ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:C:2014 :10 1Zadeva C-2 2 6 / 1 2
Constructora Principado SA
proti
José Ignacio M enéndez Álvarez
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki g a je vložilo Au diencia Provincial de Oviedo)
„Direktiva 93 /13/EGS — Potrošniške p ogodbe — Prodajna pogodba za nepremičnino — 
Nedovoljeni pogoji — Merila presoje“
Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 16. januarja 2014
Varstvo p otrošnikov — Nedovoljeni pogoji v potrošniških p ogodbah — Direktiva 93 /13 — 
Nedovoljeni pogoj v smislu člena 3 — Presoja nedovoljenosti, ki jo opravi nacionalno sodišče — 
Obstoj znatnega n eravnotežja m ed p ravicami in o bveznostmi strank, določenih v pogodbi — 
Merila presoje
(Direktiva Sveta 93 /13, člen 3(1))
Člen 3(1) Direktive S veta št. 93/13 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah je treba razlagati 
tako:
— za obstoj znatnega neravnotežja ni nujno, da i majo stroški, ki b remenijo potrošnika n a podlagi 
pogodbenega pogoja, zanj znaten ekono mski učinek glede na znesek zadevne transakcije, ampak 
lahko ta izhaja iz dejstva dovolj resnega posega v pravni položaj, ki g a potrošniku ko t pogodbeni 
stranki zagotavljajo ve ljavni nacionalni predpisi, bodisi v obliki o mejitve v sebine pravic, ki j ih 
v skladu s temi predpisi črpa iz te pogodbe, bodisi v obliki oviranja izvrševanja teh pravic ali celo 
v obliki naložitve d odatnih obveznosti, ki j ih nacionalna pravila ne določajo;
— predložitveno s odišče je pristojno, da p resoja obstoj m orebitnega znatnega neravnotežja ob 
upoštevanju narave b laga ali storitve, za ka tere je bila sklenjena zadevna pogodba, in vseh 
okoliščin, ki s o obstajale v času sklepanja pogodbe, ter vseh dr ugih pogojev te pogodbe.
(Glej točko 30 in izrek.)
Člena 45 PDEU in 7(1) Uredbe št. 492/2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, na podlagi katere se za določitev referenčnega datuma za napredovanje zaposlenih pri organu lokalne skupnosti v višje plačne razrede v njihovi kategoriji v celoti upošteva neprekinjena delovna doba, dopolnjena pri opravljanju službe pri tem organu, medtem ko se vsaka druga delovna doba upošteva le delno.

Takšna ureditev namreč lahko ovira prosto gibanje delavcev, kar je načeloma prepovedano s členoma 45 PDEU in 7(1) Uredbe št°492/2011.

Takšna ureditev bi bila sprejemljiva samo, če bi uresničevala enega od zakonitih ciljev, navedenih v Pogodbi, ali če bi bila upravičena iz nujnih razlogov v javnem interesu. V takem primeru je potrebno tudi, da je z uporabo take ureditve mogoče zagotoviti uresničitev zadevnega cilja in da ne presega tega, kar je potrebno, da se ta cilj doseže.

V zvezi s tem velja, da tudi če bi ta ureditev dejansko sledila cilju vezanosti delavcev na njihove delodajalce in če bi tak cilj lahko pomenil nujni razlog v splošnem interesu, glede na značilnosti navedene ureditve ovira, ki jo vsebuje, ne pripomore k uresničitvi tega cilja, saj ta ureditev omogoča mobilnost znotraj skupine ločenih delodajalcev, ne pa nagrajuje vezanost delavca na določenega delodajalca.

Poleg tega ni mogoče sprejeti, da cilj upravne poenostavitve, ki je namenjen le olajšanju nalog javnega organa, zlasti s poenostavitvijo izračunov, ki jih mora ta opraviti, pomeni nujni razlog v splošnem interesu, ki bi upravičeval omejitev take temeljne svoboščine, kot je pravica do prostega gibanja delavcev, zagotovljena s členom 45 PDEU. Poleg tega je ugotovitev, da taka poenostavitev omogoča zmanjšanje upravnih stroškov, samo ekonomska in torej ne more pomeniti nujnega razloga v splošnem interesu.

