I ‑ 2220SKLEP Z DNE 8. 4. 2008 – ZADEVA C‑503/07 P
SKLEP SODIŠČA  (šesti senat)
z dne 8. aprila 2008 *
V zadevi C‑503/07 P,
katere predmet je pritožba na podlagi člena 56 Statuta Sodišča, ki jo je 14. novembra 
2007 vložil
Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH , s sedežem v Aachnu (Nemčija), ki ga 
zastopata H. Posser in S. Altenschmidt, odvetnika (Rechtsanwälte),
tožeča stranka,
druge stranke v postopku so:
Fels-Werke GmbH , s sedežem v Goslarju (Nemčija),
Spenner-Zement GmbH & Co. KG , s sedežem v Erwittu (Nemčija),
tožeče stranke na prvi stopnji,
*  Jezik postopka: nemščina.
I ‑ 2221SAINT‑GOBAIN GLASS DEUTSCHLAND PROTI KOMISIJI
Komisija Evropskih skupnosti , ki jo zastopa M. U. Wölker, zastopnik, z naslovom 
za vročanje v Luxembourgu,
tožena stranka na prvi stopnji,
SODIŠČE (šesti senat),
v sestavi M.  L. Bay Larsen, predsednik senata, M.  P. Kūris, sodnik, in C.  Toader 
(poročevalka), sodnica,
generalni pravobranilec: J. Mazák,  
sodni tajnik: R. Grass,
na podlagi zahteve tožeče stranke, da naj se obravnavana zadeva predloži v hitri 
postopek na podlagi člena 62a Poslovnika Sodišča,
po opredelitvi generalnega pravobranilca,
sprejema naslednji
Sklep
Saint‑Gobain Glass Deutschland GmbH (v nadaljevanju: Saint‑Gobain Glass 
 Deutschland) predlaga razveljavitev sklepa Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti 1
I ‑ 2222SKLEP Z DNE 8. 4. 2008 – ZADEVA C‑503/07 P
z dne 11. septembra 2007 v zadevi Fels‑Werke in drugi proti Komisiji (T‑28/07, 
v nadaljevanju: izpodbijani sklep), s katerim je bila tožba za razglasitev ničnosti dela 
Odločbe Komisije K(2006) 5609 z dne 29. novembra 2006 o nacionalnem načrtu 
razdelitve pravic do emisije toplogrednih plinov, ki ga je predložila Zvezna  republika 
Nemčija za obdobje med letoma 2008 in 2012 (v nadaljevanju: sporna odločba), 
zavržena kot nedopustna.
Pravni okvir
S členom 1 Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 
2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov 
v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES (UL L 275, str. 32) z začetkom 
veljavnosti 1. januarja 2005 se vzpostavlja tak sistem, da bi pospešil stroškovno in 
gospodarsko učinkovito zmanjšanje emisij toplogrednih plinov, zlasti ogljikovega 
dioksida.
V skladu s členom 2 Direktive 2003/87 se Direktiva nanaša na emisije iz dejavnosti iz 
Priloge I, med katerimi so naprave za proizvodnjo stekla.
V členu 11 Direktive 2003/87 je predvideno prvo obdobje dodelitve pravic od leta 
2005 do leta 2007 (v nadaljevanju: prvo obdobje dodelitve), nato drugo obdobje 
dodelitve pravic od leta 2008 do leta 2012 (v nadaljevanju: drugo obdobje dodelitve).2
3
4
I ‑ 2223SAINT‑GOBAIN GLASS DEUTSCHLAND PROTI KOMISIJI
Pogoji in postopki, pod katerimi pristojni nacionalni organi na podlagi nacionalnega 
načrta razdelitve (v nadaljevanju: NNR) dodelijo pravice upravljavcem naprav v teh 
dveh obdobjih razdelitve, so opredeljeni v členih 9 in 11 Direktive 2003/87.
V členu 9(1), prvi pododstavek, Direktive 2003/87 je določeno:
„Za vsako obdobje iz člena 11(1) in (2) vsaka država članica pripravi [NNR], v katerem 
navede skupno količino pravic, ki jih namerava dodeliti za to obdobje, in kako jih 
namerava dodeliti. [NNR] temelji na objektivnih in preglednih merilih, vključno s 
tistimi iz Priloge III, ob ustreznem upoštevanju pripomb javnosti […]“
Člen 9(1), drugi pododstavek, Direktive 2003/87 določa, da so države članice obve ‑
zane, da za vsako obdobje dodeljevanja objavijo [NNR], ter o njem obvestijo Komisijo 
Evropskih skupnosti in druge države članice.
V členu 9(3) navedene direktive je določeno:
„V treh mesecih od obvestila države članice o [NNR] v skladu z odstavkom 1 lahko 
Komisija ta [NNR] ali kateri koli njegov del zavrne, na podlagi njegove  nezdružljivosti 
z merili iz Priloge III ali s členom 10. Država članica sprejme odločitev po členu 11(1) 
ali (2) le, če predlagane spremembe sprejme Komisija. Komisija obrazloži vsako 
 odločitev o zavrnitvi.“5
6
7
8
I ‑ 2224SKLEP Z DNE 8. 4. 2008 – ZADEVA C‑503/07 P
V skladu s členom 10 Direktive 2003/87 morajo države članice za prvo obdobje dode ‑
litve vsaj 95 % pravic dodeliti brezplačno.
