SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØEJA,

predstavljeni 8. septembra 2016 ( 1 )

Zadeva C‑275/15

ITV Broadcasting Limited,

ITV2 Limited,

ITV Digital Channels Limited,

Channel Four Television Corp.,

4 Ventures Limited,

Channel 5 Broadcasting Limited,

ITV Studios Limited

proti

TVCatchup Limited (v stečaju),

TVCatchup (UK) Limited,

Media Resources Limited

ob udeležbi

Secretary of State for Business,

Innovation and Skillsin

Virgin Media Limited

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (pritožbeno sodišče (Anglija in Wales) (civilni oddelek), Združeno kraljestvo))

„Predhodno odločanje — Usklajevanje nekaterih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi — Direktiva 2001/29/ES — Člen 9 — Pojma ‚kabel‘ in ‚dostop do kabla [za storitve oddajanja]‘ — Retransmisija televizijskih oddaj s strani tretje osebe po internetnem toku na njihovem območju sprejema — ‚Live streaming‘“

I – Uvod

1. Obravnavani predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (pritožbeno sodišče (Anglija in Wales) (civilni oddelek), Združeno kraljestvo) se nanaša na razlago člena 9 Direktive 2001/29/ES o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi, ( 2 ) ki določa, da navedena direktiva ne vpliva na predpise, ki se uporabijo na nekaterih drugih področjih. Predložitveno sodišče sprašuje Sodišče natančneje o razlagi besedne zveze „dostop do kabla [za storitve oddajanja],“ ki je v tem členu navedena kot ena izmed izjem po Direktivi 2001/29.

2. Predlog za sprejetje predhodne odločbe je bil vložen v okviru spora, ki so ga sprožili izdajatelji komercialnih televizijskih programov, ki zatrjujejo, da ponudniki storitve retransmisije, ki njihovim uporabnikom omogoča, da brezplačno „v živo“ po internetnem toku (tako imenovani „live streaming“) sprejemajo televizijske oddaje, vključno s televizijskimi oddajami, ki jih oddajajo tožeče stranke, kršijo njihove avtorske pravice na njihovih televizijskih oddajah.

3. Sodišče je že obravnavalo predlog za sprejetje predhodne odločbe v okviru navedenega spora. V sodbi z dne 7. marca 2013, ITV Broadcasting in drugi ( 3 ) je razsodilo, da je retransmisija, ki so jo izvajali ponudniki sporne storitve, „priobčitev javnosti“ v smislu člena 3(1) Direktive 2001/29.

4. Prvostopenjsko sodišče je po navedeni sodbi ugotovilo, da ponudniki sporne storitve kršijo avtorske pravice tožečih strank. Vendar je navedeno sodišče glede na nekatere zadevne oddaje štelo, da so se ponudniki lahko oprli na določbo britanskega prava, ki omogoča retransmisijo nekaterih radiodifuzno razširjanih del po kablu na območju njihovega sprejema.

5. Tožeče stranke so zoper to odločbo vložile pritožbo pri predložitvenem sodišču, ki Sodišče v bistvu sprašuje, ali je taka nacionalna določba, ki omejuje izključno pravico, ki jo Direktiva 2001/29 zagotavlja imetnikom avtorskih pravic, da dovolijo ali prepovejo vsakršno priobčitev javnosti, združljiva z navedeno direktivo. Ni sporno, da se za izpodbijane retransmisije ne uporablja nobena od izjem iz člena 5 te direktive.

6. Predložitveno sodišče natančneje želi izvedeti, ali se lahko zadevna določba še uporablja na podlagi člena 9 Direktive 2001/29, ker je mogoče šteti, da se nanaša na „dostop do kabla [za storitve oddajanja].“ Navedeno sodišče je postavilo tudi vprašanja v zvezi z razlago pojma „kabel“, uporabljenega v navedenem členu, zaradi ugotovitve, ali pravo Unije nasprotuje uporabi te določbe za retransmisije po internetnem toku.

II – Pravni okvir

A – Pravo Unije

7. V uvodni izjavi 60 Direktive 2001/29 je navedeno: „Varstvo, ki ga predvideva ta direktiva, naj ne vpliva na nacionalne predpise ali predpise Skupnosti na drugih področjih, na primer industrijski lastnini, varstvu podatkov, pogojnem dostopu, dostopu do javnih dokumentov ter pravilu kronologije uporabe v medijih, ki lahko vplivajo na varstvo avtorske ali sorodnih pravic.“

8. Direktiva 2001/29 v skladu s členom 1(1) z naslovom „Področje uporabe“ ureja „pravno varstvo avtorske in sorodnih pravic v okviru notranjega trga s posebnim poudarkom na informacijski družbi.“

9. Člen 9 navedene direktive z naslovom „Nadaljnja uporaba drugih predpisov“ določa: „Ta direktiva ne vpliva na predpise, ki zadevajo zlasti patentne pravice, blagovne znamke, pravice iz modela, patenta s skrajšanim trajanjem, topografijo polprevodniških izdelkov, tipov pisav, pogojni dostop, dostop do kabla, zaščito narodnih bogastev, zahteve po pravnem deponiranju, zakone o omejujočem ravnanju in nelojalni konkurenci, trgovske skrivnosti, varnost, zaupnost, varstvo podatkov in zasebnost, dostop do javnih dokumentov, pogodbeno pravo.“

B – Britansko pravo

10. Člen 73(1), (2)(b) in (3) Copyright, Designs and Patents Act 1988 (zakon o avtorski pravici, modelih in patentih iz leta 1988, v nadaljevanju: CDPA), naslovljen „Sprejem oddaje in njena retransmisija po kablu“, v različici, ki je upoštevna za zadevo v glavni stvari, določa: „1. Ta člen se uporablja, kadar se delo, ki je radiodifuzno razširjano iz kraja v Združenem kraljestvu, sprejme in takoj retransmitira po kablu. 2. Avtorska pravica na radiodifuzno razširjanem delu ni kršena: […] (b) če je – in v obsegu, v katerem je – radiodifuzno razširjanje dela namenjeno sprejemu na območju, na katerem se retransmitira po kablu, in je del ustrezne storitve. 3. Avtorska pravica na katerem koli delu, vključenem v radiodifuzno razširjano vsebino, ni kršena, če se – in kolikor se – navedena vsebina radiodifuzno razširja za sprejemanje na območju, na katerem se retransmitira po kablu […].“

11. Iz predložitvene odločbe izhaja, da je člen 73(1), (2)(b) in (3) CDPA, kot je naveden zgoraj, posledica spremembe navedenega zakona iz leta 2003 zaradi prenosa Direktive 2001/29 v britansko pravo.

III – Spor o glavni stvari, vprašanja za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem

12. Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, družbe ITV Broadcasting Limited, ITV2 Limited, ITV Digital Channels Limited, Channel Four Television Corp., 4 Ventures Limited, Channel 5 Broadcasting Limited et ITV Studios Limited (v nadaljevanju: skupaj: tožeče stranke iz postopka v glavni stvari), so izdajatelji prosto dostopnih komercialnih televizijskih programov, ki so na podlagi britanskega prava imetniki avtorskih pravic na njihovih televizijskih oddajah in na filmih ter drugih delih in predmetih iz njihovih oddaj. Financirajo se z oglasi, ki so vključeni v njihove oddaje.

13. Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari so pri High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (višje sodišče (Anglija in Wales), oddelek Chancery, Združeno kraljestvo) vložile tožbo proti družbi TVCatchup Limited, v kateri zatrjujejo, da jim ta družba s ponujanjem storitve, ki uporabnikom omogoča, da po internetu „v živo“ pretočno (t. i. „live streaming“) brezplačno sprejemajo televizijske oddaje, tudi tiste, ki jih oddajajo tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, krši njihove avtorske pravice. Tudi sporne storitve so financirane z oglasi.

14. Navedeno sodišče je pri Sodišču že vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe o razlagi pojma „priobčitev javnosti“, določenega v členu 3(1) Direktive 2001/29.

15. Sodišče je s sodbo z dne 7. marca 2013, izdano v zadevi ITV Broadcasting in drugi, ( 4 ) razsodilo: „Pojem ‚priobčitev javnosti‘ v smislu člena 3(1) [Direktive 2001/29] je treba razlagati tako, da zajema retransmisijo del, vključenih v prizemno televizijsko radiodifuzno oddajanje, — ki ga opravlja subjekt, ki ni prvotni izdajatelj, — po internetnem toku, do katerega je omogočen dostop naročnikom tega subjekta, ki lahko sprejemajo to retransmisijo s priključitvijo na strežnik tega subjekta, — čeprav so ti naročniki na ciljnem območju navedenega prizemnega televizijskega radiodifuznega oddajanja in lahko to oddajanje zakonito sprejemajo po televizijskem sprejemniku.“

16. High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (višje sodišče (Anglija in Wales), oddelek Chancery) je po navedeni sodbi ugotovilo, da je družba TVCatchup Limited kršila avtorske pravice tožečih strank iz postopka v glavni stvari in z odredbo prepovedalo druge kršitve teh pravic.

17. V zvezi s tremi televizijskimi kanali, in sicer ITV, Channel 4 in Channel 5, pa je navedeno sodišče menilo, da se družba TVCatchup Limited lahko sklicuje na argument obrambe, ki izhaja iz člena 73(2)(b) in (3) CDPA, v delu, v katerem ta družba te kanale po internetu prenaša naročnikom, ki so na izvirnem območju oddajanja. Isto sodišče je v zvezi s tem ugotovilo, da je besedna zveza „retransmisija po kablu“ iz člena 73(2)(b) in (3) CDPA dovolj široka, da se nanaša na retransmisijo po internetu, ne pa tudi na retransmisijo po mobilnih napravah, ki uporabljajo mobilno telefonsko omrežje.

18. Tožeče sranke iz postopka v glavni stvari so vložile pritožbo pri Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (pritožbeno sodišče (Anglija in Wales) (civilni oddelek)). Zoper družbo TVCatchup Limited je bil med postopkom pred navedenim sodiščem uveden stečajni postopek. Gospodarsko dejavnost, ki jo je prej opravljala družba TVCatchup Limited, je nadaljevala družba TVCatchup (UK) Limited po licenci družbe Media Resources Limited. Zadnjenavedeni družbi sta predlagali intervencijo v pritožbenem postopku in njunemu predlogu je bilo ugodeno.

19. Predložitveno sodišče je, ker je menilo, da je treba člen 73 CDPA razlagati v skladu s členom 9 Direktive 2001/29 in da se v obravnavani zadevi postavljajo vprašanja v zvezi s področjem uporabe zadnjenavedenega člena, prekinilo odločanje in Sodišču postavilo ta vprašanja za predhodno odločanje: „O razlagi člena 9 [Direktive 2001/29], zlasti povedi ‚[t]a direktiva ne vpliva […] zlasti [na] […] dostop do kabla [za storitve oddajanja]‘: 1. Ali navedena poved dopušča nadaljnjo uporabo določbe nacionalnega prava s področjem uporabe izraza ‚kabel,‘ kot je opredeljen z nacionalnim pravom, ali pa je področje uporabe tega dela člena 9 določeno s pomenom izraza ‚kabel‘, kot je opredeljen s pravom Unije? 2. Če je izraz ‚kabel‘ v členu 9 opredeljen s pravom Unije, kateri je ta pomen? Zlasti: (a) Ali ima tehnološko specifičen pomen, ki je omejen na klasična kabelska omrežja, s katerimi upravljajo konvencionalni ponudniki kabelskih storitev? (b) Podredno, ali ima tehnološko nevtralen pomen, ki vključuje funkcionalno podobne storitve, ki se prenašajo po internetu? (c) Ali v enem ali drugem primeru vključuje prenos mikrovalovne energije med fiksnima zemeljskima lokacijama? 3. Ali se navedena poved uporablja za (1) določbe, na podlagi katerih je treba s kabelskimi omrežji vršiti retransmisijo nekaterih oddaj, ali (2) določbe, s katerimi se dopušča retransmisija oddaj po kablu, (a) če je retransmisija hkratna in omejena na območja, na katerih je oddajanje namenjeno sprejemu, in/ali (b) če gre za retransmisijo oddaj s kanala, za katerega veljajo nekatere obveznosti javnih služb? 4. Če je področje uporabe izraza ‚kabel‘ iz člena 9 opredeljen z nacionalnim pravom, ali za določbo nacionalnega prava veljata načeli Unije o sorazmernosti in o pravičnem ravnotežju med pravicami imetnikov avtorskih pravic, lastniki kablov in javnim interesom? 5. Ali je člen 9 omejen na določbe nacionalnega prava, ki so bile veljavne na dan, ko je bila potrjena Direktiva, na dan, ko je začela veljati, ali na zadnji dan roka za prenos – ali pa se uporablja tudi na poznejše določbe nacionalnega prava, ki se nanašajo na dostop do kabla za storitve oddajanja?“

20. Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, družba TVCatchup (UK) Limited, vlada Združenega kraljestva in Evropska komisija so predložile pisna stališča. Na obravnavi 25. maja 2016 so bile zastopane tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, družba Virgin Media Limited, vlada Združenega kraljestva in Komisija.

