ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Čeprav mora obrazloženo mnenje iz člena 226 ES vsebovati skladen in podroben prikaz razlogov, ki so Komisijo prepričali, da zadevna država ni izpolnila obveznosti na podlagi Pogodbe, za pisni opomin v predhodni fazi postopka zaradi neizpolnitve obveznosti ne veljajo tako stroge zahteve glede natančnosti, tako da mora pisni opomin nujno vsebovati le prvi strnjen povzetek očitkov.

Iz dvanajste uvodne izjave Direktive 93/36 o usklajevanju postopkov oddaje javnih naročil blaga zlasti izhaja, da je postopek s pogajanji izjema in se lahko uporablja le v taksativno naštetih primerih. V ta namen so v členu 6(2) in (3) iste direktive taksativno in izrecno naštete izjeme, zaradi katerih je uporaba postopka s pogajanji dovoljena. Odstopanja od pravil, ki zagotavljajo učinkovitost pravic, priznanih s Pogodbo na področju javnih naročil, je dejansko treba razlagati strogo. Zato države članice ne bi smele niti določati primerov uporabe postopka s pogajanji, ki niso določeni s to direktivo, niti razvrstiti primerov, ki jih izrecno ureja zadevna direktiva, po novih merilih, katerih posledica bi bila lažja uporaba tega postopka, saj bi se sicer s tem zadevni direktivi odvzel polni učinek. Poleg tega mora tisti, ki se želi sklicevati na izjemo, dokazati, da dejansko obstajajo posebne okoliščine, ki upravičujejo izjemo.

Država članica, ki je izvajala dolgoletno prakso neposrednega oddajanja naročil za nakup helikopterjev določene nacionalne znamke za potrebe več vojaških in civilnih korpusov brez kakršnega koli razpisnega postopka in zlasti s kršenjem postopkov, ki so določeni z Direktivo 93/36 o usklajevanju postopkov oddaje javnih naročil blaga, kot je bila spremenjena z Direktivo 97/52 in prej z Direktivo 77/62 o usklajevanju postopkov oddaje javnih naročil blaga, kot je bila spremenjena in dopolnjena z direktivama 80/767 in 88/295, ni izpolnila obveznosti iz teh direktiv.

Take prakse ne bi bilo mogoče upravičiti z obstojem odnosa „in house“, če ima zasebno podjetje delež, čeprav samo manjšinjski, v kapitalu družbe, ki proizvaja navedene helikopterje in v kateri je udeležen tudi zadevni naročnik, tako da ta naročnik ne more nad to družbo izvrševati podobnega nadzora, kot ga izvaja nad svojimi službami.

Poleg tega, kar zadeva upravičene zahteve v nacionalnem interesu, ki jih določata člena 296 ES in 2(1)(b) Direktive 93/36, lahko vsaka država članica zaradi tega, ker so zadevni helikopterji blago z dvojno rabo, na podlagi člena 296(1)(b) ES sprejme ukrepe v zvezi s proizvodnjo orožja, streliva in vojaških sredstev ali trgovino z njimi, za katere meni, da so potrebni za zaščito bistvenih interesov njene varnosti; takšni ukrepi ne smejo negativno vplivati na pogoje konkurence na skupnem trgu glede proizvodov, ki niso izrecno predvideni v vojaške namene. Zato je treba pri nakupu opreme, katere uporaba v vojaške namene ni gotova, nujno spoštovati pravila za oddajo javnih naročil. Dobava helikopterjev vojski zaradi uporabe v civilne namene mora spoštovati ista pravila.

(Glej točke od 38 do 41, od 46 do 49 in 60 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prosto gibanje oseb – Delavci – Pravica bivanja družinskega člana

(Uredba Sveta št. 1612/68, člen 10)

2. Prosto gibanje oseb – Delavci – Pravica bivanja družinskega člana – Vrnitev delavca migranta v državo članico njegovega izvora, potem ko je bil zaposlen v drugi državi članici

(Uredba Sveta št. 1612/68, člen 10(1)(a))

Summary

1. V primeru vrnitve delavca Skupnosti v državo članico, katere državljan je, pravo Skupnosti organom te države ne nalaga priznanja državljanu tretje države, ki je družinski član tega delavca, pravice do vstopa in do prebivanja le zato, ker ima v državi članici gostiteljici, kjer je bil delavec zaposlen, ta državljan tretje države veljavno dovoljenje za prebivanje, izdano na podlagi člena 10 Uredbe št. 1612/68 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti.

