ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32

Glede kršitve načela enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, ki naj bi bila posledica uporabe različnih meril za razvrstitev kandidatov, ki so bili uspešni na istem natečaju, glede na to, ali so bili zaposleni, preden so začeli veljati Kadrovski predpisi ali po tem, je Sodišče prve stopnje v točkah od 75 do 90 izpodbijane sodbe ugotovilo, da ti skupini oseb nista v primerljivih položajih. Tako je navedlo, da ker je delovno mesto, na katero je bil razporejen uradnik, določeno v odločbi o imenovanju, in ker lahko ta temelji le na določbah, ki veljajo ob njenem sprejetju, se kandidate, ki so bili uspešni na splošnih natečajih in ki so bili na sezname primernih kandidatov vpisani pred 1. majem 2004, a so bili zaposleni po tem datumu, lahko razvrsti v naziv le na podlagi novih meril, ki so veljala ob sprejetju odločbe, s katero so bili imenovani za uradnike na poskusnem delu. Po drugi strani so morali biti izbrani kandidati na istih natečajih, ki so bili imenovani pred , nujno razvrščeni v naziv na podlagi prejšnjih določb, ki so ob njihovem imenovanju še veljale, a so bile na ta dan odpravljene, ker so začele veljati nove določbe Kadrovskih predpisov.
17

Iz predložitvene odločbe izhaja tudi to, da so občine razdeljene v dva sektorja – eden od njih obsega občine bruseljske regije – ki se lahko razdelijo v podsektorje. V vsakem sektorju se oblikuje sektorski odbor, v katerem so člani upravnih odborov, ki jih na predlog občin imenuje generalna skupščina in ki zasedajo v različnih sestavah, ki odražajo razmerja med deleži v vsakem sektorju. Upravni odbor lahko na sektorske odbore prenese pooblastila v zvezi z zadevami, značilnimi za podsektorje – zlasti glede načinov uporabe tarif, načrtov razvoja in vlaganj, financiranja vlaganj in oglaševalskih kampanj – in zadevami, ki so skupne več podsektorjem določenega sektorja dejavnosti. Preostali organi zadruge Brutélé, določeni v statutu, so generalna skupščina, katere sklepi so obvezujoči za vse člane, generalni direktor, kolegij strokovnjakov – ki so občinski uradniki in jih je toliko kot članov upravnih odborov in ki slednjim pomagajo – ter kolegij komisarjev-revizorjev. Generalnega direktorja, strokovnjake in komisarje imenuje, odvisno od primera, upravni odbor oziroma generalna skupščina.
a)

‚diploma‘: vsako dokazilo o izobrazbi in usposobljenosti ali celota takih dokazil: — ki jih je izdal pristojni organ v državi članici, imenovan v skladu z zakoni in drugimi predpisi te države, — iz katerih je razvidno, da je kandidat uspešno zaključil: i) bodisi posrednješolsko izobraževanje, ki ga ne zajema druga vrstica člena 1(a) Direktive 89/48/EGS, v trajanju najmanj enega leta ali v enakem trajanju ob delu, za katero je eden od vstopnih pogojev načelno uspešno končan srednješolski program, zahtevan za vpis v univerzitetni ali visokošolski program, pa tudi morebitno strokovno izobraževanje, ki se lahko zahteva kot dodatek h končanemu posrednješolskemu izobraževanju; ii) bodisi enega od izobraževalnih programov in programov usposabljanja, navedenih v Prilogi C, in — iz katerih je razvidno, da ima imetnik poklicne kvalifikacije, zahtevane za dostop in opravljanje reguliranega poklica v tej državi članici, če je bilo izobraževanje in usposabljanje, potrjeno s tem dokazilom, predvsem pridobljeno v Skupnosti ali zunaj njenih meja na izobraževalni ustanovi, ki zagotavlja izobraževanje in usposabljanje v skladu z zakoni in drugimi predpisi države članice, ali če ima kandidat tri leta poklicnih izkušenj, potrjenih s strani države članice, ki je priznala dokazilo o izobrazbi, izdano v tretji državi. V smislu prvega pododstavka velja za diplomo: vsako dokazilo o izobrazbi in usposabljanju ali celota takih dokazil, ki jih je izdal pristojni organ države članice kot priznanje izobrazbe in usposabljanja, ki sta bila pridobljena v Skupnosti in ju pristojni organ te države članice tako priznava kot enakovredna ustrezni stopnji, s tem pa se priznajo enake pravice do dostopa in opravljanja reguliranega poklica.“
16

