SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

NILSA WAHLA,

predstavljeni 25. julija 2018 ( 1 )

Zadeva C‑150/17 P

Evropska unija, ki jo zastopa Sodišče Evropske unije,

proti

Kendrion NV

„Pritožba – Dopustnost – Nepogodbena odgovornost – Razumno trajanje postopka – Sodišče Evropske unije – Obveznost sojenja v razumnem roku – Premoženjska škoda – Stroški bančne garancije – Obresti – Vzročna zveza – Nepremoženjska škoda – Pravne osebe“

1. Katere vrste škode mora Evropska unija v skladu s členom 340 PDEU nadomestiti posameznikom, katerih pravico do sojenja v razumnem roku v njihovi zadevi je kršilo Sodišče Evropske unije? Natančneje, v katerih okoliščinah je treba dodeliti odškodnino za škodo, ki naj bi jo povzročilo čezmerno odlašanje?

2. To sta v bistvu glavni vprašanji, postavljeni v pritožbah Evropske unije, ki jo zastopa Sodišče Evropske unije, ( 2 ) in družbe Kendrion NV zoper sodbo Splošnega sodišča z dne 1. februarja 2017, Kendrion/Evropska unija (T‑479/14) (v nadaljevanju: izpodbijana sodba), ( 3 ) s katero je zadnjenavedeno družbi Kendrion dodelilo določene zneske za povrnitev premoženjske in nepremoženjske škode, ki je bila tej družbi povzročena zaradi kršitve razumnega roka sojenja v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 16. novembra 2011, Kendrion/Komisija (T‑54/06). ( 4 )

3. Zelo podobna vprašanja so bila postavljena v štirih drugih pritožbah – od katerih je dve vložila Evropska unija, dve pa druge družbe – zoper dve sodbi Splošnega sodišča, v katerih je to sodišče dodelilo odškodnino za povrnitev premoženjske in nepremoženjske škode, ki je bila tem družbam povzročena zaradi kršitve razumnega roka sojenja. Danes bom predstavil sklepne predloge tudi v navedenih postopkih. ( 5 ) Te sklepne predloge je tako treba brati skupaj s sklepnimi predlogi v navedenih postopkih.

I. Dejansko stanje

4. Družba Kendrion je 22. februarja 2006 v skladu s (sedanjim) členom 263 PDEU vložila tožbo zoper Odločbo Komisije C(2005) 4634 z dne 30. novembra 2005 v zvezi s postopkom na podlagi člena [101 PDEU] (zadeva COMP/F/38.354 – industrijske vreče) (v nadaljevanju: Odločba C(2005) 4634). ( 6 )

5. Splošno sodišče je s sodbo z dne 16. novembra 2011 zavrnilo to tožbo. ( 7 ) Družba Kendrion je vložila pritožbo zoper sodbo Splošnega sodišča. Sodišče je s sodbo z dne 26. novembra 2013 ( 8 ) zavrnilo pritožbo. Vendar je Sodišče v sodbi ugotovilo, da „dolgotrajnosti približno pet let in devet mesecev trajajočega postopka pred Splošnim sodiščem ne more upravičiti nobena okoliščina zadeve, ki je bila podlaga“ za spor. ( 9 )

II. Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba

6. Družba Kendrion je 26. junija 2014 v skladu s členom 268 PDEU vložila tožbo proti Evropski uniji za povrnitev škode, ki naj bi jo utrpela zaradi trajanja postopkov pred Splošnim sodiščem v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 16. novembra 2011 v zadevi T‑54/06. V bistvu je družba Kendrion Splošnemu sodišču predlagala, naj Evropski uniji naloži plačilo zneska v višini 2.308.463,98 EUR za premoženjsko škodo in zneska v višini 11.050.000 EUR za nepremoženjsko škodo (ali, podredno, zneska v višini 1.700.000 EUR). Predlagala je tudi, naj vsakega od dodeljenih zneskov poveča za zamudne obresti od 26. novembra 2013 po obrestni meri, ki se mu bo zdela primerna.

7. Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo odločilo, da: (i) Evropska unija družbi Kendrion plača odškodnino v višini 588.769,18 EUR za povrnitev premoženjske škode, ki je bila tej družbi povzročena zaradi kršitve razumnega roka sojenja v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 16. novembra 2011, Kendrion/Komisija v zadevi T‑54/06; (ii) Evropska unija družbi Kendrion plača odškodnino v višini 6000 EUR za povrnitev nepremoženjske škode, ki je bila tej družbi povzročena zaradi kršitve razumnega roka sojenja v zadevi T‑54/06, in (iii) da se odškodnini povečata za zamudne obresti od razglasitve te sodbe dalje do popolnega plačila po obrestni meri, ki jo Evropska centralna banka (ECB) določi za svoje operacije glavnega refinanciranja, povečani za tri in pol odstotne točke. V preostalem je Splošno sodišče tožbo zavrnilo.

8. V zvezi s stroški je Splošno sodišče odločilo, da: (i) Evropska unija poleg svojih stroškov nosi stroške, ki so nastali družbi Kendrion in so povezani z ugovorom nedopustnosti, v zvezi s katerim je bil izdan sklep z dne 6. januarja 2015, Kendrion/Evropska unija (T‑479/14); (ii) družba Kendrion na eni strani in Evropska unija na drugi nosita svoje stroške, povezane s tožbo, v zvezi s katero je bila izdana ta sodba; in (iii) da Evropska komisija nosi svoje stroške.

III. Postopek pred Sodiščem in predlogi strank

9. Evropska unija s pritožbo, vloženo 24. marca 2017, Sodišču predlaga, naj: – razveljavi točko 1 izreka izpodbijane sodbe; – zavrne zahtevek družbe Kendrion na prvi stopnji za povrnitev premoženjske škode, ki jo je domnevno utrpela, ali, podredno, zniža ta odškodninski zahtevek na 175.709,87 EUR; – družbi Kendrion naloži plačilo stroškov.

10. Kar zadeva glavno pritožbo, družba Kendrion na drugi strani Sodišču predlaga, naj: – ugotovi, da pritožba ni dopustna; – podredno, pritožbo zavrne kot neutemeljeno; – Evropski uniji naloži plačilo stroškov.

11. Družba Kendrion je 31. maja 2017 vložila nasprotno pritožbo v skladu s členom 176 Poslovnika Sodišča, s katero Sodišču predlaga, naj: – razveljavi točke od 1 do 6 izreka izpodbijane sodbe; – Evropski uniji naloži plačilo odškodnine v višini 2.308.463,98 EUR ali, podredno, v znesku, ki ga Sodišče šteje za primeren, za premoženjsko škodo, in odškodnine v višini 1.700.000 EUR ali, podredno, v znesku, ki ga Sodišče šteje za primeren, za nepremoženjsko škodo; – naloži povečanje teh zneskov za obrestno mero, ki jo Sodišče šteje za primerno; – podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču; – Evropski uniji naloži plačilo stroškov.

12. Komisiji je bila dovoljena intervencija v podporo predlogom Evropske unije.

IV. Presoja pritožbenih razlogov

13. Evropska unija v svoji vlogi najava tri pritožbene razloge. V okviru prvega in drugega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je napačno razlagalo pojma „vzročna zveza“ in „škoda“. V okviru tretjega pritožbenega razloga Evropska unija trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in ni zadostno obrazložilo določitve obdobja, v katerem je nastala premoženjska škoda.

14. Družba Kendrion navaja, da je treba pritožbo zavrniti kot nedopustno ali vsekakor kot neutemeljeno.

15. Družba Kendrion v nasprotni pritožbi navaja štiri pritožbene razloge. V okviru prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in ni zadostno obrazložilo svoje ugotovitve, da je obdobje 26 mesecev od konca pisnega do začetka ustnega dela postopka ustrezno dolgo obdobje za obravnavo te zadeve. V okviru drugega pritožbenega razloga družba Kendrion očita Splošnemu sodišču, da je zavrnilo njen odškodninski zahtevek za obresti, plačane Komisiji v obdobju, v katerem je bil razumni rok sojenja prekoračen (v nadaljevanju: obdobje prekoračitve). V okviru tretjega pritožbenega razloga družba Kendrion trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo oziroma vsekakor ni zadostno obrazložilo presoje obdobja, za katero je družbi Kendrion dodelilo odškodnino za stroške bančne garancije. V okviru četrtega pritožbenega razloga družba Kendrion trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in ni zadostno obrazložilo dodelitve zgolj simboličnega nadomestila v višini 6000 EUR za nastalo nepremoženjsko škodo.

16. Evropska unija ob podpori Komisije Sodišču predlaga zavrnitev nasprotne pritožbe.

17. V teh sklepnih predlogih bom najprej preučil trditev družbe Kendrion, da pritožba ni dopustna. Nato se bom posvetil pritožbenim razlogom, ki zadevajo najprej premoženjsko in potem nepremoženjsko škodo. Nazadnje bom obravnaval trditve družbe Kendrion, ki zadevajo razumno trajanje postopka.

A. Dopustnost

18. Pred obravnavanjem vsebine spora je treba obravnavati nekatera vprašanja o dopustnosti, ki jih je izpostavila družba Kendrion.

19. Družba Kendrion v bistvu trdi, da je treba glavno pritožbo v celoti zavreči, ker v tem postopku obstaja navzkrižje interesov: Evropsko unijo zastopa Sodišče Evropske unije (institucija), ki nastopa pred Sodiščem Evropske unije (najvišjim sodnim organom v tej instituciji). ( 10 ) Zato je pritožba po njenem mnenju v nasprotju s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), ki zagotavlja nadzor od neodvisnega in nepristranskega sodišča. Dalje, družba Kendrion trdi, da bi moral biti nadzor Sodišča, če bi se pritožba štela za dopustno, omejen na očitne napake Splošnega sodišča.

20. Menim, da je treba trditve družbe Kendrion o nedopustnosti glavne pritožbe zavrniti.

21. S členom 268 PDEU ter drugim in tretjim odstavkom člena 340 PDEU je Sodišču Evropske unije zelo jasno dodeljena izključna pristojnost v zvezi s tožbami proti Evropski uniji zaradi nepogodbene odgovornosti. ( 11 ) Te določbe ne vsebujejo nobene izjeme: Sodišče Evropske unije mora torej razsojati tudi o odgovornosti, ki izvira iz njegovih lastnih dejanj ali opustitev, storjenih bodisi v okviru njegove upravne bodisi pravosodne funkcije. Medtem ko se v zadevah v zvezi s prvimi zdi, da ni pravih razlogov za zaskrbljenost, ( 12 ) bi se pristojnost v zadevah v zvezi z zadnjimi dejansko lahko štela za rešitev, ki ni najboljša. Vendar je dodelitev tako široke in popolne pristojnosti za odškodninske sodbe Sodišču Evropske unije brez dvoma odločitev, ki so jo sprejeli avtorji Pogodb.

22. V skladu s členom 13(2) PEU Sodišče Evropske unije deluje „v mejah pristojnosti, ki so [mu] dodeljene s Pogodbama, in v skladu s postopki, pogoji in cilji, ki jih določata Pogodbi“. Zato Sodišče Evropske unije ne sme zavrniti pristojnosti, kadar so pogoji, zanjo določeni v Pogodbah, izpolnjeni. Sodišče Evropske unije prav tako ne sme ustvariti nove podlage za pristojnost sodišč držav članic, ki presega tisto iz člena 274 PDEU. ( 13 ) V pristojnosti držav članic je torej, da po potrebi v skladu s členom 48 PEU spremenijo trenutno veljavni sistem pravnih sredstev. ( 14 )

23. V postopkih na podlagi členov 268 in 340 PDEU je treba upoštevati dodelitev pristojnosti iz določb Statuta Sodišča Evropske unije. V skladu s tem je Sodišče že razsodilo, da mora odškodninski zahtevek proti Evropski uniji, ki temelji na tem, da naj Splošno sodišče ne bi upoštevalo razumnega roka sojenja, obravnavati Splošno sodišče. ( 15 )

24. V takšnem primeru Evropsko unijo načeloma zastopa institucija, ki je odgovorna za ravnanje, iz katerega naj bi izhajala zatrjevana škoda. ( 16 ) V tem primeru je to Sodišče Evropske unije, ker je Splošno sodišče del te institucije. ( 17 ) To je bilo tudi stališče, ki ga je družba Kendrion zagovarjala v postopku pred Splošnim sodiščem. ( 18 )

25. Če je tako, ta institucija v postopkih, kot je ta, nastopa kot stranka, z vsem, kar to pomeni v smislu njenih pravic in obveznosti. Zlasti člen 56 Statuta Sodišča Evropske unije daje pravico „kater[i] kol[i] strank[i], ki v celoti ali delno ni uspela s svojimi sklepnimi predlogi“, da vloži pritožbo pri Sodišču proti odločitvam Splošnega sodišča. ( 19 ) Težko je razumeti, zakaj bi bilo treba to določbo razlagati tako, da pomeni katero koli stranko razen Evropske unije, kadar jo zastopa Sodišče Evropske unije.

