SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

PRIITA PIKAMÄEJA,

predstavljeni 12. novembra 2019 ( 1 )

Zadeva C‑183/18

Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB)

proti

Bank BGŻ BNP Paribas S.A. w Gdańsku

ob udeležbi

Prokuratura Rejonowa Gdańsk-Śródmieście w Gdańsku

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Rejonowy Gdańsk-Południe w Gdańsku (občinsko sodišče Gdansk-jug v Gdansku, Poljska))

„Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Okvirni sklep 2005/214/PNZ – Priznavanje in izvrševanje denarnih kazni, naloženih pravnim osebam – Obveznost skladne razlage nacionalnega prava – Obseg – Pojem ‚pravna oseba‘ – Denarna kazen, naložena subjektu brez pravne osebnosti“

I. Uvod

1. Okvirni sklep Sveta 2005/214/PNZ z dne 24. februarja 2005 o uporabi načela vzajemnega priznavanja denarnih kazni ( 2 ) organom države članice (v nadaljevanju: država izdajateljica) dovoljuje, da zahtevajo izvršbo denarne kazni v drugi državi članici (v nadaljevanju: država izvršiteljica), v kateri ima fizična ali pravna oseba, zoper katero je bila izdana odločba, premoženje ali dohodke, tam običajno prebiva ali ima – v primeru pravne osebe – tam registriran sedež.

2. S tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe, ki izhaja iz zahteve Centraal Justitieel Incassobureau (CJIB) (osrednji urad za pobiranje dajatev, Nizozemska) ( 3 ) pri Ministerie van Veiligheid en Justitie (ministrstvo za varnost in pravosodje, Nizozemska) za priznanje in izvršitev odločbe Adm. Verwerking Flitsgegevens CJIB HA Leeuwarden (služba za obdelavo prikazanih podatkov CJIB v Leeuwardnu, Nizozemska) z dne 25. novembra 2016, s katero je bila družbi Bank BGŻ BNP Paribas S.A. w Gdańsku (Bank BGŻ BNP Paribas S.A. v Gdansku, Poljska) ( 4 ) naložena kazen v višini 36 EUR, je Sodišče pozvano k uporabi ugotovitev iz sodbe z dne 29. junija 2017, Popławski, ( 5 ) glede učinkov okvirnih sklepov, zlasti glede načinov izvajanja obveznosti skladne razlage.

3. Novost pa je ta, da mora Sodišče na podlagi tega predloga za sprejetje predhodne odločbe ugotoviti, ali, in če da, kako se denarna kazen lahko izvrši v državi članici, če se ta kazen nanaša na subjekt, ki v tej državi nima pravne osebnosti.

II. Pravni okvir

A. Pravo Unije

1. Okvirni sklep 2005/214

4. Člen 1 Okvirnega sklepa 2005/214, naslovljen „Opredelitve“, določa: „V tem okvirnem sklepu: (a) ‚odločba‘ pomeni dokončno odločbo, s katero je fizični ali pravni osebi naloženo plačilo denarne kazni, pri čemer gre za odločbo: […] (iii) organa države izdajateljice, razen sodišča, za dejanja, ki se po pravu države izdajateljice kaznujejo ker pomenijo kršitev pravnih predpisov, pod pogojem, da je zadevna oseba imela možnost zadevo predložiti v razsojanje sodišču, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve; […]“

5. Člen 4 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Posredovanje odločb in vključitev osrednjega organa“, v odstavkih 1 in 6 določa: „1. Odločbo skupaj s potrdilom iz tega člena, je mogoče posredovati pristojnim organom države članice, v kateri ima fizična ali pravna oseba, zoper katero je bila izdana odločba, premoženje ali dohodke, tam običajno prebiva ali ima, v primeru pravne osebe, tam registriran sedež. […] 6. Če določen organ v državi izvršiteljici, ki prejme odločbo, nima pristojnosti za njeno priznavanje in izvršbo, to odločbo po uradni dolžnosti posreduje pristojnemu organu in o tem ustrezno obvesti pristojni organ v državi izdajateljici.“

6. Člen 5 navedenega okvirnega sklepa, naslovljen „Področje uporabe“, v odstavku 1 določa: „Če so naslednje kršitve kaznive v skladu z opredelitvijo po zakonodaji države izdajateljice, imajo pod pogoji iz tega okvirnega sklepa in brez preverjanja dvojne kaznivosti dejanja, za posledico priznanje in izvršbo odločb: […] – ravnanja, ki so v nasprotju s predpisi o varnosti v prometu, vključno s kršitvami pravil o številu ur vožnje in času počitka, ter predpisov o nevarnem blagu, […]“

7. Člen 6 Okvirnega sklepa 2005/214, naslovljen „Priznavanje in izvršba odločb“, določa: „Pristojni organi v državi izvršiteljici priznajo odločbo, ki jim je bila posredovana v skladu s členom 4, brez nadaljnjih formalnosti in nemudoma ukrenejo vse potrebno za njeno izvršbo, razen če pristojni organ sklene, da bo uveljavljal enega izmed razlogov za zavrnitev priznanja ali izvršbe, ki so predvideni v členu 7.“

8. Člen 9(1) in (3) tega okvirnega sklepa določa: „1. Za izvršbo odločbe ne glede na odstavek 3 in člen 10 velja pravo države izvršiteljice na enak način kot pri denarnih kaznih, ki jih izreče država izvršiteljica. Organi države izvršiteljice so edini pristojni za odločanje v izvršilnih postopkih in določanje s tem povezanih ukrepov, vključno z razlogi za ustavitev izvršitve. […] 3. Denarna kazen, izrečena za pravno osebo, se izvrši, tudi če država izvršiteljica ne priznava načela kazenske odgovornosti pravnih oseb.“

9. Člen 20 navedenega okvirnega sklepa določa: „1. Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za uskladitev z določbami tega okvirnega sklepa do 22. marca 2007. 2. Vsaka država članica lahko do pet let po začetku veljavnosti tega okvirnega sklepa njegovo uporabo omeji na: […] (b) pri pravnih osebah, na odločbe o ravnanju, za katerega evropski instrument predvideva uporabo načela odgovornosti pravnih oseb. […] 3. Če je potrdilo iz člena 4 razlog za domnevo, da so bile kršene temeljne pravice ali temeljna pravna načela iz člena 6 Pogodbe, lahko vsaka država članica ugovarja priznavanju in izvršbi odločb. Uporabi se postopek iz člena 7(3). […]“

2. Direktiva (EU) 2015/413

10. V uvodnih izjavah 1 in 2 Direktive 2015/413 ( 6 ) je navedeno: „(1) Glavni cilj prometne politike [Evropske unije] je večja varnost v cestnem prometu. Unija izvaja politiko povečanja varnosti v cestnem prometu s ciljem zmanjšati število smrtnih žrtev in poškodb ter materialno škodo. Pomemben element te politike je dosledno izvrševanje sankcij za cestnoprometne prekrške, storjene v Uniji, ki bistveno ogrožajo varnost v cestnem prometu. (2) […] Namen te direktive je zagotoviti, da bi se […] zagotovila učinkovitost preiskovanja prometnih prekrškov, povezanih z varnostjo v cestnem prometu.“

11. Člen 2 te direktive, naslovljen „Področje uporabe“, določa, da se ta uporablja med drugim za primere prekoračitve dovoljene hitrosti.

