ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Tožba, vložena 11. maja 2021 – Evropska komisija/Italijanska republika

(Zadeva C-303/21)

(2021/C 278/51)

Jezik postopka: italijanščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: W. Roels, A. Spina, agenta)

Tožena stranka: Italijanska republika

Predloga tožeče stranke

Komisija Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da Italijanska republika s tem, da je državljane Evropske unije, ki niso Italijani in se ne nameravajo stalno naseliti v Italiji, izključila iz ureditve znižanja davčne stopnje pri nakupu njihovega prvega standardnega stanovanja na italijanskem ozemlju, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima v skladu s členoma 18 in 63 Pogodbe o delovanju Evropske unije;

— Italijanski republiki naloži plačilo stroškov postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Znižanje takse za vpis v register pri nakupu nepremičnine, namenjene stanovanju (t. i. „prvi dom“), v Italiji, se uporablja pod določenimi pogoji, med katerimi je ta, da mora biti nepremičnina na ozemlju občine, kjer davčni zavezanec prebiva ali na katerem namerava v 18 mesecih od nakupa nepremičnine določiti svoje prebivališče. Za uporabo davčne olajšave se ta pogoj brez razlikovanja uporablja tako za italijanske državljane kot tudi za državljane drugih držav članic. Na podlagi določb, ki so predmet te tožbe, pa se tak pogoj ne zahteva samo za italijanske državljane, ki so se iz službenih razlogov preselili v tujino.

Komisija ob ugotovitvi, da je za namene davčne olajšave italijansko državljanstvo davčnih zavezancev odločilni dejavnik pri razlikovanju med italijanskimi državljani in državljani drugih držav članic, meni, da zadevna nacionalna zakonodaja pomeni neposredno diskriminacijo na podlagi državljanstva, ki je prepovedana s členom 18 PDEU.

Komisija poleg tega trdi, da glede na to, da je nakup nepremičnine na ozemlju države članice s strani nerezidenta naložba v nepremičnino, ki spada v kategorijo prostega pretoka kapitala med državami članicami, ugodnejša obravnava državljanov ene države članice, ki je določana v zadevni nacionalni zakonodaji, pomeni omejitev prostega pretoka kapitala, kar je prepovedano s členom 63(1) PDEU, in ne more biti objektivno upravičena na podlagi člena 65(1) in (3) PDEU.
2.

Ali je treba določbo 4(1) okvirnega sporazuma o delu za določen čas, ki so ga 18. marca 1999 sklenile tri splošne medpanožne organizacije (UNICE, CEEP in ETUC) in ki je priloga k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999, razlagati tako, da sta tako to, da je bilo to obdobje že ocenjeno in upoštevano za napredovanje v kariernega uradnika, kot tudi zasnova vertikalne poklicne poti uradnikov v nacionalni zakonodaji objektivna razloga, s katerima je mogoče utemeljiti, da se zaposlitev nadomestnega uradnika, ki jo je imel karierni uradnik, preden je to postal, ne upošteva za dopolnitev obdobja zaposlitve v svojem razredu?
—

Ugotovi naj se, da Slovaška republika s tem, da je od leta 2005 sistematično in trajno presegala dnevne mejne vrednosti PM10 na območju SKBB01 Banskobystrický kraj, Slovaška (z izjemo leta 2016), in v aglomeraciji SKKO0.1 Košice, Slovaška (iz izjemo let 2009, 2015 in 2016), ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 13(1) Direktive 2008/50/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008 o kakovosti zunanjega zraka in čistejšem zraku za Evropo (1) v povezavi s Prilogo XI k tej direktivi.
C 242/14

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Riigikohus (Estonija) 14. aprila 2021 – I. L./Politsei- ja Piirivalveamet

(Zadeva C-241/21)

(2021/C 242/19)

Jezik postopka: estonščina

Predložitveno sodišče

Riigikohus

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: I. L.

Nasprotna stranka v postopku s pritožbo: Politsei- ja Piirivalveamet

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 15(1), prvi stavek, Direktive 2008/115/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav razlagati tako, da smejo države članice pridržati državljana tretje države, pri katerem obstaja dejanska nevarnost, da pred odstranitvijo, če bi bil na prostosti, stori kaznivo dejanje, katerega preiskovanje in pregon lahko bistveno otežita odstranitev?

