ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 151/24

Tožba, vložena 14. marca 2012 – Evropska komisija proti Svetu Evropske unije

(Zadeva C-137/12)

2012/C 151/37

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: E. Cujo, I. Rogalski in R. Vidal Puig, zastopniki)

Tožena stranka: Svet Evropske unije

Predloga tožeče stranke

— Sklep Sveta z dne 29. novembra 2011 o podpisu Evropske konvencije o pravnem varstvu storitev, ki temeljijo na pogojnem dostopu ali vključujejo pogojni dostop, v imenu Unije (2011/853/EU) (1) naj se razglasi za ničen;

— Svetu Evropske unije naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija v prvem tožbenem razlogu navaja, da člen 114 PDEU ni ustrezna pravna podlaga za sprejetje izpodbijanega sklepa. Po njenem mnenju bi bilo namreč ta sklep treba sprejeti na podlagi člena 207(4) PDEU, ki Svet pooblašča za sklepanje mednarodnih sporazumov skupne trgovinske politike, kot je opredeljena v členu 207(1) PDEU. Namen omenjene konvencije naj ne bi bilo „izboljšanje delovanja notranjega trga“, saj naj bi bil njen glavni cilj „olajševanje“ in „promocija“ opravljanja storitev, ki temeljijo na pogojnem dostopu, med Unijo in drugimi evropskimi državami. Ta konvencija naj bi imela neposreden in takojšen učinek na opravljanje storitev, ki temeljijo na pogojnem dostopu, na trgovino z nezakonitimi napravami in na storitve v zvezi s temi napravami. Zato naj bi konvencija spadala na področje skupne trgovinske politike.

Tožeča stranka v drugem tožbenem razlogu navaja kršitev izključne zunanje pristojnosti Unije (člena 2(1) in 3(1) in (2) PDEU), ker je Svet štel, da sklenitev konvencije ne spada v izključno pristojnost Unije, čeprav konvencija spada v skupno trgovinsko politiko oziroma bi lahko sklenitev konvencije vplivala na skupna pravila ali spremenila njihov obseg.

(1) UL L 336, str. 1.
1.

Ali se del dizelskega goriva šteje za odpadek v smislu uredb št. 259/93 (1) in št. 1013/2006 (2), če (a) del vsebuje Ultra Light Sulphur Diesel, ki je bil pomotoma pomešan z metil-tetra-butil etrom, (b) del po dostavi kupcu zaradi pomešanja očitno ne ustreza posebnim lastnostim, dogovorjenim med kupcem in prodajalcem (in je torej „off spec“), (c) je prodajalec po reklamaciji kupca na podlagi prodajne pogodbe sprejel nazaj del in vrnil kupnino, (d) je prodajalec nameraval del po pomešanju z nekim drugim proizvodom ponovno dati na trg?
2.

Ali je mogoče prizadevanja za preprečitev kršitve obstoječega – samega po sebi nespornega in zelo posebnega – pogodbenega okvira med pravno osebo javnega prava in zasebnopravnim podjetjem, ki ni pod nadzorom te osebe, ali sklenitev transakcije ali poravnave za rešitev obstoječega spora o razlagi zgoraj navedenega pogodbenega okvira – pri čemer ta poravnava temelji na pravicah, ki so bile strankam priznane v skladu z začasno odločbo sodišča, ki odloča o zahtevi za izdajo začasne odredbe, in bi brez takšne poravnave lahko bila vrednost zadevne javne dejavnosti resno oškodovana in zmanjšana, potrošnikom pa medtem ne bi bile dostopne nekatere storitve – šteti za nujni razlog v splošnem interesu ali vsaj za upravičen objektivni razlog, ki pravnim osebam javnega prava daje pravico, da izjemoma ter z odstopanjem od načela enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva iz členov 49 PDEU in 56 PDEU ter iz njih izhajajoče zahteve po preglednosti ne izvedejo javnega razpisa in naročilo oddajo neposredno?
SL Uradni list Evropske unije C 217/10

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo per il Lazio (Italija) 14. maja 2012 – WIND Telecomunicazioni SpA proti Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni in drugim

(Zadeva C-230/12)

2012/C 217/19

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo per il Lazio

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: WIND Telecomunicazioni SpA

Tožene stranke: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni in drugi

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba določbe Skupnosti na tem področju, zlasti določbe Direktive št. 2002/20/ES (1), razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, navedeni v tem sklepu, zlasti zakonu št. 266 iz leta 2005, tudi zaradi načina dejanske uporabe?

