SL Uradni list Evropske unije C 347/11

Pritožba, ki jo je 2. septembra 2011 vložila Solvay SA zoper sodbo Splošnega sodišča (šesti razširjeni senat), z dne 16. junija 2011 v zadevi T-186/06, Solvay SA proti Evropski komisiji

(Zadeva C-455/11 P)

2011/C 347/16

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnica: Solvay SA (zastopnika: O. W. Brouwer, odvetnik, M. O'Regan, solicitor)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi točke 121 do 170 sodbe;

— razveljavi točke 394, 395 in 402 do 427 sodbe;

— dokončno odloči o zadevi in razglasi ničnost izpodbijane odločbo v delu, v katerem je bilo ugotovljeno, da (a) je pritožnica med majem 1995 in avgustom 1997 kršila člen 81(1) ES in je (b) bila pritožnica tretje podjetje, ki je izpolnilo zahteve točke 21 Obvestila o prizanesljivosti iz leta 2002, ter ustrezno zmanjša znesek naložene globe pritožnici, ali podredno, zadevo vrne Splošnemu sodišču, in

— Komisiji naloži plačilo stroškov postopka pred Splošnim sodiščem in pred Sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica v utemeljitev svoje pritožbe navaja dva razloga. Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo delno zavrnilo tožbo pritožnice za razglasitev delne ničnosti Odločbe Komisije C(2006) 1766 konč. z dne 3. maja 2006 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/F/38.620 – Vodikov peroksid in perborat).

S prvim pritožbenim razlogom pritožnica spoštljivo prereka ugotovitev Splošnega sodišča, da je pritožnica med majem 1995 in avgustom 1997 kršila člen 81(1) ES in 53(1) EGP. Splošno sodišče je prekoračilo svojo pristojnost preizkusa in je napačno uporabilo pravo z ugotovitvijo, da je pritožnica izmenjevala informacije o cenah in tržnih strategijah z drugimi podjetji: na podlagi besedila izpodbijane odločbe ni možno priti do teh ugotovitev. Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, da je potrdilo ugotovitev iz izpodbijane odločbe, da bi naj zaradi skupne volje omejiti konkurenco, neuspela dogovarjanja, pogajanja in izmenjave informacij med proizvajalci vodikovega peroksid in perborata (vključno s pritožnico) z namenom sklenitve sporazuma o razdelitvi trga (ki niso pripeljali do sklenitve sporazuma) predstavljala kršitev člena 81(1) ES in 53(1) EGP ker so bila bodisi pripravljalna pogajanja ali del istega omejevalnega sporazuma kot je omejevalni sporazum, katerega predmet je bila določitev cen, ki je bil sklenjen avgusta 1997 in ki so ga udeleženci priznali, ali usklajena ravnanja zaradi „priprave terena“ za poznejši omejevalni sporazum in/ali prepovedane izmenjave informacij med podjetji.

Z drugim pritožbenim razlogom pritožnica spoštljivo prereka ugotovitev Splošnega sodišča, da Komisija ni prekoračila meje svoje proste presoje z ugotovitvijo v izpodbijani odločbi, da je drugo podjetje, Arkema, 3. aprila 2003 izpolnilo zahteve iz točke 21 Obvestila o prizanesljivosti iz leta 2002. Splošno sodišče je pri opredelitvi in uporabi pojma „znatne dodane vrednosti“ napačno uporabilo pravo ter izkrivilo in storilo očitno napako pri presoji dokazov z ugotovitvijo, da dokumenti, ki jih je družba Arkema poslala po telefaksu 3. aprila 2003 brez priložene obrazložitve, predstavljajo znatno dodano vrednost v skladu s točko 21 Obvestila o prizanesljivosti iz leta 2002. Prav tako je očitno nepravilno uporabilo pravo in kršilo postopek ter izkrivilo dokaze z ugotovitvijo, da je Komisija v izpodbijani odločbi upravičeno drugače odločila, kot v svoji Odločbi C(2006) 2098 konč. z dne 31. maja 2006 o postopku uporabe člena 81 ES in člen 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/F/38.645 – Metakrilati), v kateri je za isto telefaks sporočilo družbe Arkema z dne 3. aprila 2003 (ki je zadevalo več preiskav Komisije zaradi suma omejevalnih sporazumov, vključno z vodikovim peroksidom in perborati) ugotovilo, da ne izpolnjuje zahtev iz točke 21 Obvestila o prizanesljivosti iz leta 2002 dokler družba Arkema kasneje ni podala pojasnil.