ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Italijanska republika, s tem da v predpisanem roku ni uveljavila vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2001/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. junija 2001 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
Kraljevina Švedska, s tem da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
Zadeva C-118/07

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Republiki Finski

„Neizpolnitev obveznosti države — Člen 307, drugi odstavek, ES — Nesprejetje ustreznih ukrepov za odpravo nezdružljivosti med dvostranskimi sporazumi, sklenjenimi s tretjimi državami pred pristopom države članice k Evropski uniji, in Pogodbo ES — Dvostranski sporazumi o naložbah, ki jih je Republika Finska sklenila z Rusko federacijo, Republiko Belorusijo, Ljudsko republiko Kitajsko, Malezijo, Demokratično socialistično republiko Šrilanko in Republiko Uzbekistan“

Sklepni predlogi generalne pravobranilke E. Sharpston, predstavljeni 10. septembra 2009 I ‐ 10891

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 19. novembra 2009 I ‐ 10906

Povzetek sodbe

Mednarodni sporazumi – Sporazumi držav članic – Sporazumi, sklenjeni pred Pogodbo ES

(členi 57(2) ES, 59 ES, 60(1) ES in 307, drugi odstavek, ES)

Država članica, ki ne sprejme ustreznih ukrepov za odpravo nezdružljivosti s Pogodbo glede določb s področja prenosa kapitala, vsebovanih v dvostranskih sporazumih o naložbah za vzajemno spodbujanje in varovanje naložb, ki jih je sklenila s tretjimi državami, ne izpolni obveznosti iz člena 307, drugi odstavek, ES.

Člen 307, drugi odstavek, ES države članice namreč zavezuje, da ustrezno ukrepajo, da bi odpravile ugotovljeno nezdružljivost med sporazumi, sklenjenimi pred njihovim pristopom, in pravom Skupnosti.

Svet pa lahko na podlagi določb členov 57(2) ES, 59 ES in 60(1) ES v natančno določenih primerih omeji pretok kapitala in plačil med državami članicami in tretjimi državami. Za zagotovitev polnega učinka navedenih določb je potrebno, da se lahko ukrepi, ki omejujejo prosti pretok kapitala – če jih je sprejel Svet – takoj uporabijo v zvezi z državami, na katere se nanašajo.

Če sporazum ne vsebuje določbe, na podlagi katere bi zadevna država članica lahko izvrševala svoje pravice in izpolnjevala svoje obveznosti kot članica Skupnosti, če tega ne omogoča niti noben mehanizem mednarodnega prava in če ta država članica ne stori ničesar, da bi odpravila možnost nezdružljivosti, do katere lahko pride zaradi uporabe zadevnega sporazuma, z ukrepi, ki jih lahko sprejme Svet v skladu s členi 57(2) ES, 59 ES in 60(1) ES, ter ne navaja nobenega mehanizma, ki bi ji dovoljeval izpolnjevati njene skupnostne obveznosti, lahko izvajanje pristojnosti, podeljenih Svetu na področju pretoka kapitala, omejuje že sam obstoj spornih dvostranskih sporazumov in njihovo besedilo.

(Glej točke od 28 do 33, 49, 50 in izrek.)
Zadeva C-573/07

Sea Srl

proti

Comune di Ponte Nossa

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia)

„Javna naročila — Postopki oddaje — Naročilo, ki se nanaša na storitve zbiranja, prevoza in uničenja komunalnih odpadkov — Oddaja brez javnega razpisa — Oddaja delniški družbi, katere kapital je v celoti v lasti javnih organov, v njenem statutu pa je določena možnost udeležbe zasebnega kapitala“

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 10. septembra 2009 I ‐ 8129

Povzetek sodbe

Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Svoboda opravljanja storitev – Neposredna oddaja javnega naročila storitev s strani javnega organa delniški družbi s stoodstotnim javnim kapitalom

(člena 43 ES in 49 ES)

Člena 43 ES in 49 ES, načeli enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva ter obveznost preglednosti, ki izhaja iz njih, ne nasprotujejo neposredni oddaji javnega naročila storitev delniški družbi s stoodstotnim javnim kapitalom, če javni organ, ki je naročnik, nad to družbo izvaja nadzor, podoben tistemu, ki ga izvaja nad svojimi službami, in če ta družba pretežni del svoje dejavnosti opravlja z javnim organom oziroma organi, katerih del je.

