ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 79/13

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 24. decembra 2007 vložilo Tribunal Superior de Justicia de Asturias (Španija) – José Manuel Blanco Pérez in Maria del Pilar Chao Gómez proti Consejería de Salud y Servicios Sanitarios del Principado de Asturias, Federación Empresarial de Farmacéuticos Españoles in Plataforma para la Libre Apertura de Farmacias

(Zadeva C-570/07)

(2008/C 79/23)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Superior de Justicia de Asturias

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: José Manuel Blanco Pérez in Maria del Pilar Chao Gómez

Tožene stranke: Consejería de Salud y Servicios Sanitarios del Principado de Asturias, Federación Empresarial de Farmacéuticos Españoles in Plataforma para la Libre Apertura de Farmacias

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali so členi 2, 3, in 4 Dekreta 72/2001 z dne 19. julija Kneževine Asturija o lekarnah in lekarniških podružnicah ter točke 4, 6 in 7 njegove priloge v nasprotju s členom 43 Pogodbe ES?
3)

Ali je v skladu s členom 12a Uredbe 136/66 nujno potrebno, da Komisija v vsakem primeru odobri zasebno skladiščenje oljčnega olja, ali je nasprotno združljivo z obstojem mehanizma, za katerega so se dogovorili proizvajalci, za nabavo in skladiščenje navedenega oljčnega olja, ki je zasebno financirano, da se spodbuja izključno pod enakimi pogoji, kot se spodbuja zasebno skladiščenje, ki ga financira Skupnost, da bi se dopolnjevalo in pospeševalo navedeno skladiščenje, ki ga financira Skupnost, in ne da bi ga prekoračilo?
3.

Vseeno pa je Sodišče prve stopnje ugotovilo, da Komisija ni zavezana opraviti take presoje v obravnavanem primeru, upoštevajoč obstoj splošne potrebe po zaupnosti za dokumente, ki so bili predloženi v okviru zadev v teku, dokler v teh zadevah ni opravljena obravnava. Ta splošna potreba po zaupnosti naj bi bila utemeljena na pravici do poštenega sojenja pred neodvisnim sodiščem in na dejstvu, da mora biti Komisiji omogočeno, da brani svoje interese kot stranka v sporu. Glede na to je Sodišče prve stopnje presodilo, da Komisija ni napačno opravila presoje, ko je zavrnila dostop do dokumentov.
d)

nelogičnost in protislovnost obrazložitve in kršitev sodne prakse Skupnosti na področju povračila škode. Sodišče prve stopnje je namreč napačno uporabilo načela, navedena v sodbah Mulder (1) in Agraz (2);
SL Uradni list Evropske unije C 22/34

Pritožba, ki jo je vložila Komisija Evropskih skupnosti 22. novembra 2007 zoper sodbo Sodišča prve stopnje (četrti razširjeni senat) z dne 12. septembra 2007 v zadevi T-196/02, MTU Friedrichshafen GmbH proti Komisiji Evropskih skupnosti

(Zadeva C-520/07 P)

(2008/C 22/62)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnica: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: K. Gross in B. Martenczuk, zastopnika)

Druga stranka v postopku: MTU Friedrichshafen GmbH

Predlogi pritožnice:

— razveljavi naj se izpodbijana sodba Sodišča prve stopnje z dne 12. septembra 2007 v zadevi T-196/02, MTU Friedrichshafen GmbH proti Komisiji Evropskih skupnosti;

— dokončno naj se odloči po temelju in tožba naj se zavrne kot neutemeljena;

— tožeči stranki iz postopka v glavni stvari naj se naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka in postopka na prvi stopnji v zadevi T-196/02.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Sodišče prve stopnje naj bi napačno izhajalo iz tega, da se ne more uporabiti možnosti odločanja na podlagi razpoložljivih podatkov, da bi se določilo dejanskega upravičenca pomoči. Določitev dejanskega upravičenca naj bi praviloma bila sestavni del odločb Komisije, s katerimi se naloži vračilo nezakonite pomoči. Ta ugotovitev naj bi bila namreč nujno potrebna za zagotovitev učinkovitega vračila nezakonite pomoči. Zato naj izključitev možnosti določitve dejanskega upravičenca pomoči na podlagi razpoložljivih podatkov ne bi bila združljiva s členom 13(1) Uredbe (ES) št. 659/1999.

