ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Pravni interes – Potrebnost obstoječega in dejanskega interesa – Presoja ob vložitvi pravnega sredstva – Tožba, ki lahko tožeči stranki zagotovi korist (člen 263, četrti pododstavek, PDEU) (Glej točki 29 in 30.)

2. Sodni postopek – Intervencija – Vloga, katere predmet je podpora predlogov ene od strank, ki pa vsebuje drugo utemeljitev – Dopustnost – Trditve, ki spreminjajo okvir spora – Nedopustnost (Statut Sodišča, člena 40, četrti pododstavek, in 53; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 116(3)) (Glej točki 31 in 41.)

3. Akti institucij – Časovna veljavnost – Procesna pravila – Materialnopravna pravila – Razlikovanje – Retroaktivnost materialnopravnega pravila – Pogoji (Glej točke od 34 do 36, 45 in 56.)

4. Pomoči, ki jih dodelijo države – Načrtovanje pomoči – Pregled Komisije –Priglašene pomoči, ki niso izplačane – Uporaba pravil materialnega prava, ki je veljalo ob sprejetju sklepa Komisije (člen 88 ES) (Glej točki 39 in 54.)

5. Pomoči, ki jih dodelijo države – Prepoved – Odstopanja – Obveznost Komisije, da presodi združljivost pomoči glede na pravila materialnega prava, ki veljajo ob njenem izplačilu – Uporaba Uredbe št. 1370/2007 za pogodbe o izvajanju javne službe prevoza, ki so bile sklenjene pred začetkom veljavnosti Uredbe – Izključitev (člen 87 ES; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1370/2007) (Glej točke od 40 do 57.)

6. Pomoči, ki jih dodelijo države – Prepoved – Odstopanja – Diskrecijska pravica Komisije – Sodni nadzor – Meje (člen 87 ES) (Glej točko 58.)

Subject of the case

Predmet

Predlog za razglasitev delne ničnosti Sklepa Komisije z dne 24. februarja 2010 o pogodbah o izvajanju javne službe prevoza, ki sta jih sklenila dansko ministrstvo za promet in družba Danske Statsbaner (Državna pomoč C 41/08 (ex NN 35/08)) (2011/3/EU) (UL 2011, L 7, str. 1).

Izrek

Izrek

1. Člen 1, drugi odstavek, Sklepa Komisije z dne 24. februarja 2010 o pogodbah o izvajanju javne službe prevoza, ki sta jih sklenila dansko ministrstvo za promet in družba Danske Statsbaner (Državna pomoč C 41/08 (ex NN 35/08)) (2011/3/EU), se razglasi za ničen .

2. Evropska komisija nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasil J. Andersen, razen stroškov intervenientk.

3. Kraljevina Danska nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasil J. Andersen zaradi njene intervencije.

4. Družba Danske Statsbaner (DSB) nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasil J. Andersen zaradi njene intervencije.
Brez poseganja v pravice, ki izhajajo iz Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF) osebi, na katero se domnevno nanaša preiskava, ki poteka, ni dolžan odobriti dostopa do dokumentov preiskovalnega spisa o tej zadevi.

V zvezi s tem se dostop do dokumentov, ki so v preiskovalnih spisih urada OLAF, ne glede na pravico zadevne osebe do zapisnika njenega razgovora z uradom OLAF, dejansko izvaja po določenem postopku. Končno priporočilo urada OLAF se namreč predloži pristojnim organom Unije ali nacionalnim organom. Če ti organi nameravajo sprejeti sankcijo proti osebi, na katero se preiskava nanaša, ji morajo omogočiti izvajanje njene pravice do obrambe v skladu z veljavnim upravnim ali kazenskim postopkom. Zato bo zadevna oseba lahko uporabila razpoložljiva pravna sredstva, ki so v skladu z veljavnimi pravili postopka na voljo pri teh organih.

(Glej točki 63 in 64.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Znamka Skupnosti – Postopkovne določbe – Ugotavljanje dejanskega stanja po uradni dolžnosti – Nepravočasno navajana dejstva in predloženi dokazi – Upoštevanje sodne prakse Unije in nacionalne ali mednarodne sodne prakse pri razlagi prava Unije – Dopustnost (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 76) (Glej točko 32.)

2. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke, ki jih je treba zavrniti na podlagi Pariške konvencije – Varstvo emblemov držav in mednarodnih organizacij – Posnemanje v heraldičnem pogledu (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(h)) (Glej točke od 36 do 38.)

