ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 171/3

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 25. aprila 2013 – Evropska komisija proti Kraljevini Nizozemski

(Zadeva C-65/11) (1)

(Neizpolnitev obveznosti države - Obdavčenje - Direktiva 2006/112/ES - Člena 9 in 11 - Nacionalna zakonodaja, ki dopušča vključitev oseb, ki niso davčni zavezanci, v skupino oseb, ki so lahko obravnavane kot en zavezanec za DDV - Posvetovanje z odborom za DDV)

2013/C 171/04

Jezik postopka: nizozemščina

Stranke

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: A. Nijenhuis, R. Lyal in D. Triantafyllou, agenti)

Tožena stranka: Kraljevina Nizozemska (zastopniki: C. Wissels, M. de Ree in M. Noort, agenti)

Intervenienti v podporo tožene stranke: Češka republika (zastopnik: M. Smolek, agent), Kraljevina Danska (zastopnika: sprva C. Vang, nato V. Pasternak Jørgensen, agenta), Irska (zastopniki: D. O’Hagan, agent, skupaj z G. Clohessyjem, SC, in N. Traversom, BL), Republika Finska (zastopnika: H. Leppo in S. Hartikainen, agenta), Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska (zastopnika: H. Walker, agent, skupaj z M. Halle, QC)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 9 in 11 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1) – Vključitev oseb, ki niso davčni zavezanci, v skupino zavezancev za DDV – Neposvetovanje z odborom za DDV glede sprememb, ki so začele veljati po vzpostavitvi instituta skupine zavezancev za DDV

Izrek

1. Tožba se zavrne.

2. Evropski komisiji se naloži plačilo stroškov.

3. Češka republika, Kraljevina Danska, Irska, Republika Finska in Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska nosijo svoje stroške.

(1) UL C 130, 30.4.2011.
SL Uradni list Evropske unije C 114/16

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 21. februarja 2013 – Seven for all mankind LLC proti Seven SpA – Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

(Zadeva C-655/11 P) (1)

(Pritožba - Znamka Skupnosti - Postopek z ugovorom - Prejšnja besedna znamka - Element „SEVEN“ - Podobnost znakov - Verjetnost zmede - Relativni razlog za zavrnitev)

2013/C 114/23

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: Seven for all mankind LLC (zastopnika: A. Gautier-Sauvagnac in B. Guimberteau, odvetnika)

Drugi stranki v postopku: Seven SpA (zastopnik: L. Trevisan, odvetnik), Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (zastopnik: J. Crespo Carrillo, agent)

Predmet

Pritožba, vložena zoper sodbo Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 6. oktobra 2001 v zadevi SEVEN proti UUNT - SEVEN FOR ALL MANKIND (SEVEN FOR ALL MANKIND) (T-176/10), s katero je Splošno sodišče razveljavilo odločbo R 1514/2008-2 drugega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (UUNT) z dne 28. januarja 2010 o zavrnitvi pritožbe zoper odločbo o razveljavitvi odločbe oddelka za ugovore, s katero je bil delno zavrnjen ugovor, ki ga je imetnik figurativnih znamk Skupnosti in mednarodne figurativne znamke, ki vsebujejo besedni element „Seven“, vložil za proizvode iz razredov 3, 9, 12, 14, 15, 16, 18, 20, 25 in 28 zoper registracijo besedne znamke „SEVEN FOR ALL MANKIND“, za proizvode iz razredov 14 in 18 – Razlaga in uporaba člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009 – Dejavniki, ki jih je treba upoštevati pri presoji podobnosti znakov

Izrek

1. Le pourvoi est rejeté. Pritožba se zavrne.

2. Seven for all mankind LLC est condamnée à supporter, outre ses propres dépens, les dépens exposés par Seven SpA. Družba Seven for all mankind LLC poleg lastnih stroškov naloži plačilo stroškov, ki jih je priglasila družba Seven SpA.

3. L’Office de l’harmonisation dans le marché intérieur (marques, dessins et modèles) (OHMI) supporte ses propres dépens. Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) nosi svoje stroške.