Pravica do združitve družine na podlagi navedenega člena namreč družinskim članom delavcev migrantov ne daje samostojne pravice do prostega gibanja, ampak je ta določba namenjena predvsem delavcu migrantu, h katerega družini pripada državljan tretje države. Iz navedenega izhaja, da je pravico državljana tretje države, družinskega člana delavca Skupnosti, da se temu pridruži, mogoče uveljavljati samo v državi članici, v kateri ta delavec prebiva.

Poleg tega je v okviru Uredbe št. 1612/68 veljavnost dovoljenja za bivanje, ki so ga državljanu tretje države, družinskemu članu delavca Skupnosti, izdali organi države članice, omejena na ozemlje te države članice.

(Glej točke od 23 do 26 in točko 1 izreka.)

2. Pravica delavca migranta, da se vrne in prebiva v državi članici, katere državljan je, potem ko je bil zaposlen v drugi državi članici, izhaja iz prava Skupnosti, saj je njeno priznavanje nujno za doseganje polnega učinka določb, ki zagotavljajo pravico do prostega gibanja delavcev, ki jo imajo na podlagi člena 39 ES in določb, sprejetih za izvajanje navedene pravice, kot so te iz Uredbe št. 1612/68 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti. Ta razlaga je podkrepljena z uvedbo statusa državljana Unije, katerega namen je postati temeljni status državljanov držav članic.

V primeru vrnitve delavca v državo članico, katere državljan je, potem, ko je bil zaposlen v drugi državi članici, ima državljan tretje države, njegov družinski član, na podlagi člena 10(1)(a) Uredbe št. 1612/68, z uporabo te določbe po analogiji, pravico do prebivanja v državi, katere državljan je delavec, tudi, če slednji tam ne opravlja nobene resnične in dejanske gospodarske dejavnosti. Dejstvo, da državljan tretje države, družinski član delavca Skupnosti, pred bivanjem v državi članici, kjer je bil delavec zaposlen, ni imel pravice do prebivanja na podlagi nacionalnega prava v državi članici, katere državljan je delavec, ne vpliva na presojo pravice tega državljana, da v slednji prebiva.

(Glej točki 32 in 45 ter točko 2 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Lastna sredstva Evropskih skupnosti – Določitev in dajanje na voljo s strani držav članic

(uredbi Sveta št. 1552/89, člen 17(2), in št. 2913/92, člen 220(2)(b); Sklep Sveta 94/728, člena 2 in 8)

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Neobstoj negativnih posledic zatrjevane neizpolnitve obveznosti – Nepomembnost

(člen 226 ES)

Summary

1. Države članice morajo ugotoviti, da je Skupnost upravičena do lastnih sredstev, takoj ko imajo njihovi carinski organi na voljo vse potrebno, da lahko izračunajo znesek dajatev, ki izhajajo iz carinskega dolga, in določijo dolžnika neodvisno od vprašanja, ali so izpolnjena merila za uporabo člena 220(2)(b) Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti in ali torej lahko nadaljujejo vknjižbo in naknadno izterjavo zadevnih carinskih dajatev.

Država članica, ki ne določi pravice Skupnosti do lastnih sredstev in ne da na voljo ustreznega zneska Komisiji, ne da bi bil izpolnjen eden od pogojev, določenih v členu 17(2) Uredbe št. 1552/89 o uporabi Sklepa 88/376 o sistemu lastnih sredstev Skupnosti, ne izpolni svojih obveznosti na podlagi prava Skupnosti in zlasti členov 2 in 8 Sklepa 94/728 o sistemu lastnih sredstev Evropskih skupnosti.

(Glej točko 32 in izrek.)

2. Kršitev obveznosti, ki jo nalaga pravilo prava Skupnosti, povzroči neizpolnitev obveznosti, zato presoja, da ta kršitev nima negativnih posledic, nima pomena.

