ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
16

V teh okoliščinah je Legfelsőbb Bíróság prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali mora država članica gostiteljica upoštevati člena [49 PDEU in 54 PDEU] tudi tedaj, ko družba, ki je bila ustanovljena v drugi državi članici (država izvora), sedež družbe prenese v državo članico gostiteljico in jo glede na to v državi članici izvora izbrišejo iz registra družb, lastniki družbe v skladu z zakonodajo države članice gostiteljice sprejmejo nov akt o ustanovitvi in družba v skladu z zakonodajo države članice gostiteljice zaprosi za vpis v register družb države članice gostiteljice? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je treba člena [49 PDEU in 54 PDEU] razlagati tako, da nasprotujeta predpisu ali praksi države članice (gostiteljice), ki družbi, ki je bila zakonito ustanovljena v drugi državi članici (država članica izvora), preprečuje prenos sedeža v državo članico gostiteljico in nadaljevanje dejavnosti v skladu z zakonodajo te države? 3. V zvezi z odgovorom na drugo vprašanje, ali je pomemben razlog, zaradi katerega država članica gostiteljica zavrne vpis družbe v register družb, in sicer: — če družba v aktu o ustanovitvi, ki ga je sprejela v državi članici gostiteljici, za pravno prednico določi družbo, ki je bila ustanovljena v državi članici izvora in je bila tam izbrisana iz registra družb, in družba v državi članici gostiteljici pri vpisu v register družb zaprosi, da se takšna družba vpiše kot njena pravna prednica, ter — ali je pri mednarodnem preoblikovanju znotraj Skupnosti država članica gostiteljica pri obravnavi zahtevka družbe za vpis v register družb dolžna upoštevati akt, na podlagi katerega je bila v zvezi s to družbo v državi članici izvora v register družb vpisana sprememba sedeža, in če je odgovor pritrdilen, v kolikšnem obsegu? 4. Ali je država članica gostiteljica upravičena, da predlog za vpis družbe, ki namerava izvesti mednarodno preoblikovanje znotraj Skupnosti, v register družb obravnava v skladu z zakonodajo države gostiteljice in po pravilih za preoblikovanje domačih gospodarskih družb ter od družbe zahteva izpolnjevanje vseh pogojev (na primer priprava bilance stanja in popis sredstev), ali pa je ta država na podlagi členov [49 PDEU in 54 PDEU] dolžna razlikovati mednarodno preoblikovanje družbe znotraj Skupnosti od preoblikovanja družbe doma, in če je odgovor pritrdilen, v kolikšni meri?“
16

V zvezi s tem je treba navesti, da se domneva upoštevnost vprašanj v zvezi z razlago prava Unije, ki jih postavi nacionalno sodišče v normativnem in dejanskem okviru, ki ga opredeli v okviru lastne odgovornosti in katerega pravilnosti Sodišče ne preizkuša. Zavrnitev predloga nacionalnega sodišča je mogoča samo, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora v postopku v glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo pravnih in dejanskih elementov, ki so potrebni za to, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo koristne odgovore (glej zlasti sodbi z dne 7. junija 2007 v združenih zadevah Van der Weerd in drugi, od C-222/05 do C-225/05, ZOdl., str. I-4233, točka 22, in z dne 4. junija 2009 v zadevi Pometon, C-158/08, ZOdl., str. I-4695, točka 13).
17

