SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

EVGENIJA TANCHEVA,

predstavljeni 8. junija 2017 ( 1 )

Zadeva C‑289/16

Kamin und Grill Shop GmbH

proti

Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija))

„Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Kmetijstvo – Ekološki proizvodi – Nadzorni sistem, vzpostavljen na podlagi Uredbe (ES) št. 834/2007 – Člen 28(2) Uredbe št. 834/2007 – Pojem neposredne prodaje končnemu potrošniku – Izvzetje iz nadzornega sistema“

1. V Evropski uniji je skupna vrednost trga ekoloških proizvodov že davno presegla 20 milijard EUR, kar predstavlja približno 2 % prometa industrije hrane in pijače v EU, ta delež pa se je od leta 2004 podvojil. ( 2 ) Te številke postopno naraščajo, dinamični razvoj tega trga pa se še ni končal. ( 3 ) Za spodbujanje tega razvoja za varstvo okolja, dobrobiti živali in zdravja ljudi ( 4 ) EU že od leta 1991 sprejema zakonodajo na področju ekološke pridelave, ki od izvajalcev zahteva, da se podredijo visoko razvitemu nadzornemu sistemu.

2. Nemško Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija) s predlogom za sprejetje predhodne odločbe zahteva razlago Uredbe št. 834/2007, ki v členu 27 države članice obvezuje, da vzpostavijo nadzorni sistem, in jim v členu 28(2) dovoljuje, da določene vrste trgovcev na drobno izvzamejo iz navedenega nadzornega sistema. Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali so lahko do takega izvzetja upravičeni tudi spletni trgovci na drobno.

3. Člen 28(2) Uredbe št. 834/2007 se na splošno šteje za tako nejasnega, da je v okviru tekoče razprave o posodobitvi Uredbe št. 834/2007 predlagana odprava navedene možnosti izvzetja v celoti, in sicer zaradi različnih razlag in praks v državah članicah ter oteženega upravljanja, nadzora in nadzornega sistema. ( 5 )

4. Ta zadeva daje Sodišču, ki prej še ni prejelo zahteve za razlago Uredbe št. 834/2007, ( 6 ) prvo priložnost, da pojasni pomen člena 28(2) ter zagotovi navodila za varno in enotno obravnavo navedene klavzule o izvzetju, na način, ki zagotavlja pravno varnost in enotnost. Kakor bom pokazal v teh sklepnih predlogih, natančnejša preučitev zakonodajne zgodovine znatno razjasni pomen izvzetja.

I. Pravni okvir

A. Pravo EU

5. Prvi dve točki člena 28 Uredbe št. 834/2007 z naslovom „Upoštevanje nadzornega sistema“ določata: „1. Preden izvajalec, ki prideluje, pripravlja, skladišči ali iz tretje države uvaža proizvode v smislu člena 1(2), ali ki takšne proizvode daje v promet, da v promet kateri koli proizvod kot ekološki proizvod ali proizvod iz preusmeritve: (a) o tem obvesti pristojne organe države članice, v kateri izvaja to dejavnost; (b) svojo dejavnost podredi nadzornemu sistemu iz člena 27. […] 2. Države članice lahko iz uporabe tega člena izvzamejo izvajalce, ki proizvode prodajajo neposredno končnim potrošnikom ali uporabnikom, če proizvodov ne proizvajajo in pripravljajo, če jih skladiščijo samo na prodajnem mestu, ali jih ne uvažajo iz tretje države, in ki izvajanje teh dejavnosti niso prenesli na tretje osebe.“

B. Nacionalno pravo

6. V skladu s členom 3(2) Gesetz zur Durchführung der Rechtsakte der Europäischen Union auf dem Gebiet des ökologischen Landbaus (nemški zakon o izvajanju pravnih instrumentov Evropske unije na področju ekološkega kmetijstva, v nadaljevanju: ÖLG) so izvajalci, ki prodajajo proizvode v smislu člena 1(2) Uredbe št. 834/2007 kot ekološke proizvode in proizvode iz preusmeritve neposredno končnim potrošnikom ali uporabnikom, oproščeni obveznosti iz člena 28(1) Uredbe št. 834/2007, če teh proizvodov ne proizvajajo in pripravljajo sami, če jih skladiščijo samo na prodajnem mestu, ali jih ne uvažajo iz tretje države, in ki izvajanje teh dejavnosti niso prenesli na tretje osebe.