12. Člen 3(n) navedene direktive določa: „V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: […] (n) ‚imetnik vozila‘ pomeni osebo, na ime katere je vozilo registrirano, kakor je opredeljena v zakonodaji države članice registracije.“

13. Člen 4(3), tretji pododstavek, Direktive 2015/413 določa: „Država članica prekrška v skladu s to direktivo uporablja pridobljene podatke, da ugotovi, kdo je osebno odgovoren za prometne prekrške, povezane z varnostjo v cestnem prometu, iz člena 2 te direktive.“

B. Poljsko pravo

14. V poglavju 66b ustawa – Kodeks postępowania karnego (zakon o zakoniku o kazenskem postopku) ( 7 ) z dne 6. junija 1997 so v poljski pravni red prenesene določbe Okvirnega sklepa 2005/214.

15. Poglavje 66b CPP, naslovljeno „Prošnja države članice Evropske unije za izvršitev odločbe o naložitvi denarne kazni“, v členu 611ff določa: „1. Če [država izdajateljica] zahteva izvršitev pravnomočne odločbe o naložitvi denarnih kazni, to odločbo izvrši Sąd Rejonowy [občinsko sodišče, Poljska], v katerega sodnem okraju ima storilec premoženje ali prejema dohodke ali ima stalno ali začasno prebivališče. V smislu določb tega poglavja pomeni ‚denarna kazen‘ obveznost storilca, da plača v odločbi naveden: (1) denarni znesek kot kazen za storjeno kaznivo dejanje, ki ni prekršek; […] 6. Pri izvršitvi odločb iz odstavka 1 se uporabljajo določbe poljskega prava, razen če z določbami tega poglavja ni določeno drugače. […]“

16. Člen 611fg CPP določa: „Izvršitev odločbe iz člena 611ff(1) se lahko zavrne, če: (1) dejanje, v zvezi s katerim je bila ta odločba izdana, v skladu s poljskim pravom ni kaznivo dejanje, z izjemo prekrška, razen če v skladu s pravom države izdajateljice pomeni kaznivo dejanje iz člena 607w ali če v skladu s pravom države izdajateljice pomeni kaznivo dejanje: […] c) zoper varnost v prometu, […] (2) odločbi ni priloženo potrdilo iz člena 611ff(2) ali je to potrdilo nepopolno ali v očitnem neskladju z vsebino odločbe; […] (7) poljska kazenska sodišča niso pristojna za postopke proti storilcu ali ni dovoljenja, potrebnega za njegov pregon; […] (9) je iz vsebine potrdila iz člena 611ff(2) razvidno, da oseba, na katero se nanaša odločba, ni bila ustrezno poučena o možnosti in pravici do izpodbijanja te odločbe; (10) je iz vsebine potrdila iz člena 611ff(2) razvidno, da je bila odločba izdana v odsotnosti storilca, razen če: (a) je bil storilec povabljen k sodelovanju v postopku ali je bil drugače obveščen o datumu in kraju obravnave, ki je javna ali nejavna, ter je bil pri tem poučen, da njegova odsotnost ni ovira za izdajo odločbe, ali je imel storilec zagovornika, ki je bil prisoten na obravnavi, (b) storilec po prejetju prepisa sodbe in pouka o pravici, da v državi izdajateljici odločbe vloži zahtevo, naj se ob njegovi udeležbi v isti zadevi izvede nov sodni postopek, ter o roku za njeno vložitev in načinu njene vložitve, v zakonsko določenem roku take zahteve ni vložil ali je izjavil, da odločbe ne izpodbija; (11) se pregon kaznivega dejanja, ki ni prekršek, na katero se nanaša odločba, v primeru obstoja pristojnosti poljskih kazenskih sodišč na podlagi amnestije odpusti; (12) se odločba nanaša na denarno kazen, ki je nižja od 70 EUR ali enakovrednega zneska v drugi valuti.“

17. Člen 611fh CPP določa: „1. Sodišče izvršitev odločbe o naložitvi denarnih kazni obravnava na naroku, ki se ga lahko udeležijo prokurator (državni tožilec, Poljska), storilec, če je na ozemlju Republike Poljske, in njegov zagovornik, če nanj pride. Če storilec, ki ni na ozemlju Republike Poljske, nima zagovornika, mu ga predsednik sodišča, ki je pristojno za obravnavo zadeve, lahko postavi po uradni dolžnosti. 2. Zoper sklep sodišča o izvršitvi odločbe o naložitvi denarnih kazni je mogoča pritožba. 3. Pravnomočna odločba o naložitvi denarnih kazni skupaj s priloženim potrdilom iz člena 611ff(2) je izvršilni naslov in je v Republiki Poljski po izdaji potrdila o izvršljivosti izvršljiva. 4. Če podatki, ki jih je posredovala država izdajateljica, ne zadostujejo za sprejetje odločitve o izvršitvi odločbe o naložitvi denarnih kazni, sodišče pozove pristojno sodišče ali drugi organ države izdajateljice, naj jih v določenem roku dopolni. 5. Če rok iz odstavka 4 ni spoštovan, se sklep o izvršitvi odločbe izda na podlagi prej posredovanih podatkov.“

18. Ustawa – Kodeks postępowania w sprawach o wykroczenia (zakon o zakoniku o prekrškovnem postopku) ( 8 ) z dne 24. avgusta 2001 v členu 116b(1) določa: „Za zahtevo, ki jo država članica [Unije] poda zaradi izvršitve denarne kazni, kaznovalnih ukrepov v obliki globe ali obveznosti odprave škode ali sklepa o stroških postopka in zaradi izvršitve odločbe sodišča ali drugega organa države članice [Unije] o naložitvi denarnih kazni, se po analogiji uporabljajo določbe poglavij 66a in 66b [CPP].“

