ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
68

Najprej je treba opozoriti – kot je bilo navedeno v točkah 28 in 63 te sodbe – da predložitveno sodišče kljub odgovoru, ki je bil na prvo vprašanje podan v točki 57 te sodbe, zaradi člena 8:69a Awb ne bo moglo na predlog posameznika, kot je X, razveljaviti zahteve iz okoljskega dovoljenja v postopku v glavni stvari zgolj z razlogom, da je v nasprotju s členom 5(1) Direktive 2008/68, ker v skladu z ugotovitvami navedenega sodišča namen zadnjenavedene določbe ni varstvo interesa X, da pridobi fizično zaščito stanovanjske četrti v bližini zadevnega bencinskega servisa, tako da je treba za to zahtevo od te faze šteti, da je načeloma posameznik, kot je X, pravno ne more izpodbijati. Glede na to predložitveno sodišče izpostavlja, da na podlagi načela nizozemskega upravnega prava, v skladu s katerim z dovoljenjem – celo če ga posameznik, kot je X, načeloma ne more več pravno izpodbijati – ni mogoče naložiti nobene zahteve, glede katere pristojni organ s poznejšo odločbo za izvajanje te zahteve ne more zagotoviti, da jo bo naslovnik spoštoval, X lahko nazadnje doseže razveljavitev zadevne zahteve v okviru tožbe – ki se tudi obravnava pred predložitvenim sodiščem – zoper dovoljenje, s katerim je naložena ta zahteva, vendar le če je izpolnjeno merilo očitnosti, in sicer – kot je bilo navedeno v točki 29 te sodbe – pravilo nizozemskega prava, v skladu s katerim mora biti na podlagi skrajšanega preizkusa, ki ne dopušča nobenega dvoma, očitno, da zadevne zahteve ni bilo mogoče naložiti zaradi kršitve nadrejenih pravnih predpisov.
43

To sodno prakso potrjuje člen 11 Izvedbene uredbe št. 282/2011, v skladu s katerim so za stalno poslovno enoto med drugim značilni „ustrezno strukturirani človeški in tehnični viri“. Čeprav se je ta izvedbena uredba na podlagi svojega člena 65 začela uporabljati šele 1. julija 2011 in se torej ratione temporis ne uporablja v zadevi o glavni stvari, je v uvodni izjavi 14 navedene izvedbene uredbe navedeno, da je njen namen pojasniti nekatere pojme, vključno s pojmom „stalna poslovna enota“, ob upoštevanju sodne prakse Sodišča.
73

Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba na sedmo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 8(3) Uredbe št. 261/2004 razlagati tako, da zaradi kršitve – s strani dejanskega letalskega prevoznika – obveznosti kritja stroškov transferja potnika od letališča prihoda do letališča, za katero je imel rezervacijo, ali do drugega kraja, o katerem se dogovori s potnikom, zadnjenavedenemu ne daje pravice do pavšalne odškodnine iz naslova člena 7(1) te uredbe. Vendar zaradi te kršitve nastane pravica v korist navedenega potnika do povračila zneskov, ki so mu nastali in ki so glede na okoliščine vsakega posameznega primera potrebni, primerni in razumni za to, da se ublaži opustitev oskrbe s strani prevoznika.
85

Na drugem mestu, Splošno sodišče je glede opredelitve dajanja sodelavcev pritožnice na voljo družbi ST za indic za dejansko odločilno vplivanje pritožnice na družbo ST v točki 285 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je mogoče razumno šteti, da so bili ti sodelavci, čeprav niso bili več pod neposrednim nadzorom pritožnice med napotitvijo na družbo ST, temeljito seznanjeni s politiko in poslovnimi cilji pritožnice in so imeli zato še posebej dobro izhodišče za spremljanje, da družba ST deluje v skladu z interesi pritožnice. Take ugotovitve pa so upoštevne za to, da se navedeno dajanje na voljo opredeli za indic dejanskega odločilnega vplivanja pritožnice na družbo ST, saj jih je treba razlagati zlasti v povezavi z ugotovitvami Splošnega sodišča, ki jih pritožnica ni izpodbijala in ki so navedene v točkah 281 in 287 izpodbijane sodbe, da so vodstveni delavci, ki so bili dani na voljo družbi ST, v tej družbi zasedali delovna mesta, na katerih so imeli visoko stopnjo odgovornosti, kar jim je omogočalo vplivanje na politiko in poslovne cilje navedene družbe, ter da so med svojo napotitvijo ostali zaposleni pri pritožnici in so bili od nje odvisni glede nadaljevanja svoje kariere v skupini Deutsche Telekom. Poleg tega je Splošno sodišče v točkah 374 in 417 izpodbijane sodbe navedlo dejstva, ki dokazujejo, da so osebe, ki jih je družbi ST dala na voljo pritožnica, tej omogočile, da je bila obveščena in vključena v poslovne odločitve družbe ST.
67