II. Dejansko stanje v postopku v glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

7. Tožeča stranka Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV. (nasprotna stranka v pritožbenem postopku pred predložitvenim sodiščem, v nadaljevanju: Zentrale) je urad za boj proti nelojalni konkurenci. Kamin und Grill Shop GmbH (pritožnica pred predložitvenim sodiščem, v nadaljevanju: Grill Shop) se ukvarja z internetno prodajo opreme za kamine in žar.

8. V ponudbo družbe Grill Shop izdelkov spadajo tudi različne začimbne mešanice, ki jih je decembra 2012 prodajala pod oznako „Bio-Gewürze“ (biozačimbe). Družba Grill Shop v tem času ni bila predmet nadzornega sistema iz člena 27 Uredbe (ES) št. 834/2007.

9. V dopisu z dne 28. decembra 2012, označenem kot „opomin“, je urad Zentrale nasprotoval ponujanju zadevnega proizvoda v prodajo in trdila, da je to v nasprotju s členom 28(1) Uredbe št. 834/2007, v skladu s katerim morajo izvajalci, ki tržijo ekološke proizvode, svojo dejavnost podrediti nadzornemu sistemu, česar družba Grill Shop ni storila. Urad Zentrale je družbo Grill Shop pozval k predložitvi izjave o opustitvi pod grožnjo kazenske sankcije. Družba Grill Shop je to zahtevo izpolnila, ni pa priznala kršitve.

10. Urad Zentrale z obravnavano tožbo uveljavlja povrnitev dela stroškov, ki so mu nastali zaradi opomina, v višini 219,35 EUR s pripadajočimi obrestmi.

11. Landgericht Fulda (deželno sodišče v Fuldi, Nemčija) je tožbo zavrnilo z ugotovitvijo, da družbi Grill Shop ni treba podrediti svoje dejavnosti nadzornemu sistemu, ker prodaja proizvode neposredno potrošniku in je zato izvzeta iz nadzornega sistema v skladu s členom 28(2) Uredbe št. 834/2007 v povezavi s členom 3(2) ÖLG.

12. Oberlandesgericht Frankfurt am Main (višje deželno sodišče v Frankfurtu na Majni, Nemčija) (pritožbeno sodišče) je sodbo razveljavilo in dopustilo pravno sredstvo, ki ga je vložil urad Zentrale, ker naj bi družba Grill Shop s ponujanjem v prodajo „biozačimb“ kršila člen 28(1)(b) Uredbe št. 834/2007, saj njena dejavnost ni, kakor se zahteva, predmet nadzornega sistema, določenega v navedeni uredbi. Pritožbeno sodišče je to utemeljilo s tem, da „neposredna“ prodaja iz člena 28(2) Uredbe št. 834/2007 v povezavi s členom 3(2) ÖLG pomeni, da do prodaje pride na mestu, kjer je proizvod shranjen, hkrati pa sta prisotna izvajalec ali njegovo prodajno osebje in potrošnik. V skladu s to razlago niti spletna prodaja na drobno, ki jo izvaja družba Grill Shop, niti katera koli druga vrsta maloprodaje ekoloških proizvodov po pošti ne spada v okvir izvzetja iz člena 28(2) Uredbe št. 834/2007.

13. Družba Grill Shop z revizijo, ki je bila vložena na nemško Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče) in jo je pritožbeno sodišče dopustilo, predlaga zavrnitev tožbe. Urad Zentrale predlaga zavrnitev revizije, pri čemer trdi, da zaradi zahteve po fizični prisotnosti na kraju prodaje e-trgovina nikakor ne bi smela spadati v okvir izvzetja iz nadzornega sistema, ki ga določa člen 28(2) Uredbe št. 834/2007.

