ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
48

Tako je Sodišče v sodbi z dne 15. julija 1964, Costa (6/64, EU:C:1964:66, str. od 1158 do 1160), ugotovilo, da je vzpostavitev – s Pogodbo EGS – lastnega pravnega reda, ki so ga države članice sprejele na podlagi vzajemnosti, povezana s tem, da te države ne smejo zoper ta pravni red priznati prednosti enostranskemu in poznejšemu ukrepu, in pravila nacionalnega prava, kakršna koli že so, ne smejo biti v nasprotju s pravom, ki izhaja iz Pogodbe EGS, ne da bi s tem to pravo izgubilo svojo skupnostno naravo in ne da bi bila ogrožena pravna podlaga same Skupnosti. Sodišče je poleg tega poudarilo, da izvršilna moč prava Skupnosti ne sme biti različna v različnih državah članicah v prid poznejšim nacionalnim zakonodajam, ne da bi take spremembe ogrozile uresničevanje ciljev Pogodbe EGS ali povzročile diskriminacijo na podlagi državljanstva, ki je s to pogodbo prepovedana (sodba z dne 21. decembra 2021, Euro Box Promotion in drugi, C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 in C‑840/19, EU:C:2021:1034, točka 246).
1.

Irska s tem, da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Okvirnim sklepom Sveta 2008/909/PNZ z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namen njihovega izvrševanja v Evropski uniji in s tem, da besedila teh določb ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima v skladu s členom 29(1) in (2) tega okvirnega sklepa.
73

Vendar, kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točki 139 sklepnih predlogov, se vzporedni uvoznik ne more opreti na domnevo splošnega nasprotovanja potrošnikov do ponovno označenih zdravil, katerih pripomoček za zaščito pred poseganjem v zdravilo je bil nadomeščen. Glede na ugotovitve, navedene v točkah 49 in 56 te sodbe, je treba morebiten obstoj takega odpora in njegov obseg presojati na podlagi konkretnega primera, pri tem pa je treba upoštevati med drugim okoliščine, ki so v državi članici uvoza obstajale ob trženju zadevnega zdravila, in dejstvo, da so sledi odpiranja vidne, ali nasprotno, da jih je mogoče odkriti šele po temeljitem preverjanju trgovcev na debelo ali oseb z dovoljenjem ali pravico do izdajanja zdravil javnosti pri izpolnjevanju njihove obveznosti preverjanja v skladu s členi 10, 24 in 30 Delegirane uredbe 2016/161.
65

V zvezi s tem in kot je v bistvu navedel generalni pravobranilec v točki 30 sklepnih predlogov, čeprav lahko v nekaterih okoliščinah pravica do svobode izražanja in obveščanja prevlada nad pravico do varstva zasebnega življenja in do varstva osebnih podatkov, zlasti kadar ima posameznik, na katerega se nanašajo osebni podatki, vlogo v javnem življenju, pa se to razmerje vsekakor obrne, kadar se vsaj del informacij, na katere se nanaša zahteva za odstranitev povezav, ki glede na celotno vsebino niso manj pomembne, izkaže za netočen. V takem primeru namreč pravice do obveščanja in pravice do obveščenosti ni mogoče upoštevati, saj ne moreta vključevati pravice do razširjanja takih informacij in do dostopa do njih.
17

V takem položaju so družbe rezidentke pri določanju obdavčljivega dohodka upravičene do davčne ugodnosti, ki jim omogoča, da upoštevajo izgube, ki jih je ustvarila stalna poslovna enota rezidentka. Izključitev te možnosti pri izgubah, ki jih je ustvarila stalna poslovna enota, ki je v drugi državi članici, pomeni različno obravnavanje, ki bi lahko družbo rezidentko odvrnilo od opravljanja dejavnosti prek take stalne poslovne enote (glej v tem smislu sodbo z dne 12. junija 2018, Bevola in Jens W. Trock, C‑650/16, EU:C:2018:424, točki 18 in 19 ter navedena sodna praksa).
1.

