerih se lahko ugotovi zakonitost njihovega bivanja. Če takih dokazov 
ni, lahko država članica sprejme ukrep odstranitve ob spoštovanju omejitev, ki jih 
določa pravo Skupnosti. 
I - 1264 
OULANE 
Stroški 
57 Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku 
pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev 
stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo: 
1. Člen 4(2), tretji pododstavek, Direktive Sveta 73/148/EGS z dne 21. maja 
1973 o odpravi omejitev gibanja in bivanja v Skupnosti za državljane držav 
članic v zvezi z ustanavljanjem in opravljanjem storitev je treba razlagati 
tako, da država članica priznanja pravice do bivanja uporabnika storitev, ki 
je državljan druge države članice, ne more pogojevati s tem, da ta državljan 
predloži veljavno osebno izkaznico ali potni list, če se lahko njegova 
identiteta in njegovo državljanstvo ugotovi z drugimi sredstvi . 
2. Člen 49 ES nasprotuje temu, da imajo državljani držav članic obveznost, da 
v drugi državi članici predložijo veljavno osebno izkaznico ali potni list, da 
I - 1265 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 — ZADEVA C-215/03 
bi dokazali svoje državljanstvo, medtem ko ta država članica ne nalaga 
splošne obveznosti identifikacije za svoje državljane, s tem da jim dopušča, 
da svojo identiteto dokažejo z vsemi sredstvi, dopustnimi po nacionalnem 
pravu, 
3. Ukrep pridržanja državljana druge države članice za njegovo odstranitev, 
sprejet zaradi nepredložitve veljavne osebne izkaznice ali potnega lista, 
čeprav nevarnost za javni red ni podana, ni utemeljena ovira za prosti 
pretok storitev in je zato kršitev člena 49 ES. 
4. Državljani države članice, ki prebivajo v drugi državi članici kot uporabniki 
storitev, morajo predložiti dokaze, na podlagi katerih se lahko ugotovi 
zakonitost njihovega bivanja. Če takih dokazov ni, lahko država članica 
sprejme ukrep odstranitve ob spoštovanju omejitev, ki jih določa pravo 
Skupnosti. 
Podpisi 
I - 1266