3. Znamka Skupnosti – Odpoved, razveljavitev ali ničnost – Registracija v nasprotju s členom 7(1)(h) Uredbe št. 207/2009 – Figurativna znamka, sestavljena iz kroga zvezd, ki vsebuje križ, in besednega elementa EUROPEAN DRIVESHAFT SERVICES (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(h)) (Glej točke 44, od 56 do 62, 64 in 67.)

4. Znamka Skupnosti – Pritožbeni postopek – Pritožba pred odborom za pritožbe – Pristojnost odborov za pritožbe (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 64(1)) (Glej točko 76.)

Subject of the case

Predmet

Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 12. maja 2011 (zadeva R 1590/2010-1) glede postopka za ugotovitev ničnosti med Evropsko komisijo in družbo Welte-Wenu GmbH.

Izrek

Izrek

1. Točka 3 izreka odločbe prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 12. maja 2011 (zadeva R 1590/2010-1) glede postopka za ugotovitev ničnosti med Evropsko komisijo in družbo Welte-Wenu GmbH se razveljavi v delu, v katerem je družbi Welte-Wenu naloženo, da nosi stroške postopka za ugotovitev ničnosti, in v katerem so ti stroški zajeti v skupnem znesku 2500 EUR, ki ga mora Welte-Wenu povrniti Evropski komisiji.

2. V preostalem se tožba zavrne.

3. Družba Welte-Wenu nosi svoje stroške in stroške UUNT. Komisija nosi svoje stroške.
2.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali označb, s katerimi se lahko označijo lastnosti proizvoda ali storitve — Znamke brez razlikovalnega učinka — Besedna znamka Clampflex (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b) in (c)) (Glej točke od 28 do 43, od 46 do 50, in od 54 do 56.)
4.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke brez razlikovalnega učinka — Figurativna znamka, ki obsega karirast vzorec črne, bež, rjave, temno rdeče in sive barve (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točke od 51 do 81.)
Keywords

Subject of the case

Izrek

Keywords Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 23 in od 55 do 60.) Subject of the case Predmet Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 11. novembra 2010 (zadeva R 522/2010‑1) v zvezi s postopkom z ugovorom med Kraft Foods Global Brands LLC in fenaco Genossenschaft. Izrek Izrek 1. Tožba se zavrne. 2. Kraft Foods Global Brands LLC se naloži plačilo stroškov.

Sodba Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 22. maja 2012 – Kraft Foods Global Brands proti UUNT – fenaco (SUISSE PREMIUM)

(Zadeva T-60/11)

„Znamka Skupnosti — Postopek z ugovorom — Prijava figurativne znamke Skupnosti SUISSE PREMIUM — Prejšnja figurativna znamka Skupnosti Premium — Relativni razlog za zavrnitev — Neobstoj verjetnosti zmede — Zavrnitev ugovora — Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009“

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 23 in od 55 do 60.)

Predmet

Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 11. novembra 2010 (zadeva R 522/2010-1) v zvezi s postopkom z ugovorom med Kraft Foods Global Brands LLC in fenaco Genossenschaft.

Izrek

1. Tožba se zavrne.
Zadeva T-68/11

Erich Kastenholz

proti

Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)

„Model Skupnosti — Postopek za ugotovitev ničnosti — Model Skupnosti, ki predstavlja urne številčnice — Prejšnji neregistrirani modeli — Razlog za ničnost — Novost — Členi 4, 5 in 25(1)(b) Uredbe (ES) št. 6/2002 — Individualna narava — Drugačen celotni vtis — Členi 4, 6 in 25(1)(b) Uredbe št. 6/2002 — Prej priznana avtorska pravica — Člen 25(1)(f) Uredbe št. 6/2002“

Povzetek – Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 6. junija 2013

Splošnemu sodišču je s Poslovnikom podeljena diskrecijska pravica za odločanje, ali je treba odrediti ukrep, kot je pridobitev izvedenskega mnenja. Splošno sodišče namreč v skladu s členom 65 navedenega poslovnika pridobitev izvedenskega mnenja lahko zahteva bodisi po uradni dolžnosti bodisi na predlog ene od strank. Če so v predlogu za pridobitev izvedenskega mnenja, navedenem v tožbi, natančno navedeni razlogi, ki upravičujejo tak ukrep, mora Splošno sodišče presoditi upoštevnost tega predloga glede na predmet spora in nujnost uporabe tega ukrepa. (Glej točko 19.)