14. Glede na navedeno je Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče) v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je ‚neposredna‘ prodaja končnim potrošnikom v smislu člena 28(2) Uredbe (ES) št. 834/2007 podana že, če izvajalec ali njegovo prodajno osebje proizvode prodaja končnemu potrošniku brez posredovanja tretje osebe ali pa mora biti za ‚neposredno‘ prodajo izpolnjen dodaten pogoj, da prodaja poteka na mestu skladiščenja proizvodov ob hkratni navzočnosti izvajalca ali njegovega prodajnega osebja in končnega potrošnika?“

15. Pisna stališča so Sodišču predložile stranke v postopku v glavni stvari in Evropska komisija. Obravnava ni bila zahtevana in je ni bilo.

III. Presoja

A. Uvod

16. Določba, za razlago katere Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče) tukaj prosi Sodišče, je klavzula o izvzetju v zvezi z nadzornim sistemom iz Uredbe št. 834/2007.

17. Na začetku je zanimivo ugotoviti, da je prvotna različica navedene uredbe prej od držav članic že zahtevala, naj vzpostavijo nadzorni sistem, ki pa prvotno ni dovoljevala nobenega izvzetja.

18. Zato se zdi za opredelitev podlage za razlago v tem primeru ustrezno začeti s preučitvijo nastanka in zakonodajne zgodovine tukaj obravnavane določbe in njenega zakonodajnega okvira, da bi poudarili namen zakonodajalca, ko je uvedel navedeno izvzetje, ter s tem prispevali k njegovi razjasnitvi. ( 7 ) V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba pri razlagi določbe prava EU poleg konteksta in ciljev, ki naj bi se dosegli s pravili, katerih del je, upoštevati njeno besedilo. ( 8 ) Ti zadnji vidiki bodo analizirani po podrobnejši preučitvi izvora in okvira področja uporabe nadzornega sistema iz Uredbe in izvzetja iz njega.

B. Izvor in okvir

1. Nadzorni sistem in njegova širitev

19. Prvi okvir Skupnosti za ekološko kmetijstvo in proizvodnjo hrane je bil vzpostavljen leta 1991 z Uredbo št. 2092/91. Oblikovanje ureditve Skupnosti za ekološke proizvode je imelo dva namena: na eni strani je bil namen zaščititi ekološko kmetovanje, če bo zagotavljalo pogoje lojalne konkurence med pridelovalci proizvodov, ki imajo označbe, ki se sklicujejo na postopke ekološke pridelave, na drugi strani pa je bil namen trgu za ekološke pridelke nuditi bolj razpoznavni profil z zagotavljanjem preglednosti v vseh fazah pridelave in predelave, s čimer bodo v očeh potrošnikov povečali verodostojnost takih proizvodov. ( 9 )

20. Uredba tem ciljem ni sledila samo z določitvijo pravil, ki jih je treba upoštevati pri proizvodnji (člena 6 in 7 Uredbe št. 2092/91) ali označevanju (člen 5 Uredbe št. 2092/91) ekološkega proizvoda, temveč hkrati tudi z zahtevo, da države članice vzpostavijo stalni „kontrolni sistem“ (člena 8 in 9 Uredbe št. 2092/91).

21. Uredba št. 2092/91 je v členu 8(1) določala, kdo naj bi bil predmet navedenega kontrolnega sistema: „Vsak pridelovalec, ki prideluje, pripravlja ali uvaža iz tretje države proizvode, kakor so opredeljeni v členu 1, mora za namene trženja: (a) to aktivnost prijaviti pri pristojnem organu oblasti države članice […]; (b) podrediti svoje podjetje kontrolnemu sistemu iz člena 9.“

22. Kot je Svet pojasnil v preambuli Uredbe št. 2092/91, je bil smisel tega, da „je treba [pri vseh izvajalcih] vse faze pridelave in dajanja v promet kontrolirati“, da se zagotovi skladnost s pravili o proizvodnji. ( 10 )

