Združene zadeve C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P

Dansk Rørindustri in drugi

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Pritožba – Konkurenca – Cevi za mestno toplovodno ogrevanje (predizolirane cevi) – Člen 85(1) Pogodbe ES (postal člen 81(1) ES) – Kartel – Bojkot – Globe – Smernice o načinu določanja glob – Prepoved retroaktivnosti – Upravičena pričakovanja – Zakonitost – Obvestilo o sodelovanju – Obveznost obrazložitve“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca A. Tizzana, predstavljeni 8. julija 2004

Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 28. junija 2005

Povzetek sodbe

1. Postopek – Pripravljalni ukrepi – Zaslišanje prič – Pooblastilo Sodišča prve stopnje za presojo – Vpliv splošnega načela prava Skupnosti o pravici do poštenega sojenja

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 68(1))

2. Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Postopkovne zahteve – Kratek povzetek navajanih razlogov – Pravni razlogi, ki niso navedeni v tožbi – Sklicevanje na elemente iz prilog – Nedopustnost

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 44(1)(c))

3. Konkurenca – Skupnostna pravila – Podjetje – Pojem

(Pogodba ES, člena 85 in 86 (postala člena 81 ES in 82 ES))

4. Konkurenca – Skupnostna pravila – Kršitev, ki jo je storilo podjetje – Naložitev odgovornosti drugemu podjetju glede na pravne in gospodarske vezi, ki ju združujejo – Pogoji – Nezadostnost zgolj kapitalskega nadzora

(Pogodba ES, člen 85(1) (postal člen 81(1) ES))

5. Konkurenca – Karteli – Sodelovanje podjetja pri protikonkurenčni pobudi – Zadostnost tihe potrditve, brez javnega zavračanja in brez prijave pristojnim organom, za odgovornost podjetja

(Pogodba ES, člen 85(1) (postal člen 81(1) ES))

6. Konkurenca – Karteli – Škodovanje konkurenci – Merila za presojo – Protikonkurenčni cilj – Zadostna ugotovitev

(Pogodba ES, člen 85(1) (postal člen 81(1) ES))

7. Pritožba – Razlogi – Razlog, ki je prvič uveljavljan v okviru pritožbe – Nedopustnost

(Statut Sodišča ES, člen 51)

8. Konkurenca – Skupnostna pravila – Kršitve – Globe – Določitev – Merila – Splošen dvig ravni glob – Dopustnost – Pogoji

(Pogodba ES, člena 85(1) in 86 (postala člena 81(1) ES in 82 ES); Uredba Sveta št. 17)

9. Pravo Skupnosti – Načela – Varstvo legitimnih pričakovanj – Omejitve – Kaznovanje kršitev pravil o konkurenci – Določitev glob – Metoda izračuna glob – Pooblastilo institucij za odločanje po prostem preudarku – Neobstoj vpliva na obvestilo o ugodni obravnavi

(Obvestilo Komisije 96/C 207/04)

10. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitev – Olajševalne okoliščine – Obveznost Komisije, da se ravna po svoji prejšnji praksi pri odločanju – Neobstoj

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

11. Pravo Skupnosti – Splošna pravna načela – Prepoved retroaktivnosti kazenskih določb – Področje uporabe – Globe, ki so naložene zaradi kršitev pravil o konkurenci – Vključitev – Morebitna kršitev zaradi uporabe za kršitev, do katere je prišlo pred sprejetjem smernic za izračun glob – Predvidljivost sprememb, ki so bile uvedene s smernicami – Neobstoj kršitve

(Evropska Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, člen 7; Uredba Sveta št. 17, člen 15; Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

12. Akti institucij – Smernice za izračun glob, naloženih v primeru kršitev pravil o konkurenci – Splošni akt – Učinki

(Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

13. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Skupni promet zadevnega podjetja – Promet, ustvarjen z blagom, ki je predmet kršitve – Ločeno upoštevanje – Omejitve

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

14. Pritožba – Pristojnost Sodišča – Izpodbijanje presoje Sodišča prve stopnje glede zneska glob, naloženih podjetjem zaradi razlogov pravičnosti – Izključitev – Nadzor, omejen na preizkus, ali je Sodišče prve stopnje upoštevalo ključne dejavnike za presojo teže kršitve in vse trditve, ki so bile navajane zoper naloženo globo

(Pogodba ES, člen 85 (postal člen 81 ES); Statut Sodišča ES, člen 51; Uredba Sveta št. 17, člen 15)

15. Konkurenca – Smernice za izračun glob – Metoda izračuna, pri kateri se upoštevajo različni fleksibilni elementi in se ne daje posebne prednosti prometu podjetja, kot je to veljalo prej – Skladnost s členom 15(2) Uredbe št. 17

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

16. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Maksimalen znesek – Izračun – Razlikovanje med končnim in vmesnim zneskom globe – Posledice

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

17. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Finančni položaj zadevnega podjetja – Upoštevanje – Obveznost – Neobstoj

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

18. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Zmanjšanje zneska globe zaradi sodelovanja zadevnega podjetja – Pogoji – Pooblastilo Komisije za odločanje po prostem preudarku

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 96/C 207/04, poglavje D, točki 1 in 2)

19. Konkurenca – Upravni postopek – Spoštovanje pravic obrambe – Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah – Obvezna vsebina – Navedba meril za izračun predvidene globe – Preuranjena navedba – Neobstoj obveznosti navedbe morebitne spremembe politike glede ravni zneska glob

(Uredba Sveta št. 17)

20. Pritožba – Razlogi – Nezadostnost obrazložitve – Pristojnost Sodišča – Upoštevanje dejstev, ki jih je ugotovilo Sodišče prve stopnje – Vključitev

(Pogodba ES, člen 190 (postal člen 253 ES))

21. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Odločbe – Odprava nezadostnosti obrazložitve v sodnem postopku – Nedopustnost

(Pogodba ES, člen 190 (postal člen 253 ES))

1. Čeprav predlog za zaslišanje prič, vložen z vlogo, natančno navaja, o katerih dejstvih in iz katerih razlogov bi bilo treba priče zaslišati, je Sodišče prve stopnje tisto, ki presodi upoštevnost predloga glede na predmet spora in potrebo po zaslišanju prič, ki so navedene.

Tega pooblastila za odločanje po prostem preudarku Sodišča prve stopnje ni mogoče izpodbijati s sklicevanjem na splošno načelo prava Skupnosti, ki se zgleduje po členu 6(1) Evropske konvencije o človekovih pravicah, v skladu s katerim ima vsaka oseba pravico do poštenega sojenja, in bolj natančno, kot ta izhaja iz odstavka 3(d) tega člena, v skladu s katerim ima vsak obdolženi pravico, da doseže navzočnost in zaslišanje razbremenilnih prič ob enakih pogojih, kot veljajo za obremenilne priče, načelo, ki je poseben vidik pravice do poštenega sojenja.

Zadnjenavedena določba namreč obdolženemu ne priznava absolutne pravice, da doseže navzočnost prič pred sodiščem, in je načeloma nacionalno sodišče tisto, ki odloči o potrebi ali smiselnosti tega, da pričo pozove.

Prej navedeni člen 6(3) torej ne nalaga tega, naj se pozove vsaka priča, temveč zasleduje popolno enakost v orožju s tem, da zagotavlja, da je sporni postopek, gledan kot celota, obdolženemu ponudil ustrezno in zadostno možnost, da od sebe odvrne sum.

(Glej točke od 68 do 71.)

2. Iz člena 44(1)(c) Poslovnika Sodišča prve stopnje izhaja, da morajo pravni in dejanski elementi, na katerih temelji tožba, vsaj zgoščeno izhajati iz samega besedila vloge in da torej ne zadošča, da se vloga sklicuje na te elemente iz svoje priloge.

Ravno tako Sodišče prve stopnje v prilogah ni dolžno iskati in prepoznavati razlogov, ki bi jih lahko štelo za temelj tožbe, ker imajo priloge zgolj dokazno in dokumentarno funkcijo.

(Glej točke 94, 97 in 100.)

3. V kontekstu prava konkurence izraz podjetje zajema vsako osebo, ki opravlja gospodarsko dejavnost, neodvisno od pravne oblike te osebe in njenega načina financiranja. Ne zahteva se, da ima zadevna gospodarska celota pravno osebnost.

(Glej točki 112 in 113.)

4. Protikonkurenčno obnašanje podjetja je mogoče očitati drugemu podjetju, če svojega obnašanja na trgu ni določilo neodvisno, temveč je v glavnem uporabilo navodila tega podjetja, zlasti ob upoštevanju gospodarskih in pravnih povezav, ki ju združujejo.

V zvezi s tem okoliščina, da lastniški kapital dveh različnih gospodarskih družb pripada isti osebi ali isti družini, sama po sebi ne zadošča za to, da se ugotovi, da sta ti družbi gospodarska celota, iz česar na podlagi konkurenčnega prava Skupnosti sledi, da je mogoče ravnanja enega podjetja očitati drugemu in da je mogoče od enega zahtevati, naj plača globo za drugega.

(Glej točki 117 in 118.)

5. Za to, da Komisija v zadostni meri dokaže udeležbo podjetja v kartelu, zadošča, da dokaže, da je zadevno podjetje sodelovalo na sestankih, na katerih so bili sklenjeni sporazumi protikonkurenčne narave, ne da bi temu očitno nasprotovalo. Če je bilo sodelovanje na teh sestankih ugotovljeno, mora to podjetje predložiti indice, ki lahko dokažejo, da je bilo njegovo sodelovanje na omenjenih sestankih brez kakršnega koli protikonkurenčnega cilja, tako da izkaže, da je svojim konkurentom navedlo, da je na teh sestankih sodelovalo z drugačnim pristopom od njihovih.

Glede na to je posledica tihega odobravanja nezakonite pobude brez javnega zavračanja njene vsebine ali brez njene prijave upravnim organom spodbujanje nadaljevanja kršitve in otežuje njeno odkritje. Ta soudeležba je opustitveni način udeležbe pri kršitvi, ki je torej taka, da na podlagi nje v okviru enotnega sporazuma nastane odgovornost podjetja.

Še več, okoliščina, da podjetje ne upošteva sklepov sestanka, katerega cilj je protikonkurenčen, ni taka, da ga razbremeni odgovornosti sodelovanja v kartelu, razen če javno ne zavrne tega, kar je bilo dogovorjeno na sestanku.

(Glej točke od 142 do 144.)

6. Za uporabo člena 85(1) Pogodbe (postal člen 81(1) ES) zadošča, da je cilj sporazuma preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence, neodvisno od njegovih konkretnih posledic. Posledično je, v primeru sporazumov, ki so nastali na sestankih podjetij, ki si konkurirajo, podana kršitev te določbe, če imajo ti sestanki takšen cilj in nameravajo tako umetno organizirati delovanje trga. V tem primeru je odgovornost podjetja, opredeljenega v glavni točki kršitve, veljavno ugotovljena, če je sodelovalo na teh sestankih, pri čemer je poznalo njihov cilj, pa čeprav potem ni izvajalo katerega od ukrepov, dogovorjenih na njih.

Okoliščine, in sicer udeležba prevladujočih ali izrazito močnih podjetij v kartelu, ki lahko sprejmejo retorzijske ukrepe proti drugim, očitno manj močnim udeležencem, v primeru, da ti ne bi javno zavračali vsebine sestankov, katerih cilj je protikonkurenčen, bolj ali manj redna prisotnost podjetja na teh sestankih in bolj ali manj popolno izvajanje dogovorjenih ukrepov ne vplivajo na obstoj njegove odgovornosti, ampak na njeno razsežnost in torej na raven sankcije.

(Glej točki 145 in 150.)

7. To, da se stranki dopusti, da pred Sodiščem prvič navede razlog, ki ga ni navedla pred Sodiščem prve stopnje, bi pomenilo, da ji je dovoljeno Sodišču, katerega pristojnost na področju pritožbe je omejena, predložiti spor, ki je obsežnejši od tistega, ki ga je moralo obravnavati Sodišče prve stopnje. V okviru pritožbe je pristojnost Sodišča torej omejena na preizkus presoje razlogov Sodišča prve stopnje, ki so bili pred njim obravnavani.

(Glej točko 165.)

8. Dejstvo, da je Komisija v preteklosti pri globah uporabljala določene višine za določene vrste kršitev, slednji ne more odvzeti možnosti, da to višino zviša v okviru omejitev, navedenih v Uredbi št. 17, če je to potrebno za to, da bi se zagotovilo izvajanje skupnostne politike konkurence, temveč nasprotno, učinkovita uporaba skupnostnih pravil konkurence zahteva, da lahko Komisija višino glob kadar koli prilagodi potrebam te politike.

Nadzorstvena naloga, ki jo Komisiji dajeta člena 85(1) in 86 Pogodbe (postala člena 81(1) ES in 82 ES), ne zajema samo naloge preiskovanja in preganjanja posameznih kršitev, temveč zajema ravno tako nalogo zasledovanja splošne politike, katere namen je, da se na področju konkurence uporabljajo načela, ki jih določa Pogodba, in da se v to usmeri ravnanje podjetij.

(Glej točke 169, 170 in 227.)

9. Gospodarski subjekti ne morejo imeti upravičenih pričakovanj do ohranjanja obstoječega položaja, ki ga lahko Komisija spremeni v okviru svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku. To načelo se očitno uporablja v okviru politike konkurence, za katero je značilno široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku Komisije, zlasti glede določitve višine glob.

Podjetja, ki so v upravnem postopku, v katerem je lahko naložena globa, torej ne morejo pridobiti upravičenih pričakovanj, da Komisija ne bo presegla višine glob, ki jo je prej uporabljala. Iz tega sledi, da upravičenih pričakovanj tudi ni mogoče opreti na metodo izračuna glob.

Poleg tega se upravičena pričakovanja, ki jih lahko subjekti izvedejo iz obvestila o ugodni obravnavi, omejujejo na zagotavljanje tega, da so lahko upravičeni do določenega odstotka znižanja, vendar se to ne nanaša na metodo izračuna glob niti a fortiori na določeno višino globe, ki se lahko izračuna v trenutku, ko se subjekt odloči, da izvrši svojo namero, da sodeluje s Komisijo.

(Glej točke od 171 do 173, 187, 188 in 228.)

10. Iz tega izhaja, tako kot je Sodišče prve stopnje pravilno odločilo, da samo dejstvo, da je Komisija v svoji prejšnji praksi odločanja dodelila določene stopnje zmanjšanja za določeno ravnanje, ne pomeni, da je enako proporcionalno znižanje dolžna dodeliti pri presoji podobnega ravnanja v okviru poznejšega upravnega postopka.

