ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Krmilje vozil je posebej predmet Direktive 70/311, katere člen 2a države članice zavezuje, da ne smejo prepovedati med drugim registracije vozila zaradi razlogov, povezanih z njegovo krmilno opremo, če ta izpolnjuje zahteve iz te direktive. Direktivi 2007/46 in 70/311 se res sklicujeta na izjavo „lega volana […] levo/desno“, ki mora biti navedena na opisnem listu za odobritev vozila. Izjava mora biti tudi na certifikatu o skladnosti, na podlagi katerega je vozilo „ustrezno“ za vožnjo po desni ali po levi. Ti izjavi pa se ne moreta nanašati na bistvene konstrukcijske elemente, kot je namestitev volana, temveč le na druge elemente, kot so svetila, brisalci ali naprave vozil za posredno gledanje. Prilagoditve namreč ne morejo vključevati premestitve vozniškega prostora, kar bi pomenilo bistven poseg v strukturo konstrukcije vozila, ki bi bil v nasprotju z besedilom in namenom Direktive 70/311, temveč le manjše posege.

Država članica s tem, da na svojem ozemlju registracijo novih osebnih vozil, ki imajo volan nameščen na isti strani kot je smer vožnje, pogojuje s premestitvijo volana na drugo stran, ne izpolni obveznosti iz člena 2a Direktive 70/311 o približevanju zakonodaje držav članic o krmilju za motorna in priklopna vozila in člena 4(3) Direktive 2007/46 o vzpostavitvi okvira za odobritev motornih in priklopnih vozil ter sistemov, sestavnih delov in samostojnih tehničnih enot, namenjenih za taka vozila.

Država članica s tem, da na svojem ozemlju registracijo v drugi državi članici že registriranega rabljenega vozila, ki ima krmilje nameščeno na isti strani kot je smer vožnje, pogojuje s premestitvijo volana na drugo stran, ne izpolni obveznosti iz člena 34 PDEU.

Taka zakonodaja je ukrep z enakim učinkom, kot ga imajo količinske omejitve pri uvozu, ki so prepovedane s členom 34 PDEU, ker je njihov učinek oviranje dostopa vozil, ki so zakonito proizvedena in registrirana v drugih državah članicah, na trg. To zakonodajo je mogoče utemeljiti z nujnimi razlogi, če navedena zakonodaja zagotavlja uresničitev želenega cilja in ne presega tega, kar je nujno za to, da se ta cilj doseže. Potreba po zagotovitvi varnosti v cestnem prometu je nujni razlog v splošnem interesu, ki lahko upraviči oviro za prosti pretok blaga.

Vendar obstajajo sredstva in ukrepi, ki manj posegajo v svobodo pretoka blaga kot zadevni ukrep in ki so hkrati primerni za znatno zmanjšanje tveganja, ki ga povzroča promet z vozili, ki imajo volan na isti strani, kot je stran vožnje. V zvezi s tem imajo države članice polje proste presoje pri naložitvi ukrepov, ki so glede na razvoj tehnike primerni za zagotovitev zadostne vidljivosti vozniku vozila, ki ima volan na isti strani, kot je stran vožnje, in sicer vidljivosti tako naprej kot nazaj. Za zadevni ukrep torej ni mogoče šteti, da je nujen za dosego želenega cilja, in ni skladen z načelom sorazmernosti.

(Glej točke od 57 do 59, 68, 69 in izrek.)
3.

Skupna trgovinska politika — Zaščita pred dampingom — Škoda — Ugotovitev vzročne zveze — Obveznosti institucij — Posamično in skupno upoštevanje dejavnikov, ki niso povezani z dampingom — Nujnost izvedbe sistematske skupne analize teh dejavnikov — Neobstoj (Sporazum o izvajanju člena VI Splošnega sporazuma o carinah in trgovini, „protidampinški sporazum iz leta 1994“, člen 3.5; Uredba Sveta št. 384/96, člen 3(5), (6) in (7)) (Glej točke od 51 do 56.)
Člen 45 PDEU je treba razlagati tako, da ženska, ki preneha delati ali iskati zaposlitev zaradi fizičnih omejitev, povezanih z visoko nosečnostjo in posledicami poroda, ohrani status „delavca“ v smislu navedenega člena, če se vrne na delo oziroma si v razumnem roku po rojstvu otroka najde drugo zaposlitev.

