(Glej točke od 37 do 39 in od 41 do 43 ter točko 1 izreka.)

V zvezi s tem iz uvodnih izjav 2 in 19 Direktive 98/48 o spremembi Direktive 98/34 in, po drugi strani, iz člena 1, točka 2, Direktive 98/34 izhaja, da so storitve informacijske družbe iz člena 12(1) Direktive 2000/31 zgolj tiste, ki se običajno opravijo odplačno. Vendar iz tega ni mogoče sklepati, da gospodarska dejavnost, ki je opravljena brezplačno, ne more nikoli pomeniti „storitve informacijske družbe“ v smislu člena 12(1) Direktive 2000/31. Plačila za storitev, ki jo opravi ponudnik v okviru svoje gospodarske dejavnosti namreč ne plačajo nujno osebe, ki imajo od nje korist. To je tako zlasti, kadar storitev, ki je opravljena brezplačno, ponudnik zagotovi z namenom oglaševanja proizvodov, ki jih prodaja, ali storitev, ki jih ponuja, pri čemer je torej strošek takega ravnanja vključen v prodajno ceno proizvodov ali storitev

Člen 12(1) Direktive 2000/31 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu v povezavi s členom 2(a) te direktive in s členom 1, točka 2, Direktive 98/34 o določitvi postopka za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov o storitvah informacijske družbe, kakor je bila spremenjena z Direktivo 98/48, je treba razlagati tako, da storitev, ki jo opravlja upravljavec komunikacijskega omrežja in ki zajema dajanje tega omrežja v brezplačno uporabo javnosti, pomeni „storitev informacijske družbe“ v smislu te prve določbe, kadar jo zadevni ponudnik opravi z namenom oglaševanja proizvodov, ki jih prodaja, ali storitev, ki jih ponuja.

(Glej točke od 46 do 48, 50, 54, od 57 do 59, 64 in 65 ter točki 2 in 3 izreka.)

Nazadnje, to določbo je treba razlagati tako, da se pogoj iz člena 14(1)(b) te direktive ne uporabi po analogiji za omenjeni člen 12(1). Za izključitve odgovornosti, določene v teh členih, namreč veljajo pogoji uporabe, ki se razlikujejo glede na zadevno vrsto dejavnosti. Natančneje, člen 14(1) Direktive 2000/31 med drugim določa, da morajo ponudniki gostovanja spletnih mest za izključitev njihove odgovornosti, takoj ko izvejo za nezakonit podatek, nemudoma ukrepati in ga odstraniti ali onemogočiti dostop do njega, medtem ko člen 12(1) te direktive za izključitev odgovornosti, ki jo določa v korist ponudnikov dostopa do komunikacijskega omrežja, ne določa spoštovanja takega pogoja.

Iz besedila te določbe namreč izhaja, da mora nudenje storitev iz te določbe zajemati prenos podatkov v komunikacijskem omrežju, iz uvodne izjave 42 te direktive pa izhaja, da je dejavnost „izključni prenos“ povsem tehnična, samodejna in pasivna. Poleg tega niti iz drugih določb Direktive 2000/31 niti iz ciljev, ki jim ta sledi, ni razvidno, da mora zagotovitev dostopa do komunikacijskega omrežja izpolnjevati dodatne zahteve, kot je obstoj pogodbenega razmerja med prejemnikom in izvajalcem storitve ali to, da mora izvajalec za promocijo navedene storitve uporabiti sredstva oglaševanja.

Člen 12(1) Direktive 2000/31 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu je treba razlagati tako, da za to, da se storitev iz te določbe, s katero se zagotavlja dostop do komunikacijskega omrežja, šteje za opravljeno, ta dostop ne sme prekoračiti tehničnega, samodejnega in pasivnega okvira, s katerim se zagotavlja potreben prenos podatkov, pri čemer ni treba izpolniti nobene dodatne zahteve.

Člen 12(1) Direktive 2000/31 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da lahko oseba, ki je bila oškodovana s kršitvijo njenih pravic, ki se nanašajo na neko delo, od ponudnika dostopa do komunikacijskega omrežja zahteva odškodnino, ker so tretje osebe enega od teh dostopov uporabile za kršitev njenih pravic, in povračilo stroškov opomina ali sodnih stroškov, ki so nastali v zvezi z njenim odškodninskim zahtevkom. Vendar pa je treba to določbo razlagati tako, da sama po sebi ne nasprotuje temu, da ta oseba od ponudnika dostopa do komunikacijskega omrežja, katerega storitve so bile uporabljene za storitev te kršitve, zahteva prepoved nadaljevanja kršitve ter plačilo stroškov opomina in sodnih stroškov, če se ti zahtevi nanašata na ali sledita odredbi, ki jo je sprejel nacionalni organ ali nacionalno sodišče in s katero se temu ponudniku prepove nadaljevanje navedene kršitve.

Člen 12(1) Direktive 2000/31 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu v povezavi s členom 12(3) te direktive je treba ob upoštevanju zahtev, ki izhajajo iz varstva temeljnih pravic, in pravil, določenih v direktivah 2001/29 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi in 2004/48 o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine, razlagati tako, da načeloma ne nasprotuje sprejetju odredbe, ki, kot ta iz postopka v glavni stvari, zahteva – pod grožnjo denarne kazni – da ponudnik dostopa do komunikacijskega omrežja, ki javnosti omogoča povezavo z internetom, tretjim osebam prepreči, da javnosti prek te internetne povezave dajejo na razpolago neko avtorsko delo ali njegove dele, varovane z avtorsko pravico, prek spletnih izmenjevalnic datotek (peer-to-peer), kadar ima ta ponudnik možnost izbire tehničnih ukrepov, ki jih lahko sprejme za izpolnitev te odredbe, čeprav je ta izbira omejena zgolj na ukrep, s katerim se internetna povezava zaščiti z geslom, če morajo uporabniki tega omrežja za pridobitev zahtevanega gesla razkriti svojo identiteto in torej ne morejo delovati anonimno, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