IV – Pravna analiza

A – Sodba ITV Broadcasting in drugi ter predmet tega predloga za sprejetje predhodne odločbe

21. Sodišče je v sodbi z dne 7. marca 2013 v zadevi ITV Broadcasting in drugi, ( 5 ) ki je ozadje tega predloga za sprejetje predhodne odločbe, razsodilo, da retransmisija, kakršno opravljajo tožene stranke iz postopka v glavni stvari, pomeni „priobčitev javnosti“ v smislu člena 3(1) Direktive 2001/29. ( 6 )

22. Iz navedenega sledi, da se brez privolitve imetnika avtorske pravice takšna retransmisija ne sme izvajati, razen če ta retransmisija izpolnjuje pogoje, določene v členu 5 te direktive. ( 7 )

23. Zadevna nacionalna zakonodaja, torej člen 73(2)(b) in (3) CDPA, po mojem mnenju določa izjemo od pravice do priobčitve iz člena 3 Direktive 2001/29, s tem ko določa, da avtorska pravica „ni kršena“ pri retransmisiji nekaterih radiodifuzno razširjanih del na območju, na katero so namenjene. ( 8 ) To ugotovitev potrjuje dejstvo, da je po navedbah predložitvenega sodišča člen 73(2)(b) in (3) CDPA v nacionalnem pravu formalno opredeljen prav kot „izjema“ in „obrambno sredstvo proti avtorski pravici.“

24. Iz predložitvene odločbe izhaja, da nobena od strank ne trdi, da ta zakonodaja ne spada med eno od izjem iz člena 5 Direktive 2001/29.

25. Kot trdi predložitveno sodišče, je osrednje vprašanje torej to, ali se za tako zakonodajo uporablja člen 9 Direktive 2001/29, ker jo je mogoče obravnavati kot tako, ki se nanaša na „dostop do kabla [za storitve oddajanja]“ v smislu navedenega člena. ( 9 )

26. Zato Sodišču predlagam, naj najprej obravnava tretje vprašanje za predhodno odločanje, ki se v bistvu nanaša na to osrednje vprašanje.

27. Tretje vprašanje za predhodno odločanje se glede na njegovo besedilo nanaša tako na določbe, na podlagi katerih je treba vršiti retransmisijo nekaterih radiodifuzno razširjanih del, kot tiste, s katerimi se dopušča retransmisija radiodifuzno razširjanih del po kablu „(a) če je retransmisija hkratna in omejena na območja, na katera so bila namenjena radiodifuzno razširjana dela, in/ali (b) če gre za retransmisijo radiodifuzno razširjanih del s kanala, za katerega veljajo nekatere obveznosti javnih služb.“ ( 10 ) Iz predložitvene odločbe pa na eni strani izhaja, da se z zadevno nacionalno zakonodajo ne zahteva nobena retransmisija, na drugi strani pa, da se uporablja samo za položaje, ko je retransmisija omejena na območja, na katera so bila radiodifuzno razširjana dela namenjena. ( 11 )

28. Menim torej, da je treba tretje postavljeno vprašanje preoblikovati tako, da se z njim sprašuje, ali je treba člen 9 Direktive 2001/29 razlagati tako, da na področje uporabe te določbe in zlasti besedne zveze „dostop do kabla [za storitve oddajanja]“ spada zakonodaja, kot je člen 73(2)(b) in (3) CDPA, ki dovoljuje retransmisijo radiodifuzno razširjanih del po kablu brez dovoljenja imetnikov avtorskih pravic, če je retransmisija hkratna in omejena na območja, na katera so bila radiodifuzno razširjana dela namenjena, in če gre za retransmisijo radiodifuzno razširjanih del s kanala, za katerega veljajo nekatere obveznosti javnih služb. ( 12 )

29. V analizi v nadaljevanju bom navedel razloge, na podlagi katerih menim, da se izjema iz člena 9 Direktive 2001/29 ne uporablja za zakonodajo, kot je člen 73(2)(b) in (3) CDPA (del B). Ta sklep sledi neposredno iz značaja in področja uporabe navedenega člena 9 (del B.2) ter iz dejstva, da se taka zakonodaja ne nanaša na „dostop do kabla [za storitve oddajanja]“ v smislu tega člena (del B.3).

30. Iz navedene analize sledi, da ni treba odločati o drugih vprašanjih, ki jih je postavilo predložitveno sodišče ter se nanašajo na eni strani na časovno področje uporabe člena 9 Direktive 2001/29 (peto vprašanje za predhodno odločanje) in na drugi na razlago pojma „kabel“ iz navedenega člena (prvo, drugo in četrto vprašanje za predhodno odločanje). Bom pa za vsak primer navedel nekaj ugotovitev o razlagi pojma „kabel“ zaradi odgovora na trditve strank v zvezi s tem (del C). ( 13 )

31. V zvezi s točko (c) drugega vprašanja za predhodno odločanje, v kateri se sprašuje, ali ta pojem vključuje prenos mikrovalovne energije med fiksnima zemeljskima lokacijama, pa predložitveno sodišče ni z ničimer pojasnilo, zakaj je bilo treba po njegovem mnenju to vprašanje postaviti Sodišču. Tega pojasnila tudi ni mogoče izpeljati iz predložitvene odločbe niti iz Sodišču predloženih stališč, v katerih ni nobene informacije o tem, da sporna retransmisija zajema prenos mikrovalovne energije med fiksnima zemeljskima lokacijama. Zato Sodišču predlagam, naj v skladu z ustaljeno sodno prakso ugotovi, da točka (c) drugega vprašanja ni dopustna. ( 14 )

B – Razlaga člena 9 Direktive 2001/29 in besedne zveze „dostop do kabla [za storitve oddajanja] “ (tretje vprašanje)

32. Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem za predhodno odločanje Sodišče v bistvu sprašuje, ali zakonodaja, kot je člen 73(2)(b) in (3) CDPA, spada na področje uporabe člena 9 Direktive 2001/29 in zlasti besedne zveze „dostop do kabla [za storitve oddajanja]“.

1. Predlagane razlage

33. Predložitveno sodišče, ki se sprašuje o pomenu besedne zveze „dostop do kabla [za storitve oddajanja]“ iz člena 9 Direktive 2001/29, je v predložitveni odločbi navedlo tri možne razlage te besedne zveze.

34. Po prvem pristopu, ki ustreza stališču tožečih strank iz postopka v glavni stvari in Komisije, besedna zveza „dostop do kabla [za storitve oddajanja]“ označuje le določbe, s katerimi je zahtevano, da kabelski operaterji opravljajo storitve oddajanja, torej tako imenovano zakonodajo o „obveznosti prenosa“ („must carry“) v smislu člena 31 Direktive 2002/22/ES (v nadaljevanju: Direktiva o univerzalnih storitvah). ( 15 )

35. Po drugem pristopu, ki ustreza stališču družb TVCatchup (UK) Limited, Virgin Media Limited in vlade Združenega kraljestva, se člen 9 Direktive 2001/29 uporablja tako za določbe, s katerimi je zahtevano, da kabelski operaterji retransmitirajo nekatere radiodifuzno razširjane vsebine, kot tiste, s katerimi se v interesu javnih služb dopušča retransmisija nekaterih vsebin na območje, ki je namenjeno njihovemu sprejemu.

36. Po tretjem pristopu se besedna zveza „dostop do kabla“ iz člena 9 Direktive 2001/29 ne nanaša na argumente obrambe glede kršitev avtorske pravice, ampak na dostop do fizične infrastrukture v državah članicah.

