SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

L. A. GEELHOEDA,

predstavljeni 25. marca 2004( )

Zadeva C-280/02

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Francoski republiki

„Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 91/271/EGS – Člen 5 – Čiščenje komunalne odpadne vode – Neprepoznanje občutljivih območij“

I – Uvod

1. S to tožbo zaradi neizpolnitve obveznosti Komisija Evropskih skupnosti Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Francoska republika ni izpolnila določenih obveznosti iz Direktive Sveta 91/271/EGS z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode( ) (v nadaljevanju: Direktiva). Komisija Francoski republiki najprej očita, da določenih območij na področjih Sena-Normandija, Loara-Bretanja, Artois-Picardie in Rhône-Mediteran-Korzika ni prepoznala za občutljiva na pojav evtrofikacije. Drugič, očita ji, da ni izpolnila obveznosti, da izpuste komunalnih odpadnih voda iz aglomeracij s populacijskim ekvivalentom, večjim od 10.000, v občutljiva območja ali območja, ki bi morala biti za taka prepoznana, podvrže strožjemu postopku čiščenja.

II – Uporabne določbe

2. Po členu 1 Direktiva ureja zbiranje, čiščenje in odvajanje komunalne odpadne vode ter čiščenje in odvajanje odpadne vode iz določenih industrijskih sektorjev. Njen cilj je varstvo okolja pred škodljivimi vplivi odvajanja odpadne vode.

3. Po členu 2 Direktive naslednji izrazi pomenijo:

„1. ,komunalna odpadna voda‘ odpadno vodo iz gospodinjstev ali mešanico odpadne vode iz gospodinjstev s tehnološko odpadno vodo in/ali s padavinsko vodo;

2. ,odpadna voda iz gospodinjstev‘ odpadno vodo iz naselij in ustanov, ki izvira pretežno iz človeškega metabolizma in dejavnosti gospodinjstev;

3. ,tehnološka odpadna voda‘ katero koli odpadno vodo, ki se odvaja iz objektov za gospodarske ali industrijske namene, ki ni odpadna voda iz gospodinjstev ali padavinska voda;

4. ,aglomeracija‘ območje, kjer je poseljenost in/ali gospodarska aktivnost zgoščena v takšni meri, da je možno zbiranje odpadne vode in odvajanje v komunalno čistilno napravo ali končno mesto izpusta;

5. ,kanalizacijski sistem‘ sistem kanalov, ki zbira in odvaja komunalno odpadno vodo;

6. ,1 PE (populacijski ekvivalent)‘ organsko, biološko razgradljivo breme, ki ima petdnevno biokemijsko porabo kisika (BPK5) 60 g kisika na dan;

[…]

8. ,sekundarno čiščenje‘ čiščenje komunalne odpadne vode po postopku, ki večinoma vključuje biološko čiščenje s sekundarnim posedanjem, ali drug postopek, v katerem se upoštevajo zahteve, določene v tabeli 1 Priloge I;

[…]

11. ,evtrofikacija‘ obogatitev vode s hranili, posebno spojinami dušika in/ali fosforja, kar povzroči pospešeno rast alg in višjih rastlinskih vrst, posledica česar je neželena motnja ravnotežja organizmov, prisotnih v vodi, ter kvalitete zadevne vode;

[…]“

4. Člen 5(1), (2) in (5), prvi pododstavek, Direktive določa:

„1. Za namene iz odstavka 2 države članice do 31. decembra 1993 opredelijo občutljiva območja v skladu z merili, določenimi v Prilogi II.

2. Države članice zagotovijo, da bodo komunalne odpadne vode, ki se dovajajo v kanalizacijske sisteme, pred izpustom v občutljiva območja podvržene strožjemu postopku čiščenja, kot je tisti, opisan v členu 4, in sicer najkasneje do 31. decembra 1998 za vse aglomeracije s PE večjim od 10.000.

[…]

(5) Za izpuste iz komunalnih čistilnih naprav, postavljenih na zbiralnih področjih občutljivih območij, ki prispevajo k onesnaževanju teh območij, veljajo odstavki 2, 3 in 4.“

5. Priloga II k Direktivi, naslovljena „Merila za opredelitev občutljivih območij“, določa v točki „A. Občutljiva območja“, da mora biti vodno telo prepoznano za občutljivo območje, če spada v eno izmed naslednjih skupin:

„(a) naravna sladkovodna jezera, druga sladkovodna telesa, estuariji in obalne vode, ki so evtrofni ali ki lahko v bližnji prihodnosti postanejo evtrofni, če se ne ukrepa zaščitno.