19. Člen 92a poglavja XI, naslovljenega „Prekrški zoper varnost in red v prometu“, ustawa – Kodeks wykroczeń (zakon o zakoniku o prekrških) ( 9 ) z dne 20. maja 1971 določa: „Voznik vozila, ki ne upošteva omejitve hitrosti, določene z zakonom ali prometnim znakom, se kaznuje z denarno kaznijo.“

20. Člen 25(1) ustawa – Kodeks karny wykonawczy (zakon o zakoniku o izvrševanju kazenskih sankcij) ( 10 ) z dne 6. junija 1997 določa: „Izvršba […] izrečene denarne kazni, denarne dajatve in dolgovanih sodnih stroškov se opravi v skladu z določbami Kodeks postępowania cywilnego [(zakonik o pravdnem postopku)], razen če ni v tem zakonu določeno drugače.“

21. Člen 33 ustawa – Kodeks cywilny (zakon o civilnem zakoniku) ( 11 ) z dne 23. aprila 1964 določa: „Pravne osebe so Skarb Państwa [(državna blagajna, Poljska)] in organizacijske enote, ki imajo v skladu s posebnimi predpisi pravno osebnost.“

22. Člen 64 ustawa – Kodeks postępowania cywilnego (zakon o zakoniku o pravdnem postopku) ( 12 ) z dne 17. novembra 1964 določa: „1. Vsaka fizična in pravna oseba lahko v postopku nastopa kot stranka (sposobnost biti stranka v sodnem postopku). 11. Sposobnost biti stranka v sodnem postopku imajo tudi organizacijske enote, ki niso pravne osebe, ki jim je z zakonom priznana pravna sposobnost. […]“

23. V členu 5(4) ustawa o swobodzie działalności gospodarczej (zakon o svobodi opravljanja gospodarske dejavnosti) ( 13 ) z dne 2. julija 2004 je „podružnica“ opredeljena kot „ločen in organizacijsko samostojen del gospodarske dejavnosti, ki ga podjetnik opravlja zunaj svojega sedeža ali glavnega kraja izvajanja dejavnosti“.

III. Dejansko stanje, postopek v glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

24. CJIB je 9. julija 2017 pri Sąd Rejonowy Gdańsk-Południe w Gdańsku (okrožno sodišče v Gdansku, Poljska), ki je predložitveno sodišče v tej zadevi, vložil zahtevo za priznanje in izvršitev odločbe z dne 25. novembra 2016.

25. Globa je bila v tej odločbi naložena zaradi prekoračitve dovoljene hitrosti za 6 km/h, ki jo je 13. novembra 2016 v Utrechtu (Nizozemska) storil voznik vozila v lasti družbe Bank BGŻ BNP Paribas Gdansk.

26. Iz potrdila, ki ga je odločbi z dne 25. novembra 2016 priložil CJIB, je razvidno, da družba Bank BGŻ BNP Paribas Gdansk – to je subjekt, ki mu je bila kazen naložena – med postopkom „na lastno željo ni bila zaslišana“. V skladu z nizozemskim pravom je bila obveščena o pravici, da izpodbija utemeljenost očitkov, uporabljenih proti njej, vendar v navedenem roku ni vložila pritožbe. Zato je odločba 6. januarja 2017 postala pravnomočna, izvršitev kazni, ki je bila z njo naložena, pa bo v skladu z nizozemskim pravom zastarala 6. januarja 2022.

27. Predložitveno sodišče je opravilo obravnavo, da bi odločilo o priznanju in izvršitvi denarne kazni. Stranki nista prišli na obravnavo in nista predložili izjav.

28. Predložitveno sodišče poudarja, da se poglavje 66b CPP, s katerim so v poljsko pravo prenesene določbe Okvirnega sklepa 2005/214, uporablja tako za izvršitev odločb, izdanih v zvezi s kaznivimi dejanji, kot za izvršitev odločb, izdanih v zvezi s prekrški. ( 14 )

29. Vseeno meni, da prenos Okvirnega sklepa 2005/214 ni popoln. Poljski zakonodajalec naj bi uporabil izraz „storilec“ za opredelitev osebnega področja uporabe zakonodaje o prenosu, vendar naj bi v CPP ta izraz zajemal samo fizične osebe, medtem ko se v skladu s členom 1 in 9 tega okvirnega sklepa ta uporablja tudi za odločbe, s katerimi so denarne kazni naložene pravnim osebam.

30. Zato naj možnost izvršitve odločbe, s katero se denarna kazen naloži pravni osebi, ne bi spadala na področje uporabe niti člena 611ff in naslednjih členov CPP niti ustawa o odpowiedzialności podmiotów zbiorowych za czyny zabronione pod groźbą kary (zakon o odgovornosti kolektivnih subjektov za prepovedana dejanja, za katera je zagrožena kazen) ( 15 ) z dne 28. oktobra 2002, ker se ta zakon ne uporablja za prekrške, ki jih storijo kolektivni subjekti.

31. Po mnenju predložitvenega sodišča zato poljska sodišča sistematično zavračajo priznavanje in izvršitev odločb o naložitvi denarnih kazni pravnim osebam, čeprav je treba v skladu s členom 9(3) Okvirnega sklepa 2005/214 take odločbe izvršiti, tudi če država izvršiteljica ne priznava načela kazenske odgovornosti pravnih oseb.

32. Kar zadeva možnost, da poljska sodišča določbe tega okvirnega sklepa uporabijo neposredno, predložitveno sodišče navaja, da morajo v skladu s sodno prakso Sodišča, zlasti sodbo z dne 29. junija 2017, Popławski, ( 16 ) nacionalna sodišča nacionalno pravo razlagati v skladu s temi akti, ker okvirni sklepi nimajo neposrednega učinka.

33. Vendar predložitveno sodišče meni, da pojma „storilec“, ki se uporablja v CPP, kot se zdi, za zagotovitev skladnosti nacionalnih določb z Okvirnim sklepom 2005/214 ni mogoče razlagati tako, da zajema pravne osebe.

34. Zato se na eni strani predložitveno sodišče sprašuje o obveznosti, da se zavrne uporaba nacionalnega pravila, če tega ni mogoče razlagati skladno, ali da se to nadomesti s pravilom iz tega okvirnega sklepa.

35. Na drugi strani se predložitveno sodišče sprašuje o pojmu „pravna oseba“. Poudarja, da je v skladu s poljskim pravom subjekt, kot je družba Bank BGŻ BNP Paribas Gdansk, naveden v poslovnem registru in ima lasten sedež. Kljub organizacijski neodvisnosti naj ta subjekt ne bi imel pravne osebnosti (sposobnosti), ločene od te, ki jo ima družba Bank BGŻ BNP Paribas S.A. s sedežem v Varšavi (Poljska), ( 17 ) in naj ne bi mogel biti stranka v postopku (razen v zadevah s področja delovnega prava). Po drugi strani pa se zdi, da so v skladu z nizozemskim pravom s pojmom „pravna oseba“ zajete tudi organizacijske enote pravne osebe.