(1) Direktiva 2002/20/ES evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev (Direktiva o odobritvi) (UL L 108, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 13 zvezek 29 str. 337 – 348).
—

dokončno naj se odloči o sporu in za nično razglasi Odločbo Komisije 2008/719/ES z dne 30. aprila 2008 o državni pomoči Avstrije št. C 56/06 (nekdanja NN 77/2006) za privatizacijo Bank Burgenland (UL L 239, str. 32) ter Komisiji naloži stroške pred Splošnim sodiščem in Sodiščem;
SL Uradni list Evropske unije C 138/2

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 6. februarja 2012 vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) – BKK Mobil Oil Körperschaft des öffentlichen Rechts proti Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs e.V.

(Zadeva C-59/12)

2012/C 138/02

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesgerichtshof

Stranki v postopku v glavni stvari

Revident: BKK Mobil Oil Körperschaft des öffentlichen Rechts

Nasprotna stranka v revizijskem postopku: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs e.V.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 3(1) v povezavi s členom 2(d) Direktive 2005/29/ES (1) o nepoštenih poslovnih praksah razlagati tako, da je lahko dejanje trgovca, ki se kaže kot poslovna praksa podjetja v razmerju do potrošnikov, podano tudi takrat, kadar zakonski nosilec zdravstvenega zavarovanja glede svojih članov navaja (zavajajoče) podatke o tem, kakšne nevšečnosti bodo nastale članom v primeru prestopa k drugemu zakonskemu nosilcu zdravstvenega zavarovanja?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (UL L 149, str. 22).
1.

Ali je nacionalna ureditev, kakršna je tista iz flamskega dekreta z dne 17. julija 2000 o organizaciji trga z električno energijo – ki je bil nadomeščen z odlokom flamske vlade z dne 5. marca 2004, kakor je bil spremenjen z odlokom flamske vlade z dne 25. februarja 2005 o spodbujanju proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov energije in odlokom flamske vlade z dne 8. julija 2005 o spremembi odloka flamske vlade z dne 5. marca 2004 o spodbujanju proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov energije in odloka flamske vlade z dne 29. marca 2002 o obveznostih javne službe za spodbujanje racionalne rabe energije – v skladu s katero — morajo dobavitelji, ki električno energijo dobavljajo končnim potrošnikom, ki so priključeni na distribucijski ali prenosni sistem, regulativnemu organu letno predložiti določeno število zelenih certifikatov (člen 23 zgoraj navedenega dekreta), — flamski regulativni organ za trg z električno energijo in plinom (VREG) dobaviteljem, ki električno energijo dobavljajo končnim potrošnikom, ki so priključeni na distribucijski ali prenosni sistem, naloži upravno globo, če ti dobavitelji niso predložili zadostnega števila zelenih certifikatov za izpolnitev kvotne obveznosti, ki jim je bila naložena v zvezi s takimi certifikati (člen 37(2) zgoraj navedenega dekreta), — je izrecno določeno, da je pod določenimi pogoji mogoče priznati potrdila o izvoru iz drugih držav, da se izpolni obveznost predložitve certifikatov (člen 15c(2) odloka flamske vlade z dne 5. marca 2004 v različici, ki se uporablja za to zadevo), — regulativni organ ne more ali noče upoštevati potrdil o izvoru z Norveške, ker ni izvedbenih ukrepov flamske vlade, ki je priznala enakost ali enakovrednost teh certifikatov (člen 25 zgoraj navedenega dekreta in člen 15c(2) odloka z dne 5. marca 2004), pri čemer regulativni organ v konkretnem primeru ni preveril enakosti ali enakovrednosti, — so bili v celotnem obdobju veljavnosti dekreta z dne 17. julija 2000 pri preverjanju izpolnjevanja kvotne obveznosti dejansko upoštevani le certifikati za zeleno električno energijo, proizvedeno v regiji Flamski, po drugi strani pa dobavitelji, ki električno energijo dobavljajo končnim potrošnikom, ki so priključeni na distribucijski ali prenosni sistem, niso imeli nobene možnosti dokazati, da so predložena potrdila o izvoru iz drugih držav članic Evropske unije izpolnjevala pogoj o obstoju enakih ali enakovrednih dokazil o izdaji takšnih certifikatov, skladna s členoma 11 in/ali 13 Sporazuma EGP?
2.