26. Ne nazadnje morajo imeti v skladu z načelom enakosti orožij ( 20 ) v primeru, v katerem ima ena stranka pravico do pritožbe, takšno pravico tudi druge stranke, če so izpolnjeni ustrezni pogoji. Zato ne najdem podlage za podporo stališču, da Sodišče Evropske unije ne bi smelo vložiti pritožbe zoper sodbo Splošnega sodišča, v okviru katere je nastopalo kot tožena stranka v imenu Evropske unije in za katero meni, da je napačna.

27. Ob tem bi rad poudaril, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča možnost dostopa do neodvisnega in nepristranskega sodišča temelj pravice do poštenega sojenja. Zato mora vsako sodišče po uradni dolžnosti take zadeve preveriti. ( 21 ) Glede na trditve družbe Kendrion menim, da je treba preveriti, ali je Sodišče v tem postopku morda pristransko za namene navedene sodne prakse.

28. V zvezi s tem je treba upoštevati, da mora sodišče izpolniti dva vidika, da bi se lahko štelo za nepristransko: prvič, vsi člani sodišča morajo biti subjektivno nepristranski, kar pomeni, da nobeden od članov ne sme biti pristranski ali imeti osebnih predsodkov, in drugič, sodišče mora biti objektivno nepristransko, to je, dajati mora zadostna jamstva za izključitev kakršnega koli upravičenega dvoma v zvezi s tem. ( 22 )

29. Kar zadeva prvi pogoj, se šteje, da član sodišča ni pristranski, če ni dokazov o nasprotnem. ( 23 ) Čeprav Poslovnik Sodišča ( 24 ) ne vsebuje posebnega pravila v zvezi z vzdržanjem in izločitvijo članov, ( 25 ) se lahko stranke sklicujejo na načela iz člena 18 Statuta Sodišča Evropske unije, če menijo, da enega ali več članov Sodišča (sodnika ali generalnega pravobranilca), ( 26 ) ki obravnavajo njihovo zadevo, ne bi smelo biti v sestavi senata. ( 27 ) Vendar v tej zadevi takšnih okoliščin ni, družba Kendrion pa prav tako ni predložila posebne trditve ali dokaza, ki bi v zvezi s tem vzbujal dvom.

30. Vsekakor iz sodne prakse jasno izhaja, da mora sodišče EU, ki obravnava odškodninsko tožbo, kakršno je vložila družba Kendrion, zasedati v drugačni sestavi, kot je tista, ki je odločala o sporu, v zvezi s katerim je potekal postopek, katerega trajanje se graja, da se prepreči možnost, da bi bili sodniki, ki odločajo o zadevi, pristranski ali da bi se jih samo dojemalo kot takšne. ( 28 ) Drugače povedano, nobeden od članov sodišča EU, ki je obravnaval prvo tožbo, ne sme sodelovati pri nadaljnjih tožbah.

31. Očitno je torej ključno vprašanje v tej zadevi, ali Sodišče kot organ daje zadostna jamstva za izključitev kakršnega koli upravičenega dvoma v zvezi s svojo objektivno nepristranskostjo. Iz sodne prakse ESČP sledi, da kopičenje pravosodnih in nepravosodnih funkcij lahko vpliva na nepristranskost sodišča ali pa tudi ne, odvisno od okoliščin. ( 29 )

32. Iz razlogov, ki jih bom pojasnil v nadaljevanju, in glede na institucionalne omejitve sodnega sistema Unije menim, da Sodišče v postopkih, kot je ta, izpolnjuje zahteve za nepristransko sodišče. Družba Kendrion v svojih trditvah zlasti ne upošteva razlikovanja, ki je potrebno, med Sodiščem Evropske unije kot institucijo in sodnimi organi, ki so del te institucije (trenutno Sodišče in Splošno sodišče). ( 30 )

33. V zvezi s tem je treba poudariti, da znotraj institucije obstaja jasno razlikovanje med upravnimi in sodnimi funkcijami. To pomeni, da pravni svetovalec za upravne zadeve Sodišča Evropske unije in njegova ekipa na eni strani ter člani Sodišča in njihovo osebje na drugi delujejo ločeno in neodvisno. Da bi se preprečilo morebitno navzkrižje interesov ali kakršne koli druge težave v zvezi s poštenim sojenjem, med njimi ne sme biti komunikacije ex parte v zvezi z vsebino postopka.

34. Glavna stična točka med obema vejama institucije je predsednik Sodišča Evropske unije (v nadaljevanju: predsednik), saj hkrati predseduje instituciji in njenemu najvišjemu sodnemu organu. V obravnavanem primeru je odločitev o vložitvi pritožbe zoper sodbo Splošnega sodišča dejansko sprejel predsednik, ki je kot agenta za izvršitev te odločitve določil pravnega svetovalca za upravne zadeve Sodišča Evropske unije. ( 31 )

35. Prav iz tega razloga se predsednik ne vmešava v sodno obravnavo tega primera: ni v sestavi Sodišča, ki obravnava pritožbo, odgovornost za postopkovna dejanja, ki bi jih moral opravljati kot predsednik Sodišča, pa je prenesel na podpredsednika Sodišča.

36. Glede na navedeno menim, da Sodišče kot organ izpolnjuje tudi zahtevo za objektivno nepristranskost v okviru tega postopka. Posledično ni kršitve člena 47 Listine.

37. Ne najdem torej podlage za stališče, da bi v postopkih, kot je ta, Sodišče moralo svojo pristojnost pritožbenega sodišča (in zadnje stopnje) izvajati drugače, kot jo mora v vseh drugih zadevah. Pravila PDEU (zlasti drugi odstavek člena 256(1)) in Statuta Sodišča Evropske unije (zlasti člen 58) o pritožbah v celoti veljajo tudi za ta postopek.

38. Ker družba Kendrion v zvezi s tem vprašanjem ni podala konkretnih navedb, težko razumem, zakaj bi moralo Sodišče uporabiti bolj ali manj stroge standarde nadzora izpodbijane sodbe glede na identiteto stranke, ki je predložila zadevni pritožbeni razlog. Prav tako ni sprejemljivo, da bi Evropska unija (dejanska tožena stranka v odškodninski tožbi na podlagi členov 268 in 340 PDEU) lahko imela večje ali manjše postopkovne pravice glede na to, katera institucija jo zastopa.

39. Glede ne te okoliščine menim, da je pritožba dopustna.

B. Vsebina

1. Premoženjska škoda

40. Vsi trije pritožbeni razlogi, ki jih je navedla Evropska unija, ter drugi in tretji pritožbeni predlog družbe Kendrion zadevajo ugotovitve Splošnega sodišča o premoženjski škodi, ki naj bi jo utrpela družba Kendrion. Natančneje, obe stranki menita, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri preučitvi predlogov družbe Kendrion v zvezi s škodo, povzročeno s stroški bančne garancije, ki jo je ta družba predložila Komisiji, da bi se izognila takojšnjemu plačilu globe, naložene z Odločbo C(2005) 4634. Družba Kendrion trdi tudi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je zavrnilo njen predlog za odškodnino za obresti, ki jih je plačala Komisiji za obdobje prekoračitve.

41. Menim, da je najprimerneje, da svojo pravno analizo teh vprašanj začnem s pregledom trditev v zvezi s stroški bančne garancije, ki jih je plačala družba Kendrion. V ta namen bom začel s prvim pritožbenim razlogom, ki ga je navedla Evropska unija. Nato bom, zgolj zaradi celovitosti, obravnaval drugi pritožbeni razlog Evropske unije. Preostalih pritožbenih razlogov v zvezi s stroški bančne garancije nato ne bo treba več preučevati.

42. Nazadnje bom preučil drugi pritožbeni razlog družbe Kendrion, ki zadeva plačilo obresti na globo za obdobje prekoračitve.

a) Stroški bančne garancije: obstoj vzročne zveze

43. Evropska unija ob podpori Evropske komisije s prvim pritožbenim razlogom ugovarja temu, kako je Splošno sodišče razlagalo in uporabilo pojem „vzročna zveza“. Evropska unija v bistvu trdi, da ni neposredne vzročne zveze med kršitvijo Splošnega sodišča glede razumnega roka sojenja v zadevi T‑54/06 in škodo družbi Kendrion, ki izvira iz plačila stroškov bančne garancije. Evropska unija zlasti poudarja, da je škoda nastala zaradi odločitve družbe Kendrion, da ohrani bančno garancijo za ves čas postopka, namesto da bi plačala globo, ki ji jo je naložila Komisija. Na drugi strani družba Kendrion v zvezi s tem zagovarja izpodbijano sodbo: meni, da je stroške bančne garancije, plačane v obdobju prekoračitve, povzročilo to, da Splošno sodišče ni upoštevalo razumnega roka sojenja.

44. V nadaljevanju bom najprej na kratko opisal sklepanje Splošnega sodišča in nato razložil, zakaj menim, da je prvi pritožbeni razlog Evropske unije utemeljen.

45. Splošno sodišče je v točkah 64 in 65 izpodbijane sodbe opozorilo na ustaljeno sodno prakso, v skladu s katero mora biti škoda, katere povrnitev se zahteva v okviru tožbe za ugotovitev nepogodbene odgovornosti Evropske unije, resnična in gotova, kar mora dokazati tožeča stranka. Tožeča stranka mora predložiti tudi dokaz o obstoju vzročne zveze – to je dovolj neposredne povezave – med očitanim ravnanjem in zatrjevano škodo.

46. Splošno sodišče je v točkah od 81 do 84 izpodbijane sodbe ugotovilo, da če trajanje postopka v zadevi T‑54/06 ne bi preseglo razumnega roka sojenja, družbi Kendrion ne bi bilo treba plačati stroškov bančne garancije v obdobju prekoračitve. Po njegovem mnenju je to pomenilo, da obstaja vzročna zveza med kršitvijo razumnega roka sojenja in nastankom škode, ki jo je imela družba Kendrion, ker je plačala stroške bančne garancije v obdobju prekoračitve.

47. Splošno sodišče je, sklicujoč se na predhodno sodno prakso (v nadaljevanju: sodna praksa na podlagi sodbe Holcim) ( 32 ), v točki 86 izpodbijane sodbe priznalo, da so načeloma stroški bančne garancije, ki so nastali družbi, kaznovani z odločbo Komisije, rezultat odločitve te družbe, da predloži bančno garancijo, da ne bi izpolnila obveznosti za plačilo globe v roku, ki je določen v sporni odločbi. Zato teh stroškov običajno ni mogoče šteti za neposredno posledico ravnanja te institucije.