36. V tem okviru želi predložitveno sodišče ugotoviti, ali je pojem „pravna oseba“, uporabljen v Okvirnem sklepu 2005/214, avtonomen pojem prava Unije in ali ga je treba razlagati v skladu s pravom države izdajateljice ali v skladu s pravom države izvršiteljice.

37. V teh okoliščinah je Sąd Rejonowy Gdańsk-Południe w Gdańsku (okrožno sodišče Gdansk-jug) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je treba določbe člena 1(a), člena 9(3) ter člena 20(1) in (2)(b) Okvirnega sklepa [2005/214] razlagati tako, da mora biti v izvršitev posredovana odločba, s katero je bila pravni osebi izrečena denarna kazen, v državi izvršiteljici izvršena, čeprav nacionalne določbe, s katerimi je bil navedeni okvirni sklep prenesen v nacionalni pravni red, ne določajo možnosti izvršitve odločbe, s katero se taka kazen naloži pravni osebi? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je treba pojem ‚pravna oseba‘, uporabljen v členu 1(a) in členu 9(3) Okvirnega sklepa [2005/214], razlagati: (a) v skladu z določbami prava države izdajateljice (člen 1(c)), (b) v skladu z določbami prava države izvršiteljice (člen 1(d)), (c) kot avtonomen pojem prava Unije, in ali je s tem pojmom posledično zajeta tudi podružnica pravne osebe, čeprav podružnica pravne osebe v državi izvršiteljici nima pravne osebnosti?“

IV. Postopek pred Sodiščem

38. Pisna stališča so predložile družba Bank BGŻ BNP Paribas Varšava, poljska, madžarska in nizozemska vlada ter Evropska komisija.

V. Analiza

A. Prvo vprašanje za predhodno odločanje

39. Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem za predhodno odločanje Sodišče sprašuje, ali je treba člen 1(a), člen 9(3) ter člen 20(1) in (2)(b) Okvirnega sklepa 2005/214 razlagati tako, da mora biti v izvršitev poslana odločba, s katero je bila pravni osebi izrečena denarna kazen, v državi izvršiteljici izvršena, čeprav nacionalne določbe, s katerimi je bil navedeni okvirni sklep prenesen, ne določajo možnosti izvršitve odločbe, s katero se taka kazen naloži pravni osebi.

40. Na prvem mestu menim, da iz Okvirnega sklepa 2005/214 nedvoumno izhaja, da morajo biti denarne kazni, naložene pravnim osebam za prometne prekrške, priznane in izvršene, tudi če v pravu države izvršiteljice ni priznano načelo kazenske odgovornosti pravnih oseb.

41. V zvezi s tem ugotavljam, da se glede na številne določbe Okvirnega sklepa 2005/214, kot so člen 1(a) ali člen 4(1) ali oddelek (f) potrdila, priloženega temu okvirnemu sklepu, ( 18 ) v okviru sistema, uvedenega s tem okvirnim sklepom, denarna kazen lahko naloži tako fizični kot pravni osebi.

42. Poleg tega iz povezane razlage členov 6 in 7 Okvirnega sklepa 2005/214 izhaja, da mora biti odločba v smislu tega okvirnega sklepa načeloma priznana in izvršena, ne da bi države članice zavrnitev lahko utemeljile z okoliščino, da v nacionalnem pravu ni predvidena možnost izvršitve odločbe, s katero je denarna kazen naložena pravni osebi. ( 19 )

43. Nazadnje, zakonodajalec Unije je predvidel razlike med nacionalnimi zakonodajami glede kazenske odgovornosti pravnih oseb. ( 20 ) Tako je, ne da bi državam članicam naložil kakršno koli obveznost, da uvedejo kazensko odgovornost za te osebe, v členu 9(3) Okvirnega sklepa 2005/214 določil, da mora biti denarna kazen, naložena pravni osebi, izvršena, „tudi če država izvršiteljica ne priznava načela kazenske odgovornosti pravnih oseb“.

44. Posledično je z Okvirnim sklepom 2005/214, katerega zavezujoča narava ni sporna, ( 21 ) državam članicam jasno naložena obveznost, da izvršijo odločbo, s katero je denarna kazen naložena pravni osebi.

45. Te ugotovitve ne ovrže člen 20(2)(b) tega okvirnega sklepa, ker se je možnost, ki je državam članicam ponujena, da prehodno in pod določenimi pogoji omejijo njegovo uporabo za pravne osebe, iztekla 22. marca 2010.

46. Na drugem mestu predložitveno sodišče, ki je izhajalo iz premise, da določbe Okvirnega sklepa 2005/214 v poljsko pravo niso bile pravilno prenesene, da pojem „storilec“ v členu 611ff(1) CPP ne zajema pravnih oseb in da te praznine ni mogoče zapolniti z nobeno drugo določbo, želi izvedeti, ali se nacionalno pravo ne uporabi in ali ga je treba nadomestiti z določbami tega okvirnega sklepa.

47. V zvezi s tem moram spomniti, da so bili učinki okvirnih sklepov natančno določeni in opredeljeni v najnovejši sodni praksi Sodišča. ( 22 ) Sodišče se je oprlo na neobstoj njihovega neposrednega učinka in menilo, da poleg tega, da določb okvirnega sklepa ni mogoče neposredno uporabiti, sodišču države članice ni treba izključiti uporabe določbe nacionalnega prava, ki je v nasprotju z okvirnim sklepom. ( 23 ) Vendar zavezujoča narava okvirnega sklepa za nacionalne organe pomeni obveznost, da svoje nacionalno pravo razlagajo v skladu s tem okvirnim sklepom. ( 24 )

48. Konkretno to pomeni, da morajo nacionalni organi nacionalno pravo razlagati, kolikor je mogoče, ob upoštevanju besedila in namena okvirnih sklepov, zato da bi dosegli v njem določen rezultat. Taka razlaga vseeno ne more pripeljati do tega, da se na eni strani nacionalno pravo razlaga contra legem ter da se na drugi strani na podlagi okvirnih sklepov in neodvisno od zakona, sprejetega za njihovo izvajanje, določi oziroma poveča kazenska odgovornost tistih, ki so storili kršitev. ( 25 )

49. V obravnavani zadevi je torej zaradi neobstoja neposrednega učinka Okvirnega sklepa 2005/214 izključeno, da predložitveno sodišče ne uporabi CPP ali da namesto tega zakonika neposredno uporabi ta okvirni sklep.