Drugič naj bi Sodišče prve stopnje napačno menilo, da naj bi odločitev Komisije temeljila zgolj na domnevi, ki ni izpolnjevala zahtev za odločanje na podlagi razpoložljivih podatkov. Na eni strani naj za odločanje na podlagi razpoložljivih podatkov ne bi bila potrebna absolutna gotovost. Na drugi strani pa naj bi odločba Komisije temeljila na podatkih, ki jih je o razvojnih stroških strokovnega znanja in izkušenj posredoval stečajni upravitelj SKL-M. Komisija naj bi torej imela dovolj opornih točk, ki so ji dopuščale sklep, da je bil prenos strokovnega znanja in izkušenj na MTU za to podjetje prednost.
1a)

Ali je treba člen 7, prvi odstavek, prva alinea, Sklepa [Pridružitvenega sveta] št. 1/80 [z dne 19. septembra 1980 o razvoju pridružitve med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo] razlagati tako, da se ta določba uporablja, če je družinski član turškega delavca dejansko prebival pri njem tri leta, ne da bi pristojni nacionalni organi v tem obdobju treh let izpodbijali to pravico do prebivanja?
8.

Člen 28 Okvirnega sklepa 2002/584 določa: „1. Vsaka država članica lahko obvesti Generalni sekretariat Sveta, da v odnosih z državami članicami, ki so podale enako izjavo, velja domneva o soglasju s predajo osebe državi članici, ki ni odreditvena država članica, na podlagi evropskega naloga za prijetje, odrejenega za dejanje, ki je bilo storjeno pred predajo osebe, razen če v posameznem primeru izvršitveni pravosodni organ ne navede drugače v svoji odločitvi o predaji osebe. 2. V vsakem primeru se lahko oseba, ki je bila predana odreditveni državi članici na podlagi evropskega naloga za prijetje, brez soglasja izvršitvene države članice preda državi članici, ki ni izvršitvena država članica, na podlagi evropskega naloga za prijetje, odrejenega za katero koli dejanje, ki je bilo storjeno pred njeno predajo, in sicer v naslednjih primerih: (a) kadar zahtevana oseba, ki ima možnost zapustiti ozemlje države članice, ki ji je bila predana, tega ne stori v 45 dneh po svoji dokončni izpustitvi ali se na to ozemlje po odhodu znova vrne; (b) kadar zahtevana oseba soglaša s svojo predajo državi članici, ki ni izvršitvena država članica, na podlagi evropskega naloga za prijetje. Soglasje se poda pred pristojnim pravosodnim organom odreditvene države članice in zapiše po pravu te države. Soglasje se poda na način, ki kaže, da ga je oseba izrekla prostovoljno in zavedajoč se vseh posledic. V ta namen ima zahtevana oseba pravico do pravnega zastopnika; (c) kadar za zahtevano osebo ne velja pravilo specialnosti v skladu s členom 27 (3)(a), (e), (f) in (g). 3. Izvršitveni pravosodni organ soglaša s predajo osebe drugi državi članici po naslednjih pravilih: (a) zahteva po soglasju se predloži izvršitvenemu pravosodnemu organu, skupaj s podatki, ki jih omenja člen 8(1) in s prevodom, ki ga navaja člen 8(2). (b) soglasje se poda, kadar tudi za dejanje, za katerega se zahteva, veljajo določbe o predaji iz tega okvirnega sklepa. (c) odločitev se sprejme najpozneje v 30 dneh po prejemu zahteve. (d) soglasje se zavrne iz razlogov iz člena 3, drugače pa se lahko zavrne samo zaradi razlogov iz člena 4. V primerih iz člena 5 mora odreditvena država članica dati zagotovila po tem členu. 4. Ne glede na odstavek 1 se oseba, ki je bila predana na podlagi evropskega naloga za prijetje, ne izroči tretji državi brez soglasja pristojnega pravosodnega organa države članice, ki je to osebo predala. To soglasje se poda v skladu s konvencijami, ki zavezujejo to državo članico, ter z njeno notranjo zakonodajo.“
81.

