ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43

Poleg tega, kot je razvidno iz uvodne izjave 8 Direktive 2010/18, prvega odstavka preambule revidiranega okvirnega sporazuma in točke 3 splošnih ugotovitev tega okvirnega sporazuma, ki napotuje na člena 23 in 33 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, je cilj navedenega okvirnega sporazuma spodbujati enakost moških in žensk v zvezi z njihovimi možnostmi na trgu dela in obravnavo pri delu v celotni Uniji ter omogočiti staršem, ki delajo, boljšo uskladitev poklicnega, zasebnega in družinskega življenja. Ti cilji so dodatno potrjeni v klavzulah 1.1 in 2.2 revidiranega okvirnega sporazuma.
5.

Sodni postopek – Rok za vložitev tožbe – Prekluzija – Stroga uporaba pravil Unije (Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člena 41(1) in 47) (Glej točke 53, 54 in od 57 do 59.)
2.

Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju – Razlog, ki se nanaša na izkrivljanje dokazov – Nujnost natančne navedbe izkrivljenih elementov in dokaza napak analize, zaradi katerih je prišlo do tega izkrivljanja (člen 256(1), drugi pododstavek, PDEU; Statut Sodišča, člen 58(1)) (Glej točke 59, 60, 69, 80, 82, 88 in 89.)
51

Sodišče je prav tako razsodilo, da je treba to direktivo razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, s katero izvršilnemu sodišču v okviru izvršbe na podlagi hipoteke ni dovoljeno niti to, da po uradni dolžnosti ali na predlog potrošnika presodi o nepoštenosti pogoja, vsebovanega v pogodbi, iz katere izvira zahtevana terjatev in ki je podlaga za izvršilni naslov, niti to, da sprejme začasne ukrepe, med drugim zlasti ukrep ustavitve izvršbe, kadar je sprejetje teh ukrepov nujno za zagotovitev popolne učinkovitosti končne odločbe sodišča, ki v ustreznem postopku odloča o vsebini in je pristojno preveriti nepoštenost tega pogoja (sklep z dne 14. novembra 2013, Banco Popular Español in Banco de Valencia, C‑537/12 in C‑116/13, EU:C:2013:759, točka 60, in sodba z dne 17. julija 2014, Sánchez Morcillo in Abril García, C‑169/14, EU:C:2014:2099, točka 28).
96

Poleg tega tudi ob predpostavki, da na področju mednarodne obdavčitve obstaja nekakšen konsenz, da je treba transakcije med gospodarsko povezanimi družbami, zlasti transakcije znotraj skupine, za davčne namene presojati, kot če bi bile sklenjene med gospodarsko neodvisnimi družbami, in da zato številni nacionalni organi, pristojni za davčne zadeve, pri pripravi in nadzoru transfernih cen izhajajo iz smernic OECD, velja, da so – brez poseganja v preudarke iz točk od 120 do 122 te sodbe – zgolj nacionalne določbe tiste, ki so upoštevne za analizo, ali je treba dane transakcije preučiti z vidika neodvisnega tržnega načela in ali glede na okoliščine primera transferne cene, ki so podlaga za davčno osnovo obdavčljivih dohodkov davčnega zavezanca in njeno razporeditev med zadevnimi državami, odstopajo ali ne od rezultata po neodvisnem tržnem načelu. Pri preučitvi obstoja selektivne davčne prednosti v smislu člena 107(1) PDEU in pri ugotavljanju davčnega bremena, ki ga mora običajno nositi podjetje, torej ni mogoče upoštevati parametrov in pravil, ki niso del zadevnega nacionalnega davčnega sistema, razen če se ta nanje izrecno sklicuje.
Prilogo VII, del E, točka 2(a), k Uredbi (EU) št. 1169/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom, spremembah uredb (ES) št. 1924/2006 in (ES) št. 1925/2006 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Komisije 87/250/EGS, Direktive Sveta 90/496/EGS, Direktive Komisije 1999/10/ES, Direktive 2000/13/ES Evropskega parlamenta in Sveta, direktiv Komisije 2002/67/ES in 2008/5/ES in Uredbe Komisije (ES) št. 608/2004 je treba razlagati tako, da je gospodarski subjekt v okviru označevanja proizvodov, ki se tržijo na ozemlju države članice, oproščen obveznosti navedbe vseh sestavin, ki sestavljajo sestavljeno sestavino v smislu člena 2(2)(h) te uredbe, samo če je ta sestavljena sestavina, ki je poimenovana s prodajnim imenom na podlagi Priloge I, del A, Direktive 2000/36/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. junija 2000 o izdelkih iz kakava in čokolade, namenjenih za prehrano ljudi, na seznamu sestavin navedena z uporabo tega prodajnega imena izdelka v jezikovni različici zadevne države članice.
78