A. Holmqvist je pred predložitvenim sodiščem najprej zatrjeval, da je družba Jörgen Nilsson Akeri och Spedition opravljala svoje dejavnosti izključno na Švedskem in, podredno, da je treba, čeprav je ta družba opravljala svoje dejavnosti v več državah članicah, šteti, da je on svoje delo običajno opravljal na Švedskem. Najprej je opozoril, da je družbo Jörgen Nilsson Akeri och Spedition vodila in upravljala ena sama pisarna iz Tjörnarpa, da sta bili njegova garaža in delavnica v istem kraju ter da se je vsaka naloga začela in končala na Švedskem. A. Holmqvist je nato trdil, da sta v skladu s sodno prakso Sodišča obstoj sedeža in poslovne enote merilo, ki omogoča opredelitev države članice, kjer je delavec upravičen zahtevati jamstvo za izplačilo plač (sodbi z dne 17. septembra 1997 v zadevi Mosbæk, C-117/96, Recueil, str. I-5017, in z dne v zadevi Everson in Barrass, C-198/98, Recueil, str. I-8903). A. Holmqvist je nazadnje zatrjeval, da je bil upravičen do tega jamstva na Švedskem, ker ima člen 8a Direktive 80/987 neposredni učinek, ne glede na določbe zakona o zajamčenih plačah.
4

Uredba (ES) št. 715/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. junija 2007 o homologaciji motornih vozil glede na emisije iz lahkih potniških in gospodarskih vozil (Euro 5 in Euro 6) in o dostopu do informacij o popravilu in vzdrževanju vozil (UL L 171, str. 1) bo 2. januarja 2013 nadomestila med drugim direktivi 70/220 in 98/69. V tabeli 1 njene priloge I je določeno, da se za merilo emisij Euro 5 predvideva znižanje mejne vrednosti masne koncentracije trdnih delcev (PM) na 5 mg/km za vse kategorije in razrede, zapisane v tej tabeli. V skladu s členom 10(2) in (3) Uredbe 715/2007 bo za vozila iz razreda M in N1, razred I, ta nova mejna vrednost zavezujoča od 1. septembra 2009 za nove tipe vozil in od 1. januarja 2011 za nova vozila.
19

Sodišče je sprejelo tako razlago prav glede določb člena 16 Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32, v nadaljevanju: Bruseljska konvencija), te določbe pa so v glavnem enake kot določbe člena 22 Uredbe št. 44/2001. Sodišče je namreč presodilo, da se te določbe Bruseljske konvencije kot izjema od splošnih pravil te konvencije o pristojnosti ne smejo razlagati širše, kot zahteva njihov namen, ker so stranke zaradi teh določb prikrajšane za izbiro sodišča, ki bi jo sicer imele, in so v določenih primerih lahko tožene pred sodiščem, ki ni sodišče kraja stalnega prebivališča oziroma sedeža nobene od njih (glej sodbe z dne v zadevi Sanders, 73/77, Recueil, str. 2383, točki 17 in 18; z dne v zadevi Dansommer, C-8/98, Recueil, str. I-393, točka 21, in z dne v zadevi ČEZ, C-343/04, ZOdl., str. I-4557, točka 26).
49