Pri odločanju, katero hranilo bi bilo treba zmanjšati z nadaljnjim čiščenjem, lahko upoštevamo naslednje elemente:



(i) jezera in tokovi, ki se izlivajo v jezera/rezervoarje/zaprte zalive, ki imajo majhno vodno izmenjavo, s čimer lahko pride do kopičenja. V teh območjih je treba vključiti odstranjevanje fosforja, razen če je mogoče pokazati, da odstranjevanje fosforja ne bo vplivalo na stopnjo evtrofikacije. Kjer prihaja do izpustov iz velikih aglomeracij, je vredno premisliti tudi o odstranjevanju dušika;



(ii) estuariji, zalivi in druge obalne vode, ki imajo majhno vodno izmenjavo ali ki prejmejo velike količine hranil. Izpusti iz majhnih aglomeracij v teh območjih večinoma niso zelo pomembni, v primeru velikih aglomeracij pa je treba vključiti odstranjevanje fosforja in/ali dušika, razen če je mogoče pokazati, da odstranjevanje ne bo vplivalo na stopnjo evtrofikacije;



(b) površinske sladke vode, namenjene odvzemu pitne vode, ki bi lahko vsebovale večjo koncentracijo dušika od tiste, določene z ustreznimi določbami Direktive Sveta 75/440/EGS z dne 16. junija 1975 o zahtevah glede kvalitete površinske vode, namenjene za odvzem pitne vode v državah članicah3( ), če se ne ukrepa.



(c) območja, kjer je potrebno dodatno čiščenje poleg tistega, predpisanega v členu 4 te direktive, da bi izpolnili direktive Sveta.“

III – Predhodni postopek

6. Po daljšem dopisovanju s francoskimi organi glede prenosa Direktive je Komisija 22. oktobra 1999 na francosko vlado naslovila opomin, v katerem jo je opozorila na številne neizpolnitve obveznosti. Odgovor Francoske republike je Komisija presodila kot nezadovoljiv. Zato je 10. aprila 2001 nanjo naslovila obrazloženo mnenje, na katerega se po mnenju Komisije Francoska republika prav tako ni primerno odzvala. Zato je Komisija 30. julija 2002 na Sodišče Evropskih skupnosti vložila tožbo.

7. Komisija Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Francoska republika ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 5(1) in (2) ter Priloge II k Direktivi 91/271. Natančneje, Francoska republika ni izpolnila obveznosti:

– prepoznanja območij na področjih Sena-Normandija, Loara-Bretanja, Artois-Picardie in Rhône-Mediteran-Korzika za območja, občutljiva na pojav evtrofikacije;

– podvrženja izpusta komunalnih odpadnih voda iz vseh aglomeracij s PE večjim od 10.000, v občutljiva območja ali območja, ki bi morala biti prepoznana kot taka, strožjemu postopku čiščenja.

8. Francoska republika predlaga, naj se prvi tožbeni razlog zavrne, razen v zvezi s prepoznanjem reke Vistre. Tudi glede drugega tožbenega razloga predlaga, naj se zavrne, razen v zvezi z aglomeracijami na občutljivih območjih, kjer komunalne odpadne vode še niso podvržene strožjemu postopku čiščenja.

IV – Predmet spora

9. Ta tožba temelji na dveh tožbenih razlogih, od katerih prvi vsebuje dva dela. Prvi del se nanaša na razlago pojma „evtrofikacija“ in drugi na nezadostno prepoznanje občutljivih območij. Drugi tožbeni razlog je izpeljan iz neizpolnitve obveznosti Francoske republike, s tem ko izpusta komunalnih voda iz algomeracij z več kot 10.000 prebivalci ni podvrgla strožjemu postopku čiščenja.

V – Prvi tožbeni razlog: pojem evtrofikacije in prepoznanje občutljivih območij

A – Pojem evtrofikacije

Navajanja strank

10. Člen 2, točka 11, vsebuje štiri elemente, ki skupaj pomenijo evtrofikacijo, in sicer:

1. obogatitev vode s hranili, posebno spojinami dušika in/ali fosforja;

2. kar povzroči pospešeno rast alg in višjih rastlinskih vrst;

3. posledica česar je neželena motnja ravnotežja organizmov, prisotnih v vodi;

4. ter kvalitete zadevne vode.

11. Stranki se strinjata, da mora v skladu z Direktivo obstajati vzročna zveza med prvim in drugim merilom, kakor tudi med drugim in tretjim ter četrtim.

12. Francoska vlada poudarja, da morajo biti ti elementi podani kumulativno. Če je podan le eden ali dva, to še ne dokazuje, da je vodno telo prizadeto z evtrofikacijo: treba je dokazati še, da so podani tudi drugi elementi pojma evtrofikacije, tesno povezani drug z drugim.

13. Komisija in francoska vlada se ne strinjata glede razlage tretjega elementa: „neželena motnja ravnotežja organizmov, prisotnih v vodi“. Komisija francoski vladi očita preozko razlago pojma, saj meni, da je motnja ravnotežja podana, ko so določene rastlinske vrste izumrle ali njihov obstoj pojema, in tudi, kadar se ena vrsta zelo razmnoži, druge pa ostanejo stabilne.

14. Francoska republika poudarja, da dokler ravnotežje drugih organizmov, prisotnih v vodi, ni moteno, močna razmnožitev ene vrste ne zadošča za ugotovitev neželene motnje ravnotežja različnih organizmov. Očita ji, da ni zadostno pojasnila, zakaj morajo biti nekateri pojavi označeni kot nezaželeni.

