KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA 
L. A. GEELHOEDA, 
predstavljeni 14. julija 2005 1 
I - Uvod 
1. Tirolski deželni glavar je 27. maja 2003 
izdal uredbo, ki tovornjakom, težjim od 7,5 
tone, prepoveduje prevoz določenega blaga 
po odseku avtoceste A12, ki teče skozi dolino 
reke Inn (v nadaljevanju: Inntal) v Avstriji. 
Ukrep, ki je bil sprejet zaradi zmanjšanja 
emisij dušikovega dioksida iz težkih tovornih 
vozil na tem območju, naj bi začel veljati 1. 
avgusta 2003. Zato je Komisija nemudoma 
začela postopek zaradi neizpolnitve obvez­
nosti na podlagi člena 226 ES, v katerem je 
zatrjevala, da je ukrep v nasprotju s predpisi 
Skupnosti o prevoznih storitvah in določba­
mi Pogodbe, ki urejajo prost pretok blaga. 
2. Zadeva odpira pomembna načelna vpra­
šanja glede skladnosti ukrepov, ki so bili 
sprejeti za zaščito okolja, z določbami Pogodbe, ki urejajo vzpostavitev in delovanje 
notranjega trga. Oboje sta temeljna cilja 
Skupnosti, določena v členu 2 ES in izražena 
v več konkretnih določbah Pogodbe. 
3. Določbe Pogodbe, ki urejajo prost pretok 
blaga in storitev, vključno s prevoznimi 
storitvami, so povzročile večjo geografsko 
specializacijo v Skupnosti. Delno je tudi zato 
pretok prevozov naraščal hitreje kot bruto 
nacionalni proizvod: na odstotno točko 
gospodarske rasti so prevozi narasli za 
približno en in pol odstotka. Znotraj pre­
voznega sektorja je zaradi nesorazmerne rasti 
največ pridobil sektor cestnega prevoza 
tovora, ki je bil do sredine osemdesetih let 
v številnih državah članicah urejen z nacio­
nalnimi predpisi. Medtem ko je železniški 
prevoz blaga v absolutnem smislu stagniral 
in celo upadal, prevoz blaga v rečnem 
prometu pa je lahko le neznatno rasel, ker 
je infrastruktura, potrebna za moderno rečno 1 — Jezik izvirnika: angleščina. 
I - 9873 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA - ZADEVA C-320/03 
plovbo na veliko, razpoložljiva le v omejenem 
obsegu, se je cestni prevoz blaga hitro 
povečeval Vsaka naslednja širitev Skupnosti 
je to povečevanje še bolj spodbudila. selektivnih subvencij, selektivnih dajatev in 
zavezujočih regulativnih ukrepov vplivati na 
izbiro prevoznega sredstva za prevoze do bolj 
oddaljenih ciljev. 
4. Hitra rast cestnega prevoza blaga pa ima 
tudi slabe strani: zastoji v prometu na 
cestnem omrežju Skupnosti, posebej na 
glavnih prometnih oseh med ekonomskimi 
centri; hitrejša obraba cestne infrastrukture, 
ki povzroča višje stroške njenega vzdrževa­
nja; vpliv emisij hrupa in onesnaževal zraka 
na okolje; in nenazadnje tveganja za varnost 
in zdravje ljudi zaradi zastojev in onesnaže­
vanja okolja. 6. Ti ukrepi so vedno bolj povezani z 
obveznostmi držav članic, da upoštevajo 
določbe Skupnosti, ki so bile sprejete za 
zmanjšanje vpliva različnih dejavnosti na 
okolje zaradi varovanja okolja in zdravja 
ljudi, živali in rastlin. 
7. V tej zadevi se razvojne poti, ki sem jih 
na kratko opisal zgoraj, srečajo. Odraža 
napetosti med ekonomskim povečevanjem 
cestnega prevoza blaga in zaščito drugih 
interesov pred škodljivimi stranskimi 
učinki razvoja. 
II - Upoštevni predpisi 
A - Pravo Skupnosti 
5. V zadnjih petindvajsetih letih je večina 
držav članic sprejela mnogo ukrepov za 
omejevanje in obvladovanje negativnih stran­
skih učinkov rastočega cestnega prometa. 
Tako so bile za financiranje stroškov infra­
strukture, ki so nastali zaradi cestnega 
prevoza blaga, uvedene posebne cestnine. 
Cestni tranzitni promet teče ponavadi okrog 
gosto naseljenih področij in področij, ki so 
občutljiva z vidika varovanja pokrajine in 
narave. Različne tranzitne države omejujejo 
težkim tovornim vozilom uporabo njihove 
cestne infrastrukture ob koncih tedna in 
ponoči. Nenazadnje se poskuša z uvedbo 8. Predpise o cestnem prevozu blaga 
Skupnosti vsebujeta Uredba št. 881/922 
Uredba št. 3118/93.3 
- Uredba Sveta (EGS) št. 881/92 z dne 26. marca 1992 o dostopu 
na trg znotraj Skupnosti pri cestnem prevozu blaga na ozemlje 
države članice ali z njega ali preko ozemlja ene ali več držav 
članic (UL 1992, L 95, str. 1), kot je bila spremenjena z 
Uredbo (ES) št. 484/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z 
dne 1. marca 2002 (UL 2002, L 76, str. 1) (v nadaljevanju: 
Uredba št. 881/92). 
- Uredba Sveta (EGS) št. 3118/93 z dne 25. oktobra 1993 o 
pogojih, pod katerimi lahko prevozniki nerezidenti opravljajo 
notranje cestne prevoze tovora v državi članici (UL 1993, 
L 279, str. 1), kot je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 
484/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne L marca 2002 
(UL 2002, L 76, str. 1) (v nadaljevanju: Uredba št. 3118/93). 
I - 9874 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
9. Na podlagi člena 3 Uredbe št 881/92 se za 
izvedbo mednarodnega prevoza blaga v 
Skupnosti zahteva dovoljenje Skupnosti. To 
dovoljenje izda država članica cestnemu 
prevozniku, ki ima sedež na njenem ozemlju 
in ima v tej državi članici pravico do 
opravljanja mednarodnega cestnega prevoza 
blaga. 
10. Poleg tega člen 1(1) Uredbe št. 3118/93 
določa: 
„Vsak cestni prevoznik, ki opravlja prevoz 
blaga za najem ali plačilo in je imetnik 
dovoljenja Skupnosti po Uredbi (EGS) 
št. 881/92 ter katerega voznik, če je državljan 
države nečlanice, ima potrdilo za voznike v 
skladu s pogoji, določenimi v navedeni 
uredbi, je upravičen pod pogoji, določenimi 
v tej uredbi, do začasnega opravljanja cestnih prevozov blaga za najem ali plačilo v drugi 
državi članici (v nadaljnjem besedilu ,kabo­
taža'; in ,država članica gostiteljica') ne da bi 
tam imel svoj statutarni sedež ali drugo 
poslovalnico." 
11. Pravila Skupnosti o varovanju kakovosti 
zraka določata Direktiva 96/62 o ocenjevanju 
in upravljanju kakovosti zunanjega zraka 4 in 
Direktiva 1999/30 o mejnih vrednostih 
žveplovega dioksida, dušikovega dioksida in 
dušikovih oksidov, trdnih delcev in svinca v 
zunanjem zraku 5 (v nadaljevanju: direktivi o 
kakovosti zraka). Obe direktivi sta bili 
sprejeti na podlagi člena 130S(1) Pogodbe 
ES (postal člen 175(1) ES). 
12. V skladu s členom 1 Direktive 96/62 je 
njen splošni cilj opredeliti osnovna načela 
skupne strategije za: 
— opredelitev pojmov in določitev ciljev za 
kakovost zunanjega zraka v Skupnosti, 
4 — Direktiva Sveta 96/62/ES z dne 27. septembra 1996 o 
ocenjevanju in upravljanju kakovosti zunanjega zraka 
(UL 1996, L 296, str. 55, v nadaljevanju: Direktiva 96/62). 
5 — Direktiva Sveta 1999/30/ES z dne 22. aprila 1999 o mejnih 
vrednostih žveplovega dioksida, dušikovega dioksida in 
dušikovih oksidov, trdnih delcev in svinca v zunanjem zraku 
(UL 1999, L 163, str. 41, v nadaljevanju: Direktiva 1999/30). 
I - 9875 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA - ZADEVA C-320/03 
ustvarjenih za odpravo, preprečitev ali 
zmanjšanje škodljivih učinkov na 
zdravje ljudi in okolje kot celoto, 
— ocenjevanje kakovosti zunanjega zraka v 
državah članicah na podlagi skupnih 
metod in meril, 
— pridobivanje ustreznih informacij o ka­
kovosti zunanjega zraka in zagotavlja­
nje, da so te dostopne javnosti, med 
drugim, z objavljanjem alarmnih 
vrednosti, 
— ohranjanje kakovosti zunanjega zraka, 
kjer je ta dobra, in njeno izboljšanje v 
drugih primerih. 
13. Člen 4 Direktive 96/62 določa, da Svet 
na predlog Komisije določi mejne vrednosti 
za onesnaževala iz Priloge I k direktivi. 
14. Člen 7 Direktive 96/62 določa splošne 
zahteve za izboljšanje kakovosti zunanjega 
zraka. Prvi in tretji odstavek te določbe se 
glasita: „1. Države članice sprejmejo potrebne ukre­
pe za zagotovitev skladnosti z mejnimi 
vrednostmi. 
[...] 
3. Države članice pripravijo načrte ukrepanja, 
v katerih navedejo ukrepe, ki jih je treba 
kratkoročno izvesti, če obstaja nevarnost 
preseganja mejnih in/ali alarmnih vrednosti, 
da se ta nevarnost zmanjša in omeji trajanje 
takega pojava. Ti načrti lahko, odvisno od 
posameznega primera, predvidevajo tudi 
ukrepe za nadzor in, če je potrebno, začasno 
ustavitev dejavnosti, vključno s prometom 
motornih vozil, ki prispevajo k preseganju 
mejnih vrednosti." 
15. Člen 8(3) Direktive 96/62 določa ukrepe, 
ki veljajo za območja, v katerih so ravni višje 
od mejne vrednosti. Odstavek 3 določa: 
„Države članice za območja in strnjena 
naselja iz odstavka 1 [to je tista, v katerih 
so ravni enega ali več onesnaževal višje od 
vsote mejne vrednosti in sprejemljivega 
preseganja] sprejmejo ukrepe in tako zago­
tovijo, da se pripravi ali izvaja načrt ali 
program, s katerim se v določenem roku 
doseže mejna vrednost. 
I - 9876 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
Omenjeni načrt ali program, ki mora biti 
dostopen javnosti, vsebuje najmanj informa­
cije, naštete v Prilogi IV." 
16. Člen 4 Direktive 1999/30 zagotavlja 
osnovo za mejne vrednosti dušikovega diok­
sida (N02): 
„1. Države članice sprejmejo potrebne ukre­
pe, s katerimi zagotovijo, da koncentracije 
dušikovega dioksida in, kadar je to primerno, 
dušikovih oksidov v zunanjem zraku, oce­
njene v skladu s členom 7, ne presegajo 
mejnih vrednosti iz oddelka I Priloge II od 
datumov, ki so tam določeni. 
Sprejemljiva preseganja iz oddelka I 
Priloge II se uporabljajo v skladu s členom 
8 Direktive 96/62/ES. 
2. Alarmna vrednost za koncentracije duši­
kovega dioksida v zunanjem zraku je taka, 
kakor je določena v oddelku II Priloge II." 
17. Priloga II k Direktivi 1999/30 določa 
naslednje mejne vrednosti za dušikov dioksid 
za varovanje zdravja ljudi: — urna mejna vrednost znaša 200 μg/m3, 
ki se ne sme preseči več kakor 18-krat v 
koledarskem letu, povečano s postopno 
zmanjšanim odstotkom do 
1. januarja 2010; 
— letna mejna vrednost za leto 2002 znaša 
56 μg/m3, povečana s predvidenim 
sprejemljivim odstopanjem. 
B - Avstrijsko pravo 
18. Izpodbijana uredba je bila sprejeta na 
podlagi členov 10, 11 in 14 Immissions-
schutzgesetz-Luft (v nadaljevanju: IG-L), ki 
direktivi 96/62 in 1999/30 prenaša v avstrij­
sko pravo. Člen 10 IG-L predvideva, da se 
objavi katalog ukrepov, ki se lahko sprejmejo, 
potem ko je bilo ugotovljeno, da je bila mejna 
vrednost presežena. Člen 11 določa načela, ki 
se morajo upoštevati v teh okoliščinah, kot 
na primer načelo, da naj plača onesnaževalec, 
in načelo sorazmernosti. Člen 14 vsebuje 
določbe, ki se posebej uporabljajo za pre­
vozni sektor. 