Na podlagi člena 135(4) Poslovnika Splošnega sodišča s pisnimi vlogami strank ni mogoče spremeniti predmeta spora pred odborom za pritožbe pri Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli). Splošno sodišče mora namreč nadzirati zakonitost odločb odborov za pritožbe. Zato preizkus Splošnega sodišča ne sme preseči dejanskega in pravnega okvira spora, kot je bil predložen pred odborom za pritožbe. Tožeča stranka poleg tega pri Splošnem sodišču ne more spremeniti predmeta spora, kot izhaja iz zahtev in trditev, ki sta jih navedli tako ona kot druga stranka. (Glej točko 25.)

Iz člena 5(2) Uredbe št. 6/2002 o modelih Skupnosti je razvidno, da modela štejeta za enaka, če se njune značilnosti razlikujejo le v nepomembnih podrobnostih, to je v podrobnostih, ki niso takoj opazne in torej ne pomenijo niti majhnih razlik med navedenimi modeli. Nasprotno pa je za presojo novosti modela treba ugotoviti obstoj razlik, ki med modeli, ki so v koliziji, niso nepomembne, čeprav so majhne. Besedilo člena 6 presega besedilo člena 5 Uredbe št. 6/2002. Tako je mogoče, da razlike, ki se v okviru člena 5 ugotovijo med modeli, ki so v koliziji – še zlasti, če so majhne – ne zadostujejo za to, da bi na seznanjenega uporabnika naredile drugačen celotni vtis v smislu člena 6 Uredbe št. 6/2002. V tem primeru izpodbijani model lahko šteje za novega v smislu člena 5 Uredbe št. 6/2002, ne more pa se šteti, da ima individualno naravo v smislu člena 6 navedene uredbe. Ker pa pogoj iz člena 6 Uredbe št. 6/2002 presega pogoj iz člena 5 iste uredbe, lahko drugačen celotni vtis na seznanjenega uporabnika v smislu člena 6 temelji le na obstoju objektivnih razlik med modeli, ki so v koliziji. Te morajo torej zadostovati za izpolnitev pogoja novosti iz člena 5 Uredbe št. 6/2002. Zato se pogoja novosti in individualne narave v nekem delu prekrivata. (Glej točke od 37 do 39.)
(Glej točke od 16 do 18 in 24.)

V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba za presojo podobnosti med zadevnimi proizvodi ali storitvami upoštevati vse upoštevne dejavnike, ki opredeljujejo razmerje med njimi. Natančneje, ti dejavniki vključujejo naravo, namen in uporabo teh proizvodov ali storitev ter tudi to, ali gre za konkurenčne ali dopolnjujoče se proizvode ali storitve. Mogoče je upoštevati tudi druge dejavnike, kot so distribucijski kanali zadevnih proizvodov.

Dopolnilni so tisti proizvodi ali storitve, med katerimi obstaja tesna povezava v tem smislu, da je eden neizogibno potreben ali pomemben za uporabo drugega, tako da lahko potrošniki sklepajo, da je za izdelavo teh proizvodov in opravljanje teh storitev odgovorno isto podjetje. Za presojo dopolnilnosti proizvodov in storitev je torej končno treba upoštevati kako upoštevna javnost zaznava pomembnost uporabe enega proizvoda ali storitve za drug proizvod ali storitev.

Vendar se, kot je bilo navedeno v točki 22 zgoraj, dopolnilnost proizvodov in storitev v okviru verjetnosti zmede ne presoja na podlagi tega, ali za navedeno javnost obstaja povezava med zadevnimi proizvodi in storitvami z vidika narave, uporabe in distribucijskih kanalov, ampak na podlagi obstoja tesne povezave med navedenimi proizvodi in storitvami ali tega, da je eden neizogibno potreben ali pomemben za uporabo drugega, tako da lahko ta javnost sklepa, da je za izdelavo teh proizvodov ali opravljanje teh storitev odgovorno isto podjetje.

To, da uporaba enega proizvoda ali storitve ni povezana z uporabo drugega proizvoda ali druge storitve ne pomeni vedno, da uporaba enega proizvoda ali storitve ni pomembna ali neizogibno potrebna za uporabo drugega.

