ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
39

Svet je tako sprejel Uredbo (ES) št. 1275/94 z dne 30. maja 1994 o prilagoditvah ureditev iz poglavij o ribištvu Akta o pristopu Španije in Portugalske (UL L 140, str. 1) ter uredbi št. 685/95 in št. 2027/95, razveljavljeni z Uredbo št. 1954/2003. Člen 1 Uredbe št. 1275/94 glede Kraljevine Španije določa, da se od 1. januarja 1996 prilagodi režim dostopa do voda in virov, določen v členih od 156 do 166 Akta o pristopu, in se v skladu z nadaljnjimi členi Uredbe prilagodi in vključi v ukrepe Skupnosti, predvidene v členih 3 in 4 te uredbe, ki se uporabljajo za vsa ribiška plovila Skupnosti. Člen 3 te uredbe določa, da Svet v skladu s členoma 4 in 8 Uredbe Sveta (EGS) št. 3760/92 z dne 20. decembra 1992, ki vzpostavlja sistem Skupnosti na področju ribištva in ribogojstva (UL L 389, str. 1) sprejme ukrepe Skupnosti, ki določajo pogoje dostopa do območij in virov, za katere velja posebna ureditev v skladu s členi od 156 do 166 Akta o pristopu, in da morajo ti ukrepi spoštovati načelo preprečevanja povečanja ribolovnega napora, katerega količina je določena v členih 158, 160, 164 in 165 Akta o pristopu. Svet je v skladu s členom 3 sprejel Uredbo št. 685/95, ki je s 1. januarjem 1996 uvedla merila in postopke za uvedbo režima upravljanja ribolovnega napora na območjih ICES Vb, VI, VII, VIII, IX in X ter razdelkih CECAF 34.1.1, 34.1.2 in 34.2.0. Ta režim je bil nato uveden z Uredbo št. 2027/95, ki je za vsako državo članico določala največjo dovoljeno količino ribolovnega napora za vsako vrsto ribištva. Člen 3(5) Uredbe št. 685/95 je glede območja „Irish Box“ določal, da zadevne države članice ocenijo ribolovni napor na tem območju na podlagi ravni obstoječe aktivnosti za svoja ribiška plovila, razen za tista, ki plovejo pod špansko zastavo, ki jih na tem območju ne sme biti več kot 40.
45

V zvezi s tem in ker na tem področju ne obstajajo predpisi Skupnosti, se v skladu z notranjim pravnim redom vsake države članice določi pristojno sodišče in uredijo postopkovna pravila za tožbe pred sodišči, ki naj zagotovijo varstvo pravic, ki jih imajo subjekti na podlagi prava Skupnosti, pri čemer ta pravila, prvič, ne smejo biti manj ugodna od pravil, ki se nanašajo na pravice, ki izhajajo iz notranjega pravnega reda (načelo ekvivalence), in drugič, v praksi ne smejo onemogočati ali čezmerno oteževati izvrševanja pravic, ki jih podeljuje pravni red Skupnosti (načelo učinkovitosti) (glej sodbi z dne 12. septembra 2006 v zadevi Eman in Sevinger, C-300/04, ZOdl., str. I-8055, točka 67, in z dne 19. septembra 2006 v združenih zadevah i-21 Germany in Arcor, C-392/04 in C-422/04, ZOdl., str. I-8559, točka 57).
53