(Glej točko 35.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Razlaga mednarodnega sporazuma, sklenjenega med Skupnostjo in državami članicami na podlagi deljene pristojnosti

(člen 234 ES; Sporazum TRIPs, člen 33)

2. Mednarodni sporazumi – Sporazum o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (TRIPs)

(Sporazum TRIPs, člen 33)

Summary

1. Sodišče, ki mu je spor predložen v skladu z določbami Pogodbe ES, zlasti s členom 234 ES, iz razloga, ker so Skupnost in njene države članice sklenile Sporazum TRIPs na podlagi deljene pristojnosti, je pristojno za določitev obveznosti, ki jih je Evropska skupnost tako prevzela, in v ta namen za razlago določb Sporazuma TRIPs. Vprašanje o delitvi pristojnosti med Skupnostjo in njenimi državami članicami zahteva enoten odgovor na ravni Skupnosti, ki ga lahko poda le Sodišče.

Zato obstaja nedvomen interes Skupnosti za to, da se Sodišče šteje za pristojno za razlago člena 33 Sporazuma TRIPs o minimalnem trajanju patentnega varstva, da bi ugotovilo, ali pravo Skupnosti nasprotuje temu, da se tej določbi prizna neposredni učinek.

(Glej točke 33 in od 36 do 38.)

2. V okoliščinah Sporazuma o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine, ki je priloga 1C k Sporazumu o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije, podpisanemu v Marakešu 15. aprila 1994 in potrjenemu s Sklepom Sveta 94/800 o sklenitvi sporazumov, doseženih v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj (1986–1994), v imenu Evropske skupnosti v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti, kadar gre za področje, ki ga Skupnost še ni normativno uredila in ki zato sodi v pristojnost držav članic, varstvo intelektualne lastnine in ukrepi, ki jih v ta namen sprejmejo sodni organi, ne spadajo v pravo Skupnosti, slednje pa niti ne zahteva niti ne izključuje tega, da pravni red države članice posameznikom prizna pravico, da se neposredno sklicujejo na določbo Sporazuma TRIPs, ali da naloži sodišču, da to določbo uporabi po uradni dolžnosti.

Nasprotno, če je ugotovljeno, da je zadevno področje normativno urejeno na ravni Skupnosti, se uporablja pravo Skupnosti, kar pomeni obveznost, da se Sporazum TRIPs kar v največji meri razlaga enotno, vendar pa zadevni določbi tega sporazuma ni mogoče pripisati neposrednega učinka.

Ugotoviti je torej treba, da Komisija še ni izvrševala svojih pristojnosti na področju patentov (kamor spada člen 33 Sporazuma TRIPs o minimalnem trajanju patentnega varstva) ali vsaj da to izvrševanje na notranji ravni doslej ni bilo dovolj pomembno, da bi lahko šteli, da glede na sedanje stanje to področje spada v pravo Skupnosti.

Zato glede na trenutno stanje prava Skupnosti na področju patentov pravo Skupnosti ne nasprotuje temu, da nacionalno sodišče pod pogoji, določenimi z nacionalnim pravom, neposredno uporabi člen 33 Sporazuma TRIPs.

(Glej točke 34, 35, 46, 48 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Približevanje zakonodaj – Postopki oddaje javnih naročil storitev – Direktiva 92/50 – Področje uporabe

Summary

Država članica, s tem da je naročnik začel postopek za sklenitev pogodb o oddaji javnih naročil za uporabo na območjih občin regije te države članice nastalih ostankov komunalnih odpadkov, ki ostanejo po ločenem zbiranju, in je te pogodbe sklenil, ne da bi uporabil postopke, ki so določeni z Direktivo 92/50, in predvsem ne da bi objavil ustrezno obvestilo o javnem naročilu v Uradnem listu Evropskih skupnosti, ni izpolnila obveznosti iz Direktive 92/50 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil storitev, kot je bila spremenjena z Direktivo 2001/78, zlasti iz njenih členov 11, 15 in 17.

Navedene pogodbe, ki med drugim namreč določajo, da naročnik plača izvajalcu v eurih določen znesek po toni odpadkov, ki jo zadevne občine pošljejo temu izvajalcu, ne uvajajo načina plačila, ki bi izhajal iz pravice opravljanja obravnavanih storitev in ki bi pomenil, da izvajalec prevzame tveganje, povezano z opravljanjem storitev. Te pogodbe je treba šteti kot javna naročila storitev, ki so predmet Direktive 92/50, in ne kot koncesije za storitve, ki ne spadajo na področje njene uporabe, in se jih lahko sklene zgolj na podlagi določb navedene direktive.