(Glej točko 192.)

11. Načelo prepovedi retroaktivnosti kazenskih zakonov iz člena 7 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic je kot temeljna pravica splošno načelo prava Skupnosti, katerega spoštovanje je obvezno, ko se globe naložijo zaradi kršitve pravil konkurence, in zahteva, da so izrečene sankcije v skladu s tistimi, ki so bile določene, ko je bila kršitev storjena.

Izraz „pravo“ v smislu omenjenega člena 7(1) ustreza izrazu „zakon“, uporabljenem v drugih določbah prej navedene konvencije, in zajema tako pravo, ki izhaja iz zakonodaje, kot tudi pravo, ki izhaja iz sodne prakse. Čeprav te določbe, ki predvsem določa načelo zakonitosti v kazenskem pravu (nullum crimen, nulla poena sine lege), ni mogoče razlagati tako, da predpisuje postopno razjasnjevanje pravil glede kazenske odgovornosti, lahko nasprotuje retroaktivni uporabi nove razlage norme, ki določa kaznivo ravnanje. To zlasti velja v primeru, da gre za razlago s strani sodne prakse, katere rezultat ni bil razumno predvidljiv, ko je bila kršitev storjena zlasti ob upoštevanju tedaj sprejete razlage s strani sodne prakse glede zadevne zakonske določbe.

Po zgledu te sodne prakse, ki zadeva nov razvoj sodne prakse, ima lahko sprememba represivne politike, v konkretnem primeru splošne politike konkurence Komisije na področju glob, zlasti če je izvedena s sprejetjem pravil ravnanja, kot so Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, ki jih je sprejela Komisija, posledice pri načelu prepovedi retroaktivnosti. Zlasti ob upoštevanju pravnih učinkov in splošne veljavnosti takih pravil ravnanja, kot je bilo to navedeno v točki 211 te sodbe, so ta načeloma namreč zajeta z izrazom „pravica“ v smislu člena 7(1) prej navedene konvencije.

Zaradi nadzora spoštovanja načela prepovedi retroaktivnosti je treba preveriti, ali je bila obravnavana sprememba razumno predvidljiva, ko so bile zadevne kršitve storjene. Glede tega je obseg izraza predvidljivost pretežno odvisen od vsebine besedila, ki ga zadeva, področja, ki ga pokriva, ter od števila in statusa njegovih naslovnikov. Predvidljivost zakona ne nasprotuje temu, da bi bila zadevna oseba prisiljena poseči po pojasnjevalnih nasvetih, da bi v okoliščinah zadeve razumno ocenila posledice, ki lahko nastanejo zaradi določenega dejanja. To zlasti velja za strokovnjake, ki so navajeni, da morajo dokazovati visoko skrbnost pri opravljanju svoje dejavnosti. Od njih je mogoče tudi pričakovati, da posebej pazijo na to, da ocenijo tveganja, ki jih ta prinaša.

Iz dejstva, da učinkovita uporaba skupnostnih pravil konkurence zahteva, da lahko Komisija višino glob v okviru omejitev, navedenih v Uredbi št. 17, kadar koli prilagodi potrebam te politike in da lahko ta institucija zato zviša višino glob glede na tisto višino, ki jo je uporabljala v preteklosti, ne samo tako, da zviša višino glob, ko nalaga globe v posameznih odločbah, ampak tudi tako, da zvišanje izvede z uporabo pravil ravnanja, ki so splošno veljavna, kot so smernice, izhaja, da so bile slednje in predvsem nova metoda izračuna kazni, ki jo prinašajo, ob predpostavki, da ta poostri naložene globe, za podjetja, razumno predvidljive takrat, ko so bile zadevne kršitve storjene pred njihovim sprejetjem.

(Glej točke 202, od 216 do 219, od 222 do 224 in od 227 do 231.)

12. S sprejetjem pravil ravnanja, ki imajo učinke tudi navzven, kot je primer smernic, ki zadevajo gospodarske subjekte, in s tem, da z njihovo objavo razglasi, da jih bo v bodoče uporabljala v primerih, na katere se nanašajo, se zadevna institucija sama omejuje pri izvrševanju svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku in od teh pravil ne more odstopiti, ne da bi bila, glede na okoliščine primera, sankcionirana na podlagi kršitve splošnih pravnih načel, kot sta enako obravnavanje in varstvo zaupanja v pravo. Zato ni mogoče izključiti, da so taka pravila ravnanja pod določenimi pogoji in glede na njihovo vsebino splošno veljavna in lahko imajo pravne učinke.

Čeprav Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, ki jih je sprejela Komisija, niso pravna podlaga za odločbo, s katero je gospodarskemu subjektu naložena globa, saj slednja temelji na členih 3 in 15(2) Uredbe št. 17, pa na splošno in abstraktno določajo metodologijo, ki si jo je Komisija določila za potrebe določitve višine glob, naloženih s to odločbo, in posledično podjetjem zagotavljajo pravno varnost.

(Glej točke od 210 do 213.)

13. Težo kršitve je treba ugotoviti ob upoštevanju velikega števila dejavnikov, kot so okoliščine posameznega primera, njegov kontekst in odvračilen učinek glob, in to ne da bi bil narejen zavezujoč in dokončen seznam meril, ki jih je treba obvezno upoštevati.

Med dejavniki, ki se lahko upoštevajo pri presoji teže kršitev, so ravnanje vsakega izmed podjetij, vloga, ki jo ima vsako izmed podjetij pri izvajanju usklajenih ravnanj, korist, ki so jo lahko podjetja imela od teh ravnanj, njihova velikost in vrednost zadevnega blaga ter nevarnost, ki jo ta vrsta kršitev pomeni za cilje Skupnosti.

Iz tega po eni strani sledi, da je zaradi določanja zneska globe dovoljeno v enaki meri upoštevati tako skupni promet podjetja, ki je, čeprav približen ali nepopoln, kazalec njegove velikosti in njegove gospodarske moči, ter del tega prometa, ki zadeva blago, ki je predmet kršitve, in ki torej lahko pokaže na njen obseg. Iz tega po drugi strani izhaja, da niti enemu niti drugemu izmed teh prometov glede na druge elemente presoje ni treba pripisati nesorazmernega pomena in da zato določitev ustrezne globe ne more biti zgolj rezultat izračuna na temelju skupnega prometa. To zlasti velja, ko je zadevno blago le majhen delež tega prometa.

(Glej točke od 241 do 243, 257, 292 in 312.)

14. Cilj nadzora Sodišča v pritožbi je, prvič, preučiti, kako pravno pravilno je Sodišče prve stopnje za presojo teže določenega ravnanja v smislu členov 85 Pogodbe (postal člen 81 ES) in 15 Uredbe št. 17 upoštevalo vse bistvene dejavnike, in drugič, preveriti, ali je Sodišče prve stopnje pravno zadostno odgovorilo na vse trditve tožeče stranke glede razveljavitve ali zmanjšanja globe.

Po drugi strani pa Sodišče, ki v okviru pritožbe odloča o pravnih vprašanjih, zaradi razlogov pravičnosti, ni tisto, ki s svojo presojo nadomesti presojo Sodišča prve stopnje, ki pri izvajanju svoje neomejene pristojnosti odloča o višini glob, naloženih podjetjem zaradi njihove kršitve prava Skupnosti.

(Glej točke 244, 245 in 303.)

15. Komisija je s tem, da je v svojih smernicah razglasila metodo, ki jo je nameravala uporabiti za izračun glob, naloženih ob uporabi člena 15(2) Uredbe št. 17, ostala v pravnem okviru, ki ga določa ta določba, in ni v ničemer presegla okvirov pooblastila za odločanje po prostem preudarku, ki ji ga je dal normodajalec.

Čeprav ta metoda odstopa od prejšnje prakse Komisije, ki je dajala večji pomen prometu sankcioniranih podjetij, pa ni v ničemer v nasprotju z določbo navedenega člena, kot ga razlaga sodna praksa, ki nikakor ne nalaga, da se globe izračunajo iz zneskov, ki temeljijo na prometu zadevnih podjetij. Nasprotno, s tem da pri presoji teže kršitve predvideva upoštevanje veliko elementov, med katerimi so zlasti koristi, pridobljene s kršitvijo, ali potreba po zagotavljanju odvračilnega učinka glob, pri čemer nikakor ne izključuje upoštevanja prometa, in torej z uvedbo elementov fleksibilnosti, ta metoda Komisiji omogoča, da svoje pooblastilo za odločanje po prostem preudarku izvršuje v popolni skladnosti s to določbo.

(Glej točke 252, 254, 258, 260, 261 in 267.)

16. Zgornjo omejitev zneska globe iz člena 15(2) Uredbe št. 17 je treba razumeti tako, da globa, ki je na koncu naložena podjetju, ne sme preseči te omejitve. Ta določba torej Komisiji ne prepoveduje, da se pri svojem izračunu sklicuje na vmesni znesek, ki presega to omejitev. Ravno tako ne nasprotuje temu, da se vmesno izračunavanje, ki upošteva težo in trajanje kršitve, opravi pri znesku, ki to omejitev presega. Če se izkaže, da je treba v skladu z izračunom končni znesek globe zmanjšati za znesek, ki presega omenjeno zgornjo omejitev, je dejstvo, da se določeni dejavniki, kot sta teža in trajanje kršitev, dejansko ne pokažejo v znesku naložene globe, zgolj posledica uporabe te zgornje omejitve pri končnem znesku.

Omenjena zgornja omejitev zasleduje to, da se izogne nalaganju glob, za katere je predvidljivo, da jih podjetja, ob upoštevanju njihove velikosti, take kot jo, čeprav približno in nepopolno, določa njihov promet, ne bodo mogla plačati. Gre torej za omejitev, ki se enotno uporablja za vsa podjetja in je predpisana glede na velikost vsakega od njih z namenom, da bi se izognilo čezmernim in nesorazmernim globam. Ta omejitev ima tako namen, ki je drugačen in neodvisen od namena meril teže in trajanja kršitve. Edina možna posledica te omejitve je to, da je znesek globe, izračunan na podlagi meril, zmanjšan na najvišjo dovoljeno višino. Njena uporaba pomeni, da zadevno podjetje ne plača globe, ki bi jo bilo načeloma dolžno plačati na podlagi presoje, oprte na omenjena merila.

(Glej točke od 277 do 283 in 323.)

17. Komisija pri določanju višine kazni ni dolžna upoštevati slabega finančnega stanja podjetij, ker bi priznanje take obveznosti pomenilo neupravičeno konkurenčno prednost podjetjem, ki so najmanj prilagojena na pogoje trga.

(Glej točko 327.)

18. Komisija ima pooblastilo za presojo, da podatki, ki jih je predložilo podjetje, in lahko načeloma spadajo med situacije, ki dopuščajo zmanjšanje zneska globe na podlagi poglavja D, točka 2, obvestila o ugodni obravnavi, ne morejo nujno privesti do tega, da bi temu podjetju na podlagi tega obvestila priznala znižanje.

Poleg tega je znižanje na podlagi obvestila o ugodni obravnavi mogoče utemeljiti samo takrat, kadar bi se lahko predloženi podatki in, bolj na splošno, ravnanje zadevnega podjetja v tem pogledu šteli za dokaz njegovega resničnega sodelovanja. Iz samega izraza sodelovanje, kot je naveden v besedilu obvestila o sodelovanju in zlasti v uvodu poglavja D, točka 1, tega obvestila, jasno izhaja, da je mogoče znižanje na podlagi omenjenega obvestila dodeliti samo v primeru, ko obnašanje zadevnega podjetja priča o taki vrsti sodelovanja.

Zato se podjetje, ki je posredovalo nepopolne in delno netočne podatke, ne more sklicevati na tako ravnanje.

(Glej točke od 393 do 397.)

19. Komisija, pod pogojem, da v uradnem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah navede, da bo preučila, ali je treba zadevnim podjetjem naložiti globe, in da poda glavne pravne in dejanske elemente, zaradi katerih je lahko naložena globa, kot sta teža in trajanje domnevne kršitve ter dejstvo, da je kršitev storjena „naklepno ali malomarno“, izpolni svojo obveznost spoštovanja pravice omenjenih podjetij, da se izjavijo. S tem jim namreč da potrebne elemente za obrambo ne samo proti ugotovitvi kršitve, ampak tudi proti naložitvi globe.

Vendar bi podajanje namigov glede višine predvidenih glob, vse dokler podjetja ne morejo podati svojih pripomb glede očitkov proti njim, povzročilo neprimerno pričakovanje odločbe Komisije.

Ravno tako Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ni dolžna označiti možnosti morebitne spremembe svoje politike višine glob, možnosti, ki je odvisna od splošnih nazorov politike konkurence, ki nimajo neposredne zveze s posebnimi okoliščinami obravnavanih zadev.

(Glej točke 428, 434 in 435.)

20. Vprašanje obsega obveznosti obrazložitve je pravno vprašanje, ki ga Sodišče nadzira v okviru pritožbe, ker mora nadzor nad zakonitostjo odločbe, ki se izvaja, v tem okviru obvezno upoštevati dejstva, na katera se je Sodišče prve stopnje oprlo, da je ugotovilo, ali je obrazložitev zadostna oziroma nezadostna.

(Glej točko 453.)

21. Namen obveznosti obrazložitve posamezne odločbe je, da lahko Sodišče izvršuje svoj nadzor nad zakonitostjo in da zadevni osebi posreduje zadostno informacijo o tem, ali je odločba dobro utemeljena oziroma ali je pri njej morebiti podana kršitev, ki dopušča njeno izpodbijanje.

Obrazložitev mora biti torej načeloma sporočena zadevni osebi istočasno kot odločba, ki škoduje njenim interesom. Pomanjkanja obrazložitve ni mogoče odpraviti tako, da zadevna oseba spozna razloge odločbe med postopkom pred Sodiščem.

(Glej točki 462 in 463.)