23. Po začetku veljavnosti navedene uredbe leta 1992 se je več deset tisoč kmetij preusmerilo v ekološko kmetijstvo, potrošniki in trgovci pa so se začeli vse bolj zanimati za ekološke proizvode. ( 11 ) V teh letih so obstajali primeri, ko so bili na trg dani proizvodi z označbami, ki se sklicujejo na postopke ekološke pridelave, ne da bi bili v skladu z določbami navedene uredbe. ( 12 ) Poleg tega je pri skladiščenju proizvodov iz ekološkega kmetijstva prišlo do kontaminacije s herbicidi. ( 13 )

24. Zato se je štelo, da je treba okrepiti sistem nadzora in mu podrediti vse izvajalce dejavnosti med proizvodnjo in pripravo, ( 14 ) kar je od takrat vključevalo „celotno proizvodno in distribucijsko verigo“. ( 15 ) Ugotovljeno je bilo, da obseg dejavnosti, ki so bile do takrat predmet nadzora, ni bil dovolj celovit in da ga je treba razširiti.

25. Zato je bil leta 2004 člen 8(1) Uredbe št. 2092/91 spremenjen z dodatkom izrecne navedbe skladiščenja in trženja kot nadaljnjih dejavnosti, tako da se nov opis izvajalcev, vključenih v sistem nadzora glasi: „[v]sak pridelovalec, ki prideluje, pripravlja ali uvaža iz tretje države proizvode iz člena 1 zaradi poznejše prodaje, ali kdor prodaja te proizvode“. ( 16 )

26. Leta 2007, ko je bil prejšnji člen 8(1) Uredbe št. 2092/91 nadomeščen s členom 28(1) Uredbe št. 834/2007, je sledilo nekaj nadaljnjih preureditev, ki so bile bolj uredniške. ( 17 ) Nastal je precej jasen seznam petih dejavnosti, ki jih je treba podrediti nadzornemu sistemu. Te so bile: proizvodnja, priprava, skladiščenje, uvoz iz tretjih držav in dajanje na trg.

27. Z zadnjo kategorijo se očitno izpolnjuje zgoraj navedeni cilj, to je zajeti vso distribucijsko verigo, s čimer se opušča prvotna zakonodajna osredotočenost uredbe EU o ekoloških proizvodih, ki se je osredotočala na prve faze ekološke proizvodnje. ( 18 ) Nadzorni sistem je od takrat vključeval vse trgovce, vključno s trgovci na drobno, na kateri koli stopnji distribucijske verige.

28. Ciljna skupina te širitve področja uporabe nadzora na skladiščenje in maloprodajo kot ločeni dejavnosti ( 19 ) so očitno bili trgovci na debelo. ( 20 ) Glede na izkušnje, pridobljene od uvedbe standarda Skupnosti za ekološko proizvodnjo, se je izkazalo, da njihove tržne dejavnosti pomenijo tveganje, ki upravičuje redni nadzor.

29. V zvezi z manjšimi trgovci na drobno pa so bili med zakonodajnimi razpravami izraženi močni dvomi glede praktičnih posledic in tehnične izvedljivosti nadzora nad njimi; več delegacij je zagovarjalo postopnost, pri čemer bi začeli s trgovci na debelo in si pustili več časa za preučitev načinov za razširitev nadzora na nadaljnje sektorje. ( 21 )

2. Izvzetje in njegov nastanek

30. To so okoliščine, v katerih je bila oblikovana klavzula o izvzetju, za razlago katere Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče) sedaj prosi Sodišče.

31. Klavzula o izvzetju je bila oblikovana za preprečitev, da se maloprodajnemu sektorju naloži strog nadzorni sistem. ( 22 ) Razloga sta pristop na podlagi ocene tveganja, uporabljen v Uredbi, in dejstvo, da se lahko v nekaterih primerih zdi nesorazmerno za nekatere vrste maloprodajnega poslovanja uporabiti zahteve glede uradnega obveščanja in nadzora. ( 23 ) Parlament je v svojem poročilu poudaril, da kontrolni sistem ne sme biti nesorazmerno zahteven za manjše trgovce na drobno. ( 24 )

32. V osnutku predloga, ki ga je Komisija predložila januarja 2003, je bilo predlagano, naj se člen 8(1), pododstavek 2, oblikuje tako: „Vendar trgovci na drobno, ki ne izvajajo priprave in ki take proizvode prodajajo neposredno končnemu potrošniku v zaprti embalaži, niso predmet kontrolnega sistema iz člena 9.“

