ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Upoštevanje pravice do obrambe v vseh postopkih, ki lahko pripeljejo do kazni, zlasti glob ali denarnih kazni, je temeljno načelo prava Skupnosti, ki ga je treba upoštevati tudi, če gre za postopek upravne narave. To načelo namreč zahteva, da obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga Komisija naslovi na podjetje, ki mu namerava naložiti sankcijo zaradi kršitve konkurenčnih pravil, vsebuje bistvene elemente v zvezi s tem podjetjem, kot so očitano ravnanje, njegova opredelitev in dokazi, na katere se opira Komisija, da bi to podjetje lahko v upravnem postopku, uvedenem zoper njega, učinkovito navajalo svoje trditve.

To načelo izključuje možnost, da bi se odločba, s katero je Komisija podjetju naložila globo na področju konkurence, štela za dopustno, ne da bi mu prej sporočila očitke, ki so naslovljeni nanj.

Poleg tega mora biti v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah zaradi njegovega pomena natančno in nedvoumno določena pravna oseba, ki se ji bodo lahko naložile globe in ji mora biti to obvestilo vročeno. Zahteva tudi, da mora obvestilo o ugotovitvah opredeljevati, kako naj se podjetju očita navajana dejstva.

Odločba Komisije – ki potrjuje odgovornost matične družbe zaradi, na eni strani, njene neposredne vpletenosti v dejavnosti omejevalnega sporazuma in, na drugi strani, udeležbe ene od njenih hčerinskih družb pri omejevalnem sporazumu, medtem ko z obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah matični družbi ni bilo omogočeno, da bi se seznanila z očitkom, ki se nanaša na njeno neposredno vpletenost v kršitev, niti z dejstvi, ki jih je Komisija nazadnje uporabila v odločbi v podporo temu očitku – mora biti razglašena za nično. Vendar se zato, ker je bila s končno odločbo potrjena odgovornost zgoraj navedene družbe, da je bila vpletena kot matična družba, poleg osebne vpletenosti te matične družbe, možnost, da je omenjena odločba temeljila na ravnanjih, glede katerih se ta družba ni imela možnosti braniti, ne zavrača. V takem položaju je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo, ker ni določilo nobene pravne posledice ugotovitve, v skladu s katero pravica matične družbe do obrambe ni bila spoštovana.

(Glej točke 34, od 36 do 39, 41, 44, 45 in 48.)
Zadeva C-241/07

JK Otsa Talu OÜ

proti

Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Riigikohus)

„EKUJS — Uredba (ES) št. 1257/1999 — Podpora Skupnosti za razvoj podeželja — Podpora za kmetijskookoljske metode proizvodnje“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca J. Mazáka, predstavljeni 23. oktobra 2008 I ‐ 4325

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 4. junija 2009 I ‐ 4346

Povzetek sodbe

Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Financiranje prek EKUJS – Podpora za razvoj podeželja – Podpora za kmetijskookoljske metode proizvodnje

(Uredba Sveta (ES) št. 1257/1999, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2223/2004, členi 24(1), 37(4) in 39(3))

Določbe člena 24(1) Uredbe št. 1257/1999 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS), kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2223/2004, v povezavi s členoma 37(4) in 39 navedene uredbe ne nasprotujejo temu, da država članica zaradi nezadostnosti proračunskih sredstev omeji krog upravičencev do podpore za razvoj podeželja samo na tiste kmete, ki jim je bila odločba o dodelitvi take podpore izdana že v prejšnjem proračunskem letu.

Države članice si morajo ob upoštevanju cilja Uredbe št. 1257/1999, in sicer spodbujanja kmetijskookoljskega razvoja in splošnega razvoja podeželja, prizadevati za ustrezno upravljanje svojih finančnih sredstev v smislu te uredbe, da bi bile lahko upravičene do podpore za razvoj podeželja. Vendar v skladu s členoma 37(4) in 39(3) Uredbe št. 1257/1999 države članice lahko predpišejo nadaljnje ali bolj restriktivne pogoje za dodelitev podpore Skupnosti za razvoj podeželja, če so taki pogoji skladni s cilji in zahtevami, določenimi v tej uredbi, in ukrepe podpore po potrebi naknadno revidirajo, da se zagotovita združljivost in skladnost. Tako se lahko programiranje sheme kmetijskookoljske podpore razvija, pri čemer jo je treba prilagajati ob upoštevanju ciljev navedene uredbe.

