ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 34, naslovljen „Ukinitev nezasedenih delovnih mest zasebnega prava in rezerva delovne sile“, Nómos 4024/2011: Syntaxiodotikés rythmíseis, eniaío misthológio – vathmológio, ergasiakí efedreía kai álles diatáxeis efarmogís tou mesopróthesmou plaisíou dimosionomikís stratigikís 2012-2015 (zakon 4024/2011 o določbah glede sistemov upokojitve, enotne lestvice plač in razredov in rezerve delovne sile ter drugih določbah za izvajanje srednjeročnega proračunskega okvira 2012–2015) ( 3 ) z dne 27. oktobra 2011, kakor je bil spremenjen z uredbo‑zakonom z dne 16. decembra 2011, ki je bil spremenjen v zakon s členom 1 Nómos 4047/2012 (zakon 4047/2012) ( 4 ) z dne 23. februarja 2012, v odstavkih od 1 do 4 in 8 določa:

„1. Člen 37(7) zakona 3986/2011 (FEK A’ 152) se nadomesti, tako da se glasi:

[…]

(c) Zaposleni, za katere velja sistem rezerve delovne sile, od vključitve v navedeni sistem še naprej prejemajo – in sicer 12 mesecev ali, če je tako določeno s specialnimi določbami, 24 mesecev – 60 % osnovne plače, ki so jo prejemali ob vključitvi v zadevni sistem.

[…]

(e) Vključitev v sistem rezerve delovne sile obsega vnaprejšnje obvestilo o odpustitvi za vse pravne namene, znižano plačilo, ki se izplačuje zaposlenim, za katere v skladu z določbami iz točke (c) velja navedeni sistem, pa se poračuna z odpravnino, ki je – odvisno od okoliščin primera – dolgovana ob koncu obdobja rezerve delovne sile.

[…]

2. Delovna mesta delavcev v okviru zasebnopravnega delovnega razmerja za nedoločen čas v državni upravi, pravnih osebah javnega prava, lokalnih skupnostih prvega in drugega ranga in njihovih ustanovah, pravnih osebah zasebnega prava v državni lasti ali lasti pravnih oseb javnega prava ali lokalnih skupnosti – v tem smislu, da opravljajo delo, ki so jim ga zaupali država, državna uprava ali lokalne skupnosti ali da so predmet nadzora države, državne uprave ali lokalne skupnosti ali da so njihov upravni odbor imenovali in ga večinsko nadzirajo država, državna uprava ali lokalne skupnosti ali da je vsaj 50 % njihovega letnega proračuna stalno subvencioniranega v skladu z upoštevnimi določbami prek sredstev zgoraj navedenih organov – ter v javnih podjetjih, organih in delniških družbah, ki spadajo na področje uporabe določb poglavja I zakona 3429/2005 (A’ 314), kakor so bile spremenjene s [členom 1](1)(a) zakona 3899/2010 (A’ 212), ki niso zasedena ob začetku veljavnosti tega zakona, se ukinejo […]

3. Pogodba o zaposlitvi zasebnega prava za nedoločen čas, ki jo imajo sklenjeno zaposleni na delovnem mestu v zgoraj navedenih organih, […] na podlagi zakona in po samem zakonu preneha veljati, ko navedeni zaposleni izpolnijo pogoje za pridobitev pravice do upokojitve s polno pokojnino, in sicer 35 let vključenosti v sistem socialnega zavarovanja, če je ta pravica v skladu z upoštevnimi določbami pridobljena do vključno 31. decembra 2013 […]

4. Delavci iz prejšnjega odstavka se po samem zakonu od 1. januarja 2012 do prenehanja delovnega razmerja vključijo v sistem rezerve delovne sile v skladu s pravili iz prejšnjega odstavka […]

[…]