III - Dejansko stanje in postopek 
19. Potem ko je bilo za dušikov dioksid 
izmerjeno, da so presežene mejne vrednosti, 
I - 9877 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA - ZADEVA C-320/03 
ki jih določa IG-L, je bila 1. oktobra 2002 
uvedena začasna prepoved nočnega prometa 
težkih tovornih vozil na delu inntalske 
avtoceste A 12. Letna mejna vrednost v 
višini 56 μg/m3, kot jo določa IG-L, je bila v 
letu 2002 ponovno presežena. Zato je bila 
začasna prepoved nočnega prometa najprej 
razširjena, kasneje, z veljavnostjo od 1. junija 
2003, pa nadomeščena s stalno in vse leto 
veljavno prepovedjo nočnega prometa za 
težka tovorna vozila, ki presegajo 7,5 tone. 
20. Deželni glavar Tirolske je 27. maja 2003 
na podlagi IG-L sprejel sporno uredbo, s 
katero je določenim težkim tovornim vozi­
lom, ki prevažajo določeno blago, od 1. 
avgusta 2003 dalje popolnoma prepovedal 
uporabo odseka inntalske avtoceste A 12. 
Namen prepovedi je glede na člen 1 uredbe 
zmanjšanje emisij, povezanih s človekovimi 
dejavnostmi, in s tem izboljšanje kakovosti 
zraka za zagotavljanje trajnega varovanja 
zdravja med drugim ljudi, živalstva in 
rastlinstva. 
21. Člen 2 uredbe razmejuje tako imenovano 
„zdravstveno območje", ki obsega približno 
46-kilometrski odsek avtoceste A 12 med 
občinama Kundl in Ampass. Na tem območ­
ju je glede na člen 3 uredbe prepovedana 
uporaba težkih tovornih vozil, katerih 
skupna masa presega 7,5 tone in prevažajo 
naslednje kategorije blaga: vse vrste odpad­kov, navedenih na evropskem seznamu 
odpadkov 6, žitarice, hlodovino in pluto, 
neželezovo in železovo rudo, kamenje, prst, 
grušč, motorna vozila in priklopnike ter 
gradbeno jeklo. Prepoved naj bi se nepo­
sredno uporabljala od 1. avgusta 2003 brez 
dodatnega ukrepanja organov. Člen 4 uredbe 
določa izjemo od prepovedi za težka tovorna 
vozila, ki prevažajo blago, ki bodisi izvira iz 
mesta Innsbruck ali okrajev Kufstein, Schwaz 
ali Innsbruck-Land bodisi je tja namenjeno. 
Nadaljnje izjeme določa sam IG-L. Določene 
kategorije vozil neposredno izključuje iz 
prepovedi prometa, vključno vozila, ki se 
uporabljajo za vzdrževanje cest in zbiranje 
odpadkov, in vozila, ki se uporabljajo v 
kmetijstvu in gozdarstvu. Nenazadnje se 
lahko posamezne izjeme zahtevajo tudi za 
druga vozila v javnem interesu ali za 
pomemben zasebni interes. 
22. Po prvi izmenjavi informacij o združlji­
vosti izpodbijane uredbe s pravom Skupnosti 
je Komisija 25. junija 2003 izdala pisni 
opomin Republiki Avstriji in jo pozvala, naj 
nanj odgovori v roku enega tedna. Avstrijska 
vlada je odgovorila 3. julija 2003. Komisija je 
6 — Odločba Komisije 2000/532/ES z dne 3. maja 2000 o 
nadomestitvi Odločbe 94/3/ES o oblikovanju seznama odpad­
kov skladno s členom 1(a) Direktive Sveta 75/442/EGS o 
odpadkih in Odločbe Sveta 94/904/ES o oblikovanju seznama 
nevarnih odpadkov skladno s členom 1(4) Direktive 
Sveta 91/689/EGS o nevarnih odpadkih (UL 2000, L 226, 
str. 3) v različici Odločbe Sveta 2001/573/ES z dne 23. julija 
2001 o spremembi Odločbe Komisije 2000/532/ES glede 
seznama odpadkov (UL 2001, L 203, str. 18). 
I - 9878 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
9. julija 2003 na Republiko Avstrijo naslovila 
obrazloženo mnenje in za odgovor nanj 
ponovno določila rok enega tedna. Republika 
Avstrija je na obrazloženo mnenje odgovorila 
z dopisom z dne 18. julija 2003. 
23. Ker Komisija še vedno ni bila prepričana, 
da je izpodbijana uredba skladna s pravom 
Skupnosti, je 23. julija 2003 na Sodišče 
vložila obravnavano tožbo zaradi neizpolnit­
ve obveznosti na podlagi člena 226 ES. 
Komisija Sodišču predlaga, naj: 
— razsodi, da je naložitev prepovedi, da 
težka tovorna vozila s skupno maso, ki 
presega 7,5 tone, ki prevažajo določeno 
blago, uporabljajo odsek inntalske avto­
ceste A 12 med kilometrom 20.359 
na območju občine Kundl in 
kilometrom 66.780 na območju občine 
Ampass, v nasprotju z obveznostjo 
Republike Avstrije na podlagi členov 1 
in 3 Uredbe št. 881/92, členov 1 in 6 
Uredbe št. 3118/93 in členov od 28 ES 
do 30 ES in 
— Republiki Avstriji naloži plačilo 
stroškov. 24. Komisija je hkrati na podlagi členov 242 
in 243 ES predsedniku Sodišča predlagala, 
naj z začasno odredbo Republiki Avstriji 
naloži, da sprejme primerne ukrepe, s 
katerimi bi se uveljavitev prepovedi, ki jo 
vsebuje izpodbijana uredba, zadržala do 
odločitve Sodišča v glavni stvari. 7 
25. Predsednik Sodišča je na predlog Komi­
sije s sklepom z dne 30. julija 2003, da bi se 
ohranil nespremenjeni položaj, na podlagi 
člena 84(2) Poslovnika Sodišča naložil Repu­
bliki Avstriji, naj začasno zadrži uveljavitev 
prepovedi, ki jo vsebuje izpodbijana uredba, 
do razglasitve sklepa, s katerim se bo 
zaključil postopek izdaje začasne odredbe. 8 
26. Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 
2. oktobra 2003 9 odredil podaljšanje začas­
nega zadržanja uveljavite izpodbijanega 
ukrepa do 30. aprila 2004 in s sklepom z 
dne 27. aprila 2004 10 do sodbe Sodišča v 
postopku v glavni stvari. 
27. Predsednik Sodišča je s sklepoma z dne 
16. septembra 2003 in 21. januarja 2004 
7 — Zadeva C-320/03 R, Komisija proti Republiki Avstriji. 
8 — Recueil, str. I-7929. 
9 — Recueil, str. I-11665. 
10 — Recueil, str. I-2593. 
I - 9879 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA - ZADEVA C-320/03 
dovolil, da se v podporo navedbam Komisije 
kot intervenienti udeležijo postopka najprej 
Zvezna republika Nemčija in Republika 
Italija in kasneje Kraljevina Nizozemska. 
IV - Dopustnost 
28. Avstrijska vlada izpodbija dopustnost 
tožbe, ki jo je vložila Komisija, zaradi zelo 
kratkih rokov, ki so ji bili v predhodnem 
postopku postavljeni za pripravo njenih 
odgovorov na pisni opomin in obrazloženo 
mnenje Komisije. Avstrija zatrjuje, da v teh 
okoliščinah ni mogla primerno pripraviti 
svoje obrambe in da ji je bila s tem kratena 
pravica do poštenega in nepristranskega 
sojenja. Prav tako dvomi, da so službe 
Komisije resno preučile pripombe, ki jih je 
navedla v svojem odgovoru na obtožbe 
Komisije. 
29. Avstrija tudi trdi, da bi morala Komisija 
uporabiti postopek, ki ga določa Uredba 
št. 2679/98 o delovanju notranjega trga 
glede prostega pretoka blaga med državami 
članicami. 11 30. Komisija priznava, da so bili roki, ki jih je 
določila, res kratki, vendar meni, da upravi­
čeno, saj naj bi izpodbijana uredba začela 
veljati 1. avgusta 2003. 
31. Sodišče je večkrat navedlo, da je namen 
predhodnega postopka omogočiti zadevni 
državi članici, da izpolni svoje obveznosti 
na podlagi prava Skupnosti ali uresniči svojo 
pravico do obrambe zoper očitke Komisije. 12 
Glede na navedeni dvojni namen mora biti 
dan državi članici primeren rok za odgovor 
na pisni opomin, uskladitev z obrazloženim 
mnenjem ali, če je potrebno, pripravo njene 
obrambe. Sodišče je še navedlo, da se morajo 
za določitev, ali je dani rok primeren, 
upoštevati vse okoliščine zadeve, in da so 
zelo kratki roki v posebnih okoliščinah lahko 
upravičeni, še zlasti, če je treba nujno 
odpraviti kršitev ali če so stališča Komisije 
popolnoma znana državi članici že precej 
pred začetkom postopka. 13 
11 — Uredba Sveta (ES) št. 2679/98 z dne 7. decembra 1998 o 
delovanju notranjega trga glede prostega pretoka blaga med 
državami članicami (UL 1998, L 337, str. 8, v nadaljevanju: 
Uredba št. 2679/98). 12 — Sodba z dne 13. decembra 2001 v zadevi Komisija proti 
Franciji (C-1/00, Recueil, str. I-9989, točka 64), sodba z dne 
28. oktobra 1999 v zadevi Komisija proti Avstriji (C-328/96, 
Recueil, str. I-7479, točka 34) in sodba z dne 2. februarja 1988 
v zadevi Komisija proti Belgiji (293/85, Recueil, str. 305, 
točka 14). 
13 — Glej zadeve, navedene v prejšnji opombi: točka 65 sodbe v 
zadevi C-1/00, točka 51 sodbe v zadevi C-328/96 in točka 14 
sodbe v zadevi 293/85. 
I - 9880 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
32. Pri obravnavi poteka predhodnega po­
stopka se morajo upoštevati vse okoliščine 
obravnavane zadeve. Komisija je po prejemu 
pritožbe 6. maja 2003 od avstrijskih organov 
zahtevala, da ji predložijo podatke o (takrat 
še) predlogu uredbe in da navedejo podlago 
za utemeljitev ukrepa. Avstrijski organi so 
odgovorili 13. junija 2003. Medtem je bila 
izpodbijana uredba sprejeta in naj bi začela 
veljati 1. avgusta 2003. S tem bi se ustvaril 
položaj, ki bi bil po mnenju Komisije kršitev 
obveznosti Republike Avstrije na podlagi 
prava Skupnosti in bi verjetno povzročil 
nepopravljivo škodo za prevozni sektor. Da 
bi preprečila nastanek takega položaja, je 
morala Komisija zaradi okoliščin, ki jih je 
mogoče večinoma pripisati časovnim okvi­
rjem, ki so jih avstrijske oblasti določile za 
uvedbo izpodbijane uredbe, izpeljati pred­
hodni postopek hitro, in je s tem izpolnila 
postopkovne zahteve za vložitev predloga za 
začasno odredbo na podlagi člena 243 ES. 
33. Poleg tega je bilo stališče Komisije znano 
avstrijskim oblastem pred začetkom pred­
hodnega postopka in pred sprejetjem iz­
podbijane uredbe. 
34. Menim, da je bila v teh okoliščinah edina 
možnost Komisije, da predhodni postopek izvede, kot ga je, in da v tem okviru rokov ni 
mogoče šteti za nerazumne. Če bi se tožba, ki 
jo je Komisija vložila zoper državo članico, v 
okoliščinah te zadeve razglasila za nedo­
pustno, bi to resno vplivalo na vlogo 
Komisije na podlagi člena 211 ES, da nadzira, 
ali države članice spoštujejo svoje obveznosti 
po pravu Skupnosti in, če je potrebno, začne 
postopek na podlagi člena 226 ES. 