V zvezi s tem je treba spomniti, da je Sodišče v točkah od 77 do 83 zadnjenavedene sodbe med drugim presodilo, da davčnih ukrepov, s katerimi je uveden pogoj, povezan z upoštevanjem dobička, ki ga ustvari davčni zavezanec, zgolj zaradi tega ni mogoče šteti za selektivne, saj je ta dobiček posledica naključnega dejstva, da je zadevni subjekt v davčnem obdobju malo ali, nasprotno, zelo donosen. Kot pa je Splošno sodišče v bistvu presodilo v točki 120 izpodbijane sodbe, čeprav je bilo to razlogovanje uporabljeno v zadevi, v kateri je davčna osnova za zadevne davčne ukrepe temeljila na drugih merilih, in ne na dobičku, kot na primer na številu zaposlenih in poslovnih prostorih za dejavnost, to razlogovanje velja tudi, kadar zadevna davčna ugodnost, kot v obravnavani zadevi, temelji na znižanju davčne osnove, ki se določi na podlagi prometa, ob upoštevanju neobstoja dobička v danem davčnem letu in obstoja prenesenih izgub, ter se tako umešča v sam cilj porazdelitve, ki mu sledi davčna zakonodaja, v katero spada ta ugodnost in ki je zasnovana na podlagi prispevne sposobnosti podjetij, ki so davčni zavezanci.
68

Že iz besedila člena 3(3) Direktive 2009/28, zlasti iz izraza „lahko“, je namreč razvidno, da države članice glede spodbujanja uporabe energije iz obnovljivih virov nikakor niso zavezane sprejeti programov podpore niti a fortiori – če se take programe odločijo sprejeti – jih zasnovati v obliki davčnih oprostitev ali olajšav. Tako imajo države članice polje proste presoje glede ukrepov, za katere menijo, da so primerni za dosego obveznih nacionalnih splošnih ciljev, ki so določeni v členu 3(1) in (2) te direktive v povezavi s Prilogo I k njej (glej v tem smislu sodbi z dne 20. septembra 2017, Elecdey Carcelen in drugi, C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 in C‑221/16, EU:C:2017:705, točki 31 in 32, ter z dne 11. julija 2019, Agrenergy in Fusignano Due, C‑180/18, C‑286/18 in C‑287/18, EU:C:2019:605, točka 27).
Člen 2, točka 1, Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa je treba razlagati tako, da je obdobje razpoložljivosti za delo v okviru sistema pripravljenosti – v katerem mora biti delavec zmožen v roku 20 minut v intervencijski uniformi in s službenim vozilom, ki ju da na voljo njegov delodajalec, ob uveljavljanju pravice do odstopanja od cestnoprometnih predpisov in pravice do prednosti, ki sta vezani na uporabo tega vozila, priti do meje mesta, v katerem opravlja delo – v celoti „delovni čas“ v smislu te določbe le, če iz celovite presoje vseh okoliščin obravnavanega primera, zlasti vpliva takega roka in po potrebi povprečne pogostosti intervencij v tem obdobju, izhaja, da so zaveze, ki so temu delavcu naložene v navedenem obdobju, take, da objektivno in bistveno vplivajo na njegovo možnost, da v tem obdobju prosto razpolaga s časom, v katerem se ne zahteva opravljanje njegovih poklicnih nalog, in da ta čas posveti svojim interesom.
Člen 15, od (1) do (6), te zakonske uredbe določa:

„1. Nacionalne športne zveze in zveze pridruženih športnih disciplin svojo športno dejavnost izvajajo v skladu s sklepi in usmeritvami MOK, mednarodnih zvez in CONI tudi glede javnosti nekaterih vrst dejavnosti, opredeljenih v statutu CONI. V njih sodelujejo športna društva in združenja ter, izključno v primerih, določenih v statutih nacionalnih športnih zvez in zvez pridruženih športnih disciplin, ki se nanašajo na to posebno dejavnost, tudi posamezni člani.