Drugič, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem da ni upoštevalo obsega kršitve s strani Komisije načela zaupanja v pravo, načela pravne varnosti in zakonitega postopka in njihovih učinkov na obravnavani postopek preiskave. Splošno sodišče namreč ni ugotovilo, da je Komisija napačno uporabila pravo s tem ko je pozneje – ne da bi to dovolj jasno sporočilo nemški vladi in tožeči stranki – menilo, da z negativno odločbo iz leta 2002 ni bil dokončno končan postopek formalne preiskave, ki se je začel leta 1999, in ga ponovno uvedlo pet let po tem, ko je bil formalno končan.
2.

Ali obstaja razumen razlog za domnevo, da ima deklarant – in na podlagi uvoza blaga zavezanec – legitimno pričakovanje v zvezi s tarifno uvrstitvijo blaga in da je treba v skladu s členom 71(2) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti ter glede na načelo legitimnega pričakovanja uporabiti tarifno številko blaga iz carinske deklaracije, če so glede na dejansko stanje v postopku v glavni stvari na dan vložitve carinske deklaracije obstajale te okoliščine: (a) carinski organi pri prej vloženi carinski deklaraciji za enako blago z enako tarifno številko po zapisniško evidentiranem nadzoru blaga, ki je vključeval tudi nadzor glede tarifne uvrstitve, niso vzeli vzorcev zaradi analize blaga in so sklepali, da je bilo blago skladno s podatki v deklaraciji; (b) pri petih drugih prej vloženih carinskih deklaracijah za enako blago z enakimi tarifnimi številkami ni bil opravljen poznejši nadzor po odobritvi prepustitve blaga, in sicer pred datumom zapisnika o carinskem nadzoru, v katerem je bilo ugotovljeno, da je tarifna številka pravilna, in po njem?
SL Uradni list Evropske unije C 200/6

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hof van Cassatie (Belgija) 20. aprila 2012 – United Antwerp Maritime Agencies (UNAMAR) NV proti Navigation Maritime Bulgare

(Zadeva C-184/12)

2012/C 200/11

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Hof van Cassatie van België

Stranki v postopku v glavni stvari

Kasacijska pritožnica: United Antwerp Maritime Agencies (UNAMAR) NV

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Navigation Maritime Bulgare

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba tudi ob upoštevanju tega, da se v skladu z belgijskim pravom zadevni členi 18, 20 in 21 zakona z dne 13. aprila 1995 o pogodbi o trgovskem zastopanju štejejo za posebne prisilne določbe v smislu člena 7(2) Rimske konvencije, člena 3 in 7(2) te konvencije, po potrebi v povezavi z Direktivo Sveta z dne 18. decembra 1986 o usklajevanju zakonodaje držav članic o samozaposlenih trgovskih zastopnikih (86/653/EGS), razlagati tako, da je v skladu z njima dopustno, da se za to pogodbo uporabijo posebne prisilne določbe prava države sodišča, pred katerim poteka postopek, s katerimi je zagotovljeno varstvo, ki je širše kot minimalno varstvo, določeno s to direktivo, tudi če se izkaže, da za pogodbo velja pravo druge države članice Unije, v katero je bilo prav tako preneseno minimalno varstvo iz navedene direktive?
1.

Ali člen 49 PDEU, člen 3 Pogodbe EU, členi 3, 4, 5 in 6 Pogodbe EU, člena 101 PDEU in 102 PDEU ter Uredba EGS št. 2454/1992 in Uredba ES št. 12/1998 nasprotujejo uporabi členov 3(3) in 11 zakona št. 21 iz leta 1992 v delu, v katerem določata: „3. Sedež prevoznika in remiza morata biti izključno na ozemlju občine, ki je izdala dovoljenje,“ in „[…] Rezervacija najema vozila z voznikom se opravi v remizi. Vsak posamezni najem vozila z voznikom se začne in konča v remizi, ki je v občini, ki je izdala dovoljenje, z vrnitvijo v remizo, uporabnik pa lahko vstopi in izstopi tudi na ozemlju drugih občin. […]“?
2.