35. Trditev avstrijske vlade, da bi morala 
Komisija uporabiti postopek, ki ga določa 
Uredba št. 2679/98, se mora prav tako 
zavrniti. S to uredbo naj bi se hitro odpravile 
ovire za prosti pretok blaga v notranjem trgu, 
kot jih opredeljuje člen 1 uredbe. Ne da bi se 
spuščali v podrobnosti tega postopka, ki je v 
prvi vrsti nastal zaradi položaja, ki so ga 
ustvarile tožbe posameznikov, kot sta ti, ki 
sta bili podlaga za sodbi Sodišča v zadevah 
Komisija proti Franciji 14 in Schmidberger, 15 
čeprav z njimi ni omejen, zadošča trditev, da 
tega postopka ni mogoče šteti za predhodni 
pogoj, ki bi ga morala Komisija izpolniti pred 
uvedbo predhodnega postopka, določenega v 
členu 226 ES. Tega postopka tudi ne 
nadomešča. Sodišče je nenehno navajalo, da 
„lahko Komisija ne glede na njena druga 
pooblastila po Pogodbi, s katerimi zagotavlja, 
14 — Sodba z dne 9. decembra 1997 (C-265/95, Recueil, 
str. I-6959). 
15 — Sodba z dne 12. junija 2003 (C-112/00, Recueil, str. I-5659). 
I - 9881 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA - ZADEVA C-320/03 
da države članice upoštevajo pravo Skupno­
sti, prosto presoja, ali bo vložila tožbo zaradi 
neizpolnitve obveznosti ali ne. Svoje odločit­
ve ni dolžna utemeljiti, niti ni dopustnost 
tožbe odvisna od okoliščin, na podlagi 
katerih je Komisija sprejela svojo odloči­
tev". 16 Pooblastil Komisije na podlagi člena 
226 ES tako ni mogoče spremeniti ali omejiti 
z akti sekundarnega prava Skupnosti. 17 Rad 
pa bi dodal, da bi morala avstrijska vlada, če 
bi se ta postopek res izpeljal, na podlagi 
pogojev iz člena 5 Uredbe št. 2679/98 
odgovoriti na zahtevo Komisije v roku pet 
delovnih dni od prejema sporočila. Čeprav 
gre za drugačne okoliščine kot pri predhod­
nem postopku, je vendarle nenavadno, da bi 
avstrijska vlada, čeprav le posredno, preko 
sklicevanja na to uredbo, ta rok štela za 
sprejemljiv. 
36. Z vidika navedenega je zahteva Komisije 
dopustna. V - Utemeljenost 
A - Stališče Komisije ter nemške, italijanske 
in nizozemske vlade 
37. Kot je navedeno zgoraj, Komisija navaja, 
da izpodbijana uredba krši določbe Skup­
nosti o svobodnem opravljanju prevoznih 
storitev, ki jih vsebujeta Uredba št. 881/92 in 
Uredba št. 3118/93, in prostem pretoku 
blaga, ki ga zagotavljata člena 28 in 30 ES. 
Komisija pred obravnavo teh vprašanj po­
jasnjuje neposredne praktične in ekonomske 
učinke uvedbe izpodbijane uredbe. 
38. Odsek avtoceste A 12, za katerega bi 
izpodbijana uredba veljala, se intenzivno 
uporablja, saj se tu združita severno-južni 
promet med Nemčijo in Italijo in avstrijski 
notranji vzhodno-zahodni promet. Avtocesto 
A 12 med Wörglom in Hallom uporablja 
dnevno glede na tirolske statistike v po­
vprečju 5200 težkih tovornih vozil. Če se 
poblíže pogledajo prevozi, na katere vpliva 
uredba, in če se upoštevajo izjeme za lokalni 
promet, se izkaže, da bi bilo na koncu 
dnevno prizadetih 610 tujih in 130 avstrijskih 
vozil. Ker se je zadevnemu odseku A 12 
mogoče izogniti le z dolgimi obvozi, uredba 16 — Sodba z dne 26. junija 2001 v zadevi Komisija proti 
Portugalski (C-70/99, Recueil, str. I-4845, točka 17). 
17 — Sodba z dne 2. junija 2005 v zadevi Komisija proti Grčiji 
(C-394/02, ZOdl., str. I-4713, točki 27 in 28 in tam navedena 
sodna praksa). 
I - 9882 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
učinkovito izloci ves cestni tranzitni prevoz 
težkih vozil, ki prevažajo blago, navedeno v 
uredbi. Nemška vlada dodaja, da bi uporaba 
daljših nadomestnih poti povzročila večjo 
onesnaženost zraka in bi le preložila 
problem. 
39. Uredba ima precejšnje ekonomske po­
sledice, ne le za prevozni sektor, pač pa tudi 
za proizvajalce zadevnega blaga, saj se bodo 
morali pri iskanju nadomestnih načinov 
prevoza proizvodov strankam spopasti z 
višjimi prevoznimi stroški in logističnimi 
težavami. Komisija in vlade, ki nastopajo 
kot intervenienti, navajajo, da bodo še 
posebej ogrožena mala in srednje velika 
prevozna podjetja, od katerih so mnoga 
specializirana za prevoz nekaterega zadevne­
ga blaga. 
40. Komisija in vlade, ki nastopajo kot 
intervenienti, poudarjajo, da prenosa zadev­
nih prevozov na tire kratkoročno ni mogoče 
šteti za realno možnost. To velja za tri možne 
prenose prevoza zadevnega blaga na tire: 
železniški prevoz, prevoz brez spremstva in 
prevoz s spremstvom (Rollende Landstrasse). 
Če odmislimo, da se cestni prevozniki ne 
ukvarjajo z železniškim prevozom blaga, teh 
možnosti glede na omejeno zmogljivost 
železniške proge skozi Brenner in zaradi 
tehničnih omejitev, zamud, nezanesljivosti in nepravočasnosti še ni mogoče obravnavati 
kot resnega nadomestila cestnemu prometu. 
Poleg tega kratkoročno ni mogoče zadovo­
ljivo povečati zmogljivosti. Načrtovano po­
večanje zmogljivosti v okviru programa 
„Brenner 2005" je namenjeno pokrivanju 
obstoječega povpraševanja in ne bo moglo 
pokriti dodatnega povpraševanja, ki bi na­
stalo zaradi prepovedi v izpodbijani uredbi. 
Prevoz zadevnega blaga bi postal zaradi 
prenosa na železnico manj donosen. 
41. Komisija in vlade, ki nastopajo kot 
intervenienti, z vidika teh učinkov navajajo, 
da je očitno, da izpodbijana uredba omejuje 
svobodo opravljanja prevoznih storitev v 
nasprotju z Uredbo št. 881/92 in Uredbo 
št. 3118/93 in prost pretok zadevnega blaga 
v nasprotju s členoma 28 in 30 ES. Italijan­
ska in nizozemska vlada dodajata, da krši 
tudi pravico do prostega tranzita čez 
ozemlje države članice, ki jo je Sodišče 
priznalo v sodbi v zadevi SIOT. 18 
42. Uredba naj bi dejansko zadevala pre­
težno tranzitni promet, čeprav ima nevtralno 
besedilo. Statistike naj bi kazale, da 80 % tega 
prometa opravljajo neavstrijska prevozna 
podjetja, medtem ko, nasprotno, 80 % iz 
uredbe izvzetega prometa opravljajo avstrij-
18 — Sodba z dne 16. marca 1983 (266/81, Recueil, str. 731). 
I - 9883 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA - ZADEVA C-320/03 
ska podjetja. Uredba naj bi tako (posredno) 
razlikovala med nacionalnimi in tujimi pre­
voznimi podjetji. Zato je ne bi bilo mogoče 
opravičiti z razlogi, ki so povezani z varstvom 
okolja. 
43. Če bi Sodišče zavzelo drugačno stališče, 
Komisija podredno zatrjuje, da izpodbijane 
uredbe ni mogoče utemeljiti na podlagi 
direktiv o kakovosti zraka. Na eni strani 
neomejene sektorske prepovedi prometa ne 
bi bilo mogoče utemeljiti na podlagi člena 
7(3) Direktive 96/62. Na drugi strani Komi­
sija sprejema, da so bili izpolnjeni pogoji za 
uporabo člena 8(3) Direktive 96/62, saj je bila 
mejna vrednost dušikovega dioksida, pove­
čana za sprejemljiva odstopanja, v 2002 
očitno presežena. Vendar pa naj katalog 
ukrepov iz člena 10 IG-L ne bi zajemal 
elementov, ki jih zahtevata navedeni člen in 
Priloga IV k Direktivi 96/62. Vlade, ki 
nastopajo kot intervenienti, dvomijo tudi v 
metodo, ki je bila uporabljena za izmero 
ravni onesnaženja, in sklepanje, da je mogoče 
emisije dušikovega dioksida pripisati eni 
kategoriji težkih vozil. 
44. Če bi želela avstrijska vlada izpodbijano 
uredbo utemeljiti z razlogi javnega zdravja in 
varovanja okolja, je po mnenju Komisije in 
vlad, ki nastopajo kot intervenienti, očitno, 
da je slednje glavni cilj. Utemeljitev z razlogi varovanja javnega zdravja na podlagi člena 
30 ES bi bilo mogoče le, kadar je zadevno 
blago neposredna in izkazana grožnja zdrav­
ju. Tukaj očitno ne gre za tak primer. 
45. Izpodbijana uredba naj tudi ne bi bila v 
skladu z načelom sorazmernosti, ker so na 
voljo drugi ukrepi, ki manj omejujejo prost 
pretok blaga in svobodo opravljanja prevoz­
nih storitev. S tega vidika Komisija ob 
podpori vlad, ki nastopajo kot intervenienti, 
navaja možnost postopne uvedbe prepovedi 
iz izpodbijane uredbe za različne emisijske 
razrede tovornih vozil (EURO-0, 1 in 2 ter v 
prihodnje celo EURO-3). Poudarja tudi, da je 
sistem ekotočk, ki ga določa Protokol št. 9 o 
cestnem, železniškem in kombiniranem pre­
vozu v Avstriji k Aktu o pogojih pristopa 
Republike Avstrije, Republike Finske in 
Kraljevine Švedske k Evropski uniji in 
prilagoditvah pogodb, na katerih temelji 
Evropska unija (v nadaljevanju: Protokol 
št. 9), že znatno pripomogel k uskladitvi 
prometa težkih tovornih vozil z okoljevar-
stvenimi zahtevami. Drugi možni ukrepi bi 
lahko bili omejitev prometa težkih tovornih 
vozil med prometnimi konicami, prepoved 
nočne vožnje teh vozil, cestninski sistemi 
glede na emisijo onesnaževal iz vozil in 
omejitve hitrosti. Ti ukrepi, ki bi bili bolj v 
skladu z načelom, da se okolju povzročena 
škoda odpravi pri viru, in načelom, da plača 
onesnaževalec, bi zajemali tudi lokalni pro-
I - 9884 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
met in zmanjšali onesnaževanje, ki ga 
povzročajo vozila, ki niso predmet izpodbi­
jane uredbe. Vsekakor pa te stranke navajajo, 
da je prezgodaj, da bi se pred pridobitvijo 
rezultatov razširitve prepovedi nočne vožnje 
uveljavila nova prepoved prometa težkih 
tovornih vozil 
46. Nemška vlada še ugotavlja, da ni jasno, 
zakaj cestni prevoz blaga, navedenega v 
izpodbijani uredbi, še posebej prispeva k 
onesnaževanju zraka. Navaja, da je izbira 
blaga samovoljna in nepravilna. Nizozemska 
vlada dodaja, da uredba velja le za enega od 
različnih virov onesnaževanja na zadevnem 
področju in celo omejuje uporabo težkih 
tovornih vozil, ki so relativno čista 
(EURO-3). Italijanska vlada poudarja, da 
pravo Skupnosti daje pravico do tranzita za 
vozila, katerim so bile dodeljene ekotočke. 
47. Nemška vlada meni, da so bili avstrijski 
organi na podlagi člena 10 ES zavezani, da se 
pred uvedbo tako ostrega ukrepa posvetujejo 
z zadevnimi državami članicami in Komisijo. 
Komisija navaja, da bi se morala izpodbijana 
uredba vsaj postopoma uveljaviti, da bi bilo 
prizadetim sektorjem omogočeno, da se 
pripravijo na spremenjene okoliščine. 48. Komisija in vlade, ki nastopajo kot 
intervenienti, nazadnje zatrjujejo, da niso 
sprejemljivi nobeni pogoji za prevoz blaga, ki 
jih ne predvidevata uredbi o svobodi oprav­
ljanja prevoznih storitev. Ker naj bi navajanja 
Komisije glede člena 28 ES pokazala, da 
uredbe ni mogoče upravičiti, naj bi uredba 
kršila tudi člena 1 in 3 Uredbe št. 881/2 in 
člena 1 in 6 Uredbe 3118/93. 