Člen 21(1)(b)(i) in (2) Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da lahko delavec osebo – ki na ozemlju države članice ima stalno prebivališče ali ga nima in s katero delavec ni povezan s formalno pogodbo o zaposlitvi, vendar ki je na podlagi patronatske izjave, od katere je bila odvisna sklenitev pogodbe o zaposlitvi s tretjo osebo, neposredno odgovorna za izpolnitev obveznosti te tretje osebe – toži pred sodiščem zadnjega kraja, kjer ali od koder je običajno opravljal svoje delo, če med to osebo in delavcem obstaja razmerje podrejenosti.
50

V skladu s členom 33(2)(a) Direktive o postopkih lahko države članice prošnjo za mednarodno zaščito štejejo za nedopustno, kadar je druga država članica priznala mednarodno zaščito. To možnost pojasnjuje med drugim pomen načela medsebojnega zaupanja v pravu Unije, zlasti na območju svobode, varnosti in pravice, ki ga tvori Unija, to je načela, katerega izraz je ta določba v okviru skupnega azilnega postopka, določenega s to direktivo (glej v tem smislu sodbo z dne 22. februarja 2022, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Enotnost družine – Že priznana zaščita), C‑483/20, EU:C:2022:103, točki 28 in 29).
49

V zvezi s tem je treba navesti, da razlaga člena 3(2)(e) Direktive 2003/109 iz točke 42 te sodbe ne omaja splošne sistematike te direktive, saj mora državljan tretje države, ki ima pravico do prebivanja na podlagi člena 20 PDEU, za pridobitev statusa rezidenta za daljši čas izpolnjevati pogoje iz členov 4 in 5 navedene direktive. Državljan tretje države mora poleg tega, da je pred vložitvijo vloge pet let zakonito in neprekinjeno prebival na ozemlju zadevne države članice, zagotoviti dokazila o tem, da ima zase in za vzdrževane družinske člane stalne in redne vire, ki zadostujejo za njegovo vzdrževanje in vzdrževanje članov njegove družine, ne da bi uporabljal sistem socialne pomoči te države članice, in zdravstveno zavarovanje za vsa tveganja, ki so v navedeni državi članici običajno vključena za njene državljane. Ista država članica lahko od državljanov tretjih držav tudi zahteva, da izpolnjujejo pogoje za integracijo, določene v njeni nacionalni zakonodaji (glej v tem smislu sodbo z dne 8. novembra 2012, Iida, C‑40/11, EU:C:2012:691, točki 38 in 39).
Člen 13 te direktive, naslovljen „Pogoji za priznavanje“, določa:

„1. Če se za dostop do in opravljanje reguliranega poklica v državi članici gostiteljici zahtevajo posebne poklicne kvalifikacije, pristojni organ navedene države članice prosilcem dovoli dostop do in opravljanje tega poklica pod enakimi pogoji, kot veljajo za državljane navedene države članice, če imajo potrdilo o kompetenci ali dokazila o formalnih kvalifikacijah iz člena 11, ki jih zahteva druga država članica za dostop do in opravljanje tega poklica na njenem ozemlju.

Potrdila o kompetenci ali dokazila o formalnih kvalifikacijah izda pristojni organ v državi članici, imenovan v skladu z zakoni ali drugimi predpisi navedene države članice.

2. Dostop do in opravljanje poklica, kakor je opisano v odstavku 1, se dovoli tudi prosilcem, ki so opravljali zadevni poklic s polnim delovnim časom eno leto ali enakovredno obdobje s krajšim delovnim časom v obdobju predhodnih desetih let v drugi državi članici, ki tega poklica ne regulira, in ki imajo eno ali več potrdil o kompetenci ali dokazila o formalnih kvalifikacijah, ki jih je izdala druga država članica, ki tega poklica ne regulira.

Potrdila o kompetenci in dokazila o formalnih kvalifikacijah izpolnjujejo naslednje pogoje:

(a) izda jih pristojni organ v državi članici, imenovan v skladu z zakoni ali drugimi predpisi navedene države članice;

(b) potrjujejo, da je imetnik pripravljen na opravljanje zadevnega poklica.

Enega leta poklicnih izkušenj iz prvega pododstavka se ne sme zahtevati, če dokazila prosilca o formalnih kvalifikacijah potrjujejo regulirano izobraževanje in usposabljanje.

