Zato okoliščina, da prosilec že razpolaga z dokumenti, na katere se nanaša njegova prošnja za dostop, in da njegov cilj torej ni bil, da bi se sam seznanil z njihovo vsebino, temveč da bi jih razkril tretjim osebam, ni upoštevna, še toliko bolj ker razlogi, iz katerih je prosilec tako prošnjo vložil, niso upoštevni, saj uredba št. 1049/2001 ne določa niti da bi moral prosilec svojo prošnjo za dostop do dokumentov obrazložiti niti da bi lahko obrazložitev take prošnje vplivala na dopustnost ali zavrnitev prošnje. Zato se institucija, ki odloča o taki prošnji, za zavrnitev preizkusa prošnje za dostop na podlagi Uredbe št. 1049/2001 ne more opreti zgolj na okoliščino, da prosilec že razpolaga ali naj bi razpolagal z zaprošenimi dokumenti, vendar na podlagi drugega pravnega naslova.

Predmet Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije je, da se omogoči dostop splošne javnosti do dokumentov institucij, dokumenti, razkriti na podlagi navedene uredbe, pa preidejo v prosto uporabo. V zvezi s tem odločba o zavrnitvi na podlagi navedene Uredbe preprečuje, da bi se dokumenti, na katere se nanaša prošnja za dostop, šteli za javne.

Priznavanje splošne domneve, da bi razkritje dokumentov določene vrste načeloma oslabilo varstvo enega od interesov, naštetih v členu 4 Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, zadevni instituciji omogoča, da obravnava vseobsegajočo prošnjo in nanjo ustrezno odgovori.

V zvezi s prošnjo za dostop do opomb k spisu, ki so jih pripravili preiskovalci, pristojni za preiskavo znotraj Evropskega urada za boj proti goljufijam (OLAF), in ki vsebujejo njihova mnenja in analize v zvezi s potekom in usmerjanjem preiskave, tako glede vsebine kot vodenja postopka, Komisiji ni mogoče očitati, da je zavrnila dostop do takih dokumentov na podlagi člena 4(3) Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije.

Dostop javnosti do takih dokumentov bi namreč bil posebej škodljiv za sposobnost Komisije, in zlasti OLAF, da v javnem interesu opravi svojo nalogo boja proti goljufijam. Razkritje teh dokumentov bi občutno oslabilo postopek odločanja Komisije in OLAF, saj bi močno oviralo popolno neodvisnost bodočih preiskav OLAF in njihove cilje, s tem ko bi razkrilo strategijo in način dela OLAF in zmanjšalo možnost zadnjenavedenega, da od sodelavcev pridobi neodvisna stališča in da se s službami Komisije posvetuje o zelo občutljivih temah. Obstajalo bi tudi tveganje, da bi posameznike odvrnilo od posredovanja informacij o morebitnih goljufijah in zato OLAF in Komisijo prikrajšalo za informacije, ki bi lahko koristile pri začetku preiskav, katerih namen je varstvo finančnih interesov Unije. Ta ugotovitev velja še toliko bolj, ker se izjeme od pravice do dostopa do dokumentov, ki so določene zlasti v členu 4 Uredbe št. 1049/2001, v primerih, ko zadevni dokumenti spadajo na posebno področje prava Unije, ne smejo razlagati brez upoštevanja specialnih pravil, ki urejajo dostop do teh dokumentov.

V zvezi s tem ob upoštevanju posebne zaupnosti, ki se v skladu z Uredbe št. 1073/1999 o preiskavah, ki jih izvaja OLAF, priznava dokumentom, povezanim s preiskavo OLAF, Iz navedenega izhaja, da lahko v zvezi s postopki notranje preiskave OLAF na podlagi te uredbe splošna domneva o prepovedi dostopa do dokumentov, povezanih s preiskavo, in, natančneje, do dokumentov, ki vsebujejo mnenja za notranjo rabo kot del razprav in predhodnih posvetovanj znotraj OLAF, izhaja, med drugim, iz določb te uredbe. Ta domneva, ki je upravičena zato, da bi se preprečilo resno oslabitev postopka odločanja institucije v smislu člena 4(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 1049/2001 velja ne glede na to, ali se prošnja za dostop nanaša na postopek preiskave, ki je bil že končan, ali na postopek, ki je v teku.

(Glej točke 151, 153, 154, 157, 160, 162 in 169.)