33. Po celovitih razpravah na sejah Delovne skupine za kakovost živil je Svet predložil kompromisno besedilo, ki ga je Parlament nekaj mesecev pozneje, potem ko je dodal stavek o uvozu iz tretjih držav, ( 25 ) odobril in ki je določalo: „Vendar za trgovce na drobno, ki ne izvajajo priprave in ki take proizvode kot predpakirane proizvode prodajajo neposredno končnemu potrošniku ali uporabniku, ne veljajo obveznosti iz pododstavka 1.“ ( 26 )

34. Pozneje ( 27 ) je bila predlagana še ena sprememba, ki je bila nazadnje uzakonjena kot novo besedilo člena 8(1) z Uredbo Sveta št. 392/2004. Glasila se je: „Države članice lahko izvzamejo od uporabe tega odstavka trgovce na drobno, ki te proizvode prodajajo neposredno končnemu potrošniku ali uporabniku, pod pogojem, da jih proizvajajo, pripravljajo ali skladiščijo samo v zvezi z zadevnim prodajnim mestom ali pa da jih ne uvažajo iz tretje države.“ ( 28 ) To kompromisno besedilo člena 8(1), pododstavek 2, Uredbe št. 2092/91, kakor je bila spremenjena z Uredbo 392/2004, še vedno velja, saj je enako besedilu člena 28(2) Uredbe št. 834/2007, ( 29 ) katerega razlaga se zahteva od Sodišča v obravnavani zadevi.

35. Pri primerjavi več različic osnutka in končnega besedila lahko opazimo, da se je klavzula postopoma razvila iz ozkega pravila s konkretnimi omejitvami („proizvodi v zaprti embalaži“, pozneje: „predpakirani proizvodi“) v bolj abstraktno. Hkrati pa je osnovna struktura standarda ostala enaka in je sestavljena iz dveh elementov, ki se nanašata na (1) položaj izvzete osebe v tržni verigi in (2) stik navedene osebe s proizvodom.

36. Kar zadeva prvi element, je osupljivo, da zahteva po neposredni prodaji končnemu potrošniku ni bila nič spremenjena v nobeni od najrazličnejših različic klavzule o izvzetju, ki so bile predlagane. Spremembe, ki so se štele za potrebne v zvezi s prvim elementom, so se nanašale bolj na opis prodajalca in kupca, ki sta bila oba nadomeščena s širšim pojmom: na strani prodajalca je bil „trgovec na drobno“ nadomeščen z izrazom „izvajalec“ ( 30 ), na strani kupca pa je bil „končni potrošnik“ nadomeščen s „končnim potrošnikom ali uporabnikom“.

37. Kolikor je mogoče razbrati, „neposredna prodaja takih proizvodov“ ni bila predmet razprave v zakonodajnem postopku. Namen je bil zgolj preprosto izločiti trgovce na debelo iz izvzetja in zagotoviti, da je izvzetje v korist samo zadnjemu trgovcu na drobno v tržni verigi.

38. Drugi element pa je bil večkrat spremenjen. Prvotni osnutek se je nanašal izključno na „proizvode v zaprti embalaži“, naslednja različica na „predpakirane proizvode“, v obeh primerih pod pogojem, da trgovec na drobno ni izvajal priprave. To stanje proizvoda je bilo fizično jamstvo, da privilegirani prodajalec ni posegal v proizvod. Namen je bil vključiti trgovce na drobno, ki niso izvajali postopkov na proizvodu. ( 31 ) Položaj, ki ga je imel zakonodajalec v mislih pri oblikovanju izvzetja, je bil tak, pri katerem maloprodajni izvajalec s proizvodom ni rokoval na način, ki običajno pomeni tveganje vpliva na naravo proizvoda ali označevanja na način, ki bi lahko posegalo v pravila, ki se uporabljajo za ekološko proizvodnjo.