Nazadnje, če se z nacionalno ureditvijo iz postopka poskuša zagotoviti večjo preglednost za določitev referenčnega datuma za napredovanje v višji plačni razred, ta ureditev vsekakor presega tisto, kar je nujno za uresničitev tega cilja. Preglednost, ki se jo poskuša doseči, bi se namreč lahko zagotovila z ukrepi, ki ne ovirajo prostega gibanja delavcev, kot na primer z izdelavo in objavo ali širjenjem z ustreznimi sredstvi vnaprej določenih in nediskriminatornih ukrepov za oceno trajanja delovnih izkušenj, upoštevnih za napredovanje v višji plačni razred.

(Glej točke 35, 36, 38, 40 in od 42 do 45 ter izrek.)
Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Nacionalna ureditev, ki določa, da se ob prvi uporabi v drugi državi članici že registriranega in z davkom na registracijo motornih vozil obdavčenega motornega vozila v nacionalnem cestnem omrežju plača davek – Vozilo, namenjeno za dejansko in trajno uporabo za zasebne in službene potrebe v teh dveh državah članicah – Dopustnost

(člen 43 ES)
Člena 20 PDEU in 21 PDEU je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da država članica državljanu tretje države zavrne pravico do prebivanja na njenem ozemlju, pri čemer ta državljan izključno sam vzdržuje mladoletne otroke, državljane Unije, ki od rojstva prebivajo z njim v tej državi članici, ne da bi imeli državljanstvo te države članice in ne da bi uresničevali svojo pravico do prostega gibanja, če ti državljani Unije ne izpolnjujejo pogojev, določenih v Direktivi 2004/38 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic. Člen 7(1)(b) te direktive, ki določa, da morajo ti državljani Unije imeti dovolj sredstev in celovito zavarovalno kritje za primer bolezni, je treba seveda razlagati tako, da zadostuje, da navedeni državljani Unije ta sredstva imajo, ne da bi ta določba vsebovala kakršnokoli zahtevo o njihovem izvoru, saj ima ta sredstva lahko med drugimi državljan tretje države, roditelj zadevnih mladoletnih državljanov. Če pa pogoji iz člena 7(1) Direktive 2004/38 niso izpolnjeni, je treba člen 21 PDEU razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da se njihovemu roditelju zavrne pravica do prebivanja na ozemlju države članice prebivališča.

V zvezi s členom 20 PDEU obstajajo zelo posebni položaji, v katerih kljub dejstvu, da izvedene pravice do prebivanja, ki jo imajo državljani tretjih držav, ni mogoče uporabiti in da zadevni državljan Unije ni uresničeval pravice do prostega gibanja, pravice do prebivanja izjemoma ni mogoče zavrniti državljanu tretje države, članu družine navedenega državljana Unije, da ne bi bil tako njegovemu državljanstvu Unije odvzet polni učinek, če bi zaradi take zavrnitve državljan Unije moral zapustiti ozemlje Unije kot celoto in bi bil tako prikrajšan za učinkovito uživanje bistva pravic, ki jih podeljuje status državljana Unije. Vendar bi državljan tretje države, ki sam izključno vzdržuje mladoletne otroke, državljane Unije, ki z njim od rojstva prebivajo v državi članici, ne da bi imeli državljanstvo te države, lahko izvedeno pravico do tega, da jih spremlja in z njimi prebiva, užival na ozemlju države članice, katere državljanstvo imajo. Iz tega sledi, da zavrnitev organov države članice prebivališča teh državljanov Unije, da bi njihovemu roditelju, državljanu tretje države, podelili pravico do prebivanja, načeloma ne more pomeniti tega, da bi morali njegovi otroci zapustiti ozemlje Unije kot celoto.

(Glej točke 32, 34 in 35.)
Člen 16(3) in (4) Direktive 2003/87 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive 96/61 je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da se upravljavec, ki do 30. aprila tekočega leta ni predal pravic ekvivalenta ogljikovega dioksida, ki ustrezajo njegovim emisijam iz predhodnega leta, čeprav ima na ta dan dovolj pravic, lahko izogne naložitvi kazni za presežne emisije.

Vendar je kljub neobstoju posebne določbe mogoče priznanje višje sile. Zato je naloga predložitvenega sodišča, da presodi, ali je bil upravljavec, kljub vsej skrbnosti, ki jo je izvrševal zaradi spoštovanja predpisanih rokov, soočen z od njega neodvisnimi, neobičajnimi in nepredvidljivimi okoliščinami, ki presegajo zgolj notranje težave.