(1) UL C 65, 3.3.2012.
SL Uradni list Evropske unije C 156/10

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 11. aprila 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Landgericht München I – Nemčija) – Karl Berger proti Freistaat Bayern

(Zadeva C-636/11) (1)

(Uredba (ES) št. 178/2002 - Varstvo potrošnikov - Varnost hrane - Obveščanje javnosti - Dajanje na trg živila, ki ni primerno za prehrano, vendar ne pomeni tveganja za zdravje)

2013/C 156/15

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landgericht München I

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Karl Berger

Tožena stranka: Freistaat Bayern

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Landgericht München I – Razlaga člena 10 Uredbe (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 6, str. 463) – Področje uporabe ratione temporis – Nacionalna ureditev, ki dopušča obveščanje javnosti v primeru dajanja živila, ki ni primerno za prehrano, je odbijajoče in ne pomeni konkretne nevarnosti za zdravje, v promet

Izrek

Člen 10 Uredbe (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki dovoljuje obveščanje javnosti z navedbo imena živila in podjetja, pod katerega imenom ali firmo se živilo proizvaja, obdeluje ali daje v promet, če tako živilo, čeprav ni zdravju škodljivo, ni primerno za prehrano. Člen 17(2), drugi pododstavek, navedene uredbe je treba razlagati tako, da v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, omogoča nacionalnim organom, da obvestijo javnost v skladu z zahtevami člena 7 Uredbe (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o izvajanju uradnega nadzora, da se zagotovi preverjanje skladnosti z zakonodajo o krmi in živilih ter s pravili o zdravstvenem varstvu živali in zaščiti živali.

(1) UL C 98, 31.3.2012.
SL Uradni list Evropske unije C 141/7

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 14. marca 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Augstākās tiesas Senāts – Latvija) – Valsts ieņēmumu dienests proti Ablessio SIA

(Zadeva C-527/11) (1)

(DDV - Direktiva 2006/112/ES - Členi 213, 214 in 273 - Identifikacija davčnih zavezancev za DDV - Zavrnitev dodelitve identifikacijske številke za DDV, ker davčni zavezanec nima materialnih, tehničnih in finančnih sredstev za opravljanje prijavljene ekonomske dejavnosti - Zakonitost - Boj proti davčnim utajam - Načelo sorazmernosti)

2013/C 141/10

Jezik postopka: latvijščina

Predložitveno sodišče

Augstākās tiesas Senāts

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Valsts ieņēmumu dienests

Tožena stranka: Ablessio SIA

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Augstākās tiesas Senāts – Razlaga člena 214 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1) v zvezi s členom 273 iste direktive – Nacionalna zakonodaja, ki določa možnost zavrnitve vpisa v register davčnih zavezancev za DDV, če davčni zavezanec ne predloži podatkov oziroma predloži napačne podatke glede svoje materialne, tehnične in finančne sposobnosti za opravljanje prijavljene ekonomske dejavnosti – Zavrnitev vpisa družbe v register davčnih zavezancev za DDV, ker nima sposobnosti za opravljanje prijavljene ekonomske dejavnosti.

Izrek

Člene 213, 214 in 273 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da nasprotujejo temu, da davčna uprava države članice zavrne dodelitev identifikacijske številke za davek na dodano vrednost družbi zgolj zato, ker meni, da nima materialnih, tehničnih in finančnih sredstev za opravljanje prijavljene ekonomske dejavnosti, in ker je imetnik deležev te družbe prej že večkrat dobil tako številko za druge družbe, ki niso nikoli dejansko opravljale ekonomske dejavnosti in katerih deleži so bili kmalu po pridobitvi te številke preneseni na drugo osebo, ne da bi zadevna davčna uprava na podlagi objektivnih elementov dokazala, da obstajajo resni pokazatelji, na podlagi katerih je mogoče posumiti, da bo identifikacijska številka za davek na dodano vrednost zlorabljena. Predložitveno sodišče mora presoditi, ali je davčna uprava navedla resne pokazatelje tega, da v zadevi iz postopka v glavni stvari obstaja tveganje utaje.