2. Izjema, določena s členom 9 Direktive 2001/29

37. Člen 9 Direktive 2001/29 se v skladu z njegovim naslovom in besedilom nanaša na „[n]adaljnjo uporabo drugih predpisov“, pri čemer določa, da navedena direktiva „ne vpliva“ na predpise na nekaterih področjih. V uvodni izjavi 60 te direktive je pojasnjeno, da so določbe, na katere se nanaša navedeni člen 9, tiste „na drugih področjih“ in ki „lahko vplivajo na varstvo avtorske ali sorodnih pravic.“ ( 16 )

38. Člen 9 Direktive 2001/29 zato nikakor ne dovoljuje izjem od pravic, določenih v členih od 2 do 4 te direktive. Sicer pa so izjeme v skladu s členom 5 iste direktive predmet izčrpne uskladitve. ( 17 ) V nasprotju s tem pa je cilj, ki se dosega s členom 9, ohranjanje učinka veljavnih določb na nekaterih drugih področjih od tistih, ki se usklajujejo z navedeno direktivo. ( 18 ) Tako razlago potrjuje seznam področij v navedenem členu 9, v katerem so med drugim navedene znamke, pravice iz modela, zaščita narodnih bogastev, pravo omejevalnih sporazumov in nelojalne konkurence, varstvo osebnih podatkov in spoštovanje zasebnosti ter pogodbeno pravo. ( 19 )

39. Že s to ugotovitvijo je mogoče izključiti, da bi se člen 9 Direktive 2001/29 uporabljal za ureditev, kot je določena s členom 73(2)(b) in (3) CDPA, ki določa izjemo od izključne pravice priobčitve iz člena 3 te direktive.

40. Navedena ugotovitev velja ne glede na to, ali se retransmisija varovanih del vrši po kablu ali internetnem toku. Iz sodne prakse Sodišča namreč izhaja, da pojem „priobčitev javnosti“ v smislu člena 3(1) Direktive 2001/29 zajema kateri koli prenos varovanih del, ne glede na uporabljeno sredstvo ali tehnični postopek, ( 20 ) in da mora vsako oddajanje ali retransmisijo dela s posebnim tehničnim sredstvom načeloma posebej dovoliti avtor zadevnega dela. ( 21 )

41. Ta sodna praksa je v skladu s ciljem Direktive 2001/29, in sicer da se pravila o avtorski in sorodnih pravicah prilagodijo tehnološkemu razvoju, s katerim so nastale nove oblike izkoriščanja, ( 22 ) pri tem pa se zagotovi visoka stopnja varstva avtorjev, kar jim omogoči ustrezno plačilo za uporabo njihovih del, še posebej pri priobčitvi javnosti. ( 23 ) Ugotavljam, da se imetnikom avtorskih pravic za retransmisijo, dovoljeno po členu 73(2)(b) in (3) CDPA, ne plačuje. ( 24 )

42. Nasprotna razlaga člena 9 Direktive 2001/29, ki bi privedla do tega, da zakonodaja, kot je tista iz zadeve v glavni stvari, spada na njegovo področje uporabe, bi bila po mojem mnenju v nasprotju s ciljem usklajevanja, ki se uresničuje s členoma 3 in 5 te direktive.

43. Poleg tega razlage, ki jo predlagam, ni mogoče ovreči s trditvami, navedenimi zoper njo, zlasti trditvami vlade Združenega kraljestva.

44. Prvič, za trditev vlade Združenega kraljestva z obravnave, da so nacionalne zakonodajne ureditve v zvezi z dovoljenji za kabelske operaterje, njihovo infrastrukturo in retransmisijo njihovih oddaj drugo področje iz člena 9 Direktive 2001/29, ni nobene podlage v tej direktivi. Čeprav določbe v zvezi s kabelsko infrastrukturo držav članic in pogoji za dostop na trg elektronskih komunikacij sicer spadajo na drugo področje, kot je tisto, ki se usklajuje s to direktivo, ( 25 ) to ne velja za določbe, kot je člen 73(2)(b) in (3) CDPA, ki so zajete s samim jedrom usklajevanja na podlagi Direktive 2001/29, in sicer z varstvom avtorske pravice. ( 26 )

45. Na to ugotovitev ne more vplivati dejstvo, da je retransmisija, ki je dovoljena z zadevno zakonodajo, omejena na radiodifuzno razširjane vsebine na kanalih, za katere veljajo nekatere obveznosti javnih služb. Brez kakršne koli navedbe v zvezi s tem v besedilu Direktive 2001/29 in v pripravljalnem gradivu v zvezi z njo ne vidim nobene utemeljitve za to, da bi se takim vsebinam zagotavljalo manjše varstvo, kot je tisto iz člena 3 te direktive. ( 27 )

46. Drugič, člen 9 Direktive 2001/29 v nasprotju z navedbami vlade Združenega kraljestva ne pomeni „popolne izključitve usklajevanja“. Čeprav člen 1 te direktive, naslovljen „Področje uporabe,“ v skladu s svojim odstavkom 2 iz usklajevanja po tej direktivi izključuje nekatere določbe pravnega reda Unije, ki bi brez te izrecne izključitve spadale na njeno področje uporabe, ( 28 ) se s členom 9 ne želi omejiti področje uporabe Direktive 2001/29, ampak zagotoviti pravna varnost ( 29 ) s preprečitvijo neželenih pravnih posledic njenega sprejetja.

47. Tretjič, cilji člena 73(2)(b) in (3) CDPA, ki so po mnenju vlade Združenega kraljestva povečanje izbire potrošnikov na področju javnih radiodifuzijskih storitev, s tem da se jim omogoči sprejemanje teh vsebin na območjih, na katerih je zemeljski signal slab, in spodbujanje kabelskih operaterjev k nameščanju kabelske infrastrukture, niti najmanj ne vplivajo na razlago področja uporabe člena 9 Direktive 2001/29. ( 30 ) Naj v zvezi s tem spomnim, da je Sodišče v sodbi ITV Broadcasting in drugi ( 31 ) izrecno izključilo možnost, da bi bilo mogoče sporne retransmisije obravnavati zgolj kot tehnično sredstvo za zagotovitev ali izboljšanje sprejemanja izvirnega oddajanja na območju, ki ga to pokriva, v primeru česar v skladu s sodno prakso Sodišča ne bi pomenile „priobčitve javnosti“ v smislu člena 3(1) Direktive 2001/29. V tem okviru pomeni trditev vlade Združenega kraljestva v resnici poziv Sodišču, naj spremeni to sodno prakso, kar pa ni utemeljeno.

48. Naj sklenem, da se člen 9 Direktive 2001/29 nedvomno ne uporablja za zakonodajo, kot je člen 73(2)(b) in (3) CDPA.

49. Ta ugotovitev drži ne glede na razlago besedne zveze „dostop do kabla [za storitve oddajanja]“ iz člena 9 navedene direktive. V naslednjem delu bom kljub temu pokazal, da analiza te besedne zveze privede do enake ugotovitve.

3. Razlaga besedne zveze „dostop do kabla [za storitve oddajanja]“ iz člena 9 Direktive 2001/29

50. Na podlagi besedne zveze „dostop do kabla [za storitve oddajanja]“ iz člena 9 Direktive 2001/29 bi se lahko na prvi pogled zdelo, da se sklicuje na dobro poznan pravni pojem pravnega reda Unije. Vendar iz mojih raziskav izhaja, da ni tako.