SODBA SODIŠČA (veliki senat)

z dne 28. junija 2005( )

Kazalo

I – Pravni okvir

Evropska Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin

Uredba št. 17

Smernice

Obvestilo o ugodni obravnavi

II – Dejansko stanje v sporih

III – Tožbe pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijane sodbe

IV – Predlogi strank v pritožbenem postopku

V – Pritožbeni razlogi za razveljavitev izpodbijanih sodb

VI – Pritožbe

A – Procesni pritožbeni razlogi

1. Pritožbeni razlog, ki izhaja kršitve člena 68(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje, in sicer da je slednje zavrnilo predlog skupine Henss/Isoplus za zaslišanje določenih prič kot pripravljalni ukrep

2. Pritožbeni razlog ABB, ki izhaja iz kršitve členov 44(1)(c) in 48(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje, zato ker je to zavrnilo predložitev pravnega mnenja, priloženega k repliki

B – Pritožbeni razlogi po temelju, glede odgovornosti za kršitev

1. Pritožbeni razlog, ki izhaja iz kršitve člena 85(1) Pogodbe, zaradi upoštevanja določenih podjetij kot dela skupine Henss/Isoplus in očitanja kršitve tej skupini kot „podjetju“ v smislu te določbe

2. Pritožbeni razlogi, ki izhajajo iz kršitve člena 85(1) Pogodbe zaradi očitanja kršitve pravil konkurence skupini Henss/Isoplus in Brugg, zaradi njunega sodelovanja na sestanku, katerega cilj je bil protikonkurenčen.

C – Pritožbeni razlogi po temelju glede določitve zneska glob

1. Pritožbeni razlogi glede kršitve načel zaupanja v pravo in prepovedi retroaktivnosti zaradi uporabe Smernic za zadevne kršitve

a) Pritožbeni razlogi, ki izhajajo iz kršitve načela varstva zaupanja v pravo

b) Pritožbeni razlogi, ki izhajajo iz kršitve načela prepovedi retroaktivnosti

2. Pritožbeni razlogi glede zakonitosti metode izračuna zneska glob, kot ga določajo Smernice ali je uporabljen v sporni odločbi

a) Pritožbeni razlogi, ki izhajajo iz kršitve člena 15(2) Uredbe št. 17 pri določitvi višine glob v sporni določbi v skladu z metodo izračuna, določeno v smernicah

b) Pritožbeni razlogi, ki izhajajo iz kršitve načela sorazmernosti in enakega obravnavanja pri določanju višine globe v sporni odločbi v skladu z metodo izračuna iz Smernic

c) Pritožbeni razlogi skupine Henss/Isoplus, ki izhajajo iz kršitve pravic do obrambe pri presoji oteževalnih okoliščin

d) Pritožbeni razlog LR A/S, ki izhaja iz neupoštevanja olajševalnih okoliščin

e) Pritožbeni razlogi skupine Henss/Isoplus in LR A/S, ki izhajajo iz neupoštevanja oziroma nezadostnega upoštevanja njunega sodelovanja pri upravnem postopku

D – Pritožbeni razlogi glede pravice biti slišan in obveznosti obrazložitve

1. Pritožbeni razlogi, ki izhajajo iz kršitve pravice biti slišan

2. Pritožbeni razlogi, ki izhajajo iz kršitve obveznosti obrazložitve glede izračuna glob

VII – Stroški





Pritožba – Konkurenca – Cevi za mestno toplovodno ogrevanje (predizolirane cevi) – Člen 85(1) Pogodbe ES (postal člen 81(1) ES) – Kartel – Bojkot – Globe – Smernice o načinu določanja glob – Prepoved retroaktivnosti – Upravičena pričakovanja – Zakonitost – Obvestilo o ugodni obravnavi – Obveznost obrazložitve“

V združenih zadevah C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P,

katerih predmet so pritožbe na podlagi člena 49 Statuta ES Sodišča, vložene 17. maja 2002 tista, ki se nanaša na prvo zadevo, 29. maja 2002 tista, ki se nanaša na drugo zadevo, 3. junija 2002 tiste, ki se nanašajo na štiri naslednje zadeve, in 5. junija 2002 tista, ki se nanaša na zadnjo zadevo,

Dansk Rørindustri A/S, s sedežem v Fredericiji (Danska), ki jo zastopata K. Dyekjær-Hansen in K. Høegh, advokaterne, (C-189/02 P),

Isoplus Fernwärmetechnik Vertriebsgesellschaft mbH, s sedežem v Rosenheimu (Nemčija),

Isoplus Fernwärmetechnik Gesellschaft mbH, s sedežem v Hohenbergu (Avstrija),

Isoplus Fernwärmetechnik GmbH, s sedežem v Sondershausnu (Nemčija),

ki jih zastopa P. Krömer, odvetnik, z naslovom za vročanje v Luxembourgu, (C-202/02 P),

KE KELIT Kunststoffwerk GmbH, s sedežem v Linzu (Avstrija), ki ga zastopa W. Löbl, odvetnik, z naslovom za vročanje v Luxembourgu, (C-205/02 P),

LR af 1998 A/S, nekdanji Løgstør Rør A/S, s sedežem v Løgstøru (Danska), ki ga zastopata D. Waelbroeck, odvetnik, in H. Peytz, odvetnik, (C-206/02 P),

Brugg Rohrsysteme GmbH, s sedežem v Wunstorfu (Nemčija), ki ga zastopajo T. Jestaedt, H.-C. Salger in M. Sura, odvetniki, z naslovom za vročanje v Luxembourgu, (C-207/02 P),

LR af 1998 (Deutschland) GmbH, nekdanji Lögstör Rör (Deutschland) GmbH, s sedežem v Fuldi (Nemčija), ki ga zastopa H.-J. Hellmann, odvetnik, z naslovom za vročanje v Luxembourgu, (C-208/02 P),

ABB Asea Brown Boveri Ltd, s sedežem v Zürichu (Švica), ki jo zastopajo A. Weitbrecht, odvetnik, J. Ruiz Calzado, odvetnik, in M. Bay, odvetnik, z naslovom za vročanje v Luxembourgu, (C-213/02 P),

pritožniki,

druge stranke v postopku:

Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopajo W. Mölls, P. Oliver in H. Støvlbæk, zastopniki, skupaj z A. Böhlke, Rechtsanwalt, (C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P in C-208/02 P), in R. Thompson, QC, (C-206/02 P in C-213/02 P), z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

tožena stranka na prvi stopnji,

HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. KG,

HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH Verwaltungsgesellschaft,

ki ju zastopa P. Krömer, odvetnik, z naslovom za vročanje v Luxembourgu, (C-202/02 P),

tožeči stranki na prvi stopnji,

SODIŠČE (veliki senat),

v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans (poročevalec) in R. Silva de Lapuerta, predsedniki senatov, C. Gulmann, R. Schintgen, sodnika, N. Colneric, sodnica, S. von Bahr in J. N. Cunha Rodrigues, sodnika,

generalni pravobranilec: A. Tizzano,

sodna tajnika: H. von Holstein, namestnik sodnega tajnika, in M.-F. Contet, glavna administratorka,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 16. marca 2004,

po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 8. julija 2004,

izreka naslednjo

Sodbo

1 Te pritožbe so vložila podjetja Dansk Rørindustri A/S (v nadaljevanju: Dansk Rørindustri) (C-189/02 P), Isoplus Fernwärmetechnik Vertriebsgesellschaft mbH, Isoplus Fernwärmetechnik Gesellschaft mbH in Isoplus Fernwärmetechnik GmbH (v nadaljevanju skupaj: skupina Henss/Isoplus) (C-202/02 P), KE KELIT Kunststoffwerk GmbH (v nadaljevanju: KE KELIT) (C-205/02 P), LR af 1998 A/S, nekdanji Løgstør Rør A/S (v nadaljevanju: LR A/S) (C-206/02 P), Brugg Rohrsysteme GmbH (v nadaljevanju: Brugg) (C-207/02 P), LR af 1998 (Deutschland) GmbH, nekdanji Lögstör Rör (Deutschland) GmbH (v nadaljevanju: LR GmbH) (C-208/02 P), in ABB Asea Brown Boveri Ltd (v nadaljevanju: ABB) (C-213/02 P).

2 S svojimi pritožbami so ta podjetja predlagala razveljavitev sodb Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 20. marca 2002, ki jih zadevajo, in sicer sodbe v zadevi Dansk Rørindustri proti Komisiji (T-21/99, Recueil, str. II-1681), v zadevi HFB in drugi proti Komisiji (T-9/99, Recueil, str. II‑1487), v zadevi KE KELIT proti Komisiji (T-17/99, Recueil, str. II‑1647), v zadevi LR AF 1998 proti Komisiji (T-23/99, Recueil, str. II‑1705), v zadevi Brugg Rohrsysteme proti Komisiji (T-15/99, Recueil, str. II‑1613), v zadevi Lögstör Rör proti Komisiji (T-16/99, Recueil, str. II-1633) in v zadevi ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji (T-31/99, Recueil, str. II-1881) (v nadaljevanju, ob sklicevanju na eno izmed teh sodb, npr.: izpodbijana sodba v zadevi Dansk Rørindustri proti Komisiji, in ob sklicevanju na vse navedene sodbe: izpodbijane sodbe).

3 Z izpodbijanimi sodbami je Sodišče prve stopnje zlasti znižalo globo, ki jo je ABB naložila Odločba Komisije 1999/60/ES z dne 21 oktobra 1998 v postopku izvajanja člena 85 Pogodbe ES (IV/35.691/E-4 – predizolirane cevi) (UL 1999, L 24, str.1, v nadaljevanju: sporna odločba), in v glavnem zavrnilo ničnostne tožbe, vložene proti tej odločbi.

I – Pravni okvir

Evropska Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin

4 Člen 7 Evropske Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane v Rimu 4. novembra 1959 (v nadaljevanju: EKČP), z naslovom „Ni kazni brez zakona“, v prvem odstavku določa:

„Nihče ne sme biti obsojen za katero koli dejanje, izvršeno s storitvijo ali opustitvijo, ki ni bilo določeno kot kaznivo dejanje po domačem ali po mednarodnem pravu v času, ko je bilo storjeno.“

Uredba št. 17

5 Člen 15 Uredbe št. 17 Sveta z dne 6. februarja 1962, Prve Uredbe o izvajanju členov 85 in 86 Pogodbe (UL 1962, 13, str. 204) določa:

„1. Komisija lahko podjetjem ali podjetniškim združenjem z odločbo naloži globo od 100 do 5000 obračunskih enot, kadar namerno ali iz malomarnosti:

[…]

(b) v odgovoru na zahtevo po členu 11(3) ali (5) [...] navedejo netočne podatke

[...]

2. Komisija lahko podjetjem ali podjetniškim združenjem z odločbo naloži globo od 1000 do 1.000.000 obračunskih enot ali višjo vsoto, ki pa ne presega 10 % prometa vsakega podjetja, udeleženega pri kršitvi, v predhodnem poslovnem letu kadar namerno ali iz malomarnosti:

(a) kršijo člen 85(1) ali člen 86 Pogodbe; [...]

[…]

Pri določanju višine globe se upoštevata teža in trajanje kršitve.“

Smernice

6 Obvestilo Komisije z naslovom „Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ“, objavljeno v Uradnem listu Evropskih skupnosti 14. januarja 1998 (UL C 9, str. 3, v nadaljevanju: Smernice), v uvodu navaja:

„Načela, opisana tukaj, bi morala zagotavljati preglednost in nepristranskost odločb Komisije v očeh podjetij in prav tako Sodišča Evropskih skupnosti, kadar potrjuje pooblastila, ki so Komisiji podeljena v okviru ustrezne zakonodaje za določanje glob v mejah 10 % celotnega prometa. To pooblastilo mora upoštevati skladno in nediskriminatorno politiko, ki je v skladu z zastavljenimi cilji za kaznovanje kršitev pravil konkurence.

Nova metoda določanja zneska globe bo upoštevala naslednja pravila, ki se začnejo z osnovnim zneskom, ki se bo povečal, da bo upošteval oteževalne okoliščine, ali zmanjšal, da bo upošteval olajševalne okoliščine.“

Obvestilo o ugodni obravnavi

7 V Obvestilu o nenalaganju ali zmanjševanju glob v primerih kartelov, objavljenem v Uradnem listu Evropskih skupnosti z dne 18. julija 1996 (UL C 207, str. 4, v nadaljevanju: Obvestilo o ugodni obravnavi), katerega osnutek je bil objavljen 19. decembra 1995 (UL C 341, str. 13, v nadaljevanju: osnutek Obvestila o ugodni obravnavi), je Komisija opredelila pogoje, pod katerimi bodo lahko podjetja, ki z njo sodelujejo med preiskavo o kartelu, oproščena glob ali se jim bo globa, ki bi jo sicer morala plačati, zmanjšala, tako kot to izhaja iz poglavja A, točka 3, tega obvestila.

8 Poglavje A, točka 5, Obvestila o ugodni obravnavi določa:

„Sodelovanje podjetja z njo je le eden izmed dejavnikov, ki jih Komisija upošteva pri določitvi globe. […]“

9 Poglavje E, točka 3, tega obvestila, ki zadeva postopek, zlasti določa:

„Komisija se zaveda, da to obvestilo ustvarja upravičena pričakovanja, na katera se bodo oprla podjetja, ki jo bodo želela obvestiti o obstoju kartela.“

II – Dejansko stanje v sporih

10 Dejansko stanje, ki je razlog za tožbe na Sodišču prve stopnje, in tako kot je navedeno v izpodbijanih sodbah, je mogoče za potrebe te sodbe povzeti takole:

11 Pritožniki so družbe, ki poslujejo v sektorju mestnega toplovodnega ogrevanja. Prodajajo oziroma tržijo predizolirane cevi, namenjene temu sektorju.

12 Zaradi pritožbe švedskega podjetja Powerpipe AB (v nadaljevanju: Powerpipe) z dne 18. januarja 1995 so Komisija in predstavniki organov, pristojnih za konkurenco iz zadevnih držav članic, 28. junija 1995 na podlagi člena 14 Uredbe št. 17 opravili določene preiskave pri desetih podjetjih oziroma podjetniških združenjih iz sektorja mestnega toplovodnega ogrevanja, vključno s pritožniki, tj. pri določenih podjetjih, ki jim pripadajo.

13 Komisija je na podlagi člena 11 Uredbe št. 17 večini podjetij, na katera se navezujejo sporna dejstva, poslala zahteve za informacije.

14 Komisija je 20. marca 1997 določenim pritožnikom in drugim vpletenim podjetjem v skladu z Uredbo Komisije št. 99/63/EGS o zaslišanjih iz člena 19(1) in (2) Uredbe št. 17 (UL 1963, 127, str. 2268) poslala uradno obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.

15 Vpletena podjetja so bila zaslišana 24. in 25. novembra 1997.

16 Komisija je 21. oktobra 1998 sprejela sporno odločbo, v kateri je ugotovila, da so različna podjetja in zlasti določeni pritožniki sodelovali pri vrsti sporazumov in usklajenih ravnanj v smislu člena 85(1) Pogodbe ES (postal člen 81(1) ES) (v nadaljevanju: kartel).