V zvezi s tem niti iz celotnega člena 7 Direktive 2004/38 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic niti iz drugih določb te direktive ne izhaja, da je v takih okoliščinah državljanu Unije, ki ne izpolnjuje pogojev iz navedenega člena, zaradi tega sistematično odvzet status „delavca“ v smislu člena 45 PDEU.

Kodifikacija instrumentov prava Unije, starejših od navedene direktive, ki je bila cilj te direktive in katere izrecen namen je olajšati uresničevanje pravice državljanov Unije do prostega gibanja in prebivanja v državah članicah, ne more omejiti obsega pojma delavca v smislu Pogodbe o DEU.

Zadevno nacionalno sodišče mora pri ugotavljanju, ali je obdobje med porodom in vrnitvijo na delo mogoče šteti za razumno, upoštevati vse posebne okoliščine postopka v glavni stvari in nacionalna pravila, ki se uporabljajo in urejajo trajanje porodniškega dopusta v skladu s členom 8 Direktive 92/85 o uvedbi ukrepov za spodbujanje izboljšav na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali dojijo.

Državljanka Unije bi bila namreč odvrnjena od uresničevanja svoje pravice do prostega gibanja, če bi s tem, da bi bila noseča v državi članici gostiteljici in bi zaradi tega prenehala delati, čeprav za kratek čas, tvegala, da izgubi status delavca v tej državi.

Če torej v skladu s posebnim varstvom, ki je ženskam zagotovljeno zaradi materinstva, in zlasti v skladu s členom 16(3) Direktive 2004/38, odsotnost zaradi pomembnega dogodka, kot sta nosečnost ali porod, ne vpliva na nepretrganost petletnega prebivanja v državi članici gostiteljici, ki se zahteva za odobritev navedene pravice, potem fizične omejitve, povezane z visoko nosečnostjo in neposrednimi posledicami poroda, zaradi katerih mora ženska začasno prenehati delati, a fortiori ne morejo povzročiti, da ta izgubi status delavca.

(Glej točke 31, 32, 42, 44, 46 in 47 ter izrek.)
Člen 15 Direktive 2006/54 o uresničevanju načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki iz razlogov javnega interesa ženski, ki je na porodniškem dopustu, zavrne usposabljanje, ki je sestavni del njene zaposlitve ter ki je obvezno za dokončno imenovanje na delovno mesto uradnika in za izboljšanje njenih delovnih pogojev, tako da se ji zagotovi pravica, da se udeleži naslednjega usposabljanja, katerega datum ni gotov.

Izključitev iz prvotnega usposabljanja in posledična prepoved udeležbe na izpitu po končanem usposabljanju namreč povzročita, da ženska izgubi možnost, da je tako kot njeni kolegi upravičena do izboljšanja delovnih pogojev, in pomenita torej manj ugodno obravnavanje v smislu člena 15 Direktive 2006/54.

Čeprav imajo nacionalni organi glede na okoliščine določeno diskrecijsko pravico pri sprejemanju ukrepov, za katere mislijo, da so potrebni za zagotavljanje javne varnosti države članice, so tudi zavezani, da ko določijo izjeme od temeljne pravice, kot je enako obravnavanje moških in žensk, katerega izvajanje zagotavlja Direktiva 2006/54, spoštujejo načelo sorazmernosti, ki je eno od splošnih načel prava Unije.

Treba pa je ugotoviti, da zgoraj navedena nacionalna zakonodaja, ki določa avtomatično izključitev iz usposabljanja in onemogoča možnost pristopa k izpitu, ki je organiziran po končanem usposabljanju, in ki med drugim ne upošteva niti faze tega usposabljanja, v kateri je bila oseba, ko je nastopila porodniški dopust, niti na usposabljanju že pridobljenega znanja, ter ki ženski, ki je nastopila tak dopust, priznava le pravico, da lahko pristopi k usposabljanju, ki sicer bo organizirano, vendar datum še ni gotov, ni v skladu s tem načelom sorazmernosti.