Ob upoštevanju okoliščin, povezanih z nezadostnostjo proračunskih sredstev v zadevni državi članici, odločitev nacionalnega zakonodajalca za omejitev kroga kmetov, upravičenih do podpore za razvoj podeželja, samo na tiste, ki so prevzeli kmetijskookoljske zaveze že v prejšnjem proračunskem letu, spada v manevrski prostor, ki ga imajo države članice na podlagi Uredbe št. 1257/1999.

(Glej točke od 38 do 40, 48, 54 in izrek.)
Zadeva C-527/07

The Queen, na predlog:

Generics (UK) Ltd,

proti

Licensing Authority

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court))

„Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Direktiva 2001/83/ES — Zdravila za uporabo v humani medicini — Dovoljenje za promet — Razlogi za zavrnitev — Generična zdravila — Pojem ‚referenčno zdravilo‘“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca J. Mazáka, predstavljeni 26. marca 2009 I ‐ 5261

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 18. junija 2009 I ‐ 5278

Povzetek sodbe

Približevanje zakonodaj – Zdravila za uporabo v humani medicini

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 726/2004; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2001/83,člen 10(2)(a))

Zdravilo, ki ne spada na področje uporabe Uredbe (ES) št. 726/2004 o postopkih Skupnosti za pridobitev dovoljenja za promet in nadzor zdravil za humano in veterinarsko uporabo ter o ustanovitvi Evropske agencije za zdravila in katerega dajanje na trg države članice ni bilo odobreno v skladu z veljavnim pravom Skupnosti, se ne more šteti za referenčno zdravilo v smislu člena 10(2)(a) Direktive 2001/83 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2004/27.

Da bi se lahko zdravilo štelo za referenčno, mora biti odobreno v skladu s pravom Skupnosti, preden se da v promet. Iz besedila in sistematike Direktive 2001/83, zlasti iz njenih členov 6, 8 in 10, je namreč razvidno, da se za referenčna zdravila lahko štejejo le zdravila, ki imajo dovoljenje za promet, izdano v skladu s to direktivo. Poleg tega mora glede zdravil, za katera je bila vložena vloga za pridobitev dovoljenja za promet, preden je začela veljati navedena direktiva, vlagatelj za uporabo skrajšanega postopka dokazati, da je bilo referenčno zdravilo odobreno na podlagi prava Skupnosti, ki je veljalo ob vložitvi vloge za pridobitev dovoljenja za promet z referenčnim zdravilom.

Samo če ima pristojni organ vse podatke in dokumente v zvezi z referenčnim zdravilom, člen 10(1) Direktive 2001/83 nadomesti obveznost vlagatelja vloge za pridobitev dovoljenja za promet, da predloži rezultat preskusov in preskušanj iz člena 8(3)(i) te direktive, z obveznostjo, da mora dokazati, da je zadevno zdravilo tako podobno navedenemu referenčnemu zdravilu, ki že ima dovoljenje, da se z vidika varnosti in učinkovitosti bistveno ne razlikuje od njega.

(Glej točke 27, 30, 33, 37 in izrek.)
(Glej točke od 27 do 30, od 32 do 36, 40 in točko 1 izreka.)

V skladu s členom 13(A)(1)(a) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih so davka oproščene tiste storitve in dobave blaga v zvezi z opravljanjem teh storitev, razen prevoza potnikov in telekomunikacijskih storitev, ki jih izvajajo javne poštne službe kot take, in sicer na podlagi svojega statusa izvajalca, ki v državi članici v zagotavlja celotno ali delno univerzalno poštno storitev. Oprostitev se ne nanaša na storitve in dobavo blaga v zvezi z opravljanjem teh storitev, katerih pogoji so bili individualno določeni.

(Glej točko 49 in točko 2 izreka.)
V skladu s členom 2 Uredbe št. 1552/89 o izvajanju Sklepa št. 88/376 o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti se pravica Skupnosti do lastnih sredstev določi takoj, ko pristojna služba države članice dolžnika obvesti o dolgovanem znesku. Dolžnika je treba obvestiti takoj, ko lahko pristojni upravni organi izračunajo znesek pravic, ki izhaja iz carinskega dolga, in določijo dolžnika.

(Glej točke od 76 do 80, 88 in 90.)