17 V skladu z omenjeno odločbo so štirje danski proizvajalci cevi za mestno toplovodno ogrevanje konec leta 1990 sklenili sporazum o načelnem splošnem sodelovanju na svojem nacionalnem trgu. Ta sporazum naj bi združeval ABB IC Møller A/S, dansko hčerinsko družbo ABB, Dansk Rørindustri, poznano tudi pod imenom Starpipe, LR A/S in Tarco Energi A/S (v nadaljevanju: Tarco in za vsa štiri podjetja skupaj: danski proizvajalci).

18 Eden izmed prvih ukrepov naj bi bil uskladitev povišanja cen za danski trg in za izvozne trge. Da bi si razdelili danski trg, naj bi bile določene kvote, ki jih je potem uporabljala in nadzorovala kontaktna skupina tistih, ki so v vpletenih podjetjih odgovorni za prodajo.

19 V skladu s to odločbo sta se od jeseni leta 1991 rednih sestankov danskih proizvajalcev udeleževala dva nemška proizvajalca, in sicer skupina Henss/Isoplus in Pan-Isovit GmbH (pozneje postala Lögstör Rör (Deutschland) GmbH, potem, LR GmbH). Na teh sestankih naj bi potekala pogajanja, katerih namen je bila razdelitev nemškega trga. V avgustu 1993 naj bi ti sestanki pripeljali do sporazumov, ki določajo prodajne kvote za vsako udeleženo podjetje.

20 Vendar je bil v skladu s to odločbo med vsemi temi proizvajalci v letu 1994 sklenjen dogovor, da bi določili kvote za celotni evropski trg. Struktura tega kartela na ravni Skupnosti naj bi bila dvojna. Združenje direktorjev, v katerem so predsedniki ali generalni direktorji podjetij, ki so udeleženci kartela, naj bi vsakemu podjetju dodelilo kvoto, tako na celotnem trgu kot tudi na vsakem izmed nacionalnih trgov, zlasti na danskem, nemškem, italijanskem, nizozemskem, avstrijskem, finskem in švedskem trgu. Za določene nacionalne trge naj bi bila ustanovljena kontaktna skupina območnih vodij prodaje, katerim je bila zaupano vodenje sporazumov, tako da dodelijo projekte in da usklajujejo ponudbe na javne razpise.

21 Glede nemškega trga sporna odločba omenja, da je bil zaradi sestanka šestih vodilnih evropskih proizvajalcev 18. avgusta 1994, in sicer ABB, Dansk Rørindustri, skupine Henss/Isoplus, LR A/S, LR GmbH in Tarca ter Brugga, prvi sestanek kontaktne skupine za Nemčijo 7. oktobra 1994. Sestanki te skupine naj bi se nadaljevali še dolgo po preiskavah Komisije konec junija 1995, čeprav so od tedaj potekali zunaj Evropske unije v Zürichu (Švica). Sestanki v tem mestu naj bi se nadaljevali do 25. marca 1996, oziroma nekaj dni po tem, ko so določena izmed teh podjetij prejela zahteve za informacije, ki jim jih je poslala Komisija.

22 Kot element kartela omenjena odločba navaja zlasti sprejetje in udejanjenje usklajenih ukrepov za odstranitev edinega pomembnega podjetja, ki ni bilo del kartela, in sicer Powerpipa. Komisija pojasnjuje, da so nekateri izmed udeležencev kartela zaposlili „ključne uslužbence“ tega podjetja in so slednjemu dali vedeti, da se mora umakniti z nemškega trga.

23 Zaradi oddaje pomembnega nemškega projekta Powerpipu v marcu 1995 naj bi bil v Düsseldorfu (Nemčija) sestanek, na katerem naj bi sodelovalo sedem podjetij, ki so se sestala 18. avgusta 1994. Na tem sestanku naj bi bilo odločeno, da se skupno bojkotira kupce in dobavitelje Powerpipa. Ta bojkot naj bi bil potem tudi izpeljan.

24 V sporni odločbi Komisija navaja razloge, zaradi katerih je mogoče za sporazum, ki ga prepoveduje člen 85(1) Pogodbe, šteti ne samo izrecni dogovor o razdelitvi trgov, ki so ga konec leta 1990 sklenili danski proizvajalci, ampak tudi dogovore sklenjene od oktobra 1991 dalje.

25 Še več, Komisija poudarja, da sta bila kartel na Danskem in kartel z razsežnostjo Skupnosti zgolj obliki enega samega kartela, ki se je začel na Danskem, vendar je imel od vsega začetka dolgoročni cilj razširitve nadzora udeležencev na celotni skupni trg. Po mnenju Komisije je nadaljevani sporazum med udeleženci prizadel trgovino med državami članicami.

26 V izpodbijanih sodbah, tako to zlasti izhaja iz točk 222 in 275 izpodbijane sodbe LR AF 1998 proti Komisiji, je Sodišče prve stopnje poudarilo, da ni sporno, da je bil v sporni odločbi znesek glob izračunan v skladu z metodo, ki jo določajo Smernice.

27 Poleg tega je gotovo, da se sporna odločba ne sklicuje na Smernice, da podjetja med upravnim postopkom niso bila obveščena o tem, da naj bi se zanje uporabila metoda iz teh smernic in zlasti, da ta metoda ni bila omenjena v uradnem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah niti omenjena na zaslišanjih podjetij.

28 Ravno tako je treba poudariti, da je Komisija na podlagi Obvestila o ugodni obravnavi vsem podjetjem, na katera se nanaša sporna odločba, z izjemo skupine Henss/Isoplus, znižala globe. To znižanje v obliki odstotka zneska globe, ki bi se jim načeloma naložil, jim je bilo dano v zameno za njihovo individualno sodelovanje pri upravnem postopku. To sodelovanje je zajemalo odpoved izpodbijanja bistvenih znakov kršitev ali prispevke k dokazovanju kršitev, ki so imeli različne stopnje.

29 Sporna odločba ima naslednje določbe:

„Člen 1

ABB […], Brugg […], Dansk Rørindustri […], skupina Henss/Isoplus, [KE KELIT], Oy KWH Tech AB, Løgstør Rør A/S, Pan-Isovit GmbH, Sigma Tecnologie di rivestimento Srl in Tarco […] so kršili določbe člena 85(1) Pogodbe s tem, da so na način in v taki meri, kot je navedena v obrazložitvi, sodelovali pri skupku sporazumov in usklajenih ravnanj, ki je bil med štirimi danskimi proizvajalci vzpostavljen okoli novembra ali decembra 1990 in se je pozneje razširil na druge nacionalne trge in kateremu so se pridružili Pan-Isovit in Henss/Isoplus in se je konec leta 1994 zaključil z nastankom splošnega kartela, ki je pokrival celotni skupni trg.

Trajanje kršitve je bilo naslednje:

– v primeru ABB, Dansk Rør[industri], Løgstør, Pan-Isovit […]: bolj ali manj od novembra, decembra 1990 in najmanj do marca ali aprila 1996,

– v primeru [skupine] Henss/Isoplus: bolj ali manj od oktobra 1991, do istega datuma,

– v primeru Brugg: približno od avgusta 1994 do istega datuma,

– v primeru [KE KELIT]: bolj ali manj od januarja 1995 do istega datuma.

[…]

Glavne značilnost kartela so bile:

– razdelitev različnih nacionalnih trgov, pozneje celotnega evropskega trga med proizvajalce s pomočjo sistema kvot,

– dodelitev nacionalnih trgov določenim proizvajalcem in organizacija umika drugih proizvajalcev,

– določitev cen za proizvode in za vsak projekt,

– dodelitev projektov v ta namen izbranim proizvajalcem in manipulacija postopkov oddaje ponudb zato, da bi bila zadevna javna naročila oddana tem proizvajalcem,

– za zaščito kartela pred konkurenco edinega pomembnega podjetja, ki v njem ni bilo udeleženo – Powerpipa […], sprejetje in udejanjenje usklajenih ukrepov za oviranje njegove gospodarske dejavnosti, za škodovanje dobremu odvijanju njegovih poslov ali, preprosto, da ga izrinejo s trga.

[…]

Člen 3

Zaradi kršitve, ugotovljene v členu 1, se podjetjem, naštetim v tem členu, naslednje globe:

a) ABB […], globa 70.000.000 ekujev;

b) Brugg […], globa 925.000 ekujev;

c) Dansk Rørindustri […], globa 1.475.000 ekujev;

d) skupini Henss/Isoplus, globa 4.950.000 ekujev,

za katero solidarno odgovarjajo naslednja podjetja:

– HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. KG,

– HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH Verwaltungsgesellschaft,

– Isoplus Fernwärmetechnik Vertriebsgesellschaft mbH (nekdanji Dipl.-Kfm Walter Henss GmbH Rosenheim),

– Isoplus Fernwärmetechnik GmbH, Sondershausen,

– Isoplus Fernwärmetechnik Ges.mbH - stille Gesellschaft,

– Isoplus Fernwärmetechnik Ges.mbH, Hohenberg;

e) [KE KELIT], globa 360.000 ekujev;

[…]

g) Løgstør Rør A/S, globa 8.900.000 ekujev;

h) Pan-Isovit GmbH, globa 1.500.000 ekujev;

[…]“

III – Tožbe pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijane sodbe

30 Z vlogami, vloženimi v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje, je osem od desetih podjetij, ki jih sporna odločba sankcionira in med katerimi je sedem vložnikov predmetne pritožbe, vložilo tožbe, ki so vse predlagale, naj se ta odločba v celoti ali delno razglasi za nično in podredno razveljavitev globe, ki jim je bila naložena, ali njeno znižnje.

31 S sodbo v zadevi Dansk Rørindustri proti Komisiji je Sodišče prve stopnje:

– člen 1 omenjene odločbe, kolikor je zajemal udeležbo Dansk Rørindustri pri očitani kršitvi v obdobju od aprila do avgusta 1994, razglasilo za ničnega;

– v preostalem tožbo zavrnilo;

– odločilo, da tožeča stranka nosi svoje stroške in ji naložilo plačilo 90 % stroškov, ki jih je priglasila Komisija;

– odločilo, da Komisija nosi 10 % svojih stroškov.

32 Z izpodbijano sodbo v zadevi HFB in drugi proti Komisiji je Sodišče prve stopnje:

– člene 3(d) in 5(d) sporne odločbe, kolikor se nanašajo na HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. KG in HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH Verwaltungsgesellschaft, razglasilo za nične;

– v preostalem tožbo zavrnilo;

– odločilo, da družbe, ki sestavljajo omenjeno skupino, nosijo svoje stroške, skupaj s stroški, ki se nanašajo na postopek za izdajo začasne odredbe in jim naložilo plačilo 80 % stroškov, ki jih je priglasila Komisija, skupaj s tistimi, ki se nanašajo na postopek za izdajo začasne odredbe;

– odločilo, da Komisija nosi 20% svojih stroškov, vključno s tistimi, ki se nanašajo na postopek za izdajo začasne odredbe.

33 Z izpodbijanimi sodbami v zadevah KE KELIT proti Komisiji, LR AF 1998 proti Komisiji, Brugg Rohrsysteme proti Komisiji in Lögstör Rör proti Komisiji je Sodišče prve stopnje:

– zavrnilo tožbo;

– zadevnim tožečim strankam naložilo plačilo stroškov.

34 Z izpodbijano sodbo v zadevi ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji je Sodišče prve stopnje:

– globo, ki je bila ABB naložena v členu 3 sporne odločbe, znižalo na 65 milijonov evrov;

– v preostalem tožbo zavrnilo;

– odločilo, da navedeni pritožnik nosi svoje stroške in mu naložilo 90 % stroškov, ki jih je priglasila Komisija;

– odločilo, da Komisija nosi 10 % svojih stroškov.

IV – Predlogi strank v pritožbenem postopku

35 Dansk Rørindustri Sodišču predlaga, naj:

– zniža znesek globe, ki ji je bila naložena s sporno odločbo;

– podredno, razveljavi izpodbijano sodbo v zadevi Dansk Rørindustri proti Komisiji in zadevo vrne Sodišču prve stopnje v ponovno odločanje glede višine globe;

– Komisiji naloži plačilo stroškov, ki so tožeči stranki nastali v okviru postopkov pred Sodiščem prve stopnje in Sodiščem.

36 Skupina Henss/Isoplus Sodišču predlaga, naj:

– izpodbijano sodbo v zadevi HFB in drugi proti Komisiji, z izjemo prve točke njenega izreka, kot tudi sporno odločbo razveljavi oziroma razglasi za nično;

– podredno, omenjeno izpodbijano sodbo z izjemo prve točke njenega izreka razveljavi in zadevo vrne Sodišču prve stopnje v ponovno odločanje, da to dopolni postopek in izreče novo sodbo;

– še bolj podredno, razveljavi drugo točko izreka izpodbijane sodbe in zniža globo, ki je bila s sporno odločbo naložena družbam omenjene skupine;

– Komisiji naloži plačilo stroškov, ki so omenjenim družbam nastali v postopkih pred Sodiščem prve stopnje in Sodiščem.

37 KE KELIT Sodišču predlaga, naj:

– razveljavi izpodbijano sodbo v zadevi KE KELIT proti Komisiji;

– podredno, razveljavi omenjeno sodbo in zadevo vrne Sodišču prve stopnje v ponovno presojo;

– še bolj podredno, zniža globo, ki mu je bila naložena s sporno odločbo;

– v vsakem primeru Komisiji naloži stroške, ki so omenjenemu pritožniku nastali v postopkih pred Sodiščem prve stopnje in pred Sodiščem.

38 LR A/S Sodišču predlaga, naj:

– razveljavi izpodbijano sodbo v zadevi LR AF 1998 proti Komisiji;

– sporno odločbo, ki ji nalaga globo, razglasi za nično ali slednjo vsaj bistveno zniža ali podredno, zadevo vrne Sodišču prve stopnje;

– na podlagi člena 184 Pogodbe ES (postal člen 241 ES) razglasi, da so Smernice nezakonite;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

39 Brugg Sodišču predlaga, naj:

– razveljavi izpodbijano sodbo v zadevi Brugg Rohrsysteme proti Komisiji in razglasi za nična člena 1 in 3 sporne odločbe;

– podredno, zniža globo, ki mu je bila naložena z omenjeno odločbo;

– v vsakem primeru Komisiji naloži plačilo stroškov, ki so omenjenemu pritožniku nastali v okviru postopkov pred Sodiščem prve stopnje in Sodiščem.