Opozoriti je treba tudi, da mora obrazložitev izpodbijane sodbe sicer jasno in nedvoumno izražati razlogovanje Splošnega sodišča, tako da se zainteresirane stranke lahko seznanijo z utemeljitvijo sprejete odločbe in da lahko Sodišče opravi sodni nadzor, vendar mu obveznost obrazložitve, ki jo ima Splošno sodišče, ne nalaga, da zagotovi obrazložitev, ki bi izčrpno in po vrsti sledila ugotovitvam, ki jih navajajo stranke v sporu, če zadevnim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi za odločitev Splošnega sodišča, Sodišču pa, da ima dovolj informacij za izvajanje sodnega nadzora (sodbi z dne 11. julija 2013, Ziegler/Komisija, C‑439/11 P, EU:C:2013:513, točki 81 in 82, in z dne 29. aprila 2021, Achemos Grupė in Achema/Komisija, C‑847/19 P, neobjavljena, EU:C:2021:343, točki 60 in 61).
72

Čeprav mora to, ali so v obravnavani zadevi te zahteve izpolnjene, nazadnje ugotoviti nacionalno sodišče, ki je edino pristojno za presojo dejstev in razlago nacionalne zakonodaje, je Sodišče v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe pristojno, da na podlagi spisa v postopkih v glavni stvari ter pisnih in ustnih stališč, ki so mu predložena, predložitvenemu sodišču da koristen odgovor, ki mu omogoča, da razsodi v sporu, o katerem odloča (glej v tem smislu sodbo z dne 6. marca 2018, SEGRO in Horváth, C‑52/16 in C‑113/16, EU:C:2018:157, točka 79 in navedena sodna praksa).
54

Zato je treba preveriti, ali je ukrep, ki je bil naložen VA v postopku v glavni stvari in s katerim je bila ta popolnoma izključena iz opravljanja nalog sodnika porotnika v kazenskem postopku, primeren za uresničitev zastavljenega cilja in ali ne presega tega, kar je nujno za njegovo uresničitev. V zvezi s to sorazmernostjo je treba upoštevati dejstvo, da mora delodajalec v skladu s členom 5 Direktive 2000/78 v povezavi z uvodnima izjavama 20 in 21 te direktive sprejeti ustrezne ukrepe glede na potrebe v konkretni situaciji, da se invalidni osebi omogoči dostop do službe, njeno opravljanje ali napredovanje v njej, razen če bi taki ukrepi delodajalca nesorazmerno obremenili (glej v tem smislu sodbo z dne 15. julija 2021, Tartu Vangla, C‑795/19, EU:C:2021:606, točki 42 in 48 ter navedena sodna praksa).
112

V obravnavani zadevi zlasti glede na okoliščino, da ničnostna tožba, ki jo je v zadevi T‑373/15 vložila pritožnica, temelji na razlogih, ki so bili predmet kontradiktorne razprave pred Splošnim sodiščem in za katerih preizkus nista potrebna sprejetje nobenega dodatnega ukrepa procesnega vodstva ali dodatna preučitev spisa, Sodišče meni, da je treba o tej tožbi, ker stanje postopka to dovoljuje, dokončno odločiti (glej po analogiji sodbo z dne 8. septembra 2020, Komisija in Svet/Carreras Sequeros in drugi, C‑119/19 P in C‑126/19 P, EU:C:2020:676, točka 130) v mejah spora, o katerem še vedno odloča, in sicer glede predloga za razglasitev ničnosti druge sporne odločitve (glej v tem smislu sodbo z dne 1. julija 2008, Chronopost in La Poste/UFEX in drugi, C‑341/06 P in C‑342/06 P, EU:C:2008:375, točka 134).
54

