ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
89

Upoštevajoč zgoraj navedeno je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da za namen uporabe člena 15 Direktive 75/442 za nenamerna razlitja ogljikovodikov v morje, zaradi katerih pride do onesnaženja obal države članice, velja da: — lahko nacionalno sodišče prodajalca teh ogljikovodikov in zakupnika ladje, ki jih prevaža, obravnava kot povzročitelja navedenih odpadkov v smislu člena 1(b) Direktive 75/442 in s tem za namen uporabe člena 15, točka (b), prvi del, te direktive kot „prejšnjega imetnika“, če to sodišče dejavniki, o katerih mora presoditi samo, privedejo do sklepa, da je ta prodajalec-zakupnik prispeval k tveganju za nastanek onesnaženja, ki ga je povzročila nesreča, zlasti če ni sprejel ukrepov za preprečitev takega dogodka, na primer ukrepov v zvezi z izbiro ladje; — če se izkaže, da sklad FIPOL ne prevzame stroškov za odstranjevanje odpadkov, nastalih zaradi nenamernega razlitja ogljikovodikov v morje, oziroma jih ne more prevzeti zaradi izčrpanja razpoložljivih sredstev za to nesrečo, in če na podlagi nacionalnega prava, vključno s pravom, ki izhaja iz mednarodnih konvencij, teh stroškov zaradi določenih omejitev in/ali oprostitev odgovornosti ni mogoče naložiti lastniku ladje in/ali zakupniku ladje, čeprav ju je treba obravnavati kot „imetnika“ v smislu člena 1(c) Direktive 75/442, mora to nacionalno pravo za zagotovitev skladnega prenosa člena 15 te direktive omogočati, da se navedeni stroški naložijo proizvajalcu izdelka, iz katerega so nastali razliti odpadki. Vendar pa se lahko v skladu z načelom „plača povzročitelj obremenitve“ takemu proizvajalcu ti stroški naložijo le, če je s svojim ravnanjem prispeval k tveganju za nastanek onesnaženja, povzročenega zaradi nesreče ladje.
1)

Republika Avstrija, s tem da ni določila roka za sprejemanje odločitev o vlogah za vpis zdravila v rumeni ali zeleni del Kodeksa o zdravilih na recept, ki ga predvideva Allgemeines Sozialversicherungsgesetz (splošni zakon o socialnem zavarovanju), spremenjen z Sozialversicherungs-Änderungsgesetz 2003 (zakon o spremembi zakona o socialnem zavarovanju iz leta 2003), kot bi to morala storiti v skladu s členom 6, točka 1, Direktive Sveta 89/105/EGS z dne 21. decembra 1988 v zvezi s preglednostjo ukrepov, ki urejajo določanje cen zdravil za človeško uporabo in njihovo vključitev v področje nacionalnih sistemov zdravstvenega zavarovanja, ni izpolnila obveznosti, določenih s to določbo.
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 24. aprila 2008 – Komisija proti Luksemburgu

(Zadeva C-286/07)

„Neizpolnitev obveznosti države – Člen 28 ES – Registracija rabljenih vozil, prej registriranih v drugih državah članicah – Zahteva predložitve izpisa o prodajalcu iz sodnega registra ali podobnega dokumenta, ki dokazuje, da je prodajalec vozila vpisan kot pooblaščen prodajalec – Odlog izdaje računov ali drugih potrdil, ki potrjujejo prejšnje prenose lastnine“

Prosti pretok blaga – Količinske omejitve – Ukrepi z enakim učinkom (člena 28 ES in 30 ES) (Glej točke 26, 28, 32, 35, 38, 39, 43, od 46 do 48 in izrek.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev člena 28 ES – Nacionalna ureditev, ki za registracijo vozil, prej registriranih v drugih državah članicah, zahteva predložitev izpisa o prodajalcu vozila iz sodnega registra, čeprav tak izpis ni obvezen za vozila, prej registrirana v Luksemburgu – Ovira za prosti pretok blaga – Neupravičenost in nesorazmernost.

