ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

Člen 21 Uredbe št. 1/2005 se nanaša na „[p]regled[e] na izhodnih točkah in mejnih kontrolnih točkah“. Določa: „1. […] uradni veterinarji držav članic ob prihodu živali na izhodne točke ali mejne kontrolne točke preverijo, ali se živali prevažajo v skladu s to uredbo, in predvsem: (a) ali so prevozniki predložili kopijo veljavnega dovoljenja […]; (b) ali so vozniki cestnih vozil, ki prevažajo [zadevne živali] ali piščance, in spremne osebe predložili veljavno potrdilo o usposobljenosti […]; (c) ali so živali sposobne nadaljevati vožnjo; (d) ali je prevozno sredstvo, v katerem bodo živali nadaljevale vožnjo, v skladu s poglavjem II in, kjer je to primerno, s poglavjem VI Priloge I; (e) ali so pri izvozu prevozniki predložili dokazilo, da je vožnja od kraja odhoda do prvega kraja iztovarjanja v državi, kjer je končni namembni kraj, v skladu s katerim koli od mednarodnih sporazumov, navedenih v Prilogi V, ki se uporablja v zadevni tretji državi; (f) ali so se [zadevne živali] prevažale na dolgi vožnji oziroma se še bodo. 2. V primeru dolgih voženj [zadevnih živali] uradni veterinarji na izhodnih točkah in mejnih kontrolnih točkah opravijo in evidentirajo preglede, navedene v oddelku 3 ‚Namembni kraj‘ dnevnika vožnje[, navedenega v Prilogi II]. Pristojni organ hrani evidence teh pregledov in pregleda, predvidenega v odstavku 1, vsaj tri leta od datuma, ko so bili opravljeni […] 3. Kadar pristojni organ meni, da živali niso sposobne nadaljevati vožnje, se raztovorijo, napojijo, nahranijo in odpočijejo.“
23

Člen 10 pogodb o poučevanju z dne 13. julija 2010, ki sta bili sklenjeni med ravnateljem Europäische Schule München in S. Oberto oziroma B. O’Leary, je določal: „Pravo, ki se uporabi, in sodna pristojnost 1. Za razmerje na podlagi pogodbe o poučevanju se uporabijo, v navedenem zaporedju, določbe te pogodbe, ‚novi pogoji za zaposlitev‘ in določbe Pravilnika za napoteno osebje […], ki se uporabljajo na podlagi točke 3.2 novih pogojev za zaposlitev. Nemško pravo se v skladu s točko 3.4 pogojev za zaposlitev uporabi le, če ta pogodba ali predpisi o Evropskih šolah, ki se uporabljajo za pogodbo, ne vsebujejo določb in samo v delu, v katerem se ta pravna praznina nanaša na delovne pogoje in razmerja, ki niso urejena s to pogodbo, socialno varnost ter davčno pravo. 2. Za spore iz te pogodbe med šolo in učiteljem s krajšim delovnim časom je zato na podlagi člena 80 Pravilnika za napoteno osebje […] izključno pristojen odbor Evropskih šol za pritožbe, če so pravna razmerja strank urejena s pogodbo in predpisi o Evropskih šolah. Nemška državna sodišča so v skladu s točko 3.4 Pogojev za zaposlitev učiteljev s krajšim delovnim časom […] pristojna le glede sporov med šolo in učiteljem s krajšim delovnim časom, ki se nanašajo izključno na vprašanja, za katera se v skladu z zgoraj navedenim odstavkom 1 uporabi nemško pravo.“
Spomniti je treba, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso pravica do odbitka iz člena 167 in naslednjih Direktive o DDV, sestavni del sistema DDV in načeloma ne sme biti omejena. Ta pravica se izvede takoj za vse davke, s katerimi so bile obdavčene vstopne transakcije (glej zlasti sodbe Gabalfrisa in drugi, od C‑110/98 do C‑147/98, EU:C:2000:145, točka 43; Kittel in Recolta Recycling, C‑439/04 in C‑440/04, EU:C:2006:446, točka 47; Mahagében in Dávid, C‑80/11 in C‑142/11, EU:C:2012:373, točka 38, in Gran Via Moineşti, C‑257/11, EU:C:2012:759, točka 21).
50

