ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

posledično, pritožnicama ugodi glede njunih predlogov na prvi stopnji in torej razveljavi odločbo, ki jo je Parlament sprejel 19. marca 2015 o oddaji javnega naročila gradenj za „načrt širitve in posodobitve stavbe Konrad Adenauer v Luxembourgu“ v zvezi s sklopom 73 (centralna energija), referenca INLO-D-UPIL-T-14-A04, združenju Association Momentanée ENERGIE-KAD (sestavljeno iz družb MERSCH, SCHMITZ PRODUCTION SARL in ENERGOLUX S.A.) in torej o neizbiri ponudbe pritožnic;
2.

Ali je mehanizem za sodelovanje in preverjanje, vzpostavljen z Odločbo Komisije 2006/928/ES z dne 13. decembra 2006, sestavni del Pogodbe o pristopu Republike Bolgarije in Romunije k Evropski uniji, ki jo je Romunija 25. aprila 2005 podpisala v Luxembourgu, ter ga je treba razlagati in uporabljati ob upoštevanju te pogodbe? Ali so zahteve iz poročil, pripravljenih v okviru navedenega mehanizma, za Romunijo zavezujoče in, če je odgovor na to vprašanje pritrdilen, ali mora nacionalno sodišče, pristojno za uporabo določb prava Unije, v okviru svojih pristojnosti zagotoviti uporabo navedenih predpisov in, če je to primerno, po uradni dolžnosti zavrniti uporabo določb nacionalnega prava, ki so v nasprotju z zahtevami iz poročil, pripravljenih v okviru tega mehanizma?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Heilbronn (Nemčija) 14. junija 2019 – Strafverfahren/ZW

(Zadeva C-454/19)

(2019/C 280/36)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Amtsgericht Heilbronn

Stranki v postopku v glavni stvari

ZW

Ob udeležbi: Staatsanwaltschaft Heilbronn

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali je treba evropsko primarno in/ali sekundarno pravo, v obravnavanem primeru zlasti Direktivo 2004/38/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta, v smislu obsežne pravice državljanov Unije do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, razlagati tako, da obsega tudi nacionalne kazenske določbe?

2. Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen: Ali razlaga evropskega primarnega in/ali sekundarnega prava nasprotuje uporabi nacionalne kazenske določbe, s katero naj bi se sankcioniralo onemogočanje dostopa do otroka njegovemu skrbniku v tujini, če ta določba ne razlikuje po tem, ali gre za države Evropske unije ali za tretje države?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje5, zvezek 5, str. 46).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Constanța (Romunija) 12. aprila 2019 – Ira Invest SRL/Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură - Centrul Județean Tulcea

(Zadeva C-304/19)

(2019/C 288/19)

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Curtea de Apel Constanța

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica (tožeča stranka na prvi stopnji): Ira Invest SRL

Nasprotna stranka (tožena stranka na prvi stopnji): Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură - Centrul Județean Tulcea

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba določbe člena 4(1)(b), (c), (e) in (f), člena 10, člena 21(1) in člena 32, od (1) do (5), Uredbe (EU) št. 1307/2013 (1) razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, za kmeta izključuje pravico do plačila zato, ker zemljišča, na katerih se nahajajo ribogojnice, ki se uporabljajo kot orna zemljišča, niso „kmetijske površine“ v smislu člena 4 Uredbe?

(1) Uredba (EU) št. 1307/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. december 2013 o pravilih za neposredna plačila kmetom na podlagi shem podpore v okviru skupne kmetijske politike ter razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 637/2008 in Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 (UL L 347, 2013, str. 608).
Tožba, vložena 16. maja 2019 – Evropska komisija/Kraljevina Španija

(Zadeva C-384/19)

(2019/C 270/20)

Jezik postopka: španščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: E. Manhaeve in E. Sanfrutos Cano, agenta)

