ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1

Tožeči stranki, Jindal Saw Ltd, zasebna družba indijskega prava, in Jindal Saw Italia SpA, italijanska družba v lasti družbe Jindal Saw, se ukvarjata s proizvodnjo in prodajo med drugim cevi iz nodularnega litega železa, ki so namenjene za indijski trg in izvoz. V obdobju, ki je upoštevno v obravnavani zadevi, so pri trženju izdelkov družbe Jindal Saw v Evropski uniji sodelovale tri povezane družbe, in sicer poleg družbe Jindal Saw Italia tudi Jindal Saw España SL in Jindal Saw Pipeline Solutions, UK (imenovana Jindal Saw UK) (v nadaljevanju: skupaj: prodajni subjekti družbe Jindal Saw).
156

Poleg tega je z določitvijo faktorjev skladnosti CF‑onesnaževalo za dušikove okside nedvomno povezan člen 1, točki 2 in 3, izpodbijane uredbe, s katerim je bil spremenjen člen 3(10), tretji odstavek, Uredbe št. 692/2008. V njegovi spremenjeni različici je namreč navedeno: „Do poteka obdobja treh let po datumih iz člena 10(4) in štirih let po datumih iz člena 10(5) [Uredbe (ES) št. 715/2007] [to je na primer do 31. avgusta 2017 za homologacijo potniških vozil in do 31. avgusta 2019 za njihov posamični začetek uporabe] veljajo naslednje določbe: (a) Zahteve iz točke 2.1 Priloge IIIA se ne uporabljajo [gre za tiste zahteve, v katerih je navedena formula za izračun vrednosti NTE in ki nalagajo, da se ta med preskusi RDE ne preseže]“. V tej določbi je, a contrario, naveden trenutek, od katerega se za preskuse RDE uporabljajo faktorji skladnosti CF‑onesnaževalo, zlasti tisti, ki so jih grajale tožeče stranke, drugače povedano, od trenutka, ko se ti preskusi ne izvajajo več le zaradi nadzora. Vendar se ta določba lahko nanaša tudi na druga onesnaževala, kot so dušikovi oksidi, in za katera bodo faktorji skladnosti CF‑onesnaževalo določeni po tistih za te okside, kot je to bilo za drobne delce. Poleg tega je ni treba razveljaviti, da se faktorji skladnosti CF‑onesnaževalo za izpodbijane dušikove okside ne bi več uporabljali. Neobstoj vrednosti v tabelah končnih in začasnih faktorjev skladnosti CF‑onesnaževalo, navedenih v točkah 2.1.1 in 2.1.2 Priloge III A k Uredbi št. 692/2008, sama po sebi zadostuje za ta namen. Člen 1, točki 2 in 3, izpodbijane uredbe, s katerim je bil spremenjen člen 3(10), tretji pododstavek, Uredbe št. 692/2008, je tako mogoče ločiti od vrednosti faktorjev skladnosti CF‑onesnaževalo za dušikove okside, ki je navedena v točkah 2.1.1 in 2.1.2 Priloge III A k zadnjenavedeni uredbi, in je torej ni treba razveljaviti.
88

V skladu z novimi Kadrovskimi predpisi uradniki iz razreda AD 12 ali AD 13, v katerega so razvrščene tožeče stranke, niso prikrajšani za dostop do višjih razredov AD 13 in AD 14, temveč morajo za dostop do teh razredov zgolj dokazati, da imajo sposobnosti, ki jih zahteva organ za imenovanja ter ki ustrezajo visoki ravni odgovornosti zaposlenih na delovnem mestu „vodja enote ali enakovredna funkcija“ ali „svetovalec ali enakovredna funkcija“. Ne gre torej za onemogočanje razvoja njihove poklicne poti, ampak, kot trdi Svet, za spremembo načina za napredovanje v najvišja razreda v funkcionalni skupini upravnih uslužbencev, v tem primeru z določitvijo, da je kandidat izbran na novo delovno mesto z resnično visoko odgovornostjo, kar upravičuje ustrezno visoko raven plačila. Tožeče stranke lahko torej vseeno sodelujejo v izbirnem postopku na podlagi člena 4 in člena 29 Kadrovskih predpisov za zaposlitev na zadevno vrsto delovnega mesta, s čimer lahko torej ponovno pridobijo pravico do napredovanja v višji razred (glej v tem smislu sodbo z dne 28. aprila 2017 v zadevi HN proti Komisiji, T‑588/16, neobjavljena, EU:T:2017:292, točka 86). To je večina tožečih strank tudi storila in polovica od njih jih je bila na podlagi tega imenovana na delovno mesto višjega strokovnjaka, s čimer so postale upravičene do napredovanja v višja razreda AD 13 in AD 14.
103