Ob upoštevanju, da predložitveno sodišče preveri učinkovitost zadevnih statutarnih določb, je mogoče nadzor, ki ga skupnosti delničarke izvajajo nad to družbo, šteti za podobnega tistemu, ki ga izvajajo nad svojimi službami, če:

— je dejavnost navedene družbe omejena na ozemlje navedenih organov in se v bistvu izvaja v njihovo korist ter

— ti prek statutarnih organov, ki jih sestavljajo predstavniki navedenih organov, izvajajo odločilen vpliv na strateške cilje in na pomembne odločitve navedene družbe.

(Glej točko 90 in izrek.)
Člen 56 ES je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalnim predpisom, ki pogojujejo opravljanje čezmejnih dejavnosti pooblaščenih združenj na področju stanovanjske politike s pridobitvijo predhodne odobritve upravnega organa, če taki predpisi ne temeljijo na objektivnih, nediskriminatornih in vnaprej znanih merilih, s katerimi se lahko dovolj omeji izvajanje diskrecijske pravice nacionalnih organov, kar preverja predložitveno sodišče.

Obveznost navedenih združenj, da za investiranje v nepremičnine v državah članicah, kjer nimajo sedeža, pridobijo predhodno odobritev pristojnega ministra, namreč pomeni omejitev prostega pretoka kapitala.

Zahteve v zvezi s socialno stanovanjsko politiko države članice in financiranjem te politike lahko pomenijo nujne razloge v splošnem interesu in tako upravičujejo zadevno omejitev. Take ugotovitve so lahko zgolj potrjene z nekaterimi posebnostmi, ki so značilne za razmere na nacionalnem trgu, kot sta strukturna stanovanjska stiska in posebej velika gostota prebivalstva.

Glede tega je lahko sistem predhodne odobritve v nekaterih primerih nujen in sorazmeren z zastavljenimi cilji, če teh ni mogoče doseči z manj omejevalnimi ukrepi, med drugim s primernim sistemom poročanja. Predhodni nadzor, ki ga opravlja pristojna uprava, bi torej lahko celo bolje zagotavljal, da bi se sredstva pooblaščenih združenj najprej namenila zadovoljevanju stanovanjskih potreb nekaterih slojev prebivalstva v zadevni državi članici, medtem ko bi se sistem naknadnega preverjanja lahko odzval prepozno, zlasti kadar bi bilo veliko odhodkov že porabljenih in bi jih bilo težko povrniti.

Zato mora sistem predhodne odobritve upravnega organa – da bi bil utemeljen, čeprav krši temeljno svoboščino – temeljiti na objektivnih, nediskriminatornih in vnaprej znanih merilih, ki zagotavljajo, da lahko dovolj omejuje izvajanje diskrecijske pravice nacionalnih organov. To ne velja, če v skladu z zadevnimi nacionalnimi določbami pristojni minister izda predhodno odobritev zgolj pod enim pogojem, in sicer da mora biti načrtovani projekt izveden v skladu z interesi socialne stanovanjske politike v zadevni državi članici, in če se glede vprašanja, ali je tak pogoj izpolnjen, to preverja od primera do primera, brez opredelitve tega pogoja v pravnem predpisu in brez kakršnih koli drugih posebnih in objektivnih dejavnikov, s katerimi bi lahko bila zadevna združenja vnaprej seznanjena z okoliščinami, v katerih bo ugodeno njihovi zahtevi za odobritev, in s katerimi bi lahko sodišča, ki bi odločala o pritožbi zoper zavrnitev odobritve, izvajala popoln sodni nadzor.

(Glej točke 24, 30, od 33 do 35, 37, 39 in izrek.)
1.

