ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26.

V uvodnih izjavah od 9 do 12, 15, 23, 24 in 27 Direktive 2001/29 je navedeno: „(9) Vsakršno usklajevanje avtorske in sorodnih pravic mora temeljiti na visoki stopnji varstva, kajti takšne pravice so za intelektualno ustvarjanje bistvenega pomena. Njihovo varstvo pomaga zagotoviti ohranjanje in razvoj ustvarjalnosti v interesu avtorjev, izvajalcev, producentov, potrošnikov, kulture, industrije in javnosti nasploh. Intelektualna lastnina se torej prizna kot sestavni del lastnine. (10) Če naj avtorji ali izvajalci nadaljujejo z ustvarjalnim in umetniškim delom, morajo za uporabo svojega dela prejeti primerno nagrado, prav tako pa tudi producenti, da lahko to delo financirajo. V proizvodnjo proizvodov, kot so fonogrami, filmi ali multimedijski izdelki, ter opravljanje storitev, kot so storitve „na zahtevo“, je treba precej investirati. Zadostno pravno varstvo pravic intelektualne lastnine je nujno, če se želi zagotoviti takšno nagrajevanje in zagotoviti možnost za zadovoljive donose na te investicije. (11) Strog, dejanski sistem varstva avtorske in sorodnih pravic je eden glavnih načinov za zagotavljanje, da evropska kulturna ustvarjalnost in proizvodnja prejmeta nujna sredstva, ter za varovanje neodvisnosti in dostojanstva umetniških ustvarjalcev in izvajalcev. (12) Ustrezno varstvo avtorskih del in predmeta sorodnih pravic je velikega pomena tudi s kulturnega vidika. Člen 151 Pogodbe zahteva, da Skupnost pri svojem ravnanju upošteva kulturne vidike. […] (15) Diplomatska konferenca, ki se je odvijala pod pokroviteljstvom Svetovne organizacije za intelektualno lastnino (WIPO) decembra 1996, je vodila k sprejetju dveh novih pogodb, „Pogodbe WIPO o avtorski pravici“ in „Pogodbe WIPO o izvedbah in fonogramih“, ki pokrivata varstvo avtorjev oziroma izvajalcev in proizvajalcev fonogramov. [S tema pogodbama se posodablja mednarodno varstvo avtorske in sorodnih pravic, med drugim tudi glede tako imenovane ‚digitalne agende‘, in se hkrati izboljšujejo možnosti boja proti piratstvu na svetovni ravni. Skupnost in večina držav članic sta ti pogodbi že podpisali in v tem času so se že začeli postopki za njihovo odobritev oziroma ratifikacijo s strani Skupnosti in držav članic.] Ta direktiva je namenjena tudi uresničevanju številnih novih mednarodnih obveznosti. […] (23) S to direktivo naj se nadalje uskladi avtorjeva pravica do priobčitve javnosti. To pravico je treba razumeti v širokem pomenu, ki zajema vsakršno priobčitev javnosti, ki ni prisotna na kraju izvora priobčitve. Ta pravica naj zajema vsako tovrstno oddajanje ali retransmisijo dela v javnost po žici ali na brezžični način, vključno z radiodifuznim oddajanjem. Ta pravica naj ne zajema nobenih drugih dejanj. (24) Pravico dajanja na voljo javnosti predmeta, na katero se nanaša člen 3(2), je treba razumeti tako, da zajema vsa dejanja dajanja takšnega predmeta na voljo pripadnikom javnosti, ki niso prisotni na kraju izvora dejanja objave, in da ne zajema nobenih drugih dejanj. […] (27) Samo nudenje fizičnih zmogljivosti, ki olajšajo ali omogočijo priobčitev, še ne šteje za priobčitev v pomenu te direktive.“
Evropska unija, države članice in 19 drugih držav so pogodbenice Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah (v nadaljevanju: Konvencija), ki je začela veljati 30. oktobra 2001. Konvencija temelji na treh „stebrih“ – dostop do informacij, udeležba javnosti in dostop do pravnega varstva. Njena preambula vsebuje te uvodne izjave:

„[P]riznavajo, da boljši dostop do informacij in udeležba javnosti pri odločanju na področju okolja povečujeta kakovost in izvajanje odločitev, prispevata k ozaveščanju javnosti o okoljskih vprašanjih, dajeta javnosti možnost, da izraža svoje interese, in omogočata organom javne oblasti, da jih ustrezno upoštevajo,

imajo s tem namen povečati odgovornost in preglednost odločanja in okrepiti podporo javnosti pri okoljskem odločanju,

priznavajo, da je preglednost zaželena v vseh vejah oblasti, in pozivajo zakonodajna telesa, da pri svojih postopkih uresničujejo načela te konvencije […]“
6.

Člen 1 Direktive 2002/14 določa: „1. Namen te direktive je oblikovati splošni okvir, ki določa minimalne zahteve za pravico do obveščanja in posvetovanja z delavci v podjetjih ali obratih v Skupnosti. 2. Načini ureditve obveščanja in posvetovanja se določijo in izvajajo v skladu z nacionalno zakonodajo in prakso v odnosih med delodajalci in delavci v posameznih državah članicah, tako da se zagotovi njihova učinkovitost. 3. Pri določanju ali izvajanju načinov ureditve obveščanja in posvetovanja delodajalec in predstavniki delavcev sodelujejo in obvezno upoštevajo vzajemne pravice in obveznosti, upoštevajoč interese obojih, podjetja ali obrata in delavcev.“
5.

CMP 2006, ki je začel veljati 1. septembra 2006, med drugim določa: „Člen 73 Če naročnik ne more opredeliti zahtevanih ciljev in izvedbe javnega naročila, tehnik, ki naj se uporabijo, in potrebnih človeških in materialnih virov, lahko izvede naročilo za opredelitev vlog. Namen teh javnih naročil je raziskati možnosti in pogoje za poznejšo opredelitev javnega naročila, po potrebi z izdelavo modela ali z demonstratorjem. Omogočiti morajo tudi oceno in izračun višine cen za storitve ter različnih faz v izvedbi. V okviru enotnega postopka je po več naročilih za opredelitev vlog, ki imajo enak predmet in so oddana sočasno, izvedba javnega naročila oddana po izpostavitvi imetnikov začetnega naročila za opredelitev vlog omejeni konkurenci v skladu z naslednjimi določbami: (1) V obvestilu o javnem naročilu je opredeljen predmet naročil za opredelitev vlog, ki bodo oddana sočasno, in predmet poznejšega naročila za izvršitev. (2) V obvestilu o javnem naročilu so opredeljena merila za izbiro vlog. Ta merila upoštevajo zmogljivosti in sposobnosti, ki se zahtevajo od kandidatov, za naročila za opredelitev vlog in za poznejše naročilo za izvršitev. (3) V obvestilu o javnem naročilu so opredeljena merila za izbiro ponudb za naročila za opredelitev vlog, ki so oddana sočasno, in merila za izbiro ponudb za poznejše naročilo za izvršitev. (4) V vrednosti, ki se primerja s pragovi, so upoštevani stroški opredelitvenih študij in ocenjena vrednost izpolnitvene pogodbe. (5) Število naročil za opredelitev vlog, ki so sočasno oddana v okviru predmetnega postopka, ne sme biti nižje od treh, če je prijavljenih zadosti kandidatov. Naročilo ali okvirni sporazum podeljuje odbor za javna naročila za lokalne oblasti oziroma se podeli po pridobitvi mnenja odbora za javna naročila za državo, subjekte s področja javnega zdravstva in subjekte s področja javnih socialnih ali socialno-zdravstvenih storitev.“ „Člen 74 IV. V okviru enotnega postopka se po naročilih za opredelitev vlog, ki so imela enak predmet in so bila oddana sočasno, lahko odda naročilo ali okvirni sporazum za upravljanje projektov po izpostavitvi imetnikov začetnega naročila za opredelitev vlog omejeni konkurenci v skladu s pogoji iz tretjega odstavka člena 73.“
82.