(Glej točki 31 in 32 ter točko 1 izreka.)
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1924/2006, člen 2(2), točki 5 in 6)

Približevanje zakonodaj – Prehranske in zdravstvene trditve na živilih – Uredba št. 1924/2006 – Izdelki z blagovno znamko ali trgovskim imenom – Varstvo take znamke ali takega imena – Meje – Ukrepi, ki odstopajo in so prehodni

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1924/2006, člen 28(2))
(Glej točke od 39 do 42 in 44.)

(Glej točke 57, 58, in od 60 do 62.)

Pojma „sistem socialne pomoči“ iz člena 7(1)(b) Direktive 2004/38 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic ni mogoče zožiti na dajatve socialne pomoči, ki na podlagi člena 3(5)(a) Uredbe št. 883/2004 ne spadajo na področje uporabe te uredbe.

Pravo Unije, kot med drugim izhaja iz členov 7(1)(b), 8(4) ter 24(1) in (2) Direktive 2004/38/ES o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, ki tudi za obdobje po prvih treh mesecih prebivanja vedno in samodejno izključuje dodelitev dajatve, kot je varstveni dodatek k starostni pokojnini, delovno neaktivnemu državljanu druge države članice, ker ta, čeprav mu je bilo izdano potrdilo o prijavi, ne izpolnjuje pogojev za pridobitev pravice do zakonitega prebivanja na ozemlju prve države članice, daljšega od treh mesecev, ker je pogoj za pridobitev take pravice, da ima ta državljan dovolj sredstev, da mu za navedeno dajatev ni treba zaprositi.

Res je sicer, da je to, da bi delovno neaktiven državljan druge države članice lahko bil upravičen do take dajatve, lahko znamenje, da nima dovolj sredstev, da ne bi postal nesorazmerno breme za sistem socialne pomoči v tej državi članici v smislu člena 7(1)(b) Direktive 2004/38. Vendar pristojni nacionalni organi tega ne morejo ugotoviti, ne da bi opravili celovito presojo bremena, ki bi ga dodelitev te dajatve konkretno pomenila za celotni nacionalni sistem socialne pomoči, ob upoštevanju posamičnih okoliščin, ki zaznamujejo položaj zainteresirane osebe.

Člen 7(1)(b) Direktive 2004/38 namreč s tem, da za pravico do prebivanja več kot tri mesece določa pogoj, da zainteresirana oseba ne postane „nesorazmerno“ breme za „sistem“ socialne pomoči države članice gostiteljice, implicira, da lahko pristojni nacionalni organi ob upoštevanju vseh okoliščin in načela sorazmernosti presodijo, ali dodelitev socialne dajatve lahko pomeni breme za vse sisteme pomoči države članice.

Samodejna izključitev, ki jo opravi država članica gostiteljica, delovno neaktivnih državljanov drugih držav članic iz upravičenosti do neke socialne dajatve tudi po treh mesecih prebivanja, navedenih v členu 24(2) Direktive 2004/38, pristojnim organom države članice gostiteljice ne omogoča, da opravijo celovito presojo navedenega bremena v skladu z zahtevami, ki izhajajo med drugim iz členov 7(1)(b) in 8(4) te direktive in iz načela sorazmernosti. Natančneje, pomembno je, da lahko pristojni organi upoštevajo med drugim višino in rednost dohodkov zainteresirane stranke, dejstvo, da so mu navedeni organi na podlagi teh dohodkov izdali potrdilo o prijavi, ter trajanje obdobja, za katero se mu zaprošena dajatev lahko dodeli. Poleg tega je za presojo teže bremena takega izplačila za nacionalni sistem socialne pomoči lahko pomembno, da se ugotovi delež upravičencev do te dajatve, ki imajo status državljana Unije in so upravičeni do starostne pokojnine v drugi državi članici.

(Glej točke 63, 64, 72, 77, 78 in 80 ter izrek.)
Člen 2(2)(f) Direktive 2006/123 o storitvah na notranjem trgu je treba razlagati tako, da izključitev zdravstvenih storitev s področja uporabe te direktive zajema vse dejavnosti, namenjene ocenitvi, ohranitvi ali izboljšanju zdravstvenega stanja bolnikov, če te storitve opravljajo zdravstveni delavci, ki so kot taki priznani z zakonodajo zadevne države članice, in to ne glede na organizacijo, način financiranja in javen ali zaseben značaj ustanove, v kateri se oskrba zagotavlja. Nacionalno sodišče mora preveriti, ali so centri za dnevno oskrbo in centri za nočno oskrbo glede na naravo dejavnosti, ki jih opravljajo zdravstveni delavci v navedenih centrih, in glede na to, ali te storitve predstavljajo glavni del storitev, ki jih ponujajo ti centri, izključeni s področja uporabe navedene direktive.

