Keywords

Summary



Keywords

1. Varstvo potrošnikov – Nepoštene poslovne prakse podjetij v razmerju do potrošnikov – Direktiva 2005/29 – Zavajajoča poslovna praksa – Pojem – Napačna informacija, ki jo je trgovec le enkrat posredoval le enemu potrošniku – Vključitev – Neobstoj naklepa zavajanja potrošnika – Nevplivanje

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29, členi 2(c) in (d), 3(1) in 6(1))

2. Varstvo potrošnikov – Nepoštene poslovne prakse podjetij v razmerju do potrošnikov – Direktiva 2005/29 – Obveznosti držav članic – Sprejetje sistema sankcij za boj zoper nepoštene poslovne prakse – Polje proste presoje – Meje – Spoštovanje načela sorazmernosti

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29, člena 11 in 13)

3. Varstvo potrošnikov – Nepoštene poslovne prakse podjetij v razmerju do potrošnikov – Direktiva 2005/29 – Zavajajoča poslovna praksa – Pojem – Praksa, ki izpolnjuje vsa merila iz člena 6 navedene direktive – Nujnost preverjanja tudi, ali je taka praksa v nasprotju z zahtevami poklicne skrbnosti – Neobstoj

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29, člena 5(1) in (2) in 6(1))

Summary

1. Direktivo 2005/29/ES o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu je treba razlagati tako, da je treba posredovanje napačne informacije trgovca potrošniku opredeliti kot „zavajajočo poslovno prakso“ v smislu te direktive, čeprav se je to zgodilo le enkrat in se nanaša samo na enega potrošnika. V opredelitvah, navedenih v členih 2(c) in (d), 3(1) in 6(1) Direktive 2005/29 niti v tej direktivi kot celoti namreč nič ne kaže na to, da bi morala biti storitev ali opustitev trgovca ponavljajoča ali da bi se morala nanašati na več potrošnikov. Glede na skrb za varstvo potrošnikov, na katerem temelji navedena direktiva, teh določb ni mogoče razlagati tako, da bi nalagale tovrstne pogoje, čeprav jih ne določajo izrecno.

Poleg tega so tudi domnevna nenaklepnost takega ravnanja ter dejstvi, da je dodaten strošek, naložen potrošniku, zanemarljiv in da bi lahko potrošnik sam pridobil točne informacije, v celoti neupoštevni. Člen 6 Direktive 2005/29 je, kot izhaja iz pojma „bi utegnila“, namreč predvsem preventiven, tako da za potrebe uporabe tega člena zadošča, da je trgovec posredoval objektivno napačno informacijo, ki lahko neugodno vpliva na odločitev potrošnika o poslu. Tudi cilj, ki mu sledi navedena direktiva, temelji na okoliščini, da je potrošnik v razmerju do trgovca v podrejenem položaju zlasti glede stopnje informiranosti, saj je treba šteti, da je ekonomsko šibkejši in pravno manj izkušen kot njegov sopogodbenik.

(Glej točke od 41 do 43, 47, 49, 50, 53, 54 in 60 ter točko 1 izreka.)

2. Direktiva 2005/29 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu državam članicam v skladu s členoma 11 in 13 te direktive dopušča polje proste presoje glede izbire nacionalnih sredstev za boj proti nepoštenim poslovnim praksam, če so ustrezna in učinkovita in če so sankcije, ki jih določajo, učinkovite, sorazmerne in odvračalne. Iz tega sledi, da morajo države članice določiti primeren sistem sankcij za trgovce, ki uporabljajo nepoštene poslovne prakse, pri čemer nadzorujejo, da so te sankcije zlasti v skladu z načelom sorazmernosti. V tem okviru je mogoče ustrezno upoštevati dejavnike, kot je pogostost očitane prakse, njena naklepnost ali nenaklepnost in velikost škode, ki jo je povzročila potrošniku.

Če nacionalno sodišče ugotovi obstoj zavajajoče poslovne prakse, mora to ob upoštevanju vseh okoliščin obravnavane zadeve, ki jo obravnava, presoditi, ali so posledice – ki izhajajo iz uporabe nacionalnega prava, s katerim je prenesena Direktiva 2005/29 – prepovedi zavajajoče poslovne prakse, ki jo v obravnavanem primeru uporablja trgovec, v skladu z zahtevami te direktive in, natančneje, načelom sorazmernosti.

(Glej točke od 57 do 59.)

3. Direktivo 2005/29 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu je treba razlagati tako, da ni treba, če poslovna praksa izpolnjuje vsa merila iz člena 6(1) te direktive, na podlagi katerih se šteje, da je zavajajoča v razmerju do potrošnika, več preveriti, ali je taka praksa v nasprotju z zahtevami poklicne skrbnosti na podlagi člena 5(2)(a) navedene direktive, da bi se lahko veljavno štela za nepošteno in zato prepovedano na podlagi člena 5(1) te direktive.

(Glej točko 63 in točko 2 izreka.)