[…]“.
51

Vendar kot je Komisija pravilno navedla na obravnavi, so ti podatki za delavce, pri katerih ni mogoče združevati pokojnin, do katerih so pridobili pravico, omejeni na navedbo 4047 delavcev in 3388 delavk, ki so vključeni samo v RGSS. Zato iz teh podatkov ni mogoče razbrati vseh delavcev, ki jih nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari na referenčni datum obravnava manj ugodno, in torej zgolj na podlagi teh podatkov ni mogoče ugotoviti deleža moških in žensk, ki so s to ureditvijo obravnavani manj ugodno, v skladu s tem, kar je bilo navedeno v točkah 40 in 46 te sodbe, zlasti glede delavcev, ki so vključeni v RETO in za katere se na podlagi člena 34 uredbe 2530/1970, ki ureja posebno shemo socialne varnosti za samozaposlene osebe, uporablja enako pravilo kot tisto, ki je s členom 163(1) LGSS določeno za osebe, vključene v RGSS.
62

Prvič, glede pojma „običajno prebivališče“ preživninskega upravičenca je treba navesti, da ga Haaški protokol ne opredeljuje in tudi ne napotuje izrecno na pravo pogodbenic za opredelitev njegovega pomena in obsega. V takih okoliščinah iz zahtev po enotni uporabi prava Unije in načela enakosti izhaja, da je treba pomen in obseg tega pojma običajno razlagati avtonomno in enotno, pri čemer je treba upoštevati sobesedilo določb in cilje, ki se uresničujejo z zadevno ureditvijo (glej po analogiji sodbi z dne 13. oktobra 2016, Mikołajczyk, C‑294/15, EU:C:2016:772, točka 44, in z dne 25. novembra 2021, IB (Običajno prebivališče zakonca – Razveza), C‑289/20, EU:C:2021:955, točka 39).
49

Zato je treba na drugi del drugega vprašanja odgovoriti, da ureditev, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari in v skladu s katero morajo ponudniki storitev nepremičninskega posredovanja – ne glede na kraj sedeža in način posredovanja – glede turističnih nastanitvenih obratov v regiji zadevne države članice, v zvezi s katerimi posredujejo ali izvajajo oglaševalsko politiko, regionalni davčni upravi na njeno pisno zahtevo posredovati podatke o upravljavcu in turističnih nastanitvenih obratih ter število nočitev in upravljanih nastanitvenih enot v preteklem letu, ni v nasprotju s prepovedjo iz člena 56 PDEU.
42

Vendar pa je kljub majhnim razlikam med jezikovnimi različicami Direktive 2014/24 iz izraza „nekatere ključne naloge“, ki se uporablja v več jezikovnih različicah te direktive, med katerimi sta francoska („certaines tâches essentielles“) in italijanska („taluni compiti essenziali“), ter izraza „nekatere kritične naloge“, ki se uporablja v drugih različicah navedene direktive, med drugim v španski („determinadas tareas críticas“), nemški („bestimte kritische Aufgaben“), angleški („certain critical tasks“), nizozemski („bepaalde kritieke taken“) in romunski („anumite sarcini critice“), jasno razvidno, da je volja zakonodajalca Unije v skladu s cilji, navedenimi v uvodnih izjavah 1 in 2 iste direktive, omejiti tisto, kar se lahko naloži enemu subjektu iz skupine v skladu s kvalitativnim in ne zgolj kvantitativnim pristopom, zato da se spodbuja sodelovanje skupin kot so začasna združenja malih in srednjih podjetij v postopkih oddaje javnih naročil. Zahteva, kakršna je ta iz člena 83(8), tretji stavek, zakonika o javnih naročilih, ki se razteza na „storitve v večinskem delu“, je v nasprotju s takim pristopom, presega ciljno usmerjene izraze iz člena 63(2) Direktive 2014/24 in tako ogroža cilj, ki mu sledi zakonodaja Unije na tem področju, in sicer odpiranje javnih naročil za čim večjo konkurenco in olajšanje dostopa malih in srednjih podjetij (sodba z dne 2. junija 2016, Pizzo,C‑27/15, EU:C:2016:404, točka 27).
8