Iz navedenega izhaja, da so posledice neobvestitve urada odhoda o prihodu blaga do namembnega urada enake posledicam nepredložitve pošiljke namembnemu uradu. Tako se ob izteku roka, ki ga predpiše urad odhoda, za carinski dolg domneva, da je nastal, za glavnega zavezanca pa, da je dolžnik tega dolga. Vendar je ta domneva izpodbojna. Če se torej naknadno izkaže, da je tranzitna operacija potekala pravilno, bo lahko glavni zavezanec dobil povračilo plačanih zneskov.

Čeprav glavni zavezanec, če ni obveščen v roku, določenem v členu 379(1) Uredbe št. 2454/93 o določbah za izvajanje Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, ni dolžan plačati carinskega dolga, pa je vendar treba šteti, da ob izteku roka iz odstavka 2 navedenega člena nastane pravica Skupnosti do lastnih sredstev.

Iz člena 455(1) Uredbe št. 2454/93 o izvajanju v povezavi s členom 11(1) in (2) Carinske konvencije o mednarodnem prevozu blaga na podlagi TIR zvezkov (Konvencija TIR) izhaja, da mora biti zahtevek za plačilo carinskega dolga, če zvezek TIR ni bil končan, načeloma vložen najpozneje tri leta po datumu prevzema navedenega zvezka. Ne glede na to, da italijanski carinski organi niso obvestili zavarovalnega združenja, je treba šteti, da je ob izteku najdaljšega možnega roka treh let od prevzema zvezka TIR nastala pravica Skupnosti do lastnih sredstev.

Ta razlaga je potrebna za zagotovitev, da pristojni organi skrbno in enotno uporabljajo določbe s področja izterjave carinskega dolga za učinkovito in hitro zagotovitev sredstev Skupnosti.

Ob upoštevanju tega je bila zadevna država članica v skladu s členom 2(1) Uredbe št. 1552/89 o izvajanju Sklepa št. 88/376 o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti dolžna ugotoviti obstoj pravic Skupnosti do lastnih sredstev in jih vknjižiti na račune lastnih sredstev v skladu s členom 6(2)(a) te uredbe.

Vendar če se je naknadno izkazalo, da so bile pošiljke namembnemu uradu predložene pravočasno, tako da so carinski dolgovi prenehali obstajati, zaradi tega neobstoja carinskih dolgov Komisija nima pravice do zamudnih obresti na podlagi člena 11 Uredbe št. 1552/89.

(Glej točke 86, 87, 91, 93, 94, 101 in 102.)
1.

Okolje — Zaščita ozonskega plašča — Uredba št. 2037/2000 o snoveh, ki tanjšajo ozonski plašč (Uredba št. 2037/2000 Evropskega parlamenta in Sveta, členi 3, 4, 6 in 7) (Glej točke od 52 do 60.)
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 5. marca 2009 – Francija proti Svetu

(Zadeva C-479/07)

„Ničnostna tožba — Uredba (ES) št. 809/2007 — Opredelitev pojma ‚zabodna viseča mreža‘ — Thonaille — Obveznost obrazložitve — Kršitev načel sorazmernosti in prepovedi diskriminacije“

1. Ribištvo — Ohranjanje ribolovnih virov — Tehnični ukrepi za ohranjanje — Prepoved zabodnih visečih mrež, daljših od 2,5 kilometra (Uredba Sveta št. 809/2007) (Glej točke od 36 do 38 in od 43 do 45.)

2. Akti institucij — Obrazložitev — Obveznosti — Obseg (člen 253 ES) (Glej točke od 49 do 54.)

3. Ribištvo — Ohranjanje ribolovnih virov — Tehnični ukrepi za ohranjanje — Prepoved zabodnih visečih mrež, daljših od 2,5 kilometra (Uredba Sveta št. 809/2007) (Glej točke od 63 do 70.)