Izrek

1) Ugotovi naj se, da Veliko vojvodstvo Luksemburg, s tem ko je s sporno prakso za registracijo vozil zahtevalo predložitev izpisa o prodajalcu iz sodnega registra ali podoben dokument, ki dokazuje, da je prodajalec vozila vpisan kot pooblaščen prodajalec, čeprav tak izpis ni obvezen za prodajalce, ki so že navedeni v registru Société Nationale de Contrôle Technique, ni izpolnilo obveznosti iz člena 28 ES.

2) Velikemu vojvodstvu Luksemburg naj se naloži plačilo stroškov.
Neizpolnitev obveznosti države – Delna izvršitev prenosa, nepravilen prenos ali neizvršitev prenosa členov 2(2), (3), (4), (5), (6), (7), (9), (10) in (11), 3, 5, 6(1), 8, 9(3), (4), (5) in (6), 10, 12(2), 13(1) in (2), 14 in 17(2) ter prilog I in IV k Direktivi Sveta 96/61/ES z dne 24. septembra 1996 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (UL L 257, str. 26) – Pomanjkanje povezanosti med vsebinskim področjem uporabe ukrepov za prenos in vsebinskim področjem uporabe direktive – Preširoka diskrecijska pravica, priznana regionalnim organom glede dovoljenj za obratovanje in glede okoliščin, v katerih je treba izvesti ponovno preverjanje in posodobitev pogojev v dovoljenju.
Helenska republika, s tem da ni določila, izvedla in potrdila načrtov za sprejem in obdelavo ladijskih odpadkov in ostankov tovora, ni izpolnila obveznosti iz členov 5(1) in 16(1) Direktive 2000/59/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. novembra 2000 o pristaniških zmogljivostih za sprejem ladijskih odpadkov in ostankov tovora.
Neizpolnitev obveznosti države – Nepravilen prenos členov 9(4) in 13(1) ter Priloge I k Direktivi Sveta 96/61/ES z dne 24. septembra 1996 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (UL L 257, str. 26) – Pojma uporaba „najboljših razpoložljivih tehnologij“ in „ponovno preverjanje v rednih časovnih presledkih“ pogojev v dovoljenju za obratovanje.
Zato za ugotavljanje, ali so ti testi testi v smislu člena 2(1) Uredbe št. 2777/2000, ni pomembno, ali je obveznost njihove uporabe naložil bodisi nacionalni zakonodajalec, ki se je odločil, da bo prestavil začetek veljavnosti člena 1(3) Odločbe 2000/764 o testiranju goveda za ugotavljanje goveje spongiformne encefalopatije in o posodobitvi Priloge IV k Odločbi 98/272 na 1. januar 2001, pri čemer je zadevna država članica imela pravico ustaviti uporabo posebnega sistema odkupa na podlagi člena 3(4) Uredbe št. 2777/2000, ali pa ta obveznost izhaja iz člena 2(1) te uredbe, ki se uporablja v državi članici, ki je zaradi nezadostne zmogljivosti za testiranje vseh živali prav tako uporabila navedeni sistem odkupa, saj je bilo lahko za prehrano odobreno le meso, katerega rezultati enega od treh odobrenih testov so bili negativni, vsi trije testi pa so bili s tehničnega vidika enaki.

Člen 2(1) Uredbe št. 2777/2000 o izrednih ukrepih podpore za trg govejega mesa, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 111/2001, je treba razlagati tako, da je prepoved prodaje mesa goveda, ki je starejše od 30 mesecev in katerega rezultati testa za ugotavljanje goveje spongiformne encefalopatije so bili negativni, ki jo je ta člen predpisal od 1. januarja 2001, veterinarski ukrep v smislu člena 1(2)(d) Uredbe št. 1258/1999 o financiranju skupne kmetijske politike, ki spada v programe za izkoreninjenje in spremljanje goveje spongiformne encefalopatije.