Člen 209 a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (zakon št. IV iz leta 1959 o civilnem zakoniku) je v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: prejšnji civilni zakonik), določal: „1. Splošni pogodbeni pogoj ali pogoj iz potrošniške pogodbe, o katerem se stranki nista dogovorili posamično, velja za nepošten, če v nasprotju z zahtevama dobre vere in pravičnosti enostransko in neutemeljeno določa pogodbene pravice in obveznosti strank tako, da so v škodo sopogodbenika stranke, ki je zadevni pogoj določila. 2. Pri ugotavljanju nepoštenosti pogoja je treba preučiti vse okoliščine, ki so obstajale ob sklenitvi pogodbe in so prispevale k njeni sklenitvi, naravo pogodbene storitve ter razmerje med zadevnim pogojem in ostalimi pogodbenimi pogoji ali drugimi pogodbami. 3. S posebnim predpisom se lahko določijo pogoji iz potrošniških pogodb, ki se štejejo za nepoštene ali jih je treba do nasprotnega dokaza šteti za nepoštene. 4. Če splošni pogodbeni pogoji in določila potrošniške pogodbe, ki niso bila posamično dogovorjena, niso jasni in razumljivi, so nepošteni že na podlagi tega dejstva. 5. Določbe v zvezi z nepoštenimi pogodbenimi pogoji se ne uporabljajo za pogodbena določila, ki opredeljujejo glavni predmet pogodbe, niti za tista, ki določajo enako vrednost dajatve in protidajatve, če so zapisana jasno in razumljivo.“
Člen 2(1)(c) in člen 3(1) in (2) Direktive Sveta 75/363/EGS z dne 16. junija 1975 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o dejavnostih zdravnikov, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 82/76/EGS z dne 26. januarja 1982, ter Prilogo k prvonavedeni direktivi je treba razlagati tako, da je treba za vsako specialistično izobraževanje zdravnikov s polno ali delno časovno obveznostjo, ki se je začelo, preden je 29. januarja 1982 začela veljati Direktiva 82/76, in ki se je nadaljevalo po tem, ko se je rok za prenos te direktive 1. januarja 1983 iztekel, za obdobje tega izobraževanja od 1. januarja 1983 in do konca navedenega izobraževanja zagotoviti ustrezno plačilo v smislu te priloge, če se to izobraževanje nanaša na specializacijo zdravnikov, ki je skupna vsem državam članicam ali dvema ali več državam članicam in ki je navedena v členih 5 oziroma 7 Direktive Sveta 75/362/EGS z dne 16. junija 1975 o vzajemnem priznavanju diplom, spričeval in drugih dokazil o formalni zdravstveni izobrazbi ter ukrepih za olajšanje učinkovitega izvajanja pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev.
11

Galapagos je holdinška družba z registriranim sedežem v Velikem vojvodstvu Luksemburg. Ta družba se je junija 2019 odločila, da svojo glavno upravo prenese v Fareham (Združeno kraljestvo). Direktorji te družbe, imenovani 13. junija 2019, so 22. avgusta 2019 pri High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division (Business and Property Courts, Insolvency and Companies list) (višje sodišče (Anglija in Wales), gospodarski oddelek (sodišča za gospodarske in premoženjske spore, register postopkov zaradi insolventnosti in register družb), Združeno kraljestvo, v nadaljevanju: High Court)) vložili predlog za uvedbo postopka zaradi insolventnosti. Naslednji dan pa so bili ti direktorji na pobudo skupine upnikov z zastavno pravico na delnicah razrešeni in jih je nadomestil novi direktor. Ta je za družbo Galapagos uredil pisarno v Düsseldorfu (Nemčija) in odvetnikom, ki so jo zastopali, dal navodila, naj umaknejo predlog za uvedbo postopka zaradi insolventnosti. Vendar do tega umika ni prišlo, saj se je temu predlogu pridružila skupina upnikov. High Court 17. decembra 2020, in sicer na dan, ko je bil vložen predlog za sprejetje predhodne odločbe, o tem predlogu še ni odločilo.
9