Tožena stranka: Kraljevina Španija

Predloga tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da Kraljevina Španija ni izpolnila obveznosti iz člena 7(1) in (5) ter člena 15(1) Direktive 2007/60/ES (1), in sicer v delu, ki zadeva vodna območja ES120 Gran Canaria; ES122 Fuerteventura; ES123 Lanzarote; ES124 Tenerife; ES125 La Palma; ES126 La Gomera in ES127 El Hierro;

— ugotovi naj se, da Kraljevina Španija ni izpolnila obveznosti iz člena 10(1) in (2) Direktive 2007/60/ES, in sicer v delu, ki zadeva vodna območja ES120 Gran Canaria, ES122 Fuerteventura in ES125 La Palma;

— Kraljevini Španiji naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Iz informacij, ki so jih predložili španski organi, izhaja, da Kraljevina Španija – do roka 22. decembra 2015, ki ga določa Direktiva – ni določila, dokončala in objavila načrtov za obvladovanje poplavne ogroženosti z zvezi z vodnimi območji ES120 Gran Canaria, ES122 Fuerteventura, ES123 Lanzarote, ES124 Tenerife, ES125 La Palma, ES126 La Gomera in ES127 El Hierro. Komisija prav tako ni prejela kopij navedenih načrtov, kot to zahteva člen 15(1) Direktive.

Poleg tega v treh vodnih območjih – ES120 Gran Canaria; ES122 Fuerteventura in ES125 La Palma – faza obveščanja javnosti in javnega posvetovanja ni bila opravljena oziroma še ni zaključena. Komisija zato ugotavlja, da Kraljevina Španija ni izpolnila obveznosti iz člena 10(1) in (2) Direktive 2007/60/ES glede teh treh vodnih območij.

(1) Direktiva 2007/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 o oceni in obvladovanju poplavne ogroženosti (UL 2007, L 288, str. 27).
C 255/19

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) 23. aprila 2019 – Staatssecretaris van Financiën/X

(Zadeva C-331/19)

(2019/C 255/27)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Hoge Raad der Nederlanden

Stranki v postopku v glavni stvari

Vložnik kasacijske pritožbe: Staatssecretaris van Financiën

Drugi udeleženec v postopku: X

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali je treba pojem „živila za prehrano ljudi“ iz Priloge III, točka 1, k Direktivi o DDV (1) razlagati tako, da v skladu s členom 2 Uredbe (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 (2) o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje pomeni vsako snov ali izdelek, v predelani, delno predelani ali nepredelani obliki, namenjen za uživanje ali se smiselno pričakuje, da ga bodo uživali ljudje? Če je odgovor na to vprašanje nikalen: kako je treba v tem primeru podrobneje opredeliti ta pojem?

2. Če se hrana ali pijača ne more šteti za živila za prehrano ljudi: na podlagi katerih meril je treba v tem primeru preizkusiti, ali je treba take proizvode šteti za proizvode, ki se običajno uporabljajo kot dodatki ali nadomestki živil?

(1) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, 11.12.2006, str. 1).

(2) Uredba (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane (UL L 31, 1.2.2002, str. 1).
—

V skladu s členom 258 Pogodbe o delovanju Evropske unije naj se ugotovi, da Kraljevina Španija s tem, da ni sprejela španskih pravnih pravil s področja vgradnje individualnih števcev za porabo glede ogrevanja, hlajenja in tople vode v stavbah v skladu s členom 9(3) Direktive 2012/27/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o energetski učinkovitosti, spremembi direktiv 2009/125/ES in 2010/30/EU ter razveljavitvi direktiv 2004/8/ES in 2006/32/ES (1), ni izpolnila obveznosti iz navedene določbe Direktive 2012/27/EU;
C 246/10

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Berlin (Nemčija) 19. aprila 2019 – Ingredion Germany GmbH/Zvezna republika Nemčija

(Zadeva C-320/19)

(2019/C 246/10)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Verwaltungsgericht Berlin

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Ingredion Germany GmbH

Tožena stranka: Zvezna republika Nemčija

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 18(1)(c) in (2), drugi pododstavek, Sklepa Evropske komisije 2011/278/EU (1) v povezavi s členoma 3(h) in 10a Direktive 2003/87/ES (2) razlagati tako, da je zadevni faktor uporabe zmogljivosti, ki se uporablja za raven dejavnosti glede goriva, za nove udeležence omejen na vrednost, ki je manjša od 100 %?