48. Vendar je nato Splošno sodišče v točkah od 87 do 89 izpodbijane sodbe izpostavilo razliko med obravnavano zadevo in zadevami iz sodne prakse na podlagi sodbe Holcim. Splošno sodišče je menilo, da v času, ko je družba Kendrion vložila tožbo v zadevi T‑54/06, in v času, ko je zagotovila bančno garancijo, ni bilo mogoče predvideti kršitve razumnega roka sojenja in je lahko družba Kendrion upravičeno pričakovala, da bo njena tožba obravnavana v razumnem roku. Splošno sodišče je ugotovilo tudi, da je do prekoračitve razumnega roka sojenja v zadevi T‑54/06 prišlo po prvotni odločitvi tožeče stranke, da zagotovi bančno garancijo. Iz teh razlogov je menilo, da ni mogoče šteti, da je bila zveza med dejstvom prekoračitve razumnega roka sojenja v zadevi T‑54/06 in plačilom stroškov bančne garancije v obdobju prekoračitve prekinjena s prvotno odločitvijo družbe Kendrion, da globe ne plača takoj in zagotovi bančno garancijo. Zato je v točki 90 navedene sodbe ugotovilo, da je bila vzročna zveza dovolj neposredna za namene člena 340 PDEU.

49. Menim, da je bilo to sklepanje Splošnega sodišča napačno. Splošno sodišče v bistvu priznava sodno prakso na podlagi sodbe Holcim, nato pa obravnavano zadevo razlikuje od zadev, ki so bile predmet te sodne prakse. Tako kot Splošno sodišče menim, da je sodna praksa na podlagi sodbe Holcim ustrezna, vendar v nasprotju s Splošnim sodiščem mislim, da ta zadeva ni bistveno drugačna od tistih, ki so bile podlaga za sodbo Holcim: po mojem mnenju nobeden od razlogov za razlikovanje, ki ju navaja Splošno sodišče, ni prepričljiv, niti posamično niti skupaj gledano.

50. Preden podrobno razložim, zakaj menim tako, bi rad poudaril, da člena 340 PDEU v skladu z ustaljeno sodno prakso ni mogoče razlagati tako, da mora Evropska unija nadomestiti vse, tudi oddaljene škodljive posledice ravnanj svojih institucij. ( 33 ) V skladu s tem v okviru tožbe za ugotovitev nepogodbene odgovornosti Unije ne zadostuje, da je očitano ravnanje eden od vzrokov za zatrjevano škodo, temveč mora biti to ravnanje odločilni vzrok za škodo. ( 34 ) Drugače povedano, zadostna zveza obstaja le, če škodo neposredno povzroči nezakonito dejanje odgovorne institucije in če ni odvisna od vpliva drugih vzrokov, ki je lahko pozitiven ali negativen. ( 35 )

1) Predvidljivost nezakonitega ravnanja

51. Prvi razlog za razlikovanje med to zadevo in zadevami iz sodne prakse na podlagi sodbe Holcim, ki ga navaja Splošno sodišče, je, da v času, ko je družba Kendrion vložila tožbo v zadevi T‑54/06, in v času, ko je pridobila bančno garancijo, ni bilo mogoče predvideti, da bo Splošno sodišče kršilo obveznost sojenja v razumnem roku.

52. Vendar ta trditev, prvič, sploh ni točna. Žal je bilo več primerov, o katerih je Splošno sodišče odločalo nedavno pred vložitvijo tožbe v zadevi T‑54/06, precej dolgotrajnih. ( 36 ) To zlasti velja za zadeve v zvezi z uporabo pravil EU o konkurenci in še posebej omejevalnimi sporazumi, ( 37 ) ki so znane kot zapletene in dolgotrajne ter lahko zahtevajo vzporedno ali usklajeno vodenje več zadev hkrati.

53. Res je, da bi družba Kendrion kot vsaka druga tožeča stranka lahko pričakovala, da bo njena zadeva obravnavana v razumnem roku. Vendar je bilo glede na prakso in sodne evidence Splošnega sodišča v času dejanskega stanja dokaj negotovo in težko preračunati, kako dolgo bo postopek verjetno trajal, da bi se lahko ocenili skupni potencialni stroški bančne garancije.

54. In drugič, kar je še pomembneje, ne glede na to, ali je bilo pretirano odlašanje v zadevi T‑54/06 predvidljivo, je Splošno sodišče ravnalo napačno, ker je pojem predvidljivosti uporabilo za ugotavljanje, ali obstaja zadostna vzročna zveza, na podlagi katere je mogoče uveljaviti odgovornost Evropske unije.

55. Ključno vprašanje v tej zadevi ni, ali bi žrtev zatrjevane škode lahko predvidela nezakonito ravnanje, ki je povzročilo zatrjevano škodo. Za ugotavljanje nepogodbene odgovornosti Evropske unije v tej zadevi je ključno predvsem, ali je zatrjevana škoda neposredna posledica nezakonitega ravnanja institucije.

56. To je vprašanje, ki ga Splošno sodišče ni podrobno preučilo. Menim, da bi bila lahko morebitna nepredvidljivost čezmernega odlašanja v okviru take preučitve pomembna samo v dveh okoliščinah. Vendar se v obravnavani zadevi ne pojavlja nobena od teh okoliščin.

57. Na eni strani bi bil ta element lahko pomemben, če družba Kendrion pozneje ne bi mogla spremeniti svoje prvotne odločitve, da odloži plačilo in pridobi bančno garancijo. Toda, kot bo prikazano v točkah od 68 do 74 v nadaljevanju, to ni bilo tako: družba Kendrion bi lahko kadar koli v času trajanja sodnega postopka poravnala globo in umaknila bančno garancijo. Čeprav bi bil ta dogodek sprva nepredvidljiv, bi torej družba Kendrion svoje ravnanje lahko prilagodila v skladu z njim.

58. Na drugi strani bi bila morebitna nepredvidljivost čezmernega odlašanja pomembna tudi, če bi Evropska unija pred Splošnim sodiščem trdila, da družba Kendrion ni izkazovala potrebne skrbnosti, da bi se izognila škodi, ki bi lahko nastala zaradi odložitve plačila globe do konca sodnega postopka, ali omejila njen obseg.

59. V zvezi s tem je treba upoštevati, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso v okviru tožbe za ugotavljanje nepogodbene odgovornosti preveriti, ali je oškodovanec kot preudarna oseba izkazal potrebno skrbnost, da bi se izognil škodi ali omejil njen obseg, saj mora sicer škodo nositi sam. Vzročna zveza je lahko prekinjena zaradi malomarnega ravnanja oškodovane osebe, če to ravnanje lahko pomeni odločilen vzrok za škodo. ( 38 )

60. Vendar se Splošno sodišče v izpodbijani sodbi na ta element ni sklicevalo iz tega razloga. Splošno sodišče merila nepredvidljivosti ni uporabilo za ugotavljanje, ali je bila zaradi malomarnosti družbe Kendrion prekinjena vzročna zveza med zatrjevano škodo in očitanimi dejanji institucije EU, temveč je ta pojem najprej uporabilo za ugotavljanje, ali taka zveza obstaja.

61. Vendar morebitna nepredvidljivost dogodka, ki je povzročil zatrjevano škodo, ne pove ničesar o odločilnem dejavniku zatrjevane škode. Tudi če čezmerno odlašanje ni bilo predvidljivo, to dejstvo ni niti potrebno niti zadostno za nastanek odgovornosti Evropske unije.

62. Glede na navedeno menim, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi napačno razlagalo in uporabilo pojem „predvidljivost“ za namene člena 340 PDEU, da bi ugotovilo, ali obstaja vzročna zveza med zatrjevano škodo in očitanim ravnanjem.

2) Omejene možnosti odločanja družbe Kendrion

63. Drugi razlog za razlikovanje te zadeve od tistih iz sodne prakse na podlagi sodbe Holcim, ki ga navaja Splošno sodišče, je, da je bil razumni rok sojenja v zadevi T‑54/06 prekoračen po odločitvi družbe Kendrion, da pridobi bančno garancijo.

64. Menim, da tudi ta element ni pomemben.

65. Od vsega začetka je treba upoštevati, da je odločba Komisije, kakršna je Odločba C(2005) 4634, pravno zavezujoča in da se šteje, da je veljavna, dokler je sodišči EU ne razglasita za nično. Če podjetje, ki mu je Komisija za kazen naložila plačilo globe, meni, da odločba Komisije ni zakonita in da lahko njena takojšnja izvršitev povzroči nepopravljivo škodo, ima to podjetje možnost, da pri sodiščih EU vloži predlog za sprejetje začasnih ukrepov v skladu s členoma 278 in 279 PDEU in hkrati izpodbija veljavnost odločbe.

66. Če takšnega predloga ne vloži ali če sodišči EU tak predlog zavrneta, je treba globo praviloma plačati do roka, določenega v odločbi. Kljub temu pa je Komisiji s proračunskimi pravili EU ( 39 ) omogočeno, da sprejme odlog plačila globe, če se dolžnik zaveže k plačilu zamudnih obresti in predloži finančno garancijo, ki pokriva neporavnani dolg tako za znesek glavnice kot obresti.

67. Torej imajo podjetja, ki nameravajo izpodbijati globo pred sodiščema EU, možnost, da se bodisi odločijo za takojšnje plačilo (po pravilu) bodisi predlagajo predložitev bančne garancije (v skladu z izjemo). Možnost izbire podjetja mora biti za Unijo finančno nevtralna: odlog plačila ne sme povzročiti izgube za proračun Unije. Računovodja, ki v sodelovanju z odgovornim odredbodajalcem sprejme odločitev o predlogu podjetja glede odloga plačila, ni pristojen za spreminjanje vrednosti globe, ki jo je določila Komisija kot institucija (to je kolegij komisarjev). Obenem odločitev podjetja, da nemudoma plača globo, čeprav namerava odločbo Komisije izpodbijati pred sodiščema EU, ne sme povzročiti neupravičene obogatitve Evropske unije. Zato je treba na eni strani globo, katere plačilo je bilo odloženo, če sodišči EU potrdita odločbo Komisije, plačati z obrestmi. Na drugi strani pa je posledica razglasitve izpodbijane odločbe Komisije za nično obveznost Unije, da vrne plačane zneske, povečane za obrestno mero, ki se uporablja. ( 40 )

68. Odločitev podjetja, da odloži plačilo globe, temu seveda omogoča nadaljnjo uporabo ustreznih zneskov v času trajanja sodnega postopka. Vendar pomeni tudi nekaj dodatnih stroškov (povezanih s predložitvijo bančne garancije), ki jih mora podjetje nositi, tudi če nazadnje doseže razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe. Zato mora vsako podjetje, ki ga Komisija oglobi, oceniti, ali je v njegovem finančnem interesu plačilo globe v predpisanem roku ali odlog plačila in pridobitev bančne garancije.

69. Pomembno je, da pri tem ne gre za odločitev, ki jo je mogoče sprejeti samo enkrat, kot je sklepalo Splošno sodišče. Vsako podjetje, ki se odloči za pridobitev garancije, lahko svojo prvotno odločitev kadar koli prekliče in plača globo. ( 41 ) S tem prepreči natekanje dodatnih obresti na glavnico in lahko umakne predloženo bančno garancijo.

70. V skladu s pravom EU podjetju nič ne preprečuje ukinitve bančne garancije in plačila globe, če to podjetje meni, da bi bilo tako ravnanje zanj ugodnejše. Če v času postopka podjetje v nobenem trenutku ne spremeni svoje prvotne odločitve, je torej mogoče sklepati, da meni, da je nadaljnja veljavnost bančne garancije še vedno v njegovem interesu. Ali je prvotna odločitev še vedno ugodnejša, je dejansko odvisno od več dejavnikov, ki se lahko – kot opozarja Komisija – s časom znatno spreminjajo (cena najemanja posojil, provizije, ki jih banka zaračunava za garancijo, dobiček, ki se ustvari z dolgovanim zneskom, če se ta vloži v druge posle itd.). Z ekonomskega vidika je torej mogoče razumno predpostaviti, da lahko podjetje svojo prvotno odločitev redno ponovno preučuje.

71. Zato Evropska unija pravilno trdi, da odločitev o predložitvi bančne garancije namesto plačila globe, ki jo je naložila Komisija, ni bila sprejeta samo na začetku postopka: to odločitev je družba Kendrion svobodno in zavestno ohranjala (ali potrjevala) skozi celotno obdobje trajanja sodnega postopka v zadevi T‑54/06, tudi ko je ta postopek postal precej dolgotrajen.