B - Stališče Republike Avstrije 
49. Avstrijska vlada vztraja, da je izpodbijana 
uredba združljiva s pravom Skupnosti. Po­
udarja, da Komisija ne izpodbija, da je bila na 
merilnem mestu Vomp/Raststätte mejna 
vrednost, povečana za odstotek sprejemljive­
ga odstopanja, v višini 56 μg/m3 v letu 2002 
presežena in je bila ponovno zelo presežena v 
letu 2003 (68 μg/m3). Člena 7 in 8 Direk­
tive 96/62 v takih okoliščinah nalagata državi 
članici obveznost, da sprejme ukrepe, da se 
mejna vrednost upošteva. V teh okoliščinah 
je bila sprejeta izpodbijana uredba. 
50. Avstrijska vlada močno nasprotuje sta­
lišču Komisije, da se mejne vrednosti, ki jih 
določata direktivi o kakovosti zraka, ne 
uporabljajo za ekotočke, ki še vedno veljajo. 
Čeprav priznava, da Protokol št. 9, ki vsebuje 
I - 9885 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA - ZADEVA C-320/03 
sistem ekotočk, izrecno predvideva izjeme od 
sekundarnega prava Skupnosti, se bi morale 
te izjeme obravnavati kot izčrpne in ne 
zajemajo direktivi o kakovosti zraka. 
51. Ker naj bi znanstvene študije jasno 
dokazovale, da so emisije dušikovega dioksi­
da težkih tovornih vozil glavni vir onesnaže­
vanja zraka na območju, na katerega se 
nanaša izpodbijana uredba, naj bi obstajala 
očitna potreba, da se omeji število prevozov, 
ki se opravijo s temi vozili. Zaradi zmanjšanja 
učinkov prepovedi uporabe zadevnega od­
seka avtoceste A 12 na minimum, je bilo 
izbrano blago, za katerega je železniški 
prevoz praktična in učinkovita nadomestna 
rešitev, tako s tehničnega kot ekonomskega 
vidika. V nasprotju z obtožbami Komisije in 
vlad, ki nastopajo kot intervenienti, naj bi iz 
izjav različnih javnih in zasebnih železniških 
družb, tako tujih kot avstrijskih, izhajalo, da 
obstaja zadostna zmogljivost za zadovoljitev 
povečanega povpraševanja, ki je posledica 
sprejetja izpodbijane uredbe. To naj bi veljalo 
tako za kombinirani prevoz brez spremstva, 
prevoz celotnih vozil in tako imenovani 
Rollende Landstrasse. Poleg tega naj bi 
obstajale tudi nadomestne cestne poti. De­
jansko naj bi lahko skoraj polovica tranzit­
nega prometa čez brennerski koridor upo­
rabljala krajši ali vsaj enako dolg obvoz, kot je 
brennerska cesta. Predpostavka Komisije, da bi morali zadevni prevozi uporabljati obvoz 
čez Švico ali po tauernski cesti, naj bi tako 
bila neutemeljena. 
52. Avstrijska vlada prereka trditve, ki se 
opirajo na ekonomske posledice uredbe za 
transportni sektor, za katerega je značilen 
strukturni presežek prostih zmogljivosti in 
zelo nizka stopnja dobička. Dejstvo, da bi 
lahko uredba še poslabšala te težave, ne bi 
smelo biti razlog za ugotovitev, da je 
nezakonita. 
53. Avstrijska vlada glede domnevne diskri-
minatorne narave izpodbijane uredbe po­
udarja, da se ne uporablja izključno za tuje 
blago. Prepoved naj bi vplivala na vsa težka 
tovorna vozila, tudi avstrijska, ki za prevoz 
blaga, navedenega v uredbi, uporabljajo 
celotno dolžino določenega odseka avtoceste 
A 12. Podlaga za izbiro blaga naj bi bila 
možnost enostavnega prenosa njihovega 
prevoza na železnico (Bahnaffinität, naklo­
njenost železnici), da bi se omejil vpliv 
uredbe na prost pretok blaga. Dejansko naj 
bi se precejšnji del zadevnega blaga že 
prevažal po železnici. Na trditve Komisije, 
da je uredba diskriminatorna zato, ker je iz 
prepovedi izvzet promet, ki je namenjen v 
zadevno območje ali izvira iz njega, avstrijska 
vlada odgovarja, da tega položaja ni mogoče 
primerjati s tranzitnim prometom. Resnično 
bi se lahko primerjalo le vozila, ki vstopajo v 
I - 9886 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
območje in iz njega izstopajo. Izvzetje 
lokalnega prometa pa naj bi bilo upravičeno, 
saj bi prenos na železnico znotraj območja 
zahteval daljšo pot do železniških terminalov, 
s čimer bi bil z vidika cilja uredbe, da se 
zmanjša onesnaževanje zraka, dosežen na­
sproten učinek. 
54. Če bi Sodišče ugotovilo, da kljub nave­
denemu uredba povzroča posredno diskri­
minacijo blaga iz drugih držav članic, bi jo 
bilo treba utemeljiti na podlagi zaščite 
javnega zdravja v smislu člena 30 ES in 
varovanja okolja. Avstrijska vlada s tem v 
zvezi ugotavlja, da so bile mejne vrednosti v 
direktivah o kakovosti zraka določene na 
ravni, ki naj bi bila potrebna za zagotovitev 
trajnega varovanja javnega zdravja ter ekosi-
stemov in rastlinstva. Dokazovanje, da vsaka 
prekoračitev mejnih vrednosti ogroža zdravje 
ljudi in škoduje okolju, je zato nepotrebno. 
55. Prepoved, ki jo vsebuje uredba, naj bi 
bila primerna, potrebna in sorazmerna glede 
na zasledovani cilj. Avstrijska vlada se ne 
strinja, da bi bile nadomestne rešitve, ki jih 
predlagajo Komisija in vlade, ki nastopajo kot 
intervenienti, bolj sorazmerni načini za 
dosego cilja izpodbijane uredbe. Prepoved 
za določene razrede vozil EURO naj bi bila 
bodisi nezadostna (prepoved EURO-0 in 1) bodisi nesorazmerna (prepoved EURO-0, 1 
in 2). Ta prepoved naj bi prizadela 
50 % prometa težkih tovornih vozil in naj 
ne bi upoštevala njegove možnosti prenosa 
na železnico. Avstrijska vlada dalje poudarja, 
da so bile mejne vrednosti presežene kljub 
uporabi sistema eko točk in da je bila ob 
pripravi uredbe nočna prepoved vožnje za 
težka tovorna vozila upoštevana. Prepovedi v 
izpodbijani uredbi ni mogoče šteti za ne­
odvisen ukrep. Obravnavati se mora v 
povezavi z drugimi strukturnimi ukrepi, 
sprejetimi za zmanjšanje onesnaženja zraka, 
kot je izboljšanje železniške infrastrukture. 
56. Nazadnje avstrijska vlada meni, da je 
očitek Komisije glede domnevne kršitve 
Uredbe št. 881/92 in Uredbe št. 3118/93 
neutemeljen, saj Komisija te kršitve ni 
obrazložila, pač pa se le sklicuje na razloge, 
ki jih je navedla glede domnevne kršitve 
člena 28 ES. Pogoji iz člena 38(1)(c) Po­
slovnika Sodišča zato niso izpolnjeni. 
C - Splošne ugotovitve: problem v širšem 
kontekstu 
57. V uvodu teh sklepnih predlogov sem 
navedel, da obravnavana zadeva izhaja iz 
I - 9887 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA - ZADEVA C-320/03 
globljega problema glede potrebe, da se 
okrepljena uporaba cestne infrastrukture 
uskladi z zahtevami po varovanju javnega 
zdravja in okolja. Preden se posvetim prav­
nim vprašanjem v ožjem smislu, je treba 
zadevo uvrstiti v njen širši kontekst, da bi se 
našla uravnotežena rešitev, ki upošteva tudi 
ozadje tega problema. 
58. Najprej se je treba posebej posvetiti 
zemljepisnemu okviru, v katerem bi uredba 
veljala. Alpe so naravna ovira med Francijo 
in Nemčijo (in državami članicami, ki so bolj 
na severu) na eni ter Italijo in deli Balkana, 
vključno s Slovenijo, na drugi strani. Čez to 
oviro rečejo številni koridorji, ki jih tvorijo 
prelazi ali tuneli ali kombinacija vseh, ki so 
postali dostopni za cestni prevoz. Cestni 
prevoz čez Alpe je zgoščen v teh koridorjih. 
Hitra rast cestnega prevoza znotraj Skup­
nosti je pripeljala do povečane uporabe 
cestne infrastrukture na teh poteh in zato 
povečanega pritiska na okolje v koridorjih in 
njihovi neposredni okolici. 
59. Srce alpske pokrajine sestavljata na 
severu in vzhodu dve sorazmerno majhni 
državi, Švica in Avstrija, na zahodu pa mejno 
območje med Francijo in Italijo. Na tem 
mejnem območju so številni prometni kori­
dorji, kot so ceste skozi tunel Mont Blanc in 
tunel pri Fréjusu. Drugi koridorji tečejo skozi Švico in Avstrijo. Vsak ukrep, ki ga Švica ali 
Avstrija sprejmeta zaradi omejevanja, obvla­
dovanja ali vplivanja na načine prevoza, bi 
zaradi ozemeljske lege vplival na cestni 
prevoz, ki izhaja iz drugih držav članic, 
sorazmerno bolj kot na domači prevoz. 
Učinek podobnih ukrepov, sprejetih na 
mejnem območju med Francijo in Italijo, bi 
bil precej manjši. 
60. Ker nacionalni ukrepi, katerih cilj je 
omejitev negativnih zunanjih vplivov cestne­
ga prevoza blaga v koridorjih, različno 
učinkujejo izključno zaradi naravnih in 
državnih mej, se mora vprašanje, ali so ti 
ukrepi neposredno ali posredno diskrimina-
torne narave, obravnavati previdno in 
natančno. 
61. Drugič, ena od značilnosti državnih 
ukrepov za obvladovanje prevoznih tokov 
ali vplivanje na prevozna sredstva je, da 
morajo zaradi uspešnega delovanja krajevnih 
ali pokrajinskih ekonomij, predvideti izjeme 
za prevoze, ki so namenjeni v te pokrajine ali 
iz njih izvirajo. To je vidik, ki ga pozoren 
uporabnik glavnih cestnih prometnih žil v 
Evropi ne more spregledati. Če sorazmerno 
majhne tranzitne države, kot sta Švica in 
Avstrija, sprejmejo ukrepe, s katerimi vpliva-
I - 9888 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
jo na prevozne tokove ali jih omejujejo, bodo 
državni prevozniki imeli skoraj neizogibno 
večjo korist od izjem za promet, ki izvira iz 
zadevnega območja ali je tja namenjen, kot 
pa prevozniki iz drugih držav članic. Tega 
učinka, ki je, kot že rečeno, posledica lege 
državnih meja, ni mogoče enostavno opre­
deliti kot obliko diskriminacije, kot to pred­
lagajo Komisija in vlade, ki nastopajo kot 
intervenienti. 
62. Tretjič, narava okoljskega problema, ki je 
predmet izpodbijane uredbe, se mora na­
tančneje preučiti. 
63. Stranke se, kot kaže, strinjajo, da se je v 
zadnjih letih onesnaženje zraka v dolini reke 
Inn zaradi emisij NOx in N02 povečevalo in 
da je pogosteje, za daljša obdobja in z večjim 
odstopanjem preseglo vrednosti, ki so še 
sprejemljive na podlagi prava Skupnosti in 
nacionalnega prava. Poleg tega postajajo s 
časom najvišje dovoljene mejne vrednosti 
strožje. 
64. Zgornje meje sprejemljivega onesnaže­
vanja okolja, kakršne so v obravnavni zadevi, 
ustvarjajo tako imenovani „prostor", ki us­treza zmogljivosti okolja, da sprejme ones­
naženje, ki izvira iz različnih virov na 
območju. Znotraj meja tega prostora, naj bi 
bile emisije iz različnih virov, kot so cestni 
promet, industrijski postopki in ogrevanje 
gospodinjstev, sprejemljive. Če obstaja tve­
ganje, da bodo meje „prostora" prekoračene, 
se morajo sprejeti ukrepi za omejitev dejav­
nosti, ki povzročajo onesnaženje. 
65. Pri presoji izpodbijane uredbe bi se 
moralo preučiti, ali je primerna za dosego 
svojega cilja varovanja okolja na eni strani in 
ali ne vpliva nesorazmerno na druge interese, 
ki jih pravo Skupnosti varuje, na drugi strani. 