(1) Sklep Komisije z dne 27. aprila 2011 o določitvi prehodnih pravil za usklajeno brezplačno dodelitev pravic do emisije na ravni Unije v skladu s členom 10a Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta, UL 2011, L 130, str.1.

(2) Direktiva 2003/87/ES evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES, UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 7, str. 631.
2.

Če model odgovorne občine na podlagi pogodbe o sodelovanju izpolnjuje pogoje za prenos pristojnosti: Ali se v primeru, da so bila naročila oddana po prenosu pristojnosti, javni organ, na katerega so bile prenesene pristojnosti, šteje za naročnika in ali sme ta javni organ na podlagi pristojnosti, ki so jih nanj prenesle druge občine, kot odgovorna občina brez objave povabila k oddaji ponudb oddati naročila storitev svojemu povezanemu subjektu tudi, če bi bila oddaja teh naročil storitev brez instituta odgovorne občine naloga občin, ki so prenesle lastne pristojnosti?
1.

Ali je mogoče člen 35(4) Direktive 2009/72/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 2003/54/ES, zlasti glede na njeno uvodno izjavo 33, razlagati tako, da nasprotuje temu, da se v državi članici v okviru spremembe nacionalnega predpisa o prenosu navedene direktive predsedniku republike, ki ga državljani neposredno izvolijo, odvzame pooblastilo za imenovanje in odstavitev predsednika regulativnega organa in se to prenese na vlado, s čimer se ponovno vzpostavi zakonsko stanje, kakršno je bilo pred prenosom direktive?
1)

Ali je treba člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine ter načelo učinkovitosti, vsaj kar zadeva nacionalni pravni red, ki za namene zagotavljanja neodvisnosti in nepristranskosti sodišč v svoji ustavi določa temeljno pravico do dodeljevanja zadev sodnikom v skladu s fiksno porazdelitvijo dela, ki je vnaprej določena glede na splošna pravila, razlagati tako, da mora zakonodajalec zagotoviti, da je to temeljnopravno jamstvo učinkovito in ne zgolj teoretično? 1a) Dodatno vprašanje: če je odgovor na vprašanje 1 nikalen: Ali člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine ter načelo učinkovitosti v nacionalnem pravnem redu, v katerem je temeljna pravica fiksne porazdelitve dela določena v ustavi, zakonodajalcu nalagata kakršne koli obveznosti zagotovitve, in če da, kakšne? 1b) Dodatni vprašanji: če je odgovor na vprašanje 1 pritrdilen: 1b- 1) Ali člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine ter načelo učinkovitosti, vsaj kar zadeva nacionalni pravni red, v katerem je temeljna pravica fiksne porazdelitve dela določena v ustavi, zahtevata, da se ne upošteva navodilo oziroma akt glede dodelitve zadeve sodniku, ki ga je glede na zakon, ki ureja to navodilo oziroma akt, izdal nepristojen organ? 1b- 2) Ali člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine ter načelo učinkovitosti, vsaj kar zadeva nacionalni pravni red, v katerem je temeljna pravica fiksne porazdelitve dela določena v ustavi, zahtevata, da se s poslovnikom o notranjem poslovanju sodišča organu, ki dodeljuje sodne spise, lahko v tem primeru pri odločitvi o dodelitvi prizna, če sploh, le že vnaprej določena ozka diskrecijska pravica?
2.