51. Kolikor sem seznanjen, je namreč ta besedna zveza uporabljena samo v pripravljalnem gradivu in sodni praksi v zvezi z Direktivo 2001/29 ( 32 ) in Direktivo 2012/28 ( 33 ), saj se je zakonodajalec Unije odločil, da v členu 7 Direktive 2012/28 uporabi skoraj enako besedilo, kot je v členu 9 Direktive 2001/29. ( 34 )

52. Ne glede na nepojasnjenost pomena besedne zveze „dostop do kabla [za storitve oddajanja]“ v navedenem pripravljalnem gradivu in sodni praksi, ( 35 ) se po mojem mnenju ta besedna zveza nedvomno ne uporablja za zakonodajo, kot je člen 73(2)(b) in (3) CDPA.

53. Prvič, kljub nekaterim jezikovnim razlikam ( 36 ) se mi zdi nesporno, da se ta besedna zveza nanaša na „dostop“ do „kabla“. Vendar ne vidim nobene povezave med členom 9 Direktive 2001/29, ki se nanaša na „dostop do kabla,“ in zadevno britansko zakonodajo, ki določa, da je mogoče radiodifuzno razširjano delo „retransmitirati po kablu“. Menim, da je pojem „kabel“ v teh dveh zakonodajah uporabljen v različnih okvirih.

54. Medtem ko se člen 9 Direktive 2001/29 nanaša na „kabel“, do katerega je zahtevan dostop, se britanska zakonodaja nanaša na „kabel“ kot sredstvo za retransmisijo. Z drugimi besedami, člen 9 te direktive se ne nanaša na dostop javnosti do radiodifuzno razširjanih vsebin, kot trdijo družbi TVCatchup (UK) Limited, Virgin Media Limited in vlada Združenega kraljestva, ampak na dostop do omrežja. ( 37 )

55. Drugič, enačenje besednih zvez „dostop do kabla“ in „retransmisija po kablu“ s strani družb TVCatchup (UK) Limited, Virgin Media Limited in vlade Združenega kraljestva se zdi nelogično, glede na to, da Direktiva 2001/29 v členu 1(2)(c) že vsebuje določbo, ki izrecno obravnava „kabelsko [retransmisijo]“. ( 38 )

56. Tretjič, menim, da se besedna zveza „dostop do kabla“ v pravnem redu Unije v glavnem uporablja v zvezi z dostopom ponudnikov do kabelskih omrežij, ( 39 ) ki je bil usklajen na ravni Unije, med drugim z Direktivo 2002/19/ES (v nadaljevanju: Direktiva o dostopu). ( 40 )

57. S to direktivo se v skladu z njenim členom 1(1) želi uskladiti „način, s katerim države članice urejajo dostop do elektronskih komunikacijskih omrežij in pripadajočih naprav ter njihovo medomrežno povezovanje“. ( 41 ) Iz istega člena izhaja, da spada Direktiva o dostopu v skupni regulativni okvir iz Direktive 2002/21, poimenovane Okvirna direktiva, ( 42 ) katere cilj je po navedbah Komisije „spodbujanje konkurence na trgu elektronskih komunikacij, izboljšanje delovanja notranjega trga in varovanje temeljnih interesov uporabnikov, ki jih ne varujejo tržne sile“. ( 43 )

58. Najbolj logična razlaga bi torej bila, da se besedna zveza „dostop do kabla [za storitve oddajanja]“ iz člena 9 Direktive 2001/29 sklicuje na ta regulativni okvir, zlasti na določbe Direktive o dostopu. ( 44 ) Mimogrede, ugotavljam, da se zakonodajna postopka za Okvirno direktivo in Direktivo o dostopu delno časovno prekrivata s tistim za Direktivo 2001/29. ( 45 )

59. Kljub temu po mojem mnenju zadostuje ugotovitev, da se besedna zveza „dostop do kabla [za storitve oddajanja]“ iz člena 9 Direktive 2001/29 ne uporablja za zakonodajo, kot je člen 73(2)(b) in (3) CDPA, ki se ne nanaša na dostop do omrežja, ne da bi se bilo treba Sodišču opredeliti do natančnega pomena te besedne zveze.

60. Glede na navedene preudarke Sodišču predlagam, naj na tretje vprašanje za predhodno odločanje odgovori tako, da se člen 9 Direktive 2001/29 ne uporablja za zakonodajo, ki dopušča retransmisijo radiodifuzno razširjanih del po kablu brez dovoljenja imetnikov avtorskih pravic, če je retransmisija hkratna in omejena na območja, na katera so bila radiodifuzno razširjana dela namenjena, ne glede na to, ali gre za retransmisijo teh del s kanala, za katerega veljajo nekatere obveznosti javnih služb.

61. Ob upoštevanju odgovora, ki ga predlagam na tretje vprašanje za predhodno odločanje, po katerem se člen 9 Direktive 2001/29 ratione materiae ne uporablja za nacionalno zakonodajo iz zadeve v glavni stvari, menim, da ni treba odgovarjati na peto vprašanje za predhodno odločanje o časovnem področju uporabe navedene določbe.

62. Iz te ugotovitve prav tako izhaja, da ni treba obravnavati tistih vprašanj predložitvenega sodišča, ki se nanašajo na razlago pojma „kabel“ iz člena 9 Direktive 2001/29, torej prvega, drugega in četrtega vprašanja za predhodno odločanje. Kljub temu pa bom za vsak primer v naslednjem delu navedel nekaj ugotovitev v zvezi z razlago tega pojma. Te ugotovitve bodo omogočile ovrženje trditve družb TVCatchup in Virgin Media Limited, da je navedeni pojem dovolj širok, da zajema oddajanje po internetnem toku.

C – Pojem „kabel “ iz člena 9 Direktive 2001/29 (prvo, drugo in četrto vprašanje)

1. Samostojnost pojma „kabel“

63. Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali je pojem „kabel“ iz člena 9 Direktive 2001/29 samostojen pojem prava Unije.

64. Spomniti je treba, da v skladu z ustaljeno sodno prakso iz zahtev po enotni uporabi prava EU in načela enakosti izhaja, da je treba pojme iz določbe prava Unije, s katero za opredelitev pomena in obsega ni izrecno napoteno na pravo držav članic, navadno v celotni Uniji razlagati avtonomno in enotno. ( 46 )

65. V besedilu Direktive 2001/29 pa v zvezi s pomenom pojma „kabel“ iz člena 9 te direktive ni nikjer napoteno na nacionalno pravo. Iz tega sledi, da je treba za uporabo navedene direktive šteti, da je ta pojem samostojen pojem prava Unije, ki ga je treba na njenem ozemlju razlagati enotno.

66. Zato ni treba odgovoriti na četrto vprašanje za predhodno odločanje, ki se postavi samo, če bi Sodišče odločilo, da pojem „kabel“ iz člena 9 Direktive 2001/29 ni samostojen pojem prava Unije.