50. Kar zadeva skladno razlago določb CPP, s katerimi je bil prenesen Okvirni sklep 2005/214, je očitno, da mora na podlagi razdelitve pristojnosti med Sodiščem in nacionalnimi sodišči v obravnavani zadevi le predložitveno sodišče ob upoštevanju celotnega nacionalnega prava in metod razlage, ki jih priznava to pravo, ugotoviti, ali je možna skladna razlaga nacionalnega prava, s katero bi se zagotovil polni učinek tega okvirnega sklepa in dosegla rešitev, skladno z njegovim ciljem. ( 26 )

51. Ker pa se zdi, da predložitveno sodišče dvomi o taki možnosti v obravnavani zadevi, želim poudariti naslednje elemente. ( 27 )

52. Prvič, tako kot poljska vlada in Komisija menim, da pojem „storilec“ lahko zajema tako fizične kot pravne osebe.

53. Poleg tega, ker namen Okvirnega sklepa 2005/214 ni uskladitev materialnega kazenskega prava, je poljski zakonodajalec – kot se mi zdi, v skladu s tem okvirnim sklepom – v okviru prenosa navedenega okvirnega sklepa v poglavju 66b CPP uporabil pojem „storilec“, ki je prima facie nevtralen pojem, tako da se v okviru poglavja 66b CPP in izvršbe denarnih kazni ta pojem lahko razlaga neodvisno od pomena tega pojma v materialnem kazenskem pravu. ( 28 ) Ta pristop poljskega zakonodajalca po mojem mnenju ustreza logiki Okvirnega sklepa 2005/214, ker ta okvirni sklep državam članicam nikakor ne nalaga, da določijo mehanizem kazenske odgovornosti pravnih oseb, jim pa nalaga obveznost, da izvršijo denarne kazni, naložene takim osebam.

54. Zato se v nasprotju s tem, kar predlaga predložitveno sodišče, za razlago pojma „storilec“ v smislu določb CPP na področju izvrševanja kazni ni treba sklicevati na ta pojem v smislu materialnega kazenskega prava, tako da se ta pojem po mojem mnenju lahko razlaga tako, da se nanaša na subjekt, ki mu je bila naložena pravnomočna denarna kazen, naj bo to pravna ali fizična oseba.

55. Poleg tega so glede na spis, ki ga ima na voljo Sodišče, različna poljska sodišča že ugodila zahtevam za izvršbo denarnih kazni, ki so bile na Nizozemskem naložene pravnim osebam za prometne prekrške. Glede na informacije v predložitvenem sklepu in spisu, predloženem Sodišču, menim, da je mogoče ugotoviti, da poljsko pravo ne preprečuje, da se v tej državi članici izvrši globa, naložena pravni osebi, ali da je to pravo vsekakor mogoče razlagati v skladu z določbami Okvirnega sklepa 2005/214.

56. Drugič, vsak ugovor, ki temelji na morebitnem povečanju kazenske odgovornosti pravnih oseb, je treba zavrniti. Načelo in obseg odgovornosti storilca nezakonitega dejanja namreč nista določena z Okvirnim sklepom 2005/214, temveč v skladu s pravom države izdajateljice, v državi izvršiteljici, ki je v obravnavani zadevi Republika Poljska, pa se postavlja le vprašanje izvršitve kazni.

57. Ob upoštevanju vseh teh preudarkov predlagam, naj se na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da je treba določbe Okvirnega sklepa 2005/214 razlagati tako, da mora biti v izvršitev poslana odločba, s katero je bila pravni osebi izrečena denarna kazen, v državi izvršiteljici izvršena, čeprav nacionalne določbe, s katerimi je bil navedeni okvirni sklep prenesen v nacionalni pravni red, ne določajo možnosti izvršitve odločbe, s katero se kazen naloži pravni osebi. V ta namen mora pristojni organ države izvršiteljice, ker določbe navedenega okvirnega sklepa nimajo neposrednega učinka, upoštevati celotno nacionalno pravo in uporabiti metode razlage, ki jih to pravo priznava, da nacionalne določbe čim bolj razlaga glede na besedilo in namen Okvirnega sklepa 2005/214.

B. Drugo vprašanje za predhodno odločanje

58. Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem za predhodno odločanje Sodišče sprašuje, ali je treba na eni strani pojem „pravna oseba“ v Okvirnem sklepu 2005/214 razlagati v skladu s pravom države izdajateljice ali države izvršiteljice ali kot avtonomen pojem prava Unije in ali je treba na drugi strani iz tega sklepati, da ta pojem zajema tudi subjekt, kot je družba Bank BGŻ BNP Paribas Gdansk, čeprav nima lastne pravne osebnosti v državi izvršiteljici.

59. V bistvu želi predložitveno sodišče poleg opredelitve pojma „pravna oseba“ v okoliščinah, kot so te iz postopka v glavni stvari, ugotoviti, kako in zoper kateri subjekt je treba izvršiti kazen.

60. V zvezi s tem naj spomnim, da je bila v obravnavani zadevi kazen izrečena družbi Bank BGŻ BNP Paribas Gdansk, vendar pa ima na Poljskem pravno osebnost (sposobnost) le družba Bank BGŻ BNP Paribas Varšava. Tako je s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da v poljskem pravu družba Bank BGŻ BNP Paribas Gdansk in družba Bank BGŻ BNP Paribas Varšava tvorita enoten subjekt, pri čemer je prva družba lokalna struktura druge. S pravnega vidika se ta organizacijska enota kaže v okoliščini, da v nasprotju z družbo Bank BGŻ BNP Paribas Varšava družba Bank BGŻ BNP Paribas Gdansk nima pravne osebnosti (sposobnosti), tako da ne more biti stranka v kazenskem ali civilnem sodnem postopku. ( 29 )

61. Zaradi te okoliščine lahko po mnenju predložitvenega sodišča poljski organi zavrnejo izvršitev kazni z obrazložitvijo, da so pravice subjekta, kot je družba Bank BGŻ BNP Paribas Gdansk, kršene, ker ne more biti stranka v postopku izvršbe. Tak rezultat pa je očitno sporen, saj je treba zahtevo CJIB načeloma izvršiti. ( 30 )

62. Kar zadeva prvi del tega vprašanja za predhodno odločanje, prvič, se po mojem mnenju pojem „pravna oseba“ v sistemu Okvirnega sklepa 2005/214 ne sme razlagati kot avtonomen pojem prava Unije.