Poudariti je še treba, da je seveda mogoče, kot je navedla poljska vlada, da se je gledano za nazaj to – da v Aktu o pristopu iz leta 2003 ni splošne določbe, ki bi glede uporabe za nove države članice omogočila odločanje o prehodnih odstopanjih od aktov, sprejetih med dnem podpisa Pogodbe o pristopu iz leta 2003 in dnem začetka njene veljavnosti, in to, da obstaja v ta namen le postopek obveščanja in posvetovanja – izkazalo za nezadostno. Mogoče je tudi, da ta okoliščina izhaja iz dejstva, da člen 55 Akta o pogojih pristopa Republike Bolgarije in Romunije v Evropsko unijo in prilagoditvah pogodb, na katerih temelji Evropska unija (UL 2005, L 157, str. 203), na katerega so se sklicevale različne stranke in katerega cilj je podoben cilju iz člena 55 Akta o pristopu iz leta 2003, izrecno določa, da pristojnost Sveta za sprejemanje začasnih odstopanj zajema tudi akte institucij, sprejete med dnem podpisa Pogodbe o pristopu in dnem pristopa. Vendar pa zaradi morebitnih napak, ki naj bi jih v zvezi s tem vseboval Akt o pristopu iz leta 2003, ni mogoče dopustiti uporabe napačne pravne podlage.
89

Kot izhaja iz ustaljene sodne prakse, morajo nacionalna sodišča, ki so pristojna za to, da v okviru svojih pristojnosti uporabijo določbe prava Skupnosti, zagotoviti poln učinek teh norm in zaščititi pravice, ki jih slednji daje tretjim (glej zlasti sodbi z dne 9. marca 1978 v zadevi Simmenthal, 106/77, Recueil, str. 629, točka 16, in z dne 19. junija 1990 v zadevi Factortame in drugi, C-213/89, Recueil, str. I-2433, točka 19, ter zgoraj navedeno sodbo Courage in Crehan, točka 25).
1.

Niti Direktiva Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov niti načelo sorazmernosti ne ovirata držav članic, da sprejmejo zakonodajo, ki ne predvideva vračila plačanih trošarin, če so tobačne znamke izginile, preden so bile nalepljene na tobačne proizvode, če tega izginotja ni mogoče pripisati višji sili ali naključju in če ni ugotovljeno, da so bile znamke uničene ali so postale dokončno neuporabne, s čimer nalagajo finančno odgovornost izgube davčnih znamk kupcu.
2.

Člen 13(B)(d), točka 6, Šeste direktive 77/388 je treba razlagati tako, da storitve administrativnega upravljanja in računovodstva skladov, ki jih opravlja tretji upravljavec, spadajo pod pojem „upravljanje posebnih investicijskih skladov“ v smislu te določbe, če tvorijo posebno celoto, presojano celovito, in so specifične in nujne za upravljanje posebnih investicijskih skladov. Nasprotno v ta pojem niso vključene storitve depozitarja iz členov 7(1) in (3) in 14(1) in (3) Direktive 85/611/EGS z dne 20. decembra 1985 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP).
Keywords

Summary



Keywords

1. Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Svoboda opravljanja storitev – Omejitve

(člena 43 ES in 49 ES)

2. Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Svoboda opravljanja storitev – Omejitve

(člena 43 ES in 49 ES)

3. Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Svoboda opravljanja storitev – Omejitve

(člena 43 ES in 49 ES)

Summary

1. Nacionalna ureditev, ki ob neobstoju koncesije ali dovoljenja policije, ki jih izdaja zadevna država članica, prepoveduje opravljanje dejavnosti pobiranja, sprejemanja, vpisa in prenosa stavnih predlogov, še posebej na športne dogodke, pomeni omejitev pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev, ki sta določeni v členih 43 ES in 49 ES.

Cilj boja proti kriminaliteti tako, da se za subjekte, ki so dejavni v tem sektorju, določi nadzor in se dejavnosti iger na srečo usmerijo v tako nadzorovane sisteme, bi lahko upravičil te ovire, saj lahko sistem koncesij v zvezi s tem pomeni učinkovit mehanizem.

Vendar so nacionalna sodišča pristojna, da preverijo, ali je navedena nacionalna zakonodaja v delu, v katerem omejuje število subjektov, ki delujejo v sektorju iger na srečo, dejansko v skladu s tem ciljem. Prav tako so nacionalna sodišča pristojna, da preverijo, ali te omejitve lahko zagotavljajo uresničevanje zastavljenega cilja, ne presegajo tega, kar je nujno za dosego tega cilja, in se uporabljajo nediskriminatorno.