Člen 2(2) Uredbe št. 2777/2000 o izrednih ukrepih podpore za trg govejega mesa, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 111/2001, ter člena 4 in 5(4), drugi pododstavek, Direktive Sveta 85/73 o financiranju veterinarskih pregledov in nadzora, zajetih v direktivah 89/662, 90/425, 90/675 in 91/496, kakor je bila spremenjena in kodificirana z Direktivo Sveta 96/43, je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo temu, da države članice zaračunavajo nacionalne pristojbine za financiranje stroškov za teste za ugotavljanje goveje spongiformne encefalopatije. Skupni znesek pristojbin, povezanih z zakolom goveda, namenjenega za prehrano ljudi, je treba določiti ob upoštevanju načel, ki so sprejeta za pristojbine Skupnosti, po katerih, prvič, ta znesek ne sme presegati nastalih stroškov, ki zajemajo stroške za plače in socialno zavarovanje ter administrativne stroške, povezane z opravljanjem teh testov, in, drugič, je vsako neposredno in posredno vračanje take pristojbine prepovedano.

(Glej točko 81 in točko 3 izreka.)
—

s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za popolno in pravilno uskladitev s členi 1(2)(b), (c), drugi pododstavek, in (d) ter (13), drugi pododstavek, 14(4), 17(10)(a) in (c), 34(8), 36(2), 39(2), 45(1) in (3)(a) in (c), 48, od (1) do (4) in (6)(c), 49(2), druga alinea, in od (3) do (5), 50(1), prvi pododstavek, točka (c), 52(1), 57(1), drugi pododstavek, točki (d) in (e), in (3), prva poved, in 65(2) Direktive 2004/17/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev, in
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 7. maja 2009 – Waterford Wedgwood proti Assembled Investments (Proprietary ) in UUNT

(Zadeva C-398/07 P)

„Pritožba — Znamka Skupnosti — Figurativna znamka WATERFORD STELLENBOSCH — Ugovor imetnika besedne znamke Skupnosti WATERFORD — Zavrnitev registracije s strani odbora za pritožbe“

1. Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede s prejšnjo znamko (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b)) (Glej točko 35.)

2. Pritožba — Razlogi — Napačna presoja dejstev in dokazov — Nedopustnost — Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov — Izključitev, razen v primeru izkrivljanja (člen 225(1), ES; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točki 40 in 41.)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 12. junija 2007 v zadevi Assembled Investments (Proprietary) Ltd proti UUNT in Waterford Wedgwood (T-105/05), s katero je Sodišče prve stopnje razveljavilo Odločbo R 240/2004-1 Prvega odbora za pritožbe UUNT z dne , s katero je bila razveljavljena odločba oddelka za ugovore, s katero je bil zavrnjen ugovor imetnika besedne znamke Skupnosti „WATERFORD“ za proizvode iz razredov 3, 8, 11, 21, 24 in 34.

Izrek

1. Pritožba se zavrne.

2. Waterford Wedgwood plc nosi stroške.

Sodba Sodišča (peti senat) z dne 7. maja 2009 – Waterford Wedgwood proti Assembled Investments (Proprietary ) in UUNT

(Zadeva C-398/07 P)

„Pritožba — Znamka Skupnosti — Figurativna znamka WATERFORD STELLENBOSCH — Ugovor imetnika besedne znamke Skupnosti WATERFORD — Zavrnitev registracije s strani odbora za pritožbe“

1. Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede s prejšnjo znamko (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b)) (Glej točko 35.)

2. Pritožba — Razlogi — Napačna presoja dejstev in dokazov — Nedopustnost — Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov — Izključitev, razen v primeru izkrivljanja (člen 225(1), ES; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točki 40 in 41.)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 12. junija 2007 v zadevi Assembled Investments (Proprietary) Ltd proti UUNT in Waterford Wedgwood (T-105/05), s katero je Sodišče prve stopnje razveljavilo Odločbo R 240/2004-1 Prvega odbora za pritožbe UUNT z dne , s katero je bila razveljavljena odločba oddelka za ugovore, s katero je bil zavrnjen ugovor imetnika besedne znamke Skupnosti „WATERFORD“ za proizvode iz razredov 3, 8, 11, 21, 24 in 34.