Helenska republika s tem, da za dividende tujih družb uporablja manj ugoden davčni sistem kot za dividende domačih družb, ni izpolnila obveznosti iz členov 43 ES in 56 ES ter iz ustreznih členov Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992, in sicer členov 31 in 40. Helenska republika s tem, da ohranja v veljavi določbe zakonika o davku na dobiček (zakon št. 2238/1994, kakor je bil spremenjen z zakonom št. 3296/2004), na podlagi katerega so tuje osebne družbe v Grčiji obdavčene višje kot domače, ni izpolnila obveznosti iz člena 43 ES in člena 31 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru.
Taka razlaga navedenega člena 6 namreč ne bi upoštevala odločitev njegovih avtorjev, saj bi to določbo v zvezi z opravljanjem mandata, kljub natančno opredeljenemu področju uporabe, spremenila v pravilo o pristojnosti, ki ureja volilni postopek, ker v skladu s členom 8 akta iz leta 1976 to področje načeloma urejajo nacionalni predpisi.

Iz besedila člena 12 akta iz leta 1976 o volitvah predstavnikov Parlamenta s splošnimi neposrednimi volitvami je razvidno, da za pristojnost za preverjanje veljavnosti mandatov poslancev Evropskega parlamenta, ki jo ima ta na podlagi prvega stavka navedenega člena, veljata dve pomembni omejitvi iz njegovega drugega stavka. V skladu s prvim delom drugega stavka navedenega člena Parlament „upošteva izide, ki so jih uradno razglasile države članice“. Poleg tega je posebna pristojnost Parlamenta za odločanje o vloženih ugovorih, določena v drugem delu drugega stavka navedenega člena, omejena tudi ratione materiæ na ugovore, „vložen[e] na podlagi določb […] akta [iz leta 1976], razen določb, na katere napotuje“.

Na eni strani iz samega besedila člena 12 akta iz leta 1976 izhaja, da s tem členom Parlamentu ni dodeljena pristojnost za odločanje o ugovorih, vloženih na podlagi prava Skupnosti kot celote. V skladu z besedilom navedenega člena se ta nanaša le na „ugovore, vložene na podlagi določb tega akta“. Parlament namreč nima splošne pristojnosti za presojo skladnosti volilnih postopkov držav članic in njihovo uporabo v obravnavanem primeru ob upoštevanju prava Skupnosti. Pristojnost Parlamenta v okviru preverjanja veljavnosti mandatov njegovih članov je omejena na posebne pravice, ki so jasno določene v upoštevnih določbah akta iz leta 1976. Razlaga člena 12 navedenega akta, ki bi Parlamentu dajala splošno pristojnost za nadzor uradne razglasitve organov držav članic, ne bi bila v nasprotju samo z besedilom tega člena, ampak tudi z načelom iz členov 5 ES in 7 ES, na podlagi katerih so pristojnosti Skupnosti in njenih institucij dodeljene pristojnosti.

Na drugi strani je treba uporabo izraza „upoštevanje izidov“ v sobesedilu akta iz leta 1976 razlagati tako, da Parlament na tem področju nima nikakršne diskrecijske pravice. Pristojnosti Parlamenta in nacionalnih organov pri preverjanju veljavnosti mandata poslancev Parlamenta so jasno razdeljene med institucije Skupnosti in nacionalne organe. Parlament je v zvezi s tem na podlagi člena 12 navedenega akta pristojen odločati le o morebitnih ugovorih, vloženih na podlagi določb tega akta, razen nacionalnih določb, na katere napotuje ta akt, medtem ko so nacionalni organi pristojni za razglasitev izidov na podlagi nacionalnih določb, ki so v skladu s pravom Skupnosti. Iz tega je razvidno, da je moral Parlament na podlagi navedenega člena upoštevati izide, ki jih je razglasil nacionalni volilni urad, ne da bi se bil pristojen temu izogniti zaradi nepravilnosti tega nacionalnega akta.