63. Tudi če je avtonomna razlaga načeloma jamstvo za učinkovitost prava Unije, ( 31 ) bi bilo to v obravnavani zadevi v nasprotju z voljo zakonodajalca Unije.

64. S povezavo člena 9(3) Okvirnega sklepa 2005/214 in načela medsebojnega priznavanja je mogoče zagotoviti izvršbo denarnih kazni, naloženih pravnim osebam, saj se preseže dihotomija med sklicevanjem na pravo držav članic in avtonomnim pojmom. ( 32 ) Posledično menim, da je zakonodajalec Unije z zagotovitvijo izvršbe denarnih kazni kljub razlikam med nacionalnimi zakonodajami na področju kazenske odgovornosti pravnih oseb želel preprečiti prav to, da se ta pojem razlaga v skladu s pravom Unije.

65. Poleg tega dodajam, da tudi če je avtonomna razlaga pojma načeloma omejena s pravnim instrumentom, katerega del je ta pojem, ( 33 ) bi avtonomna razlaga pojma „pravna oseba“, čeprav omejena le na Okvirni sklep 2005/214, lahko imela resne posledice na drugih področjih prava Unije, čeprav sta Sodišče in zakonodajalec Unije po mojem mnenju glede tega pojma še vedno zelo previdna. ( 34 )

66. Drugič, v sistemu Okvirnega sklepa 2005/214 pravo države izdajateljice ureja odgovornost in kazen ter določa subjekt, na katerega se nanaša ta kazen, tako da je treba pojem „pravna oseba“ razlagati z vidika prava države izvršiteljice.

67. V zvezi s tem ni nekoristno poudariti, da člen 5(1) Okvirnega sklepa 2005/214, iz katerega izhaja, da se kazensko pravo države izvršiteljice uporablja med drugim za opredelitev kaznivega dejanja, izraža načelo teritorialnosti kazenskega prava. Ta določba se nadaljuje v členu 9(1) in (3) Okvirnega sklepa 2005/214, na podlagi katerega se na eni strani pravo države izvršiteljice uporablja za izvršitev kazni in na drugi strani mora biti denarna kazen, naložena pravni osebi, izvršena, tudi če država izvršiteljica ne priznava kazenske odgovornosti pravnih oseb.

68. Tako zakonodajalec Unije, ne da bi usklajeval materialne kazenske zakonodaje in zakonodaje s področja izvrševanja kazni, vseeno zagotavlja izvršbo denarnih kazni v državah članicah zaradi načela medsebojnega priznavanja. ( 35 )

69. Iz vseh teh razlogov menim, da v sistemu Okvirnega sklepa 2005/214 pojma „pravna oseba“ ni mogoče razlagati kot avtonomni pojem, temveč ga je treba razlagati z vidika prava države izvršiteljice.

70. Kar zadeva drugi del tega vprašanja za predhodno odločanje, menim, da je treba upoštevati tako potrebo po učinkovitem izvajanju denarnih kazni kot varstvo pravic subjektov, na katere se nanašajo te kazni.

71. Ker pa v obravnavani zadevi subjekt, ki je bil kaznovan na Nizozemskem, nima pravne osebnosti (sposobnosti), da bi bil stranka v postopku izvršbe na Poljskem, obstaja težava pri praktičnem izvajanju Okvirnega sklepa 2005/214. Tako je očitno, da je za to, da se denarna kazen, ki se nanaša na pravno osebo, lahko izvrši v državi članici, potrebno, da ima ta oseba pravice in obveznosti, brez česar je izvršitev kazni sporna.

72. V zvezi s tem ni mogoče zanikati, da položaj, v katerem poljski organi v okviru sodelovanja, vzpostavljenega z Direktivo 2015/413, svojim kolegom zagotavljajo informacije, ki sicer niso netočne, vendar so vsaj nepopolne, ( 36 ) škodi tako cilju te direktive kot cilju Okvirnega sklepa 2005/214. Ker ni omenjeno, da je lastnik vozila, odgovoren za kršitev, subjekt, v zvezi s katerim izvršba denarne kazni ni zagotovljena, je taka izvršba nujno ogrožena. ( 37 )

73. Zato je v prihodnje in za zagotovitev trajnosti sistema Okvirnega sklepa 2005/214 ključno, da v skladu z načelom lojalnega sodelovanja in v duhu sodelovanja, na katerih temeljita tako Direktiva 2015/412 kot ta okvirni sklep, države članice na podlagi te direktive zagotovijo podatke, ki omogočajo ne le identifikacijo lastnika vozila, odgovornega za kršitev, temveč tudi zagotovitev izvršbe morebitne denarne kazni v celotni Uniji. ( 38 )

74. Vendar taka priporočila veljajo samo za prihodnost in predložitvenemu sodišču ne dajejo koristnega odgovora, ki bi mu omogočil v obravnavani zadevi spoštovati obveznosti, ki izhajajo iz Okvirnega sklepa 2005/214.

75. V zvezi s tem – kot sem poudaril v točki 66 teh sklepnih predlogov – v sistemu Okvirnega sklepa 2005/214 pravo države izdajateljice ureja odgovornost in kazen ter določa subjekt, na katerega se nanaša ta kazen, medtem ko se pravo države izvršiteljice uporablja za izvršitev kazni, ne da bi mogla preprečiti izvršitev, ker pravne osebe nimajo procesnih pravic, ki bi jim omogočale biti stranka v postopku izvršbe.

76. Tako se mi v položaju, kot je ta v postopku v glavni stvari, in s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, zdi, da bi se za zagotovitev izvršbe denarne kazni družba Bank BGŻ BNP Paribas Varšava lahko štela za subjekt, ki je pravno odgovoren za družbo Bank BGŻ BNP Paribas Gdansk kot pravna oseba, ki ima pravno osebnost (sposobnost), in zato za kaznovani subjekt. Zahteva CJIB bi bila torej v skladu s členom 4(6) Okvirnega sklepa 2005/214 lahko posredovana pristojnemu sodišču v Varšavi, kjer ima ta družba sedež.

77. Res je, da je zakonodajalec Unije v Okvirnem sklepu 2005/214 ( 39 ) večkrat poudaril pomen spoštovanja temeljnih pravic in da je bil njegov cilj olajšati izvršbo denarnih kazni ob zagotovitvi spoštovanja ustreznih jamstev za osebe in subjekte, v zvezi s katerimi je treba izvršiti te kazni.