V teh okoliščinah je Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji, ki sta enaki v vseh treh sporih o glavni stvari: „1. Ali so nacionalne določbe člena 32(7a) zakonske uredbe št. 185 z dne 29. novembra 2008, ki je bil dodan z zakonom št. 2 z dne 28. januarja 2009 in pozneje spremenjen z zakonom št. 14 z dne 27. februarja 2009, v nasprotju s pravilno uporabo členov 15 in 16 Direktive [o storitvah], če razen za družbe v večinski javni lasti določajo: — ničnost dodelitve storitev obračuna, odmere in pobiranja dajatev in drugih prihodkov lokalnih organov subjektom, ki ne izpolnjujejo zgoraj navedene finančne zahteve, po kateri mora minimalni v celoti vplačani osnovni kapital znašati 10 milijonov EUR; — obvezno uskladitev osnovnega kapitala z zgoraj navedenim minimalnim zneskom, ki jo morajo opraviti subjekti, vpisani v ustrezen register zasebnih subjektov, pooblaščeni za opravljanje dejavnosti obračuna, odmere in pobiranja dajatev in drugih prihodkov pokrajin in občin na podlagi člena 53(3) zakonske uredbe št. 446 z dne 15. decembra 1997, kakor je bila spremenjena; — prepoved pridobivanja novih koncesij ali udeležbe na javnih razpisih za dodelitev storitev obračuna, odmere in pobiranja dajatev in drugih prihodkov lokalnih organov do izpolnitve prej navedene obveznosti uskladitve osnovnega kapitala? 2. Ali so nacionalne določbe člena 32(7a) zakonske uredbe št. 185 z dne 29. novembra 2008, ki je bil dodan z zakonom št. 2 z dne 28. januarja 2009 in pozneje spremenjen z zakonom št. 14 z dne 27. februarja 2009, v nasprotju s pravilno uporabo členov 3 ES, 10 ES, 43 ES, 49 ES in 81 ES, če razen za družbe v večinski javni lasti določajo: — ničnost dodelitve storitev obračuna, odmere in pobiranja dajatev in drugih prihodkov lokalnih organov subjektom, ki ne izpolnjujejo zgoraj navedene finančne zahteve, po kateri mora minimalni v celoti vplačani osnovni kapital znašati 10 milijonov EUR; — obvezno uskladitev osnovnega kapitala z zgoraj navedenim minimalnim zneskom, ki jo morajo opraviti subjekti, vpisani v ustrezen register zasebnih subjektov, pooblaščenih za opravljanje dejavnosti obračuna, odmere in pobiranja dajatev in drugih prihodkov pokrajin in občin na podlagi člena 53(3) zakonske uredbe št. 446 z dne 15. decembra 1997, kakor je bila spremenjena; — prepoved pridobivanja novih koncesij ali udeležbe na javnih razpisih za dodelitev storitev obračuna, odmere in pobiranja dajatev in drugih prihodkov lokalnih organov do izpolnitve prej navedene obveznosti uskladitve osnovnega kapitala?“
1.

Kraljevina Švedska s tem, da ni sprejela potrebnih ukrepov, s katerimi bi zagotovila, da pristojni organi z dovoljenji v skladu s členoma 6 in 8 Direktive 2008/1/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (kodificirana različica) ali, kadar je to primerno, tako da na novo preučijo pogoje in jih po potrebi posodobijo, poskrbijo, da obstoječi obrati delujejo v skladu z zahtevami členov 3, 7, 9, 10, 13, 14(a) in (b) ter 15(2), ni izpolnila obveznosti iz člena 5(1) te direktive.
9

V členu 6 te direktive je določeno: „1. Podatki o prometu, ki se nanašajo na naročnike in uporabnike in ki jih je ponudnik javnega komunikacijskega omrežja ali javno razpoložljive elektronske komunikacijske storitve obdelal in shranil, morajo biti izbrisani ali predelani v anonimne, potem ko niso več potrebni za namen prenosa sporočila, kar ne vpliva na odstavke 2, 3 in 5 tega člena in člena 15(1). 2. Podatki o prometu, potrebni za namene zaračunavanja naročnikom in plačil za medsebojne povezave, se lahko obdelujejo. Taka obdelava je dovoljena samo do poteka obdobja, med katerim se lahko obračun zakonito izpodbija ali sprožijo postopki za pridobitev plačila. 3. Za namen trženja elektronskih komunikacijskih storitev ali zagotovitve storitev z dodano vrednostjo lahko ponudnik javno razpoložljive elektronske komunikacijske storitve obdela podatke iz odstavka 1 v obsegu in trajanju, ki sta potrebna za takšne storitve ali trženje, če naročnik ali uporabnik, na katerega se podatki nanašajo, da privolitev. Uporabnikom ali naročnikom je dana možnost, da kadar koli umaknejo privolitev za obdelavo podatkov o prometu. […] 5. Obdelava podatkov o prometu mora biti v skladu z odstavki 1, 2, 3 in 4 omejena na osebe, ki delujejo pod nadzorom ponudnikov javnih komunikacijskih omrežij in javno razpoložljivih elektronskih komunikacijskih storitev in ki skrbijo za zaračunavanje ali upravljanje prometa, se odzivajo na povpraševanje porabnikov, odkrivajo prevare, tržijo elektronske komunikacijske storitve ali zagotavljajo storitve z dodano vrednostjo, pri čemer mora biti ta obdelava omejena na to, kar je potrebno za namene takšnih dejavnosti. 6. Uporaba odstavkov 1, 2, 3 in 5 ne sme vplivati na možnost, da so pristojni organi seznanjeni s podatki o prometu v skladu z veljavno zakonodajo in sicer z namenom reševanja sporov, zlasti sporov v zvezi z medsebojnim povezovanjem ali zaračunavanjem.“
6