40 LR GmbH Sodišču predlaga, naj:

– razveljavi izpodbijano sodbo v zadevi Lögstör Rör proti Komisiji in dokončno odloči takole: za nično razglasi sporno odločbo, kolikor zadeva omenjenega pritožnika, ali podredno zniža globo in Komisiji naloži plačilo stroškov;

– še bolj podredno, razveljavi omenjeno izpodbijano sodbo in zadevo vrne Sodišču prve stopnje v odločanje.

41 ABB Sodišču predlaga, naj:

– razveljavi točki 2 in 3 izreka izpodbijane sodbe v zadevi ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji;

– člen 3 sporne odločbe, kolikor se nanaša na pritožnika, razglasi za ničnega;

– v prvi vrsti zniža globo, ki mu je bila naložena s to odločbo;

– podredno, zadevo vrne Sodišču prve stopnje, da odloči v skladu s sodbo Sodišča;

– Komisiji naloži plačilo stroškov iz vseh postopkov, vključno s tistimi, ki jih je ABB priglasila v okviru pritožbe.

42 Komisija Sodišču predlaga, naj v vsaki izmed predmetnih zadev:

– izpodbijane sodbe potrdi;

– pritožnikom naloži plačilo stroškov postopka.

V – Pritožbeni razlogi za razveljavitev izpodbijanih sodb

43 Dansk Rørindustri uveljavlja tri pritožbene razloge za razveljavitev:

– kršitev Uredbe št. 17 in načel sorazmernosti in enakega obravnavanja, zato ker Sodišče prve stopnje ni sankcioniralo dejstva, da je globa, naložena temu pritožniku, nesorazmerna glede na storjeno kršitev;

– kršitev Uredbe št. 17 in načel varstva zaupanja v pravo in prepovedi retroaktivnosti, zato ker Sodišče prve stopnje ni sankcioniralo dejstva, da je bila višina globe, ki je bila naložena omenjenemu pritožniku, določena na osnovi načel iz Smernic, čeprav se ta občutno razlikujejo od načel, ki so veljala ob storjenih kršitvah, uradnem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah in zaslišanjih;

– kršitev pravic do obrambe, zato ker Sodišče prve stopnje ni sankcioniralo dejstva, da Dansk Rørindustri v upravnem postopku ni imela možnosti, da se izjavi o spremembah, ki so jih za prakso Komisije na področju določanja višine globe zaradi kršitev pravil konkurence prinesle Smernice.

44 Skupina Henss/Isoplus uveljavlja sedem razlogov za razveljavitev, med katerimi imajo določeni več delov:

– nezakonitost Smernic zaradi:

– nepristojnosti Komisije;

– kršitve načela enakega obravnavanja;

– kršitve pravic do obrambe;

– kršitve načela prepovedi retroaktivnosti;

– kršitev pravice biti slišan pri uporabi Smernic ob določitvi zneska glob;

– kršitev člena 15(2) Uredbe št. 17 pri določitvi višine glob zaradi:

– neuporabe Obvestila o ugodni obravnavi za zadevne družbe;

– kršitve pravic do obrambe kot temeljnih pravic pri presoji oteževalnih okoliščin;

– kršitev člena 85(1) Pogodbe zaradi posledic, ki izhajajo iz sodelovanja zadevnih družb na sestanku, katerega cilj je protikonkurenčen;

– kršitev člena 85(1) Pogodbe zaradi prerazporeditve zadevnih podjetij v skupino Henss/Isoplus in naložitve odgovornosti za kršitev tej skupini kot „podjetju“;

– kršitev postopka zaradi tega, ker je Sodišče prve stopnje zavrnilo odreditev izvedbe zaslišanja prič na podlagi pripravljalnega ukrepa, kot ga je zahteval pritožnik;

– kršitev postopka zaradi določenih nasprotij med izpodbijano sodbo in spisom.

45 KE KELIT poudarja pet razlogov za razveljavitev:

– kršitev načel enakega obravnavanja in varstva zaupanja v pravo zaradi določitve globe v skladu s Smernicami;

– kršitev načela enakega obravnavanja glede trajanja kršitve;

– kršitev načela prepovedi retroaktivnosti;

– kršitev pravic obrambe;

– kršitev obveznosti obrazložitve.

46 LR A/S uveljavlja štiri razloge za razveljavitev:

– kršitev načel sorazmernosti in enakega obravnavanja kot tudi Uredbe št. 17, zaradi prekomernosti in diskriminatornosti globe in, podredno, nezakonitosti Smernic;

– kršitev načel varstva zaupanja v pravo in prepovedi retroaktivnosti kot tudi člena 190 Pogodbe ES (postal člen 253 ES), ker je Komisija neupravičeno odstopila od svoje prejšnje prakse na področju sodelovanja in je retroaktivno uporabila Smernice kot strožji predpis o sodelovanju ali vsaj ni obrazložila take retroaktivne uporabe;

– nezadostno upoštevanje olajševalnih okoliščin za omenjenega pritožnika;

– nezadostno upoštevanje sodelovanja tega pritožnika.

47 Brugg uveljavlja pet razlogov za razveljavitev:

– kršitev načel prepovedi retroaktivnosti, varstva zaupanja v pravo in učinkovite uprave, zaradi uporabe Smernic za določitev višine globe;

– kršitev načela varstva zaupanja v pravo, zaradi spremembe metode izračuna globe po tem, ko je pritožnik že sodeloval;

– kršitev pravic do obrambe zaradi uporabe Smernic, ne da bi se ta pritožnik izjavil;

– kršitev načela enakega obravnavanja, zaradi nezmanjšanja osnovnega zneska, sprejetega za določitev globe za Brugg;

– napak pri uporabi člena 85(1) Pogodbe glede sodelovanja omenjenega pritožnika pri bojkotu Powerpipa.

48 LR GmbH navaja štiri razloge za razveljavitev:

– kršitev načel prepovedi retroaktivnosti in varstva zaupanja v pravo, zaradi retroaktivne uporabe Smernic;

– kršitev člena 15(2) Uredbe št. 17 in načela zakonitosti upravnega delovanja zaradi tega, ker Komisija pri izvrševanju svojega pooblastila do odločanja po prostem preudarku ni spoštovala omejitev pri podelitvi tega pooblastila, ki jih določa omenjena določba, kot tudi, v konkretnem primeru, napačno izvrševanje te pravice pri uporabi te iste določbe, zaradi kršitve načel sorazmernosti in enakega obravnavanja v škodo LR GmbH;

– kršitev obveznosti obrazložitve, določene v členu 190 Pogodbe, zato ker sporna odločba ni obrazložena glede retroaktivne uporabe Smernic;

– kršitev pravic do obrambe, zato ker Komisija ni spoštovala pravice omenjenega pritožnika, da se izjavi glede take retroaktivne uporabe.

49 ABB navaja tri razloge za razveljavitev:

– kršitev členov 44(1)(c) in 48(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje, zato ker je slednje pravno mnenje, priloženo k repliki, zavrglo kot nedopustno;

– kršitev načela varstva zaupanja v pravo, ki je v tem, da se je omenjeni pritožnik, zlasti na podlagi Obvestila o ugodni obravnavi, lahko zanašal na prakso Komisije na področju izračuna višine globe, zaradi česar ta institucija od te prakse ni mogla (ne bi smela? op. Marko) arbitrarno odstopiti;

– kršitev člena 15(2) Uredbe št. 17, zato ker je Sodišče prve stopnje potrdilo ugotovitev Komisije glede teže kršitve ABB, ne da bi upoštevala promet slednjega na upoštevnem trgu.

VI – Pritožbe

50 Ker so se stranke in generalni pravobranilec o tem že izjasnili, je treba zaradi medsebojne povezanosti predmetne zadeve v skladu s členom 43 Poslovnika Sodišča združiti zaradi izdaje skupne sodbe.

A – Procesni pritožbeni razlogi

51 Primerno je najprej obravnavati pritožbene razloge skupine Henss/Isoplus in ABB, ki izhajajo iz določenih kršitev Poslovnika Sodišča prve stopnje.

1. Pritožbeni razlog, ki izhaja kršitve člena 68(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje, in sicer da je slednje zavrnilo predlog skupine Henss/Isoplus za zaslišanje določenih prič kot pripravljalni ukrep

52 Skupina Henss/Isoplus z drugim pritožbenim razlogom Sodišču prve stopnje očita, da je v točkah od 36 do 38 izpodbijane sodbe v zadevi HFB in drugi proti Komisiji zavrnilo njen predlog za odreditev zaslišanje Boysena, B. Hansena, N. Hansena, Hybschmanna, Jespersena in Volandta kot prič v skladu s členom 68(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje. Pri teh točkah naj bi bila podana kršitev postopka.

53 V nasprotju s točko 37 omenjene izpodbijane sodbe naj bi predlog za zaslišanje šestih navedenih oseb navajal dejstva, katerih dokazovanje s pričami bi moralo biti odrejeno. V točki 72 vloge skupine Henss/Isoplus, ki je bila vložena na Sodišče prve stopnje, naj bi bilo navedeno, da je bil ta predlog vložen zato, da bi se dokazalo, da podjetja iz omenjene skupine pred oktobrom 1994 niso bila udeležena v kartelu.

54 Ta pritožbeni razlog je treba zavrniti.

55 Iz točke 34 te izpodbijane sodbe izhaja, da je Sodišče prve stopnje vzelo na znanje, da je bilo to zaslišanje predlagano „zato, da bi se dokazalo, da tožeče stranke oziroma skupina Henss/Isoplus pred oktobrom 1994 niso sodelovale pri nezakonitem početju/ukrepu ali drugem podobnem ravnanju v smislu člena 85(1) Pogodbe […].“

56 Vendar je Sodišče prve stopnje v točki 36 omenjene sodbe opozorilo, da je treba v skladu s členom 68(1)(zadnji pododstavek) njegovega Poslovnika v predlogu stranke za zaslišanje priče natančno navesti, o katerih dejstvih in iz katerih razlogov bi bilo treba pričo zaslišati.

57 V naslednji točki te sodbe je Sodišče prve stopnje poudarilo, da so bile v točkah 20, 40, 50, od 66 do 71, 94, 96, 125 in 142 vloge navedene določene osebe, ki bi jih lahko upoštevali kot priče glede dejstev, navedenih v vsaki izmed obravnavanih točk, a imena šestih oseb, katerih pričevanje je bilo izrecno predlagano pred Sodiščem prve stopnje, niso navedena v teh točkah. To je zato za teh šest oseb ugotovilo, da skupina Henss/Isoplus na noben način ni pojasnila dejstev, za dokazovanje katerih bi bilo treba odrediti zaslišanje prič.

58 Sodišče prve stopnje je iz tega razloga v točki 38 te sodbe posledično sklenilo, da predlogu za zaslišanje prič ni bilo mogoče slediti, ne da bi bilo treba preučiti smiselnost zaslišanja omenjenih šestih oseb.

59 Treba je ugotoviti, da je bilo Sodišče prve stopnje po eni strani soočeno z znatnim skupkom točnih dejstev, glede katerih je skupina Henss/Isoplus v svoji vlogi navedla dokazne predloge za možno zaslišanje vrste oseb, in po drugi strani z uradnim predlogom za zaslišanje šestih drugih oseb kot prič v skladu s členom 68(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje, ki je bil, z namenom, da bi se v splošnem dokazalo, da zadevna podjetja iz omenjene skupine niso sodelovala v kartelu pred oktobrom 1994, ravno tako vložen s to vlogo, čeprav se vloga ni sklicevala na točno določena dejstva, za katere je bil dokazni predlog vložen.

60 Zaradi očitnega pomanjkanja jasnosti v tej točki, kljub že tako obsežni vlogi, je Sodišče prve stopnje pravilno odločilo, da predlog za zaslišanje zadevnih šestih oseb natančno ne navaja, o katerih dejstvih je bilo treba te osebe zaslišati kot priče.

61 Skupina Henss/Isoplus poleg tega navaja, da je bilo treba zaslišanje oseb, in sicer ne omenjenih šestih oseb, šteti za predlog za zaslišanje teh kot prič v smislu člena 68(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje in ne zgolj za dokazni predlog.

62 S tem očitkom skupina Henss/Isoplus torej Sodišču prve stopnje očita, da je v tej točki izkrivilo obseg njegove vloge.

63 Ta očitek ni utemeljen.

64 Iz te vloge in zlasti iz njene točke 145, na katero se omenjeni pritožnik zlasti sklicuje, izhaja, da je sam razlikoval med svojimi dokaznimi predlogi v smislu člena 44(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje in svojim uradnim predlogom pripravljalnega ukrepa, ki zajema zaslišanje šestih drugih oseb kot prič na podlagi člena 68(1) tega poslovnika. Izkrivitev v tej točki torej ni dokazana.

65 Podredno skupina Henss/Isoplus meni, da bi moralo Sodišče prve stopnje tudi ob predpostavki, da predlog za zaslišanje zadevnih oseb kot prič ne bi bil vložen, v vsakem primeru to zaslišanje odrediti po uradni dolžnosti.

66 Globe, naložene na podlagi konkurenčnega prava, je treba opredeliti kot „kazenske“ v smislu člena 6 ESČP, zato naj bi bilo Sodišče prve stopnje v vsakem primeru v skladu s tretjim odstavkom te določbe in splošnim načelom prava Skupnosti, namreč pravico do poštenega sojenja, dolžno pozvati in zaslišati razbremenilne priče, ki jih poimensko navede obdolženec.

67 V tem pogledu je treba spomniti, da samo Sodišče prve stopnje presoja morebitno potrebo po dopolnitvi dejstev (dejanskih elementov), ki so mu na voljo v predloženi mu zadevi (glej zlasti sodbe z dne 30. septembra 2003 v zadevi Freistaat Sachsen in drugi proti Komisiji, C-57/00 P in C-61/00 P, Recueil, str. I-9975, točka 47, in z dne 7. oktobra 2004 v zadevi Mag Instrument proti UUNT, C-136/02 P, ZOdl., str. I-9165, točka 76).

68 Poleg tega je, kot je Sodišče odločilo v okviru zadeve, ki se je nanašala na konkurenčno pravo, čeprav predlog za zaslišanje prič, vložen z vlogo, natančno navaja, o katerih dejstvih in iz katerih razlogov bi bilo treba priče zaslišati, Sodišče prve stopnje tisto, ki presodi upoštevnost predloga glede na predmet spora in potrebo po zaslišanju prič, ki so navedene (sodbe z dne 17. decembra 1998, Baustahlgewebe proti Komisiji, C-185/95 P, Recueil, str. I-8417, točka 70).