72. To do neke mere potrjuje tudi družba Kendrion.

73. Ta v svojih stališčih navaja, da so prvotno odločitev o predložitvi bančne garancije sprejeli, ker so takrat ugotovili, da je to „finančno sprejemljivo“. Dalje trdi, da bi odločitev o prekinitvi bančne garancije in plačilu globe pred koncem sodnega postopka težko sprejela zaradi finančnih posledic, ki bi jih imela (plačilo velikega zneska, ki ustreza polovici lastniškega kapitala družbe), in praktičnih težav, ki bi ji jih ta odločitev povzročila (zlasti s finančnimi institucijami, ki so zagotovile bančno garancijo, ter delničarji in drugimi deležniki).

74. Ti razlogi kažejo, da se je družba Kendrion zavedala, da bi lahko kadar koli ukinila garancijo in plačala globo. Prav tako kažejo, da je družba v času navedenega postopka (implicitno ali izrecno) izvajala analizo stroškov in koristi možnosti v zvezi z neplačano globo, ki jih omogoča zakonodaja. Dejstvo, da se je družba Kendrion zaradi številnih strateških, gospodarskih, finančnih in praktičnih razlogov odločila ohraniti bančno garancijo ves čas trajanja postopka pred Splošnim sodiščem, dokazuje, da je ravnala tako, kot je menila, da je v njenem najboljšem interesu. Kot obrobno pripombo lahko dodam, da je bila bančna garancija podaljšana do konca pritožbenega postopka pred Sodiščem, čeprav je družba Kendrion na prvi stopnji tožbo izgubila.

75. V zvezi s tem lahko zaključim, da drugi razlog Splošnega sodišča za razlikovanje med obravnavano zadevo in tistimi iz sodne prakse na podlagi sodbe Holcim torej temelji na napačni premisi: da je bila v obravnavanem primeru pomembna samo prvotna odločitev družbe Kendrion glede odloga plačila in pridobitve bančne garancije, sprejeta pred začetkom postopka.

76. Nepravilnost te premise posredno potrjuje tudi izpodbijana sodba.

3) Protislovje v izpodbijani sodbi

77. Splošno sodišče je v točki 98 izpodbijane sodbe ugotovilo, da ne obstaja dovolj neposredna vzročna zveza glede stroškov bančne garancije, ki so nastali po izreku sodbe v zadevi T‑54/06. Splošno sodišče je menilo, da je plačilo takšnih stroškov posledica osebne in neodvisne odločitve, ki jo je družba Kendrion sprejela po izreku navedene sodbe, in sicer, da ne plača globe, ne predlaga začasnega prenehanja uporabe Odločbe C(2005) 4634 in vloži pritožbo zoper navedeno sodbo. Če je tako, mi ni jasno, zakaj je Splošno sodišče menilo, da je bila odločitev o ohranitvi bančne garancije odločilna za izključitev odgovornosti Evropske unije po izreku sodbe, ne pa tudi pred njim.

78. Kot je trdila Evropska unija, se zdi, da med tema dvema obdobjema ni bistvene razlike, ki bi bila lahko pomembna v skladu s členom 340 PDEU. Družba Kendrion se je med postopkom na prvi stopnji zavestno odločila tudi, da ne predlaga začasnega prenehanja uporabe izpodbijane odločbe in nadaljuje z uporabo bančne garancije do konca tega postopka. V točki 98 izpodbijane sodbe je torej potrjeno, da elementi, ki jih je Splošno sodišče v točkah od 87 do 89 iste sodbe štelo za pomembne za razločevanje obravnavanega primera od sodne prakse na podlagi sodbe Holcim, niso bistveni.

4) Vmesni predlog

79. Skratka, ni mogoče oporekati dejstvu, da so stroški družbe Kendrion v zvezi z bančno garancijo, ki jo je družba predložila Komisiji, v obdobju prekoračitve med drugim posledica nezmožnosti Splošnega sodišča, da bi razsodilo v razumnem roku.

80. Vendar to ni bil odločilni vzrok za zatrjevano škodo. Odločilni dejavnik je bila odločitev družbe Kendrion, da še naprej izkorišča izjemo glede obveznosti plačila zapadle globe, za kar je zaprosila, čeprav se je v celoti zavedala stroškov in tveganj, ki jih je prinašala njena odločitev. V skladu s tem se načela, ki izhajajo iz sodne prakse na podlagi sodbe Holcim, uporabljajo v obravnavani zadevi.

81. Iz vseh navedenih razlogov menim, da je Splošno sodišče napačno razlagalo in uporabilo pojem „vzročna zveza“ za namene člena 340 PDEU. Menim, da ne obstaja dovolj neposredna vzročna zveza med kršitvijo obveznosti Splošnega sodišča v zadevi T‑54/06, da razsodi v razumnem roku, in zatrjevano škodo družbi Kendrion, ki izvira iz plačila stroškov bančne garancije v obdobju prekoračitve.

82. Ob upoštevanju tega je treba izpodbijano sodbo razveljaviti v delu, v katerem je bilo Evropski uniji naloženo, naj družbi Kendrion plača odškodnino v višini 588.769,18 EUR za povrnitev premoženjske škode, ki je bila tej družbi povzročena zaradi kršitve razumnega roka sojenja v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 16. novembra 2011, Kendrion/Komisija (T‑54/06, EU:T:2011:667).

83. Če se bo Sodišče v tej točki strinjalo z menoj, to pomeni, da drugega in tretjega pritožbenega razloga Evropske unije in tretjega pritožbenega razloga družbe Kendrion ni treba preučiti. Kljub temu zaradi pomembnosti zastavljenega vprašanja za prihodnje zadeve menim, da bi bilo koristno zgolj zaradi celovitosti obravnavati drugi pritožbeni razlog, ki ga je navedla Evropska unija. S to analizo se lahko pride do elementov, koristnih za obravnavo drugega pritožbenega razloga družbe Kendrion.

b) Stroški bančne garancije: pojem „škoda“

84. Evropska unija ob podpori Komisije v okviru svojega drugega pritožbenega razloga, ki se nanaša na točke od 81 do 99 izpodbijane sodbe, trdi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo pojem „škoda“. Meni, da bi moralo sodišče prve stopnje preučiti, ali so bili stroški bančne garancije, ki jih je plačala družba Kendrion, v obdobju prekoračitve višji od koristi, ki jo je imela družba od razpolaganja z zneskom, ki ustreza znesku globe. Na drugi strani družba Kendrion predlaga Sodišču, naj ta pritožbeni razlog zavrne kot neutemeljen. Meni, da njene koristi niso povezane z izgubami, ki jih je utrpela v obdobju prekoračitve.

85. Menim, da je tudi ta pritožbeni razlog utemeljen. Splošno sodišče je dejansko napačno uporabilo pravo, ker je brez posebne razlage ali nadaljnje preiskave v točkah 81 in 82 izpodbijane sodbe stroške bančne garancije v obdobju prekoračitve enačilo s škodo, ki jo je treba povrniti v skladu s členom 340 PDEU.

86. Ta dva pojma je treba razlikovati.

87. Dejanje ali opustitev institucije EU ima lahko različne posledice za finančne razmere podjetja, kot je družba Kendrion. Podjetju lahko povzroči nekatere stroške, vendar mu lahko hkrati prinese tudi nekatere koristi. „Škoda“ v smislu člena 340 PDEU nastane samo takrat, kadar je neto razlika med stroški in koristmi negativna. ( 42 ) Drugače povedano, posledica očitanega ravnanja mora biti skupna izguba. Sicer bi prišlo do paradoksalnega položaja, v katerem bi lahko podjetje, čeprav je imelo od ravnanja institucije EU finančne koristi, od Unije zahtevalo dodatne zneske.

88. Kot je razloženo zgoraj v točkah 68 in 70, zaradi odločitve podjetja, da odloži plačilo in zagotovi bančno garancijo, na eni strani nastanejo nekateri stroški, na drugi pa to podjetju omogoča, da nekaj časa uporablja znesek, s katerim lahko ustvari dobiček. Ta različna učinka nista nepovezana, kot napačno trdi družba Kendrion, temveč sta neločljivo povezana: gre za dve plati iste medalje.

89. Z ekonomskega vidika odločitev za odlog plačila globe v bistvu pomeni način financiranja zadevnega podjetja: to si do konca sodnih postopkov od Unije tako rekoč izposodi denar, ki ji ga dolguje. Skupni stroški financiranja so, enostavno rečeno, vsota stroškov bančne garancije in, če podjetje v sodnem postopku izgubi, zapadlih obresti na glavnico. Vendar se izpodbijana sodba osredotoča samo na stroške, ki jih je imela družba Kendrion, ne omenja pa morebitnih koristi ali prihrankov te družbe zaradi odloga plačila.

90. Menim, da je to napaka Splošnega sodišča. Kot sem navedel v točkah 70 in 74 zgoraj, se domneva, da podjetje vedno ravna tako, kot se mu zdi racionalno z gospodarskega in finančnega vidika. Zato bi bilo treba razumno predpostaviti, da je bilo za družbo Kendrion ves čas trajanja sodnega postopka v zadevi T‑54/06 koristneje, da si je od Unije še naprej izposojala znesek, ki je ustrezal znesku dolgovane globe, namesto da bi uporabila svojo likvidnost ali si ta znesek izposodila pri kreditnih institucijah.

91. Če je tako, ni mogoče izključiti, da čezmerno odlašanje pri sojenju v zadevi T‑54/06 družbi Kendrion ne le ni povzročilo izgube, temveč ji je celo prineslo finančno prednost. Vendar tega na podlagi izpodbijane sodbe ni mogoče ugotoviti, ker je Splošno sodišče brez nadaljnje preiskave menilo, da stroški bančne garancije v obdobju prekoračitve ustrezajo škodi, ki jo je družba Kendrion utrpela v tem času.

92. Nazadnje bi rad v zvezi s tem dodal še, da se zdi izpodbijana sodba protislovna. Kar zadeva drugo obliko zatrjevane škode (plačilo obresti na znesek globe), je Splošno sodišče menilo, da družba Kendrion ni predložila dokazov, da je bil v obdobju prekoračitve „znesek zamudnih obresti, ki so bile pozneje plačane Komisiji, višji od ugodnosti, ki jo je lahko imela zaradi razpolaganja z zneskom, enakim znesku globe, povečanim za zamudne obresti“. ( 43 )

93. Težko je razumeti, zakaj Splošno sodišče podobnega standarda ni uporabilo v zvezi z zatrjevano škodo, ki naj bi obsegala plačilo stroškov bančne garancije za isto obdobje.

94. Skratka, tudi drugi pritožbeni razlog, ki ga je navedla Evropska unija, je utemeljen.

c) Obresti

95. Družba Kendrion v okviru svojega drugega pritožbenega razloga, ki se nanaša na odstavke od 75 do 80 izpodbijane sodbe, trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je zavrnilo njen predlog za povračilo škode, ki naj bi ustrezala obrestim po 3,56‑odstotni stopnji na znesek globe, ki so ji bile naložene za obdobje prekoračitve.

96. Splošno sodišče je v sodbi menilo, da družba Kendrion ni predložila dokazov, s katerimi bi bilo mogoče dokazati, da je bil v obdobju prekoračitve znesek zamudnih obresti, ki so bile pozneje plačane Komisiji, višji od ugodnosti, ki jo je imela zaradi razpolaganja z zneskom, enakim znesku globe, povečanim za zamudne obresti.

97. Menim, da je Splošno sodišče iz razlogov, navedenih zgoraj v točkah od 43 do 94, ravnalo pravilno, ko je zavrnilo predlog družbe Kendrion. Ker sta sodišči EU tožbo družbe Kendrion nazadnje zavrnili, so bile zamudne obresti na znesek globe, ki jih je bilo treba plačati Komisiji, seveda strošek, ki ga je morala družba Kendrion nositi, dokler je potekal sodni postopek. Vendar to ne pomeni samodejno, da takšen strošek pomeni škodo v smislu člena 340 PDEU.