(1) Direktiva 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav (UL 2008, L 348, str. 98).
Tožba, vložena 4. maja 2021 – Evropska komisija/Francoska republika

(Zadeva C-286/21)

(2021/C 252/25)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: O. Beynet, M. Noll-Ehlers, agenta)

Tožena stranka: Francoska republika

Predlog

V obravnavani zadevi Komisija Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da na eni strani s sistematičnim in dolgotrajnim preseganjem letne mejne vrednosti za drobne delce (PM10) od 1. januarja 2005 v aglomeraciji in območju kakovosti Pariz (FR04A01/FR11ZAG01) in od 1. januarja 2005 do vključno leta 2016 na območju Martinik/Fort-de-France (FR39N10/FR02ZAR01), Francoska republika še vedno ni izpolnila obveznosti, ki jih ima v skladu s členom 13(1) Direktive 2008/50/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008 o kakovosti zunanjega zraka in čistejšem zraku za Evropo (1) v povezavi s Prilogo XI k navedeni direktivi;

— na drugi strani pa, da Francoska republika na teh dveh območjih od 11. junija 2010, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima v skladu s členom 23(1), drugi pododstavek, Direktive 2008/50/ES v povezavi s Prilogo XV te direktive in zlasti obveznosti zagotoviti, da je obdobje preseganja čim krajše.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Za Pariz mejna dnevna vrednost ni bila neprekinjeno spoštovana od leta 2005 do zadnjih razpoložljivih podatkov, to je leta 2019. Poleg tega je ugotovljeno, da je odstopanje od izpolnjevanja glede preseganj dnevnih vrednosti na območju Pariza visoko (število preseganj je bilo dvakrat večje od dovoljenih preseganj) in da od leta 2015 ni bilo izboljšav. Za območje Martinika dnevna mejna vrednost ni bila spoštovana do leta 2016 in to neprekinjeno (razen leta2008).

Na obeh območjih Pariza in Martinika so bile mejne vrednosti za PM10 presežene v trenutku izteka roka za odgovor na obrazloženo mnenje. Takrat bi morala Francija sestaviti in sporočiti načrte. Analiza kaže, da Francija takih načrtov ni sprejela. Z ukrepi, ki jih je (na nacionalni in regionalni ravni) sprejela Francija, se ni zagotovilo, da bo obdobje preseganja čim krajše, kot zahtevajo določbe Direktive 2008/50/ES.

(1) UL 2008, L 152, str. 1.
—

zato naj se toženi stranki naloži plačilo, za povračilo premoženjske škode, iz naslova (i) zneska plače, ki ustreza uporabi letne prilagoditve za leto 2019, in sicer povečanje v višini 1,2 %, za obdobje od 1. januarja 2019 do 31. decembra 2019; (ii) zneska plače, ki ustreza posledicam uporabe letne prilagoditve 0,8 % za leto 2019 od zneska plač, ki bodo izplačane od januarja 2019; (iii) zamudnih obresti od zneska plač, ki se dolgujejo vse do popolnega plačila dolgovanih zneskov, pri čemer se mora stopnja zamudnih obresti, ki se uporabi, izračunati na podlagi stopnje, ki jo Evropska centralna banka določi za operacije glavnega refinanciranja, ki se uporabljajo v zadevnem obdobju, ki se povečajo za tri točke;
—

ob odločanju v postopku za zavarovanje terjatve glede zasega blaga, označenega z znamko Evropske unije v besedilu sodnih odločb sklicujejo na „predmete, ki niso bili dani na trg na ozemlju Evropskega gospodarskega prostora s strani imetnika znamke ali z njegovim soglasjem“ – zaradi česar je posledično ugotavljanje, za katere predmete, označene z znamko Evropske unije, so naložene odredbe in prepovedi (to je katerih predmetov na trg na ozemlju Evropskega gospodarskega prostora ni dal imetnik blagovne znamke ali na trg niso bili dani z njegovim soglasjem), glede na splošno besedilo sodne odločbe prepuščena izvršilnemu organu, ta organ pa se pri oblikovanju svojih ugotovitev opira na izjave ali orodja imetnika znamke (vključno z orodji IT in bazami podatkov), in je dopustnost izpodbijanja zgoraj navedenih ugotovitev izvršilnega organa pred sodiščem v ugotovitvenem postopku izključena ali omejena zaradi narave pravnih sredstev, ki so na voljo toženi stranki v postopku za zavarovanje terjatve in izvršilnem postopku?
1.