(Glej točke 49, 52, 57 in 58 ter točki 1 in 2 izreka.)

2. Člena 43 ES in 49 ES je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki iz sektorja iger na srečo izključuje subjekte, ki so organizirani v obliki kapitalskih družb, katerih delnice kotirajo na organiziranem trgu. Ne glede na vprašanje, ali se izključitev kapitalskih družb, ki kotirajo na organiziranem trgu, dejansko uporablja enako za subjekte s sedežem v zadevni državi članici in za tiste iz drugih držav članic, ta popolna izključitev presega to, kar je nujno za dosego cilja, ki je preprečiti, da bi bili subjekti, ki delujejo v sektorju iger na srečo, vpleteni v kriminalne ali goljufive dejavnosti.

(Glej točki 62 in 64 ter točko 3 izreka.)

3. Člena 43 ES in 49 ES je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa kazensko sankcijo za osebe, ker so opravljale organizirano dejavnost pobiranja stav brez koncesije ali dovoljenja policije, ki ga zahteva nacionalna zakonodaja, če te osebe niso mogle pridobiti koncesij ali dovoljenj, ker jim jih zadevna država članica v nasprotju s pravom Skupnosti ni odobrila.

Čeprav načeloma kazenska zakonodaja spada v pristojnost držav članic, pa pravo Skupnosti določa omejitve te pristojnosti, tako da taka zakonodaja ne more omejiti temeljnih svoboščin, ki jih zagotavlja pravo Skupnosti. Poleg tega država članica ne more uporabiti kazenske sankcije za upravno formalnost, ki ni bila izpolnjena, če je izpolnitev te formalnosti zavrnila ali onemogočila zadevna država članica v nasprotju s pravom Skupnosti.

(Glej točke 68, 69 in 71 ter točko 4 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Predmet spora – Določitev med predhodnim postopkom

(člen 226 ES)

Summary

V obrazloženem mnenju in tožbi iz člena 226 ES morajo biti skladno in natančno predstavljeni očitki, da bi država članica in Sodišče lahko natančno razumela obseg očitane kršitve prava Skupnosti, kar je nujen pogoj, da lahko omenjena država uspešno uveljavlja razloge v svojo obrambo in da lahko Sodišče preveri obstoj zatrjevane neizpolnitve obveznosti.

Kot nedopustno je treba zavreči tožbo zaradi neizpolnitve obveznosti, ki temelji na protislovnih trditvah in zato ne izpolnjuje navedenih pogojev skladnosti in natančnosti.

(Glej točke 21, 25 in 26.)
Keywords

Summary



Keywords

Socialna politika – Okvirni sporazum ETUC, UNICE in CEEP o delu za določen čas – Direktiva 1999/70

(Direktiva Sveta 1999/70, Priloga, določbi 1(b) in 5)

Summary

Okvirni sporazum o delu za določen čas, ki je priloga k Direktivi 1999/70 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP, je treba razlagati tako, da načeloma ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki v primeru, ko delodajalec iz javnega sektorja zlorabi veriženje pogodb ali delovnih razmerij za določen čas, izključuje, da bi se ti spremenili v pogodbe ali delovna razmerja za nedoločen čas, čeprav je taka sprememba predvidena za pogodbe in delovna razmerja, sklenjena z delodajalcem iz zasebnega sektorja, če ima ta ureditev druge učinkovite ukrepe za preprečevanje in, če je potrebno, kaznovanje primerov, ko delodajalec iz javnega sektorja zlorabi veriženje pogodb za določen čas.