Ali je treba sodno prakso Sodišča Evropske unije, zlasti ob upoštevanju sodb v zadevah Almos, [C-337/13], točka 23, Di Maura, [C-246/16], točke od 20 do 29, in, po analogiji, T-2, [C-396/16], točke od 31 do 45, razlagati tako, da je treba z vidika obveznosti države članice, določene v členu 90(1) Direktive o DDV, da naknadno zmanjša davčno osnovo, razlikovati med celotnim ali delnim neplačilom nadomestila s strani kupca in položajem, v katerem je terjatev prodajalca postala dokončno neizterljiva, tako da lahko v prvem primeru država članica uporabi izjemo iz člena 90(2), v drugem primeru pa je ta izjema izključena in mora država članica v tem primeru vsekakor naknadno odobriti zmanjšanje davčne osnove?
—

ugotovi, da Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska s tem, da je uvedlo nove poenostavljene ukrepe, ki so razširili uporabo ničelne stopnje in izjemo od običajne zahteve knjiženja davka na dodano vrednost, kot sta bili določeni v prvotnem Terminal Markets Order 1973, ne da bi to prijavila Komisiji zaradi pridobitve dovoljenja Sveta, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 395(2) Direktive Sveta 2006/112/ES (1) z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (v nadaljevanju: Direktiva o DDV);
Pritožba, ki jo je Andrew Clarke vložil 3. aprila 2019 zoper sklep Splošnega sodišča (peti senat) z dne 25. marca 2019 v zadevi T-731/18, Clarke/Komisija

(Zadeva C-284/19 P)

(2019/C 213/12)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnik: Andrew Clarke (zastopnik: E. Lock, Solicitor)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— vrne zadevo Splošnemu sodišču v obravnavo ob upoštevanju ugotovitev Sodišča;

— naloži, da najkasneje do 12. aprila 2019 (ali drugega datuma, na katerega se lahko obdobje iz člena 50 PDEU podaljša) a) Splošno sodišče obravnava to zadevo v skladu s časovnim razporedom in na tak način, da lahko o njej dokončno odloči; b) Komisija kot začasno odredbo Združenemu kraljestvu predloži obrazloženo mnenje, v katerem predstavi svoje stališče o kršitvah prava Unije, ki izhajajo iz dopisa pritožniku z dne 25. oktobra 2018;

— naloži, da imata stranki, če je to ustrezno, možnost, da od Splošnega sodišča zahtevata dodatna navodila;

— Komisiji naloži plačilo stroškov pritožnice.

Pritožbeni razlog in bistvene trditve

Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja en tožbeni razlog.

Splošno sodišče je v svojem sklepu z dne 25. marca 2019 napačno razlagalo pritožničin zahtevek iz njene tožbe, napačno je ugotovilo, da pritožnica nima podlage za svojo tožbo ter da samo ni pristojno za sprejetje predlagane odredbe.

Pritožnica ni predlagala, naj Komisija proti Združenemu kraljestvu sproži postopek za ugotavljanje kršitev. Predlagala se je razglasitev ničnosti dveh odločb Komisije, od katerih je eno Splošno sodišče napačno potrdilo. V zvezi s tem sodna praksa, na katero se sklicuje Sodišče, ne podpira predloga, za utemeljitev katerega se navaja, ali ni upoštevna. Pritožnica ima pravico zahtevati razglasitev ničnosti teh odločb, in sicer v delu, kjer so naslovljene nanjo in/ali ju neposredno in posamično zadevata. Podredno, pritožnica je poleg tega upravičena, da zahteva sprejetje odločitve na podlagi člena 265 PDEU, in sicer ker Komisija ni ukrepala, in sicer ker Združenemu kraljestvu v nasprotju s prvim delom člena 258 ni predložila obrazloženega mnenja, upoštevaje pri tem njeno implicitno sprejetje v drugi od teh odločb, da bo v skladu z diskrecijsko pravico iz drugega dela člena 258 PDEU ugotovila, da je Združeno kraljestvo kršilo pravo Unije. Zgoraj navedeno temelji na tem, da naj bi obrazloženo mnenje moralo biti naslovljeno tudi na pritožnico in/ali bi jo neposredno in posamično zadevalo. Pritožnica ima poleg tega pravico zahtevati sprejetje odredbe in začasnih ukrepov glede svoje tožbe v smislu člena 265 PDEU.
1.