V zvezi s tem, ker taka odredba po eni strani za navedenega ponudnika dostopa pomeni zavezo, ki lahko vpliva na njegovo gospodarsko dejavnost, in po drugi strani lahko omejuje pravico prejemnikov take storitve do dostopa do interneta, ta odredba posega v pravico do svobodne gospodarske pobude ponudnika, ki je varovana s členom 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, in pravico do svobode obveščanja, varstvo katere zagotavlja člen 11 te listine. Kadar pa si med seboj konkurira več temeljnih pravic, ki jih varuje pravo Unije, morajo organi ali zadevno nacionalno sodišče nadzorovati zagotavljanje pravičnega ravnotežja med njimi.

V primeru, ko so ukrepi, ki jih naslovnik odredbe dejansko lahko sprejme, zoženi na tri ukrepe, in sicer na preverjanje vseh podatkov, prenesenih prek internetne povezave, prekinitev te povezave ali njeno zaščita z geslom, je treba najprej izključiti ukrep nadzora nad vsemi prenesenimi podatki, ker je v nasprotju s členom 15(1) Direktive 2000/31, ki prepoveduje, da se med drugim ponudniku dostopa do komunikacijskega omrežja naloži splošna obveznost nadzora nad informacijami, ki jih prenaša.

Drugič, glede ukrepa popolne prekinitve internetne povezave je treba ugotoviti, da bi njegovo izvajanje pomenilo hud poseg v svobodo gospodarske pobude osebe, ki opravlja gospodarsko dejavnost zagotavljanja dostopa do interneta – pa čeprav zgolj postransko – saj bi se ji z namenom odprave omejene kršitve avtorske pravice dejansko popolnoma onemogočilo opravljanje te dejavnosti, ne da bi se predvidelo sprejetje ukrepov, ki manj posegajo v to svobodo. V teh okoliščinah je treba šteti, da tak ukrep ne izpolnjuje zahteve, da je treba zagotoviti pravično ravnotežje med temeljnimi pravicami, ki morajo biti usklajene.

Tretjič, v zvezi z ukrepom, s katerim se internetna povezava zaščiti z geslom, je treba ugotoviti, da sicer pomeni poseg tako v svobodo gospodarske pobude ponudnika storitev dostopa do komunikacijskega omrežja kot v svobodo obveščanja uporabnikov te storitve, vendar pa, na prvem mestu, ne ogroža bistvene vsebine pravice do svobodne gospodarske pobude ponudnika dostopa do komunikacijskega omrežja, če je omejen na minimalno spremembo tehničnih podrobnosti izvajanja dejavnosti tega ponudnika.

Na drugem mestu, tak ukrep, s katerim se internetna povezava zaščiti z geslom, ne ogroža bistvene vsebine pravice prejemnikov storitve dostopa do internetnega omrežja do svobode obveščanja, ker se omejuje na to, da od teh prejemnikov zahteva, da zaprosijo za pridobitev gesla, pri čemer je ta povezava med drugim le en od načinov dostopa do interneta.

Na tretjem mestu, čeprav morajo biti ukrepi, ki jih sprejme naslovnik odredbe, jasno usmerjeni k cilju, pa ukrep, ki ga sprejme ponudnik dostopa do komunikacijskega omrežja, s katerim se zaščiti povezava tega omrežja na internet, ne more vplivati na možnost uporabnikov interneta, ki uporabljajo storitve ponudnika, da nezakonito pridejo do podatkov, če ne vključuje nikakršne blokade spletnega mesta.

Na četrtem mestu, ukrepi, ki jih sprejme naslovnik odredbe, kot je ta iz postopka v glavni stvari, morajo biti ob njeni izvršitvi dovolj učinkoviti, da zagotovijo učinkovito varstvo zadevne temeljne pravice, to pomeni, da morajo preprečiti ali vsaj otežiti uresničitev nedovoljenega dostopa do varovanih vsebin in resno odvračati internetne uporabnike, ki uporabljajo storitve naslovnika te odredbe, od dostopanja do vsebin, ki so jim dane na voljo v nasprotju z navedeno temeljno pravico. Ukrep, s katerim se internetna povezava zaščiti z geslom, uporabnike te povezave lahko odvrne od kršitve avtorske in sorodnih pravic, če morajo ti uporabniki za pridobitev zahtevanega gesla razkriti svojo identiteto in torej ne morejo delovati anonimno, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

Ker predložitveno sodišče ne navaja drugih ukrepov, ki bi bili lahko skladni s pravom Unije, bi ugotovitev, da ponudnik dostopa do komunikacijskega omrežja svoje internetne povezave ne sme zaščititi, pomenila, da temeljna pravica do intelektualne lastnine ostane brez kakršnega koli varstva, kar bi bilo v nasprotju z idejo pravičnega ravnotežja. V teh okoliščinah je treba šteti, da je ukrep zaščite internetne povezave z geslom nujen za zagotovitev učinkovitega varstva temeljne pravice do varstva intelektualne lastnine. Iz navedenega izhaja, da se z ukrepom, s katerim se zaščiti internetna povezava, lahko doseže ravnotežje med temeljno pravico do varstva intelektualne lastnine na eni strani ter pravico do svobodne gospodarske pobude ponudnika, ki zagotavlja storitev dostopa do komunikacijskega omrežja, in pravico prejemnikov te storitve do svobode obveščanja na drugi.

(Glej točke 82, 83, 85 in od 87 do 101 ter točko 6 izreka.)