Tretji in četrti pritožbeni razlog se nanašata na to, da naj bi Splošno sodišče pravo napačno uporabilo, ko je ugotovilo, da carinski organi Curaçaa ob izdaji potrdil o gibanju blaga EUR.1 niso vedeli ali niso mogli vedeti, da zadevnega blaga ni mogoče preferencialno obravnavati. Splošno sodišče naj pri svojih preudarkih ne bi upoštevalo, da je Departement van Economische Zaken Curaçaa za izdajo potrdil o gibanju blaga EUR.1 opravil vsaj en pregled na kraju samem pri izvozniku. Poleg tega naj Splošno sodišče ne bi upoštevalo, da so carinski organi Curaçaa ob izdaji potrdil o gibanju blaga EUR.1 preverili izvor spornega sladkorja v zvezi z njegovo predelavo, da bi tako preverili izbrano ureditev. Splošno sodišče naj prav tako ne bi upoštevalo, da so carinski organi izdali potrdila o gibanju blaga EUR.1 na podlagi potrdil o poreklu – formular A (v nadaljevanju: formular A), na katerih naj potrdila o gibanju blaga EUR.1 ne bi mogla temeljiti. Ti carinski organi so ob prispetju surovin v Curaçao vzeli formularje A. Dejstva, da so bili zaradi požara v arhivu carinskih organov Curaçaa ravno ti formularji uničeni, pritožnici ni mogoče pripisati. Ker je bil arhiv uničen, naj ne bi bilo več mogoče ugotoviti, katere dokumente so vsebovali spisi carinskih organov. Zaključek Splošnega sodišča, da naj bi kurator te dokumente predal članom delegacije tožene stranke, ko so bili ti v prostorih organov, naj ne bi bil trden. Samo na podlagi tega naj ne bi bilo mogoče sklepati, da se formularji A tam niso nahajali.
2.

a) Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je pri reševanju vprašanja, ali je za namene uporabe člena 57(1) ES (postal člen 64(1) PDEU) prišlo do povišanja, v obravnavanem primeru, v katerem je bil pri viru odtegnjen davek od dividend iz naslova lastništva deležev, ki jih je hčerinska družba s sedežem na Nizozemskem izplačala svoji holdinški družbi s sedežem na Nizozemskih Antilih, 1. januarja 2002 v primerjavi z letom 1993 povišan s 7,5 % oziroma 5 % na 8,3 %, upoštevno izključno zvišanje nizozemskega pri viru odtegnjenega davka, ali pa je treba upoštevati tudi to, da organi Nizozemskih Antilov – v zvezi s povišanjem nizozemskega pri viru odtegnjenega davka – dividende iz naslova lastništva deležev, ki jih izplača hčerinska družba s sedežem na Nizozemskem, od 1. januarja 2002 oproščajo davka, medtem ko so se te dividende prej vračunavale v obdavčljivi dobiček, od katerega se je plačeval davek v višini od 2,4 % do 3 % oziroma 5 %? b) Če je upoštevno tudi znižanje davka, do katerega je prišlo zaradi zgoraj v vprašanju 2 a) opisane oprostitve davka od dohodkov iz naslova lastništva deležev, ki je bila uvedena na Nizozemskih Antilih, ali je treba poleg tega upoštevati tudi izvedbene določbe, ki veljajo na Nizozemskih Antilih – v obravnavanem primeru tamkajšnja praksa odločanja – in katerih posledica je morda bila, da je bil dejansko dolgovani davek od dividend, ki jih izplača [neka] hčerinska družba s sedežem na Nizozemskem, pred 1. januarjem 2002 – in tudi že leta 1993 – bistveno manjši od 8,3 %?
—

je sektor „pridelave sladkorne pese“ edini sektor, ki mu je naložena takšna dajatev, ki se nakazuje v splošni proračun Evropske unije, bi se dajatev štela za diskriminatorno tako med proizvajalci, ki so ohranili proizvodnjo pese, in tistimi, ki so proizvodnjo prenehali, kot med sektorjem „sladkorne pese“ ter katerim koli drugim kmetijskim ali nekmetijskim sektorjem;
1.