(1) UL C 6, 7.1.2012.
SL Uradni list Evropske unije C 164/2

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 18. aprila 2013 – Evropska komisija proti Systran SA, Systran Luxembourg SA

(Zadeva C-103/11 P) (1)

(Pritožba - Členi 225(1) ES, 235 ES in 288, drugi odstavek, ES - Tožba zaradi nepogodbene odgovornosti proti Evropski skupnosti - Presoja nepogodbene narave spora - Pristojnost sodišč Skupnosti)

2013/C 164/03

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Pritožnica: Evropska komisija (zastopniki: T. van Rijn, E. Montaguti in J. Samnadda, agenti, skupaj z A. Berenboomom in M. Isgourom, odvetnikoma)

Drugi stranki v postopku: Systran SA, Systran Luxembourg SA (zastopnika: J.-P. Spitzer in E. De Boissieu, odvetnika)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Splošnega sodišča z dne 16. decembra 2010 v zadevi Systran in Systran Luxembourg proti Komisiji (T-19/07) zaradi tožbe za povračilo škode, ki sta jo tožeči stranki domnevno utrpeli zaradi nezakonitosti po javnem razpisu Komisije v zvezi z vzdrževanjem in jezikovno nadgradnjo njenega sistema za strojno prevajanje – Napačna presoja in protislovja glede nepogodbene narave spora – Kršitev pravice do izjave – Kršitev pravil o izvajanju dokazov – Očitna napaka pri presoji zadostne izraženosti domnevne kršitve Komisije – Neobstoj obrazložitve

Izrek

1. Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 16. decembra 2010 v zadevi Systran in Systran Luxembourg proti Komisiji (T-19/07) se razveljavi.

2. Tožba družb Systran SA in Systran Luxembourg SA v zadevi T-19/07 se zavrže.

3. Družbama Systran SA in Systran Luxembourg SA se naloži plačilo stroškov, ki jih je Evropska komisija priglasila pred Sodiščem Evropske unije in pred Splošnim sodiščem Evropske unije.

(1) UL C 145, 14.5.2011.
SL Uradni list Evropske unije C 86/3

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 31. januarja 2013 (predlog za sprejetje predhodne odločbe High Court of Ireland – Irska) – H.I.D., B.A. proti Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Ireland, Attorney General

(Zadeva C-175/11) (1)

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe - Skupni evropski azilni sistem - Prošnja državljana tretje države za pridobitev statusa begunca - Direktiva 2005/85/ES - Člen 23 - Možnost uporabe postopka prednostnega obravnavanja prošenj za azil - Nacionalni postopek, pri katerem se prošnje, ki jih vložijo osebe, ki spadajo v določeno kategorijo, opredeljeno po merilu državljanstva ali izvorne države, obravnavajo po prednostnem postopku - Pravica do učinkovitega pravnega sredstva - Člen 39 te direktive - Pojem „sodišče“ v smislu tega člena)

2013/C 86/04

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

High Court of Ireland

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: H.I.D., B.A.

Tožene stranke: Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Ireland, Attorney General

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – High Court of Ireland – Razlaga členov 23 in 39 Direktive Sveta 2005/85/ES z dne 1. decembra 2005 o minimalnih standardih glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v državah članicah (UL L 326, str. 13) – Prošnja državljana tretje države za pridobitev statusa begunca – Skladnost nacionalnega postopka, s katerim je določena uporaba pospešenega ali prednostnega postopka za obravnavo nekaterih vrst prošenj za azil oseb, ki so določene na podlagi državljanstva ali izvorne države, s pravom Unije – Pravica do učinkovitega pravnega sredstva – Pojem „sodišče“ v smislu člena 267 PDEU

Izrek

1. Člen 23(3) in (4) Direktive Sveta 2005/85/ES z dne 1. decembra 2005 o minimalnih standardih glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v državah članicah je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da država članica v prednostnem ali pospešenem postopku obravnava, ob spoštovanju temeljnih načel in jamstev iz poglavja II te direktive, nekatere vrste prošenj za azil, ki so določene na podlagi merila državljanstva ali izvorne države prosilca.