(Glej točke 33, 35, 36, 39 in točko 1 izreka.)
Člen 3(2) Direktive Sveta 92/12 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki uvaja davek od prodaje mineralnih olj na drobno, saj za tak davek ni mogoče šteti, da ima poseben namen v smislu te določbe, če ta davek, ki je namenjen financiranju izvajanja pristojnosti zadevnih ozemeljskih skupnosti na področju zdravstva in okolja, sam po sebi ni namenjen zagotavljanju varstva zdravja in okolja.

Posebni namen v smislu člena 3(2) Direktive 92/12 je namreč tisti namen, ki ni zgolj proračunski. Poleg tega je že bilo razsojeno, da okrepitev avtonomije ozemeljske skupnosti s podelitvijo pooblastila za zbiranje davčnih prihodkov pomeni zgolj proračunski namen, ki sam po sebi ne more pomeniti posebnega namena v smislu 3(2) Direktive 92/12.

Kljub temu glede na to, da ima vsak davek nujno proračunski namen, zgolj okoliščina, da ta davek sledi proračunskemu cilju, sama po sebi ne more, ne da bi se členu 3(2) Direktive 92/12 vzelo vso vsebino, zadostovati za izključitev tega, da bi se za ta davek lahko štelo, da ima tudi posebni namen v smislu navedene določbe. V zvezi s tem bi vnaprej določen namen prihodka od tega davka za financiranje – s strani regionalnih organov – pristojnosti, ki jih je država nanje prenesla na področju zdravstva in okolja, lahko bil okoliščina, ki jo je treba upoštevati pri ugotovitvi obstoja posebnega namena v smislu člena 3(2) Direktive 92/12. Kljub temu taka namenitev, ki je le stvar notranje organizacije proračuna države članice, sama po sebi ne more biti zadosten pogoj v zvezi s tem, saj se lahko vsaka država članica ne glede na to, kateremu cilju sledi, odloči naložiti, da se prihodek od nekega davka nameni financiranju določenih izdatkov.

Da bi se štelo, da ima davek posebni namen v smislu člena 3(2) Direktive 92/12, mora biti ta sam po sebi namenjen zagotavljanju varstva zdravja in okolja. Za to bi šlo zlasti v primeru, če bi se moral prihodek iz tega davka obvezno porabiti za znižanje socialnih in okoljskih stroškov, ki so specifično povezani s porabo ogljikovodikov, obdavčenih z navedenim davkom, tako da bi obstajala neposredna povezava med uporabo prihodkov in namenom zadevnega davka.

(Glej točke 23, 25, od 27 do 30 in 36 ter izrek.)
Člen 3(1) Uredbe št. 1346/2000 o postopkih v primeru insolventnosti je treba razlagati tako, da so sodišča države članice, na ozemlju katere je bil uveden postopek zaradi insolventnosti, pristojna za odločanje o tožbi za izpodbijanje pravnih dejanj zaradi insolventnosti proti toženi stranki, ki nima stalnega prebivališča na ozemlju države članice.

Uskladitev pravil o sodni pristojnosti za odločanje o tožbah za izpodbijanje pravnih dejanj zaradi insolventnosti v Uniji namreč prispeva k dosegi ciljev, ki se ju poskuša doseči s to določbo, in sicer povečati predvidljivost sodne pristojnosti na področju insolventnosti in s tem pravno varnost, ne glede na to, ali ima tožena stranka stalno prebivališče v državi članici ali v tretji državi.

To, da določbe navedene Uredbe, ki se nanašajo na priznavanje in izvrševanje sodnih odločb, ki jih je izdalo sodišče, ki je uvedlo postopek zaradi insolventnosti, ne morejo zavezovati tretjih držav, ne preprečuje uporabe pravila o pristojnosti iz člena 3(1) te uredbe. Poleg tega, čeprav se v konkretnem primeru ne bi bilo mogoče opreti na Uredbo glede priznavanja in izvrševanja sodnih odločb, je včasih priznanje in izvršitev sodbe, ki jo izda pristojno sodišče, mogoče doseči na podlagi dvostranske konvencije. Poleg tega, tudi če do priznanja in izvršitve take sodbe v državi, v kateri ima tožena stranka stalno prebivališče, na podlagi dvostranske konvencije ne bi prišlo, bi to sodbo lahko na podlagi člena 25 Uredbe št. 1346/2000 priznale in izvršile druge države članice, zlasti kadar bi bil del premoženja te tožene stranke na ozemlju ene od teh držav.

