ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Ali je treba pravo Unije, zlasti člen 21 Listine o temeljnih pravicah, v povezavi s členom 1 ter členom 2(2)(a) Direktive 2000/78/ES (1), razlagati tako, da v sporu med delavcem in delodajalcem v zvezi z zasebnim delovnim razmerjem, nasprotuje nacionalni ureditvi, ki samo za pripadnike Evangeličanskih cerkva AV in HV, Starokatoliške cerkve in Evangeličansko-metodistične cerkve kot dela prost dan s pravico do 24 urnega neprekinjenega počitka določa tudi veliki petek in za primer opravljanja dela s strani delavca na dela prost dan, poleg pravice do plačila zaradi izpada dela na prost dan, delavcu priznava tudi pravico do nadomestila za opravljeno delo, teh pravic pa ne priznava tudi drugim delavcem, ki niso pripadniki teh cerkva?
3.

Ali je v okviru odškodninskega spora v nasprotju s pravom Unije, in zlasti z načeli učinkovitosti in enakovrednosti, oziroma ali lahko ima učinek, ki je v nasprotju s tem pravom in tema načeloma, procesna določba države članice, ki dovoljuje sodno izpodbijanje upravnega sklepa samo na podlagi pravnih argumentov, navajanih v postopku pred revizijsko komisijo na področju javnega naročanja, čeprav se lahko oškodovanec kot na podlago za kršitev predpisa, ki jo zatrjuje, sklicuje samo na nezakonitost njegove izključitve, ki temelji na obstoju nasprotij interesov v skladu s sodno prakso Sodišča Evropske unije, tako da bi bil iz postopka javnega naročanja izključen iz drugega razloga v skladu s posebnimi predpisi, ki veljajo za postopek s pogajanji, saj bi prišlo do spremembe njegove prijave?
SL Uradni list Evropske unije C 277/25

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) 18. maja 2017 – K. M. Zyla/Staatssecretaris van Financiën

(Zadeva C-272/17)

(2017/C 277/36)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Hoge Raad der Nederlanden

Stranki v postopku v glavni stvari

Vlagateljica kasacijske pritožbe: K. M. Zyla

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Staatssecretaris van Financiën

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 45 PDEU razlagati tako, da nasprotuje predpisom države članice, v skladu s katerimi ima delavec, ki je na podlagi Uredbe št. 1408/71 (1) ali Uredbe št. 883/2004 (2) zgolj v delu koledarskega leta vključen v sistem socialne varnosti v tej državi članici, po odmeri prispevkov za ta zavarovanja pravico zgolj do deleža dela splošnega davčnega znižanja, ki se nanaša na prispevke, ki je sorazmeren z obdobjem vključenosti v sistem socialne varnosti, če v preostalem delu koledarskega leta v tej državi članici ni vključen v sistem socialne varnosti in v tem času prebiva v drugi državi članici in je prejel (skoraj) ves letni dohodek v prvi državi članici?

(1) Uredba Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 35).

(2) Uredba (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72).
SL Uradni list Evropske unije C 256/14

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État (Francija) 23. maja 2017 – France Télévisions SA/Playmédia, Conseil supérieur de l’audiovisuel (CSA)

(Zadeva C-298/17)

(2017/C 256/12)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Conseil d'État

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: France Télévisions SA

Toženi stranki: Playmédia, Conseil supérieur de l’audiovisuel (CSA)

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je treba podjetje, ki ponuja ogled televizijskih programov kot pretočno vsebino in v živo po internetu, že samo zaradi tega dejstva obravnavati kot podjetje, ki zagotavlja elektronsko komunikacijsko omrežje, ki se uporablja za distribucijo radijskih ali televizijskih oddaj v javnosti, v smislu člena 31(1) Direktive 2002/22/ES z dne 7. marca 2002 (1)?

2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: ali lahko država članica, ne da bi kršila Direktivo ali druga pravila Evropske unije, določi obveznost prenosa radijskih ali televizijskih storitev, ki je hkrati naložena podjetjem, ki zagotavljajo elektronska komunikacijska omrežja, in podjetjem, ki sicer ne zagotavljajo takih omrežij, ponujajo pa ogled televizijskih programov kot pretočno vsebino in v živo na internetu?

3. Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen: ali države članice za obveznost prenosa, kar zadeva distributerje storitev, ki ne zagotavljajo elektronskih komunikacijskih omrežij, lahko ne določijo vseh pogojev iz člena 31(1) Direktive 2002/22/ES z dne 7. marca 2002, medtem ko morajo biti ti pogoji na podlagi Direktive izpolnjeni, kar zadeva subjekte, ki zagotavljajo omrežja?

4. Ali lahko država članica, ki je določila obveznost prenosa nekaterih radijskih ali televizijskih storitev na nekaterih omrežjih, brez kršitve Direktive določi obveznost, da se morajo uredniki teh storitev strinjati, da se te prenašajo na navedenih omrežjih, vključno s prenosom na spletnem mestu, kadar zadevni uredniki svoje programe že predvajajo na internetu?

5. Ali je treba, kar zadeva internetni prenos, o pogoju iz člena 31(1) Direktive 2002/22/ES – torej da mora znatno število končnih uporabnikov omrežij, za katera velja obveznost prenosa, ta omrežja uporabljati kot svoje glavno sredstvo za sprejem radijskih in televizijskih oddaj – presojati z vidika vseh uporabnikov, ki gledajo televizijske programe kot pretočno vsebino in v živo na internetnem omrežju, ali z vidika zgolj uporabnikov spletnega mesta, za katero je določena obveznost prenosa?

(1) Direktiva 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 367).
a)

Ali je treba člen 8(2) Uredbe Komisije (ES) št. 800/2008 (1) z dne 6. avgusta 2008 o razglasitvi nekaterih vrst pomoči za združljive s skupnim trgom z uporabo členov 87 in 88 Pogodbe (Uredba o splošnih skupinskih izjemah) razlagati tako, da se v kontekstu te določbe začne z izvajanjem „projekta ali dejavnosti“, če je dejavnost, ki prejema pomoč, na primer pridobitev naprave in je bila prodajna pogodba glede te naprave sklenjena? Ali so organi držav članic pooblaščeni, da o kršitvi merila iz omenjene določbe presodijo glede na stroške odstopa od pogodbe, ki je v nasprotju z zahtevo po spodbujevalnem učinku? Če organi držav članic tako pooblastilo imajo, pri kako visokih stroških (v odstotkih), ki jih je treba plačati v primeru odstopa od pogodbe, se lahko sklepa, da so ti stroški z vidika izpolnitve zahteve po spodbujevalnem učinku dovolj zanemarljivi?
SL Uradni list Evropske unije C 249/18

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesverwaltungsgericht (Nemčija) 21. aprila 2017 – Heinrich Denker/Gemeinde Thedinghausen

(Zadeva C-206/17)

(2017/C 249/27)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesverwaltungsgericht

Stranke v postopku v glavni stvari

Predlagatelj in revident: Heinrich Denker

Nasprotna stranka v postopku in revizijskem postopku: Gemeinde Thedinghausen

Druga stranka v postopku: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 11 Direktive 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (1) (v nadaljevanju: Direktiva PVO) razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero kršitev pravil o sodelovanju javnosti v postopku sprejemanja zazidalnega načrta z občinskim odlokom postane neupoštevna, če ta kršitev kljub ustreznemu pravnemu pouku ni bila uveljavljena z ugovorom pri občini v roku enega leta po objavi načrta in za zazidalni načrt veljajo določbe Direktive PVO o sodelovanju javnosti?

(1) UL 2012, L 26, str. 2.
1.

Ali je treba Direktivo 1999/5/ES (1) razlagati tako, da mora proizvajalec, ki uporabi postopek iz odstavka 2 Priloge III, in če pri tem obstajajo usklajeni standardi, s katerimi so opredeljene bistvene serije radijskih preskusov, ki jih je treba izvesti, za to prositi priglašeni organ in torej oznaki CE (ki potrjuje skladnost s temeljnimi zahtevami iz navedene direktive) dodati identifikacijsko številko tega priglašenega organa?
1.

Ali je treba znižanje pomoči v položaju, v katerem kmet ne izpolnjuje predpisanih zahtev ravnanja ter dobrih kmetijskih in okoljskih pogojev v koledarskem letu in je zato treba znižanje uporabiti za neposredna plačila kmetu (glej člen 6(1) Uredbe Sveta št. 1782/2003 (1) v povezavi s členom 66(1) Uredbe Komisije št. 796/2004 (2)), izračunati na podlagi neposrednih plačil kmetu: (a) v koledarskem letu, v katerem pride do neskladnosti, ali (b) v (poznejšem) koledarskem letu določitve/ugotovitve neskladnosti?
1.