Najprej je treba ugotoviti, da gre pri vprašanju, kdaj so bila dela na vili Ruggero končana in kakšne ovire so obstajale za presojo dejanskega stanja, ki je pridržana samo Sodišču prve stopnje in ki načeloma ne more biti predmet pritožbe.
16.

Helenska republika je odgovorila z dopisom z dne 2. junija 2005, v katerem je navedla, da bo pomoč vrnjena, prvič, z uporabo prihodkov od prodaje sredstev in odtujitve kapitalskih deležev skupine OA, ter drugič, na podlagi člena 27 zakona št. 3185/2003, v katerem je določeno, da vsi prihodki od prodaje družbe NOA in prihodki iz drugih sektorjev dejavnosti, drugačnih od letalskega prometa, samodejno pripadejo državi. Grški organi so poleg tega Komisijo obvestili, da nameravajo – če sredstva družbe OA ne bodo zadoščala – nadaljevati postopek izterjave z uvedbo likvidacije te družbe. Če tudi ta ukrep ne bi zadoščal, naj bi grški organi v okviru in pod pogoji, določenimi v sodni praksi Skupnosti, vračilo zahtevali od družbe NOA, ki je od družbe OA prevzela dejavnost letalskih prevozov. Helenska republika je v istem pismu Komisijo obvestila tudi o napredovanju postopka izterjave. Glede pomoči iz člena 1 odločbe iz leta 2002 je Komisijo opozorila na to, da je odločbo o izterjavi, sprejeto po končanih postopkih za opredelitev zneska terjatve in pripadajočih obresti, družba OA izpodbijala pred upravnim sodiščem v Atenah in da je to sodišče prekinilo njeno izvrševanje do sprejetja odločitve v tem sporu. Glede pomoči iz člena 2 odločbe iz leta 2002 pa je Helenska republika Komisijo obvestila, da potekajo postopki za opredelitev višine, obstoja in zaračunavanja zneskov, ki jih je treba vrniti. Grški organi, ki so se v zvezi s tem sklicevali na točko 41 sodbe iz leta 2005, so pojasnili, da se v skladu s členom 2 in uvodnimi izjavami od 206 do 208 obrazložitve odločbe iz leta 2002 zneski, ki jih je treba izterjati, nanašajo na neplačevanje družbe OA: (i) DDV na gorivo od januarja do maja 2001 in od novembra do decembra 2001 (uvodna izjava 206 obrazložitve); (ii) DDV na rezervne dele od januarja do maja 2001 in od novembra do decembra 2001 (uvodna izjava 206 obrazložitve); (iii) najemnin regionalnim letališčem (točka 206 obrazložitve); (iv) pristojbin mednarodnemu letališču v Atenah (uvodna izjava 207 obrazložitve); (v) dajatve, imenovane „spatosimo“, od decembra 2000 do februarja 2002 in za marec 1999 (uvodna izjava 208 obrazložitve). Skupni znesek, ki bi ga bilo treba izterjati od družbe OA, je po izračunih znašal približno 111 milijonov EUR, vključno z obrestmi.
Vsebina okvirnih konvencij v členu 342 ASVG določa naslednje:

„[…]

1. Določitev števila in geografske porazdelitve zdravnikov in ordinacij zdravnikov s konvencijo na lokalnih ravni, da bi se v smislu člena 338(2), prvi stavek, zavarovancem in njihovim družinskim članom zagotovil zadosten dostop do zdravstvenih storitev ob upoštevanju lokalnih pogojev in pogojev prevoza ter gostote in strukture prebivalstva; na splošno mora bolnik imeti izbiro med vsaj dvema zdravnikoma s koncesijo oziroma med zdravnikom s koncesijo in ordinacijo skupine zdravnikov, ki so dostopni v razumnem času.