8. Vključitev v rezervo delovne sile za delavce iz odstavka 4 ne traja več kot 24 mesecev […]“
8.

Člen 4f Direktive 2005/36, ki je bil uveden z Direktivo 2013/55 in je naslovljen „Delni dostop“, določa: „1. Pristojni organ države članice gostiteljice odobri delni dostop do poklicne dejavnosti na svojem ozemlju za vsak primer posebej in samo, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji: (a) strokovnjak je popolnoma kvalificiran, da v državi članici izvora opravlja poklicno dejavnost, za katero je mogoče v državi članici gostiteljici odobriti delni dostop; (b) razlike med poklicno dejavnostjo, ki se zakonito izvaja v državi članici izvora, in reguliranim poklicem v državi članici gostiteljici so same po sebi tako velike, da bi moral prosilec, če bi želel imeti dostop do popolnega reguliranega poklica v državi članici gostiteljici, ob uvedbi dopolnilnih ukrepov opraviti popoln program izobraževanja in usposabljanja, zahtevan v državi članici gostiteljici; (c) poklicna dejavnost je lahko objektivno ločena od drugih dejavnosti, ki spadajo v regulirani poklic v državi članici gostiteljici. Pristojni organ države članice gostiteljice za namene točke (c) upošteva, ali se lahko poklicna dejavnost v državi članici izvora izvaja samostojno. 2. Delni dostop se lahko zavrne, če je zavrnitev upravičena zaradi prevladujočih razlogov v splošnem interesu, če lahko zagotavlja uresničitev zastavljenega cilja in ne presega tega, kar je nujno potrebno za njegovo uresničitev. 3. Vloge za ustanovitev v državi članici gostiteljici se preverijo v skladu s poglavji I in IV naslova III. 4. Vloge za opravljanje začasnih in občasnih storitev v državi članici gostiteljici v zvezi s poklicnimi dejavnostmi, ki vplivajo na javno zdravje ali varnost, se preverijo v skladu z naslovom II. 5. Z odstopanjem od šestega pododstavka člena 7(4) in člena 52(1) se po odobritvi delnega dostopa poklicna dejavnost opravlja pod poklicnim nazivom države članice izvora. Država članica gostiteljica lahko zahteva uporabo poklicnega naziva v svojih uradnih jezikih. Strokovnjaki, ki jim je odobren delni dostop, prejemnikom storitev jasno navedejo obseg svojih poklicnih dejavnosti. 6. Ta člen se ne uporablja za strokovnjake, ki izkoristijo avtomatično priznavanje svojih poklicnih kvalifikacij po poglavjih II, III in IIIa naslova III.“
44.

To splošno ugotovitev še dodatno podkrepi upoštevanje načel, na katerih temelji pravica do učinkovitega pravnega sredstva iz člena 47 Listine. Kot sta poudarila Sodišče ( 12 ) in njegovo sestrsko sodišče, Evropsko sodišče za človekove pravice, ( 13 ) v zvezi s členom 47 Listine oziroma členoma 6(1) in 13 Evropske konvencije človekovih pravic, pravica do učinkovitega pravnega sredstva pomeni, da morajo biti nacionalna pravna sredstva učinkovita in resnična, ne samo navidezna in teoretična. Iz tega pa sledi, da morajo biti ta sredstva koherentna in ne smejo pripeljati do samovoljnih ali nesprejemljivih posledic.
63.

Splošno sodišče je v točki 71 izpodbijane sodbe navedlo, da morajo združenje VGG in drugi „investirati v naravni prostor za izvajanje gospodarskih dejavnosti, ki so podobne“ tistim, ki jih izvaja trinajst OUZ, kar vodi do tega, da so v primerjavi z zadnjenavedenimi, ki so lahko zaradi zadevnega ukrepa kupile zemljišča pod ugodnejšimi pogoji, v slabšem položaju. Splošno sodišče se je poleg tega v točki 69 izpodbijane sodbe sklicevalo na trditve združenja VGG in drugih, ki se niso izpodbijale, da je „[njihova] nezmožnost za pridobitev lastništva zemljišč pod istimi pogoji kot navedeni upravičenci povzročila, da so se njihove dejavnosti razvijale manj ugodno, kot bi se, če ne bi bilo takega ukrepa pomoči“.
48.

Glede na izrecne pogoje iz člena 208(1)(c) splošnega zakona o socialni varnosti je očitno, da so zadevne nacionalne določbe posebej namenjene zagotavljanju, da so vlagatelji zahtevkov za dajatve za starost upravičeni do zneska veljavne minimalne pokojnine in torej niso upravičeni do nekaterih dodatnih dajatev ali dodatkov, s čimer se zagotavlja, da ne postanejo dodatno breme za španski sistem socialne varnosti. Poudariti je treba, da se v obravnavanem postopku nikakor ne izpodbija ta cilj sam po sebi, temveč dejstvo, da se nacionalna zakonodaja uporablja diskriminatorno v škodo delavcev, ki so izvrševali svojo temeljno pravico do prostega gibanja. Poleg tega bi rad opozoril, da je predložitveno sodišče samo ( 31 ) navedlo, da A. Bocero Torrico in J. Bode po seštetju njune španske in nemške dajatve za starost ne bi bila upravičena do dodatka. ( 32 ) V teh okoliščinah torej nobeden od vlagateljev zahtevkov ne bo obremenil španskega sistema socialne varnosti.
20.