Predmet

Ničnostna tožba – Razglasitev ničnosti Uredbe Sveta (ES) št. 809/2007 z dne 28. junija 2007 o spremembi uredb (ES) št. 894/97, (ES) št. 812/2004 in (ES) št. 2187/2005 glede visečih mrež (UL L 182, str. 1) – Pojem „zabodna viseča mreža“ – Vključitev stabilno nastavljenih mrež, kot je thonaille – Nespoštovanje obveznosti obrazložitve in kršitev načel sorazmernosti in prepovedi diskriminacije

Izrek

1. Tožba se zavrne.

2. Francoski republiki se naloži plačilo stroškov.

3. Komisija Evropskih skupnosti nosi svoje stroške.

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 5. marca 2009 – Francija proti Svetu

(Zadeva C-479/07)

„Ničnostna tožba — Uredba (ES) št. 809/2007 — Opredelitev pojma ‚zabodna viseča mreža‘ — Thonaille — Obveznost obrazložitve — Kršitev načel sorazmernosti in prepovedi diskriminacije“

1. Ribištvo — Ohranjanje ribolovnih virov — Tehnični ukrepi za ohranjanje — Prepoved zabodnih visečih mrež, daljših od 2,5 kilometra (Uredba Sveta št. 809/2007) (Glej točke od 36 do 38 in od 43 do 45.)

2. Akti institucij — Obrazložitev — Obveznosti — Obseg (člen 253 ES) (Glej točke od 49 do 54.)

3. Ribištvo — Ohranjanje ribolovnih virov — Tehnični ukrepi za ohranjanje — Prepoved zabodnih visečih mrež, daljših od 2,5 kilometra (Uredba Sveta št. 809/2007) (Glej točke od 63 do 70.)

Predmet

Ničnostna tožba – Razglasitev ničnosti Uredbe Sveta (ES) št. 809/2007 z dne 28. junija 2007 o spremembi uredb (ES) št. 894/97, (ES) št. 812/2004 in (ES) št. 2187/2005 glede visečih mrež (UL L 182, str. 1) – Pojem „zabodna viseča mreža“ – Vključitev stabilno nastavljenih mrež, kot je thonaille – Nespoštovanje obveznosti obrazložitve in kršitev načel sorazmernosti in prepovedi diskriminacije

Izrek

1. Tožba se zavrne.

2. Francoski republiki se naloži plačilo stroškov.
—

s tem, da na svojem ozemlju in v morskih vodah, ki spadajo pod njeno suverenost, ni izvajala zadovoljivega nadzora in inšpekcije nad ribolovom, zlasti nad dejavnostmi iztovarjanja in prodaje vrst, za katere na podlagi uredb Sveta (ES) št. 850/98 z dne 30. marca 1998 za ohranjanje ribolovnih virov s tehničnimi ukrepi za varovanje nedoraslih morskih organizmov in št. 2406/96 z dne o določitvi skupnih tržnih standardov za nekatere ribiške proizvode veljajo določbe o najmanjši velikosti, in s tem, da ni namenila potrebnih kadrov za nadzor in inšpekcijo nad ribolovom, ter
Zadeva C-161/07

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Republiki Avstriji

„Neizpolnitev obveznosti države — Člen 43 ES — Nacionalna ureditev, s katero so določeni pogoji za vpis družb na predlog državljanov novih držav članic — Ugotovitveni postopek glede statusa samozaposlene osebe“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca M. Poiaresa Madura, predstavljeni 18. septembra 2008 I ‐ 10673

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 22. decembra 2008 I ‐ 10685

Povzetek sodbe

Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Omejitve

(člena 43 ES in 46 ES)

Država članica, katere nacionalna ureditev zahteva za vpis družb v sodni register na predlog državljanov držav članic, ki so pristopile k Evropski uniji 1. maja 2004, razen Republike Cipra in Republike Malte, pri čemer so ti državljani družbeniki osebne družbe ali manjšinski družbeniki družbe z omejeno odgovornostjo, ugotovitev zavoda za zaposlovanje glede njihovega statusa samozaposlene osebe ali predložitev potrdila o oprostitvi, ne izpolni obveznosti iz člena 43 ES. Člen 43 ES namreč kateri koli državi članici prepoveduje, da s svojo zakonodajo za osebe, ki želijo v tej državi članici uporabiti svobodo ustanavljanja, določi drugačne pogoje za izvajanje različnih njihovih dejavnosti kot za svoje državljane. Zato je predpisovanje dodatnih formalnosti le za državljane osmih novih držav članic za razliko od formalnosti, ki veljajo za državljane države članice gostiteljice, za njihov dostop do navedenih dejavnosti, v nasprotju prav s to prepovedjo.

