SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

JEANA RICHARDA DE LA TOURA,

predstavljeni 1. julija 2021 ( 1 )

Zadeva C‑277/20

UM,

ob udeležbi

HW kot upravitelja zapuščine ZL

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija))

„Predhodno odločanje – Uredba (EU) št. 650/2012 – Področje uporabe – Pogodbe o razpolaganju za primer smrti – Pojem ‚dedna pogodba‘ – Darilo med živimi – Izbira prava, ki se uporablja za dedovanje – Prehodne določbe – Člen 83, od (2) do (4)“

I. Uvod

1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 3(1)(b) in člena 83(2) Uredbe (EU) št. 650/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju. ( 2 )

2. Ta predlog je bil vložen v okviru zadeve, v kateri je UM, nemški državljan, izpodbijal to, da so avstrijski organi zavrnili njegov zemljiškoknjižni zahtevek za vpis lastninske pravice na nepremičnini v Avstriji, ki ga je vložil za potrebe zapuščinskega postopka, uvedenega v Nemčiji, pri čemer se opira na darilno pogodbo za primer smrti.

3. Sodišče je tako pozvano, naj se glede na to, kako bi lahko opredelili tako pogodbo med živimi, izreče o področju uporabe Uredbe št. 650/2012 in razlagi njenih prehodnih določb.

4. Navedel bom razloge, iz katerih menim, da je darilno pogodbo za primer smrti mogoče opredeliti kot „dedno pogodbo“ v smislu člena 3(1)(b) Uredbe št. 650/2012, in posledice, ki bi jih bilo treba iz tega izpeljati v zvezi z veljavnostjo izbire prava, ki se uporablja, od katere je odvisna pristojnost sodišča, ki odloča o zadevi.

II. Pravni okvir

A. Uredba št. 650/2012

5. V uvodnih izjavah 9, 11, 14, 37 in 49 Uredbe št. 650/2012 je navedeno: „(9) Področje uporabe te uredbe bi moralo zajemati vsa civilnopravna vprašanja glede dedovanja zapuščine po zapustniku, torej vse oblike prehoda premoženja, pravic in obveznosti zaradi smrti, ne glede na to, ali gre za prehod po volji zapustnika na podlagi razpolaganja za primer smrti ali za prehod z dedovanjem na podlagi zakona. […] (11) Ta uredba bi se morala uporabljati samo za dedovanje, ne pa tudi za druga področja civilnega prava. Zaradi jasnosti bi morala biti nekatera vprašanja, ki bi jih bilo mogoče povezati z dednimi zadevami, izrecno izključena [s] področja uporabe te uredbe. […] (14) Pravice in premoženje, ki so nastali ali prešli drugače kot z dedovanjem, na primer z darili, bi morali biti prav tako izključeni iz področja uporabe te uredbe. Vendar bi moralo biti pravo, ki je v tej uredbi opredeljeno kot pravo, ki se uporablja za dedovanje, tisto, ki določa, ali je treba ta darila ali druge oblike razpolaganj inter vivos s takojšnjim stvarnopravnim učinkom vrniti ali zmanjšati zaradi določitve deležev upravičencev po pravu, ki se uporablja za dedovanje. […] (37) Da bi državljani ob upoštevanju načela pravne varnosti lahko uživali ugodnosti, ki jih ponuja notranji trg, bi jim moralo biti na podlagi te uredbe vnaprej jasno, katero pravo se bo uporabljalo za dedovanje po njih. Uvesti bi bilo treba harmonizirana kolizijska pravila, da bi se preprečilo nasprotujoče si izide. Glavno pravilo bi moralo zagotoviti, da je dedovanje urejeno s predvidljivim pravom, s katerim je tesno povezano. Zaradi pravne varnosti in da bi preprečili razdrobljenost zapuščine, bi moralo to pravo urejati celotno dedovanje, torej vse premoženje, ki sestavlja zapuščino, ne glede na to, za kakšno premoženje gre, in ne glede na to, ali se premoženje nahaja v drugi državi članici ali v tretji državi. […] (49) Dedna pogodba je oblika razpolaganja za primer smrti, ki ima v državah članicah različno dopustnost in sprejemljivost. Da bi se dedne pravice, pridobljene z dedno pogodbo, laže priznale v državah članicah, bi bilo treba v tej uredbi določiti, katero pravo ureja dopustnost takšnih pogodb, njihovo materialno veljavnost in njihove zavezujoče učinke za stranke, vključno s pogoji razveze.“

6. Člen 1 Uredbe št. 650/2012, naslovljen „Področje uporabe“, v odstavku 1 in odstavku 2(g) določa: „1. Ta uredba se uporablja v zadevah dedovanja […] 2. [S] področja uporabe te uredbe so izključeni: […] (g) pravice in premoženje, ki so nastali ali prešli drugače kot z dedovanjem, kot so na primer darila, skupna lastnina več oseb, ki preide na preživele(ga), pokojninski načrti, zavarovalne pogodbe in podobni dogovori, brez poseganja v točko (i) člena 23(2)“.

7. Člen 3 Uredbe št. 650/2012, naslovljen „Opredelitev pojmov“, v odstavku 1(a), (b) in (d) določa: „V tej uredbi: (a) ‚dedovanje‘ pomeni dedovanje zapuščine po zapustniku in obsega vse oblike prehoda premoženja, pravic in obveznosti zaradi smrti, ne glede na to, ali gre za prehod na podlagi zapustnikovega razpolaganja za primer smrti ali za prehod z dedovanjem na podlagi zakona; (b) „dedna pogodba“ pomeni dogovor, vključno z dogovorom, izhajajočim iz vzajemnih oporok, ki odplačno ali neodplačno podeljuje, spreminja ali odvzema pravice ene ali več oseb, ki so stranke dogovora, do bodoče zapuščine ali bodočih zapuščin; […] (d) ‚razpolaganje za primer smrti‘ pomeni oporoko, skupno oporoko ali dedno pogodbo“.