Člen 6 Direktive 2011/92 določa: „1. Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da imajo organi, ki se bodo verjetno ukvarjali s projektom zaradi svojih posebnih okoljskih odgovornosti, možnost izraziti svoje mnenje o informacijah, ki jih je priskrbel nosilec projekta, in o prošnji za soglasje za izvedbo. […] 2. Javnost se obvesti […] o naslednjih zadevah že na začetni stopnji postopka sprejemanja okoljskih odločitev iz člena 2(2) in najpozneje takrat, ko je informacije mogoče razumno posredovati: (a) zahteva za soglasje za izvedbo; (b) dejstvo, da je za projekt treba izvesti postopek presoje vplivov na okolje, in da se, kadar je primerno, uporablja člen 7; […] (d) vrsta možnih odločitev ali osnutek odločitve, če obstaja; (e) navedba dostopnosti podatkov, zbranih v skladu s členom 5; (f) navedba časa in krajev, kjer so zadevni podatki dostopni, in na kakšen način; (g) podatki o določbah za sodelovanje javnosti v skladu z odstavkom 5 tega člena. 3. Države članice zagotovijo, da se v okviru razumnih rokov omogoči zadevni javnosti dostop do naslednjega: (a) katerih koli podatkov, zbranih v skladu s členom 5; (b) v skladu z nacionalno zakonodajo, do glavnih poročil in obvestil, danih pristojnemu organu ali organom v času, ko je zadevna javnost obveščena v skladu z odstavkom 2 tega člena; (c) v skladu z določbami Direktive 2003/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu javnosti do informacij o okolju […], do podatkov, ki niso navedeni v odstavku 2 tega člena, ki se nanašajo na odločitev v skladu s členom 8 te direktive in ki postanejo dostopni šele potem, ko je bila zadevna javnost že obveščena v skladu z odstavkom 2 tega člena. 4. Zadevna javnost dobi zgodnje in učinkovite priložnosti sodelovanja v postopkih okoljskega odločanja v skladu s členom 2(2) in je tako upravičena izraziti pripombe in mnenja, ko so pristojnemu organu ali organom pred odločitvijo o prošnji za soglasje za izvedbo odprte vse možnosti. […]“
Člen 10 tega zakona, naslovljen „Pravica lastnikov ali uporabnikov zemljišča do odškodnine“, določa:

„1. Lastniki ali uporabniki zemljišča imajo pravico do odškodnine iz skladov državnega proračuna, določenih v ta namen, za veliko škodo, ki jo povzročijo selitvene vrste živali in posebej zaščitene živali, ki se ne smejo loviti, če so sprejeli potrebne zaščitne ukrepe in so v skladu s svojim znanjem, sposobnostmi in praktičnimi zmožnostmi uvedli okolju prijazne metode za preprečevanje ali zmanjševanje škode. Lastniki ali uporabniki zemljišča nimajo pravice do odškodnine, če so zlonamerno prispevali k povzročitvi škode ali so povečali njen obseg, da bi pridobili odškodnino.

[…]

3. Odškodnina za veliko škodo, ki jo povzročijo selitvene vrste živali in posebej zaščitene živali, ki se ne smejo loviti, se ne izplača, če je lastnik ali uporabnik zemljišča prejel druga državna ali občinska plačila ali plačila Evropske unije, ki so neposredno ali posredno določena za iste omejitve gospodarske dejavnosti ali za isto škodo, ki jo povzročijo selitvene vrste živali in posebej zaščitene živali, ki se ne smejo loviti, v zvezi s katero je v predpisih določena odškodnina, ali če prosilec prejme pomoč na podlagi [Uredbe št. 508/2014].“
6

Člen 27(1) iste konvencije, naslovljen „Delo in zaposlovanje“, določa: „Države pogodbenice priznavajo invalidom pravico do dela enako kot drugim, ki vključuje pravico do možnosti za preživljanje s svobodno izbranim ali sprejetim delom na trgu dela in v delovnem okolju, ki je odprto, vključujoče in dostopno invalidom. Države pogodbenice varujejo in spodbujajo uresničevanje pravice do dela, tudi tistim, pri katerih nastane invalidnost med trajanjem zaposlitve, tako da sprejmejo ustrezne, tudi zakonodajne ukrepe, s katerimi med drugim: […] (h) spodbujajo zaposlovanje invalidov v zasebnem sektorju z ustreznimi usmeritvami in ukrepi, ki lahko vključujejo spodbujevalne akcijske programe, spodbude in druge ukrepe; (i) zagotavljajo primerne prilagoditve na delovnem mestu za invalide; […] (k) spodbujajo programe poklicne in strokovne rehabilitacije invalidov ter programe za ohranjanje zaposlitve in vrnitev invalidov na delo.“
6

