ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Mednarodni sporazumi – Sporazum o Evropskem gospodarskem prostoru – Prosti pretok kapitala – Enak pravni pomen, kot ga imajo določbe prava Skupnosti

(člen 63 PDEU; Sporazum EGP, člen 40 in Priloga XII)

2. Mednarodni sporazumi – Sporazum o Evropskem gospodarskem prostoru – Prosti pretok kapitala – Omejitve – Davčna zakonodaja – Davek na tržno vrednost nepremičnin pravnih oseb

(Sporazum EGP, člen 40)

Summary

1. Eden od glavnih ciljev Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) je kar najbolj uresničiti prosti pretok blaga, oseb, storitev in kapitala v celotnem EGP, tako da se notranji trg z ozemlja Unije razširi na države Evropskega združenja za prosto trgovino (EFTA). V tem smislu ima več določb navedenega sporazuma namen zagotoviti karseda enotno razlago tega sporazuma za celotni EGP. Pri tem na enotno razlago določb Sporazuma EGP, ki so po vsebini enake določbam Pogodbe DEU, v državah članicah pazi Sodišče.

Iz določb člena 40 Sporazuma EGP je razvidno, da so v njih določena pravila, ki prepovedujejo omejitve pretoka kapitala in diskriminacijo v razmerjih med državami pogodbenicami Sporazuma EGP, naj so te članice Unije ali EFTE, enaka pravilom, ki jih pravo Unije določa za razmerja med državami članicami.

Če je torej treba ovire prostega pretoka kapitala med državljani držav pogodbenic Sporazuma EGP presojati glede na njegov člen 40 in Prilogo XII k temu sporazumu, imajo te določbe enak pravni pomen kot po vsebini enake določbe člena 63 PDEU.

(Glej točke od 20 do 22.)

2. Člen 40 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) ne nasprotuje nacionalni ureditvi, po kateri so plačila davka na tržno vrednost nepremičnin na ozemlju države članice Evropske unije oproščene družbe s sedežem v tej državi članici in ki to oprostitev za družbo s sedežem v tretji državi, ki je članica EGP, pogojuje z obstojem konvencije o upravni pomoči, sklenjene med navedeno državo članico in to tretjo državo z namenom boja proti davčnim utajam in izogibanju plačevanju davkov, ali z okoliščino, da na podlagi pogodbe, ki vsebuje klavzulo o prepovedi diskriminacije glede na državljanstvo, te osebe ne morejo biti obdavčene bolj od družb, ki imajo sedež na ozemlju države članice.

Če namreč taka ureditev za pravne osebe pomeni omejitev načela prostega pretoka kapitala, ki je s členom 40 Sporazuma EGP načelno prepovedana tako kot s členom 63 PDEU, se utemeljitve, ki se nanašajo na boj proti davčnim utajam in nujnost ohranitve učinkovitosti davčnega nadzora, presojajo drugače, kadar okvir sodelovanja med pristojnimi organi držav članic, ki je bil določen z Direktivo 77/799 o medsebojni pomoči pristojnih organov držav članic na področju neposredne obdavčitve, ne obstaja med njimi in pristojnimi organi tretjih držav, to je kadar te niso sklenile dogovora o medsebojni pomoči. V tem primeru lahko država članica načeloma upravičeno zavrne dodelitev take ugodnosti, če se pridobitev podatkov iz te države izkaže za nemogočo, predvsem ker za to tretjo državo ne obstaja obveznost iz konvencije, da mora predložiti podatke.

(Glej točke 29, 41, 44 in 52 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Približevanje zakonodaj – Revizijski postopki na področju oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje – Direktiva 89/665 – Obveznost držav članic, da določijo revizijski postopek

(Direktiva Sveta 89/665)

Summary

Direktivo 89/665 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje, kakor je bila spremenjena z Direktivo 92/50, je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalnim predpisom, ki določajo, da je pravica do odškodnine za škodo, ki je nastala, ker je naročnik kršil pravo na področju javnega naročanja, odvisna od tega, ali gre pri tej kršitvi za krivdno ravnanje, tudi če uporaba teh predpisov temelji na domnevi krivde naročnika in na tem, da se zadnji ne more sklicevati na neobstoj individualnih sposobnosti in s tem na neobstoj subjektivne odgovornosti za domnevno kršitev.