Nazadnje, v Haaški konvenciji iz leta 1980 so določene splošne določbe, ki so skupne postopkoma v z vezi z vrnitvijo otroka, ki je bil nezakonito odpeljan, in uveljavljanjem pravice do osebnih stikov z otrokom. Tako iz členov 22 in 26 te konvencije izhaja, da pristojni organi z izjemo nekaterih odstopanj ne morejo zahtevati plačila stroškov ali varščine v zvezi s tema postopkoma. V skladu s členom 23 navedene konvencije se v okviru teh postopkov ne zahteva nikakršna legalizacija ali podobna formalnost. V členu 24 Haaške konvencije iz leta 1980 so opredeljeni jeziki, v katerih je mogoče nasloviti prošnje, ki se nanašajo na uporabo te konvencije, na centralni izvršilni organ zaprošene države. Poleg tega člen 25 navedene konvencije določa, da ima oseba, ki prebiva v pogodbenici in ki vloži to prošnjo, pravico do pravne pomoči in svetovalnih storitev v kateri koli drugi pogodbenici pod enakimi pogoji kot domači državljani in osebe, ki običajno prebivajo v tej državi.
Sklep Sodišča (prvi senat) z dne 9. septembra 2020 – Ramon/Komisija

(Zadeva C‑675/19 SA) ( 1 )

„Predlog, da se dovoli rubež pri Evropski komisiji“

Privilegiji in imunitete Evropske unije – Predlog, da se dovoli rubež pri instituciji – Potreba po dovoljenju Sodišča – Obseg pristojnosti Sodišča – Presoja resničnosti terjatve Unije – Pristojnost nacionalnega sodišča – Nepripoznava navedene terjatve s strani institucije – Terjatev, izhajajoča iz predpristopnih sredstev za varstvo in spodbujanje človekovih pravic – Neobstoj – Zavrnitev predloga za izdajo dovoljenja

(Protokol o privilegijih in imunitetah Evropske unije, člen 1; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 231/2014, uvodni izjavi 2 in 7 ter člen 7)

(Glej točke od 24 do 32.)

Izrek

1. Predlog se zavrne.

2. Ntinosu Ramonu se naloži plačilo stroškov.

( 1 ) UL C 432, 13.12.2013.
70.

Nazadnje, namen Direktive 2003/88 in njeni cilji varovanja zdravja in varnosti delavcev, njena umeščenost v evropsko socialno pravo in narava temeljne pravice do počitka, ki jo vsebujeta dnevni in tedenski počitek, torej potrjujejo zakonitost nacionalne zakonodaje, ki določa „tedenski počitek“, katerega čas presega čas, določen v Direktivi. Vendar je to pogojeno s tem, da sta z nacionalno zakonodajo kot avtonomni in ločeni pravici določena dnevni in tedenski počitek, in, drugič, da se spoštujejo minimalni standardi za trajanje počitka, določenega v evropski zakonodaji.
87.