Komisija v obravnavanem primeru ni uporabila nobene pristojnosti sankcioniranja, saj je zgolj ugotovila kršitev člena III.2.5.3 Priloge III k odločbi z dne 2. decembra 2008 in sklepu z dne 21. maja 2010, s katerim je tožeči stranki naložena obveznost, da pri oddaji naročil spoštuje zakonodajo Unije v zvezi z javnimi naročili. Komisija po ugotovitvi te kršitve ni mogla priti do drugega sklepa, saj je bilo mogoče le stroške dejavnosti v zvezi z naročili, ki so bila oddana v skladu s pravili Unije o javnih naročilih, šteti za stroške, ki so upravičeni do sofinanciranja, kot je to določeno v členu III.2.5.3 in členu III.3.7 Priloge III k odločbi z dne 2. decembra 2008 in sklepu z dne 21. maja 2010. Komisija, ki je ugotovila nespoštovanje pravil Unije o javnem naročanju pri nekaterih pogodbah, je bila zato zavezana razglasiti stroške, ki so se nanašali na te pogodbe, za neupravičene, iz tega razloga izračunati znesek pomoči in začeti postopek izterjave v višini razlike med upravičenimi stroški in zneski, ki so že bili izplačani. Zneski, ki ustrezajo stroškom, ki niso upravičeni, ker se nanašajo na naročila, ki so bila nezakonito oddana družbi CESI, so postali nedolgovani in so kot taki postali predmet obveznosti vračila v skladu s členom III.3.9(1) Priloge III k odločbi z dne 2. decembra 2008 in sklepu z dne 21. maja 2010.
66

Enako velja za navedbo, da zaradi državnega poroštva, povezanega z izpostavljenostmi do CDC, te ne postanejo neupoštevne v zvezi z izračunom količnika finančnega vzvoda tožeče stranke, ker je njegov namen zagotoviti oceno, ki ne temelji na stopnji tveganja posamezne izpostavljenosti tožeče stranke, in da so poleg tega lahko države izpostavljene tveganjem kapitalske ustreznosti. Ker je namreč zakonodajalec želel, da se lahko izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja, ki izpolnjujejo pogoje iz člena 429(14) Uredbe št. 575/2013, ne upoštevajo pri izračunu količnika finančnega vzvoda, je morala ECB pri izvajanju svoje diskrecijske pravice uskladiti cilje, zaradi katerih je bil uveden količnik finančnega vzvoda, in cilje iz člena 429(14) Uredbe št. 575/2013. Vendar iz razlogov, navedenih v točkah od 60 do 62 zgoraj, to v navedeni zadevi ni bilo tako, saj se ECB ni oprla na presojo verjetnosti neplačila s strani francoske države, ampak je sprejela razlogovanje, s katerim je dejansko izključila vsako možnost ugoditve zahtevi, ki temelji na členu 429(14) Uredbe št. 575/2013.
181