2. Izbira zdravnikov in ordinacij skupine zdravnikov s koncesijo, sklepanje in odpoved pogodb, ki jih je treba skleniti z zadnjenavedenimi (individualne pogodbe).

3. Pravice in obveznosti zdravnikov in ordinacij skupine zdravnikov s konvencijo, zlasti v zvezi z njihovimi pravicami do povračila zdravstvenih storitev.

[…]“
65.

Seveda ni nemogoče podobno sklepati o enem ali več zemljiščih, na katerih stoji bencinska postaja, oddana v najem upravljavcu. Vendar bi tako sklepanje pomenilo uvedbo dodatnega pogoja za uporabo člena 12(2) Uredbe št. 1984/83, ki ni predviden v besedilu te uredbe, ne da bi prav tako tak pogoj lahko implicitno razbrali iz te uredbe. V zvezi s tem se mi zdi, da bi bilo zahtevati od dobavitelja, da je – brez opiranja na besedilo Uredbe št. 1984/83 in brez temeljite preučitve Komisije in Svetovalnega odbora za omejevalna ravnanja in prevladujoče položaje – za upravičenost do uporabe člena 12(2) navedene uredbe tudi lastnik zemljišča, na katerem je bila zgrajena bencinska postaja in ki ga oddaja upravljavcu, pogoj, ki bi lahko omejeval konkurenco blagovnih znamk, ker bi krepil položaj zgodovinskih gospodarskih subjektov ali subjektov, ki so že na trgu in bi lahko zaradi tega položaja sčasoma pridobili nepremičnine. Taka okoliščina je toliko verjetnejša v razmerah, ko – kot se strinjajo vse stranke, ki so predložile stališča v tej zadevi – na zadevnem trgu že več let prevladujejo trije gospodarski subjekti, potem ko je razpadel nekdanji nacionalni monopolist.
15.

V skladu z njenim statutom so cilji TRR izplačevanje nadomestila za brezposelnost in spodbujanje ukrepov za pospeševanje prehoda delavcev, ki so iz določenih razlogov izgubili zaposlitev oziroma jim grozi izguba zaposlitve, v novo zaposlitev, poleg tega pa tudi svetovanje in podpora družbam, ki imajo oziroma za katere je verjetno, da imajo preveč zaposlenih, in spodbujanje razvoja družb na področju kadrovskih virov. Pogoji delovanja TRR so podrobneje urejeni v Omställningsavtal (pogodba o prehodnih obdobjih v zaposlovanju), pogodbi, sklenjeni med Svenskt Näringsliv in Privattjänstemannakartellen.
—

če so proizvodi izvoženi po morju, člen 16(3) Uredbe št. 800/1999 zahteva predložitev prevoznih listin, ki dokazujejo, da so proizvodi zapustili carinsko območje Skupnosti in zajemajo njihov prevoz do prispetja v tretjo državo, v kateri naj bi bili raztovorjeni, oziroma, če se je država izvoznica odločila uporabiti možnost iz člena 9(1)(c) te uredbe, da s splošnim zakonskim, podzakonskim ali upravnim predpisom to uredi, do končne destinacije.
15.

Da bi lahko odločilo o tožbi, je predložitveno sodišče prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali se pravila postopka presoje vplivov na okolje, določena v Direktivi o PVO, uporabljajo za projekte del na mestnih cestah glede na vrsto in obseg projekta, njegov vpliv na gosto poseljena območja in na območja zgodovinskega, kulturnega ali arheološkega pomena? 2. Ali se pravila postopka presoje vplivov na okolje, določena v Direktivi o PVO, uporabljajo za projekte, ki so predmet tega upravnega spora, glede na njihovo vrsto in vrsto ceste, na kateri se načrtuje njihova izvedba, značilnosti, razsežnosti, vpliv na okolico, gostoto poseljenosti, proračun in morebitno drobitev celovitega projekta o podobnih delih na isti cesti? 3. Ali se merila, ki jih je določilo Sodišče v sodbi Komisija proti Španiji (C-332/04) ( 5 ), in sicer v točkah od 69 do 88 te sodbe, uporabljajo za projekte, ki so predmet tega postopka, glede na njihovo vrsto in vrsto ceste, na kateri se načrtuje njihova izvedba, značilnosti, razsežnosti, vpliv na okolico, proračun in morebitno drobitev celovitega projekta o podobnih delih na isti cesti, in ali se zato glede teh projektov mora izvesti postopek presoje vplivov na okolje? 4. Ali so glede na to, kar izhaja iz upravnega spisa in natančneje iz vanj vključenih študij in poročil, španske oblasti v zvezi s projekti, ki so predmet tega postopka, v praksi spoštovale obveznosti iz Direktive o PVO glede presoje vplivov na okolje, čeprav se za te projekte formalno ni uporabil postopek presoje vplivov na okolje, ki ga določa navedena direktiva?“
106.