Spor med strankama postopka v glavni stvari se nanaša na to, ali in v kolikšni meri sta tako proizvedeni toplotna in električna energija nato uporabljeni v tehnološkem procesu proizvodnje energentov, ki so končni izdelki zadevnega obrata. To je dejansko vprašanje, ki ga mora rešiti predložitveno sodišče. Vendar se zdi, da se – oziroma bi se vsekakor lahko – toplotna in električna energija uporabljata ne le v tehnološkem procesu proizvodnje energentov, ampak tudi v druge namene na območju obrata, kakršna sta ogrevanje in preskrba pisarn ali drugih prostorov z električno energijo. Poleg tega se ju lahko prenese zunaj območja obrata v splošno omrežje za daljinsko ogrevanje in elektroenergetsko omrežje. Za koristen odgovor predložitvenemu sodišču je treba zato preučiti, kako se na podlagi določb Direktive 2003/96 glede na posamezne načine uporabe toplotne in električne energije obdavčijo prvotni energenti.
92.

Take ustanove, organizacije in subjekti se razlikujejo od posameznikov in jih je treba obravnavati kot primerljive z državo članico, ker so pravne osebe javnega prava, ki so del države v širšem smislu, ali ker jih je javni organ zadolžil za opravljanje nalog v javnem interesu in so jim bile za to dodeljene posebne pristojnosti. ( 28 )
12.

Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (italijanska agencija za kmetijska plačila, v nadaljevanju: AGEA) je julija 2004 družbi Caseificio Sociale San Rocco kot „prvemu odkupovalcu“ mlečnih proizvodov poslala uradno obvestilo. V tem obvestilu, ki se je nanašalo na mlečne kvote in dodatno dajatev za obdobje od 1. aprila 2003 do 31. marca 2004, je bilo navedeno, da: – so bili opravljeni izračuni za vračilo preplačane dajatve za dobave kravjega mleka v referenčnem obdobju. Izračuni temeljijo na referenčnih količinah, ki so jih določile dežele in avtonomne pokrajine, in na mesečnih poročilih, ki so jih oddala podjetja odkupovalci; – so proizvajalci upravičeni do vračila, če so ustrezno plačevali dodatno dajatev v skladu z mesečnimi poročili podjetij odkupovalcev; – je AGEA uporabila člen 2(3) uredbe-zakona št. 157/2004, v skladu s katerim se proizvajalcem, ki so plačali preveč, preplačilo povrne; če je ob zaključku tega postopka skupni ostanek zaračunanih dajatev, ki jih je treba dodeliti, višji od dajatve, ki jo je treba plačati Evropski uniji, povečane za 5 odstotkov, AGEA prekliče dajatve, preveč zaračunane proizvajalcem, ki še niso izvedli mesečnih plačil. V takih primerih uporabi prednostna merila iz člena 9(3) in (4) ter sankcije iz člena 5 uredbe-zakona št. 49/2003. AGEA torej že plačana preplačila razdeli samo med proizvajalce imetnike referenčnih količin, ki imajo urejena plačila.
7.

Člen 30 dalje določa: „1. Če carinske vrednosti ni mogoče določiti z uporabo člena 29, je treba po vrstnem redu uporabiti točke (a), (b), (c) in (d) odstavka 2 in sicer v skladu s prvo ustrezno točko, ki omogoča njeno določitev, razen če je treba točki (c) in (d) na zahtevo deklaranta uporabiti v obratnem vrstnem redu; zgolj takrat, ko te carinske vrednosti ni mogoče določiti z uporabo določene točke, je dovoljeno uporabiti točko, ki tej neposredno sledi po vrstnem redu, določenem v tem odstavku. 2. Carinske vrednosti, določene z uporabo tega člena, so naslednje: (a) transakcijska vrednost enakega blaga, ki je bilo prodano za izvoz v [Evropsko unijo] in izvoženo v istem ali približno istem času kot blago, ki ga je treba ovrednotiti; (b) transakcijska vrednost podobnega blaga, ki je bilo prodano za izvoz v [Evropsko unijo] in izvoženo v istem ali približno istem času kot blago, ki ga je treba ovrednotiti; (c) vrednost na podlagi cene na enoto, po kateri se uvoženo blago ali ( 3 ) uvoženo enako ali podobno blago v največji skupni količini proda v [Evropski uniji] osebam, ki niso povezane s prodajalci; (d) izračunana vrednost, ki je enaka vsoti: – stroškov ali vrednosti materiala in operacij izdelave ali drugih operacij, ki so nastali pri proizvodnji uvoženega blaga, – zneska dobička in splošnih stroškov, ki ustreza znesku, ki ga proizvajalci države izvoza ob izvozu v [Evropsko unijo]običajno določijo pri prodaji blaga enake vrste ali narave kot je blago, ki ga je treba ovrednotiti, – stroškov ali vrednosti postavk iz člena 32(1)(e). […]“
20.