Ali je treba člen 11(2), člen 12(1)(d) in (2), člen 23(1)(b) in člen 45(1) in od (3) do (5) Direktive o azilnih postopkih (1) – z vidika člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) – razlagati tako, da morata v primeru, da je podana izjema iz člena 23(1) navedene direktive v zvezi z razlogom nacionalne varnosti, organ države članice, ki je sprejel sklep na področju mednarodne zaščite o zavrnitvi ali odvzemu statusa na podlagi razloga nacionalne varnosti, in posebni organ, ki je določil zaupnost, omogočiti, da se prosilcu, beguncu ali tujcu, upravičenemu do subsidiarne zaščite, ali njegovemu pravnemu zastopniku, na vsak način zagotovi pravica, da dostopa vsaj do bistvenih zaupnih ali tajnih informacij ali podatkov, na katerih temelji sklep, sprejet na podlagi navedenega razloga, in te informacije ali podatke uporabi v postopku, povezanem s sklepom, če pristojni organ trdi, da je navedeno razkritje v nasprotju z razlogom nacionalne varnosti?
C 206/14

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Efeteio Athinon (Grčija) 3. marca 2021 – VP, CX, RG, TR in drugi/Elliniko Dimosio

(Zadeva C-133/21)

(2021/C 206/18)

Jezik postopka: grščina

Predložitveno sodišče

Efeteio Athinon (višje sodišče v Atenah, Grčija)

Stranke

Pritožniki: VP, CX, RG, TR in drugi

Nasprotna stranka: Elliniko Dimosio

Vprašanji za predhodno odločanje

Ali je z določbo 4 Direktive 1999/70/ES (1) skladna nacionalna zakonodaja, kakršna je [ta, ki je] sporna, ki določa neenako obravnavanje pri plačah v škodo delavcev s pogodbami o zaposlitvi za določen čas, v smislu določbe 1 Direktive 1999/70/ES, v primerjavi s primerljivimi delavci, zaposlenimi za nedoločen čas, če je edino merilo za razlikovanje dejstvo, da se njihova pogodba s strani delodajalca ali po zakonu obravnava kot pogodba o zaposlitvi za določen čas?

Zlasti pa, ali je z določbo 4 Direktive 1999/70/ES skladna nacionalna zakonodaja, ki upravičuje neenako obravnavanje delavcev pri plačah na podlagi dejstva, da so delo opravljali po pogodbi o zaposlitvi za določen čas, če so vedeli, da njihovo delo zadovoljuje stalne in trajne potrebe delodajalca?

(1) Direktiva Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP (UL L 175, str. 43).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht München (Nemčija) 28. januarja 2021 – Phoenix Contact GmbH & Co. KG/HARTING Deutschland GmbH & Co. KG in Harting Electric GmbH & Co. KG

(Zadeva C-44/21)

(2021/C 182/40)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landgericht München

Stranke v postopku v glavni stvari

Vlagateljica: Phoenix Contact GmbH & Co. KG

Nasprotni stranki: HARTING Deutschland GmbH & Co. KG, Harting Electric GmbH & Co. KG

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je s členom 9(1) Direktive 2004/48/ES (1) združljivo, da višja deželna sodišča, ki so v postopkih za izdajo začasne odredbe pristojna na zadnji stopnji, izdajo začasnih odredb zaradi kršitve patentov načelno zavračajo, če sporni patent ni prestal prvostopenjskega postopka z ugovorom ali postopka za ugotovitev ničnosti?