2. Razlaga pojma „kabel“

67. Predložitveno sodišče s točkama (a) in (b) drugega vprašanja, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali ima pojem „kabel“ iz člena 9 Direktive 2001/29 tehnološko specifičen pomen, ki je omejen na klasična kabelska omrežja, s katerimi upravljajo konvencionalni ponudniki kabelskih storitev, ali pa ima tehnološko nevtralen pomen, ki vključuje funkcionalno podobne storitve, ki se prenašajo po internetu.

68. Iz razlogov v nadaljevanju se strinjam s stališčem tožečih strank iz postopka v glavni stvari, vlade Združenega kraljestva in Komisije, da je pojem „kabel“ iz člena 9 Direktive 2001/29 omejen na klasična kabelska omrežja.

69. Najprej je treba poudariti, da pojem „kabel“ ni samo v členu 9 Direktive 2001/29, ampak tudi v njenih členih 1(2)(c), 2(e) in 3(2)(d). ( 47 ) Ta pojem je poleg tega uporabljen v nekaterih direktivah, na katerih temelji Direktiva 2001/29 ( 48 ), in sicer v direktivah 92/100/EGS ( 49 ), 93/83 in 93/98/EGS. ( 50 )

70. V teh okoliščinah ter ob upoštevanju zahtev po enotnosti prava Unije in njegove skladnosti morajo imeti pojmi, ki jih uporabljajo vse te direktive, enak pomen, razen kadar je zakonodajalec Unije v posebnem zakonodajnem okviru izrazil drugačno voljo. ( 51 )

71. Nobena od zgoraj navedenih direktiv ne vsebuje opredelitve pojma „kabel“. Zato je treba ta pojem razlagati ob upoštevanju sobesedila, v katero spada, in ciljev, ki se dosegajo z Direktivo 2001/29. ( 52 )

72. V zvezi s sobesedilom pojma „kabel“ je treba ugotoviti, da se pojem „kabel“ v vseh zadevnih direktivah uporablja v zvezi z drugimi tehnologijami, med drugim v zvezi z oddajanjem po „satelitu“. ( 53 ) Iz besedne zveze „po žici ali po radijskih valovih, vključno s kablom ali satelitom“ iz členov 2(e) in 3(2)(d) Direktive 2001/29 ( 54 ), je mogoče poleg tega razumeti, da sta pojma „kabel“ in „satelit“ kategoriji širših pojmov „žica“ in „brez žice“. ( 55 )

73. V zvezi s cilji Direktive 2001/29 naj spomnim, da je bila navedena direktiva sprejeta, da bi se na ravni Unije odgovorilo na izzive varstva avtorske in sorodnih pravic, ki jih pomenijo nove storitve informacijske družbe, ki jih omogoča internet. ( 56 ) V tem okviru je treba domnevati, da je zakonodajalec Unije povsem zavestno izbral terminologijo v navedeni direktivi. Z drugimi besedami, če bi zakonodajalec Unije želel dati pojmu „kabel“ v smislu Direktive 2001/29 tehnološko nevtralen pomen, je treba ugotoviti, da bi se odločil za splošnejši pojem, kot je na primer „žica“, ali bi vsaj pojasnil, da pojem „kabel“ zajema druge tehnologije, kot je na primer oddajanje po internetu. ( 57 )

74. Na podlagi zgoraj navedenih preudarkov je treba ugotoviti, da je pojem „kabel“ iz člena 9 Direktive 2001/29 omejen na klasična kabelska omrežja, s katerimi upravljajo tradicionalni ponudniki kabelskih storitev. Ta ugotovitev je poleg tega v skladu z razlikovanjem med različnimi vrstami elektronskih komunikacijskih omrežij iz Okvirne direktive in Direktive o dostopu. ( 58 )

V – Predlog

75. Glede na navedene preudarke Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (pritožbeno sodišče (Anglija in Wales) (civilni oddelek), Združeno kraljestvo), odgovori tako: Člen 9 Direktive 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi je treba razlagati tako, da na njegovo področje uporabe ne spada zakonodaja, ki dopušča retransmisijo radiodifuzno razširjanih del po kablu brez dovoljenja imetnikov avtorskih pravic, če je retransmisija hkratna in omejena na območja, na katera so bila radiodifuzno razširjana dela namenjena, ne glede na to, ali gre za retransmisijo teh del s kanala, za katerega veljajo nekatere obveznosti javnih služb.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 230).

( 3 ) C‑607/11, EU:C:2013:147.

( 4 ) C‑607/11, EU:C:2013:147.

( 5 ) C‑607/11, EU:C:2013:147.

( 6 ) V zvezi z besedno zvezo „priobčitev javnosti“ glej uvodno izjavo 23 Direktive 2001/29 in sodbo z dne 31. maja 2016, Reha Training (C‑117/15, EU:C:2016:379, točke od 35 do 52).

( 7 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2009, Infopaq International (C‑5/08, EU:C:2009:465, točka 52).

( 8 ) Zdi se, da v zadevi v glavni stvari ni sporno, da dela, ki jih oddajajo tožene stranke, spadajo med „kvalificirane storitve“ v smislu člena 73(2)(b) CDPA. Glej točko 10 teh sklepnih predlogov.

( 9 ) Ugotavljam, da Sodišču ni bil predložen noben indic, da bi bilo katero od preostalih področij, navedenih v členu 9 Direktive 2001/29, podlaga za zadevno nacionalno zakonodajo.

( 10 ) Moji poudarki.

( 11 ) Glej točko 10 teh sklepnih predlogov.

( 12 ) Naj opozorim, da lahko v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišče v okviru postopka sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem iz člena 267 PDEU preoblikuje predložena vprašanja, tako da predložitvenemu sodišču lahko poda koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. Glej sodbi z dne 26. novembra 2015, Aira Pascual in drugi (C‑509/14, EU:C:2015:781, točka 22), in z dne 17. decembra 2015, Viamar (C‑402/14, EU:C:2015:830, točka 29).

( 13 ) Glej točke od 63 do 74 teh sklepnih predlogov.

( 14 ) Sodba z dne 10. marca 2016, Safe Interenvíos (C‑235/14, EU:C:2016:154, točki 115 in 116).

( 15 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 367).

( 16 ) Moji poudarki. Iz navedene uvodne izjave izhaja, da se člen 9 Direktive 2001/29 nanaša tako na nacionalne določbe kot določbe prava Unije. V tem členu uporabljena beseda „zlasti“ kaže na to, da seznam področij, na katera ta direktiva ne vpliva, ni izčrpen.

( 17 ) Glej uvodno izjavo 32 Direktive 2001/29.

( 18 ) Tak zakonodajni ukrep nikakor ni izjemen. Glej člen 13 Direktive 96/9/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 1996 o pravnem varstvu baz podatkov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 15, str. 459), v zvezi z Direktivo 2012/28/EU pa točko 51 teh sklepnih predlogov. V zvezi s področjem uporabe Direktive 2001/29 glej njen člen 1(1).