Ali se Uredba (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 95/46/ES (Splošna uredba o varstvu podatkov – SUVP) (1), v obravnavanem primeru člen 15 SUVP, naslovljen Pravica dostopa posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki, uporablja za odbor parlamenta zvezne dežele države članice, ki je pristojen za obravnavanje peticij državljanov, v obravnavanem primeru odbor za peticije Hessischer Landtag (deželni zbor zvezne dežele Hessen) in ali ga je treba glede tega šteti za javni organ v smislu člena 4, točka 7, SUVP?
1.

Ali so lastniku upravičenih hektarjev ti na voljo v smislu člena 24(2), prvi stavek, Uredbe št. 1307/2013 (1), če nobena tretja oseba nima pravice do uporabe upravičenega hektarja, zlasti ne na podlagi pravice do uporabe, izvedene od lastnika, ali pa je površina na voljo tretji osebi ali nikomur, če jo tretja oseba brez pravice do uporabe dejansko uporablja za opravljanje kmetijske dejavnosti?
C 187/39

Pritožba, ki jo je Evropska služba za zunanje delovanje vložila 22. februarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 13. decembra 2018 v zadevi T-537/17, De Loecker/ESZD

(Zadeva C-187/19 P)

(2019/C 187/43)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnik: Evropska služba za zunanje delovanje (zastopnika: S. Marquardt, R. Spac, agenta)

Druga stranka v postopku: Stéphane De Loecker

Predlogi

— Sodba naj se razglasi za nično;

— tožba naj se razglasi za neutemeljeno v delu, v katerem se nanaša na zahtevo za razglasitev ničnosti sklepa z dne 10. oktobra 2016, s katero je bila zavrnjena pritožba zaradi psihičnega nadlegovanja, vložena proti takratni vodji operativne službe ESZD;

— tožeči stranki naj se naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožba je vložena zoper točke 57, 58 in 65 izpodbijane sodbe. ESZD trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je v točki 65 sodbe ugotovilo, da ESZD ni pravilno izvršila sodbe z dne 16. decembra 2015, De Loecker/ESZD (F-34/15), in da je kršila pravico tožeče stranke do izjave, ker je v okviru predhodne analize začetka upravne preiskave ni zaslišala.

ESZD v teh okoliščinah meni, da je Splošno sodišče pri presoji dejanskega stanja zadeve napačno uporabilo pravo, ker je izkrivilo postopek in ker ni upoštevalo tega, da je ESZD tožečo stranko zaslišala s tem, da ji je dala priložnost, da predloži katerikoli dodaten element, in to preden je spis predložila Komisiji zaradi predhodne preiskave.

Poleg tega naj bi se napačno razlagalo, da sodba De Loecker/ESZD (F-34/15) nalaga ESZD, naj tožečo stranko zasliši že v fazi predhodnega postopka (točke od 55 do 57 izpodbijane sodbe).

Nazadnje, ESZD trdi, da je Splošno sodišče storilo napako pri presoji v zvezi s postopkom s tem, da je v obravnavani zadevi uporabilo ugotovitve iz sodbe z dne 14. februarja 2017, Kerstens/Komisija (T-270/16 P, navedena v točki 58 izpodbijane sodbe). Splošno sodišče naj v obravnavani zadevi ne bi upoštevalo, da je šlo zgolj za predhodno analizo in ne za upravno preiskavo.
2.

Ali je treba člen 3(1)(e)[(ii)] Direktive 2008/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami razlagati tako, da razlog za zavrnitev velja za tiste znake, ki so sestavljeni izključno iz oblike blaga in za katere je mogoče ugotoviti, da če se upošteva zaznava kupca ali poznavanje, ki ga kupec ima o grafično predstavljenem blagu, potem da oblika bistveno vrednost blagu?
4.