69 Tega pooblastila za odločanje po prostem preudarku Sodišča prve stopnje ni mogoče izpodbijati, tako kot to počne skupina Henss/Isoplus, s sklicevanjem na splošno načelo prava Skupnosti, ki se zgleduje po členu 6(1) EKČP, v skladu s katerim ima vsaka oseba pravico do poštenega sojenja, in bolj natančno, kot ta izhaja iz odstavka 3(d) tega člena, v skladu s katerim ima vsak obdolženi pravico, da doseže navzočnost in zaslišanje razbremenilnih prič ob enakih pogojih, kot veljajo za obremenilne priče, načelo, ki je poseben vidik pravice do poštenega sojenja.

70 Iz sodne prakse Sodišča za človekove pravice izhaja, da zadnjenavedena določba obdolženemu ne priznava absolutne pravice, da doseže navzočnost prič pred sodiščem, in da je načeloma nacionalno sodišče tisto, ki odloči o potrebi ali smiselnosti tega, da pričo pozove (glej zlasti ESČP, sodba v zadevi Pisano proti Italiji z dne 27. julija 2000, neobjavljena v Recueil des arrêts et décisions, § 21; v zadevi S. N. proti Švedski z dne 2. julija 2002, Recueil des arrêts et décisions, 2002-V, § 43, in v zadevi Destrehem proti Franciji z dne 18. maja 2004, neobjavljena v Recueil des arrêts et décisions, § 39).

71 V skladu s to sodno prakso člen 6(3) EKČP ne nalaga tega, naj se pozove vsaka priča, temveč zasleduje popolno enakost v orožju s tem, da zagotavlja, da je sporni postopek, gledan kot celota, obdolženemu ponudil ustrezno in zadostno možnost, da od sebe odvrne sum (glej zlasti zgoraj navedeno sodbo v zadevi Pisano proti Italiji, § 21).

72 V obravnavanem primeru je gotovo, tako kot to izhaja iz točke 21 izpodbijane sodbe v zadevi HFB in drugi proti Komisiji, da je Sodišče prve stopnje v okviru ukrepa procesnega vodstva od skupine Henss/Isoplus zahtevalo, naj odgovori na pisna vprašanja in predloži določene dokumente, ter da so stranke v zahtevo privolile. Sodišču prve stopnje torej ne bi bilo mogoče očitati, da je kršilo svojo dolžnost preiskovanja dejstev (v tem smislu glej zgoraj navedeno sodbo v zadevi Baustahlgewebe proti Komisiji, točka 76).

73 Poleg tega je treba ugotoviti, da je Sodišče prve stopnje v točkah od 137 do 181 omenjene izpodbijane sodbe preučilo veliko dokumentov, vloženih v spis, da je sklenilo, da je Komisija skupini Henss/Isoplus zakonito očitala sodelovanje v kartelu od oktobra 1991 do oktobra 1994.

74 Iz tega izhaja, da je omenjeni pritožnik očitno imel možnost izpodbijanja tega, da podjetja, ki ga sestavljajo, pred oktobrom 1994 niso bila udeležena v kartelu.

75 Zato Sodišče prve stopnje, v nasprotju s tem kar meni pritožnik, ni bilo dolžno po uradni dolžnosti odrediti zaslišanja zadevnih razbremenilnih prič.

76 Glede na zgoraj navedeno je treba obravnavani pritožbeni razlog zavrniti.

2. Pritožbeni razlog ABB, ki izhaja iz kršitve členov 44(1)(c) in 48(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje, zato ker je to zavrnilo predložitev pravnega mnenja, priloženega k repliki

77 ABB s prvim pritožbenim razlogom meni, da naj bi Sodišče prve stopnje s tem, da je v točkah od 112 do 114 izpodbijane sodbe v zadevi ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji odločilo, da pravnega mnenja profesorja J. Schwarzeja (v nadaljevanju: pravno mnenje) iz priloge k repliki, vloženi na Sodišču prve stopnje, ni bilo mogoče v celoti ali delno upoštevati, kršilo člene 44(1)(c) in 48(2) svojega Poslovnika.

78 S prvim delom tega pritožbenega razloga ABB Sodišču prve stopnje očita, da je napačno uporabilo pravo s tem, da je v točki 112 omenjene izpodbijane sodbe odločilo, da v skladu s členom 48(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje predložitev pravnega mnenja ni dopustna, ker to mnenje zajema določena splošna načela, ki utemeljujejo razloge, ki niso bili navedeni v vlogi pred Sodiščem prve stopnje.

79 Ker točke od 115 do 136 omenjene sodbe obravnavajo samo načelo varstva zaupanja v pravo, naj bi se Sodišče prve stopnje glede tega oprlo na domnevo, da se ta razlog nanaša samo na to načelo, tako da je vsakršno drugo načelo upravnega prava, ki je analizirano v pravnem mnenju, nov in zato nedopusten razlog v smislu člena 48(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje.

80 Pravno mnenje pa naj bi s svojim sklicevanjem zlasti na določena načela upravnega prava zgolj razvijalo trditve, ki razjasnjujejo točno pravno podlago in predvsem obseg načela varstva zaupanja v pravo. Te trditve naj bi bile v glavnem namenjene temu, da bi se dokazalo, da je bilo pooblastilo za odločanje po prostem preudarku Komisije pri določanju višine globe v okoliščinah predmetnih zadev omejeno.

81 Pravno mnenje naj bi torej zajemalo samo trditve, ki so navedene v utemeljitev razloga, ki je že bil izpostavljen v vlogi pred Sodiščem prve stopnje, in ne novega razloga.

82 S tem v zvezi je treba ugotoviti, da omenjeno pravno mnenje, ki v celoti sto in en odstavek, razvija predvsem 6 načel prava Skupnosti, in sicer načelo varstva zaupanja v pravo, načelo samoomejevanja oblasti („self-binding“), načelo estoppel, načelo dobre uprave, načelo „venire contra factum proprium“ in pravico do poštenega sojenja z varstvom pravic do obrambe.

83 Iz 19. odstavka pravnega mnenja izhaja, da so ta načela preučena, zato da bi se ugotovilo, ali pravo Skupnosti zajema pravila, ki omejujejo pooblastilo za odločanje po prostem preudarku Komisije pri nalaganju glob na področju konkurenčnega prava in ki nasprotujejo temu, da ta institucija spremeni svojo uveljavljeno prakso na področju določanja višine globe in uporabi svojo novo prakso v primeru, kot je obravnavani.

84 43. odstavek tega pravnega mnenja navaja, da lahko vsako izmed teh načel z različnih zornih kotov in morebiti z različno stopnjo omeji omenjeno pooblastilo za odločanje po prostem preudarku Komisije.

85 V odstavkih od 44 do 96 pravnega mnenja je vsako izmed omenjenih načel analizirano posebej in uporabljeno za predmetno zadevo.

86 V odstavkih od 97 do 101 tega mnenja je podan njegov sklep, in sicer da je bilo pooblastilo za odločanje po prostem preudarku Komisije v konkretnem primeru dejansko omejeno tako, da ta od svoje prejšnje prakse ni mogla odstopiti.

87 V 98. odstavku omenjenega mnenja je navedeno, da so si ta načela podobna, kolikor so zavezujoča.

88 Iz strukture in vsebine pravnega mnenja izhaja, da se, čeprav med načeli upravnega prava, obravnavanimi v tem mnenju, in razlogi, navedenimi v vlogi, obstajajo določene stične točke, predmet tega mnenja očitno ne omejuje na navajanje trditev, ki razjasnjujejo in razdelujejo razlog glede varstva zaupanja v pravo, kot to meni ABB, ampak razvija vrsto neodvisnih načel, da bi dokazalo, da Komisija v konkretnem primeru ni mogla odstopiti od svoje prejšnje prakse na področju določanja višine glob. Glede na to je treba ugotoviti, da je načelo varstva zaupanja v pravo zgolj eno izmed šestih načel, razvijanih v ta namen.

89 Zato, kot je navajala Komisija, iz besedila pravnega mnenja izhaja, da je to nameravalo prvič zajemati določena načela, ki niso bila navedena v vlogi pred Sodiščem prve stopnje.

90 Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba prvi del razloga, ki ga navaja ABB, zavrniti.

91 Z drugim delom svojega prvega pritožbenega razloga isti pritožnik meni, da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo s tem, da je v točki 113 izpodbijane sodbe v zadevi ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji odločilo, da pravnega mnenja ni bilo mogoče v celoti ali delno upoštevati zato, ker mora na podlagi člena 44(1)(c) Poslovnika Sodišča prve stopnje vloga obsegati predmet postopka in kratek povzetek tožbenih razlogov.

92 Sodišče prve stopnje naj ne bi ugotovilo nobene napake v vlogi ali repliki, ki bi lahko utemeljila uporabo te določbe. Posledično naj bi bilo napačno to, da je odločilo, da je ABB želel nezadosten razlog nadomestiti s splošnim sklicevanjem na pravno mnenje. Poleg tega naj nič ne bi omogočalo analogne uporabe omenjene določbe Poslovnika Sodišča prve stopnje, kot naj bi to storilo v tej točki omenjene sodbe.

93 Glede na to je treba znova spomniti na razlogovanje Sodišča prve stopnje v točki 113 izpodbijane sodbe v zadevi ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji.

94 Sodišče prve stopnje je opozorilo, da iz člena 44(1)(c) njegovega Poslovnika izhaja, da morajo pravni in dejanski elementi, na katerih temelji tožba, vsaj zgoščeno izhajati iz samega besedila vloge in da torej ne zadošča, da se vloga sklicuje na te elemente iz svoje priloge.

95 Sodišče prve stopnje se je sklicevalo predvsem na ustaljeno sodno prakso Sodišča glede obveznosti Komisije, da v vsaki vlogi, vloženi na podlagi člena 226 ES, navede točno določene očitke, o katerih naj odloči Sodišče, kot tudi vsaj povzetek pravnih in dejanskih elementov, na katerih ti očitki temeljijo.

96 Glede na to iz te sodne prakse izhaja, da ta obveznost ni izpolnjena, če so očitki Komisije v vlogi navedeni zgolj v obliki sklicevanja na razloge, navedene v pisnem opominu in obrazloženem mnenju ali tudi v delu vloge, ki zadeva pravni okvir (v tem smislu glej zlasti sodbe z dne 31. marca 1992 v zadevi Komisija proti Danski, C-52/90, Recueil, str. I-2187, točki 17 in 18; z dne 23. oktobra 1997 v zadevi Komisija proti Grčiji, C-375/95, Recueil, str. I-5981, točka 35, in z dne 29. novembra 2001 v zadevi Komisija proti Italiji, C-202/99, Recueil, str. I-9319, točki 20 in 21).

97 Sodišče prve stopnje je tudi opozorilo, da v prilogah ni dolžno iskati in prepoznavati razlogov, ki bi jih lahko štelo za temelj tožbe, ker imajo priloge zgolj dokazno in dokumentarno funkcijo.

98 Ob upoštevanju teh dejavnikov je Sodišče prve stopnje sklenilo, da ravno tako tudi samo, ob tem, da dela pravnega mnenja ni mogoče upoštevati, gotovo v tem mnenju ni dolžno iskati in prepoznavati odlomkov, ki bi jih bilo mogoče upoštevati kot priloge, ki razširjajo in dopolnjujejo vloge ABB v določenih točkah.

99 Glede razlogov za to ugotovitev je treba slednjo razumeti tako, da čista dokazna in dokumentarna funkcija prilog pomeni, da morajo biti, kolikor pravno mnenje poleg novih in torej nedopustnih razlogov obsega pravne elemente, na katerih temeljijo določeni razlogi izraženi v vlogi, slednji podani v samem besedilu replike, h kateri je to mnenje priloženo, ali v tej vlogi vsaj dovolj prepoznavni.

100 S tem, da je Sodišče prve stopnje upoštevalo ta merila in odločilo, da v konkretnem primeru ti niso izpolnjeni, ni napačno uporabilo prava.

101 Še več, Sodišče prve stopnje glede na to ni izkrivilo obsega replike, ki je bila nanj vložena. Treba je torej ugotoviti, da se točka 31 omenjene vloge omejuje na splošno sklicevanje na pravno mnenje. Poleg tega dejstvo, ki ga ABB navaja v določenih točkah te vloge in sicer da so sklicevanja na nekatere odlomke tega mnenja podana v obliki opomb na dnu strani, ni tako, da bi omajalo ugotovitev, da katere je o tej točki prišlo Sodišče prve stopnje.

102 V teh okoliščinah je treba obravnavani pritožbeni razlog zavrniti.

B – Pritožbeni razlogi po temelju, glede odgovornosti za kršitev

103 Na drugem mestu je treba preučiti pritožbene razloge po temelju, ki sta jih je navedla skupina Henss/Isoplus in Brugg, v skladu s katerimi ta pritožnika izpodbijata sodbe, ki ju zadevajo, v določenih točkah glede očitanja kršitve, kot je ta, ki je bila proti njima sprejeta v sporni odločbi in jo je potrdilo Sodišče prve stopnje.

1. Pritožbeni razlog, ki izhaja iz kršitve člena 85(1) Pogodbe, zaradi upoštevanja določenih podjetij kot dela skupine Henss/Isoplus in očitanja kršitve tej skupini kot „podjetju“ v smislu te določbe

104 Skupina Henss/Isoplus s petim pritožbenim razlogom Sodišču prve stopnje očita, da je v točkah od 54 do 68 izpodbijane sodbe v zadevi HFB in drugi proti Komisiji odločilo, da je Komisija v izpodbijani odločbi določena podjetja pravilno štela za del te skupine in slednji očitala kršitev.

105 Omenjeni pritožnik najprej meni, da je v točki 66 te sodbe Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo s tem, ko je zavrnilo njegovo trditev, da mora podjetje v smislu določb Pogodbe za področje konkurence nujno imeti pravno osebnost.

106 To pa ne velja niti za skupino Henss/Isoplus, ob predpostavki da je gospodarski subjekt, niti za Henssa kot osebo, ki v skladu s to izpodbijano sodbo nadzoruje različna podjetja, ki pripadajo tej skupini.

107 Skupina Henss/Isoplus zatrjuje, da je njeno tezo mogoče utemeljiti s členom 1 Protokola št. 22 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992 (UL 1994, L 1, str. 3), iz katerega naj bi izhajalo, da izraz „podjetje“ v smislu določb Pogodbe za področje konkurence označuje vsak pravni subjekt („Rechtssubjekt“ v nemški različici), ki opravlja dejavnosti trgovske ali gospodarske narave.