(Glej točke 32, 34, 37, 45, 46 in izrek.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti

–

Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče

–

Upoštevni položaj

–

Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 14.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nepravilen prenos Direktive Sveta 85/374/EGS z dne 25. julija 1985 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi z odgovornostjo za proizvode z napako (UL L 210, str. 29) – Nacionalna zakonodaja, ki določa, da dobavitelj odgovarja za proizvod z napako iz istega naslova kot proizvajalec.

Izrek

Izrek

1. Kraljevina Danska, s tem da je sprejela in ohranja v veljavi določbe, na podlagi katerih nosijo vmesni dobavitelji, ki so udeleženi v distribucijski verigi, enako odgovornost kot proizvajalec, ob kršitvi člena 3(3) Direktive Sveta 85/374/EGS z dne 25. julija 1985 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi z odgovornostjo za proizvode z napako, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

2. Kraljevini Danski se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Summary



Keywords

1. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Oprostitve iz Šeste direktive

(Direktiva Sveta 77/388, člen 13(A)(1)(i))

2. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Oprostitve iz Šeste direktive

(Direktiva Sveta 77/388, člen 13(A)(1)(i) in (2))

Summary

1. Člen 13(A)(1)(i) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih je treba razlagati tako, da se besedilo „izobraževanje otrok ali mladine, šolsko ali univerzitetno izobraževanje, poklicno usposabljanje ali prekvalifikacijo“ ne nanaša na dejstvo, da se učitelja proti plačilu posreduje izobraževalni ustanovi, v kateri ta pod njeno odgovornostjo začasno poučuje, tudi če je ustanova, ki posreduje, oseba javnega prava, ki je namenjena izobraževanju, ali druga organizacija, ki ji zadevna država članica priznava podoben namen.

Res je, da je prenos znanja in sposobnosti med učiteljem in študenti posebej pomemben element izobraževanja.Vendar tak prenos kot tak ni dovolj, da bi bilo mogoče samo posredovanje učitelja izobraževalni ustanovi za poučevanje pod odgovornostjo slednje opredeliti za izobraževalno dejavnost. Namreč, izobraževalna dejavnost iz člena 13(A)(1)(i) Šeste direktive pomeni skupek elementov, ki razen tistih, ki se nanašajo na razmerja med učitelji in študenti, hkrati vključujejo elemente, ki tvorijo organizacijski okvir zadevne ustanove.

(Glej točke od 18 do 20, 24 in točko 1 izreka.)

2. Člen 13(A)(1)(i) Šeste direktive 77/388, v povezavi z odstavkom 2 istega člena, je treba razlagati tako, da dejstvo posredovanja učitelja, proti plačilu, izobraževalni ustanovi, v kateri ta učitelj pod njeno odgovornostjo začasno poučuje, lahko pomeni transakcijo, oproščeno DDV, kadar gre za opravljanje storitev, „tesno povezanih“ s poučevanjem v smislu te iste določbe, če se tako izboljšajo pogoji za poučevanje, ki šteje za glavno storitev, vendar pod pogojem, da nacionalno sodišče preveri, ali:

– tako to glavno storitev kot posredovanje, ki je tesno povezano z njo, opravljajo organi iz navedenega člena 13(A)(1)(i), ob upoštevanju – glede na okoliščine primera – pogojev, ki jih je morebiti uporabila zadevna država članica na podlagi odstavka 2(a) tega člena,

– je navedeno posredovanje take narave oziroma kakovosti, da brez poseganja po taki storitvi ustanovi prejemnici in s tem njenim učencem ne bi bilo mogoče zagotoviti enakovrednega poučevanja, in

– ali tako posredovanje ni v prvi vrsti namenjeno pridobitvi dodatnega prihodka z opravljanjem transakcij, ki neposredno konkurirajo transakcijam komercialnih podjetij, ki so zavezana DDV.