Potem ko je Sodišče prve stopnje v točki 48 izpodbijane sodbe opozorilo, da mora institucija izbirati na najširšem mogočem območju, da bi upoštevala cilj, določen v členu 27 Kadrovskih predpisov, je v točki 53 te sodbe ugotovilo, da se, „kot izhaja iz člena 27 Kadrovskih predpisov in člena 12 PZDU, bistvene zahteve, določene za zaposlitev uradnikov in začasnih uslužbencev, razlikujejo od zahtev, določenih za pomožne uslužbence. V nasprotju s pomožnimi uslužbenci, za katere take zahteve niso določene, je v zgoraj navedenih določbah določeno, da je namen zaposlovanja uradnikov in začasnih uslužbencev zagotoviti, da institucija dobi najsposobnejše, najučinkovitejše in neoporečne ljudi“.
104.

Poleg tega je v petindvajseti uvodni izjavi te direktive izrecno navedeno, da „ne posega v pristojnosti držav članic, da sprejmejo zakonodajne ukrepe glede pravice nacionalnih organov, ki jih določijo, do dostopa in do uporabe podatkov. Omogočanje dostopa do podatkov, ki jih v skladu s to direktivo hranijo nacionalni organi za dejavnosti, kakršne so naštete v prvi alinei člena 3(2) Direktive 95/46/ES, [je] zunaj področja uporabe prava Skupnosti. Vendar pa [je] lahko predmet nacionalnega prava ali dejavnosti v skladu z naslovom VI Pogodbe o Evropski uniji[ ( 23 )].“ Edina zahteva glede dostopa do podatkov, ki jo je želel zakonodajalec Skupnosti poudariti in je prej opozorilo kakor usklajevalni ukrep, je zahteva iz člena 4 Direktive 2006/24, v katerem je določeno, da „[d]ržave članice sprejmejo ukrepe za zagotovitev, da se podatki, hranjeni v skladu s to direktivo, zagotovijo samo pristojnim nacionalnim organom za vsak primer posebej in v skladu z nacionalnim pravom. Vsaka država članica v nacionalnem pravu določi postopke in pogoje za pridobitev dostopa do hranjenih podatkov v skladu z zahtevami glede nujnosti in sorazmernosti, in sicer ob upoštevanju ustreznih določb prava Evropske unije ali mednarodnega javnega prava, zlasti pa EKČP, kakor jo razlaga Evropsko sodišče za človekove pravice.“
77.

Svoboda ustanavljanja, uvedena s členoma 43 ES in 48 ES, podeljuje družbam, ustanovljenim v skladu z zakonodajo posamezne države članice, pravico dostopa do samostojne dejavnosti v drugi državi članici in pravico do stalnega opravljanja te dejavnosti v tej državi pod istimi pogoji kot družbam, ki imajo sedež v tej državi. Ta temeljna svoboščina obsega tudi odprtje in upravljanje podjetij ter ustanovitev agencij, podružnic in hčerinskih družb. Člen 43 ES določa odpravo diskriminatornih ukrepov.
6.