Po drugi strani država članica krši prepovedi iz teh dveh določb, če začne zadevno podjetje zaradi izvrševanja posebnih ali izključnih pravic, ki so mu bile podeljene, zlorabljati svoj prevladujoči položaj ali če bi zaradi teh pravic lahko nastal položaj, ki bi ga podjetje lahko zlorabljalo (zgoraj navedeni sodbi Höfner in Elser, točka 29, in ERT, točka 37, ter sodbi z dne 10. decembra 1991 v zadevi Merci convenzionali porto di Genova, C-179/90, Recueil, str. I-5889, točki 16 in 17, in z dne 5. oktobra 1994 v zadevi Centre d’insémination de la Crespelle, C-323/93, Recueil, str. I-5077, točka 18). S tega vidika ni nujno, da do zlorabe dejansko pride (glej v tem smislu sodbo z dne 11. decembra 1997 v zadevi Job Centre, C-55/96, Recueil, str. I-7119, točka 36).
2.

Zasebnopravno združenje, kot je Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV, mora v razmerju do delavcev v smislu člena 39 ES spoštovati načelo prepovedi diskriminacije. Predložitveno sodišče mora ugotoviti, ali so bili v okoliščinah, kakršne so v obravnavanem postopku v glavni stvari, neenako obravnavani nacionalni in tuji študenti doktorskega študija.
5

V členu 11 navedene uredbe je določeno: „1. Če se ugotovi, da je izvoznik z namenom pridobitve izvoznega nadomestila zaprosil za višje izvozno nadomestilo, kot mu pripada, se za izvoz proizvodov plača nadomestilo, ki velja za dejansko izvožene proizvode, ki se zmanjša za: (a) polovico razlike med zaprošenim nadomestilom in nadomestilom, ki velja za dejanski izvoz; (b) dvakratno razliko med zaprošenim nadomestilom in veljavnim nadomestilom, če je izvoznik namerno navedel napačne podatke. Šteje se, da je zaprošeno nadomestilo znesek, ki se izračuna iz podatkov, danih v skladu s členom 3 ali 25(2). Če je nadomestilo različno glede na destinacijo, se diferencialni del zaprošenega nadomestila izračuna iz podatkov, ki se zagotovijo na način iz člena 47. Kazen, predvidena v točki (a), se ne uporabi: — v primeru višje sile, — v izjemnih primerih zaradi okoliščin, za katere izvoznik ne odgovarja in ki so nastale po sprejetju izvozne deklaracije ali plačilne deklaracije s strani pristojnih organov, in pod pogojem, da izvoznik obvesti pristojne organe o teh okoliščinah neposredno po tem, ko zanje izve, in v roku, predvidenem v členu 47(2), razen če so pristojni organi že sami ugotovili, da zaprošeni znesek nadomestila ni pravilen, — v primeru očitne napake v zvezi z zaprošenim nadomestilom, ki jo prizna pristojni organ, […] Če je rezultat zmanjšanj iz točk (a) in (b) negativen znesek, izvoznik plača ta negativni znesek. Če pristojni organi ugotovijo, da je bil zaprošen nepravilen znesek in da izvozni posel ni bil izveden in se zato nadomestilo ne more zmanjšati, izvoznik plača kazen iz točke (a) ali (b). […] […] Kazni se uporabijo brez poseganja v morebitne druge kazni, ki jih določajo nacionalni predpisi. […] 3. Brez poseganja v obveznost plačila negativnega zneska iz odstavka 1, četrti pododstavek, upravičenec povrne neupravičeno prejeta nadomestila, kar vključuje tudi kazni po odstavku 1, prvi pododstavek in obresti, izračunane za čas od plačila do povračila. […]“
31