Glede na zgornje premisleke predlagam, da Sodišče na peto in šesto vprašanje, ki ju je postavilo Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (vrhovno sodišče Litve), odgovori: Člen 6(1) in člen 7(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah je treba razlagati tako, da v primeru, ko pogodba o pravnih storitvah, ki jo je potrošnik sklenil s trgovcem ali ponudnikom, ne more ostati veljavna po izključitvi nepoštenega pogoja glede plačila za opravljanje pravnih storitev in so bile te storitve opravljene, ti določbi ne nasprotujeta temu, da nacionalno sodišče v celoti zavrne tožbo tega trgovca ali ponudnika, s katero je ta zahteval, naj se potrošniku naloži plačilo za opravljanje pravnih storitev, če nacionalni pravni okvir ne določa nikakršne poravnave za opravljanje pravnih storitev na podlagi pogodbe, ki se je izkazala za nično. Če bi razveljavitev pogodbe o pravnih storitvah povzročila posebej škodljive posledice za potrošnika, člen 6(1) in člen 7(1) Direktive 93/13 ne nasprotujeta temu, da nacionalno sodišče prepreči razdrtje te pogodbe in naloži potrošniku, da prodajalcu ali ponudniku za že opravljene pravne storitve plača najnižjo ceno teh storitev (najnižjo tarifo), kot je opredeljena z določbami nacionalnega prava.
Člen 13(1) in (2) Direktive 2005/36 določa:

„1. Če se za dostop do in opravljanje reguliranega poklica v državi članici gostiteljici zahtevajo posebne poklicne kvalifikacije, pristojni organ navedene države članice prosilcem dovoli dostop do in opravljanje tega poklica pod enakimi pogoji, kot veljajo za državljane navedene države članice, če imajo potrdilo o kompetenci ali dokazila o formalnih kvalifikacijah iz člena 11, ki jih zahteva druga država članica za dostop do in opravljanje tega poklica na njenem ozemlju.

Potrdila o kompetenci ali dokazila o formalnih kvalifikacijah izda pristojni organ v državi članici, imenovan v skladu z zakoni ali drugimi predpisi navedene države članice.

2. Dostop do in opravljanje poklica, kakor je opisano v odstavku 1, se dovoli tudi prosilcem, ki so opravljali zadevni poklic s polnim delovnim časom eno leto ali enakovredno obdobje s krajšim delovnim časom v obdobju predhodnih desetih let v drugi državi članici, ki tega poklica ne regulira, in ki imajo eno ali več potrdil o kompetenci ali dokazila o formalnih kvalifikacijah, ki jih je izdala druga država članica, ki tega poklica ne regulira.

Potrdila o kompetenci in dokazila o formalnih kvalifikacijah izpolnjujejo naslednje pogoje:

(a) izda jih pristojni organ v državi članici, imenovan v skladu z zakoni ali drugimi predpisi navedene države članice;

(b) potrjujejo, da je imetnik pripravljen na opravljanje zadevnega poklica.

Enega leta poklicnih izkušenj iz prvega pododstavka se ne sme zahtevati, če dokazila prosilca o formalnih kvalifikacijah potrjujejo regulirano izobraževanje in usposabljanje.“
28.

Drugič, kar se tiče prvega cilja, je navedena pravica dostopa nujna, kot je med drugim že poudarilo Sodišče, da bi posameznik, na katerega se nanašajo posebni podatki, lahko uveljavljal pravico do popravka, pravico do izbrisa („pravica do pozabe“) in pravico do omejitve obdelave, ki jo ima na podlagi členov 16, 17 in 18 SUVP. ( 14 ) Poleg tega je Sodišče pojasnilo, da je pravica dostopa potrebna tudi za to, da se posamezniku, na katerega se nanašajo osebni podatki, omogoči uveljavljanje pravice do ugovora zoper obdelave svojih osebnih podatkov iz člena 21 SUVP ali pravice do pravnega sredstva, če utrpi škodo, in do odškodnine za nastalo škodo, kot je določeno v členih 79 in 82 SUVP. ( 15 )
59.

To ponazarja tudi člen 273(2) Direktive o DDV. Možnost, ki je predvidena v prvem pododstavku, se „ne more uporabljati za nalaganje dodatnih obveznosti v zvezi z izdajanjem računov, ki jih je več, kot je določeno v poglavju 3 [(‚Izdajanje računov‘) poglavja XI (‚Obveznosti davčnih zavezancev in nekaterih oseb, ki niso davčni zavezanci‘)].“ Tudi tam navedene obveznosti se nanašajo le na davčne zavezance in na nekatere osebe, ki niso davčni zavezanci in ki jih direktiva že zajema.
49.