V členu 11 Direktive 2003/87 o dodelitvi in izdaji pravic je določeno:
„1. Za triletno obdobje od 1. januarja 2005 vsaka država članica odloči o skupni 
količini pravic, ki jih bo dodelila za to obdobje, in dodelitvi teh pravic upravljavcu 
posamezne naprave. To odločitev sprejme vsaj tri mesece pred začetkom obdobja na 
podlagi svojega [NNR], pripravljenega na podlagi člena 9 in v skladu s členom 10, ob 
ustreznem upoštevanju pripomb javnosti.
2. Za petletno obdobje od 1. januarja 2008 in vsako nadaljnje petletno obdobje vsaka 
država članica odloči o skupni količini pravic, ki jih bo dodelila za to obdobje, in 
začne postopek dodeljevanja teh pravic upravljavcu posamezne naprave. To odlo ‑
čitev sprejme vsaj 12 mesecev pred začetkom zadevnega obdobja na podlagi svojega 
[NNR], pripravljenega na podlagi člena 9 in v skladu s členom 10, ob ustreznem 
upoštevanju pripomb javnosti.
3. Odločbe, sprejete na podlagi odstavka 1 ali 2, morajo biti v skladu z zahtevami 
Pogodbe[ES], zlasti členov 87 in 88 Pogodbe. Pri odločanju o dodelitvi države članice 
upoštevajo, da je treba zagotoviti dostop do pravic za nove udeležence.
[…]“9
10
I ‑ 2225SAINT‑GOBAIN GLASS DEUTSCHLAND PROTI KOMISIJI
V Prilogi III k Direktivi 2003/87 je naštetih enajst meril za NNR.
Merili številka 5 in številka 10 navedene priloge se glasita:
„5. [NNR] ne razlikuje med družbami ali sektorji, tako da bi neupravičeno dajal 
prednost nekaterim podjetjem ali dejavnostim, v skladu z zahtevami Pogodbe, zlasti 
členov 87 in 88 Pogodbe.
[…]
10. Načrt vsebuje seznam naprav, zajetih v tej direktivi, skupaj s količinami pravic, 
namenjenih za dodelitev vsaki od njih.“
V skladu s členom 13(1) Direktive 2003/87 pravice veljajo za emisije v obdobju, za 
katero so izdane.
Dejansko stanje
Iz izpodbijanega sklepa izhaja, da tožeča stranka upravlja napravo za proizvodnjo 
stekla v Porzu. Z odločbo z dne 16. decembra 2004, ki jo je sprejel Umweltbundesamt 11
12
13
14
I ‑ 2226SKLEP Z DNE 8. 4. 2008 – ZADEVA C‑503/07 P
(zvezni urad za okolje), so ji bile za prvo obdobje dodelitve na podlagi nemškega NNR 
(v nadaljevanju: nemški NNR I) in člena 8 zakona o dodelitvi pravic do emisije za del 
te naprave, ki je začela obratovati v letih 2003 in 2004, dodeljene pravice do emisije 
za obdobje od leta 2005 do leta 2007 (Zuteilungsgesetz 2007) z dne 26. avgusta 2004 
(BGBI. 2004 I, str. 2211, v nadaljevanju: ZuG 2007).
Na podlagi drugega stavka člena 8(1) ZuG 2007 je zadevna naprava oproščena 
uporabe izpolnitvenega faktorja za 12 let od leta začetka obratovanja.
V skladu s členom 2 ZuG 2007, razen če veljajo posebna nasprotna pravila, se 
ustrezne določbe navedenega zakona uporabljajo le v prvem obdobju dodelitve.
Poleg tega je v členu 7 zakona z dne 8. julija 2004, s katerim je bila prenesena Direk ‑
tiva 2003/87/ES o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogre ‑
dnih plinov v Skupnosti (Gesetz zur Umsetzung der Richtlinie 2003/87/EG über ein 
System für den Handel mit Treibhausgasemissionszertifikaten in der Gemeinschaft, 
BGBI. 2004 I, str. 1578, v nadaljevanju: TEHG) predvsem določeno, da je sprejeti 
NNR za vsako obdobje dodelitve temelj zakona o dodelitvi in da se dodelitev izvaja na 
podlagi tega zakona.
Na podlagi člena 9(1) TEHG ima vsak upravljavec naprave pravico do pridobitve 
pravic do emisije skladno s pogoji, ki so določeni z zakonom o dodelitvi. Na podlagi 
drugega odstavka te določbe je izvajanje dodelitve odvisno od dejavnosti, ki poteka v 
določenem obdobju dodelitve.15
16
17
18
I ‑ 2227SAINT‑GOBAIN GLASS DEUTSCHLAND PROTI KOMISIJI
Nazadnje, v členu 10(1) TEHG je določeno, da se za vsako dodelitev vloži pisna 
zahteva pri pristojnih organih.
Zvezna republika Nemčija je 4. julija 2006 Komisiji priglasila NNR za drugo obdobje 
dodelitve (v nadaljevanju: nemški NNR II) v skladu s členom 9(1) Direktive 2003/87.