(Glej točke od 52 do 55, 66, 67, 74 in 75.)
Prilogo A, poglavje I, točka 4(a), k Direktivi 85/73 o financiranju veterinarskih pregledov in kontrol, predvidenih v direktivah 89/662, 90/425, 90/675 in 91/496, kakor je bila spremenjena in kodificirana z Direktivo 96/43, je treba razlagati tako, da državam članicam ne dovoljuje odstopanja od strukture pristojbin iz Priloge A, poglavje I, točki 1 in 2(a), ter zaračunavanja pristojbine, katere stopnja je odvisna od velikosti obratov in pada glede na število zaklanih živali posamezne vrste.

Prilogo A, poglavje I, točka 4(b), k Direktivi 85/73 je treba razlagati tako, da država članica ni dolžna spoštovati strukture pristojbin, določene v točkah 1 in 2(a) istega poglavja, in lahko zaračuna pristojbino, katere stopnja se spreminja glede na velikost podjetja in število zaklanih živali posamezne vrste, če se ugotovi, da imata ta dejavnika dejanski vpliv na stroške, ki so nastali zaradi veterinarskih pregledov in kontrol, predpisanih v upoštevnih določbah prava Skupnosti.

(Glej točko 24 in točko 1 izreka.)
Zadeva C-260/07

Pedro IV Servicios SL

proti

Total España SA

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Audiencia Provincial de Barcelona)

„Konkurenca — Omejevalni sporazumi — Člen 81 ES — Pogodba o izključni distribuciji goriva za motorna vozila in drugih goriv — Izjema — Uredba (EGS) št. 1984/83 — Člen 12(2) — Uredba (EGS) št. 2790/1999 — Člena 4(a) in 5(a) — Trajanje izključne dobave — Določitev maloprodajne cene“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca P. Mengozzija, predstavljeni 4. septembra 2008 I ‐ 2440

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 2. aprila 2009 I ‐ 2464

Povzetek sodbe

Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Prepoved – Skupinske izjeme – Sporazum o izključni nabavi – Uredba št. 1984/83 – Dogovor o izključni distribuciji goriva za motorna vozila in drugih goriv med dobaviteljem in upravljavcem bencinske postaje –Najdaljše trajanje – Odstopanje – Pogoji

Predlog za sprejetje predhodne odločbe ne more biti razglašen za nedopusten, ker je tako iz skupnostne kot nacionalne ustaljene sodne prakse mogoče sklepati, kakšni bodo odgovori na predložena vprašanja. Čeprav se namreč domneva, da so predložena vprašanja materialno identična vprašanjem, ki so že bila predmet predhodne odločbe v analogni zadevi, taka okoliščina nikakor ne prepoveduje nacionalnemu sodišču, da Sodišču predloži predhodno vprašanje, in ne more povzročiti nepristojnosti Sodišča, da odloči o teh vprašanjih. Vendar lahko Sodišče v takem primeru v skladu s členom 104(3) svojega poslovnika po opredelitvi generalnega pravobranilca kadar koli odloči z obrazloženim sklepom, v katerem navede prejšnjo sodbo ali ustrezno sodno prakso. (Glej točko 31.)

Člen 12(2) Uredbe št. 1984/83 o uporabi člena 85(3) Pogodbe [postal člen 81(1) ES] za skupine sporazumov o izključni nabavi, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1582/97 – v skladu s katerim je uporaba izjeme iz te uredbe mogoča, kadar gre za sporazum o bencinski postaji, katerega obdobje izvrševanja je daljše od deset let, če je dobavitelj dal bencinsko postajo v zakup preprodajalcu ali mu jo je dal v uživanje na podlagi drugega pravnega posla ali dejansko – je treba razlagati tako, da ne zahteva, da je dobavitelj lastnik zemljišča, na katerem je zgradil bencinsko postajo, ki jo je dal v zakup preprodajalcu. Zadevne določbe so namreč oblikovane jasno in nedvoumno; dvojni pogoj, da mora biti dobavitelj lastnik bencinske postaje in zemljišča, na katerem je zgrajena, pa namreč ni naveden niti v členih te uredbe niti v njeni preambuli. (Glej točke 44, 51, 52, 60 in točko 1 izreka.)