Ali so v področju uporabe Uredbe št. 204/2011 (1) ali – če je to upoštevno – Uredbe 2016/44 (2) zajete te obveznosti plačila stroškov garancije, ki izhajajo iz pogodb o kontragaranciji, ki so bile v okviru verige pogodb sklenjene za izdajo bančne garancije v korist Libyan Housing and Infrastructure Board (v nadaljevanju: HIB): 1.1. če ima na podlagi pogodbe o kontragaranciji banka s sedežem v Evropski uniji obveznost plačati stroške libijski banki, navedeni v seznamu prepovedi iz priloge III k Uredbi št. 204/2011; 1.2. če ima na podlagi pogodbe o kontragaranciji banka s sedežem v Evropski uniji obveznost plačati stroške libijski banki, ki ni navedena v seznamu prepovedi iz priloge III k Uredbi št. 204/2011, vendar je bančna garancija izdana v korist družbe HIB, ki pa je vključena v ta seznam; 1.3. če so v obdobju po spremembi Uredbe št. 204/2011 z Uredbo št. 45/2014, z Uredbo št. 204/2011 prepovedana neposredna ali posredna plačila kateremu koli libijskemu subjektu; 1.4. če obveznost plačila stroškov garancije izhaja iz pogodbe o kontragaranciji, ki je bila v okviru razmerja med dvema bankama s sedežema v Evropski uniji sklenjena znotraj verige pogodb za izdajo bančne garancije v korist družbe HIB; 1.5. če do obračuna stroškov garancije pride po izteku garancijskega obdobja v okviru sodnega postopka in po uveljavitvi Uredbe 2016/44?
1)

Ali je treba tretjo alinejo člena 1(2)(c) Direktive 2003/98, spremenjeno z Direktivo 2013/37 (konsolidirana verzija), upoštevaje pristop minimalne harmonizacije, razlagati tako, da nacionalna ureditev lahko dopušča neomejen (absoluten) dostop do vseh podatkov iz avtorskih in svetovalnih pogodb, tudi če so te opredeljene kot poslovna skrivnost, in sicer zgolj za subjekte pod prevladujočim vplivom države, ne pa tudi za ostale zavezance, in ali na razlago vpliva tudi Uredba (EU) št. 575/2013 glede pravil o razkritju in sicer tako, da dostop do informacij javnega značaja po Direktivi 2003/98 ne more biti obsežnejši kot so enotna pravila o razkritju po tej Uredbi?
SL Uradni list Evropske unije C 213/18

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per la Calabria (Italija) 22. marca 2017 – Lloyd’s of London/Agenzia Regionale per la Protezione dell’Ambiente della Calabria

(Zadeva C-144/17)

(2017/C 213/23)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale per la Calabria

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Lloyd’s of London

Tožena stranka: Agenzia Regionale per la Protezione dell’Ambiente della Calabria

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali načela, določena z evropskimi predpisi o konkurenci in navedena v Pogodbi o delovanju Evropske unije (PDEU), ter iz njih izhajajoča načela, kakršni sta samostojnost in zaupnost ponudb, nasprotujejo nacionalni zakonodaji, kakor se razlaga v sodni praksi, v skladu s katero lahko pri istem razpisu, ki ga je objavil naročnik, sodelujejo različne skupine podjetij, ki so del zavarovalniške skupine Lloyd’s of London in katerih ponudbe je podpisala le ena oseba, to je generalni zastopnik za določeno državo?
SL Uradni list Evropske unije C 178/10

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supreme Court of the United Kingdom (Združeno kraljestvo) 27. marca 2017 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs/Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

(Zadeva C-153/17)

(2017/C 178/11)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Supreme Court of the United Kingdom

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Nasprotna stranka: Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Če so bili splošni režijski stroški, pripisani transakcijam najemnega nakupa (ki so sestavljene iz storitev financiranja, oproščenih davka, in obdavčljivih dobav avtomobilov), vključeni le v ceno storitev financiranja, ki so oproščene davka in jih opravi davčni zavezanec, ali ima ta pravico do odbitka katerega koli vstopnega davka na te stroške?