(Glej točko 42 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Olja in masti – Oljčno olje – Tržni standardi

(Uredba Komisije št. 1019/2002, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1176/2003, člen 2, prvi odstavek)

2. Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Olja in masti – Oljčno olje – Tržni standardi

(Uredba Komisije št. 1019/2002, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1176/2002, člen 2, prvi odstavek)

Summary

1. Uredbo št. 1019/2002 o tržnih standardih za oljčno olje, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1176/2003, zlasti pa člen 2, prvi odstavek, ki določa, da so predpakirana olja ponujena končnemu potrošniku v embalaži z največjo prostornino petih litrov, s sistemom odpiranja, pri katerem embalaže po odprtju ni več mogoče zapečatiti, in ki je označena v skladu z nekaterimi posebnimi pravili za navedene proizvode, je treba razlagati tako, da se lahko oljčno olje in olja iz oljčnih tropin predstavijo končnemu potrošniku samo, ko so embalirana v skladu z zahtevami iz tega člena.

(Glej točko 33 in točko 1 izreka.)

2. Člen 2, prvi odstavek, Uredbe št. 1019/2002 o tržnih standardih za oljčno olje, kakor je bil spremenjen z Uredbo št. 1176/2003 in ki določa, da so predpakirana olja ponujena končnemu potrošniku v embalaži z največjo prostornino petih litrov, s sistemom odpiranja, pri katerem embalaže po odprtju ni več mogoče zapečatiti, in ki je označena v skladu z nekaterimi posebnimi pravili za navedene proizvode, je treba razlagati tako, da prepoveduje način trženja, kot je „bag in the box“, ki ne izpolnjuje pogojev tega člena. Zaradi dejstva, da je treba na kraju nakupa oljčno olje in olja iz oljčnih tropin preliti iz posode, ki je odprta ali ki se bo odprla, v posodo, ki jo je kupil ali prinesel končni potrošnik, tak način trženja ne izpolnjuje zahteve iz navedenega člena 2, prvi odstavek, v zvezi z ustreznim sistemom odpiranja, ki, da bi se zagotovila pristnost oljčnega olja, pomeni, da mora biti embalaža taka, da bi jo lahko odprl končni potrošnik sam.

(Glej točke od 40 do 42 in 45 ter točko 2 izreka.)
Zadeva C-509/04

Magpar VI BV

proti

Staatssecretaris van Financiën

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden)

„Posredni davki na zbiranje kapitala — Direktiva 69/335/EGS — Člen 7(1)(b) in (bb) — Dajatev na kapital — Oprostitev — Pogoji — Ohranitev pridobljenih deležev družbe v obdobju petih let“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca A. Tizzana, predstavljeni 17. januarja 2006 I - 4603

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 18. maja 2006 I - 4615

Povzetek sodbe

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Posredni davki na zbiranje kapitala – Dajatev na kapital, ki se obračuna kapitalskim družbam

(Direktiva Sveta 69/335, člen 7(1)(b) in (bb)

Člen 7(1)(b) in (bb) Direktive 69/335 o posrednih davkih na zbiranje kapitala, kakor je bila spremenjena z direktivama 73/79 in 85/303, je treba razlagati tako, da če prva kapitalska družba v petih letih, šteto od pridobitve deležev druge kapitalske družbe v okviru združitve z izmenjavo deležev, ki je oproščena dajatve na kapital, nima več teh deležev, ker se je druga družba sama združila s tretjo kapitalsko družbo in na podlagi tega dejstva prenehala obstajati, pri čemer je prva družba v zameno prejela deleže tretje družbe, se pogoj ohranitve prvotno pridobljenih deležev za obdobje petih let, določen v točki (bb) obravnavane določbe, ne prenese na deleže tretje družbe, ki jih ima prva družba. Ker namreč druga transakcija, ki je v zadevnem primeru odločilna, predstavlja transakcijo prestrukturiranja podjetij, ki izhajajo iz člena 7(1)(b) Direktive 69/335, se omenjeni pogoj ohranitve za obdobje petih let ne uporabi. To velja le za transakcije, za katere se uporablja člen 7(1)(bb) Direktive 69/335, torej za transakcije pridobivanja deležev, ki predstavljajo vsaj 75 % kapitala kapitalske družbe, v zameno za dodelitev deležev prevzemne družbe.

