ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal da Relação de Coimbra (Portugalska) 10. avgusta 2020 — Liberty Seguros, SA/DR

(Zadeva C-375/20)

(2020/C 348/14)

Jezik postopka: portugalščina

Predložitveno sodišče

Tribunal da Relação de Coimbra

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Liberty Seguros, SA

Tožena stranka: DR

Ob intervenciji: Fundo de Garantia Automóvel, VS, FN, JT, Seguradoras Unidas, SA

Vprašanji za predhodno odločanje

Ali pravo [Unije], natančneje Direktiva 2009/103/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta, nasprotuje nacionalni ureditvi, ki omogoča, da se proti tretjim oškodovanim osebam in proti Fundo de Garantia Automóvel uveljavlja ničnost pogodbe o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil, če je ta ničnost posledica tega, da je sklenitelj zavarovanja vozilo, ki je bilo zavarovano, uporabljal za nezakonit odplačni prevoz oseb in blaga na črno ter je to prikril zavarovalnici? Ali bi bil odgovor enak, če bi potniki vedeli za to, da je šlo za nezakonit prevoz na črno?

(1) Direktiva 2009/103/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti (UL 2009, L 263, str. 11).
1.

Ali je treba člen 15(1)(c) Luganske konvencije II (1) razlagati tako, da se pri „opravljanju“ poklicne ali pridobitne dejavnosti v državi, ki jo veže Konvencija, v kateri ima potrošnik stalno prebivališče, čezmejna dejavnost pogodbene stranke, s katero potrošnik sklene pogodbo, predpostavlja že ob pripravljanju na sklenitev pogodbe in sklenitvi pogodbe ali pa se ta določba, zaradi določitve sodišča, ki je pristojno za odločitev o tožbi, uporablja tudi, kadar imata pogodbeni stranki ob sklenitvi pogodbe stalno prebivališče v smislu členov 59 in 60 Luganske konvencije II v isti državi, ki jo veže Konvencija, in se mednarodni element v pravnem razmerju pojavi šele naknadno s tem, da se potrošnik pozneje preseli v drugo državo, ki jo veže Konvencija?
2.

Ali je treba Uredbo št. 550/2004, ki določa, da je „[i]zvajanje služb zračnega prometa[,] kakor predvideva ta uredba[,] […] povezano z izvajanjem pooblastil javnega organa, ki niso ekonomske narave in zato ne upravičujejo uporabe konkurenčnih pravil iz Pogodbe“, razlagati tako, da izključuje ne le pravila o konkurenci kot taka, ampak tudi vsa druga pravila, ki se uporabljajo za javna podjetja, delujoča na trgu blaga in storitev, in ki na konkurenco učinkujejo posredno, kot so pravila, ki prepovedujejo omejitve svobode gospodarske pobude in opravljanja storitev?
1.

Ali je treba člen 70(3) Uredbe (EU) št. 650/2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju (1) (Uredba št. 650/2012) razlagati tako, da kopija tega potrdila, ki se v nasprotju s to določbo izda za neomejeno obdobje, brez navedbe datuma prenehanja veljavnosti, a. velja in učinkuje neomejeno ali b. velja samo šest mesecev od datuma izdaje overjene kopije ali c. velja samo šest mesecev od kakega drugega datuma ali d. ne velja in ni primerna za uporabo za namene iz člena 63 Uredbe (EU) št. 650/2012?
1.

Ali je treba člen 55(3) Splošne uredbe o varstvu podatkov (1) razlagati tako, da je mogoče z izrazom „dejanj[a] obdelave sodišč, kadar delujejo kot sodni organ“ razumeti omogočanje vpogleda s strani sodišča do postopkovnih dokumentov, ki vsebujejo osebne podatke, pri čemer se ta vpogled omogoči tako, da se novinarju dajo na voljo kopije teh postopkovnih dokumentov, kot je opisano v tej predložitveni odločbi? a) Ali je za odgovor na to vprašanje pomembno, ali nacionalni nadzorni organ z izvajanjem nadzora nad to obliko obdelave podatkov posega v neodvisnost odločanja v konkretnih zadevah? b) Ali je za odgovor na to vprašanje pomembno, da sta po navedbah sodišča narava in cilj obdelave podatkov informiranje novinarja, da bi se mu s tem omogočilo boljše poročanje o javni obravnavi v sodnem postopku, s čimer se zagotavlja interes glede javnosti in preglednosti sojenja? c) Ali je za odgovor na to vprašanje pomembno, ali obstaja za obdelavo podatkov izrecna podlaga v nacionalnem pravu?
1.