8. Člen 21 Uredbe št. 650/2012, naslovljen „Splošno pravilo“ in umeščen v poglavje III, ki se nanaša na „pravo, ki se uporablja“, določa: „1. Če v tej uredbi ni določeno drugače, je pravo, ki se uporablja za celotno dedovanje, pravo države, v kateri je imel zapustnik ob smrti običajno prebivališče. 2. Če je izjemoma iz vseh okoliščin zadeve jasno, da je bil zapustnik ob smrti očitno tesneje povezan z državo, ki ni država, katere pravo bi se uporabljalo v skladu z odstavkom 1, je pravo, ki se uporablja za dedovanje, pravo te druge države.“

9. Člen 22(1) in (2) Uredbe št. 650/2012, naslovljen „Izbira prava“, se glasi: „1. Oseba lahko za pravo, ki ureja celotno dedovanje po njej, izbere pravo države, katere državljanstvo ima v času izbire ali ob smrti. […] 2. Izbira prava se izrecno navede v izjavi, ki ima obliko razpolaganja za primer smrti, ali pa jasno izhaja iz določil takšnega razpolaganja.“

10. Člen 23 te uredbe, naslovljen „Področje uporabe prava, ki se uporablja“, v odstavku 1 in odstavku 2(i) določa: „1. Pravo, določeno v skladu s členom 21 ali členom 22, ureja celotno de[d]ovanje. 2. To pravo ureja zlasti: […] (i) vrnitev in zmanjšanje daril, predujmov na račun dednega deleža ali volil pri določanju dednih deležev posameznih upravičencev.“

11. Člen 25 navedene uredbe, naslovljen „Dedne pogodbe“, v odstavkih 1 in 3 določa: „1. Dopustnost in materialno veljavnost dedne pogodbe, ki se nanaša na dedovanje po eni osebi, ter njene zavezujoče učinke za stranke, vključno s pogoji njene razveze, ureja pravo, ki bi se v skladu s to uredbo uporabljalo za dedovanje po tej osebi, če bi umrla na dan sklenitve pogodbe. […] 3. Ne glede na odstavka 1 in 2 lahko stranke za pravo, ki naj ureja dopustnost, materialno veljavnost njihove dedne pogodbe in njene zavezujoče učinke za stranke, vključno s pogoji njene razveze, izberejo pravo, ki bi ga lahko ena ali več oseb, katerih zapuščina se ureja, izbrala v skladu s členom 22 pod tam določenimi pogoji.“

12. Člen 83 Uredbe št. 650/2012, naslovljen „Prehodne določbe“, v odstavkih od 2 do 4 določa: „2. Če je zapustnik pravo, ki se uporablja za dedovanje po njem, izbral pred 17. avgustom 2015, se ta določitev šteje za veljavno, če izpolnjuje pogoje iz poglavja III ali če je veljavna po pravilih mednarodnega zasebnega prava, ki so veljala v času izbire v državi, v kateri je imel zapustnik običajno prebivališče, ali v kateri koli drugi državi, katere državljanstvo je imel. 3. Razpolaganje za primer smrti, napravljeno pred 17. avgustom 2015, je materialno in formalno dopustno in veljavno, če izpolnjuje pogoje iz poglavja III ali če je materialno in formalno dopustno in veljavno po pravilih mednarodnega zasebnega prava, ki so veljala v času, ko je bilo razpolaganje napravljeno, v državi, v kateri je imel zapustnik običajno prebivališče, ali v kateri koli drugi državi, katere državljanstvo je imel, ali v kateri koli drugi državi članici, kjer se nahaja organ, ki obravnava dedovanje. 4. Če je bilo razpolaganje za primer smrti napravljeno pred 17. avgustom 2015 v skladu s pravom, ki bi ga zapustnik lahko izbral v skladu s to uredbo, se šteje, da je bilo to pravo izbrano kot pravo, ki se uporablja za dedovanje.“

B. Avstrijsko pravo

13. Člen 956 Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch (civilni zakonik) je v različici, ki se uporablja v obravnavani zadevi, pred začetkom veljavnosti Erbrechts-Änderungsgesetz 2015 (zakon o spremembi dednega prava iz leta 2015) ( 3 ) z dne 30. julija 2015 določal: „Darilo, ki naj se izvrši šele po smrti darovalca, ob upoštevanju predpisanih formalnosti velja kot volilo. Za pogodbo se šteje le, če jo je obdarjenec sprejel, se darovalec izrecno odpovedal pravici, da jo prekliče, in je bila obdarjencu izročena pisna listina o tem.“

14. Člen 1(1)(d) Notariatsaktsgesetz (zakon o notarskih listinah) ( 4 ) z dne 25. julija 1871 v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, veljavnost darilne pogodbe brez dejanske izročitve veže na sestavo notarske listine.

15. Člen 26 Allgemeines Grundbuchsgesetz (zakon o zemljiški knjigi) ( 5 ) z dne 2. februarja 1955 v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, določa: „(1) Vpise in zaznambe je mogoče dovoliti samo na podlagi listin, ki so sestavljene v obliki, kakršna je predpisana za njihovo veljavnost. (2) Če gre za pridobitev ali spremembo stvarne pravice, morajo te listine vsebovati veljaven pravni razlog.“

16. Člen 2, točka 3, Rechtspflegergesetz (zakon o sodniških pomočnikih) ( 6 ) z dne 12. decembra 1985 v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari, določa: „Sodni uradnik je lahko na enem ali več naslednjih delovnih področjih imenovan za sodniškega pomočnika: […] 3. zadeve v zvezi z zemljiško knjigo in ladijskim registrom.“

17. Člen 16(2), točka 6, tega zakona določa: „Sodniku so vedno pridržane: […] 6. odločbe, pri katerih se uporablja tuje pravo.“

III. Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

18. ZL, nemški državljan, ki je imel ob smrti 13. maja 2018 običajno prebivališče v Nemčiji, je 22. julija 1975 s sinom UM, nemškim državljanom, in njegovo ženo XU, avstrijsko državljanko, sklenil pogodbo, v kateri je določeno, da se ob njegovi smrti vsakemu od njiju izroči polovica nepremičnine v Avstriji. Ob sklenitvi te pogodbe so imele vse stranke običajno prebivališče v Nemčiji.