Res je, da preiskovalni ukrepi, ki jih Komisija sprejme v predhodni preiskovalni fazi, zlasti ukrepi pregleda in zahteve za informacije na podlagi členov 18 in 20 Uredbe št. 1/2003, po svoji naravi vključujejo očitek kršitve in imajo pomembne posledice za položaj osumljenih podjetij (sodba z dne 8. julija 2008, AC-Treuhand/Komisija, T‑99/04, EU:T:2008:256, točka 50). Namreč, čeprav zadevno podjetje s formalnega vidika v predhodni preiskovalni fazi nima statusa „obdolženca“, začetka preiskave zoper njega, zlasti s sprejetjem preiskovalnega ukrepa, ki se nanaša nanj, z vsebinskega vidika praviloma ni mogoče ločiti od obstoja suma in posledično implicitnega očitka, ki upravičuje sprejetje tega ukrepa (sodba z dne 8. julija 2008, AC-Treuhand/Komisija, T‑99/04, EU:T:2008:256, točka 52). Zato je treba preprečiti, da bi bila pravica do obrambe nepopravljivo kršena v tej fazi upravnega postopka, ker so sprejeti pripravljalni ukrepi lahko odločilni za zagotovitev dokazov o nezakonitosti ravnanja podjetij, za katero morajo odgovarjati (glej sodbo z dne 8. julija 2008, AC-Treuhand/Komisija, T‑99/04, EU:T:2008:256, točka 51 in navedena sodna praksa). Iz tega izhaja, da mora Komisija zadevno podjetje v fazi prvega ukrepa, sprejetega v zvezi z njo, obvestiti o predmetu in namenu preiskave, ki poteka. V zvezi s tem mora obrazložitev temu podjetju zlasti omogočiti, da razume namen in tudi predmet te preiskave, kar pomeni, da je treba navesti domnevne kršitve in v tem okviru dejstvo, da je lahko predmet očitkov, povezanih s to morebitno kršitvijo, tako da lahko sprejme ukrepe, ki se mu zdijo potrebni za svojo oprostitev, in tako pripravi obrambo v kontradiktorni fazi upravnega postopka (sodba z dne 8. julija 2008, AC-Treuhand/Komisija, T‑99/04, EU:T:2008:256, točka 56).
151

Komisija izpodbija trditve tožeče stranke. Prvič, trdi, da je intervenientka plačala pristojbino T 9 za vse površine, ki jih uporablja izključno, in pristojbine T 2, T 3 in T 4 za uporabo zemljišč in povezanih objektov na pristajalni obali. Drugič, navaja, da je sama tožeča stranka izključno uporabljala pristanišče Morro Jable več kot petnajst let, ne da bi bila zavezana plačati pristojbino T 9 za celotno površino pristanišča, temveč le za uporabo nekaterih prostorov, kot so pisarne, skladišča ali druge naprave, ki zahtevajo zasebno rabo tal. Tretjič, Komisija ob podpori intervenientke v bistvu poudarja, da tožeča stranka ne izpodbija ugotovitve iz izpodbijanega sklepa, da je bila pristojbina T 9 pravilno naložena intervenientki, ob izključitvi uporabe površine pristanišča, namenjene uporabi klančine za pristajanje, ki pripadajo intervenientki. Kakršna koli drugačna ugotovitev bi namreč povzročila znatno prekrivanje te pristojbine in vrste drugih pristaniških pristojbin, kar bi povzročilo dvojno naložitev, ker so španski organi tudi v upravnem postopku potrdili, da metoda za izračun pristojbin T 2, T 3, T 4 in T 9 ne pomeni nobenega odrekanja državnim sredstvom. Intervenientka na tem mestu dodaja, da že samo ime pristojbine T 9 („Skladiščenje, prostori in stavbe“) nakazuje na to, da prostor, kjer je klančina, ki jo uporablja, ni bil predmet te pristojbine, medtem ko ta prostor spada pod pojme „privezovanje“, „pristaniške vode in bazeni“ ter „pristaniške vode in bazeni, nabrežja in drugo, ter območja za manipulacijo“, ki spadajo pod opis – v zakonski uredbi št. 1/1994 – dogodkov, na podlagi katerih se naložijo pristojbine T 2, T 3 in T 4. Nazadnje, Komisija opozarja na ugotovitev iz izpodbijanega sklepa, da se ni prerekalo, da je bila pristojbina T 9 naložena na enak način v vseh pristaniščih, ki spadajo pod pristojnost GDPC, katere pristanišča uporablja en sam gospodarski subjekt. Komisija pa glede na vse informacije, ki so na voljo, trdi, da je lahko upravičeno sklepala, da to, da intervenientka ni prejela nobene ugodnosti v primerjavi z drugimi podjetji za pomorski promet, in zato menila, da nobena resna težava v zvezi s tem ni zahtevala začetka formalnega postopka preiskave.
71