Vendar nemška vlada navaja, da če bi bilo odbitje zasebnih preživninskih rent v Nemčiji dovoljeno, ne da bi bile te rente sočasno obdavčene pri prejemniku teh rent, bi bila skupnost – ki jo tvorijo starši in njihovi potomci, v okviru katere se opravi vnaprejšnje dedovanje (Generationennachfolgeverbund) in ki bi jo bilo po mnenju nemške vlade treba obravnavati „skoraj“ kot enoten davčni subjekt, saj se znotraj njega opravi prenos sposobnosti prispevanja – upravičena do dvojne ugodnosti.
4

V uvodnih izjavah 1, 2, 13, 18, 20, 24 in 30 Direktive 2004/35 je navedeno: „(1) V Skupnosti je trenutno veliko onesnaženih območij, ki predstavljajo večje tveganje za zdravje, v zadnjih desetletjih pa se je tudi dramatično povečala izguba biotske raznovrstnosti. Če ne bomo ukrepali, se lahko v prihodnje onesnaženost območij in izguba biotske raznovrstnosti še povečata. Preprečevanje in sanacija okoljske škode, kolikor je to mogoče, prispevata k uresničevanju ciljev in načel okoljske politike Skupnosti, kakršni so opisani v Pogodbi. Pri odločitvah o načinu sanacije škode je treba upoštevati lokalne razmere. (2) Preprečevanje in odpravo okoljske škode je treba izvajati z zavzemanjem za načelo ‚plača povzročitelj obremenitve‘, kakor je navedeno v Pogodbi in skladno z načelom trajnostnega razvoja. Temeljno načelo te direktive torej je, da bi moral biti izvajalec, ki je povzročil okoljsko škodo ali neposredno nevarnost škode, finančno odgovoren zanjo, s čimer bi izvajalce spodbujali k sprejetju ukrepov in razvijanju načinov ravnanja, ki bi čim bolj zmanjšali nevarnost okoljske škode, tako pa bi bila manjša tudi izpostavljenost izvajalcev finančni odgovornosti. […] (13) Vseh oblik okoljske škode ni mogoče sanirati z odškodninskim mehanizmom. Če naj bo ta učinkovit, mora obstajati en ali več ugotovljivih onesnaževalcev, škoda mora biti konkretna in količinsko opredeljiva, med škodo in ugotovljenim onesnaževalcem (onesnaževalci) pa mora obstajati vzročna zveza. Odškodnina torej ni primeren instrument za obravnavo širšega, razpršenega onesnaževanja, pri katerem ni mogoče povezati negativnih učinkov na okolje z dejanji ali brez dejanj posameznih akterjev. […] (18) Skladno z načelom ‚plača povzročitelj obremenitve‘ mora izvajalec, ki je povzročil okoljsko škodo ali neposredno nevarnost take škode, načelno kriti stroške potrebnih preventivnih ali sanacijskih ukrepov. Če pristojni organ sam ali prek tretje stranke ukrepa namesto izvajalca, zagotovi, da stroške, ki jih ima, povrne izvajalec. Primerno je tudi, da morajo izvajalci nazadnje kriti stroške ocene okoljske škode in, če je to ustrezno, ocene neposredne nevarnosti tako nastale škode. […] (20) Izvajalcu ni treba nositi stroškov preventivnih ali sanacijskih ukrepov, sprejetih skladno s to direktivo v primerih, kjer je škoda ali neposredna nevarnost zanjo posledica dogodkov, ki so zunaj nadzora izvajalca. Države članice lahko dovolijo izvajalcem, ki ne ravnajo namenoma ali iz malomarnosti, da ne krijejo stroškov sanacijskih ukrepov, če je škoda posledica emisij ali dogodkov, ki so bili izrecno dovoljeni, ali če možnost za nastanek škode ni mogla biti znana v času dogodka ali emisije. […] (24) Treba je zagotoviti, da so na voljo učinkoviti načini izvajanja in izvrševanja ter da so hkrati primerno zavarovani upravičeni interesi izvajalcev in drugih zainteresiranih strani. Pristojni organi so odgovorni za posebne naloge, ki zahtevajo ustrezno upravno presojo, predvsem za oceno pomembnosti škode in določanje ustreznih sanacijskih ukrepov. […] (30) Določbe te direktive se ne uporabljajo za škodo, povzročeno pred iztekom roka za prenos te direktive.“
7