To sodišče navaja, da španska zakonodaja, s katero je prenesena Direktiva 2009/103, določa področje uporabe civilne odgovornosti pri uporabi vozil, na katero se nanaša člen 3 te direktive, in opredeljuje „dogodke ob uporabi vozila“ kot „dogodke, ki izhajajo iz nevarnosti, ki izhaja iz vožnje motornega vozila“ v garažah in na parkiriščih, na javnih in zasebnih poteh in površinah, ki so primerne za krajevni promet ali medkrajevni promet, ter na poteh in površinah, ki sicer niso primerne za to, vendar so v splošni rabi.
Na podlagi zgornjih ugotovitev Sodišču predlagam, naj Investigatory Powers Tribunal (sodišče s preiskovalnimi pooblastili, Združeno kraljestvo) odgovori tako:

Člen 4 PEU in člen 1(3) Direktive 2002/58/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. julija 2002 o obdelavi osebnih podatkov in varstvu zasebnosti na področju elektronskih komunikacij (Direktiva o zasebnosti in elektronskih komunikacijah) je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki ponudniku elektronskih komunikacijskih omrežij nalaga obveznost, da varnostnim in obveščevalnim agencijam države članice posreduje „zbirne komunikacijske podatke“, kar pomeni, da so bili prej splošno in neselektivno zbrani.

Podredno:

Dostop do podatkov, ki jih posredujejo ponudniki elektronskih komunikacijskih omrežij, s strani varnostnih in obveščevalnih agencij države članice mora biti v skladu s pogoji, določenimi v sodbi z dne 21. decembra 2016, Tele2 Sverige in Watson (C‑203/15 in C‑698/15, EU:C:2016:970).
18.

Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia (deželno davčno sodišče v Lombardiji, Italija) je z odločbo z dne 9. oktobra 2017, ki je na Sodišče prispela 20. decembra 2017, Sodišču na podlagi člena 267 PDEU v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je v primeru domnevno neobstoječih transakcij, ki niso oškodovale državne blagajne in davčnemu zavezancu ne prinašajo nikakršne davčne koristi, nacionalna ureditev, ki temelji na uporabi členov 19 (Odbitek) in 21(7) (Izstavljanje računov za transakcije) uredbe predsednika republike št. 633 z dne 26. oktobra 1972 in člena 6(6) zakonske uredbe št. 471 z dne 18. decembra 1997 (Kršitev obveznosti, povezanih z dokumentiranjem, evidentiranjem in identifikacijo transakcij), v skladu z načeli Skupnosti na področju DDV, kakor jih je opredelilo Sodišče Evropske unije, glede na to, da sočasna uporaba nacionalnih predpisov določa: (a) vedno znova ugotovljeno neodbitnost davka, ki ga je prejemnik plačal za kupljeno blago pri vsaki sporni transakciji, povezani s tem istim subjektom in temelječi na enaki osnovi za odmero davka; (b) uporabo davka in plačilo davčne obveznosti s strani dobavitelja (in izključitev vračila neupravičeno plačanih zneskov) za ustrezne špekulativne prodajne transakcije, ki so se prav tako izkazale za neobstoječe; (c) uporabo kazni v višini, enaki znesku domnevno neodbitnega davka na kupljeno blago?“
137.