Člen 45(1) in (3) Sklepa 2007/533 določa, da se razpisi ukrepov za stvari, vneseni v SIS II, hranijo toliko časa, kolikor je potrebno za izpolnitev namena, zaradi katerega so bili vneseni, in največ deset let, če gre za razpise ukrepov zaradi zasega ali za zagotovitev dokazov v kazenskem postopku. Za zadnjenavedeno kategorijo razpisov ukrepov je v točki 8.4. Priročnika SIRENE pojasnjeno, da se razpisi ukrepov izbrišejo – poleg primerov, v katerih razpisu ukrepa poteče veljavnost [točka (b)], ali ko pristojni organ države članice, ki je izdala razpis ukrepa, izda odločbo o izbrisu [točka (c)] – tudi, ko je „predmet […] zasežen ali se po potrebni izmenjavi dopolnilnih podatkov med uradi SIRENE izvede enakovreden ukrep ali za predmet velja drug sodni ali upravni postopek“ ( 21 ) in so kot primeri navedeni sodni postopek o dobrovernem nakupu, spornem lastništvu ali pravosodno sodelovanje na področju dokazov. Drugače povedano, če je stvar v zaprošeni državi članici predmet sodnega postopka, ki se je začel zaradi izpodbijanja njenega lastništva, kot je v obravnavani zadevi, je treba razpis ukrepa izbrisati.
46.

Iz členov 183 in 90 Direktive o DDV v povezavi z načelom nevtralnosti ne izhaja neposredno uporabljiva določba o obrestih v korist davčnega zavezanca. Za to ni podana zadostna določnost v zvezi z obrestno mero in začetkom teka obresti. To pa ne vpliva na to, da člena 183 in 90 Direktive o DDV v povezavi z načelom nevtralnosti zahtevata ureditev obrestovanja. V poštev tudi ne pride uporaba člena 27 Direktive o vračilu po analogiji.
16.

Člen 3, naslovljen „Sistem prispevka za nakupe goriv“, tega deželnega zakona določa: „1. Deželna uprava lahko upravičenim osebam pri vsaki posamični oskrbi z gorivom dodeli prispevke za nakupe goriva za prevoz, ki se obračunajo na podlagi kupljene količine. 2. Prispevki za nakup bencina in plinskega olja so določeni na 12 centov oziroma 8 centov na liter. 3. Znesek prispevkov za nakup bencina in plinskega olja iz odstavka 2 se poveča za 7 centov na liter oziroma 4 cente na liter za upravičence, ki prebivajo v občinah na hribovitih ali polhribovitih območjih, opredeljenih kot območja z omejenimi možnostmi ali delno omejenimi možnostmi na podlagi Direktive Sveta 75/273/EGS z dne 28. aprila 1975 o seznamu kmetijskih območij Skupnosti z omejenimi možnostmi v smislu Direktive 75/268/EGS (Italija)[ ( 5 )], ter v občinah s seznamov iz [različnih sklepov Komisije o regionalnih pomočeh]. 4. Iz konjunkturnih razlogov ali zaradi deželnih proračunskih obveznosti je mogoče po posvetovanju s pristojnim odborom izvršnega organa prispevke iz odstavka 2 in raven povišanja iz odstavka 3 prilagoditi v mejah odstopanja, ki znaša 10 oziroma 8 centov na liter, in sicer z odločbo izvršnega deželnega organa, ločeno za bencin in plinsko olje ter za najdlje trimesečno obdobje, ki ga je mogoče podaljšati. Odločba se objavi v uradnem listu dežele. 4a. Brez poseganja v splošno proračunsko ravnovesje lahko deželni izvršni organ zaradi soočanja z izredno gospodarsko konjunkturo prispevke iz odstavka 3 zviša za do 10 centov na liter, in sicer z odločbo, ki lahko velja najdlje do 30. septembra 2012. 5. Upravičenci imajo pravico do prispevkov iz odstavka 2 za vse oskrbe, opravljene po podrobnih pravilih elektronskega postopka, določenih s tem zakonom, na vseh prodajnih mestih na deželnem ozemlju. 5a. S sporazumi iz člena 8(5) je mogoče opredeliti podrobna pravila za povračilo, ki se izplača upravičencem, če je oskrba opravljena zunaj deželnega ozemlja. 6. Prispevek se ne odobri za posamično oskrbo z gorivom, če je skupni znesek ugodnosti manjši od 1 EUR. 7. Prispevki iz tega člena se zvišajo za 5 centov na liter, če je avtomobil, za katerega se opravi oskrba, opremljen vsaj z enim brezemisijskim motorjem, kombiniranim ali usklajenim z motorjem, ki ga poganja bencin ali plinsko olje. 8. Od 1. januarja 2015 se prispevki iz odstavka 2 zmanjšajo za 50 % za avtomobile, ki niso navedeni v odstavku 7 in so homologirani po ekološkem standardu Euro 4 ali manj. 9. Prispevki iz odstavka 2 se ne dodelijo za vozila, ki so kupljena nova ali rabljena po 1. januarju 2015, če se razlikujejo od tistih iz odstavka 7 in so homologirana po ekološkem standardu Euro 4 ali manj. 9a. Kakršna koli druga ugodnost na deželni ravni, povezana z oskrbo z gorivom, je nezdružljiva s prispevki, dodeljenimi na podlagi tega člena.“
15.