Revizijski postopek, v katerem se določi odškodnina, iz člena 2(1)(c) Direktive 89/665 je namreč lahko v nekaterih primerih postopkovna alternativa, skladna z načelom učinkovitosti – ki je podlaga cilja učinkovitosti revizije, ki mu sledi ta direktiva – le, če možnost odškodnine v primeru kršitve pravil o javnem naročanju kot v drugih revizijskih postopkih iz člena 2(1) te direktive ni odvisna od ugotovitve krivde naročnika. Glede tega je malo pomembno, da nacionalni predpisi ne nalagajo dokaznega bremena o krivdi naročnika oškodovancu, ampak nalagajo naročniku, da ovrže domnevo o krivdi, ki ga bremeni, in pri tem omejijo razloge, na katere se je mogoče sklicevati za to.

(Glej točke 39, 40 in 45 ter izrek.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti

–

Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče

–

Upoštevni položaj

–

Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 258 PDEU; Direktiva 2006/66/ES Evropskega parlamenta in Sveta) (Glej točke od 7 do 10.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/66/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. septembra 2006 o baterijah in akumulatorjih ter odpadnih baterijah in akumulatorjih in razveljavitvi Direktive 91/157/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 10, str. 240), v določenem roku.

Izrek

Izrek

1. Helenska republika s tem, da v določenem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/66/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. septembra 2006 o baterijah in akumulatorjih ter odpadnih baterijah in akumulatorjih in razveljavitvi Direktive 91/157/EGS, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

2. Helenski republiki se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Summary



Keywords

1. Carinska unija – Brezcarinska sprostitev v prosti promet – Akt o pristopu iz leta 2003

(Akt o pristopu iz leta 2003, Priloga IV, poglavje 5, točka 1; Uredba Komisije št. 2454/93, člen 448)

2. Carinska unija – Brezcarinska sprostitev v prosti promet – Akt o pristopu iz leta 2003

(Akt o pristopu iz leta 2003, Priloga IV, poglavje 5, točka 1; Uredba Sveta št. 2913/92; Uredba Komisije št. 2454/93)

3. Carinska unija – Uvozne dajatve – Obseg – Davek na dodano vrednost

(Uredba Sveta št. 2913/92, člen 4(10); Direktiva Sveta št. 77/388, členi 2(2), 11(B)(3)(a, in 21(2))

Summary

1. Če se blago prevaža v razširjeni Skupnosti na dan pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike k Evropski uniji, se zanj uporablja postopek iz poglavja 5, točka 1, Priloge IV k navedenemu aktu o pristopu, kar izključuje vse druge carinske postopke. Iz tega izhaja, da se v takem položaju – ker je sistem iz poglavja 5, točka 1, Priloge IV k temu aktu o pristopu izključen – člen 448 Uredbe št. 2454/93 o določbah za izvajanje Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2787/2000 o poenostavljenih postopkih prevoza po morju med državami članicami v okviru postopka skupnostnega tranzita, ne uporablja. Zato tudi če je bil sestavljen manifest za blago, postopki iz člena 448 izvedbene uredbe št. 2454/93 ne morejo nadomestiti izvoznih formalnosti iz poglavja 5, točka 1, Priloge IV k navedenemu aktu o pristopu. Iz tega izhaja, da za preveritev, ali so bile izvozne formalnosti iz poglavja 5, točka 1, Priloge IV k navedenemu aktu o pristopu izpolnjene, ni pomembno, ali so bili opravljeni postopki iz člena 448 Uredbe št. 2454/93, tudi če je bil sestavljen manifest za blago.

(Glej točke od 32 do 35 in točko 1 izreka.)