Ali je Direktivo 95/46/ES (1) in posledično španski zakon o varstvu podatkov, kar zadeva ozemeljsko področje uporabe, 1.1. treba razlagati tako, da obstaja „ustanovitev“ v smislu člena 4(1)(a) Direktive 95/46/ES, kadar je podana vsaj ena izmed naslednjih okoliščin: — kadar dobavitelj spletnega iskalnika v eni izmed držav članic ustanovi pisarno ali podružnico, ki se ukvarja s trženjem in prodajo oglasnega prostora na iskalniku, katerega dejavnost je usmerjena k prebivalcem tiste države članice, ali — kadar matično podjetje določi podružnico iz tiste države članice za svojega zastopnika in upravljavca dveh konkretnih zbirk, ki vsebujeta podatke strank, ki so koristile oglaševalske storitve navedenega podjetja, ali — kadar pisarna ali podružnica, ustanovljena v eni izmed držav članic, prenese na matično podjetje s sedežem zunaj Evropske unije zahtevke in pozive, ki jih prejme tako od zadevnih oseb kot od pristojnih organov v zvezi s spoštovanjem pravice do varstva podatkov, čeprav je navedeno sodelovanje prostovoljno? 1.2. Ali je člen 4(1)(c) Direktive 95/46/ES treba razlagati tako, da se „uporablja oprema, ki se nahaja na ozemlju te države članice“, — kadar spletni iskalnik uporablja spletne pajke ali robote za iskanje in indeksiranje informacij na spletnih straneh, ki so na strežnikih v tej državi članici, ali — kadar uporablja domeno, ki pripada določeni državi članici, in iskanje ter zadetke usmerja glede na jezik tiste države članice? 1.3. Ali se lahko začasno shranjevanje informacij, ki jih indeksira spletni iskalnik, šteje za uporabo opreme v smislu člena 4(1)(c) Direktive 95/46/ES? Če je odgovor na zadnje vprašanje pritrdilen, ali se lahko upošteva, da je ta navezna okoliščina podana, kadar podjetje zavrne razkritje kraja, kjer so shranjeni ti seznami, pri čemer se sklicuje na razloge v zvezi s konkurenco? 1.4. Ne glede na odgovor na prejšnja vprašanja in še posebej če bi Sodišče Evropske unije ugotovilo, da ni podana nobena navezna okoliščina iz člena 4 navedene direktive, ali je treba Direktivo 95/46/ES s področja varstva podatkov, glede na člen 8 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije, uporabiti v državi članici, v kateri je težišče kolizije in je lahko varstvo pravic državljanov Evropske unije učinkovitejše?
2.

Ali so z Direktivo Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 združljive določbe, kot je člen 108 španskega zakona 24/1988 o trgu vrednostnih papirjev, v skladu s katerim se pridobitev večinskega deleža kapitala družbe, katere sredstva so pretežno sestavljena iz nepremičnin, ne glede na morebiten status gospodarskega subjekta udeležencev transakcije obdavči z davkom na prenos premoženja in overjene pravne posle, ki je posreden davek in se razlikuje od DDV, tako da ni izvzet primer, v katerem bi se transakcija, če bi se nepremičnine namesto z delnicami ali deleži prenesle neposredno, obdavčila z DDV?
2.

dokončno odloči o sporu, Odločbo 2008/719/ES Komisije z dne 30. aprila 2008 državni pomoči št. C 56/06 (ex NN 77/06) Avstrije za privatizacijo banke Bank Burgenland (UL L 239, str. 32) razglasi za nično in Evropski komisiji naloži plačilo stroškov postopka pred Splošnim sodiščem in Sodiščem;
1.

Pritožnica meni, da sta Komisija in Splošno sodišče s tem, da sta družbo Dimon štela za solidarno odgovorno za kršitev, ki jo je storila družba Agroexpansión, napačno uporabila člen 101(1) PDEU in člen 23(2) Uredbe 1/2003 (1). Pritožnica zatrjuje, da je Splošno sodišče kršilo njeno pravico do obrambe in člen 296 PDEU, ker je v sodbi (torej ex post facto) določilo dokazni standard, ki je Komisija uporabila v Odločbi (2). Posledično naj bi Splošno sodišče s tem, da je druge družbe ugodnejše obravnavalo, kršilo načelo enakega obravnavanja, določeno v členu 20 Listine o temeljnih pravicah. Poleg tega naj Splošno sodišče ne bi smelo prezreti dejstva, da Komisija v Odločbi ni ustrezno utemeljila argumentov v zvezi z izpodbitjem domneve.
—

Razveljavitev sodbe Splošnega sodišča z dne 20. septembra 2011 v združenih zadevah T-394/08, T-408/08, T-453/08 in T-454/08 v delu, v katerem (a) je zavrnjen očitek pritožnice glede kršitve obveznosti obvestitve o odločbi o popravku v smislu člena 254(3) ES in člena 20(1) Uredbe (ES) št. 659/99 (1) (točke od 103 do 112 sodbe); (b) je zavrnjen očitek pritožnice v zvezi s pomanjkljivo obrazložitvijo presoje spodbujevalnega učinka spornih pomoči (točke od 136 do 145 in od 218 do 228 sodbe) zaradi izkrivljanja tožbenih razlogov, napačne uporabe prava ter nelogočnosti in protislovnosti obrazložitve;
—