108 To naj bi zlasti potrjevala sodna praksa Sodišča glede določb Pogodbe ESPJ za področje konkurence (sodbi z dne 13. julija 1962 v zadevi Klöckner-Werke in Hoesch proti Visoki oblasti, 17 in 20/61, Recueil, str. 617, in v zadevi Mannesmann proti Visoki oblasti, 19/61, Recueil, str. 675).

109 V drugih sodbah, ki jih Sodišče prve stopnje navaja zlasti v točki 66 omenjene izpodbijane sodbe, naj Sodišče še ne bi imelo dokončnega stališča glede načelnega vprašanja ali opredelitev podjetja v smislu konkurenčnega prava v kakršnih koli okoliščinah, ki zahteva, da ima zadevni subjekt pravno osebnost (sodbe z dne 4. julija 1972 v zadevi ICI proti Komisiji, 48/69, Recueil, str. 619, z dne 21. februarja 1973 v zadevi Europemballage in Continental Can proti Komisiji, 6/72, Recueil, str. 215; z dne 12. julija 1984 v zadevi Hydrotherm, 170/83, Recueil, str. 2999, in z dne 23. aprila 1991 v zadevi Höfner in Elser, C-41/90, Recueil, str. I-1979, točka 21).

110 Če je res, kot to meni omenjeni pritožnik, da je kršitev, ki jo stori podjetje, ki ima lastno pravno osebnost mogoče očitati njegovi družbi materi, holdinški družbi, če ga slednja nadzira, in da gre torej za isto gospodarsko celoto (glej zlasti zgoraj navedene sodbe v zadevi ICI proti Komisiji ter Europemballage in Continental Can proti Komisiji), naj bi bilo za takšno očitanje vendarle potrebno, da ima sam obvladujoči subjekt pravno osebnost.

111 Fizična oseba, kot je v konkretnem primeru Henss, kot družbenik ali imetnik deležev, ne bi mogel biti opredeljen kot „podjetje“ v smislu člena 85(1) Pogodbe. Zato naj ta sodna praksa v obravnavanem primeru ne bi bila upoštevna.

112 Glede na to je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso v kontekstu prava konkurence izraz podjetje zajema vsako osebo, ki opravlja gospodarsko dejavnost, neodvisno od pravne oblike te osebe in njenega načina financiranja (glej zlasti sodbo z dne 19. februarja 2002 v zadevi Wouters in drugi, C-309/99, Recueil, str. I-1577, točka 46 citirane sodne prakse).

113 Iz te sodne prakse jasno izhaja, da izraz podjetje v smislu določb Pogodbe za področje konkurence ne zahteva, da ima zadevna gospodarska celota pravno osebnost. Ravno tako ne gre za razlago, ki naj bi se, kot to meni skupina Henss/Isoplus omejila na konkretne zadeve, na podlagi katerih so bile izdane sodbe Sodišča, kot so zgoraj navedene sodbe v zadevah Hydrotherm ali Höfner in Elser, temveč za splošno razlago.

114 Trditev, ki izhaja iz nemške različice člena 1 Protokola št. 22 Sporazuma o evropskem gospodarskem prostoru in zlasti izraza „pravni subjekt“ („Rechtssubjekt“) iz tega člena, ne vzbudi dvomov o tej razlagi.

115 Izraz „pravni subjekt“ nujno ne izključuje fizičnih oseb. V vsakem primeru pa tak izraz manjka v vseh drugih jezikovnih različicah, ki obsegajo samo izraz „oseba“.

116 Skupina Henss/Isoplus dalje meni, da podjetja, ki niso povezana niti kapitalsko niti z vidika prava družb in ki zato niso odvisna od obvladujočega podjetja, ne morejo postati skupina samo zaradi obstoja morebitnih povezav med fizičnimi osebami, ki niso podjetja.

117 Glede na to je treba opozoriti, da ustaljena sodna praksa zavzema stališče, da je protikonkurenčno obnašanje podjetja mogoče očitati drugemu podjetju, če svojega obnašanja na trgu ni določilo neodvisno, temveč je v glavnem uporabilo navodila tega podjetja, zlasti ob upoštevanju gospodarskih in pravnih povezav, ki ju združujejo (glej zlasti sodbo z dne 16. novembra 2000 v zadevi Metsä-Serla in drugi proti Komisiji, C-294/98 P, Recueil, str. I-10065, točka 27).

118 Res je, da okoliščina, da lastniški kapital dveh različnih gospodarskih družb pripada isti osebi ali isti družini, sama po sebi ne zadošča za to, da se ugotovi, da sta ti družbi gospodarska celota, iz česar na podlagi konkurenčnega prava Skupnosti sledi, da je mogoče ravnanja enega podjetja očitati drugemu in da je mogoče od enega zahtevati, naj plača globo za drugega (glej sodbo z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Aristrain proti Komisiji, C-196/99 P, Recueil, str. I-11005, točka 99).

119 Vendar v konkretnem primeru Sodišče prve stopnje ugotovitve obstoja gospodarske celote, ki jo predstavlja skupina Henss/Isoplus, ni izvajalo zgolj na podlagi dejstva, da je lastniški kapital zadevnih podjetij nadzorovala ena sama oseba, v tem primeru Henss.

120 Iz točk od 56 do 64 izpodbijane sodbe v zadevi HFB in drugi proti Komisiji izhaja, da je Sodišče prve stopnje ugotovilo obstoj omenjene gospodarske celote na podlagi skupka dejavnikov, ki potrjujejo nadzor Henssa nad zadevnimi družbami, in sicer poleg tega, da imata Henss ali njegova soproga neposredno ali posredno vse ali skoraj vse lastniške deleže, Henss zaseda tudi vse ključne položaje v upravnih organih teh družb, je dejstvo tudi, da je ta oseba na sestankih uprav, kot je navedeno v točki 20 te sodbe, predstavljala različna podjetja in da je slednjim kartel dodelil eno samo kvoto.

121 Skupina Henss/Isoplus na koncu podredno meni, da različna podjetja, ki jih je Komisija prerazvrstila, niso deli iste gospodarske celote, ker naj ne bi bila neavtonomna in naj ne bi bila odvisna od navodil od zunaj. S to trditvijo pritožnik meni, da so bila zadevna podjetja tako ali drugače pod dejanskim nadzorom Henssa.

122 Glede na to je treba poudariti, da presoje, kot so te, ki jih je Sodišče prve stopnje sprejelo v točkah od 56 do 64 izpodbijane sodbe v zadevi HFB in drugi proti Komisiji, katerih namen je ugotovitev obstoja gospodarske celote, temeljijo na vrsti ugotovitev dejanske narave, o katerih ni mogoče razpravljati v okviru pritožbe, razen ob izkrivljenju upoštevnih dejstev ali dokazov, predloženih Sodišču prve stopnje, ali tudi, ko dejanska netočnost ugotovitev slednjega izhaja iz dokumentov, vloženih v spis (glej v tem smislu zlasti zgoraj navedeni sodbi v zadevah Metsä-Serla in drugi proti Komisiji, točka 37, in Mag Instrument proti UUNT, točki 39 in 76).

123 Glede točke 57 omenjene izpodbijane sodbe Sodišče prve stopnje ni odločilo, kot to meni skupina Henss/Isoplus, da Henss v referenčnem obdobju, torej v obdobju trajanja kršitve, ki ga je ugotovila Komisija, tj. od oktobra 1991 do marca/aprila 1996, ni bil samo direktor, ampak tudi delničar Isoplus Fernwärmetechnik Vertriebsgesellschaft mbH. V tej točki ni nobene protispisnosti, tako da je treba kršitev postopka, ki jo v tem smislu očita pritožnik kot del svojega sedmega pritožbenega razloga, zavrniti.

124 Glede točke 58 te izpodbijane sodbe Sodišče prve stopnje ni odločilo več, kot to meni isti pritožnik, temveč je odločilo zgolj, da je imel Henss po pooblaščenih zastopnikih v referenčnem obdobju večino deležev, a ni nikoli zasedal položaja direktorja.

125 Treba je torej ugotoviti, da posebna kritika omenjenih točk 57 in 58 v ničemer ne izkazuje, da bi Sodišča prve stopnje kakor koli izkrivljalo upoštevna dejstev ali dokaze, niti ne razkriva dejanskih netočnosti ugotovitev slednjega, ki bi izhajale iz dokumentov, vloženih v spis.

126 Glede Isoplus Fernwärmetechnik GmbH skupina Henss/Isoplus meni, da Henss in zakonca Papsdorf nikoli niso bili direktorji in da so poleg tega deleže te družbe v referenčnem obdobju imeli: tretjino Isoplus Fernwärmetechnik Gesellschaft mbH v svojem imenu, tretjino zakonca Papsdorf po tej družbi kot pooblaščeni zastopnici in tretjino druge fizične osebe, ravno tako po omenjeni pooblaščeni zastopnici.

127 Ta dejstva so enaka tistim, ki jih je Sodišče ugotovilo v točki 59 omenjene izpodbijane sodbe, tako da tudi glede te točke ni podano izkrivljanje upoštevnih dejstev ali dokazov. Poleg tega iz dokumentacije, vložene v spis, ne izhaja nobena dejanska netočnost ugotovitev Sodišča prve stopnje.

128 Skupina Henss/Isoplus dodaja, da iz teh dejstev izhaja, da naj bi se družba Isoplus Fernwärmetechnik GmbH izognila vplivu tako Henssa kot tudi zakoncev Papsdorf.

129 Ta očitek ni dopusten, ker postavlja vprašanje, ali so bili pogoji glede obstoja gospodarske celote v obravnavanem primeru res izpolnjeni. Takšna preučitev, ki temelji na presoji dejstev, kot taka v okviru pritožbe ne more biti izpodbijana (glej zgoraj navedeno sodbo v zadevi Metsä-Serla in drugi proti Komisiji, točka 30).

130 V teh okoliščinah Sodišču prve stopnje ni mogoče očitati, da je po splošni presoji skupka dejanskih podatkov, ki je načeloma suverena, odločilo, da je bilo treba različna podjetja, ki so del skupine Henss/Isoplus, v ta namen šteti, kot da so del enega samega gospodarskega subjekta.

131 Zato je treba ta pritožbeni razlog zavrniti.

2. Pritožbeni razlogi, ki izhajajo iz kršitve člena 85(1) Pogodbe zaradi očitanja kršitve pravil konkurence skupini Henss/Isoplus in Brugg, zaradi njunega sodelovanja na sestanku, katerega cilj je bil protikonkurenčen.

132 Henss/Isoplus in Brugg, vsak za to, kar ga zadeva, s svojima četrtim in petim pritožbenim razlogom Sodišču prve stopnje očitata, da je v točkah od 223 do 227 izpodbijane sodbe HFB in drugi proti Komisiji in od 52 do 66 izpodbijane sodbe v zadevi Brugg Rohrsysteme proti Komisiji odločilo, da jima je Komisija v sporni odločbi pravilno očitala kršitev oziroma njen del zaradi njunega sodelovanja na sestankih, katerih cilj je bil protikonkurenčen.

133 Skupina Henss/Isoplus zlasti izpodbija, da je sodelovanje Henssa na sestankih pred oktobrom 1994, katerih cilj je bil protikonkurenčen, utemeljevalo sklep, da je bilo treba to skupino šteti za udeleženko kartela, ki je bil rezultat omenjenih sestankov, ki so se nanašali na obdobje od oktobra 1991 do oktobra 1994.

134 Brugg meni, da je Sodišče prve stopnje iz njegovega sodelovanja na sestanku 24. marca 1995, na katerem je bil omenjen bojkot Powerpipa, neupravičeno sklepalo, da gre za dokaz dejanskega sodelovanja pri omenjenem bojkotu.

135 Skupina Henss/Isoplus se je po analogiji oprla na sodno prakso, v skladu s katero lahko Komisija zavrne dostop do določenih dokumentov, zato ker lahko podjetje, ki ima prevladujoči položaj, sprejme retorzijski ukrep proti podjetjem, ki so sodelovala po navodilih Komisije (sodbi Sodišča z dne 6. aprila 1995 v zadevi BPB Industries in British Gypsum proti Komisiji, C-310/93 P, Recueil, str. I-865, točki 26 in 27, in Sodišča prve stopnje z dne 1. aprila 1993 v zadevi BPB Industries in British Gypsum proti Komisiji, T-65/89, Recueil, str. II-389, točka 33).

136 Iz tega naj bi izhajalo, da se morajo gospodarsko šibka podjetja, čeprav javno niso zavrnila vsebine sestankov, katerih cilj je očitno protikonkurenčen in na katerega so jih sklicala podjetja, ki imajo prevladujoč ali gospodarsko močnejši položaj kot ta, razbremeniti odgovornosti za udeležbo v nezakonitem kartelu, če ne izvajajo sklepov s teh sestankov.

137 V tem primeru naj skupina Henss/Isoplus ne bi izdala vsebine sestankov, na katerih je sodelovala, zlasti zaradi udeležbe ABB, podjetja s prevladujočim položajem, in LR A/S, veliko vplivnejšega podjetja, kot je Henss/Isoplus, v kartelu.

138 Vendar naj ta ne bi izvajal sklepov z omenjenih sestankov, kar naj bi dokazovalo nenehno zmanjševanje cen na trgu predizoliranih cevi med oktobrom 1991 in oktobrom 1994.

139 Brugg zatrjuje, da kot zgolj prodajalec zadevnih proizvodov na drobno ni mogel izvajati bojkota.

140 Še več, Sodišče prve stopnje naj bi v točki 62 izpodbijane sodbe v zadevi Brugg Rohrsysteme proti Komisiji neupravičeno poudarilo, da naj bi bil, kolikor je bil Powerpipe neposredni konkurent Brugga na nemškem trgu, slednji zainteresiran za kakršen koli ukrep bojkota, ki so ga proti Powerpipu začeli izvajati drugi udeleženci kartela.

141 Sodišče prve stopnje pa je pravilo zavrnilo te očitke.

142 V skladu z ustaljeno sodno prakso zadošča, da Komisija, zato da zadostno dokaže udeležbo podjetja v kartelu, izkaže, da je zadevno podjetje sodelovalo na sestankih, na katerih so bili sklenjeni sporazumi protikonkurenčne narave, ne da bi temu očitno nasprotovalo. Če je bilo sodelovanje na teh sestankih ugotovljeno, mora to podjetje predložiti indice, ki lahko dokažejo, da je bilo njegovo sodelovanje na omenjenih sestankih brez kakršnega koli protikonkurenčnega cilja, tako da izkaže, da je svojim konkurentom navedlo, da je na teh sestankih sodelovalo z drugačnim pristopom od njihovih (glej zlasti sodbo z dne 7. januarja 2004 v zadevi Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P in C-219/00 P, Recueil, str. I-123, točka 81 in zgoraj navedeno sodno prakso).