15. V repliki Komisija opozarja na literaturo, v kateri so opisane nezaželene posledice obogatitve vode s hranili, ki imajo za posledico povečano rast alg in višjih oblik rastlinskih vrst. Te nezaželene posledice se lahko pojavijo kot prekinitev prehranjevalne verige v ekosistemu, motnja ravnotežja med različnimi vrstami in zmanjšanje količine kisika v vodi. Vodne rastline lahko izumrejo tudi zaradi razraščanja alg, zaradi česar postane voda kalna, kar povzroči izumrtje določenih vodnih rastlin. Pojavijo se lahko tudi določene strupene alge, ki povzročijo zastrupljenje školjk, kar lahko privede do nevarnosti za človeško zdravje in višje smrtnosti rib.

Presoja

16. Najprej je treba opozoriti na to, da je Direktiva, kakor je razvidno iz tretje in osme uvodne izjave in člena 1, namenjena varstvu okolja pred škodljivimi vplivi komunalne (in industrijske) odpadne vode.

17. V četrti uvodni izjavi obrazložitve Direktiva določa, da je na občutljivih območjih nujno zahtevati strožje čiščenje. Po členu 5(1) in (2) Direktive morajo države članice izpolniti naslednje obveznosti:

– do 31. decembra 1993 morajo opredeliti občutljiva območja v skladu z merili, določenimi v Prilogi II.

– zagotoviti morajo, da bodo komunalne odpadne vode, ki se dovajajo v kanalizacijske sisteme, pred izpustom v občutljiva območja podvržene strožjemu postopku čiščenja, kot je obdelava v sekundarnem postopku čiščenja ali primerljivem postopku.

18. Točka A Priloge II k Direktivi določa, katero vodno telo mora biti prepoznano za občutljivo območje:

– vodna telesa, za katera je bilo ugotovljeno, da so evtrofna in vodna telesa, ki lahko v bližnji prihodnosti postanejo evtrofna, če se ne ukrepa zaščitno;

– površinske sladke vode, namenjene odvzemu pitne vode, ki bi lahko vsebovale večjo koncentracijo dušika od tiste, določene z ustreznimi določbami Direktive;

– območja, kjer je potrebno dodatno čiščenje poleg obdelave v sekundarnem postopku čiščenja ali primerljivem postopku, da bi izpolnili direktive Sveta.

19. Stranki se ne strinjata o dosegu pojma evtrofikacije. Komisija zagovarja široko razlago, francoska vlada pa izhaja iz ožjega stališča. Ta razlika v razlagi se v navajanjih strank kaže na dva načina. Francoska vlada poudarja, da je po njenem mnenju vzročna zveza med različnimi elementi pojma evtrofikacije nujna, Komisija pa meni, da za prepoznanje, da je vodno telo evtrofno, zadošča zgolj obstoj teh štirih elementov. Poleg tega stranki različno razlagata tretji element opredelitve. Komisija motnjo ravnotežja organizmov ugotovi hitreje kot francoska vlada.

20. Pojem evtrofikacije je odločilen za določitev področja uporabe Direktive. Kot sem omenil v odstavkih 17 in 18, morajo države članice vodna telesa, za katera je bilo ugotovljeno, da so evtrofna, in vodna telesa, ki lahko, če se ne ukrepa zaščitno, v bližnji prihodnosti postanejo evtrofna, prepoznati za občutljiva območja. Poleg tega mora biti iz odpadne komunalne vode, ki se odvaja na občutljiva območja, filtrirana velika večina hranil, ki jih vsebuje. Cilj takega čiščenja je narediti vodna telesa manj občutljiva za evtrofikacijo. Posledica široke razlage pojma evtrofikacije je torej povečanje števila območij, prepoznanih za občutljiva.

21. Pravilno razlago pojma evtrofikacije in odločitev o vidikih vzročne zveze med to in motnjo ravnotežja organizmov, prisotnih v vodi, je treba določiti na besedilu člena 2 (točka 11), pa tudi na cilju in namenu Direktive.

22. Iz besedila, sistematike in obsega Direktive je razvidno, da je namenjena preprečevanju evtrofikacije površinskih vodnih teles z odstranitvijo hranil, ki izvirajo iz odpadne vode iz gospodinjstev in komunalne odpadne vode, da bi se preprečili škodljivi vplivi na okolje. Ob upoštevanju tega cilja se mora pojem evtrofikacije razlagati na način, ki preprečuje, da bi voda zaradi zmanjšanja kakovosti, postala neprimerna ali manj primerna za uporabo.

23. S področja uporabe Direktive izhaja, da se pojem evtrofikacije ne sme razlagati ozko. Po točki A Priloge II se morajo kot občutljiva prepoznati evtrofna vodna telesa in tudi tista, ki jim grozi nevarnost, da taka postanejo.