(Glej točke 33 in od 37 do 39 ter izrek.)
Iz člena 1(1) Direktive 2001/29 Evropskega parlamenta in Sveta o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi izhaja, da navedena direktiva ureja pravno varstvo avtorske in sorodnih pravic, kar avtorjem daje izključno pravico na njihovih delih. Dela, kot so računalniški programi, pa so z avtorsko pravico zaščitena, če so izvirna, to pomeni, da so avtorjeva lastna intelektualna stvaritev. Glede posameznih delov dela ni nikjer v Direktivi 2001/29 navedeno, da se ti deli obravnavajo drugače kot celotno delo. Iz tega je razvidno, da so ti deli zaščiteni z avtorsko pravico, saj kot takšni pripomorejo k izvirnosti celotnega dela.

Te ugotovitve ne omaja dejstvo, da je Direktiva 2009/24 v zvezi s pravnim varstvom računalniških programov glede na Direktivo 2001/29 lex specialis. V skladu s členom 1(1) je varstvo, ki ga daje Direktiva 2009/24, namreč omejeno na računalniške programe. Video igre pa so kompleksne in ne vključujejo samo računalniških programov, temveč tudi grafične in zvočne elemente, ki imajo, čeprav so zapisani v informacijskem jeziku, lastno ustvarjalno vrednost, ki se ne more enačiti z navedenim zapisom. Ker deli video igre, v obravnavanem primeru njeni grafični in zvočni elementi, pripomorejo k izvirnosti dela, so skupaj s celotnim delom zaščiteni z avtorsko pravico v okviru ureditve, uvedene z Direktivo 2001/29.

(Glej točke od 21 do 23.)
Člen 3(c) Uredbe (ES) št. 469/2009 o dodatnem varstvenem certifikatu za zdravila je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da bi imetnik patenta, ki varuje novo učinkovino, in dovoljenja za dajanje v promet zdravila, ki jo vsebuje kot edino učinkovino, ki je za to učinkovino že pridobil dodatni varstveni certifikat, ki mu omogoča nasprotovanje uporabi te učinkovine same ali v kombinaciji z drugimi učinkovinami, na podlagi istega patenta vendar poznejšega dovoljenja za dajanje v promet drugega zdravila, ki navedeno učinkovino vsebuje v kombinaciji z drugo učinkovino, ki pa kot taka ni varovana z navedenim patentom, pridobil še en dodatni varstveni certifikat, ki se nanaša na to kombinacijo učinkovin.

Za uporabo člena 3(c) navedene uredbe namreč ni mogoče sprejeti, da lahko imetnik veljavnega osnovnega patenta pridobi nov dodatni varstveni certifikat za zdravila, morda celo z daljšo veljavnostjo, vsakič, ko da v promet v državi članici zdravilo, ki po eni strani vsebuje učinkovino, ki je kot taka varovana z njegovim osnovnim patentom in ki je osrednja inventivna raven tega patenta, ter po drugi drugo učinkovino, ki je kot take navedeni patent ne varuje.

(Glej točki 30 in 43 ter izrek.)
Člena 49 PDEU in 56 PDEU je treba razlagati tako, da se gospodarski subjekt iz države članice pred sodišči te države članice lahko sklicuje na kršitev obveznosti preglednosti, ki izhaja iz teh členov in ki naj bi bila kršena ob sklenitvi pogodbe, s katero je en ali več subjektov javnega prava iz te države članice gospodarskemu subjektu iz te iste države članice podelilo bodisi koncesijo za storitve, v zvezi z opravljanjem katere je podan gotov čezmejni interes, bodisi izključno pravico do opravljanja gospodarske dejavnosti, v zvezi s katero je podan tak interes.