Primernost ukrepa se mora presojati ob 
upoštevanju vidikov, kot je učinkovitost 
ukrepa (ali je verjetno, da bo ukrep pripeljal 
do načrtovane omejitve emisij v sprejemlji­
vem časovnem okviru?), vprašanja, ali deluje 
v praksi (je ukrep učinkovit inštrument za 
doseganje svojega namena?) in izvršilne 
narave ukrepa (ali je mogoče gospodarske 
subjekte prisiliti, da svoja ravnanja prilago­
dijo na želen način?). Sorazmernost ukrepa 
se mora presojati ob upoštevanju vidikov, kot 
je dostopnost možnih nadomestnih rešitev 
za cestni prevoz zadevnega blaga in s tem v 
zvezi načela stroškovne učinkovitosti ukrepa. 
Nazadnje bi lahko bilo za presojo primer­
nosti in sorazmernosti ukrepa pomembno, 
da se upošteva, ali je usmerjen k najbolj 
I - 9889 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA - ZADEVA C-320/03 
dinamičnim virom, to je virom, pri katerih je 
povečanje emisij sorazmerno visoko in ki 
tako prispevajo sorazmerno več k skupnemu 
povečanju emisij. 
66. Glede na raznolikost dejavnikov in 
interesov, ki se morajo upoštevati, je očitno, 
da bi se lahko načrtovalo več kot eno 
kombinacijo ukrepov, ki bi bila primerna in 
sorazmerna v vsakih okoliščinah. Zato je pri 
ugotovitvi, da bi bili „drugi" ukrepi „bolj 
učinkoviti", „bolj sorazmerni" ali „manj 
omejevalni", potrebna previdnost. Čeprav bi 
bili morda res taki, če bi jih presojali z vidika 
enega interesa, je lahko drugače, če bi jih 
obravnavali v zvezi z drugimi interesi. 
67. Povečanje transparentnosti odločanja pri 
sprejemanju politik na tem področju je delno 
razlog, da člena 7(3) in 8(3) Direktive 96/62 
od držav članic zahtevata, da v primerih, ki 
jih navajata ti določbi, sestavijo „načrte" ali 
„programe" za zmanjšanje emisij, na katere 
se nanašata direktivi o kakovosti zraka. 
68. Četrtič, treba bi bilo poudariti, da bo 
imel vsak ukrep, katerega cilj je vpliv na 
prevozne tokove in prevozna sredstva, vpliv 
na obstoječo sestavo prevoznega sektorja. Taki ukrepi bodo neizogibno vplivali na 
stroškovno strukturo zadevnih prevoznih 
podjetij in imeli posledice za prevozno 
logistiko, zlasti če naj bi se z njimi dosegle 
spremembe v uporabi prevoznih sredstev. 
Določene vrste prevoznih podjetij so bolj 
opremljene za prilagoditev na nove okoliš­
čine kot druge. Končno pa bo imela kombi­
nacija ukrepov, ki je načrtovana za zame­
njavo cestnega prevoza z železniškim za 
nekatere vrste tovora, že po sami naravi za 
posledico občutne spremembe v strukturi 
konkurence znotraj trgov in tudi med raz­
ličnimi prevoznimi trgi. To je zapletena in v 
nekaterih primerih celo želena posledica 
takih ukrepov. 
69. S tega vidika ni mogoče brezpogojno 
sprejeti razlogov, ki jih Komisija in vlade, ki 
nastopajo kot intervenienti, izpeljujejo iz 
ekonomskega vpliva izpodbijane uredbe za 
določene dele sektorja cestnega prevoza. 
Veljajo le toliko, kolikor so vplivi posledica 
nerazumnih in nesorazmernih elementov 
ukrepa. V nasprotnem primeru ne bi bili 
dopustni niti ukrepi, ki so potrebni in 
sorazmerni za zmanjšanje emisij težkih 
tovornih vozil. Zdi se mi, da ima stališče 
Komisije glede tega nasproten učinek, ker je 
enostransko. K tej točki se bom vrnil v 
nadaljevanju. 
I - 9890 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
D - Pravna analiza: pristop 
70. Čeprav Komisija v prvi vrsti zatrjuje, da 
izpodbijana uredba krši uredbi št. 881/92 
in 3118/93, je pravna analiza v njeni vlogi 
osredotočena na domnevno nezdružljivost s 
členom 28 ES. Vprašanje združljivosti z 
direktivama o kakovosti zraka je obravna­
vano v okviru možnosti, da se izpodbijana 
uredba utemelji z razlogi varovanja okolja. 
Domnevna kršitev uredb št. 881/92 
in 3118/93 je torej omenjena le na kratko. 
71. Menim, da z vidika sistematičnosti ta 
pristop ni popolnoma pravilen. Ker avstrijska 
vlada navaja, da je izpodbijana uredba 
temeljila na IG-L, ki je direktivi o kakovosti 
zraka prenesel v avstrijsko zakonodajo, bi 
bilo treba najprej preučiti, ali in koliko 
uredbo zajemajo upoštevne določbe teh 
direktiv. Če direktivi o kakovosti zraka ne 
zagotavljata ustreznega temelja za uredbo, bi 
se moralo nato ugotavljati, ali je združljiva s 
členoma 28 in 30 ES, vsaj glede domnevnih 
omejitev prostega pretoka blaga. Končno se 
morajo v zvezi z vprašanjem o omejitvi 
svobode opravljanja transportnih storitev 
obravnavati tudi domnevne kršitve uredb 
št. 881/92 in 3118/93. E - Združljivost z direktivama o kakovosti 
zraka 
72. Glavno sredstvo za dosego ciljev, dolo­
čenih v členu 1 Direktive 96/62, je določitev 
mejnih vrednosti za različna onesnaževala 
zraka, da bi se lahko izmerila kakovost 
zunanjega zraka in odločilo, ali naj se 
sprejme preventivne ali sanacijske ukrepe. 
Take mejne vrednosti so bile za dušikov 
dioksid (N02) in dušikove okside (NOJ 
določene v Direktivi 1999/30. „Če obstaja 
nevarnost preseganja mejnih [...] vrednosti", 
države članice v skladu s členom 7(3) 
Direktive 96/62 „pripravijo načrte ukrepanja, 
[...] da se ta nevarnost zmanjša". V skladu s 
to določbo lahko ti načrti ukrepanja „za­
jemajo začasno ustavitev dejavnosti, vključno 
s prometom motornih vozil". Člen 8(3) 
Direktive 96/62 določa, da države članice, 
če ugotovijo, da so ravni onesnaževal višje od 
vsote mejne vrednosti in sprejemljivega 
odstopanja, „sprejmejo ukrepe in tako za­
gotovijo, da se pripravi ali izvaja načrt ali 
program, s katerim se v določenem roku 
doseže mejna vrednost". Omenjeni načrti ali 
dokumentacija morajo biti dostopni javnosti 
in vsebovati informacije, naštete v Prilogi IV 
k Direktivi 96/62. 
73. Navedeno je v bistvu okvir, v katerem se 
mora presojati združljivost izpodbijane ured­
be z direktivama o kakovosti zraka. Glede na 
navedbe Komisije in avstrijske vlade se mora 
presoja osredotočiti na dva glavna vidika: 
I - 9891 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA - ZADEVA C-320/03 
(1) vprašanje, ali direktivi o kakovosti zraka 
od držav članic zahtevata, da ukrepajo v 
primeru prekoračitve mejnih vrednosti in (2) 
vprašanje, kako obsežen naj bo ukrep, to je 
kakšne vrste ukrep naj se sprejme. 
74. Najprej bi opozoril, da Komisija ne 
izpodbija, da je bila letna mejna vrednost 
N02, povečana za sprejemljivo odstopanje, v 
višini 56 μg/m3 na merilnem mestu 
Vomp/Raststätte presežena v letih 2002 in 
2003. Čeprav sta nemška in italijanska vlada 
grajali metodo, uporabljeno za izmero ravni 
N02, Komisija tega vprašanja ni postavila. 
Navedeno dejstvo je potrdil tudi predsednik 
Sodišča v svojem sklepu z dne 2. oktobra 
2003. 19 Za namene tega postopka se tako 
lahko šteje, da obstaja soglasje glede dejanske 
podlage izpodbijane uredbe. 
75. Kot drugo bi se tudi moralo ugotoviti, da 
ni sporno, da je IG-L pravilno prenesel 
direktivi o kakovosti zraka. 
76. Na vprašanje, ali so bili avstrijski organi, 
kot zatrjuje avstrijska vlada, dolžni ukrepati, 
potem ko so ugotovili, da je bila presežena letna mejna vrednost N02, je mogoče 
odgovoriti na podlagi jasnega besedila členov 
7(3) in 8(3) Direktive 96/62. Obe določbi sta 
nedvoumno zapisani in določata, da države 
članice v primeru dogodka, opisanega v teh 
določbah, „sprejmejo" predpisane ukrepe. 
77. Mejne vrednosti za N02 se morajo 
upoštevati šele od leta 2010, kot izpostavljata 
Komisija in nemška vlada, vendar to ne 
pomeni, da taka mejna vrednost ne učinkuje 
že od njene določitve dalje. Nasprotno, če 
direktiva določa tako jasno opredeljen cilj, ki 
se ga zaradi njegove narave lahko doseže le 
postopoma, morajo države članice ukrepati 
tako, da se ta cilj doseže v določenem roku. 
Če država članica ne bi primerno ukrepala in 
bi se zato cilj v roku, ki ga določata direktivi 
o kakovosti zraka, dosegel težje ali sploh ne, 
bi bilo to v nasprotju z obveznostjo držav 
članic na podlagi člena 10 v povezavi s 
tretjim odstavkom člena 249 ES. 20 Na pod­
lagi dejstva, da se morajo mejne vrednosti za 
N02 in NOx, določene v Prilogi II k Direktivi 
1999/30, doseči šele v letu 2010, ni mogoče 
sklepati, da člena 7(3) in 8(3) Direktive 96/62 
ne vsebujeta dolžnosti ukrepanja, če se te 
vrednosti presežejo pred tem rokom. 
19 — Naveden v opombi 9, točka 57 sklepa. 20 — Glej sodbo z dne 18. decembra 1997 v zadevi Inter-
Environnement Wallonie (C-129/96, Recueil, str. I-7411, 
točki 44 in 45). 
I - 9892 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
78. Avstrijski organi so torej upravičeno 
menili, da so bili v skladu z Direktivo 96/62 
dolžni ukrepati na podlagi ugotovitve, da so 
bile letne mejne vrednosti N02, določene v 
Prilogi II k Direktivi 1999/30, presežene. 
79. Postavi pa se še vprašanje, ali se iz­
podbijana uredba lahko utemelji na podlagi 
členov 7(3) ali 8(3) Direktive 96/62. Kot je 
navedeno zgoraj, Direktiva 96/62 razlikuje 
med okoliščinami, ko obstaja nevarnost 
preseganja mejnih vrednosti, na eni strani, 
in okoliščinami, ko je raven onesnaževal višja 
od vsote mejne vrednosti in sprejemljivega 
odstopanja, na drugi. V obravnavani zadevi, v 
kateri so avstrijske oblasti ugotovile, da je 
bila letna mejna vrednost N02 presežena, je 
očitno, da se mora izpodbijana uredba 
presojati na podlagi člena 8(3) in ne 7(3) 
Direktive 96/62. Natančneje, treba je odločiti, 
ali naj se izpodbijana uredba šteje za izvedbo 
načrta ali programa v smislu člena 8(3) 
Direktive 96/62, kar bi pomenilo, da so 
členi 10, 11 in 14 IG-L del takega načrta 
ali programa. 
80. Pojem načrta ali programa na splošno 
pomeni, da je bila določena težava ugotov­
ljena in preučena in da so bili postavljeni 
ukrepi, ki naj bi bili potrebni za njeno rešitev, 
kot tudi časovni okvir za njihovo izvedbo. V 
primerljivih okoliščinah direktive o prepre­
čevanju onesnaževanja vode sem načrt ukre­panja opisal kot dokument, ki služi kot 
vseobsežni okvir za vrsto načrtovanih ukre­
pov, ki si prizadevajo doseči poseben cilj v 
posebnem roku, in ki predpostavlja, da 
ukrepi ustrezajo temu cilju in so dovolj 
skladni. Pomembno je, da je tak načrt ali 
program avtonomen in prepoznaven okvir za 
vrsto ukrepov, s katerimi se želi doseči 
politični cilj. 21 Sodišče je to stališče na kratko 
potrdilo, ko je menilo, da bi moral biti načrt 
ukrepanja „organiziran in skladen sistem, 
namenjen doseganju posebnega cilja." 22 
81. Da se pojem načrtov ali programov, 
navedenih v členu 8(3) Direktive 96/62, 
uporablja v tem smislu, potrjuje Priloga IV 
k direktivi, ki izrecno določa, katere infor­
macije morajo načrti in programi zagotav­
ljati. Te informacije zajemajo podrobnosti o 
kraju prevelike onesnaženosti, izvoru ones­
naževanja, analizi stanja ter že veljavnih in 
načrtovanih ukrepih. Ukrepi, ki naj bi se 
sprejeli v okviru takega programa, so dejan­
sko lahko učinkoviti pri doseganju mejne 
vrednosti, če so posebej prilagojeni za 
znižanje ravni določenih onesnaževal in 
upoštevajo vse pomembne krajevne zemlje­
pisne značilnosti zadevne pokrajine. 