Izrek

1. Pritožba se zavrne.
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 26. marca 2009 – Komisija proti Grčiji

(Zadeva C-559/07)

„Neizpolnitev obveznosti države — Socialna politika — Člen 141 ES — Enako plačilo za delavce in delavke — Nacionalni sistem civilnega in vojaškega pokojninskega zavarovanja — Neenako obravnavanje glede starosti za upokojitev in zahtevane minimalne delovne dobe — Utemeljitev — Neobstoj“

1. Socialna politika — Delavci in delavke — Enako plačilo — Člen 141 ES — Učinki sodbe Sodišča, s katero je bila ugotovljena diskriminacija (člen 141 ES) (Glej točko 26.)

2. Socialna politika — Delavci in delavke — Enako plačilo — Plačilo — Pojem — Pokojninski sistem za uradnike (člen 141 ES) (Glej točke 42, 44, 46, 47, 49, 50, 55 in 60.)

3. Socialna politika — Delavci in delavke — Enako plačilo — Pokojninski sistem za uradnike (člen 141 ES) (Glej točke 62 in od 66 do 68.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev člena 141 ES – Kršitev načela enakega plačila delavcev in delavk – Nacionalna ureditev civilnih in vojaških pokojnin, ki določa starost za upokojitev, ki je odvisna od spola

Izrek

1. Helenska republika s tem, da je ohranila v veljavi določbe, s katerimi je določeno različno obravnavanje delavcev in delavk glede starosti za upokojitev in glede minimalne delovne dobe, ki se zahteva na podlagi grškega zakonika o civilnih in vojaških pokojninah, ki je bil uveljavljen s predsedniško uredbo št. 166/2000 z dne 3. julija 2000, v različici, ki se uporabi v obravnavani zadevi, ni izpolnila obveznosti iz člena 141 ES.

2. Helenski republiki se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 26. marca 2009 – Komisija proti Grčiji

(Zadeva C-559/07)

„Neizpolnitev obveznosti države — Socialna politika — Člen 141 ES — Enako plačilo za delavce in delavke — Nacionalni sistem civilnega in vojaškega pokojninskega zavarovanja — Neenako obravnavanje glede starosti za upokojitev in zahtevane minimalne delovne dobe — Utemeljitev — Neobstoj“

1. Socialna politika — Delavci in delavke — Enako plačilo — Člen 141 ES — Učinki sodbe Sodišča, s katero je bila ugotovljena diskriminacija (člen 141 ES) (Glej točko 26.)

2. Socialna politika — Delavci in delavke — Enako plačilo — Plačilo — Pojem — Pokojninski sistem za uradnike (člen 141 ES) (Glej točke 42, 44, 46, 47, 49, 50, 55 in 60.)

3. Socialna politika — Delavci in delavke — Enako plačilo — Pokojninski sistem za uradnike (člen 141 ES) (Glej točke 62 in od 66 do 68.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev člena 141 ES – Kršitev načela enakega plačila delavcev in delavk – Nacionalna ureditev civilnih in vojaških pokojnin, ki določa starost za upokojitev, ki je odvisna od spola

Izrek

1. Helenska republika s tem, da je ohranila v veljavi določbe, s katerimi je določeno različno obravnavanje delavcev in delavk glede starosti za upokojitev in glede minimalne delovne dobe, ki se zahteva na podlagi grškega zakonika o civilnih in vojaških pokojninah, ki je bil uveljavljen s predsedniško uredbo št. 166/2000 z dne 3. julija 2000, v različici, ki se uporabi v obravnavani zadevi, ni izpolnila obveznosti iz člena 141 ES.
Sistem preglednosti, ki ga ureja Direktiva 2001/18 o namernem sproščanju gensko spremenjenih organizmov v okolje in razveljavitvi Direktive 90/220 izhaja zlasti iz člena 9 in tudi iz členov 25(4) in 31(3). S temi določbami zakonodajalec Skupnosti ni želel določiti samo mehanizmov za splošno posvetovanje z javnostjo in, če je primerno, z nekaterimi skupinami o načrtovanem namernem sproščanju gensko spremenjenih organizmov (GSO), ampak tudi pravico do dostopa javnosti do informacij o takšnem sproščanju ter uvedbo javnih registrov, v katerih mora biti navedeno mesto vsakega sproščanja GSO.