2. Kakšna je pravilna razlaga točke 31 sodbe Midland Bank (C-98/98) in zlasti navedbe, da so režijski stroški „del splošnih stroškov davčnega zavezanca in so kot taki sestavni del cene proizvodov podjetja“? Zlasti: a) Ali je treba ta odlomek razlagati tako, da mora država članica vedno pripisati nekaj vstopnega davka vsaki dobavi v skladu z ukrepom, sprejetim na podlagi člena 173(2)(c) Direktive (1)? b) Ali to velja, tudi če so dejanske okoliščine take, da režijski stroški niso vključeni v ceno obdavčljivih dobav, ki jih opravi podjetje?

3. Ali dejstvo, da so bili režijski stroški dejansko – vsaj deloma – uporabljeni pri opravljanju obdavčljivih dobav avtomobilov, a) pomeni, da mora biti odbiten vsaj določen delež vstopnega davka na te stroške? b) Ali to velja, tudi če so dejanske okoliščine take, da režijski stroški niso vključeni v ceno obdavčljivih dobav avtomobilov?

4. Ali je načeloma lahko zakonito, da se ne upoštevajo obdavčljive dobave avtomobilov (ali njihova vrednost), da bi se uporabilo posebno metodo na podlagi člena 173(2)(c) Direktive?

(1) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. 1).
SL Uradni list Evropske unije C 168/22

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Pitești (Romunija) 27. februarja 2017 – SC Cali Esprou SRL/Administraţia Fondului pentru Mediu

(Zadeva C-104/17)

(2017/C 168/29)

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Curtea de Apel Pitești

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: SC Cali Esprou SRL

Druga stranka v pritožbenem postopku: Administraţia Fondului pentru Mediu

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je mogoče člen 15 Direktive 94/62/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. decembra 1994 o embalaži in odpadni embalaži (1) razlagati tako, da nasprotuje sprejetju zakonodaje v državi članici Evropske unije, s katero se za gospodarski subjekt, ki daje pakirano blago na nacionalni trg, vendar nikakor ne spreminja blaga in embalaže, temveč jih v isti obliki posreduje gospodarskemu subjektu, ta pa jih nato posreduje končnemu potrošniku, uvede prispevek, katerega znesek je določen na kilogram (kg), in sicer na podlagi razlike med, po eni strani, količinami odpadne embalaže, ki izpolnjujejo minimalna cilja predelave in sežiganja v sežigalnicah s ponovnim pridobivanjem energije in predelavo z recikliranjem, in, po drugi strani, količinami odpadne embalaže, ki so bile dejansko predelane ali sežgane v sežigalnicah s ponovnim pridobivanjem energije in predelane z recikliranjem?

(1) Direktiva Evropskega Parlamenta in Sveta 94/62/ES z dne 20. decembra 1994 o embalaži in odpadni embalaži (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 13, str. 349).
SL Uradni list Evropske unije C 151/21

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court of Justice (Chancery Division) (Združeno kraljestvo) 8. marca 2017 – Teva UK Ltd, Accord Healthcare Ltd, Lupin Ltd, Lupin (Europe) Ltd, Generics (UK), ki trguje kot „Mylan“/Gilead Sciences Inc.

(Zadeva C-121/17)

(2017/C 151/28)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

High Court of Justice (Chancery Division)

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožniki: Teva UK Ltd, Accord Healthcare Ltd, Lupin Ltd, Lupin (Europe) Ltd, Generics (UK), ki trguje kot „Mylan“

Tožena stranka: Gilead Sciences Inc.

Vprašanje za predhodno odločanje

Na podlagi katerih meril se odloči, ali je „izdelek varovan z veljavnim osnovnim patentom“ v skladu s členom 3(a) Uredbe št. 469/2009 (1)?

(1) Uredba (ES) št. 469/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. maja 2009 o dodatnem varstvenem certifikatu za zdravila (UL L 1525, str. 2).
SL Uradni list Evropske unije C 151/25

Pritožba, ki jo je Evropska unija, ki jo zastopa Sodišče Evropske unije, vložila 17. marca 2017 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji razširjeni senat) z dne 10. januarja 2017 v zadevi T-577/14, Gascogne Sack Deutschland in Gascogne/Evropska unija

(Zadeva C-138/17 P)

(2017/C 151/32)

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Pritožnica: Evropska unija, ki jo zastopa Sodišče Evropske unije (zastopnika: J. Inghelram in Á. M. Almendros Manzano, agenta)

Drugi stranki v postopku: Gascogne Sack Deutschland GmbH, Gascogne, Evropska komisija

Predlogi

— Točka 1 izreka izpodbijane sodbe se razveljavi;

— predlog za plačilo 187 571 EUR iz naslova škode, ki naj bi nastala zaradi dodatnih plačil za bančno garancijo po poteku razumnega roka, ki sta ga družbi Gascogne Sack Deutschland in Gascogne navedli na prvi stopnji, se zavrne kot neutemeljen;

— družbama Gascogne Sack Deutschland in Gascogne se naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja tri pritožbene razloge.