Glede načela sorazmernosti je treba ugotoviti, da nacionalna ureditev, ki tako kot dekret iz leta 1979 določa obdobje od enega do dveh let za to, da bi davčni zavezanci lahko uporabljali poenostavljen davčni obračun in plačilo DDV, glede na cilj boja proti davčnim utajam in fiktivnim pravnim konstrukcijam spoštuje načelo sorazmernosti. V zvezi s tem je treba poudariti, da bi posledica neobstoja pogoja trajanja lahko bila dopustitev nastanka določenih dejavnosti, ki bi upravičile ustanovitev ad hoc pravnih struktur. Vendar bi taka nacionalna ureditev tvegala spodbujanje zlorab in davčnih utaj. Preprečevanje teh pa je ravno eden od ciljev, ki jih zasleduje zakonodaja Skupnosti (v tem smislu glej sodbi z dne 15. junija 2006 v zadevi Heintz van Landewijck, C-494/04, ZOdl., str. I-5381, točki 42 in 43, ter z dne 13. decembra 2007 v zadevi BATIG, C-374/06, ZOdl., str. I-11271, točka 39).
1)

Irska s tem, ko je ohranila v veljavi člen 5(2) in (3) sporazuma s področja zavarovanja motornih vozil (Motor Insurance Agreement), sklenjenega 31. maja 2004 med irskim ministrom za transport in Motor Insurers’ Bureau of Ireland, ni izpolnila obveznosti iz člena 1(4), tretji pododstavek, Direktive Sveta 84/5/EGS z dne 30. decembra 1983 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil.
4

Členi od 17 do 19 Uredbe št. 950/97, ki se nahajajo pod naslovom IX „Program pomoči za območja z omejenimi možnostmi za kmetijsko dejavnost“ pod podnaslovom „Nadomestilo“, v bistvu nadomeščajo člena 17 in 18 Uredbe št. 2328/91. V navedenih členih je določeno: „Člen 17 1. Države članice lahko, da bi zagotovile nadaljevanje kmetijske dejavnosti in tako vzdrževale minimalno naseljenost ter ohranile kmetijska zemljišča v določenih območjih z omejenimi možnostmi, katerih seznam je določen v skladu s postopkom iz člena 21, vzpostavijo program pomoči za spodbujanje kmetijske dejavnosti in izboljšanje dohodka kmetovalcev na teh območjih. Pri izvedbi ukrepov, določenih v tem programu, je treba upoštevati položaj in cilje razvoja, značilne za vsako od dežel. 2. Države članice lahko na območjih iz prvega odstavka za kmetijske dejavnosti dodelijo letno nadomestilo, ki se določi ob upoštevanju stalnih naravnih ovir. Člen 18 1. Države članice lahko nadomestilo dodelijo kmetovalcem, ki pridelujejo vsaj na treh hektarjih kmetijskega zemljišča v uporabi (KZU) in ki se zavezujejo, da bodo kmetijsko dejavnost v skladu s cilji iz člena 17 opravljali najmanj pet let od prvega izplačila nadomestila. Kmetovalec je lahko oproščen te obveznosti, če preneha opravljati kmetijsko dejavnost in je pridelovanje na zadevnih zemljiščih še naprej zagotovljeno; te obveznosti je oproščen v primeru višje sile in zlasti v primeru razlastitve ali nakupa v javnem interesu; poleg tega je kmetovalec oproščen, če prejema starostno pokojnino ali predčasno pokojnino. V italijanski regiji Mezzogiorno, vključno z otoki, v francoskih čezmorskih območjih ter španskih, grških in portugalskih regijah je določeno minimalno kmetijsko zemljišče v uporabi dveh hektarov. 2. Države članice lahko določijo dodatne pogoje ali omejitve za dodelitev nadomestila, vključno s pogoji, s katerimi se spodbuja praksa, združljiva z zahtevami varstva okolja in ohranjanja podeželja. Člen 19 […] 3. [Evropski kmetijski usmerjevalni in jamstveni] sklad ne sofinancira izdatkov v zvezi z nadomestilom, kadar kmetovalec prejema starostno pokojnino ali predčasno pokojnino. Ni dovoljeno dodeliti nadomestila, s katerim bi se prekoračile omejitve ali za katerega niso izpolnjeni pogoji, določeni v tem Naslovu. […]“
Francoska republika, s tem da v predpisanem roku ni pripravila in izvedla načrta za sprejem odpadkov in ravnanje z njimi za vsa svoja pristanišča, ni izpolnila obveznosti iz členov 5(1) in 16(1) Direktive 2000/59/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. novembra 2000 o pristaniških zmogljivostih za sprejem ladijskih odpadkov in ostankov tovora.
9