S četrtim, petim, šestim in sedmim tožbenim predlogom tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj ugotovi, da je utemeljen nov izbirni postopek za uslužbence za podporo nadzora stroškov, naj prizna primernost pisnega preizkusa v okviru novega izbirnega postopka, naj prizna, da ga je utemeljeno treba takoj izvesti, da se izbere kandidate, naj ugotovi nezakonitost in zavrne možnost Fusion for Energy, da ne izvede pisnega preizkusa v okviru izbirnega postopka, ki ga ta določa v posodobljeni različici navodil za prijavo kandidatov, in naj naloži ukrepe, za katere meni, da so primerni za ponovno izvedbo izbirnega postopka v skladu s pravili, ki so določena v zadevnem razpisu prostega delovnega mesta, in s pravili, določenimi v navodilih za prijavo kandidatov, ki so navedena v tem razpisu, ker je izvedba ustnega in pisnega postopka obvezna.
2

Ocena, ki jo je tožeča stranka dobila v vseh ocenjevalnih poročilih za ocenjevalna obdobja 2009, 2010, 2011 in 2012, je pokazala, da „učinkovitost, usposobljenost in elementi vedenja, ki so bili ocenjevani, v celoti ustrezajo [so ustrezali] ravni, ki je zahtevana za delovno mesto“. Zaradi njene upravičene odsotnosti z dela pa njeni ocenjevalni poročili za ocenjevalni obdobji 2013 in 2014, ki se nanašata na obdobja od 1. januarja do 31. decembra 2013 in od 1. januarja do 31. decembra 2014, nista bili dokončani.
4

Komisija je z dopisom z dne 31. avgusta 2015 – napisanim na podlagi člena 131(5) finančne uredbe v povezavi s členom 109(1) navedene uredbe in na podlagi člena 145 izvedbene uredbe v različici, ki je veljala do 31. decembra 2015, v skladu s katerimi lahko pristojni odredbodajalec po tem, ko zadevni osebam da možnost, da podajo svoje pripombe, naloži upravne in denarne kazni, ki so učinkovite, sorazmerne in odvračilne, v korist prejemnikov nepovratnih sredstev, glede katerih je bilo med drugim ugotovljeno, da so resno kršili svoje obveznosti – obvestila tožečo stranko, da jo namerava za dve leti izključiti iz oddaj naročil in dodelitev nepovratnih sredstev, ki se financirajo iz proračuna Evropske unije. Člen 145 izvedbene uredbe v različici, ki je veljala do 31. decembra 2015, je med drugim določal, da lahko izključitev iz oddaj naročil in dodelitev nepovratnih sredstev iz proračuna Unije traja do pet let od dneva potrditve ugotovljene kršitve, v primeru ponovne kršitve pa celo do deset let. Komisija je dodala, da če bi bila ta sankcija sprejeta, bi bila vpisana v centralno bazo podatkov med izključitve, določeno v členu 108 finančne uredbe v različici, ki je veljala do 31. decembra 2015, in v sistem zgodnjega opozarjanja na podlagi opozorila o izključitvi, kot je določen v členu 12 Sklepa Komisije z dne 13. novembra 2014 o sistemu zgodnjega opozarjanja za odredbodajalce Komisije in izvajalske agencije (2014/792/EU) (UL 2014, L 329, str. 68), s katerim je bil nadomeščen prejšnji sklep o sistemu zgodnjega opozarjanja in ki je bil sam nadomeščen z določbami člena 105a(1)(a) in člena 108 (2) do (4) finančne uredbe v različici, ki velja od 1. januarja 2016, ki se nanašajo na „zgodnje odkrivanje tveganj, ki ogrožajo finančne interese Unije“. Navesti je treba, da je Komisija v dopisu navajala tudi upoštevne določbe finančne uredbe in svoje izvedbene uredbe, ki je veljala v času nastanka očitanih dejstev. Določbe teh uredb, ki jih navaja Komisija v dopisu, so v bistvu enake določbam, navedenim na začetku te točke.
46