Člen 1(c) in (f) règlement grand‑ducal du 7 février 2013, concernant les franchises et exonérations de la taxe sur la valeur ajoutée accordées aux missions diplomatiques et aux postes consulaires, ainsi qu'aux agents diplomatiques, aux fonctionnaires consulaires et aux agents de chancellerie (luksemburška uredba z dne 7. februarja 2013 o olajšavah in oprostitvah davka na dodano vrednost, ki se priznajo diplomatskim misijam in konzulatom ter diplomatskim uslužbencem, konzularnim predstavnikom in uslužbencem diplomatskih uradov; v nadaljevanju: luksemburška uredba z dne 7. februarja 2013) določa: „Za uporabo določb te uredbe: […] (c) diplomatski uslužbenci pomenijo vodje diplomatskih misij, ministre svetovalce, svetovalce, sekretarje in atašeje diplomatskih misij, če zadevne osebe niso državljani Velikega vojvodstva Luksemburg ali osebe, ki imajo v tej državi stalno prebivališče, in tam ne opravljajo nobene zasebne pridobitne dejavnosti; […] (f) osebna uporaba diplomatskih uslužbencev, konzularnih predstavnikov in uslužbencev diplomatskih uradov pomeni neposredno, dejansko in izključno uporabo znotraj države za lastne in zasebne potrebe teh uslužbencev in predstavnikov ter njihovih družinskih članov, ki so del gospodinjstva, če ti niso državljani Velikega vojvodstva Luksemburg ali osebe, ki imajo v tej državi stalno prebivališče in tam ne opravljajo nobene zasebne pridobitne dejavnosti.“
Člen 1(2), (3) in (5) Uredbe št. 1093/2010 določa:

„2. [EBA] deluje v okviru pooblastil, podeljenih s to uredbo, ter v okviru področja uporabe […] [Direktive 2009/110], […] Direktive 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta [z dne 26. junija 2013 o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij, spremembi Direktive 2002/87/ES in razveljavitvi direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES] (UL 2013, L 176, str. 338)] […], vključno z vsemi direktivami, uredbami in sklepi, ki temeljijo na teh aktih, ter v okviru vsakega drugega pravno zavezujočega akta Unije, ki na [EBA] prenaša naloge. […]

3. [EBA] deluje tudi na področju dejavnosti kreditnih institucij, finančnih konglomeratov, investicijskih družb, plačilnih institucij in institucij elektronskega denarja v zvezi z vprašanji, ki jih ne zajemajo neposredno akti iz odstavka 2, vključno na področju upravljanja podjetij, revizij in računovodskega poročanja, pod pogojem, da je tovrstno ukrepanje [EBA] nujno za zagotovitev učinkovite in dosledne uporabe navedenih aktov.

[…]

5. Cilj [EBA] je varovati javne interese s prispevanjem h kratko-, srednje- in dolgoročni stabilnosti in učinkovitosti finančnega sistema v korist gospodarstva Unije, njenih državljanov in podjetij. [EBA] prispeva k:

[…]

(e) zagotavljanju, da so najemanje kreditov in druga tveganja ustrezno urejena in nadzorovana, ter

(f) okrepitvi varstva potrošnikov.

[…]“.
60

V obravnavani zadevi, zlasti glede na okoliščino, da ničnostna tožba, ki jo je pritožnica vložila v zadevi T‑353/15, temelji na razlogih, ki so bili predmet kontradiktorne razprave pred Splošnim sodiščem in katere preučitev ne potrebuje sprejetja nobenega dodatnega ukrepa procesnega vodstva ali dodatne preučitve spisa, Sodišče meni, da stanje postopka dovoljuje odločanje o tej tožbi in da je treba o njej dokončno odločiti (glej po analogiji sodbo z dne 8. septembra 2020, Komisija in Svet/Carreras Sequeros in drugi, C‑119/19 P in C‑126/19 P, EU:C:2020:676, točka 130) v okviru spora, ki mu je predložen, in sicer v okviru predloga za razglasitev ničnosti drugega spornega sklepa (glej v tem smislu sodbo z dne 1. julija 2008, Chronopost in La Poste/UFEX in drugi, C‑341/06 P in C‑342/06 P, EU:C:2008:375, točka 134).
92