Po odpovedi te pogodbe je P. Chevassus-Marche od družbe Groupe Danone in od njenih hčerinskih družb zahteval plačilo različnih vsot, med katerimi so bile provizije v zvezi z nakupi, ki sta jih opravili dve družbi na njegovem območju. Te zahteve so bile zavrnjene, ker so bili zadevni nakupi opravljeni pri nabavnih združenjih ali pri preprodajalcih s sedežem v metropolitanski Franciji zunaj nadzora družbe Groupe Danone in njenih hčerinskih družb ter brez posredovanja P. Chevassus-Marcheja.
Člene 5, 6 in 7 Uredbe št. 261/2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov je treba razlagati tako, da je za uporabo določb o pravici do odškodnine mogoče potnike, katerih let ima zamudo, izenačiti s potniki, katerih let je odpovedan, in da se tako lahko potniki, katerih let ima zamudo, sklicujejo na pravico do odškodnine iz člena 7 te uredbe, če zaradi zamude leta izgubijo tri ure ali več, to je če prispejo v končni namembni kraj tri ure ali več po uri prihoda, ki jo je prvotno predvidel letalski prevoznik. Vendar potniki nimajo pravice do odškodnine zaradi take zamude, če lahko letalski prevoznik dokaže, da so za veliko zamudo krive izredne razmere, ki se jim ne bi bilo mogoče izogniti, tudi če bi bili sprejeti vsi ustrezni ukrepi, to je okoliščine, nad katerimi letalski prevoznik nima dejanskega nadzora.

(Glej točko 69 in točko 2 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Približevanje zakonodaj – Postopki oddaje javnih naročil za gradnje – Direktiva 93/37 – Koncesija za javne gradnje – Pravila glede oglaševanja

(Direktiva Sveta 93/37, člena 3(1) in (4) ter 11(3) in (6))

Summary

Obveznosti iz členov 3(1) in 11(3) in (6) Direktive 93/37 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje v zvezi s Prilogo V k tej direktivi ne izpolni država članica, ki potem ko je sprožila postopek za dodelitev koncesije za javne gradnje, ki se nanaša na gradnjo, vzdrževanje in upravljanje določenih avtocestnih odsekov, naknadno odda dodatne gradnje, med drugim gradnjo dodatnih voznih pasov na določenih avtocestnih odsekih in novega tunela, ne da bi bile te gradnje omenjene v predmetu pogodbe o koncesiji za javne gradnje, kot je opisan v obvestilu, objavljenem v Uradnem listu Evropskih skupnosti in v razpisni dokumentaciji.

Predmet pogodbe mora biti namreč opredeljen v obvestilu in razpisni dokumentaciji, ki morata zajemati glavni in dodatni predmet pogodbe, opis in kraj izvedbe gradenj, na katere se nanaša koncesija, in njihovo količino ter splošen obseg. Čeprav koncedent glede na morebitne posebnosti gradenj, ki so predmet koncesije, ponudnikom lahko pusti določen okvir za pobude glede oblikovanja njihovih ponudb, pa sklicevanja razpisne dokumentacije na nacionalno zakonodajo glede možnosti ponudnikov, da predložijo različice svojih ponudb, ni zakonito, če niso v razpisni dokumentaciji določeni minimalni pogoji, ki jih morajo take različice spoštovati.

Poleg tega ni v skladu z Direktivo 93/37, da se brez vsakršne preglednosti odda koncesija za javne gradnje, ki zajema tako imenovane „dodatne“ gradnje, ki pa same pomenijo „javno naročilo gradenj“ v smislu te direktive in katerih vrednost presega prag, ki je v njej določen. V nasprotnem primeru bi to pomenilo, da za te tako imenovane „dodatne“ gradnje ne velja obveznost oglaševanja in zato niso predmet nikakršne konkurence.