Člena 49 PDEU in 56 PDEU je treba razlagati tako, da želja, da ne bi bile kršene nekatere pravice, ki so jih subjekti javnega prava na podlagi prej obstoječe pogodbe podelili gospodarskemu subjektu glede uporabe njihovih kabelskih omrežij, ne more upravičiti tega, da bi se ta pogodba s kršitvijo prava Unije razširila tako, da bi se neposredno podelila koncesija za storitve ali izključna pravica do opravljanja dejavnosti, v zvezi s katero je podan gotov čezmejni interes, ne glede na to, da se želi s tem razrešiti spor, ki je glede obsega te pogodbe nastal med zadevnimi strankami povsem neodvisno od njihove volje. Poleg tega gospodarski razlogi, kot je želja po preprečitvi razvrednotenja gospodarske dejavnosti, niso nujni razlogi v splošnem interesu, ki bi upravičevali neposredno podelitev koncesije za storitve, ki se nanaša na to dejavnost, ali izključne pravice do opravljanja navedene dejavnosti, v zvezi s katero je podan gotov čezmejni interes, z odstopanjem od načel enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, ki sta določeni z navedenima členoma.

Poleg tega se okoliščina, da sklenitev sporazuma sovpada z interesom potrošnikov, ki brez tega sporazuma ne bi mogli uporabljati storitve interaktivne televizije, dejansko ne razlikuje od razloga, ki se nanaša na razvrednotenje gospodarske dejavnosti, temveč je tesno povezana z njim. Zato preudarki, ki, če so obravnavani posamično, niso nujni razlogi v splošnem interesu, to ne morejo postati zgolj zato, ker jih je več.

Poleg tega čeprav načelo pravne varnosti, ki je splošno načelo prava Unije, upravičuje to, da se pravni učinki pogodbe spoštujejo, tudi – kolikor to narekuje to načelo – v primeru, ko je bila pogodba sklenjena, preden se je Sodišče izreklo o vplivu primarnega prava glede tovrstnih pogodb, in se je v zvezi z njo naknadno izkazalo, da je v nasprotju s tem vplivom, se na navedeno načelo ni mogoče sklicevati, da bi se pogodba razširila na način, ki je v nasprotju z načeloma enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije ter obveznostjo preglednosti, ki izhaja iz teh načel.

(Glej točke 40, od 42 do 44 in točko 2 izreka.)
Člena 3 in 9 Direktive 2001/24 o reorganizaciji in prenehanju kreditnih institucij je treba razlagati tako, da je treba reorganizacijske ukrepe ali ukrepe prenehanja, ki jih sprejme zakonodajalec, ki za finančne institucije, za katere je veljal moratorij, določajo ureditev, ki ima nekatere učinke, povezane s postopkom prenehanja, šteti za ukrepe, ki jih sprejme upravni ali sodni organ v smislu teh členov Direktive 2001/24, ker začnejo navedeni ukrepi v obliki prehodnih določb veljati le na podlagi sodnih odločb, s katerimi se kreditni instituciji odobri moratorij.

Na podlagi Direktive 2001/24 se namreč priznavajo reorganizacijski ukrepi in ukrepi prenehanja, ki jih sprejmejo upravni in sodni organi matične države članice, z učinki, ki jih imajo na podlagi prava te države članice. Tako so učinki, ki jih lahko imajo reorganizacijski ukrepi in ukrepi prenehanja, ki jih sprejmejo upravni in sodni organi matične države članice v drugih državah članicah Unije, v skladu s členoma 3(2), drugi pododstavek, in 9(1), drugi pododstavek, Direktive 2001/24 določeni na podlagi prava matične države članice. Zato navedena direktiva te države članice ne ovira pri spreminjanju, tudi z retroaktivnim učinkom, zakonodajne ureditve, ki se uporablja za take ukrepe.

Kot je razvidno iz istih določb so sicer v okviru sistema, vzpostavljenega z Direktivo 2001/24, reorganizacijski ukrepi in ukrepi prenehanja matične države članice, priznani brez kakršnih koli dodatnih formalnosti. Podrobneje, navedena direktiva za priznanje reorganizacijskih ukrepov in ukrepov prenehanja ne določa pogoja možnosti vložitve tožbe zoper te. Podobno, v skladu s členom 3(2), drugi pododstavek, te direktive, matična država članica za to priznanje ne more določiti niti takega pogoja, ki bi ga lahko morebiti določala njena nacionalna ureditev.