(Glej točko 46 in točko 2 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Okolje – Odpadki – Uredba št. 259/93 o pošiljkah odpadkov

(Uredba Sveta št. 259/93, Priloga II)

2. Okolje – Odpadki – Uredba št. 259/93 o pošiljkah odpadkov

(Uredba Sveta št. 259/93, Priloga II)

Summary

1. Šifro GC 020 – ki se nanaša na elektronske odpadke – zelenega seznama iz priloge II k Uredbi št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti, v Skupnost in iz nje, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 2557/2001, je treba razlagati tako, da ne zajema kablov, razen če so bili sestavni deli elektronske opreme.

(Glej točko 23 in točko 1 izreka.)

2. Prožnejše ureditve, ki velja za odpadke z zelenega seznama odpadkov, določenega v prilogi II Uredbe št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti, v Skupnost in iz nje, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 2557/2001, in sicer neuporabe temeljnih postopkov kontrole in nadzora, uvedenih z navedeno uredbo, načeloma ni mogoče razširiti na odpadke, ki jih na tem seznamu ni.

Predvsem okoliščina, da neki odpadek sestavljata snovi, ki bi lahko, če ju upoštevamo ločeno, sestavljali odpadke, uvrščene na zeleni seznam odpadkov, ne bi samodejno pomenila, da tako mešani odpadek sodi na tak seznam. Pogoji, pod katerimi lahko poteka recikliranje odpadkov, in morebitna okoljska tveganja, povezana z ravnanjem z odpadki, pa niso nujno enaki glede na to, ali je zadevni odpadek celotna sestava, ki jo sestavlja več snovi, ali pa vsaka navedena snov sestavlja različen odpadek.

(Glej točke 32 in 33, 42 ter točko 2 izreka.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Okolje – Čiščenje komunalne odpadne vode – Direktiva 91/271 – Izvajanje držav članic (člen 226 ES; Direktiva Sveta 91/271, členi 3(1), drugi odstavek, 4(4) in 5(2)) (Glej točke 19, 20 in od 23 do 28.)

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 22.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 3, 4 in 5(2) Direktive Sveta 91/271/EGS z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 26) – Komunalne odpadne vode Suece, njenih obalnih aglomeracij in določenih občin regije La Ribera – Odvajanje na občutljivo območje brez ustreznega postopka čiščenja

Izrek

Izrek

1. Kraljevina Španija s tem, da do 31. decembra 1998 ni sprejela potrebnih ukrepov za zagotovitev, da se komunalne odpadne vode aglomeracije Sueca, njenih obalnih predelov (El Perelló, Les Palmeres, Mareny de Barrequetes, Playa del Rey et Boga de Mar) in nekaterih občin regije La Ribera (Benifaió, Sollana et Almussafes) primerno čistijo pred odvajanjem na občutljivo območje, ni izpolnila obveznosti iz členov 3(1), drugi pododstavek, in 5(2) Direktive Sveta 91/271/EGS z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode v zvezi s členom 4(4) omenjene direktive.

2. Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti

–

Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče

–

Stanje, ki ga je treba upoštevati

–

Stanje ob preteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 25.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10 in 12 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/53/ES z dne 18. septembra 2000 o izrabljenih vozilih (UL L 269, str. 34).

Izrek

Izrek

1) Italijanska republika, s tem da je sprejela zakonodajno uredbo št. 209 z dne 24. junija 2003, s katero so v nacionalni pravni red prenesene določbe Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/53/ES z dne 18. septembra 2000 o izrabljenih vozilih na način, ki ni v skladu s to direktivo, ni izpolnila obveznosti iz členov 3(5), 5(1), 7(2)(a), drugi pododstavek, ter 8(3) in (4) te direktive.

2) Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Summary



Keywords

1. Socialna politika – Približevanje zakonodaj – Kolektivni odpusti – Direktiva 98/59

(Direktiva Sveta 98/59, člen. 1(1)(a))

2. Socialna politika – Približevanje zakonodaj – Kolektivni odpusti – Direktiva 98/59

(Direktiva Sveta 98/59, člen 4(4))

Summary

1. Direktivo 98/59 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi s kolektivnimi odpusti in zlasti njen člen 1(1)(a) je treba razlagati tako, da ločeni proizvodni obrat družbe, ki ima svojo opremo in usposobljeno delovno silo, njegovo delovanje ni odvisno od drugih obratov in ima vodjo proizvodnje, ki zagotavlja, da je delo pravilno opravljeno, in je odgovoren tudi za nadzor celotnega delovanja naprav obrata in reševanje tehničnih vprašanj, spada pod pojem „podjetje“ za namene uporabe te direktive. Dejstvo, da se odločitve v zvezi s stroški delovanja vsakega izmed obratov, nakupom materiala in izračunom stroškov proizvodnje sprejemajo na sedežu družbe, kjer je skupni računovodski servis, glede tega ni upoštevno.