Priloga V k Direktivi 98/8, ki je naslovljena „Vrste biocidnih pripravkov in njihovi opisi, kot je navedeno v členu 2(1)(a) te direktive“, določa: „Med te vrste pripravkov ne sodijo pripravki, zajeti v direktivah, navedenih v členu 1(2) direktive [98/8] za namen teh direktiv in njihovih poznejših sprememb. 1. GLAVNA SKUPINA: Dezinfekcijska sredstva in splošni biocidni pripravki […] 2. vrsta izdelkov: razkužila in drugi biocidni pripravki za zasebne površine in površine, namenjene javnemu zdravstvu Pripravki, ki se uporabljajo za razkuževanje zraka, površin, materialov, opreme in pohištva, ki se ne uporabljajo v neposrednem stiku s hrano ali krmo v zasebnih, javnih in industrijskih območjih, vključno z bolnišnicami, ter pripravki, ki se uporabljajo kot algicidi. Med področja uporabe sodijo med drugim plavalni bazeni, akvariji, kopalne in druge vode; klimatske naprave; stene in tla v zdravstvenih in drugih ustanovah; kemična stranišča, odpadne vode, odpadki iz bolnišnic, prst in drugi substrati (na igriščih).“
54

Z uporabo besede „enkratno“ v tej določbi je namreč zakonodajalec Unije želel poudariti, da državam članicam ni treba določiti, da uporabnik plača več ločenih nadomestil za eno in isto dejanje priobčitve javnosti, pač pa bo to enkratno nadomestilo, kot je jasno razvidno iz drugega stavka te določbe, razdeljeno med različne prejemnike pravičnega nadomestila, kot so izvajalci ali proizvajalci fonogramov. Veznik „ali“, ki je v izrazu „za brezžično oddajanje ali za kakršno koli priobčitev javnosti“, je treba razlagati tako, da je nadomestilo dolgovano v primeru radiodifuznega oddajanja in v primeru priobčitve javnosti.
1.

Zahtevo po sorazmernosti iz člena 19(1) in (4) Uredbe (ES) št. 561/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom in spremembi uredb Sveta (EGS) št. 3821/85 in (ES) št. 2135/98 ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 3820/85 je treba razlagati tako, da nasprotuje pravilom o kaznih, kakršna so pravila, ki jih vsebuje uredba vlade št. 57/2007 z dne 31. marca 2007 o določitvi glob, ki se naložijo v primeru kršitve nekaterih določb o cestnem prevozu blaga in potnikov (a közúti árufuvarozáshoz és személyszállításhoz kapcsolódó egyes rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről szóló 57/2007. Korm. Rendelet) in določajo, da se globa za vse kršitve pravil o uporabi tahografskih vložkov iz členov od 13 do 16 Uredbe Sveta (EGS) št. 3821/85 z dne 20. decembra 1985 o tahografu (nadzorni napravi) v cestnem prometu, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 561/2006, ne glede na njihovo težo naloži v pavšalnem znesku.
Člen 7(1) Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalnim določbam ali praksi, kot so kolektivne pogodbe, s katerimi je kopičenje pravic delavca, ki je več zaporednih referenčnih obdobij nezmožen za delo, do plačanega letnega dopusta omejeno s petnajstmesečnim obdobjem prenosa, po poteku katerega pravica do takega dopusta ugasne.
48