Nemški NNR II po zgledu nemškega NNR I v poglavju 6.1 vsebuje pravilo splošne 
dodelitve, veljavno za obstoječe naprave („Bestandsanlagen“), ki so začele obratovati 
pred 31. decembrom 2002. Pri napravah v industrijskem sektorju se upošteva izpol ‑
nitveni faktor 0,9875.
Poleg tega je v poglavju 6.2 nemškega NNR II pod naslovom „Dodelitve na podlagi 
člena 8 ZuG 2007“ določeno, da se na podlagi te zadnje določbe pri  izračunu 
števila pravic do emisije za naprave, ki so začele obratovati med 1. januarjem 2003 
in 31. decembrom 2004, v 12 letih od začetka obratovanja ne upošteva noben 
i zpolnitveni faktor.
Komisija je s sporno odločbo delno zavrnila nemški NNR II. Komisija je v členu 1(2) 
te odločbe ugotovila, da so pravila dodelitve, opisana v poglavju 6.2 nemškega NNR 
II, predvsem pod naslovom „Dodelitve na podlagi člena 8 ZuG 2007“, nezdružljiva z 
merilom številka 5 iz Priloge III k Direktivi 2003/87, ker neupravičeno dajejo pred ‑
nost zadevnim napravam glede na druge primerljive že obstoječe naprave, za katere 
se uporablja splošna metoda dodelitve.19
20
21
22
23
I ‑ 2228SKLEP Z DNE 8. 4. 2008 – ZADEVA C‑503/07 P
Komisija je namreč menila, da brezplačna dodelitev pravic do emisije za nekatere 
dejavnosti z milejšim in s tem ugodnejšim izpolnitvenim faktorjem pomeni selek ‑
tivno gospodarsko prednost za nekatera podjetja, ki bi lahko izkrivljala ali pretila z 
izkrivljanjem konkurence in bi lahko ovirala trgovanje med državami članicami, kar 
bi posledično lahko pomenilo državno pomoč v nasprotju s členoma 87 ES in 88 ES.
Komisija je dopustila samo, da se v danem obdobju dodelitve dodelitev pravic do 
emisije že obstoječim napravam lahko izvede po metodah, drugačnih od tistih, ki se 
uporabljajo za „nove udeležence“ v smislu člena 3(h) Direktive 2003/87, ki bi se s to 
direktivo tako priznale kot posebna kategorija. Utemeljitev takšne neenake obravnave 
bi vsekakor zastarala v naslednjem obdobju dodelitve, ko bi se začetni „novi udele ‑
ženec“ spremenil v že obstoječo napravo, za katero bi bili na voljo podatki, primerljivi 
s podatki že obstoječih naprav.
Komisija je v členu 2(2) sporne odločbe izjavila, da ne bo ugovarjala nemškemu NNR 
II, če bo Zvezna republika Nemčija ob izogibanju razlikovanju uvedla in ji uradno 
sporočila naslednje spremembe:
„2. Jamstva dodelitve iz prvega obdobja dodelitve, opisana v poglavju 6.2 [nemškega 
NNR II] pod naslovoma, Dodatne nove naprave v skladu s členom 11 ZuG 2007‘ in, 
Dodelitve na podlagi člena 8 ZuG 2007‘ […], se pri dodelitvi pravic do emisije ne smejo 
uporabiti tako, da se daje prednost zadevnim napravam glede na druge primerljive že 
obstoječe naprave, za katere se uporablja splošna metoda dodelitve, kot je določena v 
navedenem NNR; z drugimi besedami, pri zadevnih napravah je treba uporabiti enak 
izpolnitveni faktor kot pri drugih primerljivih že obstoječih napravah.“24
25
26
I ‑ 2229SAINT‑GOBAIN GLASS DEUTSCHLAND PROTI KOMISIJI
Izpodbijani sklep
Tožeča stranka je z vlogo, ki je bila 7. februarja 2007 vložena v sodnem tajništvu 
Sodišča prve stopnje, vložila tožbo za razveljavitev sporne odločbe.
Tožeča stranka je z ločenim aktom, vloženim istega dne, tudi zahtevala obravnavo po 
hitrem postopku na podlagi člena 76a Poslovnika Sodišča prve stopnje. Z dopisom 
z dne 23. februarja 2007 je Komisija ugovarjala obravnavi zadeve po hitrem 
postopku. Sodišče prve stopnje je zahtevi po hitrem postopku ugodilo s sklepom 
z dne 7. ju    nija 2007.
Komisija je z aktom, vloženim v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 23.  marca 
2007, na podlagi člena 114(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje uveljavljala ugovor 
nedopustnosti proti tej tožbi. Tožeča stranka je 12.  aprila 2007 predložila stališča 
glede tega ugovora.
Tožeča stranka je z vlogo Sodišču prve stopnje predlagala, naj:
–  razglasi ničnost člena 1(2) sporne odločbe, ker jamstva za dodelitev pravic iz 
prvega obdobja trgovanja, kot so opisana v poglavju 6.2 nemškega NNR pod naslo ‑
voma „Dodatne nove naprave v skladu s členom 11 ZuG 2007“ in „Dodelitve na 
podlagi člena 8 ZuG 2007“, razglaša za nezdružljiva z Direktivo 2003/87/ES;27
28
29
30
I ‑ 2230SKLEP Z DNE 8. 4. 2008 – ZADEVA C‑503/07 P
–  razglasi ničnost člena 2(2) sporne odločbe, ker ta določba Zvezni republiki Nemčiji 
nalaga obveznosti („Vorgaben“) za uporabo jamstev za dodelitev pravic iz prvega 
obdobja trgovanja, opisanih v poglavju 6.2 nemškega NNR II pod naslovoma 
„Dodatne nove naprave v skladu s členom 11 ZuG 2007“ in „Dodelitve na podlagi 
člena 8 ZuG 2007“ in ker ta določba zapoveduje uporabo izpolnitvenega faktorja, 
ki velja za druge primerljive že obstoječe naprave;
–  Komisiji naloži plačilo stroškov.