98. Kar je še pomembneje, v obravnavani zadevi ne obstaja dovolj neposredna vzročna zveza za namene člena 340 PDEU med predolgim trajanjem postopka in izgubo zaradi plačila obresti v obdobju prekoračitve. Kot je razloženo zgoraj v točkah od 71 do 74, je tveganje kritja tega stroška izhajalo iz odločitve družbe Kendrion, da odloži plačilo globe do konca sodnega postopka. Družba Kendrion je to odločitev sprejela svobodno in ob popolnem zavedanju finančnih posledic, ki izhajajo iz nje.

99. Zato je treba drugi pritožbeni razlog družbe Kendrion zavrniti.

2. Nepremoženjska škoda

100. Četrti pritožbeni razlog, ki ga je navedla družba Kendrion, se nanaša na točke od 121 do 135 izpodbijane sodbe, v katerih je Splošno sodišče tej družbi prisodilo odškodnino v višini 6000 EUR za nepremoženjsko škodo, nastalo zaradi čezmernega odlašanja v zadevi T‑54/06. Družba Kendrion navaja, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, in predlaga, da se ji prisodi višji znesek.

101. Evropska unija na drugi strani meni, da trditve družbe Kendrion niso dopustne in da vsekakor niso utemeljene.

102. V nadaljevanju bom pojasnil, zakaj menim, da četrtega pritožbenega razloga družbe Kendrion ni mogoče sprejeti. Menim, da je v ta namen koristno najprej pojasniti nekatere bistvene pojme.

a) Pojem „nepremoženjska škoda“

103. Člen 340 PDEU, drugi odstavek, določa, da „[v] primeru nepogodbene odgovornosti pa Unija v skladu s splošnimi načeli, ki so skupna pravnim ureditvam držav članic, nadomesti kakršno koli škodo, ki so jo povzročile njene institucije ali njeni uslužbenci pri opravljanju svojih dolžnosti“. ( 44 ) V skladu s tem sta sodišči EU to določbo dosledno razlagali tako, da načeloma zajema tako denarne izgube (v obliki zmanjšanja premoženja ( 45 ) in izgube dobička ( 46 )) kot nedenarne izgube. ( 47 )

104. V skladu s to sodno prakso je Sodišče v sodbi z dne 26. novembra 2013, Kendrion, ( 48 ) pojasnilo, da „mora v primeru odškodninske tožbe, vložene, ker naj bi Splošno sodišče s tem, da ni izpolnilo zahtev, povezanih s spoštovanjem sojenja v razumnem roku, kršilo člen 47, drugi odstavek, Listine, to […] zlasti preučiti, ali je mogoče poleg obstoja premoženjske škode identificirati obstoj nepremoženjske škode, ki naj bi jo utrpela prizadeta stranka zaradi prekoračitve tega roka, za katero bi bilo treba v takem primeru plačati primerno odškodnino“. ( 49 )

105. Namen odškodnine iz člena 340 PDEU je povrniti premoženje žrtve v stanje, kakršno je bilo pred nezakonitim ravnanjem institucije EU, kolikor je to mogoče. ( 50 ) Zato se denarne izgube, ki so neposredna posledica tega ravnanja, običajno povrnejo s plačilom zneska, enakega tem izgubam.

106. Vendar pri nedenarnih ali nepremoženjskih izgubah ( 51 ) to ni mogoče. V večini pravnih sistemov se pojem „nepremoženjska škoda“ nanaša na vrste škode, ki so nematerialne in jim ni lahko pripisati ekonomske vrednosti, ker strogo gledano nimajo tržne vrednosti. Značilni primeri takšne škode vključujejo bolečine in trpljenje, čustveno stisko, poslabšanje življenja ali odnosov. V bistvu zajema različne oblike fizične in/ali psihološke škode.

107. V vseh teh položajih statusa quo ante očitno ni mogoče ponovno vzpostaviti. Zato je vsaka vrsta nadomestila, ki ga lahko dosodi sodišče, neizogibno vedno „druga najboljša“. Zato je plačilo denarnega zneska lahko najprimernejša oblika nadomestila, ali pa tudi ne, odvisno od okoliščin. ( 52 ) Sodišči EU sta v nekaterih primerih dejansko ugotovili, da zadostuje simbolična denarna odškodnina ( 53 ) ali da se lahko zagotovi vračilo v naravi. ( 54 ) V drugih primerih sodišči EU nista določili posebne oblike nadomestila, ker sta menili, da sta lahko razglasitev ničnosti nezakonitega ravnanja ( 55 ) ali zgolj ugotovitev nezakonitega dogodka v sodbi ( 56 ) zadovoljivo nadomestilo za namene člena 340 PDEU. ( 57 )

108. Če se v danem primeru za najprimernejšo obliko povračila šteje denarna (in nesimbolična) odškodnina, ni lahko določiti zneska, ki naj se prisodi. Sodišče, pristojno v taki zadevi, mora oceniti znesek, ki ustrezno odraža poškodbo, prizadejano žrtvi, ne da bi neustrezno kaznovalo storilca nezakonitega ravnanja. Ker ni jasnih ali splošno sprejetih ekonomskih meril, se lahko sodišče ravna samo po splošnih načelih, kot so na primer poštenost, pravičnost in sorazmernost na eni strani ter predvidljivost, pravna varnost in enako obravnavanje na drugi.

109. Zato je neizogibno, da imajo sodišča pri ugotavljanju nepremoženjske škode, najboljšega načina za njeno nadomestitev in, če je to primerno, izračunu zneska, ki naj se dodeli, precej manevrskega prostora.

110. Ob tem se mi zdi pomembno poudariti, da nepremoženjska škoda, kot jo razumem, ni preprosto škoda, katere denarno vrednost je težko oceniti iz praktičnih razlogov. Gre zgolj za škodo, ki je zaradi njene narave ni mogoče natančno in nedvoumno finančno določiti.

111. Menim, da je ta vidik še posebej pomemben, ko se pojavijo vprašanja glede morebitnega povračila nepremoženjske škode, ki ga zahtevajo pravne osebe. Jasno je, da se pojem nepremoženjske škode ne ujema najbolje z zamislijo, da lahko pravna oseba utrpi neko vrsto psihološke ali fizične škode. Zato je vprašanje, ali lahko pravne osebe zahtevajo nadomestitev nepremoženjske škode, v številnih jurisdikcijah sporno. ( 58 ) Vendar za namene tega postopka o tem vprašanju ni treba poglobljeno razpravljati. V tem smislu je dovolj izpostaviti, da so v skladu s sodno prakso sodišč EU in ESČP v nekaterih okoliščinah tudi pravne osebe upravičene do nadomestila za nepremoženjsko škodo.

112. Sodišče je v zadevi Safa Nicu Sepahan nedavno potrdilo sodbo Splošnega sodišča, v kateri je to priznalo nepremoženjsko škodo podjetju, ki je bilo „povezan[o] z ravnanjem, ki se šteje za resno grožnjo miru in mednarodni varnosti, zaradi česar se ga [je] sramoti[lo] in vzbuja[lo] nezaupljivost do njega, kar [je] tako posega[lo] v njegov ugled“. ( 59 ) V drugih primerih je Splošno sodišče odškodnino za nepremoženjsko škodo dosodilo podjetjem, ki so se zaradi nezakonitega ravnanja institucije EU znašla „v negotovem položaju in so bila prisiljena v nesmiselna prizadevanja, da bi se odzvala na nujne razmere“ ( 60 ) ali sta bila oškodovana njihova „podoba in ugled“. ( 61 ) Tudi ESČP je v številnih primerih menilo, da je treba pri ustreznem nadomestilu pravnim osebam, ki so morda utrpele nepremoženjsko škodo, „upoštevati ugled družbe, negotovost pri načrtovanju odločitev, motnje v vodenju podjetja […] ter […] tesnobo in nevšečnosti, povzročene vodstvenim delavcem“. ( 62 )

113. Vendar menim, da je treba te izjave jemati previdno. Iz razloga, ki sem ga pojasnil v točki 110, menim, da se ne sme vsa škoda, ki na primer izvira iz okrnitve ugleda podjetja ali stanja negotovosti v vodstvu podjetja, šteti za nepremoženjsko. Negativne posledice, kot so izguba strank, izguba poslovnih priložnosti, potreba po večjih naložbah v oglaševanje ali trženje blagovnih znamk in tako dalje, so pravzaprav dejansko denarne narave.

114. Res je, da je take posledice morda težko dokazati in/ali količinsko opredeliti, zlasti če se pričakuje, da bo del škode nastal šele v prihodnosti. Vendar pa zgolj zaradi praktičnih težav, ki jih lahko imajo žrtve pri utemeljevanju svojih zahtevkov, ne postanejo „nepremoženjska škoda“. Tudi prihodnje izgube je mogoče povrniti, če se z zanesljivimi dejstvi dokaže, da ne gre za domneve, temveč bodo nastale v razumnem časovnem okviru. ( 63 ) Da bi sodišče, ki obravnava zadevo, zagotovilo ustrezno nadomestilo, kadar stroga uporaba pravil o dokaznem standardu pomeni preveliko breme za žrtev, se lahko odloči za sprejetje nižjih dokaznih standardov ali uporabi približke ali domneve. ( 64 ) Vsekakor imata sodišči EU široko diskrecijsko pravico pri izbiri podatkov, ki so po njunem mnenju primerni za izračun in oceno škode, ki jo zatrjuje stranka. ( 65 )

115. Institucija EU, odgovorna za zatrjevano škodo, na drugi strani svojih trditev ne sme omejiti na izpodbijanje podatkov in številk, ki jih sodiščema EU predložijo tožeče stranke. Zagotoviti mora podrobna stališča o svojih ugovorih. ( 66 ) Na splošno morajo institucije EU ravnati v dobri veri in v skladu s tem tožeči stranki ne smejo odreči pomoči, na primer z zagotovitvijo dokumentov in informacij, ki ji sicer ne bi bili dostopni. ( 67 )

116. Zato bi se morali kot nepremoženjska škoda, za katero se pravni osebi lahko dosodi nadomestilo, obravnavati samo učinki, povezani s tem, kar bi sam imenoval „stiska podjetij“. ( 68 )

117. Ob upoštevanju navedenega bom preučil trditve, ki jih je v zvezi s tem vprašanjem navedla družba Kendrion.

b) Domnevne napake

118. Družba Kendrion svoj četrti pritožbeni razlog utemeljuje z več trditvami. Najprej trdi, da Splošno sodišče ni dovolj pojasnilo meril, ki jih je uporabilo za določitev odškodnine za nepremoženjsko škodo v višini 6000 EUR. Družba Kendrion vsekakor meni, da je ta znesek zgolj simboličen, in navaja, da bi ji moralo Splošno sodišče dodeliti odškodnino, ki ustreza 5 % globe, ki ji jo je naložila Komisija (to je 1.700.000 EUR). Družba Kendrion se v zvezi s tem sklicuje na sodbo Sodišča v zadevi Heineken. ( 69 ) Podredno družba Kendrion Sodišču predlaga, naj določi pravično odškodnino ex aequo et bono.

119. Te trditve me ne prepričajo. Da bi pojasnil razloge za to, moram opozoriti na ustrezne odlomke iz izpodbijane sodbe.

120. Splošno sodišče je v točkah od 121 do 128 izpodbijane sodbe najprej zavrnilo zahtevek družbe Kendrion, ki se je nanašal na nepremoženjsko škodo v zvezi z zatrjevano škodo za njen ugled. Nato je Splošno sodišče priznalo, da je dolgotrajnost postopka v zadevi T‑54/06 – čeprav se določeni negotovosti glede usode tožbe ne more izogniti nobena tožeča stranka – družbi Kendrion „povzročil[a] negotovost, ki je bila večja od negotovosti, ki jo običajno vzbuja sodni postopek“. Ta dolgotrajna negotovost je po mnenju sodišča prve stopnje „vplivala na načrtovanje potrebnih odločitev in upravljanje te družbe ter zato pomeni nepremoženjsko škodo“.