Člen 10(9g) in (9h) uredbe-zakona št. 16 določa: „9g V okviru preureditve določb o igrah na srečo, vključno s stavami glede športnih, tudi konjskih, in nešportnih dogodkov, je cilj določb tega odstavka pospešiti to preureditev prek prve časovne uskladitve prenehanja koncesij, katerih predmet je pobiranje zadevnih stav, pri čemer se zagotovi spoštovanje zahteve po prilagoditvi nacionalnih pravil o izbiri subjektov, ki lahko na račun države pobirajo stave glede športnih, tudi konjskih, in nešportnih dogodkov v skladu z načeli iz sodbe [Costa in Cifone (EU:C:2012:80)]. Za to in ob upoštevanju naslednjega prenehanja skupine koncesij za pobiranje navedenih stav avtonomna uprava državnih monopolov takoj, vsekakor pa najpozneje 31. julija 2012, objavi javni razpis za izbiro subjektov, ki pobirajo te stave ob izpolnjevanju vsaj teh meril: a) možnost sodelovanja subjektov, ki že opravljajo dejavnost pobiranja stav v eni od držav Evropskega gospodarskega prostora, da bi v njej imeli svoj pravni ali poslovni sedež na podlagi veljavnega in učinkovitega pooblastila, izdanega v skladu z veljavnimi določbami pravnega reda navedene države, in ki izpolnjujejo pogoje poštenosti in zanesljivosti ter ekonomske in premoženjske pogoje, ki jih je določila avtonomna uprava državnih monopolov […]; b) podelitev koncesij s prenehanjem 30. junija 2016 za dejavnost pobiranja stav, izključno v fizični mreži, glede športnih, tudi konjskih, in nešportnih dogodkov do največ 2000 agencijam, katerih izključna dejavnost je trženje proizvodov javnih iger na srečo, brez omejitev glede najmanjše oddaljenosti med temi agencijami ali oddaljenosti od drugih enakih že obratujočih stavnic; c) kot sestavni del cene je določena minimalna tržna vrednost 11000,00 EUR za vsako agencijo; d) sklenitev koncesijske pogodbe, ki je v skladu z vsemi načeli iz sodbe [Costa in Cifone (EU:C:2012:80)] in z usklajenimi veljavnimi nacionalnimi določbami o igrah na srečo; e) možnost upravljanja agencij v kateri koli občini ali pokrajini, brez omejitev števila glede na ozemlje in brez omejitev glede ugodnejših pogojev za koncesionarje, ki so že pristojni za pobiranje enakih stav, ali pogojev, ki bi lahko bili kakor koli ugodnejši za zadnjenavedene; f) določitev varščin […]. 9h Koncesionarji za pobiranje stav iz odstavka 9g, ki jim koncesija preneha 30. junija 2012, izvajajo svojo dejavnost pobiranja stav vse do datuma sklenitve koncesijskih pogodb v skladu s prejšnjim odstavkom […].“
6