Z izpodbijanim sklepom je Sodišče prve stopnje zavrglo njeno tožbo kot nedopustno, 
ker je menilo, zlasti glede tožeče stranke, ki ni naslovnik sporne odločbe, da je ta 
odločba v smislu člena 230, četrti odstavek, ES ne zadeva posamično.
V podporo tej ugotovitvi je Sodišče prve stopnje v točki 59 izpodbijanega sklepa 
ugotovilo predvsem, da je sporna odločba splošni akt, ker se nanaša na objektivno 
določene položaje in ima pravne učinke za skupine oseb, ki so določene splošno in 
abstraktno. Člen 1(2) in člen 2(2) sporne odločbe naj bi se namreč nanašala na vse 
upravljavce naprav, ki so na splošno in abstraktno zajeti v pravilih v poglavju 6.2 
nemškega NNR II in so dejavni v gospodarskih sektorjih, ki so vključeni v sistem 
trgovanja s pravicami do emisije toplogrednih plinov na podlagi Priloge I k Direktivi 
2003/87. Zato naj bi bili po teh določbah in s pridržkom obstoja njihovih posebnih 
značilnosti ti upravljavci prizadeti enako in postavljeni v enak položaj.31
32
I ‑ 2231SAINT‑GOBAIN GLASS DEUTSCHLAND PROTI KOMISIJI
Sodišče prve stopnje je nato spomnilo, da naj bi v skladu z ustaljeno sodno prakso akt 
fizično ali pravno osebo, ki ni naslovnik tega akta, v smislu člena 230, četrti odstavek, 
ES posamično zadeval le, če jo zadeva zaradi nekaterih njenih značilnosti ali 
 dejanskega stanja, ki jo opredeljuje glede na vse druge subjekte, in jo torej individuali ‑
zira podobno kot samega naslovnika akta (sodbe Sodišča z dne 15. julija 1963 v zadevi 
Plaumann proti Komisiji, 25/62, Recueil, str. 197, 223; z dne 18. maja 1994 v zadevi 
Codorniu proti Svetu, C‑309/89, Recueil, str. I‑1853, točka 20; z dne 25. julija 2002 
v zadevi Unión de Pequeños Agricultores proti Svetu, C‑50/00 P, Recueil, str. I‑6677, 
točka 36, in z dne 1. aprila 2004 v zadevi Komisija proti Jégo‑Quéré, C‑263/02 P, 
Recueil, str. I‑3425, točka 45).
V zvezi s tem je Sodišče prve stopnje opozorilo, da zgolj okoliščina, da bi splošni akt 
lahko imel različne konkretne učinke za različne pravne subjekte, za katere se upora ‑
blja, teh ne označuje v primerjavi z vsemi drugimi zadevnimi osebami, ker se ta akt 
uporablja na temelju objektivno določenega položaja.
Vendar je v točki 61 izpodbijanega sklepa Sodišče prve stopnje presodilo, da so bile 
v tem primeru tožeče stranke, ne da bi bile individualizirane po svojih značilnostih, 
enako prizadete kot vsi drugi upravljavci naprav, ki so v enakem položaju in morajo 
upoštevati iste nacionalne predpise in predpise Skupnosti. Zato bi tožeče stranke 
lahko trdile, da jih sporna odločba zadeva posamično le zaradi svojega objektivnega 
statusa upravljavcev, na katere se nanašajo pravila v poglavju 6.2 nemškega NNR II, 
in dejavnosti v sektorjih, ki jih pokriva Priloga I k Direktivi 2003/87.
Poleg tega je Sodišče prve stopnje v isti točki izpodbijanega sklepa presodilo, da 
noben argument tožečih strank te presoje ne prereka.33
34
35
36
I ‑ 2232SKLEP Z DNE 8. 4. 2008 – ZADEVA C‑503/07 P
V točki 65 izpodbijanega sklepa je zlasti menilo, da ni mogoče sprejeti argumenta, 
da je Saint‑Gobain Glass Deutschland del zaprtega krog oseb, ker pripada skupini 
upravljavcev, ki je zahtevala in pridobila pravice do emisije v letih 2003 in 2004 na 
podlagi člena 8(1) ZuG 2007. V zvezi s tem je Sodišče prve stopnje najprej ugoto ‑
vilo, da Saint‑Gobain Glass Deutschland ni navedel dodatnih pojasnil niti ni predložil 
dokazov o sestavi tega domnevnega zaprtega kroga upravljavcev. Tako ni vložil v 
spis nobenega seznama podjetij, za katere se uporablja člen 8(1) ZuG 2007, kot sta to 
storili drugi tožeči stranki.