121. V točkah od 129 do 134 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče odločilo, da „v okoliščinah obravnavane zadeve nepremoženjska škoda, ki je [družbi Kendrion] nastala zaradi dolgotrajne negotovosti, ki ji je bila povzročena, ni v celoti povrnjena z ugotovitvijo kršitve razumnega roka sojenja“. Vendar je Splošno sodišče zavrnilo predlog družbe Kendrion, da je treba odškodnino, ki naj bi se ji dodelila, izračunati kot delež zneska globe, ki ji jo je naložila Komisija. Splošno sodišče je menilo, da bi se s tem podvomilo v to globo, čeprav ni bilo ugotovljeno, da bi neupoštevanje razumnega roka sojenja v zadevi T‑54/06 kakor koli vplivalo na znesek te globe.

122. Zato je Splošno sodišče v točki 135 izpodbijane sodbe odločilo, da je za namen določitve zneska odškodnine, ki se dodeli družbi Kendrion za nepremoženjsko škodo, primerno upoštevati zlasti „tež[o] neupoštevanja razumnega roka sojenja, ravnanj[e] tožeče stranke in čakanj[e], ki ga je izkazala med postopkom, nujnost[…], da se zagotovi upoštevanje pravil o konkurenci Unije, in učinkovitost[…] te tožbe“. Na podlagi tega je Splošno sodišče ex aequo et bono odločilo, da je nadomestilo v višini 6000 EUR ustrezna odškodnina za škodo, ki jo je družba Kendrion utrpela zaradi dolgotrajne negotovosti, ki jo je čutila med trajanjem postopka v zadevi T‑54/06.

123. Od vsega začetka bi bilo treba upoštevati, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso samo Splošno sodišče, potem ko je ugotovilo obstoj škode, pristojno, da v okviru zahtevka oceni način in obseg nadomestila škode. Da pa bi lahko Sodišče opravilo nadzor nad sodbami Splošnega sodišča, morajo biti te dovolj obrazložene in v zvezi z oceno škode navajati merila, ki so bila upoštevana za namen določitve prisojenega zneska. ( 70 )

124. Ob upoštevanju tega menim, da je bila izpodbijana sodba v zvezi s tem vprašanjem dovolj obrazložena. Prvič, Splošno sodišče je na kratko, toda jasno navedlo razloge za ugotovitev, da so bile nekatere vrste nepremoženjske škode, ki jih je zatrjevala družba Kendrion, ustrezno dokazane, druge pa ne. Drugič, Splošno sodišče je pojasnilo, zakaj meni, da je treba dosoditi denarno odškodnino, in tretjič, navedlo je merila, ki jih je upoštevalo pri določitvi zneska te odškodnine. ( 71 )

125. Poleg tega menim, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava, ko je izbralo ta merila, oziroma širše, ko je razlagalo pojem „nadomestitev škode“ iz člena 340 PDEU. V zvezi s tem je treba ponovno poudariti, kot sem pojasnil zgoraj v točkah od 106 do 110, da odškodnina, ki se dosodi za nepremoženjsko škodo, nikakor ni namenjena kritju ekonomskih izgub, ki jih je utrpela tožeča stranka. Zato odškodnina v znesku, ki se lahko šteje za zgolj „simboličen“, ni povsem izključena. Znesek, dosojen družbi Kendrion v izpodbijani sodbi, se morda res zdi nizek, vendar se ne sme šteti za odškodnino za dodatne stroške in izpad dobička, ki jih je morda povzročila negotovost, v kateri je bila družba Kendrion zaradi predolgega trajanja postopka v zadevi T‑54/06. Gre samo za odškodnino za stisko, ki jo je v obdobju prekoračitve čutila družba Kendrion (njeni organi in družba kot celota).

126. V nasprotju s trditvami družbe Kendrion sodiščema EU zaradi sodbe Sodišča v zadevi Heineken ( 72 ) zneska, ki se dosodi za predolgo trajanje postopka, ni treba določiti kot delež globe, ki jo je naložila Komisija. Sodišče je v navedeni sodbi zgolj zavrnilo trditve pritožnika, da je Splošno sodišče prekršilo načeli enakosti in sorazmernosti, ker je po upravnem postopku, za katerega je Komisija sama menila, da traja predolgo, dosodilo 5‑odstotno znižanje globe, ki jo je naložila Komisija. Sodišče je ugotovilo, da je Splošno sodišče izvajalo svojo neomejeno pristojnost, ko je pritožniku dosodilo zadevno znižanje. Sodišče je poudarilo, da je bil ustrezni zahtevek pritožnika obravnavan in da to podjetje na podlagi istega razloga ne more zahtevati dodatnega znižanja globe. ( 73 )

127. Poleg tega se Komisija na ta del sodbe na prvi stopnji ni pritožila. Zato dejstva, da je Sodišče potrdilo izpodbijano sodbo, ni mogoče šteti za njegovo potrditev ugotovitev Splošnega sodišča v zvezi s tem. Tudi če bi se sodba v zadevi Heineken razumela v smislu, da podpira trditev družbe Kendrion, bi se morala navedena sodba v zvezi s tem vsekakor šteti za pravo, ki ni več veljavno. V navedeni sodbi je namreč Splošno sodišče sledilo pristopu, ki se je očitno opiral na sodbo Sodišča v zadevi Baustahlgewebe. ( 74 ) Toda Sodišče je približno dve leti po zadevi Heineken izrecno in dokončno ovrglo sodno prakso na podlagi sodbe Baustahlgewebe. ( 75 ) Družba Kendrion se je tudi v postopku, v katerem je bila izrečena sodba Sodišča z dne 26. novembra 2013, neuspešno sklicevala na podobno trditev. ( 76 ) Ne vidim utemeljenega razloga, zakaj bi se v zvezi s tem danes sklenilo drugače.

128. V teh okoliščinah Sodišče ob pritožbi ne sme poseči v ugotovitev iz točke 135 izpodbijane sodbe, da odškodnina za nepremoženjsko škodo, ki je nastala družbi Kendrion, na podlagi odmere ex aequo et bono znaša 6000 EUR. ( 77 ) Zato Sodišče ne more preprosto zavreči ocene Splošnega sodišča v zvezi z zneskom odškodnine za nepremoženjsko škodo in ex aequo et bono samo določiti pravične odškodnine.

129. Četrti pritožbeni razlog družbe Kendrion je zato treba zavrniti.

3. Razumno trajanje postopka

130. Družba Kendrion v svojem prvem pritožbenem razlogu, ki se nanaša na točke od 44 do 63 izpodbijane sodbe, navaja, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je ugotovilo, da je postopek, ki je skupaj trajal približno pet let in devet mesecev in se je končal s sodbo z dne 16. novembra 2011 v zadevi T‑54/06, za 20 mesecev presegel razumno trajanje sojenja v takem primeru. Družba Kendrion meni, da razumno trajanje postopka v takšnih primerih ne bi smelo preseči dveh let in pol. V tem smislu se sklicuje na sodno prakso ESČP in na poročilo Evropske komisije za učinkovitost pravosodja (v nadaljevanju: CEPEJ) iz leta 2012. ( 78 ) Poleg tega družba Kendrion Splošnemu sodišču očita, da se je osredotočilo samo na čas, ki je minil od konca pisnega do začetka ustnega postopka, medtem ko bi moralo upoštevati celotno trajanje postopka.

131. Evropska unija nasprotno meni, da je Splošno sodišče pravilno ocenilo obdobje prekoračitve, in Sodišču predlaga, naj prvi pritožbeni razlog družbe Kendrion zavrne.

132. V določeni meri sem naklonjen nekaterim trditvam, ki jih je navedla družba Kendrion. Vendar podrobnejši pregled izpodbijane sodbe pokaže, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava, kot mu očita družba Kendrion.

133. Na začetku moram poudariti, da se strinjam z družbo Kendrion, da mora Splošno sodišče pri vprašanjih morebitnega predolgega trajanja preteklih postopkov upoštevati predvsem skupno trajanje postopka. Dejansko je lahko umetno, da se skupni postopek razdeli v različne faze, da bi se ocenila razumnost trajanja ene ali več od teh faz povsem ločeno od drugih. Na drugi strani so lahko majhne zamude v različnih fazah postopka videti nepomembne, posamično gledano, skupaj pa lahko vseeno povzročijo nerazumno trajanje celotnega postopka. ( 79 ) Prav tako ni mogoče izključiti, da se znatno odlašanje v eni fazi postopka lahko nadomesti s hitrejšo obravnavo v drugih fazah postopka.

134. Če med koncem pisnega in začetkom ustnega postopka mine precej časa, to na primer ne pomeni nujno, da bo skupni postopek dolgotrajen. In nasprotno, razmeroma kratko obdobje med tema dvema fazama ne izključuje možnosti, da bo skupni postopek presegel razumno trajanje. Vse je odvisno od tega, kako senat, ki je pristojen za sojenje v zadevi, organizira svoje delo, in kako se v skladu s tem postopek nadaljuje.

135. Senat se lahko odloči, da čim več dela opravi pred obravnavo, ali nasprotno, da obravnavo opravi kmalu po zaključku pisnega postopka ter pomemben del dela prihrani za dokončanje po obravnavi. Odločitev za eno od teh možnosti je lahko odvisna od več dejavnikov: metod dela sodnikov v senatu, ki odloča, njihove obremenjenosti z zadevami v posameznem trenutku in posebnosti vsake zadeve (na primer, ali je treba na obravnavi pojasniti številna vprašanja ali ne).

136. Kratko obdobje med pisnim in ustnim postopkom strankam ne pomaga veliko, če je nato posvetovanje zelo dolgotrajno. In nasprotno, daljše obdobje med pisnim in ustnim postopkom, kot je običajno, je lahko koristno, če nato omogoči hitro posvetovanje.

137. Kljub temu se dolga obdobja popolne nedejavnosti v obravnavanju zadeve vsekakor lahko štejejo za pomemben znak, da je bilo razumno trajanje postopka prekoračeno. Toda obdobje, za katero se strankam zdi, da v njem dejavnosti ne potekajo, ni nujno takšno.

138. To zlasti velja za obdobje od konca pisnega do začetka ustnega postopka. V tem času se izvaja več pomembnih dejavnosti, čeprav stranke o njih niso obveščene (in o nekaterih od teh dejavnosti stranke ne smejo biti obveščene zaradi tajnosti posvetovanj sodišč EU). ( 80 ) Natančneje, v tej fazi postopka poleg dokončanja potrebnih prevodov sodnik poročevalec Splošnemu sodišču predstavi predhodno poročilo, ki vsebuje analizo upoštevnih dejanskih in pravnih vprašanj, ki se postavljajo v tožbi, predloge o tem, ali je treba sprejeti ukrepe procesnega vodstva ali pripravljalne ukrepe, ali bi moral imeti postopek ustni del ter ali je treba zadevo predložiti velikemu senatu, senatu z drugačnim številom sodnikov ali jo odstopiti sodniku posamezniku. ( 81 )

139. Pomembnost tega dokumenta za namene postopka je težko dovolj poudariti. Prav tako ni mogoče vnaprej oceniti, koliko časa bo zahtevala priprava tega dokumenta v posamezni zadevi: sodnik poročevalec mora pred pisanjem osnutka temeljito razmisliti o pravnih vprašanjih, ki se postavljajo v zadevi, da bi opredelil poti za analizo in vprašanja, ki jih je treba dodatno obravnavati ali pojasniti. ( 82 ) Njegovi predlogi za nadaljnje obravnavanje primera temeljijo na njegovi predhodni pravni presoji.

140. Poleg tega morebitna nedejavnost sodišča na neki točki postopka ni edini element, ki ga je treba upoštevati v tem okviru. Neučinkovito obravnavanje zadeve je pravzaprav lahko enako nesprejemljivo za namene člena 47 Listine. Navedem naj le nekaj primerov: to se lahko zgodi, če prevajanje procesnih dokumentov traja predolgo zaradi težav z zaposlenimi ali organizacijskih težav znotraj sodišč EU. ( 83 ) Tako je lahko tudi takrat, kadar se sodniki kljub pogostim in večkratnim poskusom dlje časa ne morejo dogovoriti o besedilu končne odločbe. Do tega lahko pride tudi takrat, kadar se zgodijo številne oziroma naknadne spremembe v sestavi senata, ki obravnava zadevo, zaradi katerih morajo člani senata ponovno opraviti delo, ki je bilo že narejeno. V vseh teh okoliščinah lahko postopek traja predolgo iz razlogov, za katere stranke niso odgovorne, zato ne bi smeli vplivati na njihovo pravico do hitrega sojenja.