Člen 12 navedene direktive določa: „Države članice sprejmejo ukrepe za zagotovitev, da so tarife za vsako storitev, ki je del univerzalne storitve, v skladu z naslednjimi načeli: — cene so dostopne in vsem uporabnikom omogočajo dostop do ponujenih storitev, ne glede na njihov geografski položaj, in ob upoštevanju posebnih razmer v državi. Države članice lahko še naprej zagotavljajo ali pa začnejo zagotavljati brezplačne poštne storitve za slepe in slabovidne osebe, — cene so stroškovno naravnane in spodbujajo učinkovito zagotavljanje univerzalne storitve. Če je to potrebno iz razlogov javnega interesa, se lahko države članice odločijo, da uporabijo na celotnem ozemlju njihove države in/ali za čezmejne storitve enotno tarifo za ponujene storitve po tarifi za en kos in za druge poštne pošiljke, — uporaba enotne tarife ne izključuje pravice izvajalca(-ev) univerzalne storitve, da glede cene sklepajo individualne pogodbe z uporabniki, — tarife so pregledne in nediskriminacijske, — kadar koli izvajalci univerzalnih storitev uporabljajo posebne tarife, na primer za storitve za podjetja, za pošiljatelje masovne pošte ali za združevalce pošte od različnih uporabnikov, morajo spoštovati načelo preglednosti in nediskriminacije tako kar zadeva tarife kot z njimi povezane pogoje. Tarife se skupaj s povezanimi pogoji enako uporabljajo tako med različnimi tretjimi strankami kot med tretjimi strankami in izvajalci univerzalne storitve, ki opravljajo enakovredne storitve. Takšne tarife so na voljo tudi uporabnikom, zlasti posameznim uporabnikom ter malim in srednje velikim podjetjem, ki pošiljajo pošto pod podobnimi pogoji.“
15

Člen 1(1) in (4) uredbe ministra za okolje in varstvo ozemlja in morja z dne 17. decembra 2009 določa: „1. Sistem nadzora sledljivosti odpadkov, v nadaljevanju tudi sistem Sistri, ki ga upravlja poveljstvo karabinjerjev za varstvo okolja (Comando carabinieri per la Tutela dell’Ambiente), bo operativen: (a) od stoosemdesetega dne po začetku veljavnosti te uredbe za izvirne povzročitelje nevarnih odpadkov – vključno s tistimi iz člena 212(8) zakonske uredbe [št. 152°/2006] – z več kot petdeset zaposlenimi, za podjetja in ustanove, ki so izvirni povzročitelji nenevarnih odpadkov iz člena 184(3)(c), (d) in (g) iste zakonske uredbe [št. 152°/2006] z več kot petdeset zaposlenimi, za trgovce in posrednike, za konzorcije, ki so bili ustanovljeni za predelavo in recikliranje posebnih vrst odpadkov, ki organizirajo ravnanje s takimi odpadki za člane konzorcija, ter za podjetja iz člena 212(5) zakonske uredbe [št. 152°/2006], ki zbirajo in prevažajo posebne odpadke, za podjetja in ustanove, ki predelujejo in odstranjujejo odpadke, in za subjekte iz člena 5(10) te uredbe; (b) od dvestodesetega dne po začetku veljavnosti te uredbe za podjetja in ustanove, ki so izvirni povzročitelji nevarnih odpadkov – vključno s tistimi iz člena 212(8) zakonske uredbe [št. 152/2006] – ki imajo do petdeset zaposlenih, in za izvirne povzročitelje nenevarnih odpadkov iz člena 184(3)(c), (d) in (g) te zakonske uredbe [št. 152°/2006], ki imajo med petdeset in enajst zaposlenih. […] 4. Podjetja in ustanove, ki so izvirni povzročitelji nenevarnih odpadkov iz člena 184(3)(c), (d) in (g) zakonske uredbe [št. 152/2006], ki nimajo več kot deset zaposlenih, podjetja, ki zbirajo in prevažajo lastne nenevarne odpadke iz člena 212(8) zakonske uredbe [št. 152/2006], kmetje iz člena 2135 civilnega zakonika, ki proizvajajo nenevarne odpadke, in podjetja ter ustanove, ki so izvirni povzročitelji nenevarnih odpadkov iz dejavnosti, ki niso tiste iz člena 184(3)(c), (d) in (g) zakonske uredbe [št. 152°/2006], lahko prostovoljno pristopijo k sistemu Sistri od datuma iz odstavka 1(b).“
30