Prvo vprašanje: ali je treba člene 2(b), 3(1) in (2) ter 4 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (1) in njene uvodne izjave, v katerih je navedeno: — ker mora biti potrošnik deležen enakega varstva pri ustnih in pisnih pogodbah, pri slednjih ne glede na to, ali so pogodbeni pogoji vsebovani v enem dokumentu ali več; — ker je treba oceno [nepoštenih] pogodbenih pogojev, glede na izbrana splošna merila, zlasti pri prodajnih ali dobavnih dejavnostih na javnopravnih področjih, ki nudijo skupinske storitve in upoštevajo solidarnost med uporabniki, dopolniti z možnostjo za celotno oceno različnih vpletenih interesov; ker je za to potrebna zahteva dobre vere; ker je treba pri oceni dobre vere zlasti posvečati pozornost moči pogajalske pozicije strank, ali je bil potrošnik spodbujen v strinjanje s pogodbenim pogojem in ali je bilo blago ali storitve prodano ali dobavljeno na posebno naročilo potrošnika; ker zahtevo dobre vere lahko izpolni prodajalec ali dobavitelj, če posluje lojalno in pravično z drugo stranko, katere zakonite interese mora upoštevati; — ker morajo biti pogodbe sestavljene v jasnem, razumljivem jeziku, ker mora potrošnik imeti možnost preučiti vse pogoje in ker mora v dvomu prevladati razlaga, ki je za potrošnika najbolj ugodna; glede na točki 16 in 21 sodbe Sodišča z dne 3. septembra 2015, Horațiu Ovidiu Costea proti SC Volksbank România SA (C-110/14, ECLI:EU:C:2015:538) ter točke 20 in od 26 do 33 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca Pedra Cruza Villalóna, predstavljenih 23. aprila 2015 (ECLI:EU:C:2015:271), razlagati tako, da je do potrošniškega varstva, ki je priznano z Direktivo 93/13, upravičen vsak potrošnik? Ali pa je, kot izhaja iz točke 74 sodbe Sodišča z dne 30. aprila 2014, Árpád Kásler, Hajnalka Káslerné Rábai proti OTP Jelzálogbank Zrt (ECLI:EU:C:2014:282), do potrošniškega varstva upravičen le normalno obveščen, razumno pozoren in preudaren povprečni potrošnik? Povedano drugače, ali lahko nacionalno sodišče ugotovi nepoštenost določil pogodbe, ki jo sklene kakršen koli potrošnik, ali pa lahko ugotovi le nepoštenost določil pogodbe, ki jo je sklenil potrošnik, ki ga je mogoče šteti za normalno obveščenega, razumno pozornega in preudarnega povprečnega potrošnika?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landesgericht Korneuburg (Avstrija) 18. junija 2020 – AG in drugi/Austrian Airlines AG

(Zadeva C-270/20)

(2020/C 279/51)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landesgericht Korneuburg

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: AG, MG, HG, mladoletne osebe, ki jih zastopa zakoniti zastopnik

Tožena stranka: Austrian Airlines AG

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 7(2)(b) Uredbe (ES) št. 261/2004 (1) razlagati tako, da lahko letalski prevoznik odškodnino iz člena 7(1)(b) navedene uredbe zniža tudi tedaj, ko je potnikom zaradi odpovedi rezerviranega leta ponujen alternativni let, katerega čas odhoda po voznem redu in čas prihoda po voznem redu ležita 11 ur in 55 minut pred urama odhoda in prihoda odpovedanega leta?

(1) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL 2004, L 46, str. 1).
4.

Ali je treba Direktivo 2001/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta o zdravilih (kot je bila spremenjena z Direktivo 2011/62/EU Evropskega parlamenta in Sveta) in Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2016/161 v povezavi s členoma 34 in 36 PDEU ter členom 15(2) Direktive 2015/2436/EU Evropskega parlamenta in Sveta o znamkah razlagati tako, da ima država članica (na Danskem: Lægemiddelstyrelsen (danska agencija za zdravila)) pravico določiti smernice, v skladu s katerimi je na splošno treba prepakirati v novo zunanjo ovojnino in je mogoče samo v izjemnih primerih (če na primer obstaja tveganje za dobavo zdravila) in na podlagi prošnje dobiti dovoljenje za dodatno označevanje in ponovno zapečatenje, tako da se novi zaščitni elementi namestijo na originalno zunanjo ovojnino, ali pa je to, da država članica izda in upošteva take smernice, nezdružljivo s členom 34 in 36 PDEU in/ali členom 47a Direktive 2001/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta o zdravilih in členom 16 Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2016/161?
2.