Naslov člena 3 je „Obresti v primeru zamude pri plačilu“. Določa: „1. Države članice zagotovijo, da: (a) obresti v skladu s točko (d) zapadejo v plačilo z dnem, ki sledi datumu plačila ali koncu plačilnega roka, določenemu v pogodbi; (b) če datum plačila ali plačilni rok v pogodbi ni določen, obresti zapadejo v plačilo takoj, ne da bi bilo potrebno opozorilo: (i) 30 dni po dnevu, na katerega dolžnik prejme račun ali drugo ustrezno zahtevo za plačilo; ali (ii) če je dan, na katerega je dolžnik prejel račun ali drugo ustrezno zahtevo za plačilo, dvomljiv, 30 dni po dnevu prejema blaga ali izvedbi storitev; ali (iii) če dolžnik prejme račun ali drugo ustrezno zahtevo za plačilo pred prejemom blaga ali izvedbo storitev, 30 dni po dnevu prejema blaga ali izvedbi storitev; ali (iv) če je postopek sprejemanja ali preverjanja, s katerim je treba preveriti skladnost blaga ali storitev s pogodbo, določen zakonsko ali pogodbeno in če dolžnik prejme račun ali drugo ustrezno zahtevo za plačilo pred dnevom ali na dan sprejemanja ali preverjanja, 30 dni po tem zadnjem datumu; […] (d) višina obresti za zamudo pri plačilu (‚zakonska stopnja‘), ki jih mora plačati dolžnik, je vsota obrestne mere, ki jo uporablja Evropska centralna banka za svoje zadnje operacije glavnega refinanciranja[ ( 4 )], ki jih je opravila pred prvim koledarskim dnem zadevnega polletja (‚zreferenčna stopnja‘), in vsaj sedem odstotnih točk (‚zmarža‘), razen če je v pogodbi drugače določeno. […] […] 2. Za nekatere kategorije naročil, ki jih določi nacionalna zakonodaja, lahko države članice določijo največ 60-dnevni rok, po katerem obresti zapadejo v plačilo, pod pogojem, da preprečijo naročnikom prekoračenje tega roka ali določijo obvezno obrestno mero, ki znatno presega zakonsko stopnjo. 3. Države članice zagotovijo, da dogovor o dnevu plačila ali o posledicah zamude pri plačilu, ki ni v skladu z določbami odstavkov 1(b) do (d) in 2, ni izvršljiv ali je razlog za zahtevo odškodnine, če je skrajno krivičen do upnika […] Če se ugotovi, da je tak dogovor skrajno krivičen, se uporabi zakonske pogoje, razen če nacionalno sodišče določi drugačne pogoje, ki so pravični. 4. Države članice zagotovijo, da v interesu upnikov in konkurentov obstajajo ustrezna in učinkovita sredstva za preprečevanje nadaljnje uporabe pogojev, ki so skrajno krivični v smislu odstavka 3. […]“
27.

Poljski organi za utemeljitev pogoja prebivališča, ki je predmet postopka v glavni stvari, nazadnje navajajo svojo pristojnost spremembe zneska in narave dajatev v skladu s potrebami upravičencev na področju zdravja in življenjskih razmer. Zadevna nacionalna zakonodaja je namreč poleg invalidske pokojnine, katere znesek se lahko za zagotovitev primerne življenjske ravni upravičencu spreminja, določala tudi različne storitve, kot so zlasti znižanje stroškov za prevoz, poklicno izobraževanje, posebne storitve nege in motoriziran invalidski voziček. Zato skrb za prilagoditev dajatev, namenjenih za povračilo škode, ki je nastala zaradi bivanja v koncentracijskem taborišču, položaju upravičenca ne more biti ustrezno upoštevana brez pogoja prebivališča na poljskem ozemlju.
19.