Ker Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona (delovno in socialno sodišče št. 3 v Barceloni) dvomi o metodi za določitev upoštevnega obdobja, ki se upošteva za ugotovitev, ali je mogoče prenehanja delovnega razmerja opredeliti kot kolektivne odpuste v smislu člena 1(1)(a) Direktive 98/59, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba člen 1(1)(a)(i) in (ii) [Direktive 98/59] razlagati tako, da je treba referenčno obdobje 30 oziroma 90 dni, ki je določeno kot pogoj za obstoj kolektivnega odpusta, vselej šteti do datuma posamične odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki je predmet presoje? 2. Ali se člen 1(1)(a)(i) in (ii) [Direktive 98/59] lahko razlaga tako, da se referenčno obdobje 30 oziroma 90 dni, ki je določeno kot pogoj za obstoj kolektivnega odpusta, lahko šteje od datuma, na katerega je prišlo do posamične odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki je predmet presoje, ne da bi bilo treba ugotoviti, da so bile naknadne odpovedi goljufive? 3. Ali je referenčni obdobji iz člena 1(1)(a)(i) in (ii) [Direktive 98/59] mogoče razlagati tako, da se lahko upoštevajo odpovedi pogodb o zaposlitvi ali prenehanja delovnega razmerja, do katerih je prišlo v okviru 30 ali 90 dni, tako da je datum odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki je predmet presoje, znotraj teh obdobij?“
7.