Ali je treba člen 10(2)(g) Direktive 2008/48/ES razlagati tako, da je napačno navedbo efektivne obrestne mere v kreditni pogodbi, sklenjeni med ponudnikom in potrošnikom kreditojemalcem, treba šteti za nenavedbo efektivne obrestne mere v kreditni pogodbi in da mora nacionalno sodišče uporabiti pravne posledice, ki so v nacionalnem pravu določene za nenavedbo efektivne obrestne mere v potrošniški kreditni pogodbi?
3.

Ali je treba člen 3 Uredbe (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 razlagati tako, da nasprotuje temu, da je navedba določb romunskega delovnega zakonika v individualni pogodbi o zaposlitvi enakovredna izbiri romunskega prava, saj je v Romuniji splošno znano, da obstaja pravna obveznost , da se taka določba o izbiri vključi v individualno pogodbo o zaposlitvi? Z drugimi besedami, ali je treba člen 3 Uredbe (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 razlagati tako, da nasprotuje notranjim nacionalnim predpisom in praksam, na podlagi katerih je v individualne pogodbe o zaposlitvi obvezno vključena določba o izbiri romunskega prava?
Pritožba, ki jo je Evropska komisija vložila 22. maja 2020 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 12. marca 2020 v zadevi T-732/16, Valencia Club de Fútbol/Evropska komisija

(Zadeva C-211/20 P)

(2020/C 262/20)

Jezik postopka: španščina

Stranke

Pritožnica: Evropska komisija

Drugi stranki v postopku: Valencia Club de Fútbol, S.A.D. in Kraljevina Španija

Predlogi

— Izpodbijana sodba naj se razveljavi v delu, v katerem je Splošno sodišče razglasilo ničnost Sklepa Komisije (EU) 2017/365 z dne 4. julija 2016 o državni pomoči SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP), ki jo je Španija odobrila klubom Valencia Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva, Hércules Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva in Elche Club de Fútbol Sociedad Anónima Deportiva (UL 2017, L 55, str. 12) glede ukrepa 1 v obliki državnega poroštva, ki ga je IVF odobril 5. novembra 2009 za zavarovanje bančnega posojila, ki ga je prejela fundacija Fundaciόn Valencia za vpis delnic kluba Valencia CF v okviru povečanja kapitala tega kluba;

— zadeva naj se vrne Splošnemu sodišču v ponovno odločanje; in

— odločitev o stroških naj se pridrži.

Navajani pritožbeni razlog

Komisija v utemeljitev pritožbe navaja en pritožbeni razlog, v okviru katerega zatrjuje, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo Unije, ker je napačno razlagalo člen 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti glede predložitve dokaza o obstoju prednosti. Konkretneje, Splošno sodišče je v točkah od 124 do 138 izpodbijane sodbe, prvič, napačno razlagalo Obvestilo Komisije o uporabi členov [107 PDEU] in [108 PDEU] za državno pomoč v obliki poroštev (UL 2008, C 155, str. 10) v povezavi s Sporočilom Komisije o spremembi metode določanja referenčnih obrestnih mer in diskontnih stopenj (UL 2008, C 14, str. 6) in sporni sklep; drugič, napačno uporabilo pravo v zvezi s standardom dokaznega bremena glede obstoja prednosti, ki izhaja iz posameznega poroštva, in v zvezi z dolžnostjo skrbnosti Komisije v okviru formalnega postopka preiskave, in tretjič, izkrivljalo dejstva.
3.

Ali v pojem nepoštenih pogojev in njihovega obsega, kot so opredeljeni v določbah iz člena 3(1) in člena 4(1) Direktive 93/13/EGS, spada tudi izjema iz člena 1(2), prvi in drugi pododstavek (3), navedene direktive?
(a)

Ali je mogoče v splošnem trditi, da lahko imetnik znamke na podlagi člena 13(2) Uredbe o znamki Skupnosti nasprotuje nadaljnji komercializaciji blaga, označenega z njegovo znamko, če so to blago popravili drugi in ne imetnik znamke ali osebe, ki jim je ta za to dal soglasje?
1.