V teh okoliščinah je Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1 Ali to, da so pasovi za avtobuse na javnih cestah v času obratovanja teh pasov za avtobuse na voljo taksijem vrste black cabs, VNV pa ne, v okoliščinah obravnavane zadeve vključuje uporabo ‚državnih sredstev‘ v smislu člena 107(1) PDEU? 2. (a) Kaj je upoštevni cilj, glede na katerega je – v okviru ugotavljanja, ali je ukrep, da so pasovi za avtobuse na javnih cestah v času obratovanja teh pasov za avtobuse na voljo taksijem vrste black cabs, VNV pa ne, selektiven v smislu člena 107(1) PDEU – treba presojati vprašanje, ali so taksiji vrste black cabs in VNV v primerljivem pravnem in dejanskem položaju? (b) Če je mogoče dokazati, da je vsaj del upoštevnega cilja v smislu vprašanja 2(a) vzpostavitev varnega in učinkovitega sistema prevoza in da za to, da je taksijem vrste black cabs dovoljena vožnja po pasovih za avtobuse, obstajajo razlogi varnosti in/ali učinkovitosti, ki se za VNV ne uporabljajo enako, ali je mogoče šteti, da zadevni ukrep ni selektiven v smislu člena 107(1) PDEU? (c) Ali je pri odgovoru na vprašanje 2(b) treba upoštevati, ali država članica, ki se sklicuje na to utemeljitev, poleg tega dokaže, da je ugodnejše obravnavanje taksijev vrste black cabs v primerjavi z VNV sorazmerno in ne presega tega, kar je potrebno? 3. Ali to, da so pasovi za avtobuse na javnih cestah v času obratovanja teh pasov za avtobuse na voljo taksijem vrste black cabs, VNV pa ne pa ne, lahko prizadene trgovino med državami članicami v smislu člena 107(1) PDEU v okoliščinah, v katerih se zadevna cesta nahaja v osrednjem Londonu, državljanom drugih držav članic pa ni prepovedano, da so lastniki ali vozniki bodisi taksijev vrste black cabs bodisi VNV?“
21

Člen 216 Poslovnika Parlamenta v različici, ki trenutno velja, določa nadaljnje ukrepe glede peticij, ki jih odbor za peticije obravnava „med opravljanjem svojih običajnih dejavnosti“, po potrebi ob prisotnosti predlagatelja peticije, ki mu predsednik tega odbora po svoji presoji da besedo. Odbor za peticije lahko pripravi samoiniciativno poročilo o peticiji ali pa s soglasjem konference predsednikov predloži kratek in jedrnat predlog resolucije. V nekaterih primerih mora sodelovati z drugimi odbori, lahko pa tudi zahteva pomoč Evropske komisije ali organizira raziskovalne obiske države članice ali regije, ki jo peticija zadeva. Lahko prosi predsednika Parlamenta, da njegovo mnenje ali priporočilo posreduje Komisiji, Svetu Evropske unije ali zadevni državi članici za ukrepanje ali odgovor. Odbor za peticije vsakih šest mesecev obvešča Parlament o izidu svojih posvetovanj in predvsem o ukrepih, ki jih sprejme Svet ali Komisija v zvezi s peticijami, ki so jima bile posredovane. Predlagatelji peticije so obveščeni o sprejetih odločitvah odbora za peticije in o razlogih, ki odločitev utemeljujejo. Ko je obravnava dopustne peticije končana, se naznani, da je peticija zaključena, in o tem obvesti predlagatelja peticije.
Člena 28 in 29 Direktive Sveta 2004/83/ES z dne 29. aprila 2004 o minimalnih standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da se jim prizna status begunca ali osebe, ki iz drugih razlogov potrebuje mednarodno zaščito, in o vsebini te zaščite v povezavi s členi 2(e), 3, 15 in 18 te direktive je treba razlagati tako, da državi članici državljanu tretje države, ki ima dovoljenje za prebivanje na podlagi nacionalne zakonodaje, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki določa, da se v navedeni državi članici tujcu z boleznijo, ki utemeljeno ogroža njegovo življenje ali telesno celovitost ali zaradi katere utemeljeno tvega, da bo nehumano ali poniževalno obravnavan, dovoli prebivanje na ozemlju te države članice, kadar v njegovi izvorni državi ali tretji državi, v kateri je prej prebival, ne obstaja nobeno ustrezno zdravljenje – če ne gre za namerno odtegnitev zdravstvene oskrbe navedenemu tujcu v tej državi – ni treba zagotoviti socialnega in zdravstvenega varstva, ki ga ti členi določajo.
Člen 54(1) in (2) Direktive 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov in o spremembah direktiv Sveta 85/611/EGS, 93/6/EGS in Direktive 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/22/EGS je treba razlagati tako, da se nacionalni nadzorni organ v upravnem postopku lahko sklicuje na dolžnost varovanja zaupnih podatkov v razmerju do osebe, ki je razen v upoštevnih primerih kazenskega prava ali civilnega ali gospodarskega postopka pri njem zaprosila za dostop do podatkov o ponudniku finančnih storitev, ki je v likvidaciji, čeprav je bil bistveni poslovni model tega podjetja sistematično pripravljena naložbena goljufija, povezana z zavestnim oškodovanjem vlagateljev, in so bili odgovorni te družbe obsojeni na zaporno kazen.
2