(Glej točko 53 in izrek.)
3

Členi od 306 do 310 Direktive o DDV v španski različici, ki so v poglavju 3 te direktive, naslovljenem „Posebna ureditev za potovalne agente“, določajo: „Člen 306 1. Države članice uporabljajo posebno ureditev DDV za delovanje potovalnih agencij v skladu z določbami tega poglavja, če te potovalne agencije poslujejo s potniki [viajero] v svojem imenu in če pri zagotavljanju potovanj uporabljajo dobave blaga in storitve, ki jih opravljajo drugi davčni zavezanci. Ta posebna ureditev se ne uporablja za potovalne agencije v primeru, da delujejo samo kot posredniki in za katere se za izračun davčne osnove uporablja točka (c) prvega odstavka člena 79. 2. V tem poglavju se organizatorji potovanj štejejo za potovalne agencije. Člen 307 Transakcije, ki jih pod pogoji iz člena 306 opravi potovalna agencija v zvezi s potovanjem, se obravnavajo za enotno storitev potovalne agencije potniku [viajero]. Enotna storitev je obdavčljiva v državi članici, v kateri ima potovalna agencija sedež svoje dejavnosti ali ima stalno poslovno enoto, iz katere je potovalna agencija opravila storitve. Člen 308 Davčna osnova in cena brez DDV v smislu točke 8 člena 226 glede enotne storitve, ki jo opravi potovalna agencija, je marža potovalne agencije, kar pomeni razliko med celotnim zneskom, brez DDV, ki ga plača potnik [viajero], in dejanskimi stroški potovalne agencije za dobave blaga in storitev, ki jih opravljajo drugi davčni zavezanci, če so te transakcije v neposredno korist potnika [viajero]. Člen 309 Če so transakcije, ki jih za potovalno agencijo opravijo drugi davčni zavezanci, opravljene zunaj Skupnosti, se opravljanje storitev potovalne agencije obravnava kot oproščena dejavnost posredovanja v skladu s členom 153. Če so transakcije iz prvega pododstavka opravljene znotraj Skupnosti, pa tudi zunaj nje, je lahko oproščen samo tisti del storitve potovalne agencije, ki se nanaša na transakcije zunaj Skupnosti. Člen 310 DDV, ki ga potovalni agenciji zaračunajo drugi davčni zavezanci za transakcije, opisane v členu 307, in so v neposredno korist potnika [viajero], nima pravice do odbitka ali vračila v kateri koli državi članici.“
112

Pritožnice v okviru tretjega dela sedmega pritožbenega razloga grajajo to, da je Splošno sodišče uporabilo sodno prakso, ki izhaja iz zgoraj navedene sodbe Akzo Nobel in drugi proti Komisiji in trdijo, da je Splošno sodišče v točki 86 izpodbijane sodbe uporabilo preveč široko razlago pojma poslovne politike. Vendar je treba opozoriti, da je treba za ugotovitev, ali hčerinska družba o svojem ravnanju na trgu odloča samostojno, načeloma upoštevati vse upoštevne dejavnike v zvezi z gospodarskimi, organizacijskimi in pravnimi povezavami, ki to hčerinsko družbo povezujejo z matično družbo, ti pa so lahko za vsak posamezni primer drugačni in jih torej ni mogoče taksativno našteti (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točki 73 in 74, in Elf Aquitaine proti Komisiji, točka 58). Poslovna politika je zato le eden od dejavnikov in se poleg tega v nasprotju s trditvami pritožnic ne sme razlagati restriktivno.
54

Tako je Sodišče presodilo, da se ta cilj nanaša zlasti na ohranitev simetrije med pravico obdavčenja dobička in možnostjo odbitka izgub stalne poslovne enote, saj bi zaradi priznanja, da se izguba stalne poslovne enote nerezidentke lahko odbije od dohodka glavne družbe, ta lahko prosto izbrala državo članico, v kateri bo to izgubo uveljavljala (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Oy AA, točka 56, in Lidl Belgium, točka 34).
23