(1) Direktiva 2004/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta 2004/48/ES z dne 29. aprila 2004 o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine (UL 2004, L 157, str. 45).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landesverwaltungsgericht Steiermark (Avstrija) 11. februarja 2021 – WY

(Zadeva C-85/21)

(2021/C 148/10)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landesverwaltungsgericht Steiermark

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: WY

Nasprotna stranka: Steiermärkische Landesregierung

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 21 PDEU razlagati tako, da ga je treba v primeru izgube državljanstva ex lege, ki je določena v nacionalnem pravu, in v nadaljevanju izgube statusa državljana Unije upoštevati pri preizkusu sorazmernosti posameznega primera na podlagi načel sodbe Sodišča Evropske unije v zadevi Tjebbes in drugi (1), ter da lahko pomeni oviro za izgubo državljanstva, če je državljan z izjavo o ponovnem sprejemu v državljanstvo ponovno pridobil svoje prejšnje državljanstvo in ima nevarnost izgube statusa državljana Unije resne posledice za njegovo družinsko in poklicno življenje?

(1) ECLI:EU:C:2019:189.
C 163/21

Pritožba, ki jo je 26. februarja 2021 vložila American Airlines, Inc. zoper sodbo Splošnega sodišča (prvi razširjeni senat) z dne 16. decembra 2020 v zadevi T-430/18, American Airlines/Komisija

(Zadeva C-127/21 P)

(2021/C 163/26)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnica: American Airlines, Inc. (zastopniki: J.-P. Poitras, avocat, J. Ruiz Calzado, abogado, J. Wileur, avocat)

Drugi stranki v postopku: Evropska komisija, Delta Air Lines, Inc.

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— izpodbijano sodbo razveljavi;

— Sklep Komisije C(2017) 2788 final z dne 30. aprila 2018 razglasi za ničen;

— podredno, če je potrebno, vrne zadevo v razsojanje Splošnemu sodišču, da jo ponovno preuči v skladu s sodbo Sodišča;

— Komisiji naloži, naj nosi svoje stroške in plača stroške pritožnice v tem postopku in v postopku pred Splošnim sodiščem;

— sprejme vse druge ukrepe, za katere bi Sodišče presodilo, da so primerni.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja samo en pritožbeni razlog, ki se nanaša na to, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je sprejelo pravno napačno razlago Komisije, v skladu s katero preizkus „ustrezne uporabe“ v določbi 1.10 American-US Airways merger commitments (v nadaljevanju: zaveze) pomeni samo „neobstoj zlorabe“ in je bil zato s sodbo nepravilno potrjen Sklep Komisije C(2017) 2788 final z dne 30. aprila 2018 o dodelitvi predhodnih pravic družbi Delta Airlines (Case M.6607 – US Airways/American Airlines).

Pritožbeni razlog je razdeljen na tri dele:

1. V prvem delu se pritožnica osredotoča na pravni pristop glede razlage preizkusa „ustrezne uporabe“ za dodelitev predhodnih pravic v skladu z določbo 1.10 zavez in trdi, da je Splošno sodišče s svojim razlagalnim pristopom napačno uporabilo pravo.

2. V drugem delu pritožnica trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je sprejelo analizo Komisije, v skladu s katero „ustrezna uporaba“ pomeni samo „neobstoj zlorabe“, s čimer je tako napačno sprejelo, da družba Delta ne upravlja 470 korektivnih slotov.
3.

Ali iz pravice do učinkovitega pravnega sredstva, kot je zagotovljena s členom 47 Listine v povezavi s členoma 6 in 53 Listine ter ob upoštevanju člena 15(2)(b) Direktive 2008/115, člena 9(3) Direktive 2013/33 in člena 28(4) Dublinske uredbe, izhaja, da mora sodišče katere koli stopnje, kadar tujec od njega zahteva, naj odpravi pridržanje in ga izpusti, v vsaki odločitvi o tej zahtevi zagotoviti zadostno vsebinsko obrazložitev, če je pravno sredstvo sicer vloženo na način, ki je predviden v tej državi članici? Če Sodišče meni, da nacionalna sodna praksa, v skladu s katero zadostuje, da sodišče druge in torej najvišje stopnje izda odločbo brez vsakršne vsebinske obrazložitve v ta namen, ni združljiva s pravom Unije glede na način, na katerega je sicer v tej državi članici urejeno to pravno sredstvo, ali to torej pomeni, da je treba tako pristojnost sodišča, ki odloča na drugi in torej najvišji stopnji v azilnih zadevah in rednih zadevah tujcev – glede na ranljivi položaj tujca, velik pomen postopkov v zvezi s tujci in ugotovitev, da ti postopki, ki se glede pravnega varstva razlikujejo od vseh drugih upravnih postopkov, za tujca določajo enaka skromna procesna jamstva kot postopek v zvezi s pridržanjem – prav tako šteti za nezdružljivo s pravom Unije? Ali je ob upoštevanju člena 24(2) Listine odgovor na ta vprašanja drugačen, če je tujec, ki vloži tožbo zoper odločbo s področja prava tujcev, mladoleten?
Tožba, vložena 1. februarja 2021 – Evropska komisija/Kraljevina Belgija