Z Direktivo 2006/54, katere namen je v skladu s členom 1, prvi odstavek, „zagotoviti uresničevanje načela enakih možnosti in enakega obravnavanja moških in žensk na področju zaposlovanja in poklicnega dela“, je bila s 15. avgustom 2009 razveljavljena Direktiva Sveta z dne 9. februarja 1976 o izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zvezi z dostopom do zaposlitve, poklicnega usposabljanja in napredovanja ter delovnih pogojev (76/207/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 187). Kot je razvidno iz uvodne izjave 1 Direktive 2006/54, se v tej zaradi jasnosti in združitve obstoječe temeljne določbe na področju, ki ga zajema, preoblikujejo v eno besedilo.
52

Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba ugotoviti, da Kraljevina Belgija s tem, da ni zagotovila zbiranja in čiščenja komunalne odpadne vode za aglomeracije Aywaille, Baelen, Blegny, Chastre, Grez-Doiceau, Jodoigne, Lasne, Obourg, Oreye, Orp, Raeren, Sart‑Dames‑Avelines, Soiron, Sombreffe in Yvoir-Anhée ter čiščenja komunalne odpadne vode za aglomeracije Bassenge, Chaumont-Gistoux, Chièvres, Crisnée, Dalhem, Dinant, Écaussinnes, Estinnes, Feluy-Arquennes, Fexhe-Slins, Fosses-la-Ville, Godarville, Hannut, Havré, Jurbise, Le Rœulx, Leuze, Lillois-Witterzée, Profondeville, Rotheux-Neuville, Saint-Georges-sur-Meuse, Saint-Hubert, Sirault, Sprimont, Villers-la-Ville, Villers-le-Bouillet, Virginal-Hennuyères, Walcourt, Welkenraedt, Wépion in Wiers, Gaurain-Ramecroix in Hélécine, ni izpolnila obveznosti iz členov 3 in 4 Direktive.
18