Predsednik rechtbank van koophandel te Brussel je s sklepom z dne 5. maja 2009 ugodil predlogu družbe DB Schenker za izdajo začasne odredbe. Določil je izvedenca in obseg njegovih nalog, ki jih je moral večinoma opraviti na Nizozemskem. V okviru teh nalog bi se moral izvedenec odpraviti na kraj nesreče na Nizozemskem in na vsak kraj, kjer bi lahko prišel do pomembnih ugotovitev, da bi določil vzrok nesreče, škodo, ki je nastala na vagonih, in obseg škode. Poleg tega mu je bilo naloženo, naj ugotovi proizvajalca in stanje nekaterih tehničnih elementov vagonov, način natovarjanja in dejansko osno obremenitev vagonov. Nazadnje naj bi izvedenec preiskal železniško omrežje in železniško infrastrukturo, ki jo upravlja družba ProRail, in se izreči o tem, ali je k nastanku nesreče morda prispevala tudi navedena infrastruktura in koliko.
5

Upravni postopek se je 29. novembra 2006 končal s sprejetjem sporne odločbe. V skladu s členom 1 te odločbe so družbi Eni in Versalis ter druga podjetja, na katera je bila naslovljena sporna odločba, in sicer Bayer AG, The Dow Chemical Company, Dow Deutschland Inc., Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH, Dow Europe, Shell Petroleum NV, Shell Nederland BV, Shell Nederland Chemie BV, Unipetrol a.s., Kaučuk a.s. in Trade-Stomil sp. z o.o., kršili člen 81 ES in člen 53 EGS s tem, da so sodelovali pri enotnem in trajajočem sporazumu, v okviru katerega so se dogovarjali o ciljnih cenah, o razdelitvi kupcev na podlagi sporazumov o nenapadanju in o izmenjavi občutljivih poslovnih podatkov glede cen, konkurentov in kupcev v sektorjih BK in SBK v obdobju – kar zadeva družbo Eni – od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002.
33

V postopku v glavni stvari zadevni nacionalni predpisi povzročijo, da oseba, kot je B. Soukupová, ki preneha opravljati kmetijsko dejavnost, ko je njena starost med normalno starostjo za upokojitev, določeno v teh predpisih na podlagi njenega spola in števila otrok, ki jih je vzgojila, in normalno starostjo za upokojitev, določeno v navedenih predpisih za kmete, in sicer moške, ne more prejeti podpore za predčasno upokojitev in so zato njene pravice omejene na to, da bo do konca življenja prejemala starostno pokojnino, nižjo od navedene podpore, medtem ko kmet, in sicer moški, ki je svojo kmetijsko dejavnost prenehal opravljati v isti starosti kot navedena oseba, v skladu s členom 12(2) Uredbe št. 1257/1999 tako podporo lahko prejema 15 let ali do svojega 75. rojstnega dne, pri čemer se podpora zniža za znesek starostne pokojnine, ki mu jo plačuje zadevna država članica.
52

V točkah (a) in (b) člena 4a(1) Okvirnega sklepa 2002/584 so tako določeni pogoji, v katerih je treba šteti, da se je zadevna oseba prostovoljno in nedvoumno odrekla pravici biti navzoča na sojenju, tako da izvršitve evropskega naloga za prijetje zaradi izvršitve kazni osebe, ki je bila obsojena v odsotnosti, ni mogoče pogojiti z zahtevo, da se lahko njena zadeva ponovno obravnava v odreditveni državi članici ob njeni navzočnosti pri sojenju. To velja bodisi takrat, ko – kot določa člen 1(a) – zadevna oseba ni bila navzoča na sojenju, čeprav je bila osebno povabljena ali uradno obveščena o predvidenem datumu in kraju sojenja, bodisi v skladu s točko (b) istega odstavka takrat, ko je bila seznanjena z načrtovanim sojenjem in je namerno izbrala zastopanost po pravnem zagovorniku, namesto da bi bila na sojenju osebno navzoča. V točkah (c) in (d) odstavka 1 so določeni primeri, v katerih mora izvršitveni pravosodni organ izvršiti evropski nalog za prijetje, čeprav ima zadevna oseba pravico do ponovnega sojenja, če je v tem nalogu za prijetje navedeno, da zadevna oseba ni zahtevala ponovnega sojenja ali da bo izrecno obveščena o pravici do ponovnega sojenja.
7

Ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju z dne 23. novembra 2009, je bilo na spletni strani generalnega direktorata za carine in posredne davke pri francoskem ministrstvu za finance navedeno: „Splošna vprašanja Če med potovanji v druge države Unije kupite proizvode za osebno uporabo, vam ob izstopu iz Francije ali vstopu vanjo ni treba predložiti deklaracije niti plačati dajatev ali davkov. […] Če ste kupili […] tobačne proizvode, zakonodaja Skupnosti določa okvirne pragove, če nakup opravijo fizične osebe. Francoski carinski organi lahko vaše nakupe, ki presegajo pragove, ki veljajo za tobačne proizvode […] in so določeni spodaj, ob upoštevanju drugih meril obravnavajo kot komercialne. V tem primeru morate plačati ustrezne dajatve in davke, ki veljajo v Franciji, za vsakega od teh proizvodov. Ti pragovi veljajo tudi v primeru izstopa iz Francije v katero koli drugo državo članico Evropske unije. Tobačni proizvodi V skladu s členoma 575 G in 575 H [SDZ] […] veljajo od 1. januarja 2006 za nakupe tobačnih proizvodov, ki jih opravijo fizične osebe v drugi državi članici Evropske unije, razen desetih novih držav članic, te določbe: — Pri sebi imate lahko 5 zavojev cigaret (to je 1 kilogram tobaka) brez dovoljenja za promet. Opozorilo: navedeni prag velja za vsako posamezno prevozno sredstvo, v primeru skupnega prevoza (to je kateri koli prevoz več kot devetih potnikov, vključno z voznikom) pa za vsako osebo, starejšo od 17 let. — Za od 6 do 10 zavojev morate predložiti poenostavljeni spremni dokument (PSD). Če se pri pregledu ugotovi, da potnik nima PSD, se mu tobačni proizvodi zasežejo in naloži globa. Potnik se blagu lahko odpove. V tem primeru se mu ne naloži nobena sankcija. Za pridobitev navedenega dokumenta zadostuje, da se osebno zglasite v prvem uradu francoske carinske uprave na meji. — Uvoz več kot 10 zavojev cigaret (ali 2 kilograma tobaka) je v vseh primerih prepovedan. Potnik, pri katerem se opravi pregled, se lahko kaznuje z zgoraj navedenima sankcijama (zaseg tobačnih proizvodov in globa). Pri skupnih prevoznih sredstvih (letalo, ladja, avtobus, vlak) veljajo te določbe za vsakega posameznega potnika.“
66

Glede trditve družbe RVS in estonske vlade o dodatnih stroških in administrativnih težavah, ki jih povzroča nujnost obveščanja države članice o običajnem prebivališču zavarovalca v celotnem času veljavnosti zavarovalne pogodbe in o veljavni davčni ureditvi v tej državi članici, je treba poudariti, prvič, da je to, da zavarovalec svojega zavarovatelja v primeru selitve obvesti, običajno pogodbeno določeno oziroma je vsekakor lahko pogodbeno določeno. Drugič, obveznost seznanitve z veljavno zakonodajo je zahtevana tako pri t. i. „statični“ razlagi člena 50(1) Direktive 2002/83 kot pri t. i. „dinamični“ razlagi te določbe. Poleg tega lahko t. i. „statična“ razlaga navedene določbe v položajih, v katerih se zavarovalna storitev opravlja v okviru svobode opravljanja storitev, zavarovalnico zavezuje k seznanjenosti z davčno ureditvijo države članice, s katero nista nikakor povezana niti zavarovalnica niti zavarovalec.
Preizkus vprašanj za predhodno odločanje ni pokazal ničesar, kar bi vplivalo na veljavnost Uredbe Komisije (ES) št. 1031/2008 z dne 19. septembra 2008 o spremembi Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi v delu, v katerem so pod podštevilko 8443 31 91 kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi št. 2658/87, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 254/2000 z dne 31. januarja 2000, uvrščeni večnamenski tiskalniki, kakršni so predmet spora o glavni stvari, ki so sestavljeni iz dela za lasersko tiskanje in dela za optično branje, imajo funkcijo fotokopiranja in so bili v prosti promet sproščeni aprila 2009.