Glede tega ni pomembni dejstvo, da se člen 7(1)(bb), drugi pododstavek, drugi stavek, Direktive 69/335 nanaša na „prenos“ deležev družbe, ki so pridobljene zaradi transakcije, ki je oproščena dajatve na kapital, medtem ko ob pripojitvi prevzeta družba preneha obstajati, tako da ne gre za prenos deležev v dobesednem pomenu. Besedilo te določbe obsega transakcijo združitve s pripojitvijo, katere posledica je, da postanejo deleži prevzete družbe neveljavni in da njihov imetnik v zameno pridobi deleže prevzemne družbe.

(Glej točke 30, 36, 40, 41, 45 in 47 ter točki 1 in 2 izreka.)
Nacionalna sodišča, ki sodijo v sporu, so pristojna, da presodijo nujnost predhodne odločbe, da lahko izdajo svojo sodbo, in primernost vprašanj, ki jih predložijo Sodišču. Vendar lahko zadnje zavrne odločanje o vprašanju za predhodno odločanje, ki ga postavi nacionalno sodišče, zlasti kadar je očitno, da razlaga prava Skupnosti, ki jo zahteva nacionalno sodišče, nima nobene zveze z realnostjo ali predmetom spora v glavni stvari.

Namen člena 87 ES je preprečiti, da bi na trgovino med državami članicami vplivale ugodnosti, ki jih odobrijo javni organi, ki s tem, da spodbujajo posamezna podjetja ali nekatere proizvodnje, izkrivljajo ali poskušajo izkrivljati konkurenco.

Pogoji, ki jih člen 87(1) ES določa za opredelitev nacionalnega ukrepa kot državne pomoči, so, prvič, financiranje tega ukrepa s strani države ali iz državnih sredstev, drugič, obstoj prednosti za podjetje, tretjič, selektivnost tega ukrepa, ter, četrtič, vpliv na trgovino med državami članicami in izkrivljanje konkurence, ki je njena posledica.

Kar zadeva prvi in drugi pogoj, velja, da je pojem državne pomoči splošnejši od pojma subvencije, ker zajema ne le aktivna ravnanja, kot so same subvencije, ampak tudi ukrepe, s katerimi se v različnih oblikah zmanjšujejo obremenitve, ki jih običajno nosijo podjetja in ki so potemtakem, ne da bi bile subvencije v strogem smislu besede, enake in imajo enake učinke. Iz tega je mogoče sklepati, da ukrep, s katerim javni organi posameznim podjetjem priznajo davčno oprostitev, ki – čeprav ne zajema prenosa državnih sredstev – upravičence postavlja v ugodnejši finančni položaj kot druge davčne zavezance, pomeni državno pomoč v smislu člena 87(1) ES.

Glede tretjega pogoja, ki se nanaša na selektivnost zadevnih ukrepov, davčnih ugodnosti, ki ne zadevajo vseh gospodarskih subjektov, ampak so priznane samo podjetjem, ki izvajajo nekatere vrste dejavnosti, ni mogoče šteti za splošne ukrepe davčne ali gospodarske politike.

Nazadnje, glede četrtega pogoja, s katerim se zahteva, da zadevni ukrep prizadene trgovino med državami članicami in izkrivlja ali bi lahko izkrivljal konkurenco, ni treba dokazati stvarnega vpliva pomoči na trgovino med državami članicami niti dejanskega izkrivljanja konkurence, ampak je treba le proučiti, ali te pomoči lahko vplivajo na to trgovino in na izkrivljanje konkurence. Zlasti kadar se s pomočjo države članice okrepi položaj enega podjetja v razmerju do drugih konkurenčnih podjetij v trgovini znotraj Skupnosti, se šteje, da pomoč na ta podjetja vpliva. Poleg tega ni nujno, da je podjetje, upravičeno do pomoči, samo udeleženo v tej trgovini. Sorazmerno nizek obseg pomoči ali sorazmerno majhna velikost podjetja, ki prejme pomoč, a priori ne izključuje možnosti, da bi bila prizadeta trgovina med državami članicami.

