(Glej točke 67 in od 69 do 72.)

Poleg tega pravni interes tožeče stranke ne preneha obstajati zaradi, po eni strani, sprejetja uredbe, s katero je uporaba zadevne aktivne snovi dovoljena pod nekaterimi pogoji in, po drugi strani, vložitve tožbe, s katero se izpodbija zakonitost te uredbe, pred sodiščem Unije. Izpodbijana odločba še vedno učinkuje, ker je sporni sklep še vedno dostopen javnosti. Poleg tega tožeča stranka ohrani interes za predlaganje razglasitve ničnosti navedene odločbe, da bi med drugim dosegla, da sodišče Unije ugotovi nezakonitost, storjeno v zvezi z njo, tako da je taka ugotovitev lahko podlaga za morebitno odškodninsko tožbo za ustrezno povrnitev škode, ki je bila z objavo spornega sklepa domnevno povzročena njenemu ugledu ali njenim poslovnim interesom. Tožeča stranka ne more imeti take koristi niti od sprejetja te uredbe niti od izida tožbe v zvezi z zakonitostjo te uredbe, saj nikakor ne vplivata na vprašanje, ali je agencija EFSA v izpodbijani odločbi utemeljeno zavrnila zahteve za zaupno obravnavanje na podlagi člena 63(1) Uredbe št. 1107/2009, ki jih je tožeča stranka predložila v zvezi s spornim sklepom.

V zvezi s tožbo zoper odločbo Evropske agencije za varnost hrane (EFSA) o objavi nekaterih odlomkov strokovnega pregleda agencije EFSA v zvezi s pregledom odobritve aktivne snovi ima tožeča stranka pravni interes, saj bi ji lahko razglasitev ničnosti te odločbe prinesla korist, ker je bila zaradi izpodbijane odločbe – s katero so bile zavrnjene zahteve za zaupno obravnavanje na podlagi člena 63(1) Uredbe št. 1107/2009 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet, ki jih je vložila tožeča stranka – objavljena različica tega sklepa, izdana v okviru postopka pregleda odobritve aktivne snovi, ki je vključevala odlomke, za katere je tožeča stranka zahtevala zaupno obravnavanje. V teh okoliščinah bi lahko tožeča stranka v primeru razglasitve ničnosti navedene določbe dosegla, na primer, prvič, odstranitev navedenega sklepa s spletišča agencije EFSA, in drugič, njegovo objavo v obliki, pri kateri bi se upoštevale vse zahteve ali del zahtev za zaupnost, ki jih je agencija EFSA predhodno zavrnila.

Pravni interes tožeče stranke mora biti obstoječ in dejanski. Ne more se nanašati na prihodnji in hipotetičen položaj. Ta interes mora ob upoštevanju predmeta tožbe obstajati ob vložitvi tožbe, sicer ta ni dopustna, in biti podan do razglasitve sodne odločbe, sicer se postopek ustavi.

Zato agenciji EFSA ni mogoče očitati, da je v odločbi o objavi nekaterih odlomkov strokovnega pregleda agencije EFSA v zvezi s pregledom odobritve aktivne snovi menila, da njena pristojnost za objavo spornega sklepa med drugim temelji na povezanem branju členov od 38 do 40 Uredbe št. 178/2002 in člena 63 Uredbe št. 1107/2009.

Nasprotno pa iz povezanega branja uredb št. 1107/2009 in št. 178/2002 izhaja, da za agencijo EFSA veljajo zahteve po preglednosti, s katerimi se načeloma predpostavlja, da je javnost obveščena o rezultatih njenih dejavnosti in ji je torej omogočen dostop do njenih mnenj, sprejetih v okviru postopka pregleda. Med drugim iz člena 38(1)(b) ter člena 40(2) in (3), drugi pododstavek, Uredbe št. 178/2002 izhaja, da se mnenja agencije EFSA načeloma objavijo. Člen 39(3) iste uredbe določa, da zaključki znanstvenih mnenj agencije EFSA v zvezi s predvidljivim vplivom na zdravje nikakor ne smejo biti zaupni. Posebej v zvezi z dajanjem fitofarmacevtskih sredstev iz a contrario razlage člena 63 Uredbe št. 1107/2009 izhaja, da je zaupno obravnavanje informacij, predloženih v skladu s to uredbo, izjema, medtem ko je dostop javnosti do teh informacij pravilo.

Uredbi št. 1107/2009 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet in št. 178/2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane (EFSA), ne vsebujeta nobene določbe, s katero bi bilo agenciji EFSA izrecno prepovedano, da objavi svoja mnenja, sprejeta v okviru postopka pregleda. Poleg tega je treba ugotoviti, da nič v teh uredbah ne kaže na to, da je zakonodajalec Unije agenciji EFSA nameraval prepovedati, da taka mnenja da na voljo javnosti. O taki prepovedi ni mogoče sklepati samo na podlagi tega, da besedilo člena 21 Uredbe št. 1107/2009 ne vsebuje obveznosti, da se taka mnenja dajo na voljo javnosti.

Sklepi, ki jih Evropska agencija za varnost hrane (EFSA) izda v okviru postopka pregleda odobritve aktivne snovi, so del postopka iz člena 21 Uredbe (ES) št. 1107/2009 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet. Ta postopek se konča s sprejetjem odločbe Komisije, da se zadevna aktivna snov ohrani, umakne ali spremeni. Sklep agencije EFSA torej ne izraža dokončnega stališča o tej aktivni snovi v okviru pregleda. Za sprejetje dokončnega stališča o tem vprašanju je pristojna izključno Komisija. Iz besedila člena 21 te uredbe namreč ne izhaja, da mora Komisija upoštevati mnenja agencije EFSA. V teh okoliščinah je treba za ta sklep šteti, da pomeni pripravljalni akt, ki ne more biti predmet nadzora sodišča Unije, saj se lahko domnevna nepravilnost zadevnega sklepa ali celo obstoj prekoračitve pooblastil ali kršitve postopkovnih jamstev v zvezi z njim po potrebi uveljavlja v okviru tožbe zoper odločbo Komisije.

Iz člena 63 Uredbe 1107/2009 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet ni mogoče sklepati, da lahko oseba zahteva zaupno obravnavanje samo za informacije, ki jih je predložila Evropski agenciji za varnost hrane (EFSA). To določbo je treba namreč razlagati glede na uvodno izjavo 41 te uredbe, iz katere ne izhaja, da je zakonodajalec Unije zahtevo za zaupno obravnavanje nameraval omejiti samo na take informacije. Taka razlaga izhaja tudi iz člena 39(1) Uredbe št. 178/2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi EFSA in postopkih, ki zadevajo varnost hrane ki je splošna določba, s katero so določene omejitve dostopa javnosti do informacij, ki jih ima agencija EFSA, in v skladu s katero agencija EFSA tretjim osebam ne razkrije prejetih zaupnih informacij, za katere se zahteva in je upravičeno zaupno obravnavanje.

Poleg tega je namen člena 63 Uredbe št. 1107/2009 zaščititi poslovne interese, zasebnost in integriteto posameznika, ki zahteva zaupno obravnavanje informacij, predloženih v skladu s to uredbo. Vendar pa ni mogoče izključiti, da so ti interesi lahko ogroženi s strani druge osebe, ki ni tista, ki zahteva njihovo zaupno obravnavanje.

(Glej točke od 97 do 99.)