2. Nacionalne športne zveze in zveze pridruženih športnih disciplin so združenja zasebnega prava s statusom pravne osebe. So nepridobitne in, če ta uredba izrecno ne določa drugače, zanje veljajo določbe civilnega zakonika in ustrezne izvedbene določbe.

3. Zaključni račun nacionalne športne zveze ali zveze pridruženih športnih disciplin vsako leto sprejme uprava zveze in se v odobritev predloži nacionalnemu odboru CONI. Če revizorji nacionalne zveze ali zveze pridružene discipline podajo negativno mnenje ali če nacionalni odbor CONI ne odobri zaključnega računa, je treba sklicati skupščino društev in združenj, da odloči o sprejetju zaključnega računa.

4. Skupščina, ki izvoli vodilne organe, odobri osnutke proračunov, ki jih izdela upravni organ in se ob koncu vsakega štiriletnega obdobja in mandata, za katere so bili odobreni, v preveritev predložijo skupščini.

5. Nacionalne športne zveze in zveze pridruženih športnih disciplin za športne namene prizna nacionalni svet.

6. Status pravne osebe zasebnega prava se novim nacionalnim športnim zvezam in zvezam pridruženih športnih disciplin po predhodnem priznanju za športne namene s strani nacionalnega sveta prizna v skladu z decreto del Presidente della Repubblica n. 361 (uredba predsednika republike št. 361) z dne 10. februarja 2000.

[…]“
70

V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da ne glede na to, da je Kraljevina Španija med celotnim predhodnim postopkom sodelovala s službami Komisije in jih obveščala o razlogih, ki so ji preprečili zagotoviti prenos Direktive 2016/680 v nacionalno pravo, vsi pravni elementi in dejstva, na podlagi katerih je bila ugotovljena neizpolnitev obveznosti, in sicer popoln neobstoj obvestitve o ukrepih, potrebnih za prenos Direktive 2016/680, ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju, in tudi ob vložitvi te tožbe, kažejo, da je treba za učinkovito preprečevanje poznejših podobnih kršitev prava Unije sprejeti odvračalni ukrep, kakršen je naložitev plačila pavšalnega zneska (sodbi z dne 16. julija 2020, Komisija/Romunija (Preprečevanje pranja denarja), C‑549/18, EU:C:2020:563, točka 69, in z dne 16. julija 2020, Komisija/Irska (Preprečevanje pranja denarja), C‑550/18, EU:C:2020:564, točka 79).
8

Člen 183a tega zakonika določa: „1. Delavci morajo biti pri zaposlovanju in prenehanju zaposlitve, pogojih zaposlitve, napredovanju in dostopu do izobraževanja zaradi pridobitve poklicnih kvalifikacij obravnavani enako, zlasti ne glede na spol, starost, invalidnost, raso, religijo, narodnost, politično prepričanje, članstvo v sindikatu, etnično poreklo, veroizpoved ali spolno usmerjenost, in tudi ne glede na zaposlitev za določen ali nedoločen čas ali s polnim ali skrajšanim delovnim časom. 2. Enako obravnavanje pri zaposlovanju pomeni prepoved vsakršne diskriminacije, neposredne in posredne, iz katerega od razlogov, navedenih v odstavku 1. 3. Neposredna diskriminacija obstaja, kadar je bil, je ali bi lahko bil delavec iz enega ali več razlogov, navedenih v odstavku 1, v enakem položaju obravnavan manj ugodno kot drugi delavci. 4. Posredna diskriminacija obstaja, kadar zaradi navidezno nevtralne določbe, uporabljenega merila ali prakse pride ali bi lahko prišlo do neugodnega nesorazmerja ali posebno neugodnega položaja pri zaposlovanju in prenehanju zaposlitve, pogojih zaposlitve, napredovanju in dostopu do izobraževanja zaradi pridobitve poklicnih kvalifikacij za vse ali večje število delavcev iz skupine, ki se od drugih razlikuje glede na eno ali več značilnosti, navedenih v odstavku 1, razen če določba, merilo ali praksa objektivno temelji na legitimnem cilju, ki ga je treba doseči, sredstva za dosego tega cilja pa so primerna in nujna. […]“.
11

Pristojna davčna uprava je med nadzorom ugotovila, da je bilo navedeno plačilo zaračunano brez DDV. Ker je ta uprava menila, da to plačilo ni oproščeno plačila DDV, je za obdobje med letom 2013 in letom 2017 ugotovila nezadostnost obračunanega DDV v višini 15.060.808,80 hrvaških kun (HRK) (približno 2 milijona EUR) in zamudne obresti. Ministrstvo za finance je z odločbo z dne 28. julija 2018 zavrnilo ugovor, ki ga je družba Franck vložila zoper to odločbo o odmeri davka.
Člen 23(1) in (2) zakona o električni energiji določa:

„1. Ustanovi se [CREG]. [CREG] je samostojen organ, ki je pravna oseba in ima sedež v upravnem okrožju Bruselj – glavno mesto [(Belgija)].

[CREG] v okviru svojih nalog, naštetih v členu 23(2), ter po potrebi v tesnem posvetovanju z drugimi zadevnimi zveznimi organi, tudi z Autorité belge de la concurrence [(belgijski organ, pristojen za konkurenco, Belgija)], in brez poseganja v njihove pristojnosti sprejme vse razumne ukrepe za uresničitev naslednjih ciljev:

[…]

2. [CREG] je na eni strani pooblaščena za svetovanje javnim organom glede organizacije in delovanja trga z električno energijo ter na drugi strani na splošno za spremljanje in nadzor nad izvajanjem zakonov in z njimi povezanih predpisov.

V zvezi s tem [CREG]:

[…]

3. spremlja preglednost in konkurenco na trgu z električno energijo v skladu s členom 23a;

3a. presoja objektivno upravičenost razmerja med cenami in stroški podjetja iz člena 23b;

4. spremlja in nadzira trgovino z veleprodajnimi energetskimi proizvodi v skladu z Uredbo (EU) št. 1227/2011 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o celovitosti in preglednosti veleprodajnega energetskega trga (UL 2011, L 326, str. 1)] ob upoštevanju pristojnosti belgijskega organa, pristojnega za konkurenco, in [Autorité des services et marchés financiers (organ za finančne storitve in trge, Belgija) (FSMA)];

[…]

8. nadzira, ali operater sistema in elektroenergetska podjetja izpolnjujejo obveznosti, ki jih imajo na podlagi tega zakona in njegovih izvedbenih odlokov ter drugih zakonov in predpisov, ki se uporabljajo za trg z električno energijo, med drugim v zvezi s čezmejnimi vprašanji in področji iz Uredbe (ES) št. 714/2009 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o pogojih za dostop do omrežja za čezmejne izmenjave električne energije in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1228/2003 (UL 2009, L 211, str. 15)];

9. nadzira uporabo tehnične uredbe, odobri dokumente, na katere se nanaša ta uredba, med drugim v zvezi s pogoji priključitve in dostopa do prenosnega sistema ter pogoji za odgovornost za izravnavo na regulacijskem območju, ter oceni preteklo učinkovitost pravil tehnične uredbe o varnosti in zanesljivosti prenosnega sistema;

[…]“.
45

V zvezi s tem je Sodišče v okviru razlage Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (UL 2005, L 149, str. 22) in Direktive 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2011, L 304, str. 64) razsodilo, da je rednost dejavnosti lahko element, ki ga je – drugače kot pri pojmu „potrošnik“ – treba upoštevati za opredelitev kot „trgovec“ (glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2018, Kamenova, C‑105/17, EU:C:2018:808, točki 37 in 38).
Člen 25 Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da letalska družba za izpodbijanje pristojnosti sodišča za odločanje o odškodninski tožbi, vloženi na podlagi Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 proti tej letalski družbi, dogovora o pristojnosti, ki je vključen v pogodbo o prevozu, sklenjeno med potnikom in to letalsko družbo, ne more uveljavljati proti družbi za izterjavo terjatev, na katero je potnik prenesel svojo terjatev, razen če je v skladu z zakonodajo države, katere sodišča so določena v tem dogovoru, ta družba za izterjavo terjatev, ki je to terjatev prevzela, vstopila v pravice in obveznosti prvotne pogodbene stranke, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče. Glede na okoliščine primera je treba tak dogovor, ki je – ne da bi se stranki o njem dogovorili posamično – vključen v pogodbo, sklenjeno med potrošnikom, ki je letalski potnik, in prodajalcem ali ponudnikom, ki je navedena letalska družba, in s katerim je sodišču, na območju katerega je sedež te družbe, podeljena izključna pristojnost, šteti za nepošten v smislu člena 3(1) Direktive 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah.
46