(Zadeva C-60/21)

(2021/C 98/18)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: W. Roels, V. Uher, agenta)

Tožena stranka: Kraljevina Belgija

Predlog

Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da s tem, da je ohranila v veljavi določbe, v skladu s katerimi:

z zavrnitvijo odbitja preživninskih rent ali sredstev, ki nadomeščajo takšne rente ter dodatnih rent od obdavčljivega dohodka dolžnikom teh rent, ki niso rezidenti v Belgiji in tam prejemajo manj kot 75 % dohodkov od poklicne dejavnosti, ki do tega odbitka niso upravičeni v njihovi državi članici prebivališča, zaradi nizkega zneska njihovega obdavčljivega dohodka v tej državi,

Kraljevina Belgija ni izpolnila obveznosti iz členov 45 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) in 28 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP), in

— Kraljevini Belgiji naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija v podporo tožbi navaja en sam tožbeni razlog, ki se nanaša na to, da zadevna zakonodaja lahko odvrne davčne zavezance nerezidente od izvajanja svoboščin, ki so zagotovljene s Pogodbami, in natančneje, prostega gibanja delavcev iz člena 45 PDEU in člena 28 Sporazuma o EGP.

Namreč, davčnemu zavezancu nerezidentu, ki v Belgiji ne prejme vsaj 75 % obdavčljivih dohodkov od poklicne dejavnosti in ki dejansko ne more izvesti odbitka preživninskih ret v svoji državi prebivališča, ker v tej državi nima zadostnega obdavčljivega dohodka, so z belgijsko zakonodajo odvzete ugodnosti kakršnega koli odbitka teh rent. Iz sodne prakse Sodišča in zlasti iz sodbe Sodišča z dne 10. maja 2012 v zadevi C-39/10, Evropska komisija/Estonija pa izhaja, da mora v takšnem primeru država članica zaposlitve upoštevati osebni in družinski položaj davčnega zavezanca nerezidenta.
4.

Glede stališča, da gre za zlorabo pravice potrošnika do odstopa v skladu s členom 14(1), prvi stavek, Direktive 2008/48/ES: (a) Ali uveljavljanje pravice do odstopa v skladu s členom 14(1), prvi stavek, Direktive 2008/48/ES lahko pomeni zlorabo? Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen: (b) Ali gre pri tem, ko se izhaja iz zlorabe pravice do odstopa, za omejitev te pravice, ki mora biti urejena v parlamentarnem zakonu? Če je odgovor nikalen: (c) Ali se pri tem, ko se izhaja iz zlorabe pravice do odstopa, v subjektivnem smislu predpostavlja, da je potrošnik vedel, da njegova pravica do odstopa še vedno obstaja, oziroma da je pri tem, da za to ni vedel, šlo vsaj za njegovo hudo malomarnost? Če je odgovor nikalen: (d) Ali možnost dajalca kredita, da kreditojemalcu naknadno poda informacije v skladu s členom 14(1), drugi stavek, točka (b), Direktive 2008/48/ES in s tem sproži tek roka za odstop, nasprotuje stališču, da gre za zlorabo pravice do odstopa v skladu z načelom dobre vere? Če je odgovor nikalen: (e) Ali je to združljivo z ustaljenimi načeli mednarodnega prava, na katera so nemška sodišča vezana v skladu z ustavo? Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen: (f) Kako mora nemški uporabnik prava razrešiti konflikt med zavezujočimi zahtevami mednarodnega prava in zahtevami Sodišča Evropske unije?
1.