24. Po členu 2, točka 11, Direktive je pojem evtrofikacije sestavljen iz štirih elementov, ki so med seboj povezani. Prvi element je obogatitev vode s hranili, posebno s spojinami dušika ali fosforja. Ta obogatitev povzroči pospešeno rast alg in višjih rastlinskih vrst; to je drugi element. Tretji in četrti element se nanašata na škodljivo stanje, ki izhaja iz prvih dveh, namreč neželena motnja ravnotežja organizmov, prisotnih v vodi, in poslabšanje kakovosti zadevne vode.

25. Ta opredelitev nujno predpostavlja vzročno zvezo med vnašanjem hranil v vodno telo in posledičnim zmanjšanjem kakovosti vode. Zaradi izpustov odpadne vode iz gospodinjstev prinašajo v vodo dodatni dušik in fosfor, kar povzroči obogatenje biotopa s hranili, ki ima škodljiv vpliv na življenje v vodi. Obogatitev vode s hranili pospešuje močno razraščanje vodnih rastlin, kot so alge in druge mikro rastline, kar lahko privede do znižanja vsebnosti dušika v vodi in povečanja aktivnosti določenih anaerobnih bakterij. Poleg tega lahko postane voda zaradi velike količine alg kalna, tako da svetloba ne prodre več tako globoko, zato določene ribe in drugi organizmi v tem okolju ne morejo več preživeti. V takem primeru se zelo zmanjša biološka raznolikost zadevnega vodnega telesa.

26. Zato vprašanja vzročnosti po mojem mnenju ni treba posebej obravnavati. Opredelitev pojma evtrofikacije iz člena 2, točka 11, Direktive to vzročnost predpostavlja.

27. Zato se zastavlja vprašanje, ali je neželena motnja ravnotežja organizmov podana, ko se prekomerno razrašča le ena vrsta, druge pa ostanejo stabilne. Po mojem mnenju je treba na to vprašanje odgovoriti pritrdilno. Že zgoraj sem omenil, da se pojma evtrofikacije ne sme razlagati preozko, da se ne bi ogrozil cilj Direktive. Zato ni pomembno, ali se prekomerno razrašča le ena ali več vrst. Odločilno je, ali se kakovost vode zmanjša zaradi zunanjih dejavnikov. To se lahko zgodi tudi v primeru, ko se prekomerno razrašča le ena vrsta.

28. To lahko ponazori naslednji primer. Vodna telesa, ki so prizadeta s cvetenjem alg, ki sproščajo strupene snovi, so vodna telesa srednje kakovosti. Strup lahko po prehranjevalni verigi pride do človeka, na primer z zaužitjem školjk, ki so strup shranile. Čeprav se prekomerno razmnožujejo le strupene vrste alg, se je biološka sestava vode spremenila in kakovost vode zmanjšala. Štirje elementi pojma evtrofikacije so zato podani in takšna voda se mora označiti za evtrofno.

B – Določitev občutljivih območij

29. Zaradi različne razlage pojma evtrofikacije se stranki ne strinjata glede prepoznanja občutljivih območij. Komisija francoski vladi očita, da ni prepoznala dovolj občutljivih območij.

30. Po mnenju Komisije Francoska republika ni izpolnila obveznosti iz člena 5(1) in Priloge II k Direktivi, s tem da za občutljiva območja ni prepoznala naslednjih območij:

– na področju Sena-Normandija: rečni zaliv Sene, Sena in njeni pritoki od sotočja z Andelle navzdol;

– na področju Loara-Bretanja: sidrišče Lorient, estuarij Elorn, zaliv Douarnenez, zaliv Concarneau, morski zaliv Morbihan in zaliv Vilaine;

– na področju Artois-Picardie: obalne vode, med sladkimi pa hidrografska mreža med kanalizirano Aa/Escant in, belgijsko mejo, Scarpe od Arrasa navzdol, kanal Lens od Lensa navzdol in celotno Somme;

– na področju Rhône-Mediteran-Korzika: reka Vistre in ribnik Thau.

31. Komisija je mnenja, da je dokazano, da so zadevna vodna telesa evtrofna ali bodo evtrofna v kratkem.

Sena-Normandija: zaliv Sene

Navedbe strank

32. Po mnenju Komisije je Francoska republika kršila člen 5(1) in Prilogo II k Direktivi, s tem da vodne telesa zaliva Sene ni obravnavala kot evtrofnega v smislu Direktive. Komisija pri tem opozarja predvsem na prekomerno razraščanje strupene alge Dinophysis in alge Phaeocystis zaradi dovajanja hranil v zaliv.

33. V tožbi Komisija navaja, da v zalivu Sene ni bil ugotovljen primanjkljaj kisika predvsem zaradi tega, ker ima zaliv Sene močne tokove plime, ki preprečujejo znaten padec vsebnosti kisika v globini. Vendar pa Komisija poudarja, da do motenj v ravnotežju organizmov v vodi in zmanjšanja kakovosti vode lahko pride tudi, kadar vsebnosti kisika ni prenizka. Take škodljive posledice lahko nastanejo tudi zaradi zastrupitve školjk zaradi razraščanja strupene alge Dinophysis ali zaradi pene, katere vzrok je alga Phaeocystis in ki nastaja ob gibanju valov.