78. V zvezi s tem je, prvič, morebitne kršitve pravic družbe Bank BGŻ BNP Paribas Varšava mogoče, če ne relativizirati, vsaj predvideti glede na posebnosti njenih povezav z družbo Bank BGŻ BNP Paribas Gdansk. Spomniti moram namreč, da v poljskem pravu družbi Bank BGŻ BNP Paribas Varšava in Bank BGŻ BNP Paribas Gdansk tvorita enoten subjekt in da ima le prva družba pravno osebnost (sposobnost). Zato je na eni strani družba Bank BGŻ BNP Paribas Varšava odgovorna za ravnanja druge družbe. Na drugi strani je mogoče željo družbe BGŻ BNP Paribas Gdansk, da ne bo zaslišana in da ne bo vložila pritožbe, obravnavati kot željo enotnega subjekta.

79. Drugič, lahko bi se štelo, da je položaj, kot je ta v postopku v glavni stvari, predvsem notranje nedelovanje, ki je posledica pomanjkljive komunikacije med družbama Bank BGŻ BNP Paribas Varšava in Bank BGŻ BNP Paribas Gdansk. Ker pa ti družbi tvorita enoten subjekt, taka pomanjkljiva komunikacija nima učinka, saj so dejanja družbe Bank BGŻ BNP Paribas Gdansk, kot je njena odločitev, da na Nizozemskem ne vloži pritožbe, pripisana družbi Bank BGŻ BNP Paribas Varšava.

80. Vsekakor je očitno, da mora v položaju, kot je ta v postopku v glavni stvari, družba Bank BGŻ BNP Paribas Varšava imeti možnost uveljavljati svoje pravice v državi izvršiteljici.

81. Tako bi v okviru morebitne pritožbe zoper sklep o izvršitvi iz člena 611fh(2) CPP lahko zatrjevala, da so njene pravice nesorazmerno kršene, ker na Nizozemskem ni mogla biti stranka. Tako kršitev in njeno sorazmernost bi bilo treba presoditi za vsak posamezen primer, zato bi morala biti zanjo pristojna sodišča države izvršiteljice.

82. Posledično predlagam, naj se na drugo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da pojem „pravna oseba“ ni avtonomen pojem prava Unije, temveč ga je treba razlagati z vidika prava države izvršiteljice, in da pojem „pravna oseba“ v smislu tega okvirnega sklepa zajema subjekt, ki nima pravne osebnosti, kot je družba Bank BGŻ BNP Paribas Gdansk, pod pogojem, da tvori organizacijsko enoto s subjektom, ki ima pravno osebnost.

VI. Predlog

83. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je predložilo Sąd Rejonowy Gdańsk-Południe w Gdańsku (okrožno sodišče Gdansk-jug v Gdansku, Poljska), odgovori: 1. Določbe Okvirnega sklepa Sveta 2005/214/PNZ z dne 24. februarja 2005 o uporabi načela vzajemnega priznavanja denarnih kazni, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009, je treba razlagati tako, da mora biti v izvršitev poslana odločba, s katero je bila pravni osebi izrečena denarna kazen, v državi izvršiteljici izvršena, čeprav nacionalne določbe, s katerimi je bil navedeni okvirni sklep prenesen v nacionalni pravni red, ne določajo možnosti izvršitve odločbe, s katero se kazen naloži pravni osebi. V ta namen mora pristojni organ države članice izvršiteljice, ker določbe navedenega okvirnega sklepa nimajo neposrednega učinka, upoštevati celotno nacionalno pravo in uporabiti metode razlage, ki jih to pravo priznava, da nacionalne določbe čim bolj razlaga glede na besedilo in namen tega okvirnega sklepa. 2. Določbe Okvirnega sklepa 2005/214, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299/PNZ, je treba razlagati tako, da pojem „pravna oseba“ ni avtonomen pojem prava Unije, temveč ga je treba razlagati z vidika prava države članice izvršiteljice. Pojem „pravna oseba“ v smislu tega okvirnega sklepa zajema subjekt, ki nima pravne osebnosti, kot je ta iz postopka v glavni stvari, pod pogojem, da tvori organizacijsko enoto s subjektom, ki ima pravno osebnost.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) UL 2005, L 76, str. 16, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009 (UL 2009, L 81, str. 24), v nadaljevanju: Okvirni sklep 2005/214.

( 3 ) V nadaljevanju: CJIB.

( 4 ) V nadaljevanju: Bank BGŻ BNP Paribas Gdansk. Ta odločba bo v nadaljevanju poimenovana odločba z dne 25. novembra 2016.

( 5 ) C‑579/15, EU:C:2017:503.

( 6 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2015 o lažji čezmejni izmenjavi informacij o prometnih prekrških, povezanih z varnostjo v cestnem prometu (UL 2015, L 68, str. 9).

( 7 ) Dz. U. št. 89, pozicija 555, v nadaljevanju: CPP.

( 8 ) Dz. U. št. 106, pozicija 1148.

( 9 ) Dz. U. št. 12, pozicija 114.

( 10 ) Dz. U. št. 90, pozicija 557.

( 11 ) Dz. U. št. 16, pozicija 93.

( 12 ) Dz. U. št. 43, pozicija 296.

( 13 ) Dz. U. št. 173, pozicija 1807.

( 14 ) V zvezi z zadnjenavedenimi zaradi napotitve v členu 116b(1) zakonika o prekrškovnem postopku.

( 15 ) Dz. U. št. 197, pozicija 1661.

( 16 ) C‑579/15, EU:C:2017:503.

( 17 ) V nadaljevanju: Bank BGŻ BNP Paribas Varšava.

( 18 ) Za izvršitev odločbe, s katero se denarna kazen naloži fizični ali pravni osebi, mora pristojni organ države izdajateljice te odločbe v skladu s členom 4 Okvirnega sklepa 2005/214 tako odločbo posredovati skupaj s potrdilom iz priloge k temu okvirnemu sklepu. Če se kazen nanaša na pravno osebo, je treba v oddelku (f) tega potrdila navesti ime, obliko in registrirani sedež te osebe, opis njenega premoženja in lokacijo, na kateri se nahaja to premoženje, ter opis in lokacijo dohodkov te osebe.

( 19 ) V členu 7 Okvirnega sklepa 2005/214 so navedeni razlogi za zavrnitev priznanja ali izvršitve odločb o naložitvi denarnih kazni. Med temi razlogi ni okoliščine, da v nacionalnem pravu ni predvidena možnost izvršitve odločbe, s katero je denarna kazen naložena pravni osebi.

( 20 ) Glede stanja razlik med nacionalnimi zakonodajami kmalu po sprejetju Okvirnega sklepa 2005/214 glej Adam, S., Colette-Basecqz, N., in Nihoul, M., La responsabilité pénale des personnes morales en Europe, Corporate Criminal Liability in Europe, La Charte, Bruselj, 2008.

