SKLEP PREDSEDNIKA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

z dne 19. aprila 2012

Zadeva F‑16/12 R

Eugène Émile Marie Kimman

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Uradniki – Prerazporeditev – Postopek za izdajo začasne odredbe – Predlog za odlog izvršitve – Nujnost – Neobstoj“

Predmet: Predlog, vložen na podlagi členov 278 PDEU in 157 AE ter člena 279 PDEU, ki se za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi njenega člena 106a, s katerim E. E. M. Kimman predlaga odlog izvršitve odločbe, s katero ga je generalni direktor Evropskega urada za boj proti goljufijam (OLAF) s 1. februarjem 2012 prerazporedil na drugo delovno mesto.

Odločitev: Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrne. Odločitev o stroških se pridrži.

Povzetek

1. Začasna odredba – Odlog izvršitve – Začasni ukrepi – Pogoji za odobritev – „Fumus boni juris“ – Nujnost – Kumulativnost – Tehtanje vseh zadevnih interesov – Vrstni red preizkusa in način preverjanja – Diskrecijska pravica sodnika za začasne odredbe

(člena 278 PDEU in 279 PDEU; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 102(2))

2. Začasna odredba – Odlog izvršitve – Začasni ukrepi – Pogoji za odobritev – Resna in nepopravljiva škoda – Dokazno breme

(člena 278 PDEU in 279 PDEU; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 102(2))

3. Uradniki – Premestitev – Prerazporeditev – Merilo razlikovanja

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 4 in 29)

4. Začasna odredba – Odlog izvršitve – Odlog izvršitve odločbe o prerazporeditvi – Pogoji za odobritev – Resna in nepopravljiva škoda – Pojem

(člen 278 PDEU)

1. V skladu s členom 102(2) Poslovnika Sodišča za uslužbence je treba v predlogih za izdajo začasnih odredb med drugim navesti okoliščine, iz katerih izhaja nujnost, ter dejanske in pravne razloge, ki na prvi pogled izkazujejo utemeljenost predlaganih začasnih odredb.

Pogoja glede nujnosti in dozdevne utemeljenosti predloga (fumus boni juris) sta kumulativna, tako da je treba predlog za izdajo začasne odredbe zavrniti, če eden od njiju ni izpolnjen. Sodnik za začasne odredbe mora tudi pretehtati zadevne interese.

V okviru te celovite preučitve ima sodnik za začasne odredbe široko diskrecijsko pravico in lahko ob upoštevanju posebnih okoliščin primera prosto določi postopek in vrstni red, po katerem se preverijo ti različni pogoji, pri čemer mu nobeno pravno pravilo ne nalaga vnaprej določenega načrta preučitve za presojo potrebe po začasnih odredbah.

(Glej točke od 14 do 16.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 3. julij 2008, Plasa proti Komisiji, F‑52/08 R, točki 21 in 22 ter navedena sodna praksa; 15. februar 2011, de Pretis Cagnodo in Trampuz de Pretis Cagnodo proti Komisiji, F‑104/10 R, točka 16.

2. Namen postopka za izdajo začasne odredbe ni zagotoviti povračilo škode, temveč zagotoviti polni učinek sodbe v glavni stvari. Za dosego tega cilja morajo biti predlagani ukrepi nujni, tako da jih je zaradi preprečitve resne in nepopravljive škode za interese tožeče stranke treba sprejeti ter morajo učinkovati že pred sprejetjem odločitve v postopku v glavni stvari. Poleg tega je dokazno breme, da ji bo med čakanjem na izid postopka v glavni stvari nastala resna in nepopravljiva škoda, na strani stranke, ki predlaga začasne ukrepe.

(Glej točko 18.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 19. december 2002, Esch-Leonhardt in drugi proti ECB, T‑320/02 R, točka 27.

3. Iz splošne sistematike Kadrovskih predpisov izhaja, da se premestitev v pravem pomenu besede izvede le v primeru premestitve uradnika na prosto delovno mesto. V takem primeru za premestitev veljajo formalnosti, določene s členoma 4 in 29 Kadrovskih predpisov. Nasprotno pa te formalnosti ne veljajo v primeru prerazporeditve uradnika, ker taka premestitev ne ustvari prostega delovnega mesta.

(Glej točko 20.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 7. februar 2007, Clotuche proti Komisiji, T‑339/03, točka 31.

4. Glede na široko diskrecijsko pravico, ki jo imajo institucije pri organiziranju svojih služb glede na naloge, ki so jim podeljene, in hkrati pri razporeditvi svojega osebja, odločba o prerazporeditvi – čeprav zadevnim uradnikom povzroči nevšečnosti – ne pomeni neobičajnega in nepredvidljivega dogodka v njihovi karieri. V takih okoliščinah je odlog izvršitve mogoče utemeljiti le z nujnimi in izjemnimi okoliščinami, ki bi lahko zadevnemu uradniku povzročile resno in nepopravljivo škodo.

(Glej točko 23.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 12. julij 1996, Presle proti Cedefop, T‑93/96 R, točka 45 in navedena sodna praksa.