34. Francoska vlada meni, da vodno telo zaliva Sene ni evtrofno v smislu Direktive. Priznava, da je bila prisotnost alge Dinophysis opažena na določenih območjih, toda v nepomembnem obsegu. Vendar pa s tem Komisija ni dokazala, da to vodi do motnje biološkega ravnotežja in kakovosti zadevnega vodnega telesa. V zalivu Sene namreč ni prišlo do pomanjkanja kisika zaradi prekomerne količine alg. Francoska vlada oporeka tudi, da bi med obogatitvijo vode s hranili in prekomernim razraščanjem alg obstajala vzročna zveza.

Presoja

35. Najprej je treba ugotoviti, da je Francoska republika v pisnih vlogah, predloženih Sodišču, priznala, da je v zalivu Sene prisotna obogatitev vode s hranili in povečano razraščanje alg in višjih rastlinskih vrst. Vendar pa oporeka vzročni zvezi med tema elementoma.

36. Kot sem pojasnil v točki 24, se pojem evtrofikacije ne sme razlagati ozko. Če se kakovost vode zaradi izpustov komunalne vode znatno poslabša ali če ji grozi, da se bo to zgodilo, je območje občutljivo in mora biti kot tako prepoznano. Vodna telesa, ki so prizadeta s strupenimi snovmi, ki jih proizvajajo alge, morajo biti obravnavana kot vodna telesa z nižjo kakovostjo. Ker so francoski organi v zalivu Sene ugotovili prisotnost alge Dinophysis in jim ni uspelo dokazati, da gre pri tem zgolj za nepomembno količino, je treba ugotoviti, da Francoska republika ni izpolnila obveznosti, da prepozna zaliv Sene za občutljivo območje.

Sena-Normandija: Sena in njeni pritoki od sotočja z Andelle navzdol

Navedbe strank

37. Komisija francoski vladi očita, da Sene in njenih pritokov od sotočja z Adelle navzdol neupravičeno ni prepoznala za občutljivo območje. Pri tem navaja predvsem dve raziskavi inštituta Institut français de recherche pour l'exploitation de la mer (IFREMER), v katerih so opisane težave v zvezi z navedenimi vodnimi telesi. Glede na raziskavi prihaja v Seni in pritokih do pomanjkanja kisika zaradi prekomernega razraščanja alg, kar povzroči znatno poslabšanje, to pa vpliva na organizme, ki tam živijo.

38. Po mnenju francoske vlade vodna telesa Sene in njeni pritoki od sotočja z Andelle navzdol niso evtrofni v smislu Direktive. Od sedemdesetih let naprej se je industrija trudila zmanjšati onesnaženje. Zato so se izpusti fosfatov zmanjšali za 96 %. Vendar pa je to komajda vplivalo na povprečno vsebnost kisika na območju Poses-Honfleur, kjer je narasla komaj za 1 % na leto.

39. V repliki Komisija poudarja, da pri čiščenju komunalne odpadne vode ne gre zgolj za zmanjšanje količine fosfatov, temveč tudi nitratov.

Presoja

40. Francoska vlada ne oporeka, da v vodnih telesih Sene in njenih pritokih od sotočja z Adelle navzdol prihaja do čezmernega razraščanja alg, zaradi česar v velikem delu vodnih teles prihaja do nizke vsebnosti kisika. Prav tako ne ugovarja evtrofikaciji teh vodnih teles, temveč navaja le, da je odstranitev fosfatov komajda vplivala na vsebnost kisika v teh vodnih telesih.

41. Zgolj dejstvo, da zmanjšanje izpustov določenih hranil dejansko ni vplivalo na vsebnost kisika, francoske vlade še ne osvobaja dolžnosti, da evtrofna območja označi za občutljiva. Res je, da je lahko ta okoliščina utemeljitev v prid opustitvi odstranjevanja fosforja pri čiščenju odpadnih voda. Ta možnost predpostavlja sama Direktiva v Prilogi II, točka A(a)(i). Vendar pa to ne more biti razlog za neizpolnjevanje drugih predvidenih obveznosti iz te direktive. Glede na to Francoska republika ni izpolnila obveznosti prepoznanja vodnih teles Sene in njenih pritokov od sotočja Andelle navzdol za evtrofna in s tem za občutljiva območja.

Loara-Bretanja: sidrišče Lorient, estuarij Elorn, zaliv Douarnenez, zaliv Concarneau, morski zaliv Morbihan in zaliv Vilaine.

Navedbe strank

42. Komisija meni, da morajo biti sidrišče Lorient, estuarij Elorn, zaliv Douarnenez, zaliv Concarneau, morski zaliv Morbihan in zaliv Vilaine prepoznani za evtrofne ali kot vodna telesa, ki bodo postala evtrofna v bližnji prihodnosti, če ne bodo sprejeti varnostni ukrepi. To mnenje utemeljuje s tem, da so izpusti komunalnih vod v ta vodna telesa znatno prispevali k njihovi evtrofikaciji.