Če bi tako eden od staršev, ki je državljan Unije in bi leta 2012, to je pred 1. aprilom 2013, zaprosil ter pridobil podaljšanje potnega lista samo za svojega otroka, ki je državljan Unije, vendar bi po tem datumu izgubil nizozemsko državljanstvo, bi po tem datumu tudi njegov otrok samodejno izgubil to državljanstvo in državljanstvo Unije, čeprav bi formalno ta otrok imel potni list, ki so ga nizozemski organi izdali z veljavnostjo petih let, to je do leta 2017, iz česar bi lahko sklepali, da je lahko ta otrok upravičen do učinkov prekinitve roka desetih let iz člena 15(4) zakona o nizozemskem državljanstvu, to je do leta 2022, in bi s tem obdržal nizozemsko državljanstvo in državljanstvo Unije vsaj do tega datuma.
11.

V tej klavzuli, napisani v angleščini, je bilo v zadnji različici pogodbe o distribuciji z dne 20. decembra 2005 navedeno: „This Agreement and the corresponding relationship between the parties shall be governed by and construed in accordance with the laws of the Republic of Ireland and the parties shall submit to the jurisdiction of the courts of the Republic of Ireland. Apple reserves the right to institute proceedings against Reseller in the courts having jurisdiction in the place where Reseller has its seat or in any jurisdiction where a harm to Apple is occurring.“ ( 3 )
65.

V zvezi s tem je treba spomniti, da zavezujoča narava direktive, na kateri temelji možnost sklicevanja nanjo pred nacionalnim sodiščem, v skladu s členom 288, tretji odstavek, PDEU obstaja le glede „vsake države članice, na katero je naslovljena“. ( 25 ) V skladu z ustaljeno sodno prakso iz tega sledi, da direktiva sama po sebi za posameznika ne more ustvarjati obveznosti in se torej nanjo kot tako pred nacionalnim sodiščem proti taki osebi ni mogoče sklicevati. ( 26 ) Sodišče meni, da če bi se možnost sklicevanja na neprenesene direktive razširila na področje odnosov med posamezniki, bi se s tem Evropski uniji priznala pristojnost, da posameznikom predpisuje obveznosti s takojšnjim učinkom, to pristojnost pa ima samo tam, kjer je pristojna za sprejemanje uredb. ( 27 ) Iz te sodne prakse izhaja, da se, tudi če posameznik spada na osebno področje uporabe direktive, na njene določbe kot take pred nacionalnimi sodišči proti njemu ni mogoče sklicevati. ( 28 ) Zato določbam direktive ni mogoče priznati vertikalnega neposrednega učinka navzdol, ker se država v razmerju do posameznikov ne more sklicevati na lastno neizpolnitev obveznosti. ( 29 )
84.

V tem smislu je Splošno sodišče v zadevah, v katerih sta bili izdani sodbi Splošnega sodišča z dne 21. aprila 2015, Louis Vuitton Malletier/UUNT – Nanu-Nana (Motiv šahovnice rjave in bež barve) (T‑359/12, EU:T:2015:215), in z dne 21. aprila 2015, Louis Vuitton Malletier/UUNT – Nanu-Nana (Motiv šahovnice sive barve) (T‑360/12, neobjavljena, EU:T:2015:214), na kateri se je Splošno sodišče sklicevalo v točki 128 izpodbijane sodbe, pravilno presodilo, da pridobitev razlikovalnega učinka ni dokazana, ker ne obstajajo dokazi za Dansko, Portugalsko, Finsko in Švedsko, in to kljub dejstvu, da so po navedbah družbe Louis Vuitton Malletier predloženi dokazi zajemali enajst od petnajstih držav članic z 92,5 % prebivalstva Unije. Družba Louis Vuitton Malletier je popolnoma opustila predložitev dokazov za nordijske države, ki so del Unije, ne da bi dokazala, da so dokazi, predloženi za druge države članice, reprezentativni tudi za te države. Ta opustitev ni omogočala sklepa, da so zadevne šahovnice pridobile razlikovalni učinek v celotni Uniji.
88.