Naslov II te direktive, naslovljen „Tobačni izdelki“, vsebuje poglavje II z naslovom „Označevanje in embalaža“. Člen 8 Direktive 2014/40, ki je v tem poglavju in je naslovljen „Splošne določbe“, v odstavkih 1, 3 in 8 določa: „1. Na vsakem zavojčku tobačnega izdelka in kakršni koli zunanji embalaži morajo biti navedena zdravstvena opozorila, določena v tem poglavju, v uradnem jeziku ali jezikih države članice, kjer je izdelek dan na trg. […] 3. Države članice zagotovijo, da so zdravstvena opozorila na zavojčku in kakršni koli zunanji embalaži ob dajanju tobačnega izdelka na trg natisnjena tako, da jih ni mogoče odstraniti ali izbrisati, so popolnoma vidna ter niso v celoti ali delno prekrita ali prekinjena z davčnimi žigi, oznakami cene, varnostnimi elementi, ovoji, embalažami, škatlicami ali drugimi predmeti. Na zavojčkih tobačnih izdelkov, razen cigaret in tobaka za zvijanje v vrečkah, so lahko zdravstvena opozorila navedena na nalepkah, če teh ni mogoče odstraniti. Zdravstvena opozorila morajo pri odpiranju zavojčkov ostati nepoškodovana – to ne velja za zavojčke s pokrovčki, pri katerih se pri odpiranju zdravstvena opozorila lahko prelomijo, vendar samo na takšen način, da se zagotovi grafična celovitost in vidnost besedila, fotografij in informacij v zvezi z opuščanjem kajenja. […] 8. Slike zavojčkov in kakršne koli zunanje embalaže, ki so ciljno usmerjene na potrošnike v Uniji, morajo biti skladne z določbami tega poglavja.“
4

Člen 5 te uredbe, naslovljen „Odpoved leta“, v odstavku 1 določa: „V primeru odpovedi leta: (a) zadevnim potnikom ponudi pomoč dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 8; in (b) zadevnim potnikom ponudi pomoč dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 9(1)(a) in 9(2), kakor tudi pomoč, predvideno v členu 9(1)(b) in 9(1)(c), v primeru spremembe poti, kadar je utemeljeno pričakovani čas odhoda novega leta najmanj naslednji dan po načrtovanem času odhoda odpovedanega leta; in (c) imajo zadevni potniki pravico do odškodnine, ki jim jo mora plačati dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 7, razen če: (i) so o odpovedi obveščeni najmanj dva tedna pred odhodom po voznem redu; ali (ii) so o odpovedi obveščeni dva tedna do sedem dni pred odhodom po voznem redu in jim je ponujena sprememba poti, ki jim zagotavlja odhod največ dve uri pred odhodom po voznem redu in prihod v njihov končni namembni kraj manj kot štiri ure po prihodu po voznem redu; ali (iii) so o odpovedi obveščeni manj kot sedem dni pred odhodom po voznem redu in jim je ponujena sprememba poti, ki jim zagotavlja odhod največ eno uro pred odhodom po voznem redu in prihod v njihov končni namembni kraj manj kot dve uri po prihodu po voznem redu.“
1.

Člen 7(1) Uredbe Sveta (ES) št. 423/2007 z dne 19. aprila 2007 o omejevalnih ukrepih proti Iranu v povezavi s členom 1(h) in (j) Uredbe št. 423/2007, člen 16(1) Uredbe Sveta (EU) št. 961/2010 z dne 25. oktobra 2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 423/2007 v povezavi s členom 1(h) in (i) Uredbe št. 961/2010 in člen 23(1) Uredbe Sveta (EU) št. 267/2012 z dne 23. marca 2012 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in razveljavitvi Uredbe (EU) št. 961/2010 v povezavi s členom 1(j) in (k) Uredbe št. 267/2012 je treba razlagati tako, da nasprotujejo temu, da se na zamrznjenih sredstvih ali gospodarskih virih v okviru skupne zunanje in varnostne politike brez predhodnega dovoljenja pristojnega nacionalnega organa izvršijo ukrepi zavarovanja, ki v korist zadevnega upnika ustanavljajo pravico do prednostnega poplačila glede na druge upnike, tudi če posledica teh ukrepov ni izključitev sredstev iz dolžnikovega premoženja.