2. Člen 39 Direktive 2005/85 je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki dovoljuje prosilcu za azil, da bodisi vloži tožbo proti odločbi organa za presojo na sodišče, kakršno je Refugee Appeals Tribunal (Irska), in pritožbo proti odločbi Refugee Appeals Tribunal na višje sodišče, kakršno je High Court (Irska), bodisi izpodbija veljavnost odločbe organa za presojo pred High Court, katerega sodbe so lahko predmet pritožbe pred Supreme Court (Irska).

(1) UL C 204, 9.7.2011.
3.

Člen 53 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da državi članici ne dopušča, da predajo osebe, ki je bila obsojena v odsotnosti, pogojuje s tem, da je obsodba lahko predmet preizkusa v odreditveni državi članici, zato da bi se izognila zoževanju pravice do poštenega sojenja in pravice do obrambe, ki sta zagotovljeni z njeno ustavo.
SL Uradni list Evropske unije C 46/6

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 19. decembra 2012 – Evropska komisija proti Planet AE

(Zadeva C-314/11 P) (1)

(Pritožba - Zaščita finančnih interesov Evropske unije - Opredelitev ravni tveganja, povezanega z nekim subjektom - Sistem zgodnjega opozarjanja - Preiskava OLAF - Odločbe - Zahtevki za aktivacijo opozoril W1a in W1b - Izpodbojni akti - Dopustnost)

2013/C 46/11

Jezik postopka: grščina

Stranki

Pritožnica: Evropska komisija (zastopnika: D. Triantafyllou in F. Dintilhac, agenta)

Druga stranka v postopku: Planet AE (zastopnik: V. Christianos, odvetnik)

Predmet

Pritožba zoper sklep Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 13. aprila 2011 v zadevi Planet AE proti Komisiji (T-320/09), s katerim je Splošno sodišče zavrnilo ugovor nedopustnosti, ki ga je vložila Evropska Komisija v okviru tožbe za razveljavitev odločb Komisije, ki so bile sprejete po preiskavi Evropskega urada za boj proti goljufijam (OLAF), o vnosu v sistem zgodnjega opozarjanja z aktivacijo opozorila „W1a“ in pozneje opozorila „W1b“, ki opredeljujeta stopnjo tveganja, povezanega s toženo stranko kot izbranega ponudnika javnega naročila za storitve v zvezi s projektom posodobitve institucij in sektorjev v Siriji, ki se financira v okviru programa MEDA (UL 2005 S 203-199730).

Izrek

1. Pritožba se zavrne.

2. Evropski komisiji se naloži plačilo stroškov.

(1) UL C 238, 13.8.2011.
1.

Kraljevina Španija s tem, da je uporabila nižjo stopnjo davka na dodano vrednost za: — zdravilne snovi, ki se lahko običajno in ustrezno uporabljajo pri proizvodnji zdravil; — medicinske pripomočke, material, opremo ali instrumente, ki se zaradi njihovih objektivnih značilnosti lahko uporabljajo le za preprečevanje, diagnosticiranje, zdravljenje, lajšanje ali premagovanje bolezni ali obolenj ljudi ali živali, vendar se običajno ne uporabljajo za lajšanje ali zdravljenje invalidnosti in so namenjeni izključni osebni rabi invalidne osebe; — pripomočke in opremo, ki so lahko v bistvu in predvsem namenjeni nadomestitvi fizičnih pomanjkljivosti živali; — in, nazadnje, pripomočke in opremo, ki se v bistvu in predvsem uporabljajo za zdravljenje invalidnosti ljudi, vendar niso namenjeni izključni osebni rabi invalidne osebe, ni izpolnila obveznosti iz člena 98 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost v povezavi s Prilogo III k tej direktivi.
1.