( 21 ) Glej sodbo z dne 16. junija 2005, Pupino (C‑105/03, EU:C:2005:386, točki 33 in 34). V zvezi s tem poudarjam, da stališča družbe Bank BGŻ BNP Paribas Varšava – v skladu s katerim se določbe Okvirnega sklepa 2005/214, ker v poljsko pravo niso bile prenesene njegove določbe o možnosti, da se v tej državi članici izvrši odločba, s katero se denarna kazen naloži pravni osebi, ne morejo uporabiti kot podlaga za izvršitev take odločbe v navedeni državi članici – ni mogoče sprejeti, saj de facto pomeni, da se dvomi o zavezujočem učinku navedenega okvirnega sklepa.

( 22 ) Glej sodbo z dne 24. junija 2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530).

( 23 ) Glej sodbo z dne 24. junija 2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, točke od 60 do 71).

( 24 ) Glej sodbo z dne 24. junija 2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, točka 72 in navedena sodna praksa).

( 25 ) Glej sodbo z dne 24. junija 2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, točke od 73 do 76).

( 26 ) Glede na pojasnila, ki jih je Sodišče že zagotovilo glede obsega obveznosti skladne razlage nacionalnega prava, kot so navedene v sodbi z dne 24. junija 2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, točka 77 in navedena sodna praksa).

( 27 ) Tudi če taka okoliščina ne sme vplivati na predložitveno sodišče v zvezi z možnostjo skladne razlage nacionalnega prava, ugotavljam, da je zaradi neobstoja možnosti, da se neposredno uporabijo določbe Okvirnega sklepa 2005/214 in da se ugodi zahtevi CJIB na drugi podlagi, in ne na podlagi poglavja 66b CPP, skladna razlaga določb CPP edini način, da se spoštuje zavezujoči učinek tega okvirnega sklepa.

( 28 ) Tako stališče velja, tudi če bi v drugih poglavjih istega zakonika ta pojem zajemal samo fizične osebe, saj se poglavje 66b CPP nanaša le na zahteve, podane v okviru Okvirnega sklepa 2005/214, in je njegov namen le organizacija izvršbe denarne kazni, ne pa kazenski pregon kot tak.

( 29 ) V zvezi s tem naj opozorim, da je v postopku pred Sodiščem nastopila le družba Bank BGŻ BNP Paribas Varšava in da je le ta subjekt dal odvetnikom pooblastilo za zastopanje.

( 30 ) Kot je zelo jasno potrjeno s členom 6 Okvirnega sklepa 2005/214. V sistemu tega okvirnega sklepa morajo države članice izvršiti odločbe, s katerimi so naložene denarne kazni, na podlagi načela medsebojnega priznavanja in v skladu z določbami tega okvirnega sklepa. Izvršitveni pravosodni organi torej načeloma lahko zavrnejo izvršitev take odločbe samo iz razlogov za zavrnitev izvršitve, ki so izčrpno našteti v Okvirnem sklepu 2005/214. Posledično, ker izvršitev odločbe o naložitvi denarne kazni pomeni načelo, se zavrnitev izvršitve razume kot izjema, ki jo je treba razlagati ozko (glej po analogiji sodbi z dne 14 novembre 2013, Baláž, C‑60/12, EU:C:2013:733, točka 29, in z dne 25. julija 2018, Minister for Justice and Equality (Pomanjkljivosti pravosodnega sistema), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, točka 41).

( 31 ) Glej sodbo z dne 14. novembra 2013, Baláž (C‑60/12, EU:C:2013:733, točka 26).

( 32 ) Tako je na podlagi člena 9(3) Okvirnega sklepa 2005/214 mogoče razlikovati med tem vprašanjem za predhodno odločanje ter sodbama z dne 16. novembra 2010, Mantello (C‑261/09, EU:C:2010:683), in z dne 14. novembra 2013, Baláž (C‑60/12, EU:C:2013:733).

( 33 ) Za vsak primer naj spomnim, da si je v skladu z ustaljeno sodno prakso treba prizadevati za avtonomno in enotno razlago ob upoštevanju okvira, v katerega je umeščena določba, in cilja, ki ga uresničuje ureditev, katere del je avtonomni pojem (glej med drugim sodbo z dne 14. novembra 2013, Baláž, C‑60/12, EU:C:2013:733, točka 26).

( 34 ) V zvezi z implicitno zavrnitvijo avtonomne razlage tega pojma glej sklep z dne 24. novembra 2009, Landtag Schleswig-Holstein/Komisija (C‑281/08 P, neobjavljen, EU:C:2009:728, točki 20 in 22). Ugotavljam tudi, da je v nekaterih aktih sekundarne zakonodaje, ki temeljijo na členu 83(1) PDEU in določajo minimalna pravila za opredelitev kaznivih dejanj, zakonodajalec Unije za opredelitev „pravne osebe“ napotil na nacionalne zakonodaje, in ne na pojem, ki bi ga Sodišče moralo razlagati avtonomno (glej na primer Direktivo (EU) 2017/541 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2017 o boju proti terorizmu in nadomestitvi Okvirnega sklepa Sveta 2002/475/PNZ ter o spremembi Sklepa Sveta 2005/671/PNZ (UL 2017, L 88, str. 6)).

( 35 ) Na tem načelu temelji sistematika Okvirnega sklepa 2005/214 v celoti in člena 6 tega akta posebej.

( 36 ) Nizozemski organi so v obravnavani zadevi lastnika vozila, odgovornega za kaznivo dejanje, to je družbo Bank BGŻ BNP Paribas Gdansk, identificirali na podlagi registrskih podatkov iz poljskih registrskih evidenc. V zvezi s tem je presenetljivo, da je imetnik potrdila o registraciji, ki naj bi bil lastnik ali imetnik vozila, subjekt, ki nima pravne osebnosti (sposobnosti).

( 37 ) Tako kot nizozemski vladi se mi zdi ključno, da država izdajateljica lahko uporablja informacije, ki jih zagotovi država izvršiteljica, da ugotovi, katera oseba je odgovorna za prometne prekrške, in jo kaznuje.

( 38 ) Če bi zagotovljene nepravilne informacije pripeljale do tega, da oseba, na katero bi se nanašala denarna kazen, ne bi bila oseba, ki je odgovorna za kaznivo dejanje, bi bilo treba nujno določiti dodatna jamstva, kot je ponovna uvedba postopka ali odškodninska tožba v korist te osebe.

( 39 ) Glej uvodno izjavo 5 in člen 3 tega okvirnega sklepa.