Poleg tega je Sodišče prve stopnje spomnilo, da možnost, da se ob sprejetju izpod ‑
bijanega ukrepa bolj ali manj natančno opredeli število ali celo identiteta pravnih 
subjektov, za katere se ukrep uporablja, nikakor ne pomeni, da ukrep posamično 
zadeva te subjekte, ker se uredba uporablja na podlagi pravno ali dejansko objektivne 
situacije, ki je določena v spornem aktu (sodba Sodišča z dne 22. novembra 2001 
v zadevi Antillean Rice Mills proti Svetu, C‑451/98, Recueil, str. I‑8949, točka 52).
Ob upoštevanju tega je Sodišče prve stopnje ugotovilo, da Saint‑Gobain Glass 
 Deutschland ni dokazal, da ga sporna odločba zaradi domnevne pripadnosti 
 zaprtemu krogu upravljavcev posamično zadeva.
Sodišče prve stopnje je poleg tega menilo, da niti iz ciljev Direktive 2003/87, razlo ‑
ženih glede na njeno peto uvodno izjavo, niti iz merila številka 5 iz Priloge III, niti 
iz katere koli druge določbe navedene direktive ne izhaja jamstvo za upravljavce 
naprav, da se zanje uporabi določena metoda dodelitve ali da celo pridobijo določeno 
količino pravic do emisije toplogrednih plinov, zlasti ker se to domnevno jamstvo 
nanaša na več obdobij dodelitve. S členom 11(1) in (2) Direktive 2003/87, branim v 37
38
39
40
I ‑ 2233SAINT‑GOBAIN GLASS DEUTSCHLAND PROTI KOMISIJI
povezavi s členom 9(1) in členom 13(1) te direktive, naj bi se nasprotno jasno razli ‑
kovalo med prvim in drugim obdobjem dodelitve in omejevalo veljavnost dodeljenih 
pravic do emisije na eno samo obdobje dodelitve, kar naj bi za države članice implici ‑
ralo nujnost sprejetja ločenih odločb dodelitve za posamezno obdobje.
Predlogi strank
S pritožbo Saint‑Gobain Glass Deutschland Sodišču predlaga, naj:
–  razveljavi izpodbijani sklep, vsaj kolikor zadeva tožečo stranko;
–  razglasi ničnost člena 1(2) sporne odločbe, ker se s to določbo razglasijo jamstva 
za dodelitev pravic iz prvega obdobja trgovanja, kot so opisana v poglavju 6.2 
nemškega NNR II, za nezdružljiva z Direktivo 2003/87;
–  razglasi ničnost člena 2(2) sporne odločbe, ker se, prvič, s to določbo Zvezni repu ‑
bliki Nemčiji določijo omejitve uporabe jamstev za dodelitev pravic iz prvega 
obdobja trgovanja, opisanih v poglavju 6.2 nemškega NNR II, in drugič, ker se s to 
določbo zahteva uporaba istega izpolnitvenega faktorja kot za druge primerljive že 
obstoječe naprave;41
I ‑ 2234SKLEP Z DNE 8. 4. 2008 – ZADEVA C‑503/07 P
–  podredno razveljavi izpodbijani sklep in zadevo predloži Sodišču prve stopnje,
–  Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija predlaga predvsem ugotovitev nedopustnosti pritožbe in podredno zavr ‑
nitev pritožbe kot neutemeljene. Predlaga tudi, naj se tožeči stranki naloži plačilo 
stroškov.
Pritožba
Saint‑Gobain Glass Deutschland v utemeljitev pritožbe navaja dva pritožbena razloga 
za razglasitev ničnosti izpodbijanega sklepa, nanašata pa se na kršitev postopkovnega 
prava in kršitev člena 230, četrti odstavek, ES.
V skladu s členom 119 Poslovnika lahko Sodišče pritožbo, če je očitno nedopustna ali 
očitno neutemeljena, na podlagi poročila sodnika poročevalca in po opredelitvi gene ‑
ralnega pravobranilca kadar koli zavrne z obrazloženim sklepom.
Sodišče ocenjuje, da gre v tej zadevi za tovrstni primer in da ob upoštevanju sprejetja 
tega sklepa ni treba odločiti o predlogu za hitri postopek.42
43
44
45
I ‑ 2235SAINT‑GOBAIN GLASS DEUTSCHLAND PROTI KOMISIJI
Dopustnost pritožbe
Komisija meni, da tožeča stranka ne bi imela več pravnega interesa, če razglasitev 
ničnosti določb sporne odločbe v pritožbi ne bi imela pravnega učinka zaradi spre ‑
jetja Odločbe Komisije C(2007) 5258 z dne 26. oktobra 2007, s katero se dovoljujejo 
spremembe predpisov, ki jih je sprejela Zvezna republika Nemčija, in zlasti nadome ‑
stitev sistema, ki temelji na enem samem izpolnitvenem faktorju, z drugim sistemom.
Komisija je Sodišče na njegovo zahtevo na podlagi člena 54a Poslovnika obvestila o 
tej končni odločbi.