43. Po njenem mnenju imajo nacionalni organi obveznost, da vodno telo prepozna za evtrofno, ko izpusti komunalnih odpadnih vod, poleg onesnaževanja z nitrati iz kmetijskih virov, „znatno“ prispevajo k evtrofikaciji. Komisija izpeljuje ta sklep – mutatis mutandis – iz sodbe Standley in drugi4( ), v kateri je Sodišče odločilo, da se direktiva o nitratih5( ) uporablja, ko izpust dušikovih spojin iz kmetijskih virov znatno prispeva k onesnaževanju.

44. V sidrišču Lorient je delež izpusta komunalnih odpadnih voda približno 10 %. To po mnenju Komisije znatno prispeva k onesnaževanju, tako bi bilo treba poleg že sprejetih ukrepov za varstvo voda pred onesnaževanjem z nitrati iz kmetijskih virov sprejeti tudi ukrepe za omejitev izpustov komunalne odpadne vode.

45. Iz poročila IFREMER z naslovom „L'eutrophisation des eaux marines et saumâtres en Europe, en particulier en France“6( ) je razvidno, da so se v sidrišču Lorient pojavile makroalge. Po mnenju Komisije so nezaželeni učinki teh alg očitni.

46. V estuariju Elorn, zalivu Douarnenez, zalivu Concarneau in morskem zalivu Morbihan so deleži izpusta komunalnih odpadnih voda 21 %, 21 %, 31 % in 33 %. Komisija meni, da tudi ti izpusti znatno prispevajo k onesnaževanju voda. Zaliv Vilaine je prav tako evtrofen. Komisija v tej zvezi opozarja na povečano razraščanje strupene alge Dinophysis in preobilico fitoplanktona.

47. Francoski vladi se zdi nerazumljivo, da Komisija meni, da izpusti komunalne odpadne vode v zaliv Saint-Brieuc nimajo znatnega vpliva na onesnaževanje, v sidrišču Lorient pa ga imajo, čeprav je delež izpustov komunalne vode na obeh območjih skoraj enak, namreč 8,9 % v zalivu Saint‑Brieuc in 9,8 % v sidrišču Lorient. Francoska vlada meni, da izpusti komunalne odpadne vode v nobenem primeru nimajo znatnega vpliva na onesnaževanje in da odstranitev hranil iz odpadnih voda zato nima vpliva na stanje evtrofikacije zadevnih območij.

48. Francoska vlada dodaja, da francoski raziskovalni center REPHY7( ) od leta 1996 ni več poročal o povečanem razraščanju fitoplanktona v zalivu Lorient. Zato pogoj definicije pojma evtrofikacije, „pospešena rast alg in višjih rastlinskih vrst“, ni izpolnjen.

49. Francoska vlada priznava, da je v zalivu Douarnenez in zalivu Concarneau prisotno prekomerno razraščanje alg. V obeh zalivih se je pojavilo cvetenje zelenih alg in preobilica fitoplanktona. Onesnaženje teh zalivov so povzročila predvsem hranila iz kmetijskih virov. To so potrdile številne raziskave.

50. V zvezi z morskim zalivom Morbihan so novejše raziskave, ki jih je med drugim izvedel IFREMER, pokazale, da se kalnost voda ali cvetenje zelenih alg skoraj nista pojavila.

51. Po mnenju francoske vlade se tudi zaliv Vilaine ni izkazal za občutljivega, saj vanj ni bilo neposrednih izpustov odpadne komunalne vode iz aglomeracij z več kot 10.000 prebivalci.

Presoja

52. Pri vprašanju, o katerem se Komisija in francoska vlada ne strinjata, gre v bistvu zato, kdaj je podan znaten prispevek k onesnaževanju, ko vzrok zato onesnaževanje ni le izpust komunalnih odpadnih voda, temveč tudi nitrati iz kmetijskih virov.

53. Zakonodaja Skupnosti vsebuje dva instrumenta za odpravljanje specifičnih problemov onesnaževanja s fosfati in nitrati ter evtrofikacijo, ki jo to povzroča. Prvi instrument je Direktiva 91/271 o čiščenju komunalne odpadne vode, drugi pa Direktiva 91/676 o varstvu voda pred onesnaževanjem z nitrati iz kmetijskih virov. Evtrofikacijo vodnih teles je treba odpravljati bodisi z odstranjevanjem hranil iz komunalnih odpadnih voda bodisi z zmanjševanjem vnašanja nitratov iz kmetijskih virov.

54. Če je ugotovljeno, da so določena vodna telesa že evtrofna ali bodo v bližnji prihodnosti takšna postala, kar so povzročili tako nitrati iz kmetijskih virov kakor tudi izpusti odpadnih komunalnih voda, potem po mojem mnenju ni pomembno, kakšno je razmerje deležev med obema viroma. K evtrofikaciji vodnih teles prispevata oba kumulativno. Direktiva 91/271 in Direktiva 91/676 se dopolnjujeta, t.j., iz obeh direktiv izhajajo obveznosti, ki se medsebojno ne izključujejo. Če privedejo izpusti komunalnih odpadnih voda, poleg nitratov iz kmetijskih virov, do evtrofikacije vodnih teles, morajo nacionalni organi območja prepoznati za občutljiva tudi po Direktivi 91/271.

