Zadeva T-289/03

British United Provident Association Ltd (BUPA) in drugi

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Intervencija — Zaupnost“

Sklep predsednika tretjega razširjenega senata Sodišča prve stopnje z dne 4. marca 2005 II-745

Povzetek sklepa

Postopek – Intervencija – Posredovanje procesnih aktov intervenientom – Odstopanje – Zaupno obravnavanje – Podatki, ki jih je zavarovalec poslal državnemu organu, ki mu je nacionalni zakonodajalec podelil določena pooblastila za nadzor in izvajanje nacionalnih predpisov, ki urejajo zasebno zdravstveno zavarovanje, in določil obveznost poročanja vladi – Podatki, ki jih ni mogoče šteti za zaupne v razmerju do zadevne države članice

V členu 116(2), prva poved, Poslovnika Sodišča prve stopnje je načelno določeno, da se intervenientom pošljejo vsi procesni akti, ki so bili vročeni glavnim strankam. Zato druga poved te določbe le izjemoma dovoljuje zaupno obravnavanje nekaterih vlog v spisu in s tem izključitev teh vlog iz obveznosti posredovanja intervenientom. Za presojo pogojev, v katerih se lahko uporabi to odstopanje, je treba za vsako vlogo ali odlomek vloge, za katerega se predlaga zaupno> obravnavanje, pretehtati upravičeno skrb tožeče stranke, da se prepreči, da bi bili močno prizadeti njeni poslovni interesi, in prav tako upravičeno skrb intervenientov, da imajo na voljo potrebne informacije, da lahko v celoti uveljavljajo svoje pravice in predstavijo svoje trditve pred Sodiščem prve stopnje. Na splošno je treba ugoditi predlogu za zaupno obravnavanje informacij, ki vsebujejo poslovne skrivnosti. Poleg tega je mogoče odstopati od načela, določenega s členom 116(2), prva poved, Poslovnika, šele po preučitvi, ali je vsaka od vlog, za katere je bil vložen pravilno obrazložen predlog za zaupno obravnavanje, zaupna ali ne. V členu 5(4), prvi pododstavek, Navodil sodnemu tajniku Sodišča prve stopnje je predvsem zato, da se omogoči taka preučitev, določeno, da mora predlog stranke, naj se odredi zaupno obravnavanje nekaterih podatkov v spisu, vsebovati natančno opredelitev zaupnih podatkov ali odlomkov in obrazložitev njihove zaupnosti. Zato mora predsednik, ki mu je predložen predlog za zaupno obravnavanje, najprej preučiti vprašanje, ali so lahko podatki, za katere se predlaga zaupno obravnavanje, glede intervenienta, ki izpodbija izključitev, zaradi katere se ne bi mogel seznaniti z določenimi elementi iz spisa, lahko opredeljeni kot poslovna skrivnost ali zaupne informacije. Samo če je tako, bo treba tehtati legitimne interese strank v postopku v skladu z zgoraj navedenimi načeli. (Glej točke od 22 do 26.)

Za zaupne glede države članice, ki intervenira v postopku pred Sodiščem prve stopnje, se ne morejo šteti podatki v zvezi s posledicami, ki bi jih za tožečo stranko lahko imela uvedba sistema enačenja tveganj na nacionalnem trgu zdravstvenega zavarovanja, ki jih je ta stranka, ki na tem trgu posluje, v zvezi s tem posredovala državnemu organu te države članice, ki mu je nacionalni zakonodajalec podelil določena pooblastila za nadzor in izvajanje nacionalnih predpisov, ki urejajo zasebno zdravstveno zavarovanje, in vlogo svetovalca vladi na tem področju, pri čemer mora zbirati, vrednotiti in v obliki poročila posredovati pristojnemu ministru vsa pomembna dejstva o delovanju trga zasebnih zdravstvenih zavarovanj, zato da ta lahko presodi upoštevnost uvedbe omenjenega sistema enačenja. (Glej točki 28 in 29.)

Dejstvo, da imata lahko država članica in organ, ki je z različnih vidikov od nje odvisen, na splošno usklajena stališča glede določenega vprašanja, ne dopušča sklepanja, da sta njuni intervenciji v okviru postopka pred Sodiščem prve stopnje nujno v celoti skladni, niti da bi si lahko s tem namenom izmenjevala vsakršne podatke, niti zaupnih, v zvezi z obravnavano zadevo, niti da bo imel organ do podatkov, posredovanih državi članici, katerih zaupnosti ni izpodbijal, vseeno dostop od države članice. Tveganja takega posredovanja torej ni mogoče upoštevati za odobritev zaupnosti za te podatke glede države članice, in to še toliko bolj zato, ker morebitna izmenjava določenih informacij med intervenientoma — ki bi jima po ugovoru nasprotne stranke Sodišče prve stopnje poslalo podatke posamično in samo zaradi zaščite njunih legitimnih interesov v tem postopku — v nobenem primeru ne bi bila dopustna in bi pomenila hudo kršitev zahtev po dobrem vodenju sodnih postopkov in — ker bi bila vpletena država članica — obveznosti lojalnega sodelovanja, določene v členu 10 ES. (Glej točki 31 in 32.)

Predloge za zaupno obravnavanje podatkov, ki so bili v veliki meri že priobčeni v medijih, glede intervenienta je treba zavrniti, saj so ti izgubili zaupni značaj in zato ne zahtevajo več posebnega varstva Sodišča prve stopnje. (Glej točki 34 in 35.)