2. Uredba št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 82/97, in Uredba št. 2454/93, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2787/2000, se uporabljata v novih državah članicah od 1. maja 2004, vendar se ni mogoče sklicevati na ugodnosti postopka iz poglavja 5, točka 1, Priloge IV k Aktu o pristopu Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike k Evropski uniji, če izvozne formalnosti, ki so v njem navedene, niso bile opravljene za blago, ki se je prevažalo v razširjeni Skupnosti na dan pristopa teh novih držav članic k Evropski uniji.

(Glej točko 41 in točko 2 izreka.)

3. Člen 4(10) Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 82/97, je treba razlagati tako, da uvozne dajatve ne vključujejo davka na dodano vrednost, ki se plača ob uvozu blaga. Sicer pa, ker je davek na dodano vrednost treba plačati za uvoženo blago, ga morajo plačati osebe, ki jih država članica, v katero se blago uvozi, določi ali sprejme kot osebe za plačilo.

(Glej točke 47, 49 in 52 ter točki 3 in 4 izreka.)
I - 5189Zadeva C-58/09
Leo-Libera GmbH
proti
Finanzamt Buchholz in der Nordheide
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,  
ki ga je vložilo Bundesfinanzhof)
„Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Davek na dodano vrednost –  
Direktiva 2006/112/ES – Člen 135(1)(i) – Oprostitev stav, loterij  
in drugih iger na srečo – Pogoji in omejitve –  
Pristojnost držav članic za določitev“
Sklepni predlogi generalnega pravobranilca Y. Bota, predstavljeni 11. marca 
2010   .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . I - 5191
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 10. junija 2010   .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . I - 5201
Povzetek sodbe
Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano 
vrednost – Oprostitve – Oprostitev stav, loterij in drugih iger na srečo
(Direktiva Sveta 2006/112, člen 135(1)(i))
POVZETEK – ZADEVA C-58/09
I - 5190Člen  135(1)(i) Direktive Sveta 2006/112 
o  skupnem sistemu davka na dodano vre -
dnost je treba razlagati tako, da pristojnost, ki jo imajo države članice za določitev po -
gojev  in omejitev za oprostitev od davka na 
dodano vrednost in ki je določena s to določ -
bo, omogoča, da države članice od tega davka 
oprostijo le nekatere igre na srečo.
Na podlagi te določbe imajo namreč države 
članice široko diskrecijsko pravico glede tega, 
ali se zadevne transakcije oprostijo ali obdav -
čijo, saj tem državam dovoljuje, da določijo 
pogoje in omejitve, ki veljajo za te oprostitve. 
Poleg tega besedilo člena 135(1)(i) Direktive 2006/112 ne vsebuje ničesar, na podlagi česar 
bi bilo mogoče sklepati, da je želel zakonoda -
jalec Skupnosti določiti kakršno koli količin-
sko omejitev, da bi zagotovil, da bo vsaj 50 % iger na srečo, ki se prirejajo v  državi člani -
ci, ali vsaj 50 % prometa, ki se s temi igrami 
ustvari, upravičeno do oprostitve davka na 
dodano vrednost, določene v tem členu. Po -
leg tega takemu predpisu ne nasprotuje niti 
načelo davčne nevtralnosti, v  skladu s  kate-
rim se opravljanje podobnih storitev, ki so torej med seboj konkurenčne, ne sme obrav -
navati različno z vidika davka na dodano vre -
dnost. Tega načela namreč ni mogoče – ne da bi člen 135(1)(i) Direktive 2006/112 in široka diskrecijska pravica, ki jo ta določba priznava 
državam članicam, izgubila polni učinek – 
razlagati tako, da nasprotuje temu, da se neka igra na srečo oprosti plačila davka na doda -
no vrednost, druga pa ne, če si med seboj ne konkurirata.
(Glej točke 26, 27, 34, 35 in 39 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Približevanje zakonodaj – Sektor telekomunikacij – Univerzalna storitev in pravice uporabnikov – Direktiva 2002/22

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/22, člen 30(2))

Summary

Člen 30(2) Direktive 2002/22/ES o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami je treba razlagati tako, da mora nacionalni regulativni organ pri presoji odvračilnega učinka pristojbine, ki jo morajo potrošniki plačati za prenos številke, upoštevati stroške, ki jih imajo operaterji mobilnih telefonskih omrežij z zagotovitvijo takega prenosa. Vendar pa ima možnost določiti najvišji znesek te pristojbine, ki ga operaterji lahko zaračunajo in ki je nižji od njihovih stroškov, če bi pristojbina, izračunana zgolj na podlagi teh stroškov, uporabnike lahko odvrnila od uporabe možnosti prenosa.