21 — Glej točki 16 in 17 mojih sklepnih predlogov z dne 26. junija 
2003 v zadevi Komisija proti Irski (sodba z dne 11. marca 
2004, C-396/01, Recueil, str. I-2315). 
22 — Sodba v zadevi Komisija proti Irski (C-396/01, navedena v 
prejšnji opombi, točka 60). 
I - 9893 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA - ZADEVA C-320/03 
82. Treba je razlikovati med nacionalno 
zakonodajo, ki pooblašča pristojne organe, 
da v primeru preseženih mejnih vrednosti 
sprejmejo ukrep določene vrste, na eni strani, 
in načrti ali programi, ki navajajo, kateri 
ukrepi bi bili primerni in učinkoviti za 
zmanjšanje ravni določenih onesnaževal v 
posebnih naravnih in zemljepisnih okolišči­
nah zadevnega področja, na drugi. Prva 
zagotavlja formalni temelj in pogoje za 
sprejetje ukrepov, medtem ko so zadnji 
osredotočeni na konkreten ukrep, ki naj se 
sprejme v določenih okoliščinah. 
83. Katalog ukrepov, naveden v členu 10 IG-
L, načela, določena v členu 11 IG-L, in 
posebne določbe za prevoz v členu 14 IG-L 
so presplošni, da bi se lahko označili kot 
načrt ali program v smislu člena 8(3) 
Direktive 96/62 in kot sta v nadaljevanju 
podrobneje opisana v Prilogi IV k Direk­
tivi 96/62. Sami po sebi niso povezani z 
nobenim določenim dejanskim stanjem. Če­
prav je bila izpodbijana uredba sprejeta na 
podlagi teh določb IG-L in bi bila kot taka 
lahko del načrta ali programa, očitno ni bila 
sprejeta v okviru skladnega niza ukrepov, kot 
je opisan v točki 80, katerega cilj je znižanje 
N02 v zadevnem področju. 
84. Na tem mestu zato sklepam, da iz­
podbijana uredba ne more temeljiti na 
členu 8(3) Direktive 96/62. 85. Vendar pa člen 176 ES dopušča državam 
članicam, da za varovanje okolja sprejmejo 
strožje ukrepe, kot so bili sprejeti na podlagi 
člena 175 ES. Ti ukrepi morajo biti skladni z 
drugimi določbami Pogodbe ES. Zato se 
mora v nadaljevanju preučiti skladnost iz­
podbijane uredbe z določbami o prostem 
pretoku blaga in svobodnem opravljanju 
prevoznih storitev. 
F - Združljivost s členoma 28 in 30 ES 
86. Člena 28 in 30 zagotavljata prost pretok 
blaga v Skupnosti, kar ne zajema le prostega 
uvoza in izvoza blaga v druge države članice 
in iz njih, pač pa tudi prost tranzit blaga čez 
ozemlje držav članic. Kot je Sodišče navedlo 
v sodbi SIO T, 23 je „treba zaradi carinske 
unije in skupnega interesa držav članic 
priznati obstoj splošnega načela prostega 
tranzita blaga v Skupnosti". 24 Vse (netarifne) 
ovire za te svoboščine so prepovedane, razen 
če se lahko utemeljijo z razlogi, ki jih 
priznavata člen 30 ES ali sodna praksa 
Sodišča. V obravnavani zadevi avstrijska 
vlada utemeljuje ukrep s sklicevanjem na 
23 — Navedena v opombi 18. 
24 — Točka 16 sodbe. 
I - 9894 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
varovanje zdravja ljudi in okolja. Tudi če bi 
se izpodbijana uredba lahko utemeljila s 
sklicevanjem na navedena cilja, bi se štela 
za skladno z določbami o prostem pretoku 
blaga le, če prostega toka blaga ne bi ovirala 
bolj, kot bi bilo potrebno za dosego teh ciljev. 
1. Omejitev? 
87. Izpodbijana uredba s popolno prepove­
djo prevoza določenih vrst blaga s težkimi 
tovornimi vozili, ki presegajo 7,5 tone, na 
odseku ene od najpomembnejših cestnih poti 
med južno Nemčijo in severno Italijo očitno 
ovira prost pretok in prost tranzit tega blaga. 
Prepoved sili prevoznike in proizvajalce 
zadevnega blaga, da iščejo nadomestne poti 
ali druga prevozna sredstva, kar povečuje 
stroške in lahko v določenih primerih 
povzroči izgubo trgov, ko bo izvoz tega blaga 
postal nedonosen. Glede na diametralno 
nasprotna stališča in statistike, ki sta jih 
predstavili Komisija in avstrijska vlada o tem, 
ali obstoječa zmogljivost železnice zadostuje 
za zadovoljitev povečanega povpraševanja, ki 
bi nastalo zaradi prepovedi iz izpodbijane 
uredbe, ni jasno, ali se zadevno blago na 
kratek rok lahko brez težav prenese na železnico. Učinki uredbe so toliko večji, ker 
je prepoved začela veljati le dva meseca po 
sprejetju in objavi uredbe, zaradi česar ni bilo 
mogoče, da bi si prizadeti sektorji v raz­
umnem roku našli nadomestne rešitve za 
prevoz zadevnega blaga. 
88. Države članice nosijo posebno odgovor­
nost, da zagotovijo prost tok blaga na glavnih 
tranzitnih poteh v Skupnosti, kot je Sodišče 
poudarilo v zvezi z brennersko avtocesto v 
sodbi Schmidberger, ki je obravnavala za­
sebne tožbe. 25 To pomeni, da mora biti 
načeloma zagotovljen fizični prevoz blaga na 
glavnih oseh cestne infrastrukture v Skup­
nosti v okviru tranzita med državami člani­
cami. Popolna prepoved prevoza določenih 
vrst blaga na teh poteh je učinkovita zapora, 
enakovredna tistim, ki so predmet zadev 
Komisija proti Franciji 26 in Schmidberger. 
Glede na široko razlago, ki jo je Sodišče dalo 
pojmu ukrepa z enakim učinkom kot koli­
činske omejitve uvoza, 27 je to nedvomno 
ukrep take vrste, ki ga člen 28 ES 
prepoveduje. 
25 — Navedena v opombi 15, točki 62 in 63 sodbe. 
26 — Navedena v opombi 14. 
27 — Sodba z dne 11. julija 1974 v zadevi Dassonville (8/74, 
Recueil, str. 837): V skladu s točko 5 sodbe ta določba zajema 
„vsa pravila trgovanja, ki jih uzakonijo države članice, ki 
lahko neposredno ali posredno, dejansko ali mogoče, ovirajo 
promet znotraj skupnosti." Glej tudi sodbo v zadevi 
Schmidberger, navedeno v opombi 15, točka 56. 
I - 9895 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA - ZADEVA C-320/03 
2. Diskriminacija? 
89. V nadaljevanju je treba razjasniti, ali je 
izpodbijana uredba diskriminatorne narave. 
To je pomembno zato, da se ugotovi, s 
katerimi razlogi bi se uredba lahko uteme­
ljila. Sodišče glede mogočih razlogov za 
utemeljitev omejitve trgovine znotraj Skup­
nosti zagovarja splošno stališče, da se le 
ukrepi, ki brez razlike veljajo za domače 
blago in blago, uvoženo iz drugih držav 
članic, lahko utemeljijo z obveznimi zahte­
vami skupnega interesa, vključno z varova­
njem okolja. Če naj bi se izkazalo, da je ukrep 
posredno diskiminatoren, se ga lahko ute­
melji le z razlogi, navedenimi v členu 30 ES. 
90. V skladu z ustaljeno sodno prakso lahko 
diskriminacija nastane le, če se različna 
pravila uporabijo za primerljive primere ali 
isto pravilo za različne primere. 28 
91. Diskriminacija, ki izhaja iz izpodbijane 
uredbe, je domnevno v tem, da so cestni prevozniki iz drugih držav članic bistveno 
bolj prizadeti kot avstrijski. Medtem ko 
cestni prevozniki iz drugih držav članic 
opravljajo 80 % tranzitnega prometa, ki 
zadevno blago prevaža čez zdravstveno 
območje, zajema izjema za krajevni promet 
in prevoz zadevnega blaga, ki ima svoj izvor 
ali namembni kraj v zdravstvenem območju, 
pretežno (80 %) avstrijske cestne prevoznike. 
Postavi se vprašanje, ali je posledica različnih 
učinkov na avstrijske in neavstrijske cestne 
prevoznike, ki prevažajo zadevno blago, 
dejansko posredna diskriminacija. 
92. Sodišče se je s podobnim vprašanjem 
srečalo v zadevi Komisija proti Avstriji, 29 
katere predmet so bile različne cestnine za 
uporabo brennerske avtoceste. V tej zadevi je 
bila cestnina za vozila z več kot tremi osmi, 
ki so prevozila brennersko avtocesto v celoti, 
bistveno višja od cestnine za enako katego­
rijo vozil, ki so jo le delno prevozila. Glede na 
dejstvo, da velika večina vozil, ki je brenner­
sko avtocesto prevozila v celoti, ni bila 
registrirana v Avstriji, medtem ko je bila 
velika večina vozil, ki so prevozila le del te 
avtoceste, registrirana v Avstriji, in da naj bi 
bili obe kategoriji vozil v primerljivem 
28 — Sodba z dne 26. septembra 2000 v zadevi Komisija proti 
Avstriji (C-205/98, Recueil, str. I-7367, točka 70). 29 — Navedena v prejšnji opombi. 
I - 9896 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
položaju, je Sodišče sklenilo, da zadevne 
spremembe cestnin dajejo prednost avstrij­
skim prevoznikom. 30 To ugotovitev potrjuje 
ozadje sprejemanja zakonodaje glede spre­
memb cestnin, v katerem je bila poudarjena 
potreba po „zaščiti domačih prevoznikov 
pred izrazitimi spremembami, ki izhajajo iz 
sprememb cestnin". 31 
93. V nasprotju s cestninami, ki so bile 
obravnavane v primeru brennerske avtoce­
ste, uredba iz sedanje zadeve sama po sebi ne 
razlikuje med različnimi kategorijami vozil 
tako, da bi neposredno dajala prednost 
prevozom blaga, ki ga opravljajo avstrijska 
vozila. Prepoved velja brez razlike za vsa 
težka tovorna vozila, ki presegajo 7,5 tone in 
prevažajo blago, navedeno v uredbi. Čeprav 
prepoved iz uredbe res bolj vpliva na 
tranzitni promet tujih težkih tovornih vozil 
med južno Nemčijo in severno Italijo kot na 
prevoze, ki jih opravljajo avstrijska vozila, pa 
se poraja vprašanje, ali je to samo po sebi 
dovolj za sklep, da neposredno diskriminira 
prva vozila. Poleg tega se tudi postavlja 
vprašanje, ali vodi izjema, ki daje prednost 
prevozom, ki izvirajo iz ali so namenjeni v 
zdravstveno območje, in bolj koristi avstrij­
skim prevoznim podjetjem, do enakega 
sklepa. 94. Kot sem pojasnil v točki 58 in naslednjih 
teh sklepnih predlogov, se mora pri presoji, 
ali izpodbijana uredba (posredno) diskrimi­
nira tuje cestne prevoznike, obravnavati 
posebni zemljepisni okvir, v katerem naj bi 
uredba veljala. Menim, da je preveč eno­
stavno in formalistično, če se pozornost 
usmeri na primerjavo neposrednih učinkov 
uredbe na različne kategorije vpletenih pre­
voznikov. Glede na ratio legis uredbe, da se 
prenese prevoz določenega razsutega tovora 
s cestnega na železniški promet, je merilo za 
izbiro blaga, ki je predmet prevozne pre­
povedi, nevtralno. Uredba se mora obravna­
vati kot sestavljena celota, ne le kot uredba, 
usmerjena v promet določenih vozil kot 
takih, ali uredba, usmerjena v zadevno blago 
kot tako. Gre za kombinacijo dveh elemen­
tov, ki naj bi se pojasnjevala s predvideno 
izvedljivostjo prenosa teh prevozov na žele­
znico. Ker je njen namen, da vpliva na načine 
prevoza zadevnega blaga, in glede na po­
sebno zemljepisno lego Avstrije, uredba 
naravno, neizogibno in neločljivo vpliva na 
tuj tranzit bolj kot na domači prevoz 
zadevnega blaga. S to uredbo so tudi 
neločljivo povezane izjeme za prevoze, ki so 
namenjeni v zdravstveno območje ali iz njega 
izvirajo. 
95. Menim, da izpodbijane uredbe v celoti in 
v splošnem smislu ni mogoče šteti za 
(posredno) diskriminatornega. 30 — Glej zlasti točki 79 in 88 sodbe. 
31 — Glej točko 81 sodbe. 
I - 9897 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA - ZADEVA C-320/03 
3. Upravičenje? 
96. Izpodbijana uredba je bila sprejeta iz­
recno zaradi varovanja okolja in javnega 
zdravja v zdravstvenem območju. Ker me­
nim, da uredba ni diskriminatorna, se lahko 
avstrijska vlada načeloma sklicuje na oba 
razloga, da bi upravičila omejitev prostega 
pretoka blaga, ki ga uredba ustvarja. 
97. V obravnavani zadevi se ne izpodbija, da 
je bila mejna vrednost N02, povečana za 
sprejemljivo odstopanje, dve zaporedni leti 
presežena. Kot sem navedel v točki 78 zgoraj, 
so v takem primeru države članice na podlagi 
člena 8(3) Direktive 96/62 dolžne ukrepati, 
da se položaj popravi, in sprejeti ukrepe v 
okviru načrta ali programa, da se dosežejo 
mejne vrednosti. Čeprav sem sklepal, da 
uredba, ki temelji na IG-L, ni v skladu z 
zahtevami člena 8(3) Direktive 96/62, me­
nim, da je zlasti varovanje kakovosti zraka in 
varovanje kakovosti okolja na splošno v 
zadevnem področju v skladu s ciljem direk­
tive. Kljub temu da izpodbijana uredba velja 
le za en vir onesnaženja zraka in ne 
prizadene drugih virov, kot je navedla 
nizozemska vlada, pa to ne zmanjša mož­
nosti, da se utemelji z razlogom varovanja 
okolja. Morda se ekološki problem res lahko 
uspešno reši z obsežnim in bolj strukturnim ukrepanjem, kar pa ne more biti pogoj, da se 
upravičijo posamezni ukrepi, sprejeti v ta 
namen. 
98. Avstrijska vlada poskuša izpodbijano 
uredbo utemeljiti z razlogi javnega zdravja v 
smislu člena 30 ES. V zvezi s tem se mora 
poudariti, da naj bi se v skladu z ustaljeno 
sodno prakso izjeme od pravila prostega 
pretoka blaga, ki jih predvideva ta določba, 
ozko razlagale. Državni organi, ki se sklicu­
jejo na razloge varovanja zdravja in življenja 
ljudi, živali ali rastlin, morajo v vsakem 
primeru izkazati, da je zadevni proizvod z 
vidika svojih značilnosti neposredno tveganje 
za javno zdravje. 32 Takega tveganja pri 
proizvodih, zajetih v izpodbijani uredbi, 
očitno ni. Če bi bilo varovanje okolja bolj 
ali manj v interesu varovanja javnega zdravja, 
bi se moralo slednje obravnavati kot sestavni 
del cilja varovanja okolja. Dejstvo, da je 
okolj ska politika ustvarjena za varovanje 
zdravja ljudi v tem širšem smislu, potrjuje 
opis ciljev Skupnosti na tem področju v 
členu 174(1) ES. Če je bila izpodbijana 
uredba sprejeta tudi iz razloga varovanja 
javnega zdravja, je šlo za ta širši, bolj 
32 — Glej na primer sodbo z dne 2. decembra 2004 v zadevi 
Komisija proti Nizozemski (C-41/02, ZOdl., str. I-11375, 
točka 47). 
I - 9898 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
posreden smisel Menim, da varovanje jav­
nega zdravja nima samostojne vloge v 
okoliščinah obravnavane zadeve. 
99. Pomembnejše vprašanje v obravnavani 
zadevi je, ali bi se lahko štelo, da je 
izpodbijana uredba utemeljena z varovanjem 
okolja, če bi Sodišče, v nasprotju z mojim 
mnenjem o tem vprašanju, ugotovilo, da 
povzroča posredno diskriminacijo težkih 
tovornih vozil, ki prevažajo našteto blago, iz 
drugih držav članic. 
100. Sodišče se je s tem vprašanjem srečalo v 
številnih primerih od zgodnjih devetdesetih 
let dalje. V svojih sodbah ga je obravnavalo 
na način, ki se je oddaljil od pristopa, ki ga je 
ponavadi uporabilo za ugotovitev, ali bi se 
omejitve prostega pretoka blaga lahko upra­
vičile s sklicevanjem na cilje javnega interesa, 
ki v členu 30 ES niso našteti. 
101. Tako je Sodišče v zadevi Walloon 
Waste 33 potem, ko je najprej ugotovilo, da 
je sklicevanje na obvezne zahteve mogoče le 
glede ukrepov, ki veljajo brez razlikovanja 
med nacionalnimi in uvoženimi proizvodi, 
navedlo, da „se mora pri presoji, ali je zadevna ovira [v bistvu prepoved uvoza 
odpadkov iz območij zunaj Valonije] diskri-
minatorna, upoštevati posebno naravo od­
padkov." 34 Sodišče je med drugim na podlagi 
načela iz člena 174(2) ES, po katerem se 
mora okolj ska škoda prednostno odpravljati 
pri viru, sklenilo, da „ob upoštevanju razlik 
med odpadki, nastalimi na različnih krajih, in 
povezanosti odpadkov s krajem njihovega 
nastanka izpodbijanih ukrepov ni mogoče 
šteti za diskriminatorne." 35 Sodišče je v tej 
zadevi le ponovno opredelilo naravo sporne­
ga ukrepa, s čimer je ustrezal pogojem, ki 
morajo biti izpolnjeni, da se za upravičenje 
omejitve uvoza lahko sklicuje na obvezne 
zahteve. 
102. V zadevi Aher-Waggon 36 se je obrav­
naval nemški ukrep, na podlagi katerega je 
bil pogoj za prvo registracijo letala na 
ozemlju Nemčije, ki je bilo predhodno 
registrirano v drugi državi članici, da iz­
polnjuje strožje standarde glede hrupa, kot 
jih je določala direktiva, pri čemer so bila iz 
teh standardov izvzeta letala, ki so se na 
nacionalnem ozemlju registrirala pred iz­
vedbo direktive. Čeprav je bil ta ukrep očitno 
diskriminatorne narave, ker je starejša letala 
33 — Sodba z dne 9. julija 1992 v zadevi Komisija proti Belgiji 
(C-2/90, Recueil, str. I-4431). 34 — Točka 34 sodbe. 
35 — Točka 36 sodbe. 
36 — Sodba z dne 14. julija 1998 v zadevi Aher-Waggon (C-389/96, 
Recueil, str. I-4473). 
I - 9899 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA - ZADEVA C-320/03 
obravnaval drugače glede na državo članico 
registracije, Sodišče tega vprašanja ni obrav­
navalo in je v nadaljevanju navedlo, da je 
„taka ovira lahko [...] upravičena zaradi 
javnega zdravja in varovanja okolja". 37 
103. Ukrep, ki je bil obravnavan v zadevi 
PreussenElektra, 38 je podjetja v Nemčiji 
zavezal, da električno energijo iz obnovljivih 
virov energije odkupijo po najnižjih cenah in 
uporabnikom omrežja naložil financiranje 
brez povračila stroškov. Ker je ta ukrep 
očitno dajal prednost domačim proizvajal­
cem „zelene" elektrike, ga ni bilo mogoče 
šteti za ukrep, ki brez razlike velja za domačo 
in uvoženo elektriko. Sodišče je, zopet brez 
upoštevanja narave ukrepa, vseeno menilo, 
da „je treba pri presoji, ali je taka obveznost 
odkupa kljub temu združljiva s členom 30 
Pogodbe, upoštevati cilj zadevnega predpisa 
in značilnosti trga z električno energijo". 39 
Sodišče je potem, ko je med drugim ugoto­
vilo, da je namen predpisa varovanje okolja s 
tem, da naj bi prispeval k zmanjšanju emisij 
toplogrednih plinov, ki so med glavnimi 
vzroki podnebnih sprememb, zoper katere 
so se Evropska skupnost in njene države 
članice zavezale boriti v okviru mednarodnih 
sporazumov, kot je Kjotski protokol, in da je 
treba v skladu s členom 174(2) ES in kasneje členom 6 ES zahteve po varovanju okolja 
vključiti v opredelitev in izvajanje drugih 
politik Skupnosti, navedlo, da „pri trenutnem 
stanju prava Skupnosti v zvezi s trgom z 
električno energijo" zadevni predpis ni ne­
združljiv s členom 30 Pogodbe. 40 Pomembno 
je, da Sodišče ni preučilo, ali je obveznost 
odkupa sorazmerna glede na njen okolj ski 
cilj. 
104. Videti je, da iz navedenih treh zadev v 
zvezi s členom 28 ES izhaja, da Sodišče 
priznava potrebo, da se dopustijo ukrepi, 
sprejeti zaradi varovanja okolja, čeprav tr­
govino z uvoženim blagom bolj omejujejo 
kot trgovino z doma proizvedenim blagom. 
Vendar pa Sodišče do danes še ni izrecno 
navedlo, pod katerimi pogoji se lahko ukrepi, 
ki ne veljajo brez razlike za domače in tuje 
proizvode, vseeno utemeljijo z okoljevarstve-
nimi razlogi. Sodna praksa ostaja v tem 
pogledu nejasna in razdrobljena. 
105. Generalni pravobranilec Jacobs je v 
svojih sklepnih predlogih v zadevi Preusse-
37 — Točka 19 sodbe. 
38 — Sodba z dne 13. marca 2001 v zadevi PreussenElektra 
(C-379/98, Recueil, str. I-2099). 
39 — Točka 72 sodbe. 40 — Glej točke od 73 do 81 sodbe. 
I - 9900 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
nElektra razpravljal tudi o tem vprašanju in 
je pozval Sodišče, naj razjasni svoje stališče, 
da bi se zagotovila potrebna pravna varnost. 
Zatrjeval je, da mora Sodišče zaradi dveh 
posebnih razlogov uporabiti bolj prilagodljiv 
pristop k uveljavljanju obveznih zahtev za 
varovanje okolja. Prvi je, da ima varovanje 
okolja od sklenitve Amsterdamske pogodbe 
izrazitejšo vlogo v Pogodbi ES, kot jo je imelo 
prej. V členu 6 ES se zahteva, da se varovanje 
okolja vključi tudi v opredelitve in izvajanje 
politik Skupnosti, navedenih v členu 3 ES, ki 
vključujejo notranji trg. Drugi razlog pa je, da 
so nacionalni ukrepi za varovanje okolja „po 
naravi podvrženi k razlikovanju na podlagi 
narave in izvora povzročitelja škode in jih 
zato lahko štejemo za diskriminatorne." 41 
106. Strinjam se s stališči generalnega pra­
vobranilca Jacobsa o tem vprašanju. Varova­
nje okolja je postajalo od sprejema Enotnega 
evropskega akta v 1986 vedno bolj glavni cilj 
politike Skupnosti, izražen ne le v načelu 
politike vključevanja iz člena 6 ES, pač pa 
tudi v izjavi o nalogah Skupnosti iz člena 
2 ES. Prav tako je bilo varovanju okolja 
priznano, da je podlaga za utemeljitev 
omejevalnih ukrepov, sicer ne v členu 
30 ES, pač pa v členu 95(4) in (5) ES, če 
želi država članica ohraniti ali sprejeti strožji ukrep od usklajevalnega. Res pa je, da mora 
Komisija na podlagi člena 95(6) ES preveriti, 
ali je ukrep morda sredstvo samovoljne 
diskriminacije ali prikrita omejitev trgovine. 
Navedel bi, da zadnji preizkus ne izključuje 
možnosti, da bo imel ukrep drugačen vpliv 
na domače in uvoženo blago, kar bi lahko 
bilo upravičeno pod določenimi pogoji. 
107. Preprosto dejstvo, da ukrep, ki je bil 
sprejet zaradi varovanja okolja, bolj vpliva na 
tuje proizvode kot na domače, ne bi smelo 
samo po sebi zadostovati za sklep, da je ta 
ukrep (posredno) diskriminatoren. Treba je 
tudi preučiti, ali so ti vplivi potrebna in 
naravna posledica okoljskega namena ukre­
pa. Z drugimi besedami - vprašanje je, ali bi 
se lahko namen ukrepa dosegel, ne da bi 
ukrep na tuje proizvode vplival bolj kot na 
domače. Sklepam, da bi se v takih okolišči­
nah nacionalni ukrep lahko utemeljil z 
razlogi varovanja okolja pod pogojem, da 
ukrep očitno ne daje prednosti ali ščiti 
domačih proizvodov, niti nima takega na­
mena. 
108. V točki 94 sem ugotovil, da so večji 
vplivi izpodbijane uredbe na tuje cestne 41 — Sklepni predlogi z dne 26. oktobra 2000 v zadevi, navedeni v 
opombi 38, točke od 229 do 233. 
I - 9901 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA - ZADEVA C-320/03 
prevoznike zadevnega blaga kot na avstrijske 
neizogibna posledica uporabe te uredbe v 
njenem zemljepisnem okviru. Poleg tega 
uredba v nobenem primeru ni namenjena 
dajanju prednosti avstrijskim cestnim prevo­
znikom. Zato sklepam, da se sektorska 
prepoved, ki jo vsebuje izpodbijana uredba, 
lahko utemelji z razlogi varovanja okolja, ne 
glede na neenak vpliv na tuj in avstrijski 
promet, ki potuje čez zdravstveno območje. 
Tako se mora v nadaljevanju preučiti, ali je 
uredba primerna in potrebna glede na 
namen ter sorazmerna z njim. 
4. Sorazmernost? 
109. Stranke in vlade, ki nastopajo kot 
intervenienti, v svojih navajanjih glavno 
pozornost namenjajo sorazmernosti izpodbi­
jane uredbe z namenom zmanjšanja emisij 
N02 v zdravstvenem območju. V zvezi s tem 
so izpostavili tri glavne vidike. Prvi vidik 
zadeva vprašanje, ali je z nadomestnimi 
prevoznimi sredstvi, bodisi z železnico, ladjo 
ali drugimi cestnimi potmi mogoče prevažati 
zadevno blago. Drugi vidik zadeva vprašanje, 
ali je zmanjšanje emisij onesnaževal zraka 
mogoče doseči z drugimi ukrepi, kot so 
omejitve hitrosti ali sistemi cestninjenja 
glede na emisijske razrede težkih tovornih vozil. Tretji vidik zadeva razmerje med 
izpodbijanim in že veljavnimi ukrepi, katerih 
namen je zmanjšanje onesnaženja zraka v 
Avstriji, kot je sistem ekotočk. 
110. Oba interesa v tej zadevi, to sta prost 
pretok blaga v Skupnosti in varovanje okolja, 
sta temeljna cilja Skupnosti, zato bi bilo treba 
preučiti, ali izpodbijana uredba vzpostavlja 
pravično ravnotežje med interesoma. 42 
111. V zvezi s tem bi bilo treba pripomniti, 
da različni že veljavni in predvideni ukrepi, ki 
jih kot nadomestne rešitve za prepoved, 
določeno v izpodbijani uredbi, navajajo 
Komisija in vlade, ki nastopajo kot interve­
nienti, ponazarjajo, da so politične odločitve, 
ki naj bi se sprejele zaradi znižanja emisij na 
sprejemljive ravni (to je ravni, ki ustrezajo 
mejnim vrednostim, določenim v Direk­
tivi 1999/30) skrajno zapletene. Komisija in 
vlade, ki nastopajo kot intervenienti, pa niso 
izkazale, da bi bil kateri od ukrepov pri 
doseganju tega cilja enako učinkovit in bi pri 
tem manj omejeval prost pretok blaga. Cilj, 
42 — Glej sodbo Schmidberger, navedeno v opombi 15, točka 81 
sodbe. 
I - 9902 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
da se zmanjša onesnaženje zraka na zadev­
nem območju, verjetno terja kombinacijo 
nadomestnih ukrepov, ki so bili predlagani. 
112. Sodišče mora v okviru tega postopka 
odločiti, ali je izpodbijana uredba sora­
zmerna z nameni, zaradi katerih je bila 
sprejeta, in ne sme navesti, kateri od 
posebnih nadomestnih ukrepov bi bil bolj 
primeren. Preizkus sorazmernosti se mora v 
teh okoliščinah osredotočiti na to, da ukrep 
ni pretiran, če bi se na prvi pogled izkazalo, 
da učinkuje, je izvedljiv v praksi in se lahko 
uveljavi. 43 Poleg tega se mi zdi, da se morajo 
zaradi načela sorazmernosti ukrepi, sprejeti 
zaradi izvedbe strukturnih sprememb v 
tokovih in načinih prevoza, pripraviti in 
uvesti na način, ki je usklajen s pomembnos­
tjo postopkov prenosa. Menim, da je uredba 
ravno z zadnjega vidika nesorazmerna. 
113. Prvo vprašanje se navezuje na pripravo 
uredbe. Bistveno je, da se pred sprejetjem 
tako daljnosežnega ukrepa, kot je popolna 
prepoved prevoza določenega blaga s težkimi 
tovornimi vozili na odseku avtoceste, ki je 
glavna povezava med državami članicami, 
razmisli tudi o sprejemu manj omejevalnih 
ukrepov in da se izkaže, da ti ukrepi ne bi ustrezali. Glede na namen izpodbijane ured­
be, da se zagotovi prenos prevoza zadevnega 
blaga s ceste na tire, bi se moralo predhodno 
ugotoviti zlasti, da je na razpolago zadostna 
in primerna zmogljivost železniškega omrež­
ja, da prevzame ta prenos. Da bi se zagotovila 
transparentnost in omogočila presoja sklad­
nosti ukrepa s pravom Skupnosti, je po­
membno, da se ta ugotovitev izrecno izrazi v 
pripravljalni stopnji. To je tudi eden od 
namenov načrtov in programov iz čle­
nov 7(3) in 8(3) Direktive 96/62. Iz pred­
logov Sodišču in iz dokumentacije v spisu 
ne izhaja, da so avstrijski organi pri pripravi 
izpodbijane uredbe upoštevali, ali bi se lahko 
zmanjšanje emisije onesnaževal doseglo z 
drugimi, manj omejevalnimi sredstvi, in ali je 
na razpolago stvarno nadomestilo za prevoz 
prizadetega blaga z drugimi prevoznimi 
sredstvi ali po drugih cestnih poteh. 
114. Kot drugo izhaja iz obveznosti iz člena 
10 ES, da bi bilo treba pred uveljavitvijo 
ukrepa s takimi strukturalnimi posledicami 
za prevoz blaga čez avstrijsko ozemlje, zaradi 
katerih so potrebne drastične prilagoditve 
prizadetih sektorjev, o tem obvestiti najbolj 
prizadete države članice in Komisijo ter se z 43 — Glej točki 65 in 66 zgoraj. 
I - 9903 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA - ZADEVA C-320/03 
njimi posvetovati. Pred sprejemom izpodbi­
jane uredbe posvetovanje ni bilo opravljeno. 
115. Kot tretje in najpomembneje pa je treba 
z vidika strukturnih posledic, ki jih prinaša 
izpodbijana uredba, velikemu številu gospo­
darskih dejavnosti omogočiti dovolj časa, da 
se prilagodijo novim okoliščinam, v katerih 
morajo delovati. Ukrep s tako vsebino, 
katerega namen je uvedba strukturne spre­
membe v prevoznih sredstvih za določeno 
blago, se lahko le postopoma uvede. Dovolj 
dolgo prehodno obdobje je potrebno ne le 
zato, da se gospodarskim subjektom omogo­
či prilagoditev, pač pa tudi zato, da se 
zagotovi, da je razpoložljiva infrastruktura 
primerna, da zadovolji povečano povpraše­
vanje. Tako prehodno obdobje lahko traja 
več let. Dvomesečni rok, ki so ga za uvedbo 
sektorske prepovedi predvideli avstrijski 
organi, očitno ne zadostuje in zato ni 
sorazmeren. 
116. Na podlagi navedenega sklepam, da 
način, na katerega je bila izpodbijana uredba 
pripravljena in naj bi bila uveljavljena, krši 
načelo sorazmernosti. Zato ni skladna s 
členom 28 ES. G - Združljivost z Uredbo št 881/92 in 
Uredbo št 3118/93 
117. Komisija v svoji tožbi zatrjuje le, da 
drugi pogoji za prost pretok blaga, kot so 
določeni v navedenih uredbah, niso sprejem­
ljivi, in da iz njenih navedb izhaja, da 
omejitev na podlagi člena 28 ES ni mogoče 
utemeljiti, ter da sta bila kršena člena 1 in 3 
Uredbe št. 881/92 ter člena 1 in 6 Uredbe 
št. 3118/93. 
118. Cilj obeh uredb je, da z odpravo 
omejitev za ponudnika prevoznih storitev, 
ki so povezane z njegovim državljanstvom ali 
dejstvom, da je ustanovljeni v drugi državi 
članici, kot je tista, v kateri se storitev 
opravlja, ustvarita dostop na trg cestnega 
prevoza blaga. 44 Sredstvo za dosego tega cilja 
je enotno dovoljenje Skupnosti, ki ga izda 
država članica ustanovitve. Poleg tega člen 6 
Uredbe št. 3118/93 določa, da veljajo za 
opravljanje kabotaže nacionalni zakoni, ki 
44 — Glej drugi uvodni izjavi v preambulah uredb št. 881/92 in 
št. 3118/93. 
I - 9904 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
veljajo za določena področja, vključno s 
tarifami in pogoji, ki urejajo prevozno 
pogodbo, mase in dimenzije cestnih vozil in 
zahteve v zvezi s prevozom določenih 
kategorij blaga. 
119. Na tem mestu bi pripomnil, da Komi­
sija svoje trditve, da izpodbijana uredba krši 
kakršno koli določbo Uredbe št. 881/92 in 
Uredbe št. 3118/93, sploh ni obrazložila. 
Zlasti ni izkazala, da izpodbijana uredba krši 
sistem enotnega dovoljenja, ki ga določata 
uredbi, in da omejuje pravico cestnega 
prevoznika do dostopa na trg. 
120. V tem smislu je pomembno razlikovati 
med pogoji za pridobitev dostopa na trg in 
pogoji za opravljanje prevoznih storitev v 
državah članicah. Ker se uredbi omejujeta na 
zagotavljanje dostopa na trg cestnega pre­
voza blaga, sami po sebi ne omejujeta 
pristojnosti držav članic, da zaradi varovanja 
okolja ali izboljšanja cestne varnosti spre­
jmejo ukrepe, ki so povezani z uporabo 
njihove cestne infrastrukture. 121. Dejstvo, da člen 6 Uredbe št. 3118/93 
ne omenja ukrepov take vrste, kot je 
obravnavani, kar je pripomnila nizozemska 
vlada, ni pomembno. Ne le, da se ta uredba 
omejuje na kabotažne storitve, je vsebina te 
določbe očitno povezana s kabotažo kot tako 
in ne izključuje splošnejših ukrepov, ki se 
sprejmejo v zvezi z uporabo cest v državah 
članicah. V zvezi s tem bi le opozoril, da se 
člen 6 ne sklicuje na določbe, sprejete v 
okviru varnosti v cestnem prometu. 
122. Tako sklepam, da je ta del obrazložitve 
Komisije neutemeljen. 
VI - Stroški 
123. Na podlagi člena 89(2) Poslovnika 
Sodišča se neuspeli stranki naloži plačilo 
stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je 
Komisija zahtevala, da se Republiki Avstriji 
naloži plačilo stroškov, in slednja s svojo 
obrambo ni uspela, se ji mora naložiti plačilo 
stroškov. V skladu s členom 69(4) nosijo 
države članice in institucije, ki se kot 
intervenienti udeležijo postopka, svoje 
stroške. 
I - 9905 
SKLEPNI PREDLOGI L. A. GEELHOEDA - ZADEVA C-320/03 
VII - Predlog 
124. Tako predlagam Sodišču, naj: 
— razglasi, da je naložitev prepovedi, da težka tovorna vozila s skupno maso, ki 
presega 7,5 tone in prevažajo določeno blago, uporabljajo odsek inntalske 
avtoceste A 12 med kilometrom 20.359 na področju občine Kundl in 
kilometrom 66.780 na področju občine Ampass, zaradi pomanjkljivosti pri 
njeni pripravi, sprejetju brez predhodnega posvetovanja z državami članicami in 
Komisijo ter izjemno kratkega časovnega okvirja za njeno uvedbo, v nasprotju z 
obveznostjo Republike Avstrije na podlagi členov od 28 ES do 30 ES; 
— naloži Republiki Avstriji plačilo stroškov; 
— naloži Zvezni republiki Nemčiji, Republiki Italiji in Kraljevini Nizozemski, da 
nosijo svoje stroške. 
I - 9906