Italijanska republika s tem, da v letih 2006 in 2007 ni zagotovila, da koncentracije PM10 v zunanjem zraku v 55 italijanskih območjih in aglomeracijah, navedenih v uradnem opominu Komisije z dne 2. februarja 2009, ne presežejo mejnih vrednosti, določenih v členu 5(1) Direktive Sveta 1999/30/ES z dne 22. aprila 1999 o mejnih vrednostih žveplovega dioksida, dušikovega dioksida in dušikovih oksidov, trdnih delcev in svinca v zunanjem zraku, ni izpolnila obveznosti iz te določbe.
SL Uradni list Evropske unije C 9/18

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 15. novembra 2012 – Svet Evropske unije proti Nadiany Bamba, Evropski komisiji

(Zadeva C-417/11 P) (1)

(Pritožba - Skupna zunanja in varnostna politika - Posebni omejevalni ukrepi, sprejeti zoper nekatere osebe in subjekte glede na razmere v Slonokoščeni obali - Zamrznitev sredstev - Člen 296 PDEU - Obveznost obrazložitve - Pravica do obrambe - Pravica do učinkovitega pravnega sredstva - Pravica do spoštovanja lastnine)

2013/C 9/28

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Pritožnik: Svet Evropske unije (zastopniki: M. Bishop in B. Driessen ter E. Dumitriu-Segnana, agenti))

Drugi stranki v postopku Nadiany Bamba (zastopnika: sprva P. Haïk, nato P. Maisonneuve, odvetnika), Evropska komisija (zastopnika: E. Cujo in M. Konstantinidis, agenta)

Intervenientka v podporo pritožnika: Francoska republika (zastopnika: G. De Bergues in E. Ranaivoson, agenta)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 8. junija v zadevi Bamba proti Svetu, s katero je Splošno sodišče razglasilo za nična Sklep Sveta 2011/18/SZVP z dne 14. januarja 2011 o spremembi Sklepa Sveta 2010/656/SZVP o podaljšanju omejevalnih ukrepov proti Slonokoščeni obali in Uredbo Sveta (ES) št. 25/2011 z dne 14. januarja 2011 o spremembi Uredbe (ES) št. 560/2005 o uvedbi določenih posebnih omejevalnih ukrepov zoper nekatere osebe in subjekte glede na razmere v Slonokoščeni obali, kolikor se ti akti nanašajo na Nadiany Bamba – Zamrznitev sredstev – Obveznost obrazložitve – Napačna uporaba prava

Izrek

1. Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 8. junija 2011 v zadevi Bamba proti Svetu (T-86/11) se razveljavi.

2. Tožba N. Bamba se zavrne.

3. N. Bamba se poleg lastnih stroškov naloži plačilo stroškov, ki jih je priglasil Svet Evropske unije v okviru te pritožbe in na prvi stopnji.

4. Francoska republika in Komisija nosita svoje stroške.

(1) UL C 311, 22.10.2011.
1.

Pravo Unije je treba razlagati tako, da v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, ne nasprotuje temu, da Evropska komisija zastopa Evropsko unijo pred nacionalnim sodiščem, pri katerem je bila vložena civilna tožba za povrnitev škode, ki je bila Uniji povzročena z omejevalnim sporazumom ali ravnanjem, ki sta prepovedana s členom 81 ES in členom 101 PDEU in ki sta lahko vplivala na nekatera javna naročila, ki so jih oddale različne institucije in organi Unije, pri čemer Komisija v ta namen ne potrebuje pooblastila teh institucij in organov.
1.

Člena 44(2) in 47(1)(b) Direktive 2004/18 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev je treba razlagati tako, da lahko naročnik zahteva minimalno stopnjo ekonomske in finančne zmogljivosti s predložitvijo ene ali več postavk iz bilance stanja, če so objektivno primerne za to, da je iz njih razvidna ta zmogljivost gospodarskega subjekta, in če je ta stopnja prilagojena pomembnosti zadevnega naročila, tako da je objektivno kazalnik obstoja ekonomske in finančne osnove, ki zadostuje za uspešno izpolnitev naročila, pri čemer pa ne presega tega, kar je za to razumno nujno. Merila minimalne stopnje ekonomske in finančne zmogljivosti načeloma ni treba odpraviti le zato, ker jo je treba utemeljiti s sklicevanjem na podatek iz bilance stanja, glede katere lahko obstajajo razlike med predpisi različnih držav članic.
SL Uradni list Evropske unije C 366/11

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 27. septembra 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Cour du travail de Bruxelles – Belgija) – Partena ASBL proti Les Tartes de Chaumont-Gistoux SA