Prvi pritožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava pri razlagi pojma vzročne zveze, ker je Splošno sodišče presodilo, da je kršitev razumnega roka sojenja odločilni vzrok za domnevno premoženjsko škodo, ki je nastala zaradi plačila stroškov bančne garancije, čeprav je v skladu z ustaljeno sodno prakso odločilni vzrok za plačilo takih stroškov lastna odločitev podjetja, da v času poteka postopka pred sodiščem Unije ne bo plačalo globe.

Drugi pritožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava pri razlagi pojma škoda, ker Splošno sodišče za domnevno premoženjsko škodo, povezano s plačilom stroškov bančne garancije, ni uporabilo istega pogoja, kot ga je navedlo v zvezi z domnevno premoženjsko škodo, povezano s plačilom obresti na znesek globe, to je, da morata tožeči stranki na prvi stopnji dokazati, da je finančno breme, povezano s tem plačilom, večje od ugodnosti, ki sta jih imeli zaradi neplačila globe.

Tretji pritožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava pri določitvi obdobja, v katerem je nastala domnevna premoženjska škoda, in na neobstoj obrazložitve, saj je Splošno sodišče, ne da bi to utemeljilo, štelo, da je obdobje, v katerem je nastala domnevna premoženjska škoda zaradi plačila stroškov bančne garancije, lahko različno od obdobja, v katero je umestilo nezakonito ravnanje, ki naj bi to škodo povzročilo.
SL Uradni list Evropske unije C 129/7

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Združeno kraljestvo) 20. februarja 2017 – Secretary of State for the Home Department/Rozanne Banger

(Zadeva C-89/17)

(2017/C 129/09)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Secretary of State for the Home Department

Nasprotna stranka: Rozanne Banger

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali načela iz sodbe [z dne 7. julija 1992, Singh, C 370/90, EU:C:1992:296] delujejo tako, da mora država članica posamezniku, ki ni državljan Unije in je neporočeni partner državljana EU, ki se po tem, ko je uveljavil pravico do prostega gibanja delavcev v drugi državi članici na podlagi Pogodbe, s takim partnerjem vrne v matično državo članico, izdati dovoljenje za prebivanje ali olajšati njegovo izdajo?

2. Podredno, ali obstaja zahteva, da se izda ali olajša izdaja takega dovoljenja za prebivanje na podlagi Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES (1) o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic (Direktiva o državljanih)?

3. Ali je odločba o zavrnitvi dovoljenja za prebivanje, če ne temelji na temeljiti preučitvi osebnih razmer prosilca in ni ustrezno ali zadostno obrazložena, nezakonita, ker krši člen 3(2) Direktive o državljanih?

4. Ali je pravilo nacionalnega prava, ki preprečuje pritožbo pri sodišču zoper odločitev izvršilnega organa, da se osebi, ki trdi, da je širši družinski član, zavrne izdaja dovoljenja za prebivanje, v skladu z Direktivo o državljanih?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46).
—

ugotovi, da Republika Bolgarija ni izpolnila obveznosti vzpostavitve nacionalne točke „vse na enem mestu“ za izmenjavo digitalnih potrdil za dostop do biometričnih podatkov iz osebnih dokumentov na podlagi Odločbe Komisije C(2009) 7476 z dne 5. oktobra 2009 o spremembi Odločbe Komisije (C(2008) 8657 konč.) o določitvi politike za digitalna potrdila v skladu s tehničnimi zahtevami glede standardov za varnostne značilnosti in biometrične podatke v potnih listih in potovalnih dokumentih, ki jih izdajo države članice in na podlagi Sklepa Komisije C(2011) 5478 z dne 4. avgusta 2011 o spremembi Odločbe Komisije C(2002) 3069 o tehničnih zahtevah glede enotne oblike dovoljenja za prebivanje za državljane tretjih držav;