Poleg tega je navedena uredba, ki je splošna, ker vsebuje določbe, kot so določbe členov 2, 3, 6 in 7, ki splošnim in abstraktnim kategorijam naslovnikov prepovedujejo opravljanje nekaterih transakcij s subjekti, ki so prav tako določeni splošno in abstraktno, in ki je – ker je bila sprejeta na podlagi člena 215 PDEU in zato v skladu z nezakonodajnim postopkom iz zadnjenavedene določbe – ni mogoče opredeliti kot zakonodajni akt, „predpis“ v smislu člena 263, tretji odstavek, PDEU (glej v tem smislu sodbo z dne 3. oktobra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami in drugi/Parlament in Svet, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, točke od 58 do 60). Ker določbe te uredbe, ki jih Bolivarska republika Venezuela izpodbija, poleg tega ne potrebujejo izvedbenih ukrepov, kot je bilo navedeno v točki 90 te sodbe, je treba ugotoviti, da ima ta tretja država procesno upravičenje za vložitev tožbe zoper njih, ne da bi ji bilo treba dokazati, da se navedene določbe nanjo nanašajo posamično.
27

Poleg tega je treba opozoriti, da je namen Direktive 2009/103 zagotoviti varstvo oškodovancev nesreč, povzročenih z motornimi vozili, za izpolnitev in krepitev katerega si je zakonodajalec Unije stalno prizadeval (glej v tem smislu sodbo z dne 4. septembra 2018, Juliana, C‑80/17, EU:C:2018:661, točka 47), ter da tudi iz uvodnih izjav 2 in 20 te direktive izhaja, da zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil „vpliva na prosto gibanje ljudi in vozil“. Sodišče je v zvezi s tem namreč pojasnilo, da je namen ureditve Unije na področju zavarovanja civilne odgovornosti pri uporabi vozil, katere del je Direktiva 2009/103, na eni strani zagotoviti prosto gibanje tako vozil, ki se običajno nahajajo na ozemlju Unije, kot oseb, ki so v njih, ter na drugi strani zagotoviti, da bodo oškodovanci nesreč, ki jih ta vozila povzročijo, enako obravnavani, ne glede na to, kje v Uniji se je nesreča zgodila (glej v tem smislu sodbi z dne 23. oktobra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, točka 33 in navedena sodna praksa, in z dne 20. junija 2019, Línea Directa Aseguradora, C‑100/18, EU:C:2019:517, točka 25 in navedena sodna praksa).
3

V uvodnih izjavah 7, od 39 do 42 in 47 Direktive 96/9 je navedeno: „(7) ker so za izdelavo baz podatkov potrebne znatne človeške, tehnične in finančne naložbe, medtem ko se te baze lahko kopira ali se dobi dostop do njih le za majhen del stroškov, potrebnih za njihovo neodvisno stvaritev; […] (39) ker si poleg tega, da ima namen varovati avtorsko pravico pri prvotnem izboru ali razporeditvi vsebine baze podatkov, ta direktiva prizadeva zavarovati položaj izdelovalcev baz podatkov proti poneverbi rezultatov finančnih in strokovnih naložb v pridobivanje in zbiranje vsebine tako, da varuje celotno bazo podatkov ali njene bistvene dele pred določenimi dejanji uporabnika ali konkurenta; (40) ker je namen te pravice sui generis zagotoviti varstvo vseh naložb v pridobivanje, preverjanje in predstavljanje vsebine baze podatkov za omejeno trajanje pravice; ker takšna naložba lahko pomeni zagotovitev finančnih sredstev in/ali porabo časa, truda in energije; (41) ker je cilj pravice sui generis dati izdelovalcu baze podatkov možnost preprečitve neupravičenega jemanja izvlečkov in/ali ponovne uporabe celotne vsebine te baze podatkov ali njenega bistvenega dela; ker je izdelovalec baze podatkov oseba, ki prevzame pobudo in tveganje investiranja; ker to izključuje zlasti podpogodbenike iz opredelitve izdelovalca; (42) ker se posebna pravica do preprečitve neupravičenega jemanja izvlečkov in/ali ponovne uporabe nanaša na dejanja uporabnika, ki presegajo njegove zakonite pravice in s tem škodujejo naložbam; ker se pravica do prepovedi jemanja in/ali ponovne uporabe celotne vsebine ali njenega bistvenega dela ne nanaša le na izdelavo parazitskega konkurenčnega izdelka, temveč tudi na vsakega uporabnika, ki s svojimi dejanji kakovostno ali količinsko občutno škoduje naložbi; […] (47) ker se v interesu konkurence med ponudniki informacijskih izdelkov in storitev pravice sui generis ne sme varovati tako, da bi omogočala zlorabo prevladujočega položaja, zlasti kar zadeva izdelavo in distribuiranje novih proizvodov in storitev, ki imajo intelektualno, dokumentarno, tehnično, ekonomsko ali komercialno dodano vrednost; ker določbe te direktive torej ne vplivajo na uporabo konkurenčnih pravil [Unije] ali nacionalnih konkurenčnih pravil“.
71