Ali je treba Sklep Komisije (EU) 2017/126 z dne 24. januarja 2017 o spremembi Sklepa 2013/448/EU glede uvedbe enotnega medsektorskega korekcijskega faktorja v skladu s členom 10a Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta (2) razlagati tako, da je treba pri dodelitvah pred 1. marcem 2017 uporabiti medsektorski korekcijski faktor za leta 2013–2020 iz prvotne različice člena 4 Sklepa 2013/448/EU in Priloge II k temu sklepu in ali ga je treba pri dodatnih dodelitvah pravic do emisije, ki so bile sodno priznane po 28. februarju 2017, uporabiti za vse dodatno dodeljene pravice za leta 2013–2020 ali samo za dodatno dodeljene pravice za leta 2018–2020?
—

Prvi pritožbeni razlog – napačna uporaba prava in/ali očitna napaka ali neobstoj obrazložitve o zavrnitvi prodaje: — Prvi del: družba Slovak Telekom navaja, da ugotovitve Splošnega sodišča, da ob obveznosti dostopa, ki jo nalaga ureditev ex ante, pogoji iz sodbe Bronner na področju zavrnitve dostopa v smislu člena 102 PDEU ne veljajo, niso pravilne. Poleg tega je bilo z ugotovitvijo Splošnega sodišča, da ni treba izpolniti pogoja iz sodbe Bronner v zvezi z „nujnostjo“, ker je ureditev ex ante že priznala „potrebo po dostopu do krajevne znamke tožeče stranke“, in da zato Komisiji ni bilo treba (ponovno) preučiti „nujnosti“ glede na člen 102 PDEU, napačno uporabljeno pravo. — Drugi del: družba Slovak Telekom trdi, da je bilo z ugotovitvijo Splošnega sodišča, da sodba Sodišča, izdana v zadevi TeliaSonera, potrjuje trditev, da zavrnitev prodaje s strani tožeče stranke ne zahteva dokaza, da so pogoji iz sodbe Bronner izpolnjeni, napačno uporabljeno pravo. — Tretji del: družba Slovak Telekom trdi da je bilo z ugotovitvami Splošnega sodišča, da se njen primer razlikuje od primera, ki je bil podlaga za izdajo sodbe Splošnega sodišča v zadevi Clearstream, ker drugače od zadeve pritožnice, ta zadeva ni vključevala prejšnjega državnega monopola ali obveznosti dostopa, ki jo nalaga ureditev ex ante, napačno uporabljeno pravo. — Četrti del: družba Slovak Telekom navaja, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in/ali storilo očitno napako pri obrazložitvi oziroma ni podalo obrazložitve, ker je ugotovilo, da je zavrnilna odločba o dostopu na podlagi molka organa manj resna kot dejanska zavrnitev in da je treba presojo opraviti v vsakem posameznem primeru. — Peti del: družba Slovak Telekom navaja, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in/ali storilo očitno napako pri obrazložitvi, ker je ugotovilo, da je to, da je bila tožeča stranka nekdanji državni monopolist, pravna podlaga za neupoštevanje pogojev iz sodbe Bronner v obravnavani zadevi.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État (Belgija) 28. februarja 2019 – H. A./État belge

(Zadeva C-194/19)

(2019/C 164/30)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Conseil d'État

Stranki v postopku v glavni stvari

Vlagatelj kasacijske pritožbe: H. A.

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: État belge

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 27 Uredbe (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva (1) (prenovitev) posebej ali v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da za zagotovitev pravice do učinkovitega pravnega sredstva zahteva, da nacionalno sodišče, če je primerno, upošteva okoliščine, ki so se zgodile po sprejetju odločbe o,predaji po dublinskem sistemu‘?

(1) UL L 180, 2013, str. 31.
2.

Ali je treba Uredbo (ES) št. 883/2004 v luči primarnega prava razlagati tako, da je država članica kot nekdanja država stalnega prebivališča in država zaposlitve zavezana plačati dajatve, kakršna je avstrijsko nadomestilo za rehabilitacijo, osebi s stalnim prebivališčem v drugi državi članici, če je ta oseba večino zavarovalnih dob za bolezen in pokojnino kot zaposlena oseba dopolnila v tej drugi državi članici (časovno gledano po tem, ko je pred leti tja prenesla stalno prebivališče) in od tedaj ni prejemala nobenih dajatev iz zdravstvenega in pokojninskega zavarovanja nekdanje države stalnega prebivališča in zaposlitve?