( 19 ) V členu 9 Direktive 2001/29 so poleg tega omenjeni patenti, patenti s skrajšanim trajanjem, topografija polprevodniških izdelkov, pogojni dostop, zahteve po pravnem deponiranju, trgovske skrivnosti, varnost, zaupnost in dostop do javnih dokumentov.

( 20 ) Sodba z dne 31. maja 2016, Reha Training (C‑117/15, EU:C:2016:379, točka 38 in navedena sodna praksa). Glej tudi člen 11(a)(1)(ii) Bernske konvencije za varstvo književnih in umetniških del, spremenjene 28. septembra 1979, in člen 8 Pogodbe Svetovne organizacije za intelektualno lastnino (SOIL) o avtorski pravici, sprejete v Ženevi 20. decembra 1996.

( 21 ) Sodba z dne 7. marca 2013, ITV Broadcasting in drugi (C‑607/11, EU:C:2013:147, točka 24).

( 22 ) Glej uvodni izjavi 5 in 31 Direktive 2001/29, poglavje 2 obrazložitve predloga Komisije z dne 21. januarja 1998, na podlagi katerega je bila sprejeta Direktiva 2001/29 (COM(97) 628 final), in zeleno knjigo Komisije „Avtorska in sorodne pravice v informacijski družbi“ z dne 19. julija 1995 (COM(95) 382 final, prvo poglavje, II, A).

( 23 ) Sodba z dne 4. oktobra 2011, Football Association Premier League in drugi (C‑403/08 in C‑429/08, EU:C:2011:631, točka 186). Glej tudi uvodne izjave 4, 9, 10, 31 in 35 Direktive 2001/29 in sodbo z dne 12. septembra 2006, Laserdisken (C‑479/04, EU:C:2006:549, točka 57).

( 24 ) Glej v zvezi s tem člen 5(5) Direktive 2001/29, ki je namenjen uresničevanju mednarodnih obveznosti držav članic in Unije (uvodna izjava 15 Direktive 2001/29 in točka 38 skupnega stališča (ES) št. 48/2000, ki ga je Svet sprejel 28. septembra 2000, UL 2000, C 344, str. 1). V zvezi s skladnostjo zadevne britanske zakonodaje z obveznostmi iz Bernske konvencije glej dokument za razpravo „Broadcasting and copyright in the internal market“, ki ga je Komisija pripravila novembra 1990, III/F/5263/90‑EN, točka 4.2.27.

( 25 ) Tako si je mogoče zlahka predstavljati, da določbe o pogojih, ki jih morajo ponudniki elektronskih komunikacijskih omrežij spoštovati, vključno z določbami, s katerimi se jim v skladu s členom 31(1) Direktive 2002/22 nalagajo obveznosti prenosa („must carry“), spadajo na področje uporabe navedenega člena 9.

( 26 ) V zvezi s področjem uporabe Direktive 2001/29 glej njen člen 1(1).

( 27 ) V zvezi z obsegom usklajevanja iz člena 3 Direktive 2001/29 glej sodbo z dne 13. februarja 2014, Svensson in drugi (C‑466/12, EU:C:2014:76, točke od 33 do 41).

( 28 ) V členu 1(2), od (a) do (e) Direktive 2001/29, so omenjene zlasti določbe v zvezi s pravnim varstvom računalniških programov, pravico dajanja v najem, pravico posojanja in določenimi pravicami, sorodnimi avtorski, na področju intelektualne lastnine, avtorsko in sorodnimi pravicami, ki veljajo za kabelsko in satelitsko oddajanje programov, trajanjem varstva avtorske in določenih sorodnih pravic in pravnim varstvom podatkovnih baz.

( 29 ) Glej točko 50 skupnega stališča št. 48/2000 (op. cit.) in Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu v skladu s členom 251(2), drugi pododstavek, Pogodbe ES z dne 20. oktobra 2000 v zvezi s skupnim stališčem Sveta zaradi sprejetja direktive Evropskega parlamenta in Sveta o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi (SEC/2000/1734 final). Člena 9 ni bilo niti v prvotnem predlogu z dne 21. januarja 1998 (op. cit.) niti v spremenjenem predlogu z dne 25. maja 1999 (COM(1999) 250 final), na podlagi katerega je bila sprejeta Direktiva 2001/29. Svet Evropske unije je ta člen dodal med zakonodajnim postopkom (glej skupno stališče št. 48/2000 (op. cit.)).

( 30 ) Kot navajajo tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, je vlada Združenega kraljestva v posvetovalnem dokumentu, objavljenem 26. marca 2015, priznala, da je temeljni javnopolitični razlog za člen 73 CDPA zastarel (Consultation Paper „The balance of payments between television platforms and public service broadcasters,“ Department for Culture, Media & Sport, točka 10; www.gov.uk/government/consultations/the‑balance‑of‑payments‑between‑television‑platforms‑and‑public‑service‑broadcasters‑consultation‑paper).

( 31 ) Sodba z dne 7. marca 2013 (C‑607/11, EU:C:2013:147, točke od 28 do 30 in navedena sodna praksa).

( 32 ) Glej sodbo z dne 29. januarja 2008, Promusicae (C‑275/06, EU:C:2008:54, točka 11), točko 10 sklepnih predlogov generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi Promusicae (C‑275/06, EU:C:2007:454) in točko 6 sklepnih predlogov generalne pravobranilke E. Sharpston v zadevi Peek & Cloppenburg (C‑456/06, EU:C:2008:21).

( 33 ) Direktiva 2012/28/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o nekaterih dovoljenih uporabah osirotelih del (UL 2012, L 299, str. 5).

( 34 ) V členu 7 Direktive 2012/28 so navedena tudi „pravila o svobodi tiska in svobodi izražanja v medijih“.

( 35 ) Komisija je v Sporočilu Parlamentu z dne 20. oktobra 2000 v zvezi s skupnim stališčem Sveta (op. cit.) ugotovila, da je člen 9 „v skladu s pravnim redom Skupnosti na področju avtorske in sorodnih pravic.“ Morda Komisija pri tem misli na to, da drugi akti Unije vsebujejo podobne določbe. V zvezi s členom 13 Direktive 96/9 glej opombo 18 teh sklepnih predlogov.

( 36 ) V nekaterih jezikovnih različicah člena 9 Direktive 2001/29 se omenja kabel, ki pripada oddajnim službam (subjektom oddajanja) ali ki ga te upravljajo. Glej zlasti nemško („Zugang zum Kabel von Sendediensten“) in angleško („access to cable of broadcasting services“) jezikovno različico, ki gresta kot kaže v to smer. Glej tudi bolgarsko, češko, dansko, estonsko, letonsko, madžarsko, nizozemsko, portugalsko in slovaško jezikovno različico. Druge jezikovne različice, ki jih je precej manj, pa omenjajo dostop do kabla s strani oddajnih služb. Glej zlasti špansko, grško, hrvaško, litovsko, romunsko in finsko jezikovno različico. Nasprotno pa se zdi, da italijanska in poljska jezikovna različica omenjata dostop s strani kabla do oddajnih služb. Pomen francoske jezikovne različice ni jasen („l’accès au câble des services de radiodiffusion“).

