V zvezi s tožbo neizbranega ponudnika, vloženo zoper odločbo javnega naročnika, za katero neizbrani ponudnik meni, da ni obrazložena, to, da je javni naročnik po vložitvi tožbe, vendar pred datumov izteka roka za njeno vložitev, navedel obrazložitev izpodbijanega akta, ne pomeni, da tožba ni koristna. Sporna odločba je namreč posegala v položaj ob vložitvi tožbe. Rezultat razglasitve ničnosti te odločbe bi bil, da bi javni naročnik v bistvu moral ponovno presoditi ponudbo tožeče stranke, od česar bi lahko ta imela korist, saj med drugim ni izključeno, da bi lahko bil sklop, na katerega se nanaša navedena ponudba, po tej ponovni presoji oddan tožeči stranki. Poleg tega bi lahko razglasitev ničnosti te odločbe privedla do tega, da bi javni naročnik v prihodnje ustrezno spremenil postopke javnega razpisa.

Pravni interes je bistveni in prvi pogoj za vsa pravna sredstva pred sodišči. Ta mora ob upoštevanju predmeta tožbe obstajati ob vložitvi tožbe, sicer ta ni dopustna. Ta interes mora biti podan do razglasitve sodne odločbe, sicer se postopek ustavi.

Vendar je treba načeli proste presoje dokazov in prostega predlaganja dokazov usklajevati s temeljnimi načeli prava Unije, kot sta pravica do poštenega sojenja in enakost orožij. Tako je treba načelo proste presoje dokazov uskladiti s pravico vsake stranke, da zaščiti svoje interese, ne glede na vse zunanje vplive, zlasti s strani javnosti, in da je varovana pred neustrezno uporabo svojega procesnega gradiva.

Načelo proste presoje dokazov za sodišče Unije pomeni, da je edino upoštevno merilo za presojo predloženih dokazov njihova verodostojnost. Posledica načela proste presoje dokazov je načelo prostega predlaganja dokazov, ki strankam omogoča, da pred sodiščem Unije predložijo vse zakonito pridobljene dokaze, ki so po njihovem mnenju upoštevni za utemeljitev njihovih stališč. To prosto predlaganje dokazov prispeva k zagotavljanju pravice strank do učinkovitega pravnega sredstva, določene v členu 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.

Iz načela prostega predlaganja dokazov izhaja, da se stranka pred Splošnim sodiščem načeloma lahko kot na dokaz sklicuje na gradivo, ki ga je predložila v drugem postopku, v katerem je bila stranka. Če je imela navedena stranka zakonit dostop do tega gradiva in če to ni zaupno, učinkovito izvajanje sodne oblasti načeloma ne nasprotuje temu, da se to gradivo predloži pred Splošnim sodiščem. Stranka v postopku, ki poteka pred sodiščem Unije, ne more predlagati umika procesnega gradiva, če je navedena stranka to gradivo že predložila v drugem postopku med istima strankama.

Poleg tega soglasje stranke, od katere prihaja procesno gradivo, ne more biti predpogoj za dopustnost gradiva iz druge zadeve pred Splošnim sodiščem. Tudi če je namreč lahko soglasje stranke, od katere prihaja gradivo, upošteven element pri presoji ustreznosti njegove uporabe, bi se s pogojevanjem dopustnosti s pridobitvijo tega soglasja pred predložitvijo gradiva pred Splošnim sodiščem stranki, od katere to gradivo prihaja, podelilo pooblastilo, da Splošnemu sodišču onemogoči odločanje o ustreznosti njegove uporabe in s tem izpolnjevanje obveznosti, da vsaki stranki zagotovi razumno možnost, da predstavi svoje trditve, vključno z dokazi, pod pogoji, ki je v primerjavi z nasprotno stranko ne postavljajo v bistveno slabši položaj, kar je temelj načela enakosti orožij. Splošno sodišče mora torej v vsakem posameznem primeru tehtati med prostim predlaganjem dokazov in varstvom pred neustrezno uporabo procesnega gradiva strank v sodnih postopkih.

(Glej točki 55 in 56.)