Če so ti štirje pogoji izpolnjeni, je oprostitev plačila občinske ali deželne takse na moč motorja, ki velja le za motorje, ki se uporabljajo v postajah za naravni plin, in ne za motorje, ki se uporabijo za druge industrijske pline, mogoče opredeliti kot državno pomoč v smislu člena 87 ES.

(Glej točke od 27 do 36 in 38 ter točko 1 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Oprostitve, določene s Šesto direktivo

(Direktiva Sveta 77/388, člen 13(A)(1)(c))

Summary

Člen 13(A)(1)(c) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih je treba razlagati tako, da podeljuje državam članicam pooblastilo za odločanje po prostem preudarku v zvezi z opredelitvijo paramedicinske poklicne dejavnosti in zdravstvene oskrbe, ki pripada tem poklicnim dejavnostim, za oprostitev, določeno s to določbo. Vendar pa morajo države članice pri izvrševanju pooblastila za odločanje po prostem preudarku upoštevati cilj, ki mu navedena določba sledi, to je zagotavljanje, da oprostitev velja samo za storitve, ki jih opravijo osebe z zahtevano strokovno usposobljenostjo, in načelo davčne nevtralnosti.

Nacionalna zakonodaja, ki izključi poklic psihoterapevta iz opredelitve paramedicinskih poklicnih dejavnosti, nasprotuje navedenima cilju in načelu, samo če – kar mora presoditi predložitveno sodišče – bi bilo psihoterapevtsko zdravljenje, kadar ga izvajajo psihiatri, psihologi ali kateri koli drugi pripadniki medicinske ali paramedicinske poklicne dejavnosti, oproščeno davka na dodano vrednost, medtem ko bi se lahko, če ga izvajajo psihoterapevti, glede na njihovo strokovno usposobljenost obravnavalo, kot da je enake kakovosti.

Nacionalna zakonodaja, ki izključi določene posebne dejavnosti zdravstvene oskrbe, kot je zdravljenje z diagnostiko področij motenj, ki jih opravljajo fizioterapevti, iz opredelitve te paramedicinske poklicne dejavnosti, nasprotuje istima cilju in načelu, samo če – kar mora presoditi predložitveno sodišče – bi bilo navedeno zdravljenje, če ga opravijo zdravniki ali zobozdravniki, oproščeno davka na dodano vrednost, medtem ko bi se lahko, če ga izvajajo fizioterapevti, glede na njihovo strokovno usposobljenost obravnavalo, kot da je enake kakovosti.

(Glej točko 51 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Davčna osnova – Uvoz blaga

(Uredba Sveta št. 2913/92, člen 29; Direktiva Sveta 77/388, člena 2(2) in 11(B)(1))

2. Skupna carinska tarifa – Carinska vrednost – Transakcijska vrednost – Ugotovitev

(Uredba Sveta št. 2913/92, člen 29)

Summary

1. Ker je otok Jersey sestavni del carinskega območja Skupnosti, vendar pomeni tuje območje po pravilih, ki so določena v Šesti direktivi 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, pomeni dobava blaga družbe, ustanovljene na Jerseyju, stranki, ki prebiva v Združenem kraljestvu, uvoz v smislu člena 2(2) Šeste direktive. Davčna osnova je tako opredeljena s členom 11(B)(1) omenjene direktive kot „vrednost, opredeljena kot carinska vrednost“ v skladu s členom 29 Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti.