V zvezi s tem, ko se pri OPSP ali – odvisno od primera – organu institucije za imenovanja (v nadaljevanju: OI) na podlagi člena 90(1) Kadrovskih predpisov vloži prošnja za pomoč v smislu člena 24 navedenih predpisov, mora ta organ zaradi dolžnosti pomoči in če gre za dogodek, ki ni združljiv z redom in dobrim vzdušjem v službi, ukrepati z vso odločnostjo in odgovoriti tako hitro in skrbno, kot zahtevajo okoliščine obravnavanega primera, da ugotovi dejstva in ob poznavanju dejstev sprejme ustrezne ukrepe. Za to zadošča, da uradnik ali uslužbenec, ki od svoje institucije zahteva varstvo, predloži prima facie dokaz glede resničnosti napadov, ki naj bi jim bil izpostavljen. Če se predložijo taki dokazi, mora zadevna institucija sprejeti ustrezne ukrepe, zlasti opraviti upravno preiskavo, da bi ugotovila dejstva, ki so razlog za pritožbo, in sicer ob sodelovanju njenega vlagatelja (sodbe z dne 26. januarja 1989, Koutchoumoff/Komisija, 224/87, EU:C:1989:38, točki 15 in 16; z dne 25. oktobra 2007, Lo Giudice/Komisija, T‑154/05, EU:T:2007:322, točka 136, in z dne 6. oktobra 2015, CH/Parlament, F‑132/14, EU:F:2015:115, točka 87).
Pravilo o prekluziji iz člena 85(1) Poslovnika Splošnega sodišča, ki določa, da se dokazi in dokazni predlogi podajo v okviru prve izmenjave vlog, se ne nanaša na nasprotni dokaz in dopolnitev dokaznih predlogov, predložena po nasprotnem dokazu nasprotne stranke v odgovoru na tožbo. Ta določba se namreč nanaša na nove dokaze in jo je treba razumeti ob upoštevanju člena 92(7) Poslovnika, ki izrecno določa, da se nasprotni dokazi lahko predlagajo in dokazni predlogi dopolnijo.

(Glej točko 21.)
5.

Skupna zunanja in varnostna politika – Omejevalni ukrepi proti Siriji – Zamrznitev sredstev oseb, subjektov ali organov, ki so povezani s sirskim režimom – Omejitve lastninske pravice, pravice do spoštovanja časti in ugleda – Kršitev načela sorazmernosti – Neobstoj (Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 17; sklepi Sveta (SZVP) 2016/850, (SZVP) 2017/917 in (SZVP) 2018/778) (Glej točke od 108 do 113, od 115 do 117 in od 126 do 128.)
5.

Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Besedna znamka MASTER DUO in figurativna znamka MASTERS COLORS PARIS (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 63, 66, 67, 76 in 91.)
2.

Institucije Evropske unije – Pravica javnosti do dostopa do dokumentov – Uredba št. 1049/2001 – Izjeme od pravice dostopa do dokumentov – Restriktivna razlaga in uporaba – Obveznost konkretnega in posamičnega preizkusa glede dokumentov, za katere velja izjema – Obseg (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, uvodna izjava 11 in člen 4) (Glej točke 39, 40 in od 58 do 62.)
11.