Ugotovi naj se, da je Kraljevina Španija, s tem da je sprejela in v veljavi ohranila določbe iz člena 46(c) prečiščenega besedila zakona o ureditvi pokojninskih načrtov in skladov (Ley de Regulación de los Planes y Fondos de Pensiones), iz člena 86 kraljevega zakonodajnega odloka 6/2004 z dne 29. oktobra 2004, ki potrjuje prečiščeno besedilo zakona o organizaciji in nadzoru zasebnih zavarovalnic (Ley de ordenación y supervisión de los seguros privados), iz člena 10 kraljevega zakonodajnega odloka 5/2004, ki potrjuje prečiščeno besedilo zakona o davku od dohodkov nerezidentov (Impuesto sobre la renta de los no residentes) in iz člena 47 splošnega zakona o davkih 58/2003 z dne 17. decembra 2003 (Ley General Tributaria), v skladu s katerimi so tuji pokojninski skladi s sedežem v drugih državah članicah, ki ponujajo pokojninske načrte za zaposlitve v Španiji, in med drugim zavarovalnice, ki v Španiji poslujejo v sistemu svobodnega opravljanja storitev, dolžne imenovati davčnega zastopnika s sedežem v Španiji, kršila obveznosti iz člena 56 PDEU (prej člen 49 PES) in člena 36 Sporazuma EGP.
3.

Dokumenti, ki jih je pritožnica predložila v postopku pred odborom za pritožbe, naj se ne bi smeli zavrniti kot prepozni. To naj bi izhajalo, prvič, iz sistematike Uredbe o blagovni znamki Skupnosti, zlasti iz primerjave pravil za uporabo absolutnih razlogov za zavrnitev, ki veljajo v postopku za razveljavitev, in teh, ki veljajo za postopek z ugovorom in postopek za ugotovitev ničnosti, in drugič, iz splošnih načel porazdelitve dokaznega bremena. Ob upoštevanju navedenega naj bi bila potrebna teleološka redukcija pravila 40(5) Uredbe za izvedbo Uredbe o blagovni znamki Skupnosti (2).
5.

Če je odgovor na četrto vprašanje nikalen, ali je davčna posledica dogovorov, kot so dogovori v obravnavanem primeru, davčna ugodnost, dopustitev katere bi bila v nasprotju z namenom Šeste direktive (1) v smislu točk od 74 do 86 sodbe v zadevi Halifax Plc in drugi proti Commissioners of Customs and Excise (C-255/02)?
SL Uradni list Evropske unije C 73/14

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (Avstrija) 30. novembra 2011 – T-Mobile Austria GmbH proti Verein für Konsumenteninformation

(Zadeva C-616/11)

2012/C 73/26

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberster Gerichtshof

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: T-Mobile Austria GmbH

Tožena stranka: Verein für Konsumenteninformation

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je treba člen 52(3) Direktive 2007/64/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o plačilnih storitvah na notranjem trgu razlagati tako, da se uporablja tudi za pogodbeno razmerje med mobilnim operaterjem kot prejemnikom plačila in njegovo stranko, fizično osebo (potrošnikom), kot plačnikom?

2. Ali se plačilni listek, ki ga je lastnoročno podpisal plačnik, oziroma postopek za izdajo nalogov za kreditne prenose na podlagi podpisanega plačilnega listka in dogovorjeni postopek za izdajo nalogov za kreditne prenose v okviru spletnega bančništva (telebančništva) štejejo za „plačilne instrumente“ v smislu člena 4, točka 23, in člena 52(3) Direktive 2007/64/ES?

3. Ali je treba člen 52(3) Direktive 2007/64/ES razlagati tako, da nasprotuje uporabi nacionalnih predpisov, ki določajo splošno prepoved tega, da prejemnik plačil zaračunava nadomestila, pri čemer ne razlikujejo med različnimi plačilnimi instrumenti?

(1) Direktiva 2007/64/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o plačilnih storitvah na notranjem trgu in o spremembah direktiv 97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES in 2006/48/ES ter o razveljavitvi Direktive 97/5/ES (UL L 319, str. 1).