V zvezi z določitvijo ustrezne ravni sodnega nadzora družba Bank Mellat v bistvu trdi, da je Splošno sodišče obrnilo dokazno breme, ko glede pravnih jamstev, ki obstajajo pri sprejetju posamičnih omejevalnih ukrepov, ni menilo, da jih je mogoče prenesti na presojo zakonitosti splošne ureditve, kakršna je sporna ureditev, kar je pripeljalo do kršitve njene pravice do učinkovitega sodnega varstva. Vendar je Splošno sodišče brez napačne uporabe prava presodilo, ( 79 ) da se sodna praksa, na katero se je pred njim sklicevala družba Bank Mellat, ne uporablja, ker sta sporna akta in zlasti Uredba št. 1263/2012 splošna akta, katerih pravna ureditev se razlikuje od tiste iz posamičnih sklepov, v katerih so sprejeti posamični omejevalni ukrepi proti fizičnim in pravnim osebam, katerih določitev je obrazložena z obstojem osebnega ravnanja, ki ga je ugotovil Svet in ki ustreza merilu za določitev, ki ga je ta sprejel. Poleg tega je bila sporna ureditev, kot je pravilno ugotovil Svet, sprejeta na področju, na katerem je treba sprejeti politične, gospodarske in socialne odločitve ter na katerem je Sodišče zakonodajalcu Unije že priznalo široko diskrecijsko pravico pri opravljanju zapletenih presoj, tako da lahko na zakonitost sporne ureditve glede na načelo sorazmernosti vpliva samo njena očitna neprimernost glede na zastavljeni cilj. ( 80 ) Iz točke 110 izpodbijane sodbe izhaja, da je Splošno sodišče želelo preveriti sorazmernost sporne ureditve in zlasti preučiti, ali je lahko Svet menil, da je njeno sprejetje primerno in nujno za uresničitev zastavljenega cilja preprečevanja širjenja jedrskega orožja in njegovega financiranja, ne da bi tožeči stranki to povzročalo čezmerne nevšečnosti. Splošno sodišče je v teh okoliščinah uporabilo ustrezno raven nadzora za tak primer.
7.

Člen 2(7) osnovne uredbe določa: „(a) V primeru uvoza iz držav brez tržnega gospodarstva [(zlasti iz Azerbajdžana, Belorusije, Severne Koreje, Tadžikistana, Turkmenistana in Uzbekistana)] se določi normalna vrednost na osnovi cene ali računsko določene vrednosti v tretji državi s tržnim gospodarstvom ali cene, ki velja pri izvozu iz te tretje države v ostale države, vključno s Skupnostjo, ali, kjer to ni mogoče, na kateri koli drugi razumni osnovi, vključno s ceno, ki se je dejansko plačevala ali se plačuje v Skupnosti za podoben izdelek, po potrebi primerno prilagojeno, tako da vsebuje razumno profitno maržo. […] (b) Pri protidampinških preiskavah v zvezi z uvozom iz Kazahstana ter katere koli države, ki nima tržnega gospodarstva in je članica WTO [STO] na dan začetka preiskave, se normalna vrednost določi v skladu z odstavki 1 do 6, če se na podlagi ustrezno utemeljenih zahtevkov enega ali več proizvajalcev, vključenih v preiskavo, in v skladu z merili in postopki, določenimi v pododstavku (c), pokaže, da za tega proizvajalca ali proizvajalce prevladujejo pogoji tržnega gospodarstva glede proizvodnje in prodaje zadevnega podobnega proizvoda. Kadar ni tako, se uporabljajo pravila, določena v skladu s pododstavkom (a). (c) Zahtevek pod pododstavkom (b) mora […] vsebovati zadostne dokaze, da proizvajalec deluje v pogojih tržnega gospodarstva, to je, če: – se odločitve podjetij glede cen, stroškov in vložkov, vključno npr. s surovinami, stroški tehnologije in dela, obsegom proizvodnje, prodajo in vlaganji sprejemajo kot odziv na tržne signale, ki odražajo ponudbo in povpraševanje, in brez večjega vmešavanja države s tem v zvezi, stroški za glavne vložke pa v glavnem odražajo tržne vrednosti, – imajo podjetja jasno določeno zbirko računovodskih evidenc, ki se pregledujejo neodvisno, v skladu z mednarodnimi računovodskimi standardi in se uporabljajo v vse namene, – proizvodni stroški in finančna situacija podjetij niso podvrženi bistvenemu izkrivljanju, ki se prenaša še iz predhodnega sistema netržnega gospodarstva, zlasti v zvezi z amortizacijo sredstev, drug[imi] vrst[ami] odpisov, blagovn[o] menjav[o] in plačil[i] preko kompenzacij dolgov, – za zadevna podjetja velja stečajno pravo in pravo lastninskih razmerij, ki zagotavlja pravno varnost in stabilnost za delovanje podjetij, in – se pretvorbe glede menjalnega tečaja izvajajo po tržnem tečaju. […]“