Keywords

Summary



Keywords

1. Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Razlaga mednarodnega sporazuma, ki so ga sklenile Skupnost in države članice v skladu z deljeno pristojnostjo – Konvencija o dostopu do informacij, sodelovanju javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah (Aarhuška konvencija) – Pristojnost za določitev delitev pristojnosti med Skupnostjo in njenimi državami članicami

(člen 234 ES; Aarhuška konvencija, člen 9(3); Sklep Sveta 2005/370)

2. Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Meje – Zahtevana razlaga zaradi uporabe določbe v položajih, povezanih z nacionalnim pravom, in v položajih, povezanih s pravom Unije – Pristojnost podati to razlago

(Aarhuška konvencija, člen 9(3); Sklep Sveta 2005/370)

3. Mednarodni sporazumi – Sporazumi Skupnosti – Konvencija o dostopu do informacij, sodelovanju javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah (Aarhuška konvencija) – Člen 9(3) – Neposredni učinek – Neobstoj

(člen 10 ES; Aarhuška konvencija, člen 9(3); Sklep Sveta 2005/370)

Summary

1. Iz Konvencije o dostopu do informacij, sodelovanju javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah (Aarhuška konvencija), ki so jo sklenile Skupnost in vse njene države članice v skladu z deljeno pristojnostjo, je razvidno, da je Sodišče, ki odloča v skladu z določbami Pogodbe, zlasti s členom 234 ES, pristojno za razmejitev obveznosti, ki jih prevzame Unija, in obveznosti, ki ostanejo v izključni pristojnosti držav članic, ter za razlago določb navedene konvencije.

Dalje je treba ugotoviti, ali je Unija na področju, ki ga zajema člen 9(3) Aarhuške konvencije, izvajala svojo pristojnost in sprejela določbe, s katerimi se izvajajo obveznosti, ki izhajajo iz te konvencije. Če ne bi bilo tako, bi obveznosti, ki izhajajo iz člena 9(3) Aarhuške konvencije, še naprej spadale pod nacionalno pravo držav članic. V tem primeru bi morala sodišča teh držav na podlagi nacionalnega prava odločiti, ali se lahko posamezniki neposredno sklicujejo na določbe tega mednarodnega sporazuma, ki se nanašajo na to področje, oziroma ali jih morajo ta sodišča uporabiti po uradni dolžnosti. Pravo Unije v tem primeru ne nalaga, pa tudi ne izključuje, da pravni red države članice posameznikom prizna pravico neposrednega sklicevanja na to določbo ali naloži sodišču obveznost, da jo uporabi po uradni dolžnosti.

Nasprotno, če bi se ugotovilo, da je Unija izvajala svoje pristojnosti in sprejela določbe na področju, ki ga zajema člen 9(3) Aarhuške konvencije, bi se uporabilo pravo Unije in bi moralo Sodišče odločiti, ali imajo zadevne določbe mednarodnega sporazuma neposredni učinek.

V zvezi s tem ima Unija na področju okolja izključno zunanjo pristojnost v skladu s členom 175 ES v povezavi s členom 174(2) ES.

Poleg tega lahko posebno vprašanje, ki še ni bilo vključeno v zakonodajno urejanje v Uniji, spada v pravo Unije, kadar je urejeno v sporazumih, ki so jih sklenile Unija in njene države članice, in se nanaša na področje, ki ga to pravo v veliki meri zajema.

(Glej točke od 31 do 33, 35 in 36.)

2. Sodišče je pristojno za razlago določb člena 9(3) Konvencije o dostopu do informacij, sodelovanju javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah (Aarhuška konvencija) in zlasti za to, da se izreče o vprašanju, ali imajo te neposredni učinek.

Obstaja jasen interes, da se predpis, ki se uporablja tako za zadeve nacionalnega prava kot za zadeve prava Unije, ne glede na pogoje, pod katerimi naj bi bil uporabljen, razlaga enotno, da bi se v prihodnosti preprečile različne razlage.

(Glej točki 42 in 43.)

3. Člen 9(3) Konvencije o dostopu do informacij, sodelovanju javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah (Aarhuška konvencija) v pravu Unije nima neposrednega učinka. Vendar mora predložitveno sodišče, kolikor je to mogoče, procesno pravo v zvezi s pogoji, ki morajo biti izpolnjeni za vložitev pravnega sredstva v upravnem ali sodnem postopku, razlagati tako v skladu s cilji iz člena 9(3) te konvencije kot v skladu s ciljem učinkovitega pravnega varstva pravic, ki jih daje pravo Unije, da bi lahko organizacija za zaščito okolja pred sodiščem izpodbijala odločbo, sprejeto v upravnem postopku, ki bi bila lahko v nasprotju z okoljskim pravom Unije.

Če predpisi Unije na tem področju ne obstajajo, morajo biti v notranjem pravnem redu vsake države članice urejena podrobna postopkovna pravila za tožbe, namenjena zagotavljanju varstva pravic, ki jih imajo upravičenci na podlagi prava Unije, pri čemer morajo države članice v vsakem primeru zagotoviti učinkovito varstvo teh pravic.

Zato podrobna postopkovna pravila za tožbe, ki naj zagotovijo varstvo pravic, ki jih imajo posamezniki na podlagi prava Unije, ne smejo biti določena manj ugodno kot tista za ustrezne nacionalne tožbe (načelo enakovrednosti oziroma ekvivalence) in ne smejo praktično onemogočiti ali čezmerno otežiti uveljavljanja pravic, ki izvirajo iz pravnega reda Unije (načelo učinkovitosti).

(Glej točke 47, 48, 51 in 52 ter izrek.)