Iz člena 5(a) Uredbe 2790/1999 o uporabi člena 81(3) Pogodbe za skupine vertikalnih sporazumov in usklajenih ravnanj je razvidno, da časovna omejitev prepovedi konkurence na pet let, ki jo zahteva za to, da velja skupinska izjema, ne velja v dveh primerih: če je dobavitelj lastnik bencinske postaje, ki jo da v zakup preprodajalcu, in zemljišča, na katerem je zgrajena, in če dobavitelj najame zemljišče in bencinsko postajo od tretjih oseb, nepovezanih s preprodajalcem, zato da jih da temu v podnajem. (Glej točke 63, 64, 69 in točko 2 izreka.)
Zadeva C-339/07

Christopher Seagon, stečajni upravitelj družbe Frick Teppichboden Supermärkte GmbH,

proti

Deko Marty Belgium NV

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof)

„Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah — Postopki zaradi insolventnosti — Pristojno sodišče“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca D. Ruiz-Jaraboja Colomerja, predstavljeni 16. oktobra 2008 I ‐ 769

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 12. februarja 2009 I ‐ 791

Povzetek sodbe

Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Postopki zaradi insolventnosti – Uredba št. 1346/2000

(Uredba Sveta št. 1346/2000, členi 3(1), 16 in 25 ter uvodne izjave 2, 4, 6 in 8)

Člen 3(1) Uredbe (ES) št. 1346/2000 o postopkih v primeru insolventnosti je treba razlagati tako, da so sodišča države članice, na območju katere je bil uveden postopek zaradi insolventnosti, pristojna za odločanje o tožbi za izpodbijanje pravnih dejanj v primeru insolventnosti zoper toženo stranko, ki ima statutarni sedež v drugi državi članici.

Taka razlaga izhaja iz potrebe po zagotovitvi polnega učinka te uredbe, kot tudi iz namena zakonodajalca, da to uredbo omeji na določbe, ki urejajo pristojnost za uvedbo postopkov v primeru insolventnosti, in na odločbe, ki se sprejemajo neposredno na podlagi postopkov v primeru insolventnosti in so z njimi tesno povezane.

(Glej točke 20, 21 in 28 ter izrek.)
Zadeva C-302/07

J D Wetherspoon plc

proti

The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo VAT and Duties Tribunal, London)

„Prva in Šesta direktiva o DDV — Načeli davčne nevtralnosti in sorazmernosti — Določbe o zaokroževanju zneskov DDV — Metode in stopnje zaokroževanja“

Sklepni predlogi generalne pravobranilke E. Sharpston, predstavljeni 20. novembra 2008 I ‐ 1470

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 5. marca 2009 I ‐ 1487

Povzetek sodbe

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Šesta direktiva – Določbe o zaokroževanju zneska davka (direktivi Sveta 67/227, člen 2, in 77/388, členi 11A(1)(a), 12(3)(a) in 22(3)(b)) Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Šesta direktiva – Določbe o zaokroževanju zneska davka (direktivi Sveta 67/227, člen 2, in 77/388, členi 11A(1)(a), 12(3)(a) in 22(3)(b)) Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Šesta direktiva – Zaokroževanje zneska davka (Direktiva Sveta 77/388)
Uradnik, upokojen zaradi popolne trajne invalidnosti v skladu s členoma 53 in 78 Kadrovskih predpisov po vložitvi tožbe zoper karierno ocenjevalno poročilo ohrani interes izpodbijanja tega poročila.

Prvič, karierno ocenjevalno poročilo je, neodvisno od njegove prihodnje uporabnosti, pisni in formalni dokaz o kakovosti dela uradnika. Taka ocena ni le opis nalog, opravljenih v zadevnem obdobju, temveč tudi presoja osebnih odlik, ki jih je ocenjena oseba prikazala v poklicnem življenju. Tako je vsak uradnik upravičen zahtevati pravično in ustrezno oceno svojega dela. Zato se uradniku v skladu z učinkovitim sodnim varstvom v vsakem primeru prizna pravica izpodbijati zadevno karierno ocenjevalno poročilo, bodisi zaradi njegove vsebine bodisi ker ni bilo pripravljeno v skladu s pravili, ki jih določajo Kadrovski predpisi.