( 37 ) Glej v zvezi s tem razlikovanje Komisije med „zakonodajo v zvezi s prenosom in zakonodajo v zvezi z vsebino“ v njenem sporočilu z dne 26. aprila 2000„Rezultati javnega posvetovanja o pregledu komunikacijskega okvira iz leta 1999 in smernice za nov zakonodajni okvir“ (COM(2000) 239 final, str. 7).

( 38 ) Navedeni člen 1(2)(c) namreč posredno napotuje na določbe Direktive 93/83/EGS z dne 27. septembra 1993 o uskladitvi določenih pravil o avtorski in sorodnih pravicah v zvezi s satelitskim radiodifuznim oddajanjem in kabelsko retransmisijo (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 134), s tem ko skoraj dobesedno povzema njen naslov. Glej uvodno izjavo 20 Direktive 2001/29 in točko 8 obrazložitve skupnega stališča št. 48/2000 (op. cit.). Direktiva 93/83 se nanaša izključno na kabelsko retransmisijo oddaj iz drugih držav članic, kar izhaja iz njenega člena 1(3), njene uvodne izjave 27 in sodbe z dne 7. decembra 2006, SGAE (C‑306/05, EU:C:2006:764, točka 30).

( 39 ) Glej zlasti Sporočilo Komisije z dne 10. novembra 1999„K novemu regulativnemu okviru za elektronsko komunikacijsko infrastrukturo in pripadajoče storitve – poročilo o komunikacijah 1999“ (COM(1999) 539 final), točka 4.2.4, naslovljena „Dostop do kabla in obveznosti retransmisije“. Glej tudi Poročilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu „Ocena uporabe Direktive 98/34/ES na področju storitev informacijske družbe“ (COM(2003) 69 final, opomba 56). V zvezi z „dostopom do infrastrukture“ glej tudi Sporočilo Komisije z dne 26. aprila 2000 (op. cit.).

( 40 ) Direktiva 2002/19/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o dostopu do elektronskih komunikacijskih omrežij in pripadajočih naprav ter o njihovem medomrežnem povezovanju (Direktiva o dostopu) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 323).

( 41 ) V skladu z navedenim členom 1(1) Direktive o dostopu je njen cilj, „da se v skladu z načeli notranjega trga vzpostavi regulativni okvir za odnose med obratovalci omrežij in ponudniki storitev, ki bo omogočil trajnostno konkurenco, medobratovalnost elektronskih komunikacijskih storitev in koristi za potrošnike“.

( 42 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/21/ES z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 349). Direktiva o univerzalnih storitvah spada v isti regulativni okvir.

( 43 ) Sporočilo Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu, Ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij z dne 15. decembra 2003„Prihodnost evropske politike urejanja na avdiovizualnem področju“ (COM(2003) 784 final, str. 10).

( 44 ) To, da so Komisija in države članice vedele za zadevno britansko zakonodajo med zakonodajnim postopkom Direktive 2001/29, kot poudarja vlada Združenega kraljestva, po mojem mnenju ne more vplivati na razlago člena 9 Direktive 2001/29.

( 45 ) Predloga za sprejetje Direktive o dostopu in Okvirne direktive sta bila Svetu in Evropskemu parlamentu poslana 25. oziroma 23. avgusta 2000. Obe direktivi sta bili sprejeti 7. marca 2002. V primerjavi s tem je bil predlog Direktive 2001/29 predstavljen 21. januarja 1998, ta direktiva pa je bila sprejeta 22. maja 2001.

( 46 ) Sodbi z dne 26. aprila 2012, DR in TV2 Danmark (C‑510/10, EU:C:2012:244, točka 33 in navedena sodna praksa), in z dne 9. junija 2016, EGEDA in drugi (C‑470/14, EU:C:2016:418, točka 38).

( 47 ) Pojem „kabel“ je sicer tudi v opombi 4 Direktive 2001/29 v zvezi z njeno uvodno izjavo 20, ki povzema naslov Direktive 93/83 (glej Direktivo v objavljeni različici, UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 230).

( 48 ) Glej uvodno izjavo 20 Direktive 2001/29.

( 49 ) Direktiva Sveta 92/100/EGS z dne 19. novembra 1992 o pravici dajanja v najem in pravici posojanja ter o določenih pravicah, sorodnih avtorski, na področju intelektualne lastnine (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 120).

( 50 ) Direktiva Sveta 93/98/EGS z dne 29. oktobra 1993 o uskladitvi trajanja varstva avtorske pravice in določenih sorodnih pravic (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 141).

( 51 ) Sodba z dne 4. oktobra 2011, Football Association Premier League in drugi (C‑403/08 in C‑429/08, EU:C:2011:631, točka 188).

( 52 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 16. junija 2016, Kreissparkasse Wiedenbrück (C‑186/15, EU:C:2016:452, točka 30).

( 53 ) Glej člen 2(e) in člen 3(2)(d) Direktive 2001/29, člen 6(2) Direktive 92/100 ter uvodno izjavo 19 in člen 3(4) Direktive 93/98. Podobno člen 1(3) Direktive 93/83 razlikuje med retransmisijo „po kablu“ in tisto po „mikrovalovnem sistemu začetnega oddajanja“.

( 54 ) Glej zelo podobno člen 6(2) Direktive 92/100 ter uvodno izjavo 19 in člen 3(4) Direktive 93/98.

( 55 ) Prvotni predlog z dne 21. januarja 1998 (op. cit.) in spremenjeni predlog z dne 25. maja 1999 (op. cit.), na podlagi katerega je bila sprejeta Direktiva 2001/29, ne vsebujeta besedne zveze „brez žice“, ampak „z radijskimi valovi“. Ta besedna zveza je bila spremenjena (vsaj v francoski različici) na predlog Sveta, ki se je odločil za splošnejšo besedno zvezo „brez žice“. ki je v sprejeti direktivi. Glej skupno stališče št. 48/2000 (op. cit.).

( 56 ) Glej točko 41 in opombo 22 teh sklepnih predlogov.

( 57 ) Pojem „internet“ namreč ob sprejetju Direktive 2001/29 v pravnem redu Unije ni bil neznan. Glej na primer člen 4(2) Direktive o univerzalni storitvi ter uvodne izjave 2, 14, 19, 20 in 32 Direktive 2000/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2000 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu (Direktiva o elektronskem poslovanju) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 25, str. 399).

( 58 ) Glej uvodno izjavo 1 Direktive o dostopu, v kateri se razlikuje med „fiksnimi in mobilnimi telekomunikacijskimi omrežji“, „omrežji kabelske televizije“, „omrežji, ki se uporabljajo za prizemno radiodifuzijo“, „satelitskimi omrežji“ in „internetnimi omrežji“. Glej tudi člen 2(a) Okvirne direktive. Opozarjam, da se je zakonodajni postopek teh dveh direktiv delno prekrival s postopkom Direktive 2001/29. Glej opombo 45 teh sklepnih predlogov.