Ali je treba dopis z dne 27. novembra 2019 vodje oddelka „Tehnologije za potrošnike, okolje in zdravje“ pri Generalnem direktoratu za notranji trg, industrijo, podjetništvo ter mala in srednja podjetja Evropske komisije šteti za pripravljalni akt za odločitev, s katero Komisija na podlagi člena 27(3) Uredbe (ES) št. 1223/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2009 o kozmetičnih izdelkih (1) odloči, ali je začasni ukrep utemeljen ali ne, ob upoštevanju besedila tega dopisa in odsotnosti vsakršnega elementa, ki bi izkazoval, da ima njegov podpisnik pooblastilo, ki mu daje pristojnost za sprejetje odločitve v imenu Komisije, ali pa ga je treba šteti za tako odločitev, v kateri je izraženo dokončno stališče Komisije?
3.

Ali zgoraj navedene določbe Uredbe nasprotujejo nacionalni in regionalni zakonodaji ter posledično upravnim izvedbenim ukrepom, ki v primeru, da so bila upravičencu dodeljena sredstva za gradnjo stavbe z lastnimi materiali, sredstvi in delavci, določajo sistem nadzora nad izdatki, ki jih financirajo javni organi, in sicer: a) predhodne količinske opredelitve del na podlagi regionalnega cenika javnih del in za postavke, ki niso zajete v njem, veljavne tržne cene, ki jih je preučil projektant. b) naknadno poročilo s predstavitvijo računovodskih izkazov o delih, ki zajemajo evidenco opravljenih del in računovodsko evidenco, ki jih na vsaki strani ustrezno podpišeta delovodja in upravičeno podjetje, ter preverjanje in ugotavljanje opravljenih del na podlagi cen na enoto iz točke (a) s strani inšpekcijskega odbora, ki ga imenuje pristojni regionalni organ?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Najwyższy (Poljska) 21. decembra 2020 – Gmina Wieliszew/Syndykowi masy upadłości Spółdzielczego Banku Rzemiosła i Rolnictwa w Wołominie w upadłości likwidacyjnej

(Zadeva C-698/20)

(2021/C 182/36)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Sąd Najwyższy

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Gmina Wieliszew

Druga stranka: Syndyk masy upadłości Spółdzielczego Banku Rzemiosła i Rolnictwa w Wołominie w upadłości likwidacyjnej (upravitelj stečajne mase banke Spółdzielczy Bank Rzemiosła i Rolnictwa v Wołominu v stečaju)

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba Uredbo Sveta (ES) št. 1083/2006 z dne 11. julija 2006 o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu in Kohezijskem skladu (1), zlasti člen 2, točka 5, člena 3 in 4, člen 57(1) ter člena 70 in 80, in sedanjo Uredbo (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o skupnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu, Evropskem kmetijskem skladu za razvoj podeželja in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo, o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 (2), zlasti člen 2, točka 15, člen 37(1), člen 66, člen 67(1), člen 74(1) in člen 89(1) te uredbe, razlagati tako, da nasprotujejo določbi nacionalne zakonodaje, ki subjektu, ki je prejel sredstva iz proračuna Evropske unije, preprečuje, da po sodni poti učinkovito uveljavlja izključitev teh sredstev iz stečajne mase, če so bila plačana na bančni račun, ki ga vodi banka, v zvezi s katero je bil pozneje razglašen stečaj, ali določbi nacionalne zakonodaje, ki teh sredstev ne izključuje iz stečajne mase banke v stečaju?

(1) UL 2006, L 210, str. 25.

(2) UL 2013, L 347, str. 320.
1.

Ali je treba člen 11(3)(a) Uredbe (ES) št. 883/2004 (1) razlagati tako, da za delavca, ki stalno prebiva v eni državi članici in dela na ozemlju druge države članice na podlagi pogodbe o zaposlitvi, ki jo je sklenil z agencijo za zagotavljanje začasnega dela in v kateri je določeno, da se delovno razmerje konča, ko se konča napotitev, in se nato znova začne, v vmesnih obdobjih velja zakonodaja zadnjenavedene države članice, dokler tega dela začasno ne preneha opravljati?