V zvezi s tem je treba spomniti, da Sodišče lahko razglasi pritožbo za  nedopustno 
takrat, ko pritožba zaradi dejstva, ki je nastalo po sodbi Sodišča prve stopnje, postane 
neškodljiva za pritožnika. Obstoj pravnega interesa pritožnika  predpostavlja, da ima 
lahko stranka, ki je vložila tožbo, zaradi izida tožbe koristi (glej sodbo z dne 19. oktobra 
1995 v zadevi Rendo in drugi proti Komisiji, C‑19/93 P, Recueil, str. I‑3319, točka 13, 
in sklep z dne 25. januarja 2001 v zadevi Lech‑Stahlwerke proti Komisiji, C‑111/99 P, 
Recueil, str. I‑727, točka 18).
V tem primeru je treba ugotoviti, da odločba, na katero se sklicuje Komisija, da bi 
dokazala odsotnost pravnega interesa tožeče stranke, prvič, ne nadomešča sporne 
odločbe in, drugič, se z njo sklicuje samo na spremembe v povezavi s členom 1(2) 
sporne odločbe.46
47
48
49
I ‑ 2236SKLEP Z DNE 8. 4. 2008 – ZADEVA C‑503/07 P
Vendar tožeča stranka ugovarja tudi ugotovitvam v zvezi z nezdružljivostjo jamstev 
za dodelitev pravic iz prvega obdobja trgovanja z Direktivo 2003/87 iz člena 2(2) 
sporne odločbe, ker se, prvič, s to določbo državi članici naslovnici določijo omejitve 
za uporabo jamstev za dodelitev pravic iz prvega obdobja trgovanja, opisanih v 
poglavju 6.2 nemškega NNR II, in, drugič, ker se s to določbo za to državo zahteva 
uporaba istega izpolnitvenega faktorja kot za druge primerljive že obstoječe naprave.
Sodišče v teh okoliščinah in ker niso bili predloženi dodatni podatki, ne more ugoto ‑
viti, kot ga k temu poziva Komisija, da Saint‑Gobain Glass Deutschland nima prav ‑
nega interesa v tej pritožbi.
Zato je treba zavreči ugovor nedopustnosti, na katerega se sklicuje Komisija.
Prvi pritožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev postopkovnega prava
Trditve strank
Saint‑Gobain Glass Deutschland trdi, da je Sodišče prve stopnje z izpodbijanim 
sklepom prekršilo tako pravico do pravičnega postopka kot pravico do izjave. V 50
51
52
53
I ‑ 2237SAINT‑GOBAIN GLASS DEUTSCHLAND PROTI KOMISIJI
zvezi s tem je navedel, da mora biti strankam v sporu zaradi rešitve spora odobrena 
možnost, da se izrečejo o vseh vprašanjih glede dejstev ali o upoštevnih pravnih 
vprašanjih.
Tožeča stranka trdi, da naj bi Sodišče prve stopnje v glavnem utemeljilo svoj sklep 
na dejstvu, da ni navedla dodatnih pojasnil niti ni predložila dokazov o sestavi 
tega  zaprtega kroga upravljavcev, na katerega se je sklicevala, da bi ji bil priznan 
status osebe, ki jo sporna odločba posamično zadeva. Vendar Saint‑Gobain Glass 
 Deutschland trdi, da Sodišče prve stopnje od njega sploh ni zahtevalo seznama 
zadevnih upravljavcev. Iz tega naj bi sledilo, da Sodišču prve stopnje ni mogel navesti 
razlogov, zakaj ni predložil tovrstnega seznama.
V zvezi s tem tožeča stranka meni, da ni imela nobenega razloga za predložitev zadev ‑
nega seznama, ne da bi jo Sodišče prve stopnje k temu posebej pozvalo. Poleg tega 
pripadnost zaprtemu krogu upravljavcev, ki jih je prizadelo sprejetje sporne odločbe, 
izhaja neposredno iz strukture nacionalne ureditve in torej ni odvisna od predložitve 
seznama zadevnih upravljavcev.
Saint‑Gobain Glass Deutschland tudi trdi, da je bilo neizvedljivo predložiti tovr ‑
stni seznam, ker Umweltbundesamt zaradi pomislekov o varstvu podatkov ni mogel 
ugoditi zahtevi v tem smislu. Po drugi strani bi Sodišče prve stopnje lahko sprejelo 
ukrep procesnega vodstva ali pripravljalni ukrep. Če bi Sodišče prve stopnje vložilo 
tovrstni zahtevek, bi Zvezna republika Nemčija predložila tovrstni seznam, s katerim 
bi lahko dokazala pripadnost tožeče stranke zaprtemu krogu upravljavcev.54
55
56
I ‑ 2238SKLEP Z DNE 8. 4. 2008 – ZADEVA C‑503/07 P
Komisija meni, da Sodišče prve stopnje z izpodbijanim sklepom ni kršilo procesnega 
prava.
Presoja Sodišča
V nasprotju z mnenjem tožeče stranke je takoj treba ugotoviti, da je Sodišče prve 
stopnje le podredno poudarilo, da tožeča stranka ni predložila seznama upravljavcev, 
ki jih je prizadela sporna odločba, da bi dokazala, da jo je sporna odločba posamično 
zadeva.
Sprva je Sodišče prve stopnje v točki 61 izpodbijanega sklepa menilo, da sporna 
odločba ni posamično zadevala tožečih strank in da nobeden od njihovih navedenih 
argumentov ni prerekal te presoje.
