Keywords

Summary



Keywords

1. Ničnostna tožba – Tožbe držav članic

(člen 263 PDEU)

2. Okolje – Onesnaževanje zraka – Direktiva 2003/87 – Nacionalni načrt razdelitve pravic do emisije toplogrednih plinov (NNR) – Priglasitev s strani države članice – Pristojnost Komisije za nadzor – Obseg – Pravna narava odločbe Komisije

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2003/87, člen 9(3))

3. Okolje – Onesnaževanje zraka – Direktiva 2003/87 – Nacionalni načrt razdelitve pravic do emisije toplogrednih plinov (NNR) – Priglasitev s strani države članice – Pojem

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2003/87, člen 9(3))

4. Akti institucij – Domneva veljavnosti – Neobstoječ akt – Pojem

(člen 288 PDEU)

Summary

1. Vse države članice imajo pravico, da z ničnostno tožbo oporekajo zakonitosti odločb Komisije, ne da bi se izvajanje te pravice pogojevalo z utemeljevanjem pravnega interesa. Državi članici torej za to, da bi bila njena tožba dopustna, ni treba dokazati, da ji akt Komisije, ki ga izpodbija, povzroča pravne učinke. Pravni interes se nanaša le na tožbe fizičnih ali pravnih oseb, in ne na tožbe institucij ali držav članic.

Poleg tega se pojem pravnega interesa ne sme enačiti s pojmom izpodbojnega akta, na podlagi katerega je lahko akt predmet ničnostne tožbe samo, če se z njim namerava povzročiti pravne učinke, ki lahko vplivajo na položaj, to pa je treba ugotoviti tako, da se preveri njegovo vsebino.

Vsebina odločbe Komisije v zvezi s spremembo nacionalnega načrta razdelitve pravic do emisije toplogrednih plinov (NNR), ki ga je priglasila država članica, ima take pravne učinke.

(Glej točki 33 in 34.)

2. Predhodni nadzor, ki ga Komisija opravi na podlagi člena 9(3) Direktive 2003/87 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive 96/61, ne vodi nujno do odločbe Komisije. Čeprav je ta po priglasitvi nacionalnega načrta razdelitve pravic do emisije toplogrednih plinov (NNR) zagotovo zavezana skrbno in nepristransko preveriti, ali je ta NNR v skladu z merili iz Priloge III in določbami člena 10 Direktive 2003/87, pa je iz izraza „lahko zavrne“ razvidno, da ima Komisija glede tega diskrecijsko pravico. Iz tega prav tako izhaja, da če se Komisija v trimesečnem roku od takrat, ko je država članica priglasila svoj NNR, odpove uporabi te pravice, lahko država članica načeloma izvede navedeni NNR ob upoštevanju pogojev, določenih v členu 11 in naslednjih Direktive 2003/87.

Komisija pa lahko uporabi svojo pravico odločiti iz člena 9(3), drugi stavek, Direktive 2003/87, kadar država članica v trimesečnem roku kljub navedenim ugovorom ne spremeni ali noče spremeniti svojega NNR. Če Komisija namreč ne sprejme take zavrnilne odločbe, priglašeni NNR postane dokončen in zanj velja domneva zakonitosti, ki državi članici omogoči, da ga izvede.

Namen sprememb, do katerih pride v fazi, ki nastopi po postopku preučitve, in sicer po ugovorih Komisije glede priglašenega NNR ali nekaterih njegovih delov, je ravno odstraniti razloge za ugovore, ki jih je Komisija sprva navedla v zvezi z združljivostjo načrta ali njegovih delov z merili iz Priloge III in določbami člena 10 Direktive 2003/87. Zato je to, da Komisija sprejme navedene spremembe, zgolj posledica ugovorov, ki jih je sprva navedla v okviru svoje omejene pristojnosti za nadzor in zavrnitev, ki jo ima na podlagi člena 9(3) Direktive 2003/87, ne pa posledica splošnega pooblastila za odobritev. Komisiji poleg tega ni treba sprememb NNR sprejeti z uradno odločbo. Nasprotno, taka razlaga bi bila po eni strani v nasprotju z načelom, da Komisija nima splošnega pooblastila za odobritev NNR. Po drugi strani taka razlaga ne bi bila skladna s sistematiko člena 9(3), tretji stavek, Direktive 2003/87, s katero je predvidena samo zavrnilna odločba, ne pa odločba o odobritvi.

(Glej točki 47 in 48.)

3. Namen postopka, začetega na podlagi člena 9(3) Direktive 2003/87 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive 96/61, je poleg možnosti predhodnega nadzora Komisije zagotoviti državam članicam pravno varnost in jim zlasti omogočiti, da se hitro odločijo, kako lahko dodelijo pravice do emisije in upravljajo sistem Skupnosti za trgovanje na podlagi svojega nacionalnega načrta razdelitve pravic do emisije toplogrednih plinov (NNR) v zadevnem obdobju dodelitve. Ob upoštevanju omejenega trajanja tega obdobja, ki je tri leta ali pet let (člen 11 Direktive 2003/87), imajo namreč Komisija in tudi države članice legitimen interes, da se vsak spor o vsebini NNR reši hitro in da NNR v celotnem obdobju veljavnosti ni izpostavljen tveganju, da mu bo Komisija nasprotovala.

Te ugotovitve veljajo za vsak NNR, ne glede na to, ali gre za prvotno priglašeno različico ali za spremenjeno različico, priglašeno kasneje. Poleg tega je zahteva, da Komisija po priglasitvi spremenjenega NNR opravi hiter in učinkovit nadzor, toliko pomembnejša, ker je pred tem nadzorom že potekala prva faza preučitve prvotnega NNR, ki je, če je bilo potrebno, vodila do zavrnilne odločbe in nato do sprememb navedenega NNR. Če pa Komisija meni, da lahko preuči predlagane spremembe NNR ali spremenjeni NNR, ne da bi spoštovala trimesečni rok iz člena 9(3) Direktive 2003/87, bi ta možnost lahko ovirala cilj hitrega in učinkovitega nadzora ter pravne varnosti, do katere ima pravico država članica, ki je opravila priglasitev, da bi lahko dodelila pravice do emisije napravam na njenem ozemlju pred začetkom obdobja trgovanja iz člena 11 navedene direktive.

Zato pojem priglasitve iz člena 9(3) Direktive 2003/87 vključuje tako prvotno kot poznejšo priglasitev različic NNR, tako da od vsake od teh priglasitev začne teči nov trimesečni rok.

(Glej točke 54, 55 in 57.)

4. Kršitev postopka, to je nespoštovanje trimesečnega roka iz člena 9(3) Direktive 2003/87 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive 96/61, ni tako resna in očitna, da bi upravičevala opredelitev izpodbijane odločbe za neobstoječ akt. Za akte institucij Skupnosti, čeprav so nepravilni, namreč velja domneva zakonitosti, zaradi česar imajo pravne učinke, dokler niso umaknjeni, razglašeni za nične v okviru ničnostne tožbe ali razveljavljeni zaradi predloga za sprejetje predhodne odločbe ali ugovora nezakonitosti.

V okviru postopka preučitve na podlagi člena 9(3) Direktive 2003/87 in glede na posebnosti tega postopka nezakonitost, nastala zaradi tega, ker je bila izpodbijana odločba izdana prepozno, ne more povzročiti, da se ta odločba opredeli za neobstoječo, zaradi temeljnega načela pravne varnosti mora biti namreč taka opredelitev pridržana le za zelo izjemne primere.

(Glej točko 61.)