143 Glede na to je posledica tihega odobravanja nezakonite pobude brez javnega zavračanja njene vsebine ali brez njene prijave upravnim organom spodbujanje nadaljevanja kršitve in otežuje njeno odkritje. Ta soudeležba je opustitveni način udeležbe pri kršitvi, ki je torej taka, da na podlagi nje v okviru enotnega sporazuma nastane odgovornost podjetja (glej zgoraj navedeno sodbo v zadevi Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točka 84).

144 Še več, okoliščina, da podjetje ne upošteva sklepov sestanka, katerega cilj je protikonkurenčen, ni taka, da ga razbremeni odgovornosti sodelovanja v kartelu, razen če javno ne zavrne tega, kar je bilo dogovorjeno na sestanku (glej zgoraj navedeno sodbo v zadevi Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točka 85 in navedeno sodno prakso).

145 Za uporabo člena 85(1) Pogodbe zadošča, da je cilj sporazuma preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence, neodvisno od njegovih konkretnih posledic. Posledično je, v primeru sporazumov, ki so nastali na sestankih podjetij, ki si konkurirajo, podana kršitev te določbe, če imajo ti sestanki takšen cilj in nameravajo tako umetno organizirati delovanje trga. V tem primeru je odgovornost podjetja, opredeljenega v glavni točki kršitve, veljavno ugotovljena, če je sodelovalo na teh sestankih, pri čemer je poznalo njihov cilj, pa čeprav potem ni izvajalo katerega od ukrepov, dogovorjenih na njih. Bolj ali manj redna prisotnost podjetja na sestankih in bolj ali manj popolno izvajanje dogovorjenih ukrepov ne vplivata na obstoj njegove odgovornosti, ampak na njeno razsežnost in torej na raven sankcije (glej sodbo z dne 15. oktobra 2002 v zadevi Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, od C-250/99 P do C-252/99 P in C-254/99 P, Recueil, str. I-8375, točke od 508 do 510).

146 Iz tega izhaja, da okoliščina, ki jo izpostavlja Brugg, da namreč ni izvedel in poleg tega (niti) ni mogel izvajati ukrepa bojkota, dogovorjenega na sestanku 24. marca 1995, ni taka, da bi ga razbremenila odgovornosti zaradi sodelovanja pri tem ukrepu, razen če bi javno zavrnil njegovo vsebino, česar pa omenjeni pritožnik ni trdil.

147 Res je, tako kot meni Brugg in v nasprotju s tem, kot je Sodišče prve stopnje odločilo v točki 62 izpodbijane sodbe v zadevi Brugg Rohrsysteme poti Komisiji, da je v tem smislu nepomembno, da je bil ta pritožnik zainteresiran za vsakršen ukrep bojkota proti enemu od svojih neposrednih konkurentov, ki so ga začeli izvajati drugi udeleženci kartela (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo v zadevi Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točka 335).

148 Vendar gre za očitek proti odvečnemu razlogu te sodbe, ki ne bi mogel povzročiti njene razveljavitve in ki je torej brezpredmeten (glej zlasti sodbo z dne 7. novembra 2002 v zadevi Hirschfeldt proti AEE, C-184/01 P, Recueil, str. I-10173, točka 48, in navedeno sodno prakso).

149 V primeru Brugga izhaja dalje iz sporne odločbe, v nasprotju s tem, kar trdi ta pritožnik, da Komisija njegovega sodelovanja pri bojkotu Powerpipa ni sprejela za oteževalno okoliščino, saj je bila edina oteževalna okoliščina, ki jo je sprejela za pritožnika, nadaljevanje kršitve po preiskavah.

150 Enako, ob upoštevanju sodne prakse, navedene v točkah od 142 do 145 te sodbe, okoliščina, ki jo poudarja skupina Henss/Isoplus, in sicer udeležba prevladujočih ali izrazito močnih podjetij v kartelu, ki lahko sprejmejo retorzijske ukrepe proti drugim, očitno manj močnim udeležencem, v primeru, da ti ne bi javno zavračali vsebine sestankov, katerih cilj je protikonkurenčen, ne vpliva na obstoj odgovornosti slednjih podjetij zaradi njihovega sodelovanja pri protikonkurenčnem ukrepu, lahko pa ima, glede na okoliščine primera, posledice pri določitvi ravni sankcije.

151 Kot je upoštevno poudarila Komisija, bi bila nasprotna teza nesprejemljiva, ker bi iz nje glede na velikost podjetij izvirale različne okoliščine uporabe člena 85(1), tako da bi bila manj močna podjetja favorizirana.

152 Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba obravnavane pritožbene razloge zavrniti.

C – Pritožbeni razlogi po temelju glede določitve zneska glob

153 Vsi pritožniki kritizirajo izpodbijane sodbe glede izračuna zneska glob, ki so jim bile naložene.

154 Najprej bodo obravnavani očitki, ki izhajajo iz kršitve določenih načel zaradi uporabe Smernic za kršitve, kot so te v obravnavanem primeru, in potem tisti glede zakonitosti metode izračuna glob, sprejete v Smernicah ali uporabljene v sporni odločbi.

1. Pritožbeni razlogi glede kršitve načel zaupanja v pravo in prepovedi retroaktivnosti zaradi uporabe Smernic za zadevne kršitve

155 Večina pritožnikov Sodišču prve stopnje očita, da je odločilo, da Komisija s tem, ko je za obravnavane primere v sporni odločbi uporabila Smernice, ni kršila načel varstva zaupanja v pravo in prepovedi retroaktivnosti.

a) Pritožbeni razlogi, ki izhajajo iz kršitve načela varstva zaupanja v pravo

156 Dansk Rørindustri (drugi pritožbeni razlog), KE KELIT (prvi pritožbeni razlog), LR A/S (drugi pritožbeni razlog), Brugg (prvi in drugi pritožbeni razlog), LR GmbH (drugi del prvega pritožbenega razloga) in ABB (drugi pritožbeni razlog) s pritožbenimi razlogi v bistvu zatrjujejo, da so lahko upravičena pričakovanja oprli na prejšnjo prakso odločanja Komisije pri izračunu zneska glob, kot se je kazala v obdobju, ko so bile kršitve storjene.

157 Šlo je za dosledno in dolgotrajno prakso, po kateri se je višina glob izračunala na podlagi prometa, ustvarjenega z zadevnim proizvodom na upoštevnem geografskem trgu (v nadaljevanju: upoštevni promet), pri čemer poleg tega znesek v nobenem primeru ne more presegati najvišjega dovoljenega zneska globe, določenega v členu 15(2) Uredbe št. 17, in sicer 10 % svetovnega prometa podjetja z vsemi proizvodi (v nadaljevanju: skupni promet).

158 Iz te prakse naj bi tudi izhajalo, da naj najvišji znesek globe ne bi presegal 10 % upoštevnega prometa.

159 Po mnenju omenjenih pritožnikov Komisija, ne da bi kršila njihova upravičena pričakovanja te nekdanje prakse, proti njim ni mogla uporabiti metode izračuna iz Smernic, ki so bile sprejete tako po kršitvah kot po zaslišanjih, po zadnji fazi upravnega postopka pred Komisijo, saj je ta metoda radikalna novost.

160 Novost te metode je predvsem dejstvo, da se v skladu z njo za izhodišče vzame izračun vnaprej določenih osnovnih zneskov, ki kažejo težo kršitve in ki sami po sebi nimajo zveze z upoštevnim prometom, zaradi česar je ta osnovni znesek potem mogoče povečati ali zmanjšati glede na trajanje kršitve in morebitne oteževalne ali olajševalne okoliščine in je lahko v zadnji fazi še zmanjšan zaradi morebitnega sodelovanja s Komisijo pri upravnem postopku.

161 Ti pritožniki pojasnjujejo, da Komisija ni mogla arbitrarno odstopiti od svoje prejšnje prakse odločanja, bi morala tako spremembo vsaj naznaniti pravočasno, ali uporabo te nove metode posebej obrazložiti.

162 Pritožniki poleg tega menijo, da so bila pričakovanja, ki so jih lahko oprli na prejšnjo prakso odločanja Komisije na področju izračuna glob, še toliko bolj upravičena, ker je njihova odločitev, da sodelujejo s Komisijo, nujno temeljila na tej praksi in zlasti na ugodnostih, na katere so, ob upoštevanju te prakse, računali za svoje sodelovanje.

163 Upravičena pričakovanja na podlagi Obvestila o ugodni obravnavi naj bi v skladu s samim tem obvestilom obsegala izračun zneska globe, ki naj bi bil osnova za izračun, kar je znesek, za katerega se potem uporabi odstotek znižanja, dodeljen zaradi sodelovanja.

164 Uvodoma je treba pritožbene razloge Dansk Rørindustri in KE KELIT, ki izhajajo iz kršitve načela varstva zaupanja v pravo, zavreči kot nedopustne.

165 V skladu z ustaljeno sodno prakso bi to, da se stranki dopusti, da pred Sodiščem prvič navede razlog, ki ga ni navedla pred Sodiščem prve stopnje, pomenilo, da ji je dovoljeno Sodišču, katerega pristojnost na področju pritožbe je omejena, predložiti spor, ki je obsežnejši od tistega, ki ga je moralo obravnavati Sodišče prve stopnje. V okviru pritožbe je pristojnost Sodišča torej omejena na preizkus presoje razlogov Sodišča prve stopnje, ki so bili pred njim obravnavani (glej zlasti sodbo z dne 3. oktobra 2000 v zadevi Industrie des poudres sphériques proti Svetu, C-458/98 P, Recueil, str. I-8147, točka 74).

166 Treba pa je ugotoviti, da pred Sodiščem prve stopnje Dansk Rørindustri in KE KELIT nista navedla razloga, ki izhaja iz kršitve načela varstva zaupanja v pravo zaradi uporabe Smernic.

167 Zato gre glede teh pritožnikov za nove, torej v fazi pritožbe nedopustne razloge.

168 LR A/S, Brugg, LR GmbH in ABB Sodišču prve stopnje po temelju očitajo, da je v točkah od 241 do 248 izpodbijane sodbe v zadevi LR AF 1998 proti Komisiji, od 137 do 144 izpodbijane sodbe v zadevi Brugg Rohrsysteme proti Komisiji, od 248 do 257 izpodbijane sodbe v zadevi Lögstör Rör proti Komisiji in od 122 do 136 izpodbijane sodbe v zadevi ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji kršilo načelo varstva zaupanja v pravo s tem, da je zavrnilo razloge, ki so jih na podlagi tega načela navedli pred Sodiščem prve stopnje.

169 Glede tega je treba poudariti, da je Sodišče prve stopnje upravičeno opozorilo, da dejstvo, da je Komisija v preteklosti pri globah uporabljala določene višine za določene vrste kršitev, slednji ne bi moglo odvzeti možnosti, da to višino zviša v okviru omejitev, navedenih v Uredbi št. 17, če je to potrebno za to, da bi se zagotovilo izvajanje skupnostne politike konkurence, temveč nasprotno, učinkovita uporaba skupnostnih pravil konkurence zahteva, da lahko Komisija višino glob kadar koli prilagodi potrebam te politike (sodbi z dne 7. junija 1983 v zadevi Musique Diffusion française in drugi proti Komisiji, od 100/80 do 103/80, Recueil, str. 1825, točka 109, in Aristrain proti Komisiji, zgoraj navedena, točka 81).

170 Nadzorstvena naloga, ki jo Komisiji dajeta člena 85(1) in 86 Pogodbe (postala člena 81(1) ES in 82 ES), ne zajema samo naloge preiskovanja in preganjanja posameznih kršitev, temveč zajema ravno tako nalogo zasledovanja splošne politike, katere namen je, da se na področju konkurence uporabljajo načela, ki jih določa Pogodba, in da se v to usmeri ravnanje podjetij (glej zgoraj navedeno sodbo v zadevi Musique Diffusion française in drugi proti Komisiji, točka 105).

171 Kot to upoštevno poudarja Sodišče prve stopnje, subjekti ne morejo imeti upravičenih pričakovanj do ohranjanja obstoječega položaja, ki ga lahko Komisija spremeni v okviru svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku (sodba z dne 14. februarja 1990 v zadevi Delacre in drugi proti Komisiji, C-350/88, Recueil, str. I-395, točka 33 in navedena sodna praksa).

172 To načelo se očitno uporablja v okviru politike konkurence, za katero je značilno široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku Komisije, zlasti glede določitve višine glob.

173 Sodišče prve stopnje je ravno tako pravilno izvajalo, da podjetja, ki so v upravnem postopku, v katerem je lahko naložena globa, ne morejo pridobiti upravičenih pričakovanj, da Komisija ne bo presegla višine glob, ki jo je prej uporabljala, tako da pritožniki v predmetni zadevi upravičenih pričakovanj zlasti niso mogli opreti na višino glob, ki jo obsega odločba Komisije 94/601/ES v postopku izvajanja člena 85 Pogodbe ES (IV/C/33.833 -Karton). Iz tega, tako kot je poudarila Komisija, sledi, da upravičenih pričakovanj tudi ni mogoče opreti na metodo izračuna glob.

174 Več pritožnikov meni, da je ta sodna praksa omajana s sodbo z dne 12. novembra 1987 v zadevi Ferriere San Carlo proti Komisiji (344/85, Recueil, str. 4435, točki 12 in 13). V tej sodbi je Sodišče v bistvu odločilo, da je zato, ker zadevni subjekt pravočasno ni bil posamično obveščen o ukinitvi desetletne prakse Komisije, po kateri so se dovoljevala določena preseganja kvot globa, ki jo za tako preseganje naloži ta institucija, škodila upravičenim pričakovanjem, ki bi jih subjekt lahko imel za ohranjanje te prakse.

175 Kot poudarja Komisija, morebitni nauk, ki bi utegnil izhajati iz omenjene sodbe, v nobenem primeru ne bi mogel biti uveljavljan v posebnem kontekstu nadzorstvenih pristojnosti, ki jih ima ta institucija na področju konkurenčnega prava in za katere se uporabljajo načela, navedena v točkah 160 in 170 te sodbe.

176 Poleg