(Glej točke 21, 22, 36 in 38.)
Svet mora za pravilno izpolnitev obveznosti obrazložitve akta, s katerim so naloženi omejevalni ukrepi, navesti dejanske in pravne okoliščine, od katerih je odvisna pravna presoja teh ukrepov, in ugotovitve, ki so ga pripeljale do sprejetja teh ukrepov. Iz tega izhaja, da mora obrazložitev takšnega akta načeloma obsegati ne le pravne pogoje uporabe omejevalnih ukrepov, ampak tudi specifične in konkretne razloge, zakaj Svet – pri izvajanju svoje široke diskrecijske pravice – meni, da mora biti zadevna oseba predmet teh ukrepov.

Natančneje, za ukrepe, sprejete na podlagi člena 20(1)(b) Sklepa 2010/413 o omejevalnih ukrepih proti Iranu in člena 16(2)(a) Uredbe št. 961/2010 o omejevalnih ukrepih proti Iranu, so posamični in specifični razlogi, ki jih mora Svet podati na podlagi člena 24(3) Sklepa 2010/413 in člena 36(3) Uredbe št. 961/2010, tisti, ki se nanašajo na vpis oseb, subjektov in organov na sporna seznama, in sicer, glede na primer, sodelovanje, neposredno povezanost s širjenjem jedrskega orožja ali njegovo podpiranje, oziroma glede subjektov, ki so v lasti, pod nadzorom ali delujejo v imenu ali po navodilih, tisti, ki so pripeljali do ugotovitve, da je pogoj biti v lasti, nadzor ali delovanje v imenu ali po navodilih izpolnjen.

Tako je ukrep zamrznitve sredstev in gospodarskih virov, ki ga je sprejel Svet, mogoče šteti za dovolj obrazloženega le takrat, kadar Svet navede pravne in dejanske okoliščine, ki so ga pripeljale do ugotovitve v posameznem primeru, da je zadevna oseba, subjekt ali organ sodeloval, bil neposredno vpleten ali je podpiral širjenje jedrskega orožja ali je ta oseba, ta subjekt ali ta organ bil v lasti, bil nadziran ali je deloval v imenu ali po navodilih osebe, subjekta ali organa, ki je sodeloval, bil neposredno povezan ali je podpiral širjenje jedrskega orožja.

(Glej točke od 66 do 69.)
Poleg tega Komisija mora upoštevati jasna navodila zakonodajalca Unije in uporabljati člen 105 Uredbe št. 1224/2009 od 1. januarja 2010. Če bi se uporaba tega člena za položaje, ki so nastali pred začetkom njegove veljavnosti ali časovne uporabe, izkazala za težavno ob upoštevanju načela pravne varnosti, je naloga Komisije, da ta člen razlaga ozko, zato da zagotovi spoštovanje tega načela primarnega prava.

Edina pravna podlaga, ki jo je Komisija lahko uporabila Uredbo št. 1004/2010 o izvajanju odbitkov od nekaterih ribolovnih kvot za leto 2010 zaradi prelova v preteklem letu, je bil člen 105 Uredbe št. 1224/2009 o vzpostavitvi nadzornega sistema Skupnosti za zagotavljanje skladnosti s pravili skupne ribiške politike. Razlaga tega člena, v skladu s katero tega člena ni bilo mogoče uporabiti za prekoračitve kvot, do katerih je prišlo pred 1. januarjem 2010, bi imela za posledico, da na podlagi teh prekoračitev ne bi bilo mogoče izvesti odbitkov in torej ne bi imele posledic. Toda, tak izid bi bil očitno v nasprotju s cilji Uredbe št. 1224/2009, zlasti s ciljem popolnega spoštovanja omejitev možnosti ribolova.

(Glej točke 67, 68, 78 in od 80 do 83.)

Odbitki, določeni v členu 23(4) Uredbe št. 2371/2002 o ohranjevanju in trajnostnem izkoriščanju ribolovnih virov v okviru skupne ribiške politike, ter členu 5(1) Uredbe št. 847/96 o uvedbi dodatnih pogojev za upravljanje celotnih dovoljenih ulovov (TAC) in kvot iz leta v leto, ne pomenijo sankcij in torej zanje ne velja načelo zakonitosti kazni.

Namen sistema ribolovnih kvot Unije je namreč zagotovitev ohranjevanja in trajnostnega izkoriščanja ribolovnih virov. Namen odbitkov od kvot je, da se doseže spoštovanje kvot, in odbitki imajo torej enak namen.

Zgolj na podlagi dejstva, da imajo odbitki tak namen, še ni mogoče izključiti, da gre za sankcije v smislu zgoraj navedenega načela, saj bi lahko tudi kazenski ukrepi sledili tem ciljem. Toda ukrep, ki se omejuje na določitev nadomestila za povzročeno škodo in ki je torej omejen na vzpostavitev statu quo ante , ni kazenski ukrep v smislu načela zakonitosti kazni.