O vprašanju, ali so določbe Unije v tem primeru dovolj jasne, da lahko predstavljajo znake nacionalne pravne opredelitve kaznivega dejanja v skladu z načelom zakonitosti kaznivih dejanj in kazni, mora – kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 71 svojih sklepnih predlogov – presoditi predložitveno sodišče. Vseeno je treba glede tega opozoriti, da je to načelo splošno načelo prava Unije, med drugim navedeno v členu 49(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. To načelo, ki ga morajo države članice med drugim spoštovati ob izrekanju kazni za kršitve predpisov prava Unije, zahteva, da zakon jasno opredeli kazniva dejanja in kazni, s katerimi se ta kaznujejo. Ta pogoj je izpolnjen zgolj, če lahko naslovnik norme iz besedila zadevne določbe in po potrebi s pomočjo njene razlage s strani sodišč razbere, za katera dejanja in opustitve je kazensko odgovoren (glej v tem smislu zlasti sodbe z dne 13. julija 1989 v zadevi Wachauf, 5/88, Recueil, str. 2609, točka 19; z dne 3. maja 2007 v zadevi Advocaten voor de Wereld, C‑303/05, ZOdl., str. I‑3633, točki 49 in 50, in z dne 31. marca 2011 v zadevi Aurubis Balgaria, C‑546/09, še neobjavljena v ZOdl., točki 41 in 42).
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 7. julija 2011 – Nisipeanu proti Direcţia Generală a Finanţelor Publice Gorj in drugim

(Zadeva C‑263/10)

„Notranji davki – Člen 110 PDEU – Dajatev za onesnaževanje, ki se plača ob prvi registraciji motornega vozila“

1. Davčne določbe – Notranji davki – Dajatev za onesnaževanje, ki se plača za motorna vozila ob prvi registraciji na nacionalnem ozemlju – Dajatev, ki se uporablja za uvožena rabljena vozila in ji ne ustreza nobena dajatev za enako stara in enako obrabljena vozila, ki so na nacionalnem trgu – Nedopustnost (člen 110 PDEU) (Glej točki 28 in 29 ter izrek.)

2. Vprašanja za predhodno odločanje – Razlaga – Časovni učinki razlagalnih sodb – Retroaktivni učinek – Omejitev, ki jo določi Sodišče – Pogoji – Pomen finančnih posledic sodbe za zadevno državo članico – Neodločilno merilo (člen 110 PDEU) (Glej točke od 32 do 36.)

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Tribunalul Gorj – Registracija rabljenih vozil, ki so bila prej registrirana v drugih državah članicah – Okoljska dajatev za vozila pri prvi registraciji v državi članici – Opredelitev merila „dneva prve registracije“ – Združljivost nacionalne ureditve s členom 110 PDEU – Veljavnost oprostitve od plačila dajatve, uvedene za nekatere kategorije vozil – Morebitna možnost uporabe načela „onesnaževalec plača“.

Izrek

Člen 110 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da država članica uvede okoljsko dajatev za onesnaževanje, ki jo je treba plačati za motorna vozila ob prvi registraciji v tej državi članici, če ta davčni ukrep učinkuje tako, da v tej državi članici odvrača od uporabe rabljenih vozil, ki so bila kupljena v drugih državah članicah, ne da bi hkrati odvračal od nakupa rabljenih vozil, ki so enako stara in enako obrabljena, na nacionalnem trgu.
1.

Češka republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/118/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o varstvu podzemne vode pred onesnaževanjem in poslabšanjem, ni izpolnila obveznosti iz člena 12 te direktive.
1.

Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da ni sprejelo vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o spremembi direktiv Sveta 78/660/EGS o letnih računovodskih izkazih posameznih vrst družb, 83/349/EGS o konsolidiranih računovodskih izkazih, 86/635/EGS o letnih računovodskih izkazih in konsolidiranih računovodskih izkazih bank in drugih finančnih institucij ter 91/674/EGS o letnih računovodskih izkazih in konsolidiranih računovodskih izkazih zavarovalnic, ni izpolnilo obveznosti iz te direktive.
V skladu s Prilogo II k Direktivi 91/440 o razvoju železnic Skupnosti se za odločilne funkcije v smislu člena 6(3) te direktive štejejo priprava in odločanje o izdaji licenc prevoznikom v železniškem prometu, vključno z dodeljevanjem posameznih licenc, odločanje o dodeljevanju vlakovnih poti, vključno z opredelitvijo in oceno razpoložljivosti ter dodeljevanjem posameznih vlakovnih poti, odločanje o zaračunavanju uporabnin za uporabo infrastrukture in spremljanje izpolnjevanja obveznosti javne službe pri zagotavljanju nekaterih storitev.

Iz naštetega izhaja, da prevozniku v železniškem prometu ni mogoče zaupati priprave tehničnih študij izvedbe, potrebnih za obravnavanje prošenj za vlakovne poti, pred odločitvijo o dodelitvi vlakovnih poti v zadnji minuti, saj na eni strani te študije prispevajo k opredelitvi in oceni razpoložljivosti vlakovnih poti, na drugi strani pa je dodeljevanje vlakovnih poti v zadnji minuti dodeljevanje posameznih vlakovnih poti, določeno v Prilogi II k Direktivi 91/440, te funkcije pa je zato treba zaupati neodvisnemu organu. Člen 14(2) Direktive 2001/14 namreč določa, da so subjekti, ki so pristojni za dodeljevanje, pravno, organizacijsko in pri odločanju neodvisni od vseh prevoznikov v železniškem prometu.

(Glej točke od 46 do 48.)
V okviru tožbe, vložene zoper odločbo Komisije, s katero je koncentracija razglašena za združljivo s skupnim trgom, okoliščina, da je bila transakcija izvedena pred priglasitvijo Komisiji, ne vpliva na zakonitost te odločbe. Čeprav bi ta okoliščina lahko povzročila kazni iz Uredbe št. 4064/89 o nadzoru koncentracij podjetij, kot so določene v členu 14(1)(a) ali (2) te uredbe, ne more privesti do razglasitve ničnosti odločbe Komisije, ker nima nobenega vpliva na združljivost koncentracije s skupnim trgom. Člen 7(5) Uredbe št. 4064/89 namreč določa, da je veljavnost katere koli transakcije, izvedene pred priglasitvijo in pred razglasitvijo njene združljivosti s skupnim trgov odvisna od odločbe, ki jo Komisija sprejme po preučitvi priglasitve ali po postopku poglobljene preučitve.

Člen 2(2) in (3) Uredbe št. 4064/89 o nadzoru koncentracij podjetij Komisiji daje nalogo zagotoviti, da koncentracije, podvržene njenemu nadzoru, ne ustvarjajo ali krepijo prevladujočega položaja, katerega posledica bi bila resno oviranje učinkovite konkurence na skupnem trgu ali na njegovem znatnem delu. Komisijina naloga tako ni vzpostaviti sistem popolne konkurence in namesto gospodarskih subjektov odločiti, kdo lahko deluje na trgu.

Zato v okviru preizkusa, ali so korektivni ukrepi v obliki zavez o prodaji ciljnih sredstev kupljenega podjetja združljivi s skupnim trgom, Komisijina naloga ni, da sama izbere kupca, ki bi teoretično lahko izpolnil optimalne pogoje popolne konkurence na zadevnem trgu. Glede tega ima Komisija le možnost, da kupca, ki ji je predstavljen, odobri ali ne in preveri, ali je dejanski ali potencialni konkurent, ki je sposoben delovati na trgu – ne glede na stranke in v nobeni povezavi z njimi – in da ima finančna sredstva, potrjene sposobnosti in potrebne razloge, da lahko ohranja in razvija sposobnost dejavno konkurirati strankam.