(Glej točko 28 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Mednarodni sporazumi – Prva Yaoundéjska konvencija – Splošni trgovinski režim

(člen 90 ES; prva Yaoundéjska konvencija z dne 20. julija 1963, člen 14)

2. Mednarodni sporazumi – Četrta Loméjska konvencija AKP-EGS – Splošni trgovinski režim

(Četrta Loméjska konvencija AKP-EGS z dne 15. decembra 1989, Protokol št. 5, člen 1)

Summary

1. Člen 14 Konvencije o pridružitvi med Evropsko gospodarsko skupnostjo in afriškimi državami ter Madagaskarjem, ki so pridruženi tej skupnosti, ki je bila podpisana v Yaoundéju 20. julija 1963 ni nasprotoval obdavčitvi banan s poreklom iz Somalije. Ta določba se namreč omejuje na to, da določa prepoved diskriminatorne obdavčitve podobnih proizvodov s podobnimi izrazi kot člen 90, prvi odstavek, ES, in torej ne zajema nepodobnih proizvodov, ki si konkurirajo.

Če bi Skupnost in afriške države ter Madagaskar, ki so ji pridruženi, želeli urediti problem notranjih davkov za nepodobne proizvode, ki si konkurirajo, bi namesto določbe, ki je podobna zgolj določbi prvega odstavka člena 90 ES, sprejele določbo, ki se zgleduje tudi po drugem odstavku člena 90 ES.

(Glej točke 24, 25, 37 in 38 ter točko 1 izreka.)

2. Nacionalnemu sodišču ni treba preizkusiti konkretnih učinkov povečanj davka na uvoz banan s poreklom iz Somalije glede na položaj pred 1. aprilom 1976, datumom začetka veljavnosti prve Loméjske konvencije, da bi presodilo združljivost teh povečanj s klavzulo „standstill“ iz člena 1 Protokola št. 5 o bananah, ki je priložen četrti Konvenciji AKP-EGS, ki je bila podpisana v Loméju.

Taka povečanja namreč povzročijo dvig cen zadevnih banan, zaradi česar je prodaja na zadevnem trgu otežena. Zato preizkus takega povečanja z vidika te klavzule „standstill“ običajno ne predpostavlja preizkusa konkretnega učinka tega povečanja na uvoz.

Vendar povečanja takega davka, ki se omejujejo na uskladitev tega davka z inflacijo, niso v nasprotju s členom 1 Protokola št. 5.

(Glej točke 43, 45, 47 in 48 ter točko 2 izreka.)
Turški državljan, ki za delodajalca in pod njegovim vodstvom dela le zelo omejeno število ur, za kar dobi nadomestilo, ki le delno krije potrebna sredstva za preživljanje, je delavec v smislu člena 6(1) Sklepa št. 1/80 Pridružitvenega sveta EGS-Turčija, kadar je dejavnost, ki jo opravlja, dejanska in resnična dejavnost. Nacionalno sodišče mora preveriti dejstva, potrebna za presojo, ali gre v zadevi, v kateri odloča, za tak primer.

Za „delavca“ je namreč treba šteti vsakogar, ki opravlja dejansko in resnično dejavnost, razen dejavnosti, ki imajo tako majhen obseg, da so zgolj podrejene in pomožne. Značilnost delovnega razmerja je, da neka oseba v določenem času v korist druge osebe in pod njenim vodstvom opravlja storitve, za katere kot protidajatev prejema plačilo.