55. Iz tega naprej izhaja, da je zaliv Lorient treba prepoznati za občutljivo območje. Glede na študijo, ki jo je predložila Komisija, prihaja v tem vodnem telesu do rasti mikroalg. Francoska vlada temu ni oporekala, temveč je zgolj zanikala preobilico fitoplanktona. Pod temi pogoji je treba ugotoviti, da francoska vlada evtrofikacije zaliva Lorient ni ovrgla v zadostni meri.

56. Drugič, treba je ugotoviti, da je francoska vlada v svojih pisnih vlogah priznala, da je v zalivu Douarnenez in zalivu Concarneau prisotno prekomerno razraščanje alg. Evtrofikaciji zaliva Vilaine ni oporekala. Tudi ta območja bi morala biti zato prepoznana kot občutljiva.

57. V zvezi z estuarijem Elorn in morskim zalivom Morbihan stranke niso predložile dovolj podatkov za izdajo o statusu teh območij. Očitek Komisije je zato neutemeljen.

Artois-Picardie: obalne in sladke vode

Navedbe strank

58. Komisija francoski vladi očita, da obalnih in sladkih vod Artois-Picardie8( ) ni prepoznala za občutljiva območja in da s tem ni izpolnila svojih obveznosti.

59. Iz točke 45 študije IFREMER izhaja, da so zaliv Somme in zaliva Boulogne-sur-mer in Dunkerque obogateni s hranili; te obalne vode področja Artois-Picardie so zato vsako leto prizadete z algo Phaeocystis. V svoji tožbi Komisija poudarja, da že samo cvetenje te alge moti ravnotežje morskih organizmov. V zalivu Somme je prišlo zaradi cvetenja te alge celo do dezoksidacije določenih slojev vode.

60. Po mnenju francoske vlade pojav sezonskega hranilnega ciklusa in nastanek ciklusa fitoplanktona ne zadošča za predpostavljanje vzročne zveze med obema. Nadalje napotuje na – nepredloženo – študijo IFREMER, po kateri naj v zalivu Somme ne bi prihajalo do umiranja školjk ali rib. Sámo povečano razraščanje alge Phaeocystis nima neželene motnje ravnotežja organizmov. Poleg tega ta alga ne tvori strupenih snovi.

61. V repliki Komisija opozarja na zgoraj omenjeno študijo IFREMER9( ), v kateri je bila ugotovljena vzročna zveza med hranilnim ciklusom in ciklusom fitoplanktona.

62. V dupliki je francoska vlada predložila nadaljnjo študijo IFREMER1( )0, iz katere naj bi bilo razvidno, da se v morskih vodnih telesih pri Boulogne-sur-mer in Dunkerque pojavlja manj alg kot v zalivu Somme.

63. Francoska vlada priznava, da je v sladkih vodah v Artois-Picardie prisotno prekomerno razraščanje rastlinskih vrst. Vendar pa izključuje možnost, da to vodi do neželene motnje ravnotežja organizmov, ker ni bila prizadeta niti populacija rib niti niso bile ugotovljene strupene alge.

Presoja

64. Francoska vlada je priznala, da obalne in sladke vode na območju Artois-Picardie prizadeva prekomerno razraščanje alg in da zadevna vodna telesa vsebujejo velike količine hranil. Dalje, iz predloženih študij izhaja, da se zmanjšanje kakovosti vode v tem primeru kaže v poslabšanju barve, videza in vonja vode ter plasti pene na vodi.

65. Francoska vlada oporeka vzročni zvezi med temi pojavi. Kot sem ugotovil že v točki 25, se, ko so podani vsi štirje elementi pojma evtrofikacije, vzročna zveza predpostavlja. Država članica mora v takem primeru dokazati, da vzročna zveza med temi elementi ni podana. Ker francoska vlada ni podrobneje pojasnila, zakaj po njenem mnenju vzročna zveza ni podana, menim, da je očitek Komisije utemeljen.

66. Francoska vlada bi morala zato obalne in sladke vode na območju Artois-Picardie prepoznati za občutljivo območje.

Rhône-Mediteran-Korzika: reka Vistre in ribnik Thau

Navedbe strank

67. Nazadnje Komisija francoski vladi očita, da za občutljivo območje neupravičeno ni prepoznala reke Vistre in ribnika Thau na območju Rhône-Mediteran-Korzika.

68. V zvezi z reko Vistre in ribnikom Thau se razprava ne osredinja toliko na vprašanje, ali so te vode evtrofne, temveč na to, ali bi bilo čiščenje, strožje od sekundarnega čiščenja, učinkovitejše. Francoska vlada priznava, da bi morali biti izpusti v reko Vistre podvrženi čiščenju, strožjemu od sekundarnega čiščenja. Za izpuste v ribnik Thau strožje čiščenje ni potrebno, saj se je evtrofikacija od sedemdesetih let zmanjšala.