(Zadeva C-137/11) (1)

(Socialna varnost delavcev migrantov - Uredba (EGS) št. 1408/71 - Člena 13 in 14c - Zakonodaja, ki se uporabi - Samozaposlene osebe - Sistem socialne varnosti - Vključitev - Oseba, ki je zaposlena ali ki ne opravlja nobene dejavnosti v državi članici - Samozaposlitev v drugi državi članici - Zastopnik družbe - Stalno prebivališče v državi članici, ki ni država sedeža družbe - Vodenje družbe iz države stalnega prebivališča - Nacionalno pravilo, ki določa neizpodbojno domnevo, da se poklicna dejavnost samozaposlene osebe opravlja v državi članici sedeža družbe - Obvezna vključitev v sistem socialne varnosti za samozaposlene osebe te države)

2012/C 366/18

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour du travail de Bruxelles

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Partena ASBL

Tožena stranka: Les Tartes de Chaumont-Gistoux SA

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Cour du travail – Razlaga člena 21 PDEU in členov 13 in 14c Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 35) – Delavec, ki je hkrati zaposlen v eni državi članici in v drugi državi članici opravlja dejavnost kot samozaposlena oseba – Vključitev osebe, ki prebiva v drugi državi članici in iz tujine vodi družbo, zavezano davčni zakonodaji prve države članice, v sistem socialne varnosti za samozaposlene osebe – Prepoved diskriminacije in državljanstvo Unije

Izrek

Pravo Unije, zlasti člena 13(2)(b) in 14c(b) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1606/98 z dne 29. junija 1998, ter Priloga VII k navedeni uredbi, nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta iz postopka v glavni stvari, v delu, v katerem državi članici dovoljuje, da neizpodbojno domneva, da se dejavnost vodenja družbe, ki je zavezana plačilu davka v tej državi, iz druge države članice opravlja na ozemlju prve države članice.

(1) UL C 179, 18.6.2011.
SL Uradni list Evropske unije C 295/16

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 19. julija 2012 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Augstākās tiesas Senāts – Latvija) – SIA Garkalns proti Rīgas Dome

(Zadeva C-470/11) (1)

(Člen 49 ES - Omejitve svobode opravljanja storitev - Enako obravnavanje - Zahteva po preglednosti - Igre na srečo - Igralnice, igralni saloni in dvorane za tombolo - Obveznost pridobitve predhodnega dovoljenja občine, v kateri je sedež - Diskrecijska pravica - Bistveno škodovanje interesom države in prebivalcev zadevnega upravnega območja - Utemeljitve - Sorazmernost)

2012/C 295/27

Jezik postopka: latvijščina

Predložitveno sodišče

Augstākās tiesas Senāts

Stranki v postopku v glavni stvari

Vložnica kasacijske pritožbe: SIA Garkalns

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Rīgas Dome

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Augstākās tiesas Senāts – Razlaga člena 56 PDEU (člen 49 ES) – Nacionalna zakonodaja, ki z namenom omejitve iger na srečo določa sistem izdajanja dovoljenj za odprtje igralnic, igralnih salonov in salonov za bingo – Zavrnitev izdaje dovoljenja za odprtje igralnega salona, ker bi prirejanje iger na srečo na predvidenem kraju bistveno škodovalo interesom prebivalcev upravnega območja

Izrek

Člen 49 ES je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, ki daje lokalnim organom s tem, da jim omogoča zavrnitev dovoljenja za odprtje igralnice, igralnega salona ali dvorane za tombolo zaradi „bistvenega škodovanja interesom države in prebivalcev zadevnega upravnega območja“, široko diskrecijsko pravico, če cilj te ureditve resnično ustreza težnji po zmanjšanju priložnosti za igranje iger na srečo in doslednem in sistematičnem omejevanju dejavnosti na tem področju ali zagotovitvi javnega reda pod pogojem, da pristojni organi diskrecijsko pravico izvajajo pregledno, tako da se omogoča nadzor nad nepristranskostjo postopkov izdaje dovoljenj, kar pa mora preveriti nacionalno sodišče.

(1) UL C 331, 12.11.2011.