(Glej točke 28, 30, 38, 40, 42 in točko 1 izreka.)
Člen 13 Sklepa št. 1/80 z dne 19. septembra 1980 o razvoju pridružitve, ki ga je sprejel Pridružitveni svet, ki je bil ustanovljen s Sporazumom o pridružitvi, sklenjenim med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo, je treba razlagati tako, da če se želijo z ukrepom države članice gostiteljice opredeliti merila glede zakonitosti položaja turških državljanov tako, da se sprejme ali spremeni materialnopravni in/ali procesnopravni pogoj za vstop, prebivanje in, če gre za tak primer, zaposlitev teh državljanov na njenem ozemlju, in če ti pogoji pomenijo novo omejitev prostega gibanja turških delavcev v smislu klavzule „standstill“ iz tega člena, samo dejstvo, da je namen ukrepa preprečevanje nezakonitega vstopa in nezakonitega prebivanja pred vložitvijo prošnje za dovoljenje za prebivanje, ne omogoča izključitve uporabe te klavzule.

Namreč, čeprav se lahko strožji ukrepi za obravnavo turških državljanov v nezakonitem položaju nanašajo na učinke take nezakonitosti, ne da bi spadali na področje uporabe klavzule „standstill“ iz člena 13 Sklepa št. 1/80, se ne smejo nagibati k temu, da bi sami opredeljevali nezakonitost. Taka omejitev, katere cilj ali učinek bi bil, da za prosto gibanje turškega državljana na nacionalnem ozemlju veljajo pogoji, ki so strožji od teh, ki so se uporabljali, ko je začel veljati Sklep št. 1/80, je prepovedana, razen če spada med omejitve iz člena 14 tega sklepa ali če je upravičena z nujnim razlogom v splošnem interesu. V zvezi s tem, čeprav cilj preprečiti nezakonit vstop in nezakonito prebivanje pomeni nujni razlog v splošnem interesu, pa je pomembno tudi, da je zadevni ukrep primeren za zagotavljanje uresničitve tega cilja in da ne presega tega, kar je nujno za njegovo uresničitev.

(Glej točke 36, 38, od 40 do 42 in točko 1 izreka.)
(Glej točke od 40 do 42.)

Člen 3(1) Direktive št. 72/166 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti, člen 1(1) in (2) Druge direktive 84/5 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2005/14, in člen 1, prvi odstavek, Tretje direktive Sveta 90/232 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil je treba razlagati tako, da mora obvezno zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil zajemati odškodnino za nepremoženjsko škodo, nastalo bližnjim osebam žrtev, umrlih v prometni nesreči, v delu, v katerem je odškodnina zanjo iz naslova civilne odgovornosti zavarovanca določena z nacionalnim pravom, ki se uporabi v sporu o glavni stvari.

Glede na različne jezikovne različice člena 1(1) Druge direktive in člena 1, prvi odstavek, Tretje direktive ter glede na varstveni cilj treh zgoraj navedenih direktiv je treba ugotoviti, da pojem telesnih poškodb zajema kakršno koli škodo – v delu, v katerem je odškodnina zanjo iz naslova civilne odgovornosti zavarovanca določena z nacionalnim pravom, ki se uporabi v sporu – ki izvira iz posega v osebno celovitost, kar vključuje tako telesno kot duševno trpljenje.

Glede vprašanja, katere osebe lahko zahtevajo odškodnino za to nepremoženjsko škodo, varstvo, ki ga je treba zagotoviti na podlagi Direktive št. 72/166, zajema katero koli osebo, ki je na podlagi nacionalne zakonodaje o civilni odgovornosti upravičena do odškodnine za škodo, povzročeno z motornimi vozili.

Države članice morajo zato zagotoviti, da je odškodnina, ki jo je treba v skladu z nacionalno zakonodajo o civilni odgovornosti izplačati zaradi nepremoženjske škode, ki je nastala ožjim družinskim članom žrtev prometnih nesreč, krita z obveznim zavarovanjem do minimalnih zneskov, določenih v členu 1(2) Druge direktive.

(Glej točke 47, 51, 55, 59 in izrek.)