Člen 23(4) Uredbe št. 2371/2002 in člen 5(1) Uredbe št. 847/96 določata le odbitke, ki pomenijo enostavno nadomestilo prekoračitve kvot, in torej ne določata sankcije, to pomeni ukrepa v obsegu, ki bi presegal to nadomestilo.

Gotovo drži, da so v teh členih določeni množilni količniki za izračun odbitkov. Vendar pa ni mogoče šteti, da so ti množilni količniki sankcija, ki presega cilj izravnave, ker je njihov namen zagotovitev, da se škoda, ki je nastala s prekoračitvijo kvot, povrne v celoti. Prelov namreč negativno vpliva na sposobnosti razmnoževanja zadevnega staleža, kar lahko upočasni obnovitev staleža in povzroči njegovo zmanjševanje.

(Glej točke od 70 do 72, 76 in 78.)
4.

Lastni viri Evropske unije — Povračilo ali odpust uvoznih dajatev — Uporaba klavzule pravičnosti iz člena 239 Carinskega zakonika Skupnosti (Uredba Sveta št. 2913/92, člena 220(2) in 239; Uredba Komisije št. 2454/93, člen 871 in 905) (Glej točke od 53 do 55.)
109

Del tega odgovora, ki se nanaša na sporno shemo, se glasi: „Komisija v obravnavani zadevi še ni podala mnenja o združljivosti španskih določb o amortizaciji dobrega imena z vidika državnih pomoči, za katere se zdi, da niso v nasprotju s četrto računovodsko direktivo […]. Komisija želi vsekakor poudariti, da ni mogoče napovedati izida nobene od preiskav morebitnih ukrepov pomoči, na katere se sklicuje spoštovani poslanec. Komisija v zvezi s tem opozarja, da lahko na podlagi svojih pristojnosti na področju nadzora državnih pomoči odredi vračilo katere koli nezdružljive ali nezakonito dodeljene pomoči, da bi njenemu prejemniku tako odvzela vsakršno prednost, ki jo je imel glede na konkurente na trgu, in s tem ponovno vzpostavi konkurenčne razmere pred izplačilom pomoči. “ (In this case, the Commission has yet to give its opinion on the compatibility, from a state aid point of view, of the Spanish goodwill write-off provisions; they do not, however, appear to be contrary to the Fourth Accounting Directive […] In any case, the Commission would point out that it is impossible to predict the outcome of any subsequent investigation of the possible aid measures referred to by the Honourable Member. In this regard, the Commission would reiterate that it may, by virtue of its state aid control powers, order the recovery of any incompatible or illegally granted aid so as to deprive the recipient of any advantage it may have enjoyed over its competitors, thereby restoring the pre-aid competitive market situation.)
155