141. Zato se načeloma strinjam z družbo Kendrion, da bi morala biti analiza za ugotavljanje, ali je pretekli postopek presegel razumno trajanje, običajno osredotočena na skupno trajanje postopka. Na splošno poudarek ne sme biti izključno ali predvsem na morebitnih obdobjih nedejavnosti, zlasti na času, ki je minil od konca pisnega do začetka ustnega postopka.

142. Vendar Splošnemu sodišču v obravnavanem primeru ni mogoče očitati, da je zanemarilo druge faze postopka. V točki 62 izpodbijane sodbe je to sodišče odločilo, da „preučitev spisov v zadevi T‑54/06 ni razkrila nobene okoliščine, na podlagi katere bi bilo mogoče sklepati o obstoju obdobja neupravičene nedejavnosti med datumom vložitve tožbe in datumom vložitve duplike na eni strani ter med začetkom ustnega dela postopka in razglasitvijo sodbe […] na drugi“.

143. Torej je Splošno sodišče ustrezno preučilo dejavnost (oziroma nedejavnost) Sodišča v celotnem postopku. Splošno sodišče se je osredotočilo na analizo posebne faze postopka, ker so dejstva v obravnavani zadevi pokazala, da so se težave, zaradi katerih je prišlo do zamude, pojavile v tem obdobju. Sodišče je namreč v sodbi z dne 26. novembra 2013 že ugotovilo, da obdobja od konca pisnega do začetka ustnega postopka, ki je trajalo tri leta in deset mesecev, „ni mogoče pojasniti z okoliščinami zadeve, pa naj gre za zapletenost spora, za ravnanje strank ali za nastanek postopkovnih dogodkov“. ( 84 )

144. Torej, čeprav trditve družbe Kendrion o metodah, ki bi jih moralo uporabiti Splošno sodišče v analizi, kot je ta, ki jo je izvedlo v obravnavani zadevi, niso napačne, očitki Splošnemu sodišču izvirajo iz napačnega branja izpodbijane sodbe.

145. Kar nazadnje zadeva trditev družbe Kendrion, da bi moralo biti najdaljše razumno trajanje takšne vrste postopkov pred Splošnim sodiščem dve leti in pol, menim, da ni utemeljena.

146. Najprej, družba Kendrion trdi, da je takšna omejitev razvidna iz sodne prakse ESČP. Vendar konkretnega primera ne navaja. Hiter pregled sodne prakse sodišča v Strasbourgu namesto tega pokaže, da se vsaka zadeva oceni samostojno; ESČP je očitno zelo zadržano glede določanja strogih ali fiksnih pragov. ( 85 )

147. Poleg tega tudi v zgorajnavedenem poročilu CEPEJ – ne glede na vrednost, ki bi jo bilo treba pripisati takšnemu dokumentu – ne najdem jasne podpore trditvi družbe Kendrion. Prvič, ugotavljam, da je to poročilo namenjeno razmisleku o sodnih postopkih na nacionalni ravni. Postopki pred sodiščema EU zaradi večjezičnega okolja potekajo z drugačnimi omejitvami kot nacionalni. Drugič, v odlomku iz poročila, ki ga navaja družba Kendrion, je zapisano le, da se trajanje postopkov do dve leti običajno šteje za sprejemljivo v nezapletenih zadevah. V nadaljevanju poročila je navedeno, da ESČP v zapletenih zadevah lahko sprejme dodatno časovno obdobje, vendar je pri tem pozorno na morebitna obdobja nedejavnosti. Menim, da izjava, da v skladu s tem poročilom trajanje postopka pred Splošnim sodiščem nikakor ne bi smelo preseči dveh let in pol, ne glede na njegovo zapletenost, kaže na napačno razumevanje tega dokumenta.

148. Zato menim, da je treba tudi prvi pritožbeni razlog družbe Kendrion zavrniti.

V. Posledice presoje

149. Če se Sodišče z mojo presojo strinja, je treba ugoditi pritožbi, ki jo je vložila Evropska unija in v skladu s tem razveljaviti točko 1 izreka izpodbijane sodbe.

150. Ker je glede na razpoložljiva dejstva in izmenjavo stališč pred Sodiščem mogoče dokončno odločiti o tej zadevi, bi moralo Sodišče zavrniti odškodninski zahtevek družbe Kendrion glede premoženjske škode, ki naj bi obsegala plačilo stroškov bančne garancije za obdobje, v katerem je bil razumni rok sojenja v zadevi Kendrion/Evropska komisija (T‑54/06) prekoračen.

151. Pritožbo družbe Kendrion je treba v celoti zavrniti.

VI. Stroški

152. V skladu s členom 138(1) Poslovnika Sodišča se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.

153. Če se Sodišče strinja z mojo presojo pritožb, bi morala družba Kendrion v skladu s členi 137, 138 in 184 Poslovnika Sodišča plačati stroške tega postopka. Menim, da se stroški postopka na prvi stopnji, ki jih je dosodilo Splošno sodišče, ne bi smeli spremeniti. Evropska komisija bi morala na obeh stopnjah nositi svoje stroške.

VII. Predlog

154. Glede na vse zgoraj navedene preudarke Sodišču predlagam, naj: – razveljavi točko 1 izreka sodbe Splošnega sodišča z dne 1. februarja 2017, Kendrion/Evropska unija (T‑479/14); – zavrne predlog družbe Kendrion za povračilo premoženjske škode, ki naj bi obsegala plačilo stroškov bančne garancije za obdobje, v katerem je bil razumni rok sojenja v zadevi Kendrion/Evropska komisija (T‑54/06) prekoračen; – zavrne nasprotno pritožbo, ki jo je vložila družba Kendrion; – družbi Kendrion naloži plačilo njenih stroškov in stroškov Evropske unije, ki jo zastopa Sodišče Evropske unije, v zvezi s pritožbenim postopkom ter njenih stroškov postopka na prvi stopnji; – Evropski uniji, ki jo zastopa Sodišče Evropske unije, naloži plačilo njenih stroškov v zvezi s postopkom na prvi stopnji ter – Evropski komisiji naloži plačilo njenih stroškov na obeh stopnjah.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) V nadaljevanju zaradi preprostosti: Evropska unija.

( 3 ) EU:T:2017:48.

( 4 ) Neobjavljena, EU:T:2011:667.

( 5 ) Združeni zadevi Evropska unija/Gascogne Sack Deutschland in Gascogne ter Gascogne Sack Deutschland in Gascogne/Evropska unija (C‑138/17 P in C‑146/17 P) ter združeni zadevi Evropska unija/ASPLA in Armando Álvarez ter ASPLA in Armando Álvarez/Evropska unija (C‑174/17 P in C‑222/17 P).

( 6 ) Zadeve, navedene v opombi 5, se nanašajo tudi na postopke, ki so jih začela druga podjetja, ki so naslovniki Odločbe C(2005) 4634.

( 7 ) Sodba z dne 16. novembra 2011, Kendrion/Komisija (T‑54/06, neobjavljena, EU:T:2011:667).

( 8 ) Sodba z dne 26. novembra 2013, Kendrion/Komisija (C‑50/12 P, EU:C:2013:771).

( 9 ) Prav tam (točka 102).

( 10 ) Oba sodna organa (Sodišče in Splošno sodišče) bom v nadaljevanju skupaj imenoval sodišči EU.

( 11 ) Glej tudi sodbo z dne 17. julija 2008, Komisija/Cantina Sociale di Dolianova in drugi (C‑51/05 P, EU:C:2008:409, točka 68 in navedena sodna praksa).

( 12 ) Večinoma gre za zadeve v zvezi z javnimi uslužbenci ali javnimi naročili.

( 13 ) Ta določba se glasi: „Spori, v katerih je ena od strank Unija, niso izvzeti iz pristojnosti sodišč držav članic, razen kjer je bila pristojnost s Pogodbama dodeljena Sodišču Evropske unije“ (moj poudarek).

( 14 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 25. julija 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Svet (C‑50/00 P, EU:C:2002:462, točka 45).

( 15 ) Glej zlasti sodbo z dne 26. novembra 2013, Kendrion/Komisija (C‑50/12 P, EU:C:2013:771, točka 95).

( 16 ) Glej tudi moje sklepne predloge v zadevi Feralpi in drugi/Komisija (C‑85/15 P, C‑86/15 P, C‑88/15 P in C‑89/15 P, EU:C:2016:940, točka 74 in navedena sodna praksa).

( 17 ) Glej člena 13(1) in 19(1) PEU.

( 18 ) Glej sklep z dne 6. januarja 2015, Kendrion/Evropska unija (T‑479/14, neobjavljen, EU:T:2015:2, točka 10).

( 19 ) Moj poudarek.

( 20 ) V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča člen 47 Listine kot sestavni del načela učinkovitega sodnega varstva vključuje načelo enakosti orožij ali procesne enakosti. Glej med drugim sodbo z dne 30. junija 2016, Toma in Biroul Executorului Judecătoresc Horațiu-Vasile Cruduleci (C‑205/15, EU:C:2016:499, točka 36 in navedena sodna praksa).

( 21 ) Sodba z dne 1. julija 2008, Chronopost/UFEX in drugi (C‑341/06 P in C‑342/06 P, EU:C:2008:375, točke od 46 do 48).

( 22 ) Prav tam (točka 54 in navedena sodna praksa).

( 23 ) Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland/Komisija (C‑385/07 P, EU:C:2009:210, točka 335 in navedena sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju: ESČP)).

( 24 ) Tudi v Poslovniku Splošnega sodišča ni takšnega pravila.

( 25 ) Vprašati bi se bilo treba, ali ne bi bilo primerno, da zakonodajalec EU to vrzel odpravi. Paradoksalno se namreč lahko zdi, da Sodišče Evropske unije nima podrobnih pravil o vzdržanju in izločitvi, čeprav je vedno menilo, da je obstoj takšnih pravil na nacionalni ravni nujen pogoj za to, da se nacionalni organ ali telo šteje za sodišče za namene člena 267 PDEU (v zvezi s tem glej sodbo z dne 9. oktobra 2014, TDC (C‑222/13, EU:C:2014:2265, točka 32 in navedena sodna praksa)). Toda to vprašanje v tem postopku ni pomembno.

( 26 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 27. februarja 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, točka 42).

( 27 ) Ni mogoče izključiti, da je neizločitev člana Sodišča ali njegovo nevzdržanje kljub navzkrižju interesov lahko razlog za obnovo postopka v skladu s členom 44 Statuta Sodišča Evropske unije, kadar so izpolnjeni pogoji za to.

( 28 ) Glej zlasti sodbo z dne 26. novembra 2013, Kendrion/Komisija (C‑50/12 P, EU:C:2013:771, točka 101).

( 29 ) Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland/Komisija (C‑385/07 P, EU:C:2009:210, točke od 330 do 332 in navedena sodna praksa ESČP).

( 30 ) Glej člena 13(1) in 19(1) PEU.

( 31 ) Pomembno je, da v nasprotju z domnevami družbe Kendrion v njenih stališčih drugi člani Sodišča pri tej odločitvi niso sodelovali.

( 32 ) Glej sodbo z dne 21. aprila 2005, Holcim (Deutschland)/Komisija (T‑28/03, EU:T:2005:139, točka 123), in sklep z dne 12. decembra 2007, Atlantic Container Line in drugi/Komisija (T‑113/04, neobjavljen, EU:T:2007:377, točka 38). Rad bi izpostavil, da Sodišče doslej ni imelo priložnosti za utrditev te sodne prakse.

( 33 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 1979, Dumortier in drugi/Svet (64/76, 113/76, 167/78, 239/78, 27/79, 28/79 in 45/79, EU:C:1979:223, točka 21). Glej novejši sklep z dne 31. marca 2011, Mauerhofer/Komisija (C‑433/10 P, neobjavljen, EU:C:2011:204, točka 127 in navedena sodna praksa).