Presoja

69. Menim, da je; bolj kot navajanje francoske vlade, da strožje čiščenje ni potrebno; pomembno – in odločilno – to, da Direktiva predpisuje, da morajo države članice vodna telesa, ki so evtrofna, in vodna telesa, ki lahko v bližnji prihodnosti taka postanejo, prepoznati za občutljivo območje. Za razpravo o primernosti in učinkovitosti določenega čiščenja tukaj ni prostora.

70. V zvezi z reko Vistre je francoska vlada priznala obstoj evtrofikacije in jo mora zato v skladu z Direktivo prepoznati za občutljivo območje.

71. Tudi ribnik Thau mora biti prepoznan za občutljivo območje. Iz listin, ki so jih predložile stranke, je razvidno, da se je ribnik Thau od sedemdesetih let izkazal za ogroženega z evtrofikacijo. Navedbe francoske vlade, da je sekundarno čiščenje izpustov zadostno za izboljšanje stanja ribnika Thau v zvezi z evtrofikacijo, me ne prepričajo. Direktiva predpisuje dodatno varstvo voda, ki so evtrofne ali lahko v bližnji prihodnosti postanejo evtrofne. Zato bi morala francoska vlada tudi ribnik Thau prepoznati za občutljivo območje.

72. Glede na to je treba odločiti, da je Francoska republika, s tem da določenih območij, občutljivih na evtrofikacijo, na področjih Sena-Normandija, Loara-Bretanja z izjemo estuarija Elorn in morskega zaliva Morbihan, Artois-Picardie in Rhône-Mediteran-Korzika ni prepoznala za občutljiva območja v skladu s členom 5(1) in (2) in Priloge II k Direktivi, ni izpolnila obveznosti iz Direktive.

VI – Drugi tožbeni razlog: strožje čiščenje izpustov komunalnih odpadnih voda na občutljivih območjih

Navedbe strank

73. Z drugim tožbenim razlogom Komisija francoski vladi očita, da komunalnih odpadnih voda iz aglomeracij z več kot 10.000 prebivalci ni podvrgla strožjemu čiščenju. Francoski organi so priznali, da komunalne čistilne naprave v 130 aglomeracijah na dan izteka roka, 31. decembra 1998, niso ustrezale zahtevam Direktive.

74. V obrazloženem mnenju je Komisija dala francoski vladi čas, da do 10. junija 2001 izpolni obveznosti. Francoski organi so v odgovoru na obrazloženo mnenje z dne 19. septembra 2001 navedli, da je bilo do tedaj približno 130 aglomeracij dejansko podvrženih strožjemu čiščenju, vendar pa so lahko bile s seznama 130 aglomeracij v resnici črtane samo aglomeracije Vichy, Aix‑en‑Provence in Mâcon.

75. Kot odziv na trditev Komisije, da so bile do tedaj samo pri treh aglomeracijah odpadne vode dejansko podvržene strožjemu čiščenju, je francoska vlada navedla sedem aglomeracij, v katerih so komunalne čistilne naprave obratovale pred 11. junijem 2001. Poleg tega je navedla nadaljnjih 22 aglomeracij, ki so od junija 2001 izpolnjevale zahteve Direktive. Samo 98 aglomeracij ni bilo v skladu z Direktivo.

Presoja

76. V zvezi z drugim tožbenim razlogom, s katerim francoski vladi očita, da izpustov komunalne odpadne vode iz aglomeracij s PE, večjim kot 10.000, na občutljivih območjih ni podvrgla strožjemu čiščenju in je s tem kršila člen 5(2) Direktive, sem lahko kratek.

77. Stranki soglašata glede tega, da je francoska vlada kršila člen 5(2) Direktive s tem, da komunalne čistilne naprave v 130 aglomeracijah na dan izteka roka, 31. decembra 1998, niso ustrezale zahtevam iz Direktive.

78. Iz navajanja strank dalje izhaja, da so komunalne čistilne naprave desetih od 130 aglomeracij začele obratovati pred 10. junijem 2001.

79. Zato francoska vlada od junija 2001 naprej ni izpolnila obveznosti v zvezi z 120 aglomeracijami. Tožbeni razlog Komisije je utemeljen, ker 10. junija 2001 komunalne čistilne naprave v 120 aglomeracijah niso zadoščale zahtevam Direktive.

VII – Predlog

80. Na podlagi navedenega predlagam Sodišču, naj:

1. ugotovi, da Francoska republika s tem, da določenih območij, občutljivih na evtrofikacijo, na področjih Sena-Normandija, Loara-Bretanja z izjemo estuarija Elorn in morskega zaliva Morbihan, Artois-Picardie ter področja Rhône-Mediteran-Korzika ni prepoznala za občutljiva območja, in izpustov komunalne odpadne vode iz aglomeracij z več kot 10.000 prebivalci na občutljivih območjih in območjih, ki bi morala biti prepoznana za taka, ni podvrgla strožjemu postopku čiščenja, ni izpolnila obveznosti iz člena 5(1) in (2) in Priloge II k Direktivi Sveta 91/271/EGS z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode;

2. Francoski republiki naloži plačilo stroškov.