Na prvem mestu, v zvezi z očitkom tožečih strank, da je iz izpodbijanega sklepa razvidno, da Komisija ni pravno zadostno preučila argumenta, da bi jih bilo treba namesto podjetja Grohe šteti za prvo podjetje, ki je izpolnilo pogoj glede prispevka znatne dodane vrednosti, je Komisija v točkah od 1277 do 1280 obrazložitve izpodbijanega sklepa ugotovila naslednje: „(1277) Grohe je bilo prvo podjetje, ki je po podjetju Masco zaprosilo za uporabo ukrepov prizanesljivosti. […] (1278) Komisija meni, da so prošnje za prizanesljivost podjetja Grohe pomenile znatno dodano vrednost iz teh razlogov: najprej, potrjevale so informacije, ki jih je Komisija že imela in ki so se nanašale na (i) udeležbo podjetij, (ii) obdobje, ki ga je Komisija preiskovala, (iii) okoliščine, v katerih so se člani kartela sestajali in komunicirali med seboj, in (iv) splošno delovanje kartela in način izvajanja sporazumov. Dalje, izjave podjetja Grohe so Komisiji omogočile natančnejšo rekonstrukcijo mehanizma usklajenih prizadevanj udeležencev kartela v okviru nekaj združenj. Nazadnje, te izjave so vsebovale nove dokaze v obliki pisnih opisov organizacije kartela in zapisnikov sestankov, iz katerih so bili razvidni dogovori o usklajevanju cen, ki so jih sklepali člani kartela. (1279) Vendar pa so bile izjave podjetja Grohe v glavnem dopolnjujoče in pojasnjevalne. Čeprav je Komisija na njihovi podlagi lažje dokazala nekatera dejstva, je v svojem spisu že razpolagala z dokazi v zvezi z večino teh dejstev. Kar zadeva splošni obseg sodelovanja, pomoč podjetja Grohe ni pomenila nobene ali skoraj nobene vrednosti glede nekaterih držav članic (zlasti glede Avstrije, Nizozemske in Italije). Čeprav so bili dokazi v zvezi z združenjem AFPR upoštevni, so bili predloženi po tem, ko so [tožeče stranke] predložile dokaze o dejavnostih tega združenja, kar je močno zmanjšalo njihovo dodano vrednost. Poleg tega, tudi v zvezi z državami članicami, v katerih je bilo sodelovanje podjetja Grohe največje, je to podjetje redko predložilo listinske dokaze za to obdobje (in tempore non suspecto), ki so potrjevali prav izmenjevanje podatkov o dvigih cen. Ob upoštevanju teh preudarkov Komisija meni, da čeprav je bila podjetju Grohe na podlagi točk 23(b) in 26 Obvestila [o prizanesljivosti iz leta 2002] nedvomno priznana prizanesljivost, je treba zanj uporabiti najnižji razred zmanjšanja globe. (1280) [Tožeče stranke] v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah večkrat izpodbijajo dodano vrednost izjav podjetja Grohe ali pa skušajo dokazati, da je treba šteti, da imajo njihove izjave veliko večjo dodano vrednost od izjav podjetja Grohe […]. Komisija meni, da na podlagi teh trditev ni mogoče ugotoviti, da podjetje Grohe ni zagotovilo zadostne dodane vrednosti. Poleg tega je Komisija, ki prav tako meni, da bi bil prispevek podjetja Grohe lahko veliko boljši, to upoštevala ob določitvi natančnega zmanjšanja, ki naj se uporabi znotraj razreda.“
26

V skladu s členom 76(1) Uredbe št. 207/2009 morajo preizkuševalci in v primeru pritožbe odbori za pritožbe UUNT pri preizkusu absolutnih razlogov za zavrnitev po uradni dolžnosti preveriti dejstva, da bi ugotovili, ali znamka, za katero se zahteva registracija, vsebuje katerega od razlogov za zavrnitev prijave iz člena 7 iste uredbe. Iz tega izhaja, da lahko pride do tega, da morajo pristojni organi UUNT svoje odločbe utemeljiti na podlagi dejstev, ki jih prijavitelj ni navedel. UUNT mora po uradni dolžnosti preizkusiti upoštevna dejstva, ki bi ga lahko privedla k uporabi absolutnega razloga za zavrnitev (sodba Sodišča z dne 22. junija 2006 v zadevi Storck proti UUNT, C-25/05 P, ZOdl., str. I-5719, točka 50; sodbi Splošnega sodišča z dne 15. marca 2006 v zadevi Develey proti UUNT (Oblika plastične steklenice), T-129/04, ZOdl., str. II-811, točka 16, in z dne 12. aprila 2011 v združenih zadevah Fuller & Thaler Asset Management proti UUNT (BEHAVIOURAL INDEXING in BEHAVIOURAL INDEX), T‑310/09 in T‑383/09, neobjavljena v ZOdl., točka 29).
194

V skladu s sodno prakso morajo biti te navedbe dovolj jasne in natančne, da se toženi stranki omogoči priprava obrambe in Splošnemu sodišču odločitev o tožbi. Prav tako mora biti predlog obrazložen tako, da tožeči stranki in sodniku omogoči odločitev o njegovi utemeljenosti (sodba z dne 7. julija 1994 v zadevi Dunlop Slazenger proti Komisiji, T-43/92, ZOdl., str. II-441, točka 183). Posledično je za dopustnost tožbe nujno, da iz besedila tožbe izhajajo oziroma so vsaj povzeti bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih tožba temelji. Čeprav je besedilo tožbe glede posebnih vprašanj lahko podprto in dopolnjeno s sklicevanjem na odlomke iz dokumentov, ki so ji priloženi, pa splošno sklicevanje na druga pisanja ne more nadomestiti pomanjkanja bistvenih elementov pravne utemeljitve, ki morajo biti na podlagi zgoraj navedenih določb zajeti v tožbi (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 17. septembra 2007 v zadevi Microsoft proti Komisiji, T-201/04, ZOdl., str. II-3601, točka 94, in navedena sodna praksa).