Sodišče prve stopnje je v odgovoru na nekatere argumente, ki jih je navedel Saint‑
Gobain Glass Deutschland in temeljijo na njegovi domnevni pripadnosti zaprtemu 
krogu upravljavcev, ki jih zadeva sporna odločba, v točki 65 izpodbijanega sklepa 
zlasti spomnilo, da možnost, da se bolj ali manj natančno opredeli število ali celo 
identiteta pravnih subjektov, za katere se izpodbijani ukrep navedene odločbe upora ‑
blja, nikakor ne pomeni, da jih je treba obravnavati, kot da jih ta ukrep zadeva posa ‑
mično, dokler ni sporno, da se ta uporaba izvaja na podlagi pravno ali dejansko objek ‑
tivne situacije, ki je določena v spornem aktu.57
58
59
60
I ‑ 2239SAINT‑GOBAIN GLASS DEUTSCHLAND PROTI KOMISIJI
V teh okoliščinah je Sodišče prve stopnje ugotovilo, da Saint‑Gobain Glass 
 Deutschland ni navedel dodatnih pojasnil niti ni predložil dokazov o sestavi tega 
domnevnega zaprtega kroga upravljavcev. Sodišče prve stopnje zato samo podredno 
navaja, da tožeča stranka ni predložila seznama upravljavcev, v nasprotju s tem, kar 
sta storili drugi tožeči stranki.
V skladu z uveljavljeno sodno prakso očitki, ki se nanašajo na odvečne razloge 
odločbe Sodišča prve stopnje, ne morejo povzročiti razveljavitve te odločbe in so torej 
brezpredmetni (sodba z dne 28. junija 2005 v zdru Ženih zadevah  Dansk Rørindustri 
in drugi proti Komisiji, C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in 
C‑213/02 P, ZOdl., str. I‑5425, točka 148, in sklep z dne 23. februarja 2006 v zadevi 
Piau proti Komisiji, C‑171/05 P, točka 86).
V teh okoliščinah je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti kot brezpredmetnega.
Drugi pritožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 230, četrti odstavek, ES
Trditve strank
S tem Saint‑Gobain Glass Deutschland v bistvu trdi, da je Sodišče prve stopnje 
z aktom Skupnosti napačno uporabilo pojem posamičnega zadevanja.61
62
63
64
I ‑ 2240SKLEP Z DNE 8. 4. 2008 – ZADEVA C‑503/07 P
Tožeča stranka trdi, da je bil krog zadevnih upravljavcev dokončno določen in/ali 
določljiv na podlagi nemške ureditve in ga vsekakor ne bi bilo mogoče razširiti. V teh 
okoliščinah Sodišče prve stopnje ni moglo trditi, da se prepoved ohranitve veljavnosti 
jamstva za dodelitev uporablja na podlagi pravno ali dejansko objektivne situacije, ki 
je določena v spornem aktu.
Tožeča stranka trdi, da naj bi bili upravljavci natančno določeni v sporni odločbi, 
tako da bi objektivno referenco na področje uporabe člena 8 ZuG 2007 brez nadalj ‑
njega lahko nadomestili s seznamom, na katerem so upravljavci navedeni poimensko, 
ne da bi spremenili obseg te odločbe.
S sklicevanjem na sodbo z dne 13. maja 1971 v zdru Ženih zadevah  International Fruit 
Company in drugi proti Komisiji (od 41/70 do 44/70, Recueil, str. 411, točka 21) 
tožeča stranka trdi, da bi lahko Sodišče prve stopnje sporno odločbo obravnavalo kot 
sveženj posamičnih odločb, ker naj bi Komisija s to odločbo upravljavcem, na katere 
se jamstvo za dodelitev iz člena 8 ZuG 2007 nanaša, prepovedala ohranitev veljav ‑
nosti navedenega jamstva za dodelitev. In fine , odločba Komisije o nemškem NNR II 
naj bi pomenila tako splošno odločbo kot tudi sveženj posamičnih odločb, saj se z njo 
prepoveduje uporaba jamstev za dodelitev iz člena 8 ZuG 2007.
Komisija trdi, da je ta pritožbeni razlog treba zavrniti kot neutemeljenega. V zvezi s 
tem meni, da je Sodišče prve stopnje pravilno uporabilo člen 230, četrti odstavek, ES.
Poleg tega naj sporne odločbe ne bi bilo mogoče opredeliti kot sveženj posamičnih 
odločb, ker se Komisija ni izrekla o posamičnih zahtevah in ker vsekakor v prigla ‑65
66
67
68
69
I ‑ 2241SAINT‑GOBAIN GLASS DEUTSCHLAND PROTI KOMISIJI
šenem NNR ni imela zadostnih podatkov o zadevnih napravah, da bi se lahko izrekla 
v smislu, ki ga poskuša tožeča stranka dokazati.
Presoja Sodišča
Tako je treba ugotoviti, kakor je Sodišče prve stopnje pravilno storilo, da možnost, 
da se bolj ali manj natančno opredeli število ali celo identiteta pravnih subjektov, za 
katere se ukrep uporablja, nikakor ne pomeni, da jih je treba obravnavati, kot da jih ta 
ukrep zadeva posamično, dokler ni sporno, kot v tem primeru, da se ta uporaba izvaja 
na podlagi pravno ali dejansko objektivne situacije, ki je določena v zadevnem aktu 
(glej predvsem zgoraj navedeno sodbo Antillean Rice Mills proti Svetu, točka 52, ter 
sklepa z dne 24. maja 1993 v zadevi Arnaud in drugi proti Svetu, C‑131/92, Recueil, 
str. I‑2573, točka 13, in z dne 21. junija 1993 v zadevi Chiquita Banana in drugi proti 
Svetu, C‑276/93, Recueil, str. I‑3345, točka 8).