V skladu z informacijo, ki jo je zagotovila belgijska vlada, wet van 19 december 2003 betreffende het Europees aanhoudingsbevel (zakon z dne 19. decembra de 2003 o ENP) ( 7 ) v členu 32 ( 8 ) določa naslednje: „1. Kadar je mogoče domnevati, da se oseba, zahtevana zaradi kazenskega pregona, nahaja na območju druge države članice Evropske unije, preiskovalni sodnik ali kraljevi tožilec, ki izvršita nalog za prijetje, ki sta ga – odvisno od primera – izdala sodnik ali sodišče, izdata [ENP] v obliki in pod pogoji, ki so določeni v členih 2 in 3. [ENP], ki je bil izdan zaradi kazenskega pregona, se lahko izda le pod pogoji, določenimi v zakonu z dne 20. julija 1990 o začasnem odvzemu prostosti. […] 2. Kadar je mogoče domnevati, da se oseba, zahtevana zaradi izvršitve kazni ali varnostnega ukrepa, nahaja na ozemlju druge države članice, kraljevi tožilec izda [ENP] v obliki in pod pogoji, določenimi v členih 2 in 3. Če sta bila v tem primeru kazen ali varnostni ukrep naložena s sodno odločbo, sprejeto v odsotnosti, in če zahtevana oseba ni bila osebno pozvana na obravnavo ali kako drugače ni bila obveščena o datumu in kraju obravnave, ki je potekala pred sodno odločbo, sprejeto v odsotnosti, se v [ENP] navede, da bo zahtevana oseba imela možnost zaprositi za ponovno obravnavo svoje zadeve v Belgiji in biti navzoča pri sojenju. […]“.
72.

Zlasti je očitno, da so ne glede na navedene ukrepe obstajale pomanjkljivosti v zvezi z nekaterimi določbami Direktive 2015/849. Irska je na primer v zvezi s členom 30(1), drugi pododstavek, (2) in (7) ter členom 31(1), (2), (3) in (7), navedene direktive v dupliki navedla, da je bil rok za prenos navedenih določb podaljšan z Direktivo 2018/843, je pa vsekakor sprejemala instrumente za prenos elementov navedenih določb, ki jih je opredelila Komisija, o katerih je obvestila 30. januarja 2019 in 27. marca 2019. Vendar kot je navedla Komisija, to podaljšanje ni zajemalo vseh obveznosti iz členov 30 in 31 Direktive 2015/849 (glej točki 7 in 23 teh sklepnih predlogov). Poleg tega je Irska v dupliki navedla, da je bilo mogoče določbo uvesti v povezavi z obveznostmi v členu 47(2) Direktive 2015/849 in da člen 48, od (5) do (8), navedene direktive ni določal posebnih obveznosti, ki naj bi jih določalo nacionalno pravo. Tako Irska, kot je Komisija navedla na obravnavi (glej točki 21 in 23 teh sklepnih predlogov), ni sprejela ukrepov za prenos v povezavi z nekaterimi obveznostmi iz navedenih določb do obvestitve o takih ukrepih 22. novembra 2019 in 3. decembra 2019. Čeprav je bil z ukrepi, sporočenimi 29. novembra 2018, zagotovljen prenos znatnega dela Direktive 2015/849, je Komisija ugotovila, da je Irska izpolnila obveznosti 3. decembra 2019.
34.

Glede na nekatere jezikovne različice člena 30(1) direktive o odpadkih se dejansko zdi, da rok šestih let velja izključno za oceno, za revizijo pa ta rok ne velja nujno. To slovnično izhaja iz zaporedja pojmov na primer v francoščini („que les programmes de prévention des déchets soient évalués au moins tous les six ans et révisés, s‘il y a lieu“), angleščini („the waste management plans and waste prevention programmes are evaluated at least every sixth year and revised as appropriate“), italijanščini („i piani di gestione e i programmi di prevenzione dei rifiuti siano valutati almeno ogni sei anni e, se opportuno, riesaminati“) in španščini („los planes de gestión de residuos y los programas de prevención de residuos se evalúen, como mínimo, cada seis años y se revisen en la forma apropiada“).
2.

Člen 10(3) Uredbe št. 1924/2006 je treba razlagati tako, da je treba pri oceni, ali so splošnim zdravstvenim trditvam priložene posebne zdravstvene trditve, presoditi, prvič, ali so posebne zdravstvene trditve odobrene, drugič, ali so s posebnimi zdravstvenimi trditvami podprte splošne zdravstvene trditve in, tretjič, ali lahko povprečni potrošnik, ki je razmeroma dobro obveščen ter razmeroma dovolj pazljiv in razsoden, prepozna povezavo med splošnimi in posebnimi trditvami.