Drugič, čeprav se uradnik, ki mu invalidska komisija prizna trajno nezmožnost za delo, samodejno upokoji, kot je predvideno v členih 53 in 78 Kadrovskih predpisov, se položaj takega uradnika razlikuje od položaja uradnika, ki je dosegel upokojitveno starost, odstopil ali bil odpuščen, ker gre za spremenljiv položaj. Uradnik, ki je dosegel tako invalidnost, lahko namreč pozneje spet začne delati v instituciji Skupnosti v skladu s členom 16 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom. S tega vidika je treba splošno določbo člena 53 Kadrovskih predpisov brati skupaj s posebnimi določbami členov od 13 do 15 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom. Dejavnost uradnika, ki mu je priznana invalidnost, je le odložena, njegov prihodnji položaj v instituciji pa je podrejen stanovitnosti razmer, ki so upravičile to invalidnost in ki se lahko redno preverjajo.

Če se lahko uradnik s popolno trajno invalidnostjo ponovno zaposli v institucijah, ima pravico, enako pravici dejavnega uradnika, in sicer da se mu pripravi karierno ocenjevalno poročilo pravično, objektivno in v skladu z običajnimi ocenjevalnimi pravili. Ob domnevi ponovne zaposlitve naj bi bilo to poročilo uporabno pri napredovanju uradnika znotraj njegove službe ali institucij Skupnosti. Gre za konkreten in formalen dokaz njegove sposobnosti in izkušenj v instituciji, na katerega se lahko sklicuje. Nadrejenim tudi omogoča primerjanje sposobnosti kandidatov za morebitno napredovanje ali premestitev.

(Glej točke od 44 do 51.)
2.

Države članice — Obveznosti — Naloga nadzora, ki je zaupana Komisiji — Dolžnost držav članic — Sodelovanje pri preiskavah glede neizpolnitve obveznosti države članice — Obveznost obveščanja in informiranja (členi 10 ES, 211 ES in 226 ES; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/21, člen 28(3)) (Glej točke od 17 do 19.)
Določb člena 10 Kadrovskih predpisov, ki določa ustanovitev Odbora za kadrovske predpise, s katerim se je treba posvetovati o vseh predlogih za revizijo Kadrovskih predpisov in ki lahko oblikuje predloge v okviru take revizije, očitno ni mogoče razlagati ozko. Komisija se mora ponovno posvetovati s tem odborom, preden Svet sprejme zadevne uredbene določbe, če te spremembe določbe Kadrovskih predpisov bistveno vplivajo na namen predloga, take obveznosti pa ni, če gre za neznatne spremembe in omejen učinek. Ali je sprememba vsebinska, je treba preučiti glede na predmet in mesto spremenjenih določb glede na celoto, in ne glede na posamezne posledice, ki jih lahko imajo za položaj zadevnih uradnikov.

V zvezi s tem zamenjava z dne 1. maja 2004 naziva A 7 z nazivom A *6 – ki je bil predviden prvotno v določbi, ki je postala člen 12(3) priloge XIII h Kadrovskim predpisom – ki izhaja iz reforme kariernih razredov, ki jo je uvedel zakonodajalec Skupnosti, ni bistvena, ker dopolnjuje to reformo in se uvršča v celotni namen in v globalno perspektivo postopnega prestrukturiranja kariernih razredov. V zvezi s to spremembo, ki se vsebinsko ne oddaljuje od besedila, ki je bilo predloženo Odboru za kadrovske predpise, ki je torej podalo svoje mnenje o možnosti, da se predvidi razlika v nazivih pri zaposlitvi med uradniki, ki so bili uspešni na natečajih, izvedenih, preden je začela veljati reforma, in ki so bili zaposleni pred tem datumom, ter tistimi, ki so bili zaposleni po tem datumu, torej ni potrebno novo posvetovanje z navedenim odborom.

(Glej točke od 50 do 53.)