19. V skladu s to pogodbo naj bi ZL pridobil nepremičnino, in sicer pod temi pogoji: „[…] (b) ZL se zavezuje, da bo na tej nepremičnini, ki bo tedaj v njegovi lasti, v roku desetih let od sklenitve pogodbe zgradil dvodružinsko hišo. Ta obveznost preide na njegove dediče, če je v času svojega življenja ne izpolni sam […]. (c) ZL navedeno nepremičnino v primeru smrti izroči XU in UM, vsakemu polovico, vključno z vsem, kar bo ob njegovi smrti z nepremičnino povezano, zlasti hišo na tej nepremičnini […]. Izročitev se izvrši ob smrti ZL, vendar ne pred dokončanjem hiše. Pogoja za izročitev sta, da ob smrti ZL zakonska zveza [UM in XU] ni razvezana in da XU ZL preživi. Če ta pogoja nista izpolnjena, se izročitev za primer smrti izvrši le UM, po kateri se pravica na podlagi pogodbe, ki se sklepa, lahko deduje tudi že pred smrtjo ZL. (d) Če za to izročitev protidajatve niso bile dogovorjene, se izročitev za primer smrti izvede kot darilo, kakor ZL izrecno izjavlja. Odpoveduje se pravici do odstopa od te pogodbe. (e) [UM in XU] sta zavezana, da kot delno protidajatev za izročitev gospe […], materi XU, priznata stanovanjsko pravico v hiši, ki se bo zgradila […] (f) Za pravna razmerja iz pogodb, ki se sklepata, se uporablja avstrijsko pravo […]. (g) ZL se zavezuje, da nepremičnine v svoji lasti ne bo odsvojil ali obremenil brez soglasja UM in XU, zato da se zavarujejo njune pravice iz izročilne pogodbe za primer smrti […]. (h) ZL dovoljuje, da se v zemljiški knjigi za katastrsko občino […] pri zemljiškoknjižnem vložku, ki ga je za zadevno zemljišče še treba odpreti, (aa) […] (bb) glede na to pogodbo in uradnega mrliškega lista za ZL se na podlagi skupnega zahtevka obeh prevzemnikov, [UM in XU], vnese lastninska pravica na polovici za posameznega prevzemnika ali na podlagi zahtevka UM – ob dokazilu o izpolnitvi pogojev za izročitev nepremičnine izključno njemu – lastninska pravica samo za to osebo. […]“

20. Ob smrti ZL je bila XU, katere zakonska zveza z UM je bila razvezana, od 5. novembra 2005 pokojna, poleg tega pa ni bila zgrajena nobena hiša.

21. Zapuščinski postopek poteka pred Amtsgericht Köln (okrajno sodišče v Kölnu, Nemčija). V ta namen je UM, ki je trdil, da je bil ob očetovi smrti edini upravičenec iz darilne pogodbe, pred pristojnim sodiščem, Bezirksgericht Hermagor (okrajno sodišče v Hermagorju, Avstrija), zahteval, naj se v zemljiško knjigo vpiše njegova lastninska pravica na zadevni nepremičnini. Rechtspfleger (sodniški pomočnik, Avstrija) pri tem prvostopenjskem sodišču, pristojen za preverjanje zahtevka UM, je menil, da se uporablja avstrijsko pravo, in je zaradi neobstoja listinskih dokazov o izpolnitvi pogojev, ki se zahtevajo po pogodbi, na katero se je opiral UM, ta zahtevek zavrnil. Landesgericht Klagenfurt (deželno sodišče v Celovcu, Avstrija) je to odločbo potrdilo, ker naj se Uredba št. 650/2012 ne bi uporabljala zaradi izbire avstrijskega prava v tej pogodbi, nepremičnina kot darilo za primer smrti pa naj ne bi smela biti izročena brez dokazila o izgradnji hiše, kot je bila določena v navedeni pogodbi. Pri predložitvenem sodišču, Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija), je zoper to odločbo vložen predlog za revizijo.

22. To sodišče, ki je navedlo, da je na podlagi listin, predloženih zemljiškoknjižnemu sodišču, mogoče sklepati, da je bila v skladu z merili avstrijskega prava sklenjena darilna pogodba za primer smrti v korist UM, meni, da ta akt spada na področje uporabe Uredbe št. 650/2012 in da bi ga bilo mogoče opredeliti kot „dedno pogodbo“ v smislu člena 3(1)(b) ali (d) te uredbe.

23. V zvezi z uporabo avstrijskega prava, ki so ga izbrale pogodbene stranke, Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče) meni, da se uporabljajo prehodne določbe navedene uredbe, in dvomi o razlagi člena 83(2) iste uredbe, kar zadeva možnost njegove uporabe za izbiro prava, ki se uporablja v dedni pogodbi.

24. V teh okoliščinah je Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je treba člen 3(1)(b) Uredbe (EU) št. 650/2012 razlagati tako, da je darilna pogodba za primer smrti, ki je bila sklenjena med nemškima državljanoma, ki imata običajno prebivališče v Nemčiji, in se nanaša na nepremičnino v Avstriji ter v kateri je določeno, da ima obdarjenec po darovalčevi smrti na podlagi te pogodbe in mrliškega lista za darovalca obligacijsko pravico, da se v zemljiško knjigo vpiše njegova lastninska pravica do dediščine, pri čemer torej zapuščinsko sodišče ne posreduje, dedna pogodba v smislu te določbe? 2. Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen: Ali je treba člen 83(2) Uredbe (EU) št. 650/2012 razlagati tako, da je z njim določena tudi veljavnost izbire prava, dogovorjene pred 17. avgustom 2015 za darilno pogodbo za primer smrti, ki jo je treba šteti za dedno pogodbo v smislu člena 3(1)(b) Uredbe (EU) št. 650/2012?“

25. Pisna stališča so Sodišču predložili UM, španska vlada in Evropska komisija. Te stranke in nemška vlada so v predpisanih rokih odgovorile na vprašanja, ki jim jih je za pisni odgovor predložilo sodišče.

IV. Analiza

26. Menim, da je zaradi cilja Uredbe št. 650/2012 uvodoma primerno poudariti, da je bil predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki se nanaša na uporabo te uredbe, vložen v nacionalnem postopku, ki se nanaša na priznanje dodelitve pravic v zvezi z nepremičnino v Avstriji, ki je bila predmet darila za primer smrti, ( 7 ) za namene vpisa v zemljiško knjigo. Zapuščinski postopek je uveden v drugi državi članici. Zato predlog za sprejetje predhodne odločbe spada v okvir preverjanja lastninske pravice, ki je splošnejši od okvira dedovanja, saj organ, na katerega se je obrnil UM, ni pristojen za sprejetje odločbe ali izdajo akta neposredno v zvezi z dedovanjem, tak položaj pa še ni bil obravnavan. Poleg tega je predložitveno sodišče pojasnilo, da je namen njegovega predloga preveriti pristojnost organa, ki je zavrnil zahtevek UM, ta pa je odvisna od uporabe avstrijskega prava. ( 8 )

A. Prvo vprašanje za predhodno odločanje

27. Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem Sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3(1)(b) Uredbe št. 650/2012 razlagati tako, da je s pojmom „dedna pogodba“ zajeta darilna pogodba med živimi, v skladu s katero se prehod lastništva nad premoženjem, ki pripada darovalcu, izvede šele ob njegovi smrti.

28. Na prvem mestu je treba pojasniti, da je vprašanje glede uporabe te uredbe utemeljeno: – ratione temporis v skladu z njenim členom 83(1), saj je predmet spora o glavni stvari dedovanje po ZL, ki je umrl po 17. avgustu 2015; – zaradi čezmejnih okoliščin dedovanja, saj je zapustnik običajno prebival v Nemčiji, zadeva v glavni stvari pa se nanaša na nepremičnino v Avstriji, ki mu je pripadala, ( 9 ) in – kolikor so predmet spora pogoji, pod katerimi se v okviru dedovanja pravica pridobi, da se nato vpiše v zemljiško knjigo, ne pa podrobna pravila tega vpisa, ki ne spadajo na področje uporabe Uredbe št. 650/2012. ( 10 )

29. Na drugem mestu je treba ugotoviti, da je treba – ker Uredba št. 650/2012 ne vsebuje določb o darilih za primer smrti ( 11 ) – iz te uredbe izpeljati različne elemente za določitev, ali je mogoče take akte opredeliti kot „dedno pogodbo“ v smislu njenega člena 3(1)(b), kot trdijo predložitveno sodišče, UM, nemška vlada in Komisija, ali pa je treba, nasprotno, te akte obravnavati kot darila v smislu člena 1(2)(g) te uredbe, kot trdi španska vlada.

30. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso s potrebo po enotni uporabi prava Unije in načelom enakosti zahtevano, da je treba besedilo določbe prava Unije, ki se za opredelitev svojega pomena in obsega ne sklicuje izrecno na pravo držav članic, običajno razlagati avtonomno in enotno v celotni Uniji, in sicer ob upoštevanju ne le besedila te določbe, ampak tudi njenega konteksta in cilja, ki ga uresničuje zadevna ureditev. ( 12 )

31. Za potrebe jezikovne razlage določb Uredbe št. 650/2012, ki se uporabljajo v obravnavani zadevi, po eni strani ugotavljam, da se, kot določa njen člen 1(1), prvi stavek, ta uporablja „v zadevah dedovanja“. V členu 3(1)(a) navedene uredbe je pojasnjeno, da pojem „dedovanje“ pomeni dedovanje zapuščine po zapustniku in obsega „vse oblike prehoda premoženja […] zaradi smrti“. ( 13 ) S to opredelitvijo je povzeta vsebina uvodne izjave 9 iste uredbe, v skladu s katero se mora ta uporabljati za „vsa civilnopravna vprašanja glede dedovanja zapuščine po zapustniku“. ( 14 )

32. Te določbe se nanašajo na dva načina prehoda premoženja zaradi smrti, in sicer na prehod na podlagi zapustnikovega razpolaganja za primer smrti in v okviru zakonitega dedovanja.

33. V členu 3(1)(d) Uredbe št. 650/2012 je pojasnjeno, da izraz „razpolaganje za primer smrti“ pomeni „oporoko, skupno oporoko ali dedno pogodbo“. Ta pogodba je v navedenem členu v točki (b) pretežno opredeljena kot dogovor, ki podeljuje pravice ene ali več oseb, ki so stranke tega dogovora, do bodoče zapuščine.

34. Po drugi strani je treba te opredelitve, ki pomenijo avtonomne pojme ( 15 ), saj je njihov namen neodvisno od prava držav članic zagotoviti enotno uporabo Uredbe št. 650/2012, primerjati z izključitvijo s področja uporabe te uredbe „pravic[…] in premoženj[a], ki so […] prešli drugače kot z dedovanjem, kot so na primer darila“ ( 16 ), kot je to določeno v njenem členu 1(2)(g) ( 17 ).

35. Ob upoštevanju pojma „dedovanje“ ( 18 ) in ker ni opredeljen niti pojem daril niti pojem oporoke, se postavlja vprašanje, na podlagi katerega merila bi bilo mogoče razlikovati med darili ( 19 ) in razpolaganji za primer smrti, da bi zagotovili enotno razlago teh pojmov.

36. Na prvem mestu ugotavljam, da je v uvodni izjavi 14 Uredbe št. 650/2012, ob upoštevanju katere je treba razlagati člen 1(2)(g) te uredbe, uporabljena formulacija „darila ali druge oblike razpolaganj inter vivos s takojšnjim stvarnopravnim učinkom“. ( 20 )

37. Zdi se mi, da je treba iz tega izpeljati – prav tako na podlagi primerjave z drugimi načini prehoda pravic in premoženja iz člena 1(2)(g) Uredbe št. 650/2012, torej s skupno lastnino več oseb, ki preide na preživele(ga), pokojninskimi načrti, zavarovalnimi pogodbami in podobnimi dogovori – da je želel zakonodajalec Unije s področja uporabe te uredbe izključiti pogodbe med živimi, pri katerih nastanejo pravice pred smrtjo njihovega imetnika ali s katerimi se načeloma uredi prehod premoženja zunaj dedovanja.

38. Naj na drugem mestu pojasnim, da se člen 1(2)(g) Uredbe št. 650/2012 opira na člen 1(2)(d) Konvencije o pravu, ki se uporablja v zapuščinskih postopkih, podpisane v Haagu 1. avgusta 1989, ( 21 ) ki pa ni nikoli začela veljati. V obrazložitvenem poročilu o tej konvenciji ( 22 ) je pojasnjeno, da ima navedeni člen 1(2)(d) zelo široko področje uporabe, ki zajema vsa razpolaganja, ki niso razpolaganja za primer smrti, in da so z njegovega področja uporabe izključene transakcije inter vivos, kadar lastninska pravica nastane ob smrti.

39. Na tretjem mestu, v zvezi z izključitvijo s področja uporabe Uredbe št. 650/2012, katere namen je za celotno dedovanje določiti uporabo enotnega prava, poudarjam, da je treba člen 1(2)(g) te uredbe razlagati ozko, čeprav darila niso v celoti izključena s področja uporabe dednega prava. ( 23 )

40. Za „darila“ v smislu člena 1(2)(g) torej ni mogoče šteti daril za primer smrti, pri katerih je predvidena podelitev pravice do premoženja, ki je del zapustnikovega premoženja, izključno ob njegovi smrti v korist obdarjenca, če ta zapustnika preživi, in pri katerih so obenem določeni pogoji za prenos zapuščine. Povedano drugače, temeljno merilo je merilo določitve pravic obdarjenca do premoženja, ki sestavlja zapuščinsko maso, v razmerju do drugih dedičev ( 24 ) pri neuvedenem dedovanju.

41. Menim, da je v primeru, da je smrt darovalca pogoj za ta prehod pravice, ne pa za njeno konkretno izvršitev ( 25 ), in da darilo izhaja iz nepreklicnega dogovora ( 26 ) med strankami o lastninskih pravicah, ki nastanejo ob smrti v zvezi s premoženjem, ki bo takrat zapustnikova zapuščina ( 27 ), mogoče darilo za primer smrti (ali, povedano drugače, kakršen koli dogovor o prehodu lastninske pravice mortis causa) opredeliti kot „dedno pogodbo“ v smislu člena 3(1)(b) Uredbe št. 650/2012 kot avtonomen pojem ( 28 ), tudi če se ta pogodba ne bi nanašala na celotno zapuščino ( 29 ) ali bi se nanašala na premoženje, ki ga darovalec ob njeni sklenitvi še ni imel.

42. Zato je treba obravnavati vprašanje raznolikosti pravnih ureditev v zvezi z darili za primer smrti in dednimi pogodbami, ki je bilo v zvezi z zadnjenavdenimi izpostavljeno v uvodni izjavi 49 Uredbe št. 650/2012 ter na katero je bilo opozorjeno tako v pisnih stališčih strank kot tudi v pravni teoriji, ( 30 ) da bi tako zagotovili enotno uporabo te uredbe.

43. V zvezi s tem se strinjam z mnenjem več avtorjev, da bi morala opredelitev akta izhajati iz uporabe prava, ki ureja dedne pogodbe, kot je določena s členom 25 Uredbe št. 650/2012. ( 31 )

44. Taka razlaga se sklada s ciljem, zastavljenim s to uredbo, to je po eni strani pomagati dedičem in volilojemnikom, drugim osebam, ki so bile blizu zapustniku, ter upnikom zapuščine pri uveljavljanju svojih pravic pri dedovanju s čezmejnimi posledicami in državljanom Unije omogočiti, da uredijo svoje dedovanje. ( 32 )

45. Po drugi strani – iz istih razlogov pravne varnosti in da bi preprečili razdrobljenost zapuščine ( 33 ) – Uredba št. 650/2012 za celotno premoženje, ki to zapuščino sestavlja, določa enotnost dednega prava, kar vpliva na pristojnost sodišč za odločanje o celotnem dedovanju ( 34 ) z navezavo na pravo države članice, v kateri je imel zapustnik ob smrti običajno prebivališče, kot to določa člen 21 te uredbe, ali pravo države, katere državljanstvo je imel, če ga izbere v skladu s členom 22 navedene uredbe.

46. Poleg tega je zakonodajalec Unije, da bi zagotovil čim širšo skladnost teh določb s cilji Uredbe št. 650/2012, določil prilagoditve, še zlasti v zvezi z načelom enotnosti dedovanja. ( 35 ) Kot poudarja nemška vlada v odgovorih na pisna vprašanja Sodišča, to velja za člen 25 te uredbe, ki ga je treba razlagati ob upoštevanju njene uvodne izjave 49, v kateri je s podobnim besediščem kot v členu 24 navedene uredbe, ki se nanaša na preostala razpolaganja za primer smrti, navedeno, da so dedne pogodbe urejene s pravom, ki se uporablja za dedovanje na dan njihove sklenitve, da se tako ohrani ureditev dedovanja, določena s temi pogodbami.

47. V teh okoliščinah za razliko od španske vlade menim, da se z opredelitvijo darila za primer smrti kot „dedne pogodbe“ ne povzroči razdrobitev zapuščine, ampak se tako zadevnim strankam s prehodom elementa ali elementov, ki so del zapustnikovega premoženja, zagotovi želena pravna varnost v primeru dedovanja s čezmejnimi posledicami.

48. Nasprotna razlaga bi učinkovala tako, da bi bili s področja uporabe izključeni še drugi akti, ki se navadno sestavljajo zaradi načrtovanja dednega prenosa in za katere se postavljajo enaka vprašanja, kot so darila preživeli osebi ali darila z delitvijo med dediče. ( 36 )

49. Tako bi bilo treba za veliko število aktov, pomembnih za ureditev dedovanja, odvisno od primera, uporabljati bodisi Uredbo (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (Rim I) ( 37 ) bodisi nacionalna ali pogodbena pravila zadevne države, ( 38 ) zaradi česar bi obstajalo tveganje resne oslabitve načela enotnosti dednega prava.

50. V obravnavani zadevi se postopek v glavni stvari nanaša na sporazum, ki ureja prenos lastništva nad nepremičnino, do katerega bi moralo priti ob smrti očeta tožeče stranke pod določenimi pogoji. ( 39 ) Čeprav menim, da ima ta sporazum značilnosti dedne pogodbe v smislu Uredbe št. 650/2012, bi morala biti ta opredelitev odvisna od dednega prava, ki se uporablja, kot sem že predlagal. ( 40 )

51. Iz vseh teh razlogov menim, da je treba člen 3(1)(b) Uredbe št. 650/2012 razlagati tako, da je s pojmom „dedna pogodba“ zajeta darilna pogodba med živimi, v skladu s katero se prenos lastništva – v korist obdarovanca – nad elementom ali elementi premoženja, ki sestavljajo vsaj del zapuščine darovalca, izvede šele ob njegovi smrti.

B. Drugo vprašanje za predhodno odločanje

52. Predložitveno sodišče se sprašuje o veljavnosti izbire avstrijskega prava v sporazumu iz zadeve v glavni stvari ( 41 ) z vidika prehodnih določb Uredbe št. 650/2012 in napotuje na člen 83(2) te uredbe. V skladu s tem členom je treba upoštevati pogoje, določene v členu 22 te uredbe, naslovljenem „Izbira prava“.

53. Kot je navedla Komisija, v nemški različici člena 22 Uredbe št. 650/2012, za razliko od drugih jezikovnih različic ( 42 ), ni pojasnjeno, da se mora izbira prava nanašati na celotno dedovanje.

54. V zvezi s tem je treba navesti, da je Sodišče v sodbi, izrečeni malo po vložitvi tega predloga za sprejetje predhodne odločbe, razsodilo, da lahko oseba v skladu z navedenim členom 22 izbere pravo, „ki ureja celotno dedovanje po njej“, člen 83(2) navedene uredbe pa se nanaša na primer, ko je zapustnik pred 17. avgustom 2015 izbral pravo, „ki se uporablja za dedovanje po njem“. ( 43 )

55. Torej podobno kot Komisija menim, da se odgovor Sodišča ne more nanašati na razlago te določbe, saj iz ugotovitev predložitvenega sodišča izhaja, da so stranke izbrale avstrijsko pravo, ki naj se uporablja za pravna razmerja med njimi, ne pa za ureditev celotnega dedovanja.

56. Vendar ob upoštevanju okoliščin, v katerih je to drugo vprašanje za predhodno odločanje postavljeno, menim, da je mojo analizo glede prehodnih določb primerno dopolniti z navedbama, prvič, da bo razpolaganje za primer smrti, ki ga je pred 17. avgustom 2015 napravil darovalec, ki je umrl po tem datumu, v skladu s členom 83(3) Uredbe št. 650/2012 veljavno, če so izpolnjeni pogoji, določeni s pravom, izbranim v skladu z določbami poglavja III, natančneje členom 25, ki se uporablja za dedno pogodbo, ali, če to ne drži, v skladu s kolizijskimi pravili, ki so veljala pred začetkom veljavnosti navedene uredbe.

57. Drugič, kot je navedla Komisija, bi bilo treba v obravnavani zadevi posledice za pristojnost sodišča, ki mu je bila zadeva predložena v odločanje, kar zadeva opredelitev zadevnega akta, izpeljati iz ugotovitve, da se člen 83(2) Uredbe št. 650/2012 ne uporablja, saj ni bilo izbrano pravo, ki se uporablja za celotno dedovanje ( 44 ), kar po mojem mnenju povzroči neuporabo odstavka 4 tega člena ( 45 ). Ker namreč zapustnik v skladu s to uredbo ni mogel izbrati avstrijskega prava, zanj ni mogoče šteti, da je bilo izbrano kot pravo, ki se uporablja za dedovanje. ( 46 )

58. V teh okoliščinah menim, da na drugo vprašanje za predhodno odločanje ni treba odgovoriti.

V. Predlog

59. Ob upoštevanju vsega navedenega Sodišču predlagam, naj Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija) odgovori: Člen 3(1)(b) Uredbe (EU) št. 650/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju je treba razlagati tako, da so s pojmom „dedna pogodba“ zajete darilne pogodbe med živimi, v skladu s katerimi se prenos lastništva – v korist obdarovanca – nad elementom ali elementi premoženja, ki sestavljajo vsaj del zapuščine darovalca, izvede šele ob njegovi smrti.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) UL 2012, L 201, str. 107.

( 3 ) BGBl. I, 87/2015.

( 4 ) BGBl, 76/1871.

( 5 ) BGBl, 39/1955.

( 6 ) BGBl, 560/1985.

( 7 ) Enako vprašanje bi se lahko postavilo tudi, če bi bil vložen zahtevek za izdajo evropskega potrdila o dedovanju, s katerim se vsakemu dediču, volilojemniku ali subjektu s pravico, navedenemu v tem potrdilu, omogoči, da v drugi državi članici dokaže svoj status in svoje dedne pravice do zapuščine. Glej v zvezi s tem sodbi z dne 1. marca 2018, Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138, točki 36 in 42 ter navedena sodna praksa), in z dne 21. junija 2018, Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485, točka 45).

( 8 ) Glej v zvezi s pogoji izvajanja nacionalnega postopka točki 16 in 17 teh sklepnih predlogov.

( 9 ) Glej sodbo z dne 16. julija 2020, E. E. (Sodna pristojnost in pravo, ki se uporablja za dedovanje) (C‑80/19, EU:C:2020:569, točke od 34 do 36 ter 42 in 43).

( 10 ) Glej uvodno izjavo 18 in člen 1(2)(l) Uredbe št. 650/2012 ter sodbo z dne 12. oktobra 2017, Kubicka (C‑218/16, EU:C:2017:755, točka 54).

( 11 ) To velja za različico v francoskem jeziku. Španska različica te uredbe – za razliko od drugih jezikovnih različic, zlasti nemške, angleške, italijanske ali romunske – v členu 23(2)(i) vsebuje izraz „donaciones“. Naj k temu dodam, da ta razhajanja ne vplivajo na razlago določb navedene uredbe, na katere se nanaša obravnavana zadeva.

( 12 ) Glej sodbo z dne 23. maja 2019, WB (C‑658/17, EU:C:2019:444, točka 50 in navedena sodna praksa).

( 13 ) Moj poudarek.

( 14 ) Moj poudarek. Ta izraz je Sodišče uporabilo v sodbah z dne 1. marca 2018, Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138, točka 34), in z dne 21. junija 2018, Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485, točka 30).

( 15 ) Glej v zvezi s tem Bonomi, A., „Article 1. Champ d'application“, v Bonomi, A., in Wautelet, P., Le droit européen des succession, Commentaire du règlement (UE) no 650/2012, du 4 juillet 2012, 2. izdaja, Bruylant, Bruselj, 2016, str. 73–139, zlasti točka 2, str. 75, ter Looschelders, D., „Artikel 3 EuErbVO“, v Hüßtege, R., in Mansel, H.-P., Rom-Verordnungen, 2. izdaja, Nomos, Baden-Baden, 2015, str. 839–847, zlasti točka 8, str. 841 in 842.

( 16 ) Moj poudarek.

( 17 ) Kar zadeva omejitveno naravo izključitev iz člena 1(2) navedene uredbe, zlasti v zvezi z vprašanji, povezanimi s premoženjskimi režimi med zakoncema, glej sodbo z dne 1. marca 2018, Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138, točka 33).

( 18 ) Glej točko 31 teh sklepnih predlogov.

( 19 ) V zvezi s tem Marie Goré navaja, da „dedna anticipacija ni bila premišljena v vsej svoji razsežnosti“ (Goré, M., „Les silences du règlement européen sur les successions internationales“, Droit et Patrimoine, Lamy, Pariz, 2013, št. 224, str. 34–37, zlasti str. 6).

( 20 ) Moj poudarek.

( 21 ) Na voljo na tem spletnem naslovu: https://www.hcch.net/fr/instruments/conventions/full-text/?cid=62. V Uredbi št. 650/2012 je bila dodana besedna zveza „kot so na primer darila“. Glej uvodno izjavo 9 in člen 1(3)(f) Predloga uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju sodnih odločb in javnih listin v zapuščinskih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju (COM(2009) 154 final), kot ju je preoblikoval Parlament v poročilu z dne 6. marca 2012 o tem predlogu (A7-0045/2012), kar zadeva besedilo izključitve.

( 22 ) Glej obrazložitveno poročilo Donovana W. M. Watersa, ki je na voljo na tem spletnem naslovu: https://assets.hcch.net/docs/ed641835-352a-4fe0-a378-5bf4222086c8.pdf (točki 41 (str. 542) in 92 (str. 574)).

( 23 ) Glej člen 23(2)(i) Uredbe št. 650/2012.

( 24 ) Glej po analogiji sodbo z dne 1. marca 2018, Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138, točka 40).

( 25 ) Treba je razlikovati med darili za primer smrti in darili, s katerimi je urejen takojšen prehod pravic, pri čemer pa je določeno, da je posest premoženja odložena na datum, ki bi lahko bil datum darovalčeve smrti. Glej v tem smislu Boulanger, D., „Le renouvellement du traitement de l'anticipation successorale au travers du règlement (UE) du 4 juillet 2012“, La Semaine Juridique – Notariale et Immobilière, LexisNexis, Pariz, št. 27, str. 39–44, zlasti točka 15, str. 41. Naj v zvezi s tem pripomnim, da izraz „remise du bien“ („izročitev premoženja“) iz listin postopka v francoski različici ne bi smel biti razlog za zmedo. Kolikor vem, je treba namreč napotiti na „Abstraktionsprinzip“, v skladu s katerim prehod premoženja zajema prehod lastninske pravice (na primer prodajna pogodba) in fizično izročitev premoženja (vpis v zemljiško knjigo). Za razlikovanje med izvršitvijo v času darovalčevega življenja in izvršitvijo ob njegovi smrti glej Looschelders, D., „Artikel 1 EuErbVO“, v Hüßtege, R., in Mansel, H.-P., Rom-Verordnungen, op. cit., str. 817–835, zlasti točki 45 in 46, str. 829 in 830.

( 26 ) Glej Bonomi, A., „Article 25. Pacte successoral“, v Bonomi, A., in Wautelet, P., Le droit européen des succession, Commentaire du règlement (UE) no 650/2012, du 4 juillet 2012, op. cit., str. 429–449, zlasti točka 13, str. 436; Pesendorfer, U., „Art. 3 EuErbVO“, v Burgstaller, A., Neumayr, M., Geroldinger, A., in Schmaranzer, G., Die EU-Erbrechtsverordnung, LexisNexis, Dunaj, 2016, str. 68–81, zlasti točki 12 in 17, str. 74–76, ter Dutta, A., „Art. 3 EuErbVO Begriffsbestimmungen“, Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, C.H. Beck, München, 2020, točka 8.

( 27 ) Glej Boulanger, D., op. cit., točka 14, str. 41.

( 28 ) Glej v tem smislu Bonomi, A., „Article 3. Définitions“, v Bonomi, A., in Wautelet, P., Le droit européen des succession, Commentaire du règlement (UE) no 650/2012, du 4 juillet 2012, op. cit., str. 143–179, zlasti točka 21, str. 155; Dutta, A., „Art. 1 EuErbVO Anwendungsbereich“, Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, op. cit., točka 37, in „Art. 3 EuErbVO Begriffsbestimmungen“, op. cit., točka 10; Mankowski, P., „Art 1 EuErbVO“, v Deixler-Hübner, A., in Schauer, M., Kommentar zur EU-Erbrechtsverordnung (EuErbVO), 2. izdaja, Manz’sche Verlags- und Universitätsbuchhandlung, Dunaj, 2020, str. 16–66, zlasti točka 79, str. 42 in 43; Deixler-Hübner, A., in Schauer, M., „Art 3 EuErbVO“, v Deixler-Hübner, A., in Schauer, M., Kommentar zur EU-Erbrechtsverordnung (EuErbVO), op. cit., str. 70–94, zlasti točka 14, str. 77 in 78, ter Fontanellas Morell, J. M., „Las donaciones mortis causa ante la reglementación comunitaria de la sucesiones“, Anuario Español de Derecho Internacional Privado, Iprolex, Madrid, Španija, 2011, str. 465–484, zlasti str. 481–483.

( 29 ) V zvezi s tem se ne strinjam z mnenjem španske vlade, se pa strinjam z analizami preostalih strank, da je pojem „dedna pogodba“ iz člena 3(1)(b) Uredbe št. 650/2012 opredeljen dovolj splošno, da zajema dogovor o samo enem elementu premoženja ali delu zapuščine. Zadostuje že to, da je izpolnjeno skupno merilo, ki izhaja iz točke (d) istega člena v povezavi z opredelitvijo iz točke (a) v zvezi z razpolaganji za primer smrti, torej prehod lastništva nad enim ali več elementi premoženja, ki začne veljati ob smrti lastnika, ki je stranka dogovora.

( 30 ) Glej Bonomi, A., „Article 1. Champ d'application“, op. cit., točki 51 in 52, ter avtorje, navedene v opombah, str. 102–104.

( 31 ) Glej Bonomi, A., „Article 1. Champ d'application“, op. cit., točka 53 in avtorji, navedeni v opombi 76, str. 104. Glej tudi Dutta, A., „Art. 25 EuErbVO Erbverträge“, Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, op. cit., točka 9. Za splošnejši premislek, v skladu s katerim bi bilo treba napotiti na pravo, ki se uporablja za razpolaganja za primer smrti, glej Bonomi, A., „Article 1. Champ d'application“, op. cit., točka 53, in druge avtorje, navedene v opombi 75, str. 104. V istem smislu glej Köhler, A., „Teil 1 EuErbVO, § 4 Internationales Privatrecht“, v Grierl, W., Köhler, A., Kroiß, L., in Wilsch, H., Internationales Erbrecht: EuErbVO, IntErbRVG, DurchfVO, Länderberichte, 3. izdaja, Nomos, Dunaj, 2020, str. 57–127, zlasti točka 52, str. 70, in točka 74, str. 78.

( 32 ) Glej sodbi z dne 12. oktobra 2017, Kubicka (C‑218/16, EU:C:2017:755, točka 56), in z dne 21. junija 2018, Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485, točka 49).

( 33 ) Glej uvodno izjavo 37 Uredbe št. 650/2012 ter sodbi z dne 12. oktobra 2017, Kubicka (C‑218/16, EU:C:2017:755, točki 44 in 57), in z dne 21. junija 2018, Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485, točka 56).

( 34 ) Glej sodbi z dne 21. junija 2018, Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485, točka 55), in z dne 16. julija 2020, E. E. (Sodna pristojnost in pravo, ki se uporablja za dedovanje) (C‑80/19, EU:C:2020:569, točka 41).

( 35 ) Kar zadeva določbe v zvezi s sodno pristojnostjo v dednih zadevah, glej sodbo z dne 16. julija 2020, E. E. (Sodna pristojnost in pravo, ki se uporablja za dedovanje) (C‑80/19, EU:C:2020:569, točka 69). Sodišče je razsodilo, da „načelo enotnosti dedovanja ni absolutno“.

( 36 ) Glej v zvezi s tem Boulanger, D., op. cit., točki 16 in 17, str. 41. V nemškem pravu glej tudi Dutta, A., „Art. 3 EuErbVO Begriffsbestimmungen“, op. cit., točka 11.

( 37 ) UL 2008, L 177, str. 6. Med Uredbo št. 593/2008 in Uredbo št. 650/2012 je mogoče, kar zadeva navezne predpise, ki naj bi jih z zadnjenavedeno opustili, ugotoviti dve bistveni razliki. Po eni strani člen 3 Uredbe št. 593/2008 določa, da lahko stranki darilne pogodbe svobodno izbereta pravo, ki se uporablja za pogodbo. Če pa po drugi strani tega ne storita, se za darila nepremičnin v skladu s členom 4(1)(c) te uredbe uporablja pravo države, v kateri se nahaja nepremičnina. Poleg tega je mogoče iz člena 4(2) navedene uredbe izpeljati, da se, če izbira ni bila opravljena, za darila premičnin uporablja pravo države, v kateri ima običajno prebivališče darovalec kot oseba, ki je dolžna opraviti za pogodbo značilno izpolnitev.

( 38 ) V skladu s členom 1(2)(c) Uredbe št. 593/2008 je s področja uporabe te uredbe izključeno družinsko premoženjsko pravo. Glej v zvezi s tem povzetek, ki ga je pripravil Gaudemet‑Tallon, H., „Convention de Rome du 19 juin 1980 et règlement ‚Rome I‘ du 17 juin 2008. – Champ d’application. – Clauses générales“, JurisClasseur Droit international, LexisNexis, Pariz, 2020, zvezek 552-11, točka 52.

( 39 ) Glej točko 19 teh sklepnih predlogov.

( 40 ) Glej točko 43 teh sklepnih predlogov.

( 41 ) Glej odstavek (f) pogodbe, navedene v točki 19 teh sklepnih predlogov.

( 42 ) Naj podobno kot Komisija pripomnim, da je obseg izbranega prava pojasnjen v angleški, francoski, italijanski, nizozemski in poljski različici, medtem ko je bil v zvezi s špansko različico, ki je bila ob objavi enako dvoumna kot nemška, sprejet ta popravek: „Vsaka oseba lahko za pravo, ki ureja celotno dedovanje po njej, izbere pravo države“ (popravek v UL 2019, L 243, str. 9).

( 43 ) Glej sodbo z dne 16. julija 2020, E. E. (Sodna pristojnost in pravo, ki se uporablja za dedovanje) (C‑80/19, EU:C:2020:569, točki 88 in 92).

( 44 ) Glej člen 15 Uredbe št. 650/2012, naslovljen „Preizkus pristojnosti“. Kar zadeva pravila glede pristojnosti in njihov vpliv na pretok sodnih odločb, glej sodbi z dne 21. junija 2018, Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485, točke 37 in od 53 do 55), in z dne 16. julija 2020, E. E. (Sodna pristojnost in pravo, ki se uporablja za dedovanje) (C‑80/19, EU:C:2020:569, točki 61 in 62).

( 45 ) Kar zadeva medsebojno povezanost prehodnih določb ter povezavo med njimi in mednarodno sodno pristojnostjo, glej sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Camposa Sánchez-Bordone v zadevi E. E. (Sodna pristojnost in pravo, ki se uporablja za dedovanje) (C‑80/19, EU:C:2020:569, točke od 101 do 104 ter od 108 do 112).

( 46 ) Glej sodbo z dne 16. julija 2020, E. E. (Sodna pristojnost in pravo, ki se uporablja za dedovanje) (C‑80/19, EU:C:2020:569, točki 92 in 93).