Iz teh določb izhaja tudi, da so v njih omenjene pravice tesno povezane z informacijami, ki jih je treba predložiti v okviru postopka prijave, ki ga je treba za vsako namerno sproščanje GSO, razen za dajanje GSO v promet, izvesti v skladu s členi od 5 do 8 Direktive 2001/18.

Iz tako nastale zveze med postopkom prijave in dostopom do podatkov o načrtovanem namernem sproščanju GSO izhaja, da lahko zadevna javnost zaprosi, da se ji posredujejo vse informacije, ki jih je v okviru postopka odobritve glede takšnega sproščanja predložil prijavitelj.

Države članice morajo v skladu s členom 4(1) in (2) Direktive 2001/18 poskrbeti za sprejetje vseh ustreznih ukrepov, da se izognejo škodljivim vplivom za zdravje ljudi in okolje, ki bi lahko izhajali iz namernega sproščanja GSO, in opraviti ustrezno oceno morebitnih tveganj za okolje, ki izvirajo iz takšnega sproščanja.

Natančnost predloženih podatkov, kot je navedeno v Prilogi III k navedeni direktivi, se spreminja glede na značilnosti načrtovanega namernega sproščanja GSO.

Informacije o geografski legi namernega sproščanja GSO, ki morajo biti v prijavi tega sproščanja, zato ustrezajo zahtevam, da bi se določilo, kako takšno sproščanje dejansko učinkuje na okolje. Zato je treba informacije glede mesta takšnega sproščanja opredeliti glede na značilnosti vsakega sproščanja in morebitnih vplivov na okolje.

Posledično je „mesto sproščanja“ v smislu člena 25(4), prva alinea, Direktive 2001/18 določeno na podlagi vseh informacij o mestu sproščanja, ki jih je prijavitelj v okviru postopkov iz členov od 6 do 8, 13, 17, 20 ali 23 iste direktive predložil pristojnim organom države članice, na ozemlju katere bo prišlo do tega sproščanja.

(Glej točke od 30 do 32, 34, 35, 38 in 39 ter točko 1 izreka.)
Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Predpisi, ki določajo upravno sankcijo, ki jo je mogoče naložiti zavezancem za davek na dodano vrednost, kot je „dodatni davčni dolg“, kot ga določajo poljski predpisi

(direktivi Sveta 67/227, člen 2, prvi in drugi odstavek, ter 77/388, člena 2 in 10(1)(a) in (2))
Zadeva C-47/07 P

Masdar (UK) Ltd

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Pritožba — Člen 288, drugi odstavek, ES — Tožba, ki temelji na neupravičeni obogatitvi Skupnosti — Programi pomoči Skupnosti — Nepravilnosti sopogodbenika Komisije — Storitve podizvajalca — Neplačilo — Tveganja, značilna za gospodarske dejavnosti — Načelo varstva legitimnega pričakovanja — Obveznost skrbnega ravnanja uprave Skupnosti“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca J. Mazáka, predstavljeni 12. junija 2008 I ‐ 9764

Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 16. decembra 2008 I ‐ 9795

Povzetek sodbe

V skladu z načeli, ki so skupna pravnim ureditvam držav članic, ima oseba, ki je utrpela izgubo, s katero je bilo povečano premoženje druge osebe, pri čemer za to obogatitev ni nikakršne pravne podlage, praviloma pravico do povračila – od osebe, ki se je obogatila – v višini te izgube. Tožba, ki temelji na neupravičeni obogatitvi, kot je določena v večini nacionalnih pravnih sistemov, ne vsebuje pogoja nezakonitosti ravnanja ali krivde pri ravnanju tožene stranke. Po drugi strani je nujno, da obogatitev nima nobene ustrezne pravne podlage. Ker neupravičena obogatitev pomeni vir nepogodbene obveznosti, skupne pravnim redom držav članic, mora Skupnost v zvezi z njo uporabljati ista načela, kadar ji fizična ali pravna oseba očita, da se je neupravičeno obogatila na njeno škodo. (Glej točke od 44 do 47.)