( 34 ) Glej sklep z dne 31. marca 2011, Mauerhofer/Komisija (C‑433/10 P, neobjavljen, EU:C:2011:204, točka 127 in navedena sodna praksa).

( 35 ) Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca A. Trabucchija v zadevi Compagnie continentale France/Svet (169/73, EU:C:1974:32, točka 4).

( 36 ) Glej na primer sodbe z dne 13. januarja 2004, Thermenhotel Stoiser Franz in drugi/Komisija (T‑158/99, EU:T:2004:2); z dne 11. maja 2005, Saxonia Edelmetalle/Komisija (T‑111/01 in T‑133/01, EU:T:2005:166); z dne 19. oktobra 2005, Freistaat Thüringen/Komisija (T‑318/00, EU:T:2005:363), in z dne 14. decembra 2005, Laboratoire du Bain/Svet in Komisija (T‑151/00, neobjavljena, EU:T:2005:450).

( 37 ) Glej med drugim sodbe z dne 11. decembra 2003, Marlines/Komisija (T‑56/99, EU:T:2003:333); z dne 8. julija 2004, Mannesmannröhren‑Werke/Komisija (T‑44/00, EU:T:2004:218); z dne 14. decembra 2005, Honeywell/Komisija (T‑209/01, EU:T:2005:455), in z dne 15. marca 2006, BASF/Komisija (T‑15/02, EU:T:2006:74).

( 38 ) Glej na primer sodbo z dne 18. marca 2010, Trubowest Handel in Makarov/Svet in Komisija (C‑419/08 P, EU:C:2010:147, točka 61). To načelo je v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča splošno načelo, ki je skupno vsem pravnim sistemom držav članic: glej v tem smislu sodbo z dne 5. marca 1996, Brasserie du pêcheur in Factortame (C‑46/93 in C‑48/93, EU:C:1996:79, točka 85 in navedena sodna praksa).

( 39 ) Člen 85 Uredbe Komisije (ES, Euratom) št. 2342/2002 z dne 23. decembra 2002 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 4, str. 145, in popravek v UL 2005, L 345, str. 35). Ta uredba, ki se je uporabljala v času dejanskega stanja, je zdaj nadomeščena z Delegirano uredbo Komisije (EU) št. 1268/2012 z dne 29. oktobra 2012 o pravilih uporabe Uredbe (EU, Euratom) št. 966/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije (UL 2012, L 362, str. 1).

( 40 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 12. februarja 2015, Komisija/IPK International (C‑336/13 P, EU:C:2015:83). Glede vrste in zneska obresti, ki jih mora Komisija plačati družbi, ki je plačala globo, da bi izvršila odločbo, sprejeto na podlagi člena 101 PDEU, ki sta jo sodišči EU pozneje razglasili za nično, glej zadevo Printeos/Komisija (T‑201/17), ki je še v obravnavi.

( 41 ) Glej na primer sodbo z dne 12. maja 2016, Trioplast Industrier/Komisija (T‑669/14, neobjavljena, EU:T:2016:285, točka 103).

( 42 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 19. maja 1992, Mulder in drugi/Svet in Komisija (C‑104/89 in C‑37/90, EU:C:1992:217, točka 26 in naslednje).

( 43 ) Točka 77 izpodbijane sodbe.

( 44 ) Moj poudarek.

( 45 ) Glej na primer sodbo z dne 17. decembra 1998, Embassy Limousines & Services/Parlament (T‑203/96, EU:T:1998:302, točka 89).

( 46 ) Glej sodbo z dne 27. januarja 2000, Mulder in drugi/Svet in Komisija (C‑104/89 in C‑37/90, EU:C:2000:38, točka 59 in naslednje).

( 47 ) Glej na primer sodbo z dne 3. februarja 1994, Grifoni/Komisija (C‑308/87, EU:C:1994:38, točke od 36 do 38).

( 48 ) Sodba z dne 26. novembra 2013, Kendrion/Komisija (C‑50/12 P, EU:C:2013:771, točka 100).

( 49 ) Moj poudarek.

( 50 ) Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca F. Capotortija v zadevi Ireks‑Arkady/EGS (238/78, EU:C:1979:203, str. 2983).

( 51 ) Ta dva pojma se pogosto uporabljata kot sopomenki.

( 52 ) Glej sodbo z dne 7. februarja 1990, Culin/Komisija (C‑343/87, EU:C:1990:49, točke od 26 do 29).

( 53 ) Sodba z dne 14. junija 1979, V./Komisija (18/78, EU:C:1979:154, točka 19).

( 54 ) Sodba z dne 10. maja 2006, Galileo International Technology in drugi/Komisija (T‑279/03, EU:T:2006:121, točka 63).

( 55 ) Glej med drugim sodbo z dne 11. julija 2007, Sison/Svet (T‑47/03, EU:T:2007:207, neobjavljena, točka 241 in navedena sodna praksa).

( 56 ) Glej med drugim sodbi z dne 9. julija 1981, Krecké/Komisija (59/80 in 129/80, EU:C:1981:170, točka 74), in z dne 9. julija 1987, Hochbaum in Rawes/Komisija (44/85, 77/85, 294/85 in 295/85, EU:C:1987:348, točka 22).

( 57 ) V zvezi s tem bi veljalo omeniti, da je tudi ESČP v nekaterih primerih menilo, da ugotovitvene sodbe in simbolična nadomestila pomenijo „pravično zadoščenje“ v smislu člena 41 Evropske konvencije o človekovih pravicah. Glej med drugim sodbe ESČP z dne 21. februarja 1975, Golder proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:1975:0221JUD000445170, točka 50); z dne 23. novembra 1976, Engel in drugi proti Nizozemski (CE:ECHR:1976:1123JUD000510071, točki 10 in 11); z dne 17. oktobra 2002, Agga proti Grčiji (CE:ECHR:2002:1017JUD005077699, točki 65 in 66), in z dne 30. novembra 2004, Vaney proti Franciji (CE:ECHR:2004:1130JUD005394600, točke od 55 do 57).

( 58 ) Glej, z nadaljnjimi sklicevanji, V. Wilcox, A Company’s Right to Damages for Non‑Pecuniary Loss, Cambridge University Press, Cambridge, 2016.

( 59 ) Sodba z dne 25. novembra 2014, Safa Nicu Sepahan/Svet (T‑384/11, EU:T:2014:986), v zadevnih delih potrjena s sodbo z dne 30. maja 2017, Safa Nicu Sepahan/Svet (C‑45/15 P, EU:C:2017:402).

( 60 ) Sodba z dne 17. decembra 1998, Embassy Limousines & Services/Parlament (T‑203/96, EU:T:1998:302).

( 61 ) Sodba z dne 9. julija 1999, New Europe Consulting in Brown/Komisija (T‑231/97, EU:T:1999:146, točka 69).

( 62 ) Glej med drugim sodbo ESČP z dne 6. aprila 2000, Comingersoll S.A. proti Portugalski (CE:ECHR:2000:0406JUD003538297, točka 35).

( 63 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 2. junija 1976, Kampffmeyer in drugi/EGS (od 56/74 do 60/74, EU:C:1976:78, točka 6), in sklepne predloge generalnega pravobranilca G. Reischla v zadevi Milch‑, Fett‑ und Eier‑Kontor/Svet in Komisija (44/76, EU:C:1977:21, str. 413). Zdi se, da to vendarle odraža načelo, ki je skupno zakonodajam držav članic: v tem smislu glej Van Gerven, W., (ur.), Tort Law, Hart Publishing, Oxford, 2000, str. 816–845.

( 64 ) Glej v tem smislu sodbi z dne 9. decembra 1965, Société anonyme des laminoirs, hauts fourneaux, forges, fonderies et usines de la Providence in drugi/Visoka oblast (29/63, 31/63, 36/63, od 39/63 do 47/63, 50/63 in 51/63, EU:C:1965:120, str. 938), in z dne 9. novembra 2006, Agraz in drugi/Komisija (C‑243/05 P, EU:C:2006:708, točka 42). Glej tudi sodbo z dne 28. aprila 2010, BST/Komisija (T‑452/05, EU:T:2010:167, točka 168).

( 65 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 27. januarja 2000, Mulder in drugi/Svet in Komisija (C‑104/89 in C‑37/90, EU:C:2000:38, točka 79).

( 66 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 27. januarja 2000, Mulder in drugi/Svet in Komisija (C‑104/89 in C‑37/90, EU:C:2000:38, točka 83).

( 67 ) Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Lagrangea v zadevi Société anonyme des laminoirs, hauts fourneaux, forges, fonderies et usines de la Providence in drugi/Visoka oblast (združene zadeve29/63, 31/63, 36/63, od 39/63 do 47/63, 50/63 in 51/63, EU:C:1964:27, str. 943 in 944). Glej tudi A. G. Toth, The Concepts of Damage and Causality as Elements of Non‑contractual liability, v: T. Heukels, A. McDonnell, The Action for Damages in Community Law, 1. izd., Kluwer Law International, 1997, str. 185.

( 68 ) V podporo temu stališču glej po analogiji sodbo ESČP z dne 10. maja 2001, Z in drugi proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:2001:0510JUD002939295, točki 124 in 130).

( 69 ) Sodba z dne 19. decembra 2012, Heineken Nederland in Heineken/Komisija (C‑452/11 P, neobjavljena, EU:C:2012:829).

( 70 ) Glej sodbo z dne 30. maja 2017, Safa Nicu Sepahan/Svet (C‑45/15 P, EU:C:2017:402, točki 50 in 51 ter navedena sodna praksa).

( 71 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 30. maja 2017, Safa Nicu Sepahan/Svet (C‑45/15 P, EU:C:2017:402, točki 52 in 53).

( 72 ) Sodba z dne 19. decembra 2012, Heineken Nederland in Heineken/Komisija (C‑452/11 P, neobjavljena, EU:C:2012:829).

( 73 ) Sodba z dne 19. decembra 2012, Heineken Nederland in Heineken/Komisija (C‑452/11 P, neobjavljena, EU:C:2012:829, točke od 91 do 102).

( 74 ) Sodba z dne 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisija (C‑185/95 P, EU:C:1998:608).

( 75 ) Glej zlasti sodbo z dne 26. novembra 2013, Kendrion/Komisija (C‑50/12 P, EU:C:2013:771, točke od 77 do 108).

( 76 ) Sodišče ni izrecno obravnavalo te trditve v sodbi, medtem ko jo je generalna pravobranilka izrecno zavrnila: glej sklepne predloge generalne pravobranilke E. Sharpston v zadevi Kendrion/Komisija (C‑50/12, EU:C:2013:350, točke od 130 do 132).

( 77 ) Prav tam. Glej tudi sodbo z dne 1. junija 1994, Komisija/Brazzelli Lualdi in drugi (C‑136/92 P, EU:C:1994:211, točka 66).

( 78 ) CEPEJ je komisija, ki jo je leta 2012 ustanovil Odbor ministrov Sveta Evrope.

( 79 ) Glej v tem smislu sodbo ESČP z dne 27. februarja 2018, Ruotolo proti Italiji (CE:ECHR:1992:0227JUD001246086, točka 17).

( 80 ) Glej člene 2, 8 in 35 Statuta Sodišča Evropske unije. Glej tudi člen 32 Poslovnika Sodišča in člen 21 Poslovnika Splošnega sodišča.

( 81 ) Glej člen 87 Poslovnika Splošnega sodišča.

( 82 ) Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca L. A. Geelhoeda v združenih zadevah Sumitomo Metal Industries/Komisija (C‑403/04 P in C‑405/04 P, EU:C:2006:546, točka 158).

( 83 ) Glej v tem smislu sodbo ESČP z dne 21. februarja 1997, Guillemin proti Franciji (CE:ECHR:1997:0221JUD001963292, točka 43).

( 84 ) Sodba z dne 26. novembra 2013, Kendrion/Komisija (C‑50/12 P, EU:C:2013:771, točka 103).

( 85 ) Glej, z obsežnim sklicevanjem na sodno prakso, F. Edel, The length of civil and criminal proceedings in the case‑law of the European Court of Human Rights among many, 2. izd., Council of Europe Publishing, 2007, str. 33–39.