To sodišče želi zlasti izvedeti, ali je treba glede na to, da ukrepi pomoči, ki jih je prejela družba TV2, vključujejo, prvič, sredstva iz naročnin, ki so bila v obdobju od leta 1997 do leta 2002 nakazana družbi TV2 in nato prenesena na njene regionalne postaje, in drugič, prihodke iz oglaševanja, ki so bili v letih 1995 in 1996 z družbe TV2 Reklame A/S prek sklada TV2 preneseni na družbo TV2, zneske teh sredstev in prihodkov vključiti v skupni znesek pomoči, v zvezi s katerim je treba izračunati navedene obresti.
–

to, da neodvisni izvedenec za zdravstveno službo nosilca zavarovanja za primer potrebe po pomoči in postrežbi pripravi izvedenska mnenja glede potrebe po pomoči in postrežbi, ki jih ta nosilec uporabi za presojo obsega pravic do storitev socialnega varstva in socialne varnosti, do katerih so upravičeni njegovi zavarovanci, pomeni opravljanje storitev, ki so tesno povezane s socialnim varstvom in socialno varnostjo, če je to nujno za pravilno izvajanje transakcij s tega področja;
66

V zvezi s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da bistvena vsebina pravice do učinkovitega pravnega sredstva, določene v členu 47 Listine, med drugim vključuje, da ima oseba, ki ima to pravico, možnost dostopa do sodišča, pristojnega za zagotavljanje spoštovanja pravic, ki jih tej osebi zagotavlja pravo Unije, in v ta namen za preučitev vseh pravnih in dejanskih vprašanj, ki so upoštevna za rešitev spora, o katerem to sodišče odloča (glej v tem smislu sodbi z dne 6. novembra 2012, Otis in drugi, C‑199/11, EU:C:2012:684, točka 49, in z dne 12. decembra 2019, Aktiva Finants, C‑433/18, EU:C:2019:1074, točka 36). Poleg tega ta oseba za dostop do takega sodišča ne sme biti primorana, da krši neko pravilo ali pravno obveznost in se izpostavi sankciji, določeni za to kršitev (glej v tem smislu sodbe z dne 1. aprila 2004, Komisija/Jégo‑Quéré, C‑263/02 P, EU:C:2004:210, točka 35; z dne 13. marca 2007, Unibet, C‑432/05, EU:C:2007:163, točka 64, in z dne 3. oktobra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami in drugi/Parlament in Svet, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, točka 104).
24