Ali Uredba (ES) št. 765/2008 (1) nasprotuje nacionalni ureditvi (kakršen je člen 40 zakona št. 88 iz leta 2009) v delu, v katerem dopušča, da lahko dejavnost akreditacije opravljajo organi, ki nimajo sedeža v eni od držav Evropske unije – in torej ne da bi se obrnili na enotni organ za akreditacijo –, čeprav ti organi vseeno zagotavljajo spoštovanje standardov UNI CEI EN ISO/IEC 17025 in UNI CEI EN ISO/IEC 17011 in dokazujejo – tudi na podlagi sporazumov medsebojnega priznavanja –, da imajo v bistvu podobne kvalifikacije kot enotni organi za akreditacijo v skladu z Uredbo (ES) št. 765/2008?
2.

Ali je treba člen 6(1) v povezavi s členom 3(1) in (2), drugi stavek, in člen 2 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah razlagati tako, da nacionalnemu sodišču dovoljuje, da ugotovi nepoštenost le nekaterih elementov pogodbenega pogoja, v katerem je določeno, da banka določi menjalni tečaj, na podlagi katerega je indeksiran potrošnikov kredit (tako kot v postopku v glavni stvari), in sicer tako, da izključi določilo, v skladu s katerim banka enostransko in na nepregleden način določi maržo, ki je del menjalnega tečaja, in pusti v veljavi nedvoumno določilo glede povprečnega menjalnega tečaja centralne banke (Narodowy Bank Polski, Poljska nacionalna banka), v zvezi s katerim ni potrebe po nadomestitvi odpravljene vsebine s katero koli zakonsko določbo, […] kar bo vzpostavilo pravično ravnotežje med potrošnikom in prodajalcem ali ponudnikom, čeprav bo bistvo določila glede dajatve, ki jo mora izpolniti potrošnik, spremenilo v njegovo korist?
3.

Ali je treba člen 10(2)(s) Direktive 2008/48/ES razlagati tako, da je treba v kreditni pogodbi: a) navesti tudi pravice pogodbenih strank do odstopa od kreditne pogodbe, ki jih ureja nacionalno pravo, zlasti tudi pravico posojilojemalca do odstopa od posojilne pogodbe, sklenjene za določen čas, iz pomembnega razloga v skladu s členom 314 BGB? b) pri vseh pravicah strank kreditne pogodbe do odstopa opozoriti na rok in obliko obvestila o odstopu, ki sta predpisana za uveljavljanje pravice do odstopa od pogodbe?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Administrativ en sad Varna (Bolgar ija) 
25. febr uarja 2020 – „VARCHEV FINANS“ EOOD/Komisia za finanso v nadzor
(Zadeva C-95/20)
(2020/C 175/04)
Jezik postopk a: bolg arščina
Predložitv eno sodišče
Administrativen sad Varna
Stranki v postopku v glavni stvar i
Vložnica kasacijsk e pritožbe: „VARCHEV FINANS“ EOOD
Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Komisia za finansov nadzor
Vprašanji za predhodno odločanje
1.Ali člen 56(2) v povezavi s členom 72(2) v poveza vi s Prilogo I k DELEGIRANI UREDBI KOMISIJE (EU) 2017/565 (1) 
z dne 25. aprila 2016 o dopolnitvi Direktive 2014/65/EU Evropsk ega parlamenta in Sveta v zvezi z organi zacijskimi 
zaht evami in pogoji poslova nja investicijskih podjeti j ter opredeljenimi izrazi za namene nave dene direktive določa, da:
—moraj o invest icijska podjetja voditi (redno posodabljati) samostojni enotni register (kot podatk ovno zbirk o) 
z evidencami o presojah primer nosti in ustreznosti, opra vljenih za vsak o posamezno strank o, ki moraj o imeti 
vsebino, ki je določena v členu 25(2) in (3) Direktive 2014/65/EU in členu 50 DELEGIRANE UREDBE KOMISIJE (EU) 
2017/565 z dne 25. aprila 2016;
ali pa zadostuje, da so zgoraj nave deni podatki na voljo pri invest icijsk em podjetju in se priložij o evidenci 
(v bolg arščini dobesedno: spis, dosje) zadevne stranke na podlagi člena 25(5) Direktive 2014/65/EU ter se shrani jo 
tako, da lahk o pristojni organ tudi v prihodnosti do njih dostopa, ter da so izpolnjeni pogoji iz člena 72(1) 
Delegirane uredbe?
2.Ali člen 72(2) v poveza vi s Prilogo I k DELEGIRANI UREDBI KOMISIJE (EU) 2017/565 z dne 25. aprila 2016 
o dopolnitvi Direktive 2014/65/EU Evropsk ega parlamenta in Sveta v zvezi z organizaci jskimi zahtevami in pogoji 
poslo vanja investicijskih podjeti j ter opredeljenimi izrazi za namene nave dene direktive določa, da:
—moraj o invest icijska podjetja voditi (redno posodabljati) samostojni enotni register (kot podatk ovno zbirk o) 
z evidencami o informacij ah o stroških in povezanih dajatvah, zagoto vljenih vsaki posamezni stranki, ki moraj o 
imeti vsebino, ki je določena v členu 45 DELEGIRANE UREDBE KOMISIJE (EU) 2017/565 z dne 25. aprila 2016 za 
vse stranke;
ali pa zadostuje, da so zgoraj nave deni podatki na voljo pri invest icijsk em podjetju in se priložij o evidenci 
(v bolg arščini dobesedno: spis, dosje) zadevne stranke na podlagi člena 25(5) Direktive 2014/65/EU ter se shrani jo 
tako, da lahk o pristojni organ tudi v prihodnosti do njih dostopa, ter da so izpolnjeni pogoji iz člena 72(1) 
Delegirane uredbe? 
(1) UL 2017, L 87, str. 1, kakor je bil popravljen z UL 2017, L 246, str. 12-28.C 175/4 SL Uradni list Evropske unije 25.5.2020
1.

