Zadeva T-210/02 RENV

British Aggregates Association

proti

Evropski komisiji

„Državne pomoči — Okoljska dajatev na agregate iz Združenega kraljestva — Odločba Komisije o nenasprotovanju — Prednost — Selektivnost“

Povzetek sodbe

Na področju državnih pomoči je treba pri presoji selektivnosti državnega ukrepa preizkusiti, ali ta ukrep v okviru neke pravne ureditve daje prednost „posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga“ v smislu člena 87(1) ES v primerjavi z drugimi podjetji, ki so glede na cilj zadevnega ukrepa v primerljivem dejanskem in pravnem položaju. Vendar tega pogoja selektivnosti ne izpolnjuje ukrep, ki je, čeprav z njim nastane ugodnost za njegovega upravičenca, utemeljen z naravo ali splošno sistematiko davčnega sistema, v katerega spada. Za to presojo je treba razlikovati med cilji, določenimi za poseben davčni sistem, ki so zunaj njega, in mehanizmi, ki so lastni samemu davčnemu sistemu in so potrebni za uresničitev takih ciljev, ker lahko ti cilji in mehanizmi, kot temeljna načela zadevnega davčnega sistema podprejo tako utemeljitev, kar mora dokazati država članica. Poleg tega ima za presojo selektivnosti prednosti, ki je bila dodeljena z zadevnim ukrepom, določitev referenčnega okvira poseben pomen pri davčnih ukrepih, ker je sam obstoj prednosti mogoče dokazati le, če se primerja s tako imenovanim „običajnim“ obdavčenjem. Da bi bilo mogoče nacionalni davčni ukrep opredeliti kot „selektiven“, je tako najprej treba predhodno ugotoviti in preučiti skupni ali „običajni“ davčni sistem, ki se uporablja v zadevni državi članici. Glede na ta skupni ali „običajni“ davčni sistem je treba nato presoditi in ugotoviti morebitno selektivnost prednosti, dodeljene z zadevnim davčnim ukrepom, pri čemer je treba dokazati, da ta ukrep odstopa od navedenega skupnega sistema, ker uvaja razlikovanja med subjekti, ki so glede na cilj, določen za davčni sistem te države članice, v primerljivem dejanskem in pravnem položaju. (Glej točke od 47 do 49 in 84.)

Na področju državnih pomoči, tudi če je posebno davčno ureditev mogoče opisati kot „izredno davčno breme, ki je omejeno na določen ekonomski sektor“, to davčno breme zaradi tega ni izvzeto iz uporabe prepovedi, določene v členu 87(1) ES, saj vzpostavlja razlikovanja znotraj tega sektorja in lahko izpolnjuje merili prednosti in selektivnosti. Poleg tega v skladu s pravno naravo pojma pomoči, ki ga je treba razlagati na podlagi objektivnih elementov, zgolj zaradi cilja državnega ukrepa, kot je okoljski cilj, ali ker ima specifična ali sektorska davčna ureditev značilnost ekološke takse, za ta ukrep ni mogoče ugotoviti, da ga ni mogoče opredeliti kot državno pomoč v smislu te določbe, saj je tak ukrep treba najprej preučiti glede na njegove učinke, ne da bi se upoštevali vzroki zanj ali njegove cilje. Pojem pomoči v smislu člena 87(1) ES torej zahteva, da se preizkusi, ali specifična ali sektorska davčna ureditev vsebuje razlikovanja, katerih posledica je prednost, dana „posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga“ znotraj sektorja, na katerega se ta ureditev nanaša, iz česar izhaja, da je treba ugotoviti, kakšna je „običajna“ obdavčitev, na kateri temelji ta ureditev. (Glej točko 52.)

Na področju državnih pomoči je treba za ugotovitev selektivnosti prednosti, ki jih podeljuje davčna ureditev, preizkusiti, ali ukrepi, ki temeljijo na navedeni ureditvi, dajejo prednosti „posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga“ v smislu člena 87(1) ES v primerjavi z drugimi podjetji, ki so v primerljivem dejanskem in pravnem položaju glede cilja zadevnega ukrepa. Davčni sistem, ki določa posebni davek, ki se uporablja v sektorju agregatov, katerega cilj je predvsem, da se v gradbenem sektorju spodbudi uporabo agregatov iz stranskih proizvodov ali odpadkov, ki nastanejo pri nekaterih postopkih (tako imenovani „sekundarni“ agregati), in recikliranih agregatov, da bi se tako zmanjšala uporaba agregatov, ki se jih pridobiva s postopkom ekstrakcije v kamnolomih (tako imenovani „primarni“ agregati) in ki so neobnovljivi naravni viri, in tako omejiti škodo za okolje, ki je povezana s tem postopkom, je selektiven, ker, prvič, obstaja potencialna zveza konkurence ali nadomestljivosti med temi različnimi agregati glede njihove uporabe ali tržnega izkoriščanja in, drugič, so agregati iz nekaterih materialov, kot so glinasti skrilavec, grudasta ilovica, kaolin in skrilavec, navedenega davka oproščeni, obdavčijo pa se agregati iz drugih materialov, čeprav so glede na okoljski cilj ti različni agregati v primerljivem položaju glede na njihovo uporabljivost kot „agregatov“. V zvezi s tem pri ugotavljanju, ali nacionalna zakonodaja določa davčno zakonodajo, ki je ugodnejša za nekatera podjetja ali proizvajalce v primerjav iz obravnavo drugih podjetji ali proizvajalcev, ki so v primerljivem dejanskem in davčnem položaju, niti Komisija niti Splošno sodišče namreč ne moreta spregledati okoljskega cilja te zakonodaje, saj je treba značilnosti različnih položajev in tako njihovo primerljivost zlasti utemeljiti in presojati ob upoštevanju predmeta in namena akta, s katerim je uvedeno zadevno razlikovanje, ter načel in ciljev področja, na katerega se nanaša navedeni akt. Takega razlikovanja ni mogoče opravičiti z naravo in splošno sistematiko zadevnega davčnega sistema, glede na to, da očitno odstopa od logike običajne obdavčitve, ki jo določa sporni zakon, in ogroža okoljskem cilj tega davka. (Glej točke 62, 64, od 67 do 68, 72, 75 in od 87 do 88.)