Različno obravnavanje lahko pomeni samo odstopanje, ki ga določa člen 46 ES, na podlagi katerega je mogoče diskriminatorne ukrepe utemeljiti le zaradi javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja. Poleg tega, tudi če predpostavljamo, da bi to tveganje izogibanja prehodnim pravilom, ki urejajo prosti pretok delavcev iz osmih novih držav članic, lahko škodovalo javnemu redu zadevne države članice in ta ne bi v pravno zadostni meri dokazala, da cilj dobrega delovanja trga dela, ki mu sledi zadevna zakonodaja, zahteva uvedbo sistema za izdajo splošnih in predhodnih dovoljenj, ki se uporablja za vse zadevne subjekte iz osmih novih držav članic, in da tega cilja ni mogoče doseči z ukrepi, ki manj omejujejo svobodo ustanavljanja, zadevno omejevanje svobode ustanavljanja ni upravičeno.

(Glej točke od 28 do 30, 32, 38, 41 in 42 ter izrek.)
1.

Helenska republika — s tem, da ni priznala diplom optika, ki so jih pristojni italijanski organi izdali po koncu usposabljanj, ki so potekala v okviru sporazuma, na podlagi katerega so navedeni organi potrdili usposabljanje v zasebni ustanovi v Grčiji; — s tem, da je prošnje za priznanje italijanskih diplom optika reševala, če so italijanski organi posredovali odgovore na pet vprašanj, ki so jih nanje predhodno naslovili grški organi, in — s tem, da prosilcem, ki so pred začetkom veljavnosti zakona 2916/2001 o strukturi univerzitetnega ali enakovrednega izobraževanja in o ureditvi vprašanj o tehnološkem sektorju te izobrazbe vložili prošnje za priznanje italijanskih diplom optika, ni prepustila izbire med prilagoditvenim obdobjem ali preizkusom usposobljenosti, — ni izpolnila svojih obveznosti na podlagi členov 3, 4(1)(b), tretji pododstavek, in 12 Direktive Sveta 92/51/EGS z dne 18. junija 1992 o drugem splošnem sistemu priznavanja strokovne izobrazbe in usposabljanja, ki dopolnjuje Direktivo 89/48/EGS, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2001/19/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne .
Pojem „resne in dejanske uporabe“ v smislu člena 12(1) Direktive je treba razumeti kot uporabo, ki ni simbolična in ni namenjena le ohranitvi pravic, ki izhajajo iz znamke. Uporaba mora biti resnična, skladna z bistveno funkcijo znamke, ki je zagotoviti potrošniku ali končnemu uporabniku istovetnost izvora proizvoda ali storitve, s tem da se mu brez verjetne zmede omogoči razlikovanje tega proizvoda ali storitve od tistih, ki imajo drug izvor.

Kot je navedlo Sodišče, iz pojma „resna in dejanska uporaba“ znamke izhaja, da jo mora njen imetnik uporabljati na trgu proizvodov ali storitev, ki so zaščiteni z znamko, in ne le znotraj zadevnega podjetja. Zaščite znamke in učinkov njene uveljavitve zoper tretje osebe, ki so posledica njene registracije, ni mogoče ohraniti, če znamka izgubi komercialni razlog za obstoj, ki ustvarja ali ohranja možnosti za prodajo proizvodov ali storitev, ki nosijo znak, ki sestavlja to znamko, v nasprotju s proizvodi in storitvami, ki izhajajo iz drugih podjetij.

(Glej točki 13 in 14.)
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 13. novembra 2008 – Komisija proti Italiji

(Zadeva C-437/07)

„Neizpolnitev obveznosti države — Javna naročila — Načrtovanje in izvedba občinskega tramvaja — Javna naročila za gradnje — Dodelitev javnih del s postopkom za dodelitev koncesije — Kršitev Direktive 93/37“

Približevanje zakonodaj — Postopki oddaje javnih naročil za gradnje — Direktiva 93/37 — Področje uporabe (Direktiva Sveta 93/37) (Glej točke od 29 do 38.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 43 ES in 49 ES ter členov 7 in 11 Direktive Sveta 93/37/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje (UL L 199, str. 54) – Kršitev načel preglednosti in prepovedi diskriminacije – Javna dela, opravljena na podlagi „financiranja projekta“

Izrek

1. Ker je občina Aquila oddala javno naročilo za gradnje v zvezi z načrtovanjem in izvedbo linije tramvaja s pnevmatikami za skupni javni promet v tem mestu na podlagi postopka za oddajo javnega naročila za gradnje, ki ni predviden z Direktivo Sveta 93/37/EGS z dne 14. junija 1993, o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje, Italijanska republika ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

2. Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 13. novembra 2008 – Komisija proti Italiji

(Zadeva C-437/07)

„Neizpolnitev obveznosti države — Javna naročila — Načrtovanje in izvedba občinskega tramvaja — Javna naročila za gradnje — Dodelitev javnih del s postopkom za dodelitev koncesije — Kršitev Direktive 93/37“

Približevanje zakonodaj — Postopki oddaje javnih naročil za gradnje — Direktiva 93/37 — Področje uporabe (Direktiva Sveta 93/37) (Glej točke od 29 do 38.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 43 ES in 49 ES ter členov 7 in 11 Direktive Sveta 93/37/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje (UL L 199, str. 54) – Kršitev načel preglednosti in prepovedi diskriminacije – Javna dela, opravljena na podlagi „financiranja projekta“

Izrek

1. Ker je občina Aquila oddala javno naročilo za gradnje v zvezi z načrtovanjem in izvedbo linije tramvaja s pnevmatikami za skupni javni promet v tem mestu na podlagi postopka za oddajo javnega naročila za gradnje, ki ni predviden z Direktivo Sveta 93/37/EGS z dne 14. junija 1993, o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje, Italijanska republika ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
Zadeva C-403/07

Metherma GmbH & Co. KG

proti

Hauptzollamt Düsseldorf

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof)

„Skupna carinska tarifa — Kombinirana nomenklatura — Tarifna razvrstitev — Tarifni številki 8101 in 8102 — Razdrobitev in razrez palic iz volframa ali molibdena, ki so ‚dobljene samo s sintranjem‘ — Surova volfram in molibden, vključno s palicami, ki so dobljene samo s sintranjem — Odpadki in ostanki“

Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 27. novembra 2008 I ‐ 8923

Povzetek sodbe

Skupna carinska tarifa – Tarifne številke – Palice iz volframa ali molibdena, ki so „dobljene samo s sintranjem“

(Uredba Sveta št. 2658/87; Uredba Komisije št. 2388/2000)

Kombinirano nomenklaturo iz priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, v različici, ki velja za leto 2001, in sicer tisti, ki izhaja iz Uredbe Komisije (ES) št. 2388/2000 z dne 13. oktobra 2000 o spremembi priloge I k Uredbi št. 2658/87, je treba razlagati tako, da se za palice iz volframa in molibdena, „dobljene samo s sintranjem“, uporabi tarifna podštevilka 81019110 oziroma 81029110. Takih palic, ki izvirajo iz surove oblike zadevnih kovin, in ne iz kovinskega blaga, z razrezom ali razdrobitvijo ni mogoče spremeniti v odpadne kovine, ki so uvrščene pod tarifno podštevilko 81019190 oziroma 81029190 navedene kombinirane nomenklature.

V zvezi s tem je iz pojasnjevalnih opomb harmoniziranega sistema Svetovne carinske organizacije k tarifnim številkam 81.01 in 81.02 razvidno, da palice iz volframa in molibdena, dobljene samo s sintranjem, nastanejo zaradi „združitve posameznih delcev prahu v trdno in trajno maso, ne da bi se palice razdrobile“. Če ni nadaljnje obdelave ali predelave takih palic, dejstvo, da zaradi sintranja volfram in molibden nista več v prahu, ampak v trdni masi, samo po sebi ne pomeni, da je treba vsaj pri uporabi kombinirane nomenklature šteti, da zadevni kovini nista več v surovi obliki. Poleg tega je tudi iz samega besedila tarifnih podštevilk 81019110 in 82019110 kombinirane nomenklature razvidno, da surova oblika zadevnih kovin za namene kombinirane nomenklature vključuje „palice, dobljene samo s sintranjem“. Iz tega sledi, da glede na to, da palice iz volframa ali molibdena, „dobljene samo s sintranjem“, ustrezajo surovi obliki teh kovin pod tarifnima številkama 8101 in 8102 kombinirane nomenklature, ni mogoče šteti, da take palice ustrezajo pojmu „kovinsko blago“ v smislu navedenih tarifnih številk in da zato ne morejo z razdrobitvijo ali razrezom postati same po sebi dokončno neuporabne.

(Glej točke od 52 do 56 in izrek.)