(Glej točke 66, 67, 74 in 76.)
Direktivo 89/106 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic, ki se nanašajo na gradbene proizvode, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1882/2003, je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalnim določbam, ki trženje gradbenih proizvodov, ki izvirajo iz druge države članice, avtomatično pogojujejo z namestitvijo znaka CE.

Država članica namreč ne more avtomatično zahtevati namestitve znaka CE na gradbenem proizvodu, ki ni zajet s členom 4(2) Direktive 89/106 in ki izvira iz druge države članice, da bi se ta proizvod lahko tržil na njenem ozemlju. Navedena država lahko kot pogoj za navedeno trženje določi samo spoštovanje nacionalnih določb, ki so v skladu z obveznostmi, ki jih določa Pogodba, zlasti z načelom prostega pretoka blaga iz členov 34 PDEU in 36 PDEU.

(Glej točki 19 in 20 ter točko 1 izreka.)
Zadeva C-334/10

X

proti

Staatssecretaris van Financiën

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden)

„Šesta direktiva o DDV — Členi 6(2), prvi pododstavek, (a) in (b), 11(A)(1)(c) in 17(2) — Del investicijskega blaga, ki je del poslovnih sredstev podjetja — Začasna uporaba v zasebne namene — Trajna adaptacija navedenega blaga — Plačilo DDV za trajno adaptacijo — Pravica do odbitka“

Povzetek sodbe

Uskladitev nacionalnih davčnih zakonodaj — Skupni sistem davka na dodano vrednost — Odbitek vstopnega davka — Investicijsko blago — Začasna uporaba dela blaga, ki je del poslovnih sredstev podjetja, v zasebne namene — Pravica do odbitka izdatkov za trajno adaptacijo navedenega blaga — Zahteva — Namen uporabe adaptiranega blaga za potrebe podjetja — Merila presoje

(Direktiva Sveta 77/388, členi 6(2), prvi pododstavek, (a) in (b), 11(A)(1)(c) in 17(2))

Člene 6(2), prvi pododstavek, (a) in (b), 11(A)(1)(c) in 17(2) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 95/7 je treba razlagati tako, da, prvič, ima davčni zavezanec, ki del investicijskega blaga, pripadajočega poslovnim sredstvom njegovega podjetja, začasno uporablja za zasebne namene, na podlagi teh določb pravico do odbitka vstopnega DDV v zvezi z izdatki za trajno adaptacijo navedenega blaga, čeprav je bila ta adaptacija opravljena izključno za začasno zasebno rabo, in drugič, ta pravica do odbitka obstaja ne glede na to, ali je bil davčnemu zavezancu za nabavo investicijskega blaga, ki je bilo adaptirano, zaračunan DDV in ali ga je odbil.

V zvezi s tem je zlasti namen – ki je potrjen z objektivnimi indici – uporabe davčnega zavezanca nekega blaga ali storitve za potrebe svojega podjetja tisti, na podlagi katerega je mogoče v trenutku uporabe vstopne transakcije določiti, ali navedeni davčni zavezanec deluje kot tak in mu mora biti torej priznana pravica do odbitka davka na dodano vrednost, ki ga je dolžan plačati ali ga je plačal za navedeno blago in storitve.

Med te elemente spadajo zlasti vrsta zadevnega blaga in obdobje med nakupom blaga in njegovo uporabo za gospodarske dejavnosti davčnega zavezanca. Toda okoliščina, da se blago, kupljeno za potrebe gospodarske dejavnosti, ne uporablja takoj za te dejavnosti, načeloma ne more poseči v pravico do odbitka vstopnega davka na dodano vrednost. Prvotna uporaba za izključno zasebne namene je v skladu z načelom davčne nevtralnosti, ki je neločljivo povezano s skupnim sistemom davka na dodano vrednost in se lahko šteje, da pomeni mešano uporabo investicijskega blaga, ki je del poslovnih sredstev podjetja.

(Glej točke 19, 23, 31, 32, 34 in 43 ter izrek.)