Poleg tega dejstvo, da koncesionar sam ne izvede dodatnih gradenj, temveč jih odda tretjim podjetjem v skladu z zahtevami po oglaševanju iz člena 3(4) Direktive 93/37, koncedenta ne odveže njegovih obveznosti, saj člen 3 te direktive tako koncedentu kot koncesionarju jasno nalaga kumulativne, in ne alternativne obveznosti oglaševanja.

(Glej točke 55, od 64 do 66, 70, 71 in od 76 do 81 ter izrek.)
Morebitni omejevalni učinki predpisov države članice – s katerimi je prepovedano ponujati igre na srečo prek interneta na ozemlju navedene države gospodarskim subjektom s sedežem v drugih državah članicah, kjer zakonito ponujajo podobne storitve – na prosti pretok kapitala in plačil bi bili le neizogibna posledica morebitnih omejitev svobode opravljanja storitev. Če torej nacionalni ukrep vpliva hkrati na več temeljnih svoboščin, ga Sodišče načeloma preizkusi zgolj glede na eno od teh, če je očitno, da so druge v okoliščinah obravnavanega primera drugotnega pomena v razmerju do prve in se ji lahko pridružijo.

Člen 49 ES ne nasprotuje predpisom države članice, s katerimi je zasebnim gospodarskim subjektom s sedežem v drugih državah članicah, kjer zakonito ponujajo podobne storitve, prepovedano ponujati igre na srečo prek interneta na ozemlju navedene države članice.

Taki predpisi nedvomno povzročajo omejitev svobode opravljanja storitev, ki jo zagotavlja člen 49 ES, tako da poleg tega omejujejo svobodo prebivalcev zadevne države članice, da prek interneta uporabljajo storitve, ponujene v drugih državah članicah.

Toda zadevno omejitev je ob upoštevanju posebnosti v zvezi s ponudbo iger na srečo prek interneta mogoče šteti za upravičeno zaradi cilja boja proti goljufiji in kaznivim dejanjem. Podelitev izključnih pravic za prirejanje iger na srečo prek interneta samo enemu gospodarskemu subjektu, kot je ustanova Santa Casa, ki je pod strogim nadzorom javnih oblasti, namreč lahko omogoča usmerjanje prirejanja teh iger v nadzorovane okvire in se lahko obravnava kot primerna za varstvo potrošnikov pred goljufijami gospodarskih subjektov.

V zvezi s preizkusom nujnosti zadevnega sistema sektor iger na srečo, ki se ponujajo prek interneta, ni predmet usklajevanja na ravni Skupnosti. Država članica lahko torej upravičeno meni, da samega dejstva, da zasebni gospodarski subjekt prek interneta zakonito ponuja storitve iz tega sektorja v drugi državi članici – kjer ima sedež in kjer zanjo načeloma že veljajo pravni pogoji in jo nadzorujejo pristojni organi te države – ni mogoče šteti za zadostno jamstvo, da bodo nacionalni potrošniki zavarovani pred tveganji goljufije in kaznivih dejanj, če se upoštevajo težave, ki jih lahko imajo v takih okoliščinah organi države članice, v kateri je sedež, pri presoji poklicne usposobljenosti in poštenosti gospodarskih subjektov. Poleg tega igre na srečo, ki so dostopne prek interneta, zaradi neobstoja neposrednega stika med potrošnikom in gospodarskim subjektom vključujejo drugačna in večja tveganja v zvezi z morebitnimi goljufijami gospodarskih subjektov v škodo potrošnikom, kot jih vključujejo te igre na zanje običajnih trgih. Poleg tega ni mogoče izključiti možnosti, da bi bili gospodarski subjekt, ki je sponzor nekaterih športnih tekmovanj, za katere sprejema stave, in nekatera moštva, ki se udeležujejo teh tekmovanj, v položaju, v katerem bi lahko neposredno ali posredno vplivali na izid teh tekmovanj in tako povečali svoje dobičke.