Svet ob podpori Francoske republike, Združenega kraljestva in Komisije s šestim in sedmim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je, po eni strani, v točkah od 95 do 99 in od 103 do 109 izpodbijane sodbe menilo, da obrazložitev aktov iz let od 2015 do 2017 ni zadostna, ker so obrazložitveni memorandumi k tem aktom temeljili na nacionalnih odločbah, ki so jih sprejeli organi Združenega kraljestva, in na odločbah organov Združenih držav o ponovnem preizkusu odločb teh organov, ki so bile podlaga za prvotno uvrstitev PKK na sporni seznam. Po mnenju Sveta ta napačna uporaba prava izhaja iz okoliščine, da je Splošno sodišče svojo presojo napačno oprlo izključno na člen 1(6) Skupnega stališča 2001/931, medtem ko bi moralo za te nacionalne odločbe o ponovnem preizkusu uporabiti člen 1(4) tega skupnega stališča. V teh okoliščinah Svet meni, da mu ni bilo treba niti preveriti dejstev, na katerih temeljijo navedene nacionalne odločbe, niti predložiti elementov, s katerimi bi dokazal utemeljenost navedenih dejstev, ki bi jih bilo treba izpodbijati pred nacionalnim sodiščem. Po drugi strani Svet izpodbija točke od 110 do 114 izpodbijane sodbe v delu, v katerem je Splošno sodišče menilo, da Svet ni pravno zadostno odgovoril na trditve, ki jih je PKK navedla v postopku pred njim. Glede tega trdi, da je njegov dopis z dne 27. marca 2015, ki je bil priložen obrazložitvenima memoranduma k Sklepu 2015/521 in Izvedbeni uredbi št. 2015/513, zajemal zadostne odgovore na te trditve.
40

Iz navedenega izhaja, da glede na neobstoj izrecne navedbe v tem smislu v Direktivi 2003/4 sodišča in fizične ali pravne osebe, ki so pod njihovim nadzorom, niso „organi oblasti“ v smislu člena 2, točka 2, prvi odstavek, te direktive. Torej ne spadajo na področje uporabe navedene direktive in zato zanje ne velja obveznost, določena v tej direktivi, da javnosti omogočijo dostop do informacij o okolju, ki so v njihovi posesti. V teh okoliščinah so le države članice tiste, ki morajo po potrebi predvideti pravico javnosti do dostopa do informacij iz sodnih spisov in določiti podrobna pravila za izvajanje te pravice.
20

V zvezi s storitvijo med glavno poslovno enoto družbe s sedežem v eni državi članici in podružnico te družbe s sedežem v drugi državi članici, je Sodišče presodilo, da je taka storitev obdavčljiva samo, če med izvajalcem in prejemnikom storitve obstaja pravno razmerje, v okviru katerega se izmenjajo vzajemne storitve. Če ni pravnega razmerja med podružnico in njenim sedežem, ki sta skupaj en sam davčni zavezanec, so vzajemne storitve, ki se izmenjajo med tema subjektoma, notranji tokovi, ki niso obdavčljivi, drugače kakor obdavčljive transakcije, ki se opravijo s tretjimi osebami (sodba z dne 24. januarja 2019, Morgan Stanley & Co International, C‑165/17, EU:C:2019:58, točki 37 in 38 ter navedena sodna praksa).
15