(a) Ali je treba člen 3(2) Uredbe (EU) 2015/2120 (1) razlagati tako, da morajo sporazumi o značilnostih storitev dostopa do interneta v smislu člena 3(2) Uredbe (EU) 2015/2120 izpolnjevati zahteve člena 3(3) Uredbe (EU) 2015/2120 v primeru, v katerem se tarifa mobilnih storitev, v kateri je za mobilni promet določena mesečna vključena količina podatkov, po porabi katere se hitrost prenosa zmanjša, lahko razširi z brezplačno tarifno možnostjo, ki omogoča rabo določenih storitev partnerjev telekomunikacijskega podjetja, ki zagotavljajo vsebino, ne da bi se količina podatkov, porabljena z uporabo teh storitev, vštela v mesečno količino podatkov, ki je vključena v tarifi mobilnih storitev, vendar pri tem končna stranka privoli v omejevanje pasovne širine za pretakanje videovsebin na največ 1,7 Mbit/s, ne glede na to, ali gre za pretakanje videovsebin partnerjev, ki zagotavljajo vsebino ali drugih ponudnikov? (b) Če je odgovor na točko (a) prvega vprašanja pritrdilen: ali je treba člen 3(3), tretji pododstavek, Uredbe (EU) 2015/2120 razlagati tako, da je v položaju, kakšen je v obravnavani zadevi, omejevanje pasovne širine treba šteti za upočasnjevanje vrste storitev? (c) Če je odgovor na točko (b) prvega vprašanja pritrdilen: ali je treba pojem neizbežna preobremenjenost v smislu člena 3(3), tretji pododstavek, točka (c), Uredbe (EU) 2015/2120 razlagati tako, da vključuje zgolj (neizbežne) izredne ali začasne preobremenjenosti omrežja? (d) Če je odgovor na točko (b) prvega vprašanja pritrdilen: ali je treba člen 3(3), tretji pododstavek, točka (c), Uredbe (EU) 2015/2120 razlagati tako, da v položaju, kakršen je v obravnavanem postopku, obveznost enakega obravnavanja enakovrednih vrst prometa nasprotuje omejevanju pasovne širine, ki se uporablja samo v primeru prijave na dodatno možnost, ne pa v primeru siceršnje tarife mobilnih storitev, in poleg tega velja samo za pretakanje videovsebin? (e) Če je odgovor na točko (b) prvega vprašanja pritrdilen: ali je treba člen 3(3), tretji pododstavek, Uredbe (EU) 2015/2120 razlagati tako, da je v položaju, kakršen je v obravnavanem postopku, omejevanje pasovne širine, ki velja v primeru prijave na dodatno možnost in ki jo končna stranka poleg tega lahko kadar koli izklopi za največ 24 ur, skladno z zahtevo, da se sme vrsta storitev upočasnjevati le toliko časa, kot je potrebno za doseganje namenov, določenih v členu 3(3), tretji pododstavek, točke od (a) do (c), Uredbe (EU) 2015/2120?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court (Irska) 6. februarja 2020 – UH/Minister for Agriculture, Food and the Marine, Irska in Attorney General

(Zadeva C-64/20)

(2020/C 162/02)

Jezik postopka: irščina

Predložitveno sodišče

High Court

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: UH

Tožene stranke: Minister for Agriculture, Food and the Marine, Irska in Attorney General

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali ima nacionalno sodišče diskrecijsko pravico, da zavrne odreditev ukrepa kljub ugotovitvi, da z nacionalnim pravom ni bil zagotovljen prenos specifičnega elementa direktive Evropske unije (EU), in če sodišče ima to diskrecijsko pravico, kateri so primerni dejavniki, ki jih je treba upoštevati v zvezi s to diskrecijsko pravico, in/ali sme nacionalno sodišče upoštevati iste dejavnike, ki bi jih upoštevalo, če bi obravnavalo kršitev nacionalnega prava?

2. Ali bi bilo ogroženo načelo neposrednega učinka v pravu Unije, če bi nacionalno sodišče zavrnilo odreditev ukrepa v tej zadevi zaradi začetka veljavnosti člena 7 Uredbe (EU) 2019/6 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2018 (ki se ne uporablja do 28. januarja 2022), čeprav je nacionalno sodišče ugotovilo, da se z nacionalnim pravom ne zagotavlja izvajanje obveznosti iz členov 61(1), 58(4) in 59(3) Direktive 2001/82/ES (2), da morata biti ovojnina in označevanje zdravil za uporabo v veterinarski medicini v uradnih jezikih države članice, torej na Irskem v irščini in angleščini?

(1) Uredba (EU) 2019/6 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2018 o zdravilih za uporabo v veterinarski medicini in razveljavitvi Direktive 2001/82/ES (UL 2019, L 4, str. 43).

(2) Direktiva 2001/82/ES evropskega parlamenta in sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v veterinarski medicini (UL posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 27, str. 3).
C 297/20

Pritožba, ki so je 6. junija 2019 vložili Abaco Energy SA in drugi zoper sklep Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 25. marca 2019 v zadevi T-186/18, Abaco Energy in drugi/Komisija

(Zadeva C-436/19 P)

(2020/C 297/26)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožniki: Abaco Energy SA in drugi (zastopnik: P. Holtrop, abogado)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Sodišče (sedmi senat) je s sklepom z dne 21. julija 2020 pritožbo zavrglo kot deloma očitno nedopustno in deloma očitno neutemeljeno in odločilo, da pritožniki nosijo stroške postopka.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 18. novembra 2019 – Ativa S.p.A./Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di bacino del Po

(Zadeva C-835/19)

(2020/C 161/22)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka in pritožnica: Autostrada Torino Ivrea Valle D’Aosta – Ativa S.p.A.

Tožene stranke in nasprotne stranke v pritožbenem postopku: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Autorità di bacino del Po

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali pravo Evropske unije in zlasti načela, določena z Direktivo 2014/23/EU (1), zlasti svoboda pri izbiranju postopkov oddaje, ob upoštevanju načel preglednosti in [enake] obravnave v skladu z uvodno izjavo 68 in členom 30 v okviru podeljevanja koncesij, nasprotujejo nacionalnemu predpisu, ki izhaja iz člena 178(8)(a) D. Lgs. 18 aprile 2016, n. 50 (zakonska uredba št. 50 z dne 18. aprila 2016), ki javnim naročnikom brezpogojno prepoveduje oddajanje avtocestnih koncesij, ki so se ali se bodo iztekle, v skladu s postopki, ki jih določa člen 183, ki ureja področje projektnega financiranja.

(1) Direktiva 2014/23/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o podeljevanju koncesijskih pogodb (UL 2014, L 94, str. 1).