V utemeljitev opredelitve kot izvršilni ukrepi bom poudaril, da je tako v prvotnem predlogu Komisije ( 13 ) kot tudi v njegovem spremenjenem predlogu ( 14 ) naloga držav članic, da na podlagi meril iz Direktive določijo varne države. Vendar pa so države članice načeloma zadolžene za izvrševanje prava Skupnosti. Čeprav so merila za določitev navedena v Direktivi, pa nasprotno v prid opredelitvi kot zakonodajni akt govori dejstvo, da se je Svet končno izrekel za sprejetje skupnih seznamov varnih držav; učinek tega je bil, da so se obstoječi nacionalni seznami približali in da so bili minimalni seznami dani nacionalnim pravnim redom, ki ukrepov v tem smislu še niso sprejeli. V prid tej opredelitvi je tudi dejstvo, da je Svet prvotno želel vključiti seznama varnih držav v sporno direktivo in je to namero samo zaradi težav pri doseganju soglasja o teh seznamih opustil, da ne bi preveč zavlekel sprejetja te direktive. ( 15 ) V prid temu je tudi obseg posledic, ki se navezujejo na te sezname. V okviru postopkov za prošnje za azil uporaba teh seznamov določa način, kako nacionalni organi obravnavajo veliko prošenj, in odloča o obsegu postopkovnih jamstev, določenih v Direktivi. V skladu s členom 25 lahko namreč države članice štejejo prošnjo za azil za nedopustno in zato niso dolžne preveriti, ali prosilec izpolnjuje pogoje, ki so potrebni, da se mu prizna status begunca, če ta prosilec prihaja iz tretje države; vendar se ta domneva varnosti te države lahko zavrne, če prosilec predloži resne nasprotne dokaze. Poleg tega se v skladu s členom 36 države članice lahko izognejo obravnavanju prošnje za azil ali jo obravnavajo le delno, kadar je prosilec nezakonito vstopil ali poskuša nezakonito vstopiti na njihovo ozemlje iz varne tretje evropske države. Svet utemeljuje posvetovanje z Evropskim parlamentom po eni strani glede sprejetja in spremembe seznamov varnih tretjih držav s „političnim pomenom takega postopka in še posebej s posledicami ocene spoštovanja človekovih pravic v izvorni državi in vpliva take ocene na politiko Evropske unije na področju zunanjih zadev“ in po drugi strani glede označitve varnih tretjih evropskih držav s „posledicami, ki bi jih za prosilca lahko imela omejena ali opuščena preučitev njegove prošnje“. ( 16 )
28.

Glede resnosti kršitve Komisija meni, da bi bilo treba pri določitvi zneska denarne sankcije upoštevati dva dejavnika, namreč pomembnost kršenih pravil Skupnosti in vpliv kršitve na splošne in posebne interese. V skladu s tretjo uvodno izjavo Direktive 89/665 „je za odpiranje javnih naročil za konkurenco v Skupnosti treba znatno povečati jamstva za preglednost in prepoved razlikovanja“. Za „vidne učinke [morajo biti] na voljo učinkovita in hitra pravna sredstva pri kršitvah zakonodaje Skupnosti na področju javnih naročil ali nacionalnih predpisov za izvajanje te zakonodaje“. Komisija meni, da so pravila, ki so bila kršena, zelo pomembna in da bi lahko bil vpliv kršitve na splošne in posamične interese znaten. V tem pogledu je leta 2002 področje javnih naročil pomenilo 13,2 % portugalskega BDP. ( 13 ) Brez poseganja v zgoraj navedeno in ob upoštevanju, prvič, dejstva, da je Sodišče v zadevi C-275/03 prvikrat odločilo o tem, ali so nacionalna pravila, ki določajo, da je za povrnitev škode osebam, ki so bile oškodovane zaradi kršitve prava Skupnosti na področju javnih naročil ali nacionalnih predpisov, s katerimi je bilo to preneseno, treba dokazati naklep ali malomarnost, skladna s členoma 1(1) in 2(1)(c) Direktive 89/665, ter, drugič, okoliščine, da je kršitev, ki je bila ugotovljena v zadevi C-275/03, glede Portugalske osamljen primer nepravilnega prenosa direktive Skupnosti na področju javnih naročil, Komisija meni, da bi bilo treba v tem primeru uporabiti koeficient resnosti 11.