Teleklagenævnet je v zvezi z zahtevkom za nadomestilo za leto 2010 prekinila odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložila ta vprašanja: „1. Ali Direktiva o univerzalnih storitvah, in zlasti njen člen 32, državi članici preprečuje, da določi pravila, ki podjetju ne omogočajo vložitve tožbe zoper državo članico za ločeno povračilo neto stroškov, nastalih pri zagotavljanju dodatnih obveznih storitev, ki niso zajete v poglavju II te direktive, če dobiček podjetja iz drugih storitev v okviru obveznosti podjetja zagotavljanja univerzalne storitve iz poglavja II te direktive presega izgube, povezane z zagotavljanjem dodatnih obveznih storitev? 2. Ali Direktiva o univerzalnih storitvah državi članici preprečuje, da določi pravila, ki podjetjem omogočajo, da vložijo tožbo zoper državo članico za povračilo neto stroškov, ki nastanejo pri zagotavljanju dodatnih obveznih storitev, ki niso zajete v poglavju II te direktive, samo če za podjetja neto stroški pomenijo nerazumno breme? 3. Če je odgovor na drugo vprašanje nikalen, ali lahko država članica odloči, da ni nerazumnega bremena, povezanega z zagotavljanjem dodatnih obveznih storitev, ki niso zajete v poglavju II [Direktive o univerzalnih storitvah], če je podjetje, ki ima obveznost zagotavljanja univerzalne storitve, z zagotavljanjem vseh teh storitev doseglo dobiček, vključno z zagotavljanjem storitev, ki bi jih podjetje opravljalo, tudi če ne bi imelo obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve? 4. Ali Direktiva o univerzalnih storitvah državi članici preprečuje, da določi pravila, da je treba neto stroške nekega podjetja, povezane z zagotavljanjem univerzalnih storitev v skladu s poglavjem II te direktive, izračunati na podlagi vseh prihodkov in stroškov, povezanih z zagotavljanjem zadevne storitve, vključno s prihodki in stroški, ki bi jih imelo podjetje tudi brez obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve? 5. Ali na odgovore na prvo, drugo, tretje in četrto vprašanje, kadar je treba zagotoviti dodatno obvezno storitev na Grenlandiji, ki je v skladu s Prilogo II k [Pogodbe o DEU] čezmorska država ali ozemlje, vpliva to, da danski organi naložijo obveznost podjetju s sedežem na Danskem, ki na Grenlandiji nima drugih dejavnosti? 6. Kako pomembni so za odgovore na prvo, drugo, tretje, četrto in peto vprašanje člena 107(1) PDEU in 108(3) PDEU ter Sklep [2012/21/EU] Komisije z dne 20. decembra 2011 o uporabi člena 106(2) [PDEU] za državno pomoč v obliki nadomestila za javne storitve, dodeljenega nekaterim podjetjem, pooblaščenim za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena [(UL 2012, L 7, str. 13)]? 7. Kako pomembno je za odgovore na prvo, drugo, tretje, četrto in peto vprašanje načelo minimalnega izkrivljanja konkurence, med drugim v členih 1(2) in 3(2) ter uvodnih izjavah (4), (18), (23) in (26) in delu B Priloge IV k Direktivi o univerzalnih storitvah? 8. Ali imajo te določbe ali izključitve neposreden učinek, če določbe Direktive o univerzalnih storitvah nasprotujejo nacionalnim shemam iz prvega, drugega in četrtega vprašanja?“
6

V uvodnih izjavah od 32 do 34 te uredbe je navedeno: „(32) Da bi se finančni interesi Skupnosti učinkovito zavarovali, je treba sprejeti primerne ukrepe za boj proti nepravilnostim in prevaram. Zaradi različne narave programov pomoči je treba določiti ločene določbe za programe pomoči na površino na eni strani in za programe pomoči na žival na drugi strani. (33) Določiti je treba znižanja in izključitve, upoštevajoč načelo sorazmernosti in posebne probleme, povezane s primeri višje sile ter izrednimi in naravnimi okoliščinami. Takšna znižanja in izključitve se razvrstijo glede na težo storjene nepravilnosti in naj sežejo do popolne izključitve iz enega ali večih programov pomoči za določeno obdobje. (34) Pri določanju znižanj in izključitev je treba upoštevati posebnosti različnih programov pomoči v okviru integriranega sistema. Pri zahtevkih za pomoč na površino nepravilnosti običajno zadevajo dele površin. Prevelika prijava pri eni enoti rabe ali poljini se lahko poračuna s premajhno prijavo pri drugi enoti rabe ali poljini iste skupine poljščin. […] V zvezi z zahtevki za pomoč na površino, v katerih so bile ugotovljene nepravilnosti, je treba predvideti, da se zahtevki za pomoč lahko uskladijo znotraj določene tolerančne meje, znižanja pa začnejo veljati, ko so te meje presežene. […]“