Čeprav je lahko v zvezi s tem okoliščina, da je zadevna oseba v okviru delovnega razmerja delala le zelo omejeno število ur, znak, da so bile opravljane dejavnosti podrejene in pomožne, pa ne glede na omejeno višino plačila in delovni čas poklicne dejavnosti ni mogoče izključiti, da bi lahko nacionalni organi to dejavnost v skladu s celovito presojo zadevnega delovnega razmerja obravnavali kot dejansko in resnično dejavnost, na podlagi katere je delavcu mogoče priznati status „delavca“.

Pri celoviti presoji delovnega razmerja zadevne osebe je poleg okoliščin, kot sta delovni čas in višina nadomestila, treba upoštevati še pravico do plačanega letnega dopusta, pravico do plače v primeru bolezni in pogodbo o zaposlitvi, za katero velja takrat veljavna kolektivna pogodba, kakor tudi okoliščino, da je bilo pogodbeno razmerje z istim podjetjem podaljšano. Te okoliščine bi lahko nakazovale, da je zadevna poklicna dejavnost dejanska in resnična dejavnost.

(Glej točke 19, od 26 do 28, 33 in točko 1 izreka.)
Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 25. marca 2010 – Komisija proti Nizozemski

(Zadeva C‑79/09)

„Neizpolnitev obveznosti države – Davek na dodano vrednost – Direktiva 2006/112/ES – Člena 13 in 132 – Osebe javnega prava – Status javnega organa – Dejavnosti – Subjekti, ki niso zavezanci za plačilo davka – Izjeme – Družbenokulturni, zdravstveni in izobraževalni sektor – ,Evroregije‘ – Spodbujanje poklicne mobilnosti – Posredovanje osebja – Dokazno breme“

1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Predhodni postopek – Predmet (člen 226 ES) (Glej točke od 21 do 24.)

2. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Oprostitve (Direktiva Sveta 2006/112, člena 132(1)(b), (g) in (i) in 134) (Glej točke 54, od 60 do 64.)

3. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Davčni zavezanci – Osebe javnega prava – Neobstoj davčne zavezanosti za dejavnosti, ki jih opravljajo kot državni organi (Direktiva Sveta 2006/112, člen 13(1), prvi in drugi pododstavek) (Glej točke 79, od 82 do 84, 89, od 91 do 95.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 2(1)(c), 13, 24(1) in 132 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1) – Posredovanje osebja v družbenokulturnem, zdravstvenem in izobraževalnem sektorju – Spodbujanje poklicne mobilnosti – Evroregija.

Izrek

1. Tožba se zavrne.
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 24. septembra 2009 – Komisija proti Belgiji

(Zadeva C-8/09)

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2006/17/ES — Tehnične zahteve za darovanje, pridobivanje in testiranje človeških tkiv in celic — Neopravljen prenos v predpisanem roku“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 11.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje oziroma opustitev obvestitve o zakonih in drugih predpisih, potrebnih za uskladitev z Direktivo Komisije 2006/17/ES z dne 8. februarja 2006 o izvajanju Direktive 2004/23/ES Evropskega parlamenta in Sveta o nekaterih tehničnih zahtevah za darovanje, pridobivanje in testiranje človeških tkiv in celic (UL L 38, str. 40), v predpisanem roku.

Izrek

1. Kraljevina Belgija s tem, da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Komisije 2006/17/ES z dne 8. februarja 2006 o izvajanju Direktive 2004/23/ES Evropskega parlamenta in Sveta o nekaterih tehničnih zahtevah za darovanje, pridobivanje in testiranje človeških tkiv in celic, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

2. Kraljevini Belgiji se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 24. septembra 2009 – Komisija proti Belgiji

(Zadeva C-8/09)

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2006/17/ES — Tehnične zahteve za darovanje, pridobivanje in testiranje človeških tkiv in celic — Neopravljen prenos v predpisanem roku“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 11.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje oziroma opustitev obvestitve o zakonih in drugih predpisih, potrebnih za uskladitev z Direktivo Komisije 2006/17/ES z dne 8. februarja 2006 o izvajanju Direktive 2004/23/ES Evropskega parlamenta in Sveta o nekaterih tehničnih zahtevah za darovanje, pridobivanje in testiranje človeških tkiv in celic (UL L 38, str. 40), v predpisanem roku.