Glede trditev tožeče stranke, namenjenih dokazovanju, da ima sporna odločba 
hibridni značaj, ker naj bi pomenila splošni akt in sveženj posamičnih odločb hkrati, 
je treba, prvič, ugotoviti, kot je to storilo Sodišče prve stopnje v točki 59 izpodbija ‑
nega sklepa, da ima sporna odločba, katere naslovnik je Zvezna republika Nemčija, 
splošen obseg, ker se nanaša na objektivno določene položaje in ima pravne učinke za 
skupine oseb, ki so določene splošno in abstraktno.70
71
I ‑ 2242SKLEP Z DNE 8. 4. 2008 – ZADEVA C‑503/07 P
Drugič, dejstvo, da je imela sporna odločba za posledico prepoved ohraniti v veljavi 
jamstvo za dodelitev, do katerega bi bili nekateri upravljavci na podlagi člena 8 ZuG 
2007 upravičeni, tej odločbi ne podeljuje značaja svežnja posamičnih odločb.
S tem da mora NNR, ki ga je država članica predložila Komisiji, vsebovati seznam 
naprav, ki jih pokriva sistem za trgovanje s pravicami, in navedbo pravic, ki jih ta 
država namerava dodeliti navedenim napravam, ni mogoče sklepati, v nasprotju s 
trditvami tožeče stranke v tej pritožbi, da se je Komisija s sporno odločbo izrekla o 
posamičnih zahtevah, kot je bilo značilno za zadevo International Fruit Company in 
drugi proti Komisiji, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba.
Tovrstno ugotovitev potrjuje dejstvo, da se seznam iz Priloge III, točka 10, k Direk ‑
tivi 2003/87 nanaša na zadevne naprave in ne na seznam, na katerem so poimensko 
navedeni upravljavci, ki so jim bile pravice dodeljene.
Poleg tega je vsaka država članica in ne Komisija dolžna v skladu s členom 11(2) in (3) 
te direktive odločiti o skupni količini pravic, ki jih bo dodelila v zadevnem obdobju, o 
začetku postopka dodelitve teh pravic upravljavcu posamezne naprave in o dodelitvi 
navedenih pravic. Tovrstna odločba se sprejme na podlagi njenega NNR, pripravlje ‑
nega na podlagi člena 9, in v skladu s členom 10 navedene direktive.72
73
74
75
I ‑ 2243SAINT‑GOBAIN GLASS DEUTSCHLAND PROTI KOMISIJI
Nazadnje, kot je poudarilo Sodišče prve stopnje v točki 67 izpodbijanega sklepa, niti 
iz ciljev Direktive 2003/87, branih glede na njeno peto uvodno izjavo, niti iz merila 5 
iz Priloge III niti iz katere koli druge določbe navedene direktive ne izhaja jamstvo za 
upravljavce naprav, da se zanje uporabi določena metoda dodelitve ali da celo prido ‑
bijo določeno količino pravic do emisije toplogrednih plinov. Poleg tega spremembe, 
ki jih je v NNR II Zvezna republika Nemčija uvedla pozneje in jih je Komisija sprejela, 
potrjujejo to ugotovitev.
V teh okoliščinah Sodišče prve stopnje ni napačno uporabilo prava pri uporabi člena 
230 ES, ker je štelo, da ima sporna odločba splošen obseg in zato tožeče stranke ne 
zadeva posamično.
Vsekakor je treba poudariti, da pritožniki glede na to, da niso mogli predlagati razgla ‑
sitve ničnosti sporne odločbe, ohranijo možnost izpodbijanja nacionalnih ukrepov, 
sprejetih na podlagi izpodbijane odločbe, in v teh okoliščinah možnost sklicevanja 
na nezakonitost te odločbe pred nacionalnimi sodišči, ki odločajo ob upoštevanju 
člena 234 ES (v tem smislu glej sodbi z dne 27. septembra 1983 v zadevi Universität 
Hamburg, 216/82, Recueil, str. 2771, točka 10, in z dne 17. novembra 1998 v zadevi 
Kruidvat proti Komisiji, C‑70/97 P, Recueil, str. I‑7183, točki 48 in 49).
Ob upoštevanju zgoraj navedenih preudarkov je treba ta pritožbeni razlog zavreči kot 
očitno neutemeljen in zato zavrniti pritožbo v celoti.76
77
78
79
I ‑ 2244SKLEP Z DNE 8. 4. 2008 – ZADEVA C‑503/07 P
Stroški
Na podlagi člena 69(2) Poslovnika, ki se uporablja za pritožbeni postopek na podlagi 
člena 118 tega poslovnika, se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti 
priglašeni. Komisija je predlagala, naj se družbi Saint‑Gobain Glass Deutschland 
naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo 
stroškov.
Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) sklenilo:
1.  Pritožba se zavrne.
2.  Družbi Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH se naloži plačilo stroškov.
Podpisi80