Pri transakciji z več postavkami načela, ki izhajajo iz sodne prakse glede obsega take transakcije, podvržene davku na dodano vrednost znotraj države članice, ne morejo biti uporabljena za določitev postavk transakcije, ki jih je treba upoštevati za uporabo člena 29 carinskega zakonika.

(Glej točki 17 in 22 ter točko 2 izreka.)

2. Člen 29 Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti je treba razlagati tako, da pomeni plačilo opravljenih storitev, kot so pregled, svetovanje ali kontrola glede kontaktnih leč, in blaga, ki zajema omenjene leče, čistilne tekočine in posodice za leče, skupaj „transakcijsko vrednost“ v smislu omenjenega člena 29 in je tako obdavčljivo, če za ponujeno celoto velja enotna cena.

(Glej točki 34 in 35 ter točko 1 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Socialna varnost delavcev migrantov – Zakonodaja, ki se uporabi – Oseba, ki je sočasno zaposlena in samozaposlena v dveh državah članicah

(Pogodba ES, člena 28 in 52 (po spremembi postala člena 39 ES in 43 ES); Uredba Sveta št. 1408/71, člen 14c(b), kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1606/98)

Summary

Glede osebe, ki je sočasno zaposlena in samozaposlena v dveh različnih državah članicah, je treba člena 48 in 52 Pogodbe ES (po spremembi postala člena 39 ES in 43 ES) in člen 14c(b) Uredbe št. 1408/71, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo št. 118/97, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1606/98, razlagati tako, da ne nasprotujejo zakonodaji države članice, ki v osnovo za prispevke za socialno varnost vključuje obresti, kot so te, ki jih družba s sedežem v tej državi članici plača državljanu prve države članice, ki prebiva v drugi državi članici in za katerega se na podlagi navedene Uredbe ter ob upoštevanju narave njegovih poklicnih dejavnosti uporabljata zakonodaji o socialni varnosti teh dveh držav članic.

Tudi ob predpostavki, da se prepoved dvojnih prispevkov iz člena 14c(b) Uredbe št. 1408/71, v skladu s katero vsaka od zadevnih držav članic obračuna prispevke le na delu dohodkov, ki je bil prejet na njenem ozemlju, ne uporablja le za dohodke od zaposlitve in od samozaposlitve, ampak zajema vse dohodke, ki so jih osebe, za katere velja določba iz navedenega člena, prejele, dejstvo, da ta uredba ne vsebuje nobene navezne okoliščine na državo članico, v kateri delavec opravlja dejavnost za dohodke, prejete v obliki obresti, ne more biti samo po sebi ovira, da zakonodaja te države članice za te iste dohodke naloži plačilo prispevkov za socialno varnost, če zanje ni treba plačati prispevkov za socialno varnost v državi članici, v kateri delavec prebiva in opravlja drugo dejavnost.

V zvezi s tem Pogodba delavcu ne zagotavlja, da bo razširitev njegovih dejavnosti v več državah članicah ali njihov prenos v drugo državo članico na področju socialne varnosti nevtralen. Ob upoštevanju različnosti zakonodaje o socialni varnosti držav članic, ki, čeprav ni usklajevanja na ravni Skupnost, določijo pogoje za pravico ali obveznost, da se zavarujejo po tem sistemu socialne varnost, bi lahko taka razširitev ali tak prenos, odvisno od posameznega primera, imel prednosti ali slabosti za delavca z vidika socialne varnosti. Iz tega izhaja, da je tudi v primerih, ko je njena uporaba manj ugodna, taka zakonodaja v skladu z določbami členov 48 in 52 Pogodbe, če za zadevnega delavca ni neugodna v primerjavi s tistimi, ki opravljajo vse dejavnosti v državi članici, v kateri se uporablja, ali v primerjavi s tistimi, ki so bili tam že prej zavezani za prispevke, in če ne pripelje do nepovratnega vplačila prispevkov za socialno varnost.

(Glej točke od 29 do 32, 34 in 40 ter izrek.)