Člen 86 ustawa o podatku od towarów i usług (zakon o davku na blago in storitve) z dne 11. marca 2004 (Dz. U. 2018, pozicija 2174) v različici, ki se uporablja v sporu o glavni stvari (v nadaljevanju: zakon o DDV), določa: „1. V delu, v katerem se blago in storitve uporabljajo za opravljanje obdavčenih transakcij, ima davčni zavezanec pravico, da od dolgovanega davka odbije vstopni davek […]. […] 10. Pravica do odbitka vstopnega davka od dolgovanega davka nastane v obdobju, v katerem je glede blaga in storitev, ki jih je pridobil davčni zavezanec, nastala davčna obveznost. 10b. Pravica do odbitka vstopnega davka od dolgovanega davka v primerih iz: […] (2) odstavka 2, točka 4(c), nastane v skladu z odstavkom 10, če davčni zavezanec: (a) prejme račun, ki potrjuje dobavo blaga, ki zanj pomeni pridobitev blaga znotraj Skupnosti, v treh mesecih po izteku meseca, v katerem nastane davčna obveznost v zvezi s pridobljenim blagom; (b) znesek davka, ki ga je treba plačati iz naslova pridobitve blaga znotraj Skupnosti, vključi v davčni obračun, v katerem mora obračunati ta davek, najpozneje v 3 mesecih po poteku meseca, v katerem je nastala davčna obveznost v zvezi s pridobljenim blagom. […] 10i. Če davčni zavezanec znesek dolgovanega davka vključi v davčni obračun, v katerem mora obračunati ta davek, po roku iz odstavka 10b, točki 2(b) in 3, lahko ustrezno poveča znesek vstopnega davka v obračunu za davčno obdobje, v zvezi s katerim rok za predložitev davčnega obračuna še ni potekel. […] 13. Če davčni zavezanec od dolgovanega zneska davka ni odbil zneska vstopnega davka v rokih, določenih v odstavkih 10, 10d, 10e in 11, lahko odbije znesek dolgovanega davka tako, da popravi davčni obračun za obdobje, v katerem je nastala pravica do odbitka davka, vendar najpozneje pet let od začetka leta, v katerem je nastala pravica do odbitka, ob upoštevanju odstavka 13a. 13a. Če davčni zavezanec v zvezi s pridobitvami blaga znotraj Skupnosti, dobavami blaga in opravljanjem storitev, za katere je v skladu s členom 17 prejemnik blaga ali storitev davčni zavezanec, od zneska dolgovanega davka ni odbil zneska vstopnega davka v rokih, določenih v odstavkih 10 in 11, lahko dolgovani znesek davka odbije tako, da popravi davčni obračun za obdobje, v katerem je nastala pravica do odbitka davka, vendar najpozneje pet let po poteku leta, v katerem je nastala pravica do odbitka.“
65

Na prvem mestu je treba najprej ugotoviti, da je Splošno sodišče v točkah od 63 do 68 in od 83 do 86 izpodbijane sodbe spomnilo na sodno prakso Sodišča v zvezi s pripisljivostjo pomoči javnim organom, kadar prednosti dodelijo subjekti, ki so ločeni od države. Natančneje, Splošno sodišče je v točki 68 izpodbijane sodbe s sklicevanjem na točke od 50 do 52 in 55 sodbe z dne 16. maja 2002, Francija/Komisija (C‑482/99, EU:C:2002:294), poudarilo, da tudi v položaju, v katerem pomoč dodeli javno podjetje, ni mogoče domnevati o izvajanju nadzora javnih organov in da mora imeti Komisija na voljo sklenjen krog indicev, ki izvirajo iz okoliščin konkretnega primera in okvira, v katerem je bila dana finančna podpora, da ugotovi stopnjo vpletenosti javnih organov pri dodelitvi pomoči s posredovanjem javnega podjetja.
Člen 2, točka 1, Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa je treba razlagati tako, da je obdobje razpoložljivosti za delo v okviru sistema pripravljenosti – v katerem mora biti delavec zgolj dosegljiv po telefonu in po potrebi priti na kraj opravljanja dela v roku ene ure, pri čemer lahko prebiva v službenem stanovanju, ki mu ga delodajalec da na voljo na tem kraju opravljanja dela, ni pa zavezan tam ostati – v celoti delovni čas v smislu te določbe le, če iz celovite presoje vseh okoliščin obravnavanega primera, zlasti vpliva takega roka in po potrebi povprečne pogostosti intervencij v tem obdobju, izhaja, da so zaveze, ki so delavcu naložene v navedenem obdobju, take, da objektivno in bistveno vplivajo na njegovo možnost, da v tem obdobju prosto razpolaga s časom, v katerem se ne zahteva opravljanje njegovih poklicnih nalog, in da ta čas posveti svojim interesom. Omejenost možnosti za posvečanje prostočasnim dejavnostim v neposredni bližini zadevnega kraja pri taki presoji ni upoštevna.