Tožba, ki temelji na neupravičeni obogatitvi, ne sodi pod ureditev nepogodbene odgovornosti v ožjem smislu, katere uveljavljanje je odvisno od vseh pogojev glede nezakonitosti ravnanja, ki se očita Skupnosti, dejanske škode in obstoja vzročne zveze med tem ravnanjem in navedeno škodo. Razlikuje se od tožb, vloženih na podlagi navedene ureditve, saj pri tožbi, ki temelji na neupravičeni obogatitvi, ni potreben niti dokaz o nezakonitem ravnanju tožene stranke niti obstoj samega ravnanja, ampak le dokaz o obogatitvi brez ustrezne pravne podlage tožene stranke in o prikrajšanju tožeče stranke, povezanem z navedeno obogatitvijo. Vendar kljub tem značilnostim osebi, ki želi zoper Skupnost vložiti tožbo, utemeljeno na neupravičeni obogatitvi, tega ni mogoče preprečiti zgolj zaradi tega, ker v Pogodbi ni izrecno določeno pravno sredstvo za tako vrsto tožbe. Razlaga členov 235 ES in 288, drugi odstavek, ES, na podlagi katere bi bila ta možnost izključena, bi privedla do rezultata, ki je v nasprotju z načelom učinkovitega pravnega varstva, kot je določeno v sodni praksi Sodišča in potrjeno v členu 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. (Glej točki 49 in 50.)
Direktiva 75/442 o odpadkih, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1882/2003, in Odločba Komisije 2000/532 o nadomestitvi Odločbe 94/3 o oblikovanju seznama odpadkov skladno s členom 1(a) Direktive Sveta 75/442/EGS o odpadkih in Odločbe Sveta 94/904 o oblikovanju seznama nevarnih odpadkov skladno s členom 1(4) Direktive Sveta 91/689 o nevarnih odpadkih ne nasprotujeta temu, da proizvajalec odpadkov meša odpadke, ki ustrezajo različnim šifram s seznama, priloženega k Odločbi 2000/532, med njihovim začasnim skladiščenjem pred zbiranjem, na mestu nastanka odpadkov.

Države članice pa so zavezane, da sprejmejo ukrepe, s katerimi proizvajalca odpadkov zavežejo, da jih med začasnim skladiščenjem pred zbiranjem, na mestu njihovega nastanka, sortira in skladišči ločeno tako, da v ta namen uporabi šifre z navedenega seznama, če presodijo, da so taki ukrepi nujni za dosego ciljev, ki jih določa člen 4, prvi odstavek, Direktive 75/442, ki določa, da države članice sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev take predelave ali odstranjevanja odpadkov, ki ne ogroža zdravja ljudi in brez uporabe postopkov ali načinov, ki bi lahko škodovali okolju.

(Glej točki 24 in 27 ter točko 1 izreka.)
Lističi, izdelani iz riževe moke, soli in vode, ki so posušeni, niso pa bili toplotno obdelani, se uvrščajo pod tarifno podštevilko 19059020 kombinirane nomenklature iz priloge I k Uredbi št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi v različici na podlagi Uredbe št. 1624/97.

Glede tega se, prvič, več jezikovnih različic opisa tarifne podštevilke 19059020 KN izrecno sklicuje na rižev papir („rice paper“) ali „posušene“ proizvode, medtem ko se pod tarifno številko 1901 uvrščajo zgolj preostali proizvodi, ki drugje v kombinirani nomenklaturi niso niti navedeni niti zajeti. Drugič, kot izhaja iz razlage več jezikovnih različic kombinirane nomenklature in ob upoštevanju pojasnjevalnih opomb, ki napotujejo na pojasnjevalne opombe Mednarodne konvencije o harmoniziranem poimenovanju in šifrskih oznakah blaga, lastnost, da so pečeni, ni nujna za uvrstitev blaga pod tarifno podštevilko 19059020.

Poleg tega iz vseh teh podatkov ni razviden nikakršen vpliv na veljavnost Uredbe št. 1196/97 o uvrstitvi nekega blaga v kombinirano nomenklaturo.

(Glej točke od 47 do 53 ter točki 1 in 2 izreka.)