V teh okoliščinah je Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 17 de Barcelona (pokrajinsko upravno sodišče št. 17 v Barceloni, Španija), predložitveno sodišče v zadevi C‑503/19, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je razlaga nacionalnih sodišč, v skladu s katero je kakršna koli predkaznovanost zadosten razlog za nepriznanje statusa rezidenta za daljši čas, v skladu s členom 6(1) in členom 17 Direktive 2003/109? 2. Ali mora nacionalno sodišče poleg obstoja predkaznovanosti upoštevati druge dejavnike, kot so resnost in trajanje kazenske sankcije, nevarnost, ki jo prosilec predstavlja za družbo, trajanje njegovega predhodnega zakonitega prebivanja in povezave, ki jih je vzpostavil z državo, ter skupaj presojati vse te dejavnike? 3. Ali je treba člen 6(1) Direktive [2003/109] razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki dopušča, da se status rezidenta za daljši čas ne prizna iz razlogov javnega reda ali javne varnosti na podlagi člena 4, ne da bi določila merila za presojo, ki so v členu 6(1) in členu 17 [Direktive 2003/109]? 4. Ali je treba člen 6(1) in člen 17 Direktive 2003/109 razlagati tako, da je nacionalno sodišče v skladu s sodno prakso Sodišča v zvezi z vertikalnim učinkom direktiv navzdol pooblaščeno in lahko neposredno uporabi določbe člena 6(1) in člena 17 [te direktive] z namenom, da presodi, ali obstaja predkaznovanost, z vidika resnosti kaznivega dejanja, trajanja kazenske sankcije in nevarnosti, ki jo predstavlja prosilec? 5. Ali je treba pravo Unije, zlasti pravico do statusa rezidenta za daljši čas ter načela jasnosti, preglednosti in razumljivosti, razlagati tako, da nasprotuje razlagi španskih sodišč, ki so jo podala v zvezi s členi od 147 do 149 [uredbe za izvajanje organskega zakona 4/2000] in členom 32 [organskega zakona] 4/2000, v skladu s katero sta lahko razloga javnega reda in javne varnosti razloga za nepriznanje statusa rezidenta za daljši čas, kljub temu da te določbe ne določajo jasno in pregledno, da sta razlog za nepriznanje? 6. Ali je nacionalno pravilo in njegova razlaga, kakor jo podajajo sodišča, v skladu s katero se otežuje pridobitev statusa rezidenta za daljši čas in spodbuja status rezidenta za krajši čas, v skladu z načelom polnega učinka Direktive 2003/109, zlasti z njenim členom 6(1)?“
Pristojni organ mora presoditi, ali je treba za odločitev o podaljšanju roka, ki je bil prvotno določen za izvedbo projekta izgradnje terminala za ponovno uplinjanje utekočinjenega zemeljskega plina, za katerega je prvotno soglasje za izvedbo postalo neveljavno, opraviti ustrezno presojo posledic, določeno v členu 6(3), prvi stavek, Direktive 92/43, in če je to potrebno, ali se mora ta presoja nanašati na celoten projekt ali njegov del, pri čemer je treba zlasti upoštevati morebitno predhodno izvedeno presojo in spremembe upoštevnih okoljskih in znanstvenih podatkov pa tudi morebitne spremembe projekta in obstoj drugih načrtov in projektov.

To presojo posledic je treba opraviti, če na podlagi najboljših znanstvenih dognanj na tem področju ni mogoče izključiti, da ta projekt vpliva na cilje ohranjanja zadevnega območja. Predhodna presoja navedenega projekta, ki je bila opravljena pred izdajo prvotnega soglasja za izvedbo za ta projekt, lahko izključi to tveganje le, če vsebuje popolne, natančne in dokončne sklepe, ki lahko odpravijo vsak razumen znanstveni dvom o učinkih del, in pod pogojem, da ni bilo nobenih sprememb upoštevnih okoljskih in znanstvenih podatkov, da ni bilo morebitnih sprememb projekta oziroma da ne obstajajo drugi načrti ali projekti.
8

Člen 23 Uredbe 2016/679, naslovljen „Omejitve“, v odstavku 1 določa: „Pravo Unije ali pravo države članice, ki velja za upravljavca ali obdelovalca podatkov, lahko z zakonodajnim ukrepom omeji obseg obveznosti in pravic iz členov 12 do 22 in člena 34, pa tudi člena 5, kolikor njegove določbe ustrezajo pravicam in obveznostim iz členov 12 do 22, če taka omejitev spoštuje bistvo temeljnih pravic in svoboščin ter je potreben in sorazmeren ukrep v demokratični družbi za zagotavljanje: (a) državne varnosti; (b) obrambe; (c) javne varnosti; (d) preprečevanja, preiskovanja, odkrivanja in pregona kaznivih dejanj ali izvrševanja kazenskih sankcij, vključno z varovanjem pred grožnjami javni varnosti in njihovim preprečevanjem; (e) drugih pomembnih ciljev v splošnem javnem interesu Unije ali države članice, zlasti pomembnega gospodarskega ali finančnega interesa Unije ali države članice, vključno z denarnimi, proračunskimi in davčnimi zadevami, javnim zdravjem in socialno varnostjo; (f) varstva neodvisnosti sodstva in sodnega postopka; (g) preprečevanja, preiskovanja, odkrivanja in pregona kršitev etike v zakonsko urejenih poklicih; (h) spremljanja, pregledovanja ali urejanja, povezanega, lahko tudi zgolj občasno, z izvajanjem javne oblasti v primerih iz točk (a) do (e) in (g); (i) varstva posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki, ali pravic in svoboščin drugih; (j) uveljavljanja civilnopravnih zahtevkov.“