39. Ko se je zdelo, da je omejitev na „proizvode v zaprti embalaži“ ali „predpakirane proizvode“ preozka, in je bila fizična prepreka „zaprte embalaže“ ali „pakiranja“ opuščena, je bilo treba poiskati bolj abstrakten opis položaja, ki ni bolj izpostavljen tveganju kot tisti, zajet v prejšnjih različicah. Kritiki so zakonodajalca pozvali, naj v zvezi z maloprodajnim sektorjem pojasni, „natančno katere dejavnosti morajo biti vključene“. ( 32 )

40. Zakonodajalec se je nazadnje odločil pozitivni predpogoj „predpakirani proizvodi“ nadomestiti z negativno ubeseditvijo, pri kateri so bile naštete vse kategorije dejavnosti, ki jih trgovec na drobno ne sme izvajati, če želi izkoristiti izvzetje: izvajalec, za katerega se uporablja člen 28(2) Uredbe št. 834/2007, ne sme proizvajati, pripravljati ali uvažati iz tretje države. Preostane mu trženje in skladiščenje, saj sta ti dejavnosti neločljivo povezani s poslovanjem trgovca na drobno in neizogibni pri neposredni prodaji končnemu potrošniku. Da bi tudi te dejavnosti omejili na tisto, kar je nujno za prodajo proizvoda, je bila uvedena omejitev glede dovoljenja skladiščenja: izvajalec ne sme skladiščiti [proizvodov, ki jih ureja člen 1(2) uredbe] na mestu, ki ni prodajno mesto“.

41. Ta omejitev zagotavlja, da je trgovec na drobno izključno trgovec na drobno, ki ne zlorablja svojega položaja kot trgovec na drobno, da bi se izognil nadzoru drugih dejavnosti, ki bi bile sicer predmet rednega nadzora. Če se skladiščenje izvaja v okviru dejavnosti trgovca na drobno, ki prodaja neposredno končnemu potrošniku, ta dejavnost ne bi smela presegati tistega, kar je potrebno za izvajanje prodaje.

42. Če strnem rezultate zgornje analize zakonodajne zgodovine: države članice lahko določijo izvzetje za zadnjega trgovca na drobno v distribucijski verigi, če je ta izvajalec samo trgovec na drobno, saj njegova dejavnost kot taka običajno ni tako izpostavljena tveganju, ( 33 ) da bi bila glede na načelo sorazmernosti potrebna podreditev sistemu rednega nadzora ekoloških proizvodov.

C. Utemeljitve

43. Pri preučitvi zakonodajne zgodovine klavzule o izvzetju, ki jo je treba tukaj razložiti, je bilo ugotovljeno, da je bil namen navedene klavzule o izvzetju privilegirati zadnjega trgovca na drobno v distribucijski verigi, saj se je tveganje, da bo kršil pravila o ekoloških proizvodih, štelo za običajno majhno. To velja zlasti za sledljivost proizvoda v vseh fazah proizvodnje, priprave in distribucije, kar mora zagotoviti nadzorni sistem. ( 34 ) Če gre za zadnjega trgovca na drobno v distribucijski verigi, ki stopi v stik s potrošnikom, vprašanja o sledljivosti očitno niso upoštevna. Kar zadeva vprašanje Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče), bi to pomenilo, da je prodaja „neposredna“ že takrat, ko se proizvod končnemu potrošniku proda brez posredovanja tretje osebe.

44. V povezavi z vprašanjem, ki ga je postavilo Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče), bi to pomenilo, da je dejstvo, da je proizvod prodan končnemu potrošniku brez posredovanja tretje stranke, zadosten razlog za opredelitev prodaje kot „neposredne“ prodaje.