(Glej točke 53, 54, od 67 do 73 in izrek.)
Pojem „telo“ v smislu člena 12a Uredbe št. 136/66 o vzpostavitvi skupne ureditve trga za olja in masti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1638/98, ki lahko sklene pogodbo za zasebno skladiščenje oljčnega olja na podlagi tega člena – s pridržkom, da izpolnjuje pogoje, ki jih določa ta določba – zajema delniško družbo, katere kapital je zlasti v lasti proizvajalcev oljčnega olja, oljarn in zadrug pridelovalcev olja ter katere preostali kapital je v lasti finančnih institucij.

(Glej točke od 39 do 41 in točko 2 izreka.)

„Odobritev s strani države“, ki jo morajo imeti telesa v skladu s členom 12a Uredbe št. 136/66 o vzpostavitvi skupne ureditve trga za olja in masti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1638/98, je mogoče pridobiti s prošnjo za posamično izjemo („odobritev“), vloženo pri nacionalnih organih na področju konkurence, pod pogojem, da imajo ti organi na voljo učinkovita sredstva za preverjanje sposobnosti telesa, ki je vložilo prošnjo, za zasebno skladiščenje oljčnega olja ob spoštovanju z zakonom določenih zahtev. Da se ohrani koristni učinek člena 12a Uredbe št. 136/66, mora namreč biti organ, ki izda telesu odobritev za sklepanje pogodb na podlagi tega člena, jasno prepoznaven. Organ, ki ga je država članica izbrala za izdajo odobritve, mora biti zmožen izvesti vsa potrebna preverjanja, da se prepriča, da je telo, ki je vložilo prošnjo za odobritev, sposobno za zasebno skladiščenje olja ob spoštovanju določb kmetijske ureditve in zagotavljanju zadostnih jamstev v zvezi s tem.

Člen 12a Uredbe št. 136/66 o vzpostavitvi skupne ureditve trga za olja in masti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1638/98, ne nasprotuje zasebno dogovorjenemu in financiranemu sistemu nakupa in skladiščenja oljčnega olja, glede katerega ni bil izveden postopek odobritve, na katerega se sklicuje ta določba. Uvedba takega sistema, ki ni upravičen do pomoči Skupnosti, nikakor ne sme učinkovati tako, da se za skladiščenje oljčnega olja ne uporabijo določbe prava Skupnosti in nacionalnega prava za trg oljčnega olja kot tudi pravila konkurence.

Nacionalni organi na področju konkurence, če se na eni strani vzdržijo vsakega ukrepa, s katerim bi se kršila ali ogrozila skupna ureditev trga oljčnega olja, in na drugi strani odločitve, ki bi bila v nasprotju z odločitvijo Komisije ali ki bi lahko povzročila takšno nasprotje, lahko uporabijo nacionalno konkurenčno pravo za sporazum, ki lahko vpliva na trg oljčnega olja na ravni Skupnosti. Nacionalni organi so tako na področju konkurence pristojni nadzorovati in torej prepovedati sistem skladiščenja oljčnega olja, ki je bil dogovorjen in financiran zunaj področja uporabe člena 12a Uredbe št. 136/66 o vzpostavitvi skupne ureditve trga za olja in masti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1638/98, in ki lahko vpliva na trg Skupnosti.

(Glej točki 57, 58 in točko 4 izreka.)
Država, ki za oprostitev dajatve na kapital za transakcije iz člena 7(1)(b) Direktive 69/335 določa pogoje, kot je obveznost, da zadevna družba izbere posebno ureditev oprostitve in o tej obvesti davčne organe, ne izpolnjuje obveznosti iz Direktive 69/335 o posrednih davkih na zbiranje kapitala, kakor je bila spremenjena z Direktivo 85/303.

Ta oprostitev je namreč obvezna in brezpogojna in za zainteresirane družbe pomeni pravico, katere izvrševanje mora biti zagotovljeno na nacionalni ravni na preprost in nedvoumen način.

(Glej točko 27 in izrek.)