Izrek

1. Kraljevina Belgija s tem, da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Komisije 2006/17/ES z dne 8. februarja 2006 o izvajanju Direktive 2004/23/ES Evropskega parlamenta in Sveta o nekaterih tehničnih zahtevah za darovanje, pridobivanje in testiranje človeških tkiv in celic, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 10. junija 2010 – Komisija proti Italiji

(Zadeva C‑491/08)

„Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 92/43/EGS – Ohranjanje naravnih habitatov – Prostoživeče živalske in rastlinske vrste – Območje, pomembno za Skupnost – Sistem varstva – Turistični kompleks ‚Is Arenas‘“

1. Okolje – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Direktiva 92/43 (Direktiva Sveta 92/43, člena 3(1) in 4(1)) (Glej točki 30 in 31.)

2. Okolje – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Direktiva 92/43 (Direktiva Sveta 92/43, člen 6(2)) (Glej točke od 38 do 40, 42 in 43.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL L 206, str. 7) – Območje, pomembno za Skupnost – Območje „Is Arenas“ – Ureditev igrišča za golf

Izrek

1. Italijanska republika v zvezi s projektom turističnega in nepremičninskega kompleksa „Is Arenas“, ki vpliva na območje „Is Arenas“:

–s tem, da pred 19. julijem 2006, ko je bilo območje „Is Arenas“ vpisano na seznam območij, pomembnih za Skupnost, glede na cilj ohranitve, ki mu sledi Direktiva Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst, ni sprejela primernih zaščitnih ukrepov za zaščito upoštevnega ekološkega interesa, ki ga ima predlagano območje kot območje, pomembno za Skupnost, na nacionalni ravni, in zlasti s tem, da ni prepovedala posega, ki bi lahko resno ogrozil ekološke značilnosti območja,

–in s tem, da po 19. juliju 2006 ni sprejela primernih ukrepov za preprečitev slabšanja stanja naravnih habitatov, za katere je bilo določeno navedeno območje, pomembno za Skupnost,

ni izpolnila obveznosti iz Direktive 92/43/EGS, natančneje, glede drugega očitka, iz člena 6(2) te direktive.
1

Družba Lancôme parfums et beauté & Cie SNC (v nadaljevanju: Lancôme) s to pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (zdaj Splošno sodišče Evropske unije) z dne 8. julija 2008 v zadevi Lancôme proti UUNT – CMS Hasche Sigle (COLOR EDITION) (T-160/07, ZOdl., str. II-1733, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to zavrnilo njeno tožbo zoper odločbo drugega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne , s katero je bila razveljavljena registracija besedne znamke COLOR EDITION za kozmetične proizvode in ličila.
51

Glede ukrepa, ki je sprejet na področju zdravja, je treba opozoriti, da v skladu s sodno prakso in členom 152(5) ES ostanejo države članice pristojne za ureditev svojih sistemov socialne varnosti in zlasti za sprejetje določb za organizacijo ter zagotavljanje zdravstvenih storitev in zdravljenja. Države članice morajo sicer te pristojnosti izvrševati ob spoštovanju prava Skupnosti, vendar pa je pri presoji spoštovanja te obveznosti treba upoštevati dejstvo, da država članica lahko odloči, do katere ravni namerava zagotoviti varovanje javnega zdravja in kako je to raven mogoče doseči. Ker se lahko ta raven razlikuje med državami članicami, je treba tem priznati diskrecijsko pravico (glej zgoraj navedeno sodbo Hartlauer, točki 29 in 30, in sodbo z dne 19. maja 2009 v združenih zadevah Apothekerkammer des Saarlandes in drugi, C-171/07 in C-172/07, ZOdl., str. I-4171, točki 18 in 19).