SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (prvi senat)

z dne 6. oktobra 2015

FE

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Zaposlovanje — Javni natečaj — Vpis na rezervni seznam — Odločba OI o nezaposlitvi uspešnega kandidata — Pristojnosti komisije in OI — Pogoji za pripustitev na natečaj — Minimalno trajanje delovnih izkušenj — Način izračuna — Očitna napaka komisije pri presoji — Neobstoj — Izguba možnosti za zaposlitev — Odškodnina“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi njenega člena 106a, s katero FE predlaga razglasitev ničnosti odločbe organa Evropske komisije za imenovanja z dne 17. decembra 2013 o zavrnitvi njene zaposlitve v generalnem direktoratu (GD) za pravosodje na podlagi rezervnega seznama natečaja EPSO/AD/42/05 ter odškodnino za premoženjsko in nepremoženjsko škodo, ki naj bi jo utrpela zaradi te odločbe.

Odločitev:

Odločba z dne 17. decembra 2013, s katero je Evropska komisija zavrnila zaposlitev FE, se razglasi za nično. Evropski komisiji se naloži, naj FE plača znesek 10.000 EUR. V preostalem se tožba zavrne. Evropska komisija nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila FE.

Povzetek

Uradniki — Natečaj — Organizacija in potek preizkusov v okviru natečajev — Razdelitev pristojnosti med organom za imenovanja in natečajno komisijo — Določitev v obvestilu o natečaju

Na področju zaposlovanja osebja evropskih institucij, ki se izvede z organizacijo javnega natečaja, organ za imenovanja zaradi načela neodvisnosti, ki velja za opravljanje nalog natečajnih komisij, odločitve, ki jo je komisija sprejela v okviru svojih pristojnosti, kot jih določata predvsem člen 30 Kadrovskih predpisov in člen 5 Priloge III k tem predpisom, ne more razglasiti za nično ali je spremeniti. Ker mora organ za imenovanja sprejemati odločitve, ki niso nezakonite, pa ga ne more zavezovati odločitev komisije, katere nezakonitost bi lahko posledično povzročila nezakonitost njegovih upravnih odločitev. Zato mora organ za imenovanja preden osebo imenuje za uradnika, preveriti, ali zadevni kandidat izpolnjuje pogoje iz Kadrovskih predpisov, da ga je mogoče redno zaposliti v službi Unije, sicer je odločitev o zaposlitvi nična. Če je na primer očitno, da je odločitev komisije, da kandidata pripusti k preizkusom v okviru natečaja, nezakonita, ker vsebuje očitno napako, mora organ za imenovanja, ki mu je komisija posredovala rezervni seznam z imenom kandidata, ki je medtem uspešno opravil preizkuse, torej zavrniti imenovanje tega uspešnega kandidata. (Glej točki 39 in 40.) Napotitev na: Sodišče: sodbi z dne 23. oktobra 1986, Schwiering/Računsko sodišče,142/85, EU:C:1986:405, točki 19 in 20, ter z dne 20. februarja 1992, Parlament/Hanning,C‑345/90 P, EU:C:1992:79, točka 22; Sodišče za uslužbence: sodba z dne 23. oktobra 2012, Eklund/Komisija,F‑57/11, EU:F:2012:145, točka 49, in sklep z dne 10. julija 2014, Mészáros/Komisija,F‑22/13, EU:F:2014:189, točka 48.

Obvestilo o natečaju pomeni okvir zakonitosti vseh izbirnih postopkov za zapolnitev delovnega mesta v institucijah Unije, saj ob upoštevanju upoštevnih nadrejenih določb Kadrovskih predpisov, vključno s Prilogo III h Kadrovskim predpisom, ureja, prvič, razdelitev pristojnosti med organom za imenovanja in komisijo pri organizaciji in poteku preizkusov natečaja ter določa, drugič, pogoje v zvezi z udeležbo kandidatov, zlasti njihov profil, pravice in posebne obveznosti. Zato bi bilo obvestilo o natečaju brezpredmetno, če bi organ za imenovanja z rezervnega seznama lahko izključil uspešnega kandidata, pri čemer bi se skliceval na pogoj ali način pripustitve, ki ni naveden ne v zadevnem obvestilu ne v Kadrovskih predpisih ali ki pred sprejetjem obvestila o natečaju nikakor ni bil naveden v objavi, ki bi bila dostopna komisiji in zadevnim kandidatom ali s katero bi bili ti nujno seznanjeni. Z obvestilom o natečaju je sami komisiji namreč naložena naloga, da ob opravljanju svojih nalog in v okviru svoje široke diskrecijske pravice določi seznam kandidatov, ki se pripustijo k preizkusom v okviru natečaja. (Glej točke 42, 43 in 48.) Napotitev na: Sodišče za uslužbence: sodbi z dne 14. aprila 2011, Šimonis/Komisija,F‑113/07, EU:F:2011:44, točka 74, in z dne 15. oktobra 2014, Moschonaki/Komisija, F‑55/10 RENV, EU:F:2014:235, točka 42.

Kar zadeva način izračuna minimalnega trajanja delovnih izkušenj, lahko komisija, ki je ne obvezuje noben postopek, izrecno naveden v obvestilu o natečaju, glede načina izračuna minimalnega trajanja delovnih izkušenj, potrebnih za pripustitev k natečaju, na podlagi svoje široke diskrecijske pravice na tem področju razumno oceni, da ni treba posebej uporabiti načina izračuna ene ali druge institucije. Posledično dejstvo, da natečajna komisija ne sprejme načina izračuna, ki ga službe zadevne institucije uporabljajo za izračun minimalnega trajanja delovnih izkušenj, za katerega se šteje, da se nanaša na izkušnje iz zaposlitve za polni delovni čas, ne pomeni samodejno, da komisija napačno presoja pogoj v zvezi z minimalnim trajanjem delovnih izkušenj, ki jih mora kandidat dokazati za pripustitev k preizkusom v okviru natečaja. Kar zadeva zahtevane predhodne delovne izkušnje, če obvestilo o natečaju določa poseben pogoj za pripustitev k preizkusom, in sicer najmanj dve leti delovnih izkušenj, organ za imenovanja ob načrtovani zaposlitvi kandidata, ki je bil uspešen na natečaju in ga je kot takega izbrala komisija, tega kandidata ne more izključiti z rezervnega seznama in se v ta namen sklicevati na postopke v zvezi s presojo in izračunom zahtevanih delovnih izkušenj, ki jih sam ni vključil v obvestilo o natečaju ali ki niso navedeni v aktu, ki bi bil pravno zavezujoč za člane komisije in vse kandidate iz natečaja. V nasprotnem primeru bi bilo načelo pravne varnosti, ki je eno od regulativnih načel vseh natečajnih postopkov, nepopravljivo kršeno. Poleg nespoštovanja načela pravne varnosti bi šlo tudi za nespoštovanje načela enakega obravnavanja. (Glej točke 57 in od 61 do 64.)