1. Nadzor, ki ga opravi potrošnik sam

45. Vendar urad Zentrale meni, da se izvzetje uporablja samo, če do prodaje dodatno pride na mestu, kjer je proizvod shranjen, in če sta hkrati prisotna izvajalec ali njegovo prodajno osebje in potrošnik. Svoje stališče utemeljuje s tem, da je bil razlog za izvzetje izvajalca, ki prodaja ekološki proizvod neposredno končnemu potrošniku, ta, da se potrošnika postavi v položaj, ko sam opravi nadzor proizvoda. ( 35 )

46. Po mojem mnenju ta trditev ni prepričljiva. Ne ujema se z mojo zgornjo ugotovitvijo ( 36 ), da je bilo izvzetje oblikovano, da bi prodajalca oprostili bremena rednega strokovnega nadzora zaradi nesorazmernosti glede na majhno tveganje, povezano z običajno dejavnostjo osebe, ki je samo trgovec na drobno. Ker je v Uredbi št. 834/2007 uporabljen pristop na podlagi ocene tveganja, in torej ni namenjena absolutnemu nadzoru, temveč pušča nekoliko svobode, nadzora ni treba prenesti na nikogar drugega. Naloga potrošnika ni, da bi bil protiutež za preostalo tveganje, ki ostaja zaradi izvzetja iz rednega strokovnega nadzora in ki ga je zakonodajalec zavestno dopuščal.

47. Poleg tega ni jasno, kako naj bi bil v praksi potrošnik, ki običajno ne pozna vseh posebnih zahtev, ki jih mora ekološki proizvod izpolniti v skladu z Uredbo št. 834/2007 in Uredbo št. 889/2008, sposoben uspešno opraviti tak nadzor. ( 37 ) Potrošnik načeloma nima strokovnega znanja za to.

48. Poleg tega potrošnik nima na voljo sredstev in instrumentov za preiskavo dejstev in okoliščin, ki bi bili potrebni za izvedbo merodajnega vrednotenja proizvoda. Zgolj fizična prisotnost proizvoda in prodajalca kupcu ne zagotavlja potrebnih informacij, saj niti Uredba št. 834/2007 niti Uredba št. 889/2008 prodajalcu ne nalagata obveznosti glede obveščanja kupca. Potencialno škodljive razmere, kot je stik z drugimi proizvodi in kemikalijami ali ustreznost temperature in svetlobe pri skladiščenju ali kakršne koli spremembe označb, do katerih bi lahko prišlo prej, potrošnik ne more nujno videti in preveriti, saj vidi proizvod šele ob prodaji in tako nima informacij o tem, kakšni so bili pogoji skladiščenja tik pred tem.

49. V resnici bi bila Uredba št. 834/2007 precej nedosledna, če bi na eni strani od nadzornega organa države članice, ki želi nadzorne naloge prenesti na nekega izvajalca nadzora, zahtevala, naj dokaže, da ima izvajalec nadzora strokovno znanje, opremo in infrastrukturo za to ter zadostno število usposobljenega in izkušenega osebja, ( 38 ) po drugi strani pa bi državi članici dovolila, da to zahtevno nalogo zaupa običajnemu potrošniku.

50. V skladu z Uredbo št. 834/2007 se ne šteje, da bi bil potrošnik odgovoren za nadzorne dejavnosti. Mišljeno je bolj, da se lahko zanese na označbo in predstavitev proizvoda. V uvodni izjavi 22, prvi stavek, Uredbe št. 834/2007 je navedeno: „Pomembno je ohraniti zaupanje potrošnikov v ekološke proizvode.“ ( 39 ) Če naj bi imel potrošnik zaupanje v proizvod, mu ni treba postati aktiven in kritično analizirati proizvoda glede njegove ekološkosti.

2. Spodbujanje ekoloških proizvodov

51. Nazadnje, treba je navesti, da je eden od splošnih ciljev Uredbe zagotoviti pogoje, v katerih lahko ekološki sektor napreduje skladno z razvojem proizvodnje in trga. ( 40 ) Ta cilj prepoveduje nepotrebne omejitve sredstev in poti za distribucijo teh proizvodov.

52. Glede na to se zdi sedanje izvzetje iz nadzornega sistema dobro utemeljeno in ne potrebuje nadaljnjega omejevanja. ( 41 ) Glede na to, da želijo supermarketi in drugi splošni trgovci na drobno s posebej širokim naborom proizvodov ter trgovci na drobno, kot je tožena stranka v obravnavani zadevi, ki prodaja opremo za žar, v svojo ponudbo proizvodov morda vključiti samo nekaj ekoloških proizvodov iz njihove ponudbe, za katere se ne zdi vredