74.

Iz vseh navedenih razlogov menim, da je na vprašanja za predhodno odločanje Landesarbeitsgericht, Berlin (delovno sodišče dežele Berlin, Nemčija), treba odgovoriti: 1. Člen 2(4) Direktive 98/59/ES o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi s kolektivnimi odpusti je treba razlagati tako, da je treba pojem obvladujočega podjetja v smislu te določbe razumeti kot podjetje (če obstaja), ki sprejme strateško ali poslovno odločitev, zaradi katere mora delodajalec predvideti ali načrtovati kolektivni odpust. To podjetje ni nujno podjetje, ki delodajalca obvladuje de iure, temveč je lahko tudi takšno, ki delodajalca obvladuje de facto. Vendar tako podjetje ne vključuje podjetja, ki je neodvisno od delodajalca, kot je na primer dobavitelj ali kupec, čigar delovanje lahko vpliva na poslovanje delodajalca. Nasprotno, delodajalec in podjetje, ki tega delodajalca de facto obvladuje, morata imeti iste poslovne interese v obliki pogodbene ali dejanske povezave, ki jo predstavlja skupen premoženjski interes. Ni nujno, da je ta interes v obliki pravnega lastništva. Lahko je neposreden ali posreden, in ne nujno ekskluziven. Zadostuje tudi delni interes. Ali takšen interes v danem primeru zadostuje za to, da gre za obvladovanje za namene člena 2(4), mora ugotoviti nacionalno sodišče, ki je pristojno za preučitev in presojo dokazov. 2. Delodajalec je dolžan začeti postopek posvetovanja v skladu z Direktivo 98/59, kadar se seznani s sprejetjem strateške odločitve ali spremembe v dejavnostih, zaradi katere mora predvideti ali načrtovati kolektivni odpust. Kadar obstaja „obvladujoče podjetje“ za namene člena 2(4) te direktive in to podjetje delodajalcu postavi takšne pogoje, da mora ta iz poslovnih razlogov izvesti kolektivni odpust, mora delodajalec začeti postopek posvetovanja, če tega še ni storil. 3. Člen 2(3) Direktive 98/59 je treba razlagati tako, da se v zadevi, v kateri je v skladu s členom 2(4) sklep glede kolektivnega odpusta sprejelo obvladujoče podjetje, od delodajalca zahteva, da razkrije poslovne ali druge razloge, na osnovi katerih je obvladujoče podjetje sprejelo svoje odločitve, ki so pripeljale do predvidevanja o kolektivnem odpustu. Vendar pa se dolžnost razkritja ne uporablja, če zadevno gradivo ne služi temu, da se predstavnikom delavcev omogoči oblikovanje konstruktivnih predlogov v zvezi z načrtovanim odpustom. Nacionalno sodišče, ki je pristojno za ugotavljanje dejstev, mora odločiti o uporabi upoštevnih načel v posameznem postopku. 4. Člen 6 Direktive 98/59 je treba razlagati tako, da morajo imeti delavci in njihovi zastopniki možnost uveljavljati svoje pravice na podlagi Direktive na enak način, kot bi lahko uveljavljali enakovredne pravice na podlagi nacionalnega prava. Upoštevna postopkovna pravila ne smejo biti oblikovana tako, da v praksi onemogočajo ali pretirano otežujejo uresničevanje teh pravic. Nacionalno sodišče, ki je pristojno za preučitev in presojo dokazov, mora zagotoviti izpolnjevanje načel enakovrednosti in učinkovitosti ter zahteve, ki jo določa pravo EU, v skladu s katero mora obstajati učinkovito sodno varstvo teh pravic. Če predpisi nacionalnega prava, ki se uporabljajo, teh načel ne odražajo, jih je treba razveljaviti. To je med drugim tako, če predpisi določajo, da morajo predstavniki delavcev, ki želijo izpodbijati kolektivni odpust, dokazati stvari, v zvezi s katerimi od njih v praksi ni mogoče pričakovati, da imajo dostop do potrebnih informacij, da bi to lahko storili.