Ob upoštevanju tega, da se cilj te direktive nanaša predvsem na socialnoekonomske učinke, ki bi jih lahko povzročila kolektivna odpuščanja v določenem lokalnem in socialnem kontekstu, za zadevno enoto ni nujno, da je pravno, ekonomsko, finančno, upravno ali tehnološko samostojna, da bi jo bilo mogoče opredeliti kot „podjetje“. To, ali ima zadevni obrat upravo, ki bi lahko neodvisno izvajala kolektivna odpuščanja, oziroma ali je podana geografska ločenost od drugih obratov in naprav podjetja, ni bistveno za opredelitev pojma „podjetje“.

(Glej točke 28, 29, 31 in 32 ter izrek.)

2. Določba, ki predstavlja odstopanje, in sicer člen 4(4) Direktive 98/59 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi s kolektivnimi odpusti, se uporablja edino in izključno v primeru prenehanja dejavnosti podjetja ali obrata, ki je posledica sodne odločbe. V drugih primerih, še posebej v primeru prenehanja dejavnosti podjetja izključno po volji delodajalca, ima ta obveznost opraviti posvetovanja z delavci v dodatnem roku pred pristojnim javnim organom.

(Glej točko 36.)
Keywords

Summary



Keywords

Znamka Skupnosti – Pritožbeni postopek

(Uredba Sveta št. 40/94, člena 59 in 74(2))

Summary

Odbor za pritožbe ima, kadar mu je predložena pritožba zoper odločbo, s katero je bil zavrnjen ugovor glede registracije znaka kot znamke Skupnosti, pooblastilo za odločanje po prostem preudarku za odločitev, ali je treba pri odločbi, ki jo mora sprejeti, upoštevati dejstva ali dokaze, ki jih je stranka, ki je vložila ugovor, prvič navedla v izjavi, ki jo je vložila v podporo svoji pritožbi, pri čemer mora odbor za pritožbe to odločitev obrazložiti, tako da mu na eni strani ni treba nujno upoštevati takih dejstev in dokazov, na drugi strani pa takega upoštevanja navedenih dejstev in dokazov ni mogoče izključiti po uradni dolžnosti.

Prvič, iz besedila člena 74(2) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti, v skladu s katerim Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) lahko spregleda dejstva, na katera se stranke niso sklicevale, ali dokaze, ki jih stranke niso predložile v ustreznem času, izhaja, da je na splošno, in če ni nasprotne določbe, predložitev dejstev in dokazov strank mogoča tudi po izteku rokov, ki veljajo za tako predložitev v skladu z določbami Uredbe št. 40/94, in da Uradu nič ne prepoveduje, da bi upošteval dejstva in dokaze, ki so tako prepozno navedeni ali predloženi. Vendar iz navedenega besedila prav tako izhaja, da tako prepozno navajanje dejstev ali predložitev dokazov ni tako, da bi stranki, ki tako ravna, podelilo brezpogojno pravico, da od Urada zahteva upoštevanje takih dejstev ali dokazov.

Drugič, noben načelni razlog, ki je povezan z naravo postopka, ki poteka pred odborom za pritožbe, ali s pristojnostjo tega organa, ne izključuje, da ta odbor pri odločanju o pritožbi, ki mu je bila predložena, upošteva dejstva ali dokaze, ki so prvič predloženi na stopnji pritožbe.

Tretjič, člena 59 Uredbe št. 40/94, ki opredeljuje pogoje vložitve pritožbe pri odboru za pritožbe, ni mogoče razlagati, kot da vlagatelju take pritožbe daje na voljo nov rok za predložitev dejstev in dokazov v podporo njegovemu ugovoru, tako da ni mogoče šteti, da so bila taka dejstva in dokazi predloženi „v ustreznem času“ v smislu člena 74(2) navedene uredbe.

(Glej točke od 41 do 43, 49, od 60 do 62, 64, 67 in 68.)