Približevanje zakonodaj – Enotne zakonodaje – Zdravila za uporabo v humani medicini – Zdravila sirote – Umik določitve zdravila kot zdravila sirote, če niso izpolnjena merila za dodelitev – Odločba Komisije – Zahteva po izrecnem aktu – Nespoštovanje – Posledice – Razglasitev ničnosti – Pogoji (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 141/2000, člena 3 in 5(8); Obvestilo Komisije 2003/C 178/02) (Glej točke od 115 do 120 in od 123 do 125.)
1.

Pritožbe uradnikov – Predhodna upravna pritožba – Skladnost med pritožbo in tožbo – Istovetnost predmeta in podlage – Razlogi in argumenti, ki niso navedeni v pritožbi, vendar so z njo tesno povezani – Dopustnost (Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90(2) in 91(2)) (Glej točke od 15 do 19.)
Zato se v zvezi s tožbo za razglasitev ničnosti sklepov Komisije o zavrnitvi prošenj za dostop do dokumentov in za prenos osebnih podatkov ter za povrnitev domnevno utrpele škode, pravni interes univerzalnega pravnega naslednika tožeče stranke, ker ima ta pravico do nadaljevanja postopka, kljub smrti tožeče stranke ohrani za razglasitev ničnosti spornih sklepov in za povrnitev domnevno utrpele škode.

Ker je namen Uredbe št. 1049/2001o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije vsakomur zagotavljati dostop do dokumentov, spada dokument, ki je razkrit v skladu z njenimi določbami, na javno področje. V zvezi s tem sicer razkritja osebnih podatkov, ki se nanašajo izključno na prosilca za dostop, ni mogoče zavrniti z razlogom, da bi to oslabilo varstvo zasebnosti in integritete posameznika, vendar je drugače pri prošnji za dostop do osebnih podatkov, ki se ne nanašajo izključno na prosilca.

Varstvo interesa iz člena 4(1)(b) Uredbe št. 1049/2001, sicer ni potrebno v razmerju do prosilca za dostop, vendar mora biti v skladu z določbami Uredbe št. 45/2001 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov zagotovljeno v razmerju do tretjih oseb. V teh okoliščinah iz člena 8(b) Uredbe št. 45/2001 izhaja, da mora tisti, ki zaprosi za prenos osebnih podatkov, dokazati potrebo po njem. Če je ta dokazana, mora zadevna institucija preveriti, ali obstaja kakršen koli razlog za domnevo, da se lahko s tem prenosom poseže v zakonite interese zadevne osebe.

V zvezi s tem se zadevne institucije, če zahtevani dokumenti vsebujejo osebne podatke, ki se ne nanašajo izključno na prosilca za dostop, in ki bi, če bi se ji posredovali, postali javni, ne more grajati za to, da je po tehtanju obstoječih interesov interesu tretje osebe, da njena identiteta ne postane javna, dala prednost pred interesom prosilca za dostop, da bi ta identiteta lahko postala javna, in da je temu zavrnila dostop na podlagi izjeme iz člena 4(1)(b) Uredbe št. 1049/2001.

(Glej točke od 51 do 54, 67 in 77.)
4.

Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Figurativni znamki MAIN AUTO WHEELS in VW (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 36 do 28, od 41 do 43, 52, 54 in 61.)
3.

Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Integrirani upravni in nadzorni sistem za nekatere programe pomoči – Znižanja in izključitve v primeru neupoštevanja pravil o navzkrižni skladnosti – Zahteva, da je bil za vsako zadevno kmetijsko gospodarstvo opravljen pregled – Neobstoj – Uporaba finančnega popravka po stopnji, ki je višja od zgornje meje, ki je za znižanja določena z Uredbo št. 1122/2009 – Kršitev načela sorazmernosti – Neobstoj (uredbi Sveta št. 1290/2005, člen 31(2), in št. 73/2009; Uredba Komisije št. 1122/2009, členi 50, 51 in 71(4)) (Glej točke od 42 do 44, 47, 49 in 50.)
3.

Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Pomoči za prestrukturiranje in preusmeritev v vinskem sektorju – Izvajanje nadzora v vinskem sektorju – Pregledi na kraju samem – Možnost izvedbe vzorčenja – Meje – Obveznost izvajanja sistematičnih pregledov na kraju samem pred izplačilom pomoči za naložbe – Obseg (uredbi Sveta št. 1234/2007, člen 103u, in št. 479/2008, člen 15; uredbi Komisije št. 1975/2006, člena 25 in 27 ter št. 555/2008, člena 19 in 77(5)) (Glej točke 56 in od 60 do 63.)
1.

Pritožbe uradnikov – Akt ki posega v položaj – Pojem – Smernice Parlamenta v zvezi z upravljanjem dopustov – Izključitev (Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91) (Glej točke od 25 do 28, od 31 do 33 in 36.)
4.

Približevanje zakonodaj–Stroji–Direktiva 2006/42–Dajanje na trg–Uporaba zaščitne klavzule s strani države članice v primeru tveganja za zdravje ali varnost–Obveznost utemeljitve obstoja zadevnega tveganja–Izvedba ocene tveganja–Merila presoje–Upoštevanje navodil, ki so na voljo za stroj–Dopustnost (Direktiva 2006/42 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 5(1)(a) in (c), člen 11 ter Priloga I, točki 1.1.1 in 1.7.4.1) (Glej točke od 53 do 57, 84, 85 in 104.)
Na področju skupne trgovinske politike in predvsem ukrepov trgovinske zaščite se mora nadzor sodišča Unije raztezati ne le na obstoj morebitnih pravnih napak, ampak tudi na upoštevanje postopkovnih pravil, pravilnost ugotovljenega dejanskega stanja, na katerem temelji izpodbijana odločitev, neobstoj očitne napake pri presoji tega dejanskega stanja in neobstoj zlorabe pooblastil. To zlasti velja za ugotavljanje obstoja škode, povzročene industriji Unije, ki zahteva presojo zapletenih gospodarskih razmer.

Zato se lahko Sodišče unije vsekakor prepriča – čeprav na področju ukrepov trgovinske zaščite in še posebej protidampinških ukrepov ne more posegati v presojo, ki pripada pristojnim organom Unije – ali so institucije upoštevale vse pomembne okoliščine primera in ali so presodile vse dele spisa z vso potrebno skrbnostjo.

(Glej točke od 34 do 37.)
2.

Znamka Evropske unije–Odpoved, razveljavitev in ničnost–Absolutni razlogi za ničnost–Prijavitelj, ki ni v dobri veri ob vložitvi prijave znamke–Merila presoje–Upoštevanje vseh upoštevnih dejavnikov, ki obstajajo ob vložitvi zahteve za registracijo–Zavedanje prijavitelja, da tretja oseba uporablja enak ali podoben znak–Namen prijavitelja–Stopnja pravne zaščite zadevnih znakov–Poslovna logika, na kateri temelji registracija izpodbijanega znaka kot znamke Evropske unije–Zaporedje dogodkov, značilno za vložitev zahteve za registracijo znamke (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 52(1)(b)) (Glej točke od 20 do 25, 36 in 41.)
1.

Znamka Evropske unije–Pripombe tretjih oseb in ugovor–Preizkus ugovora–Dokaz o uporabi prejšnje znamke–Zahteva, ki jo vložnik prijave izrecno in pravočasno uveljavlja–Možnost vložitve vloge prvič pri odboru za pritožbe–Izključitev (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 42(2)) (Glej točki 18 in 19.)
4.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Besedni znamki XENASA in PENTASA (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 41 do 43, od 50 do 53, 57, 58 in od 68 do 71.)
6.

Skupna zunanja in varnostna politika–Omejevalni ukrepi proti Siriji–Kršitev lastninske pravice, pravice do normalnih življenjskih pogojev in pravice do ugleda–Kršitev načela sorazmernosti–Neobstoj (Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 17; sklepa Sveta (SZVP) 2016/850 in (SZVP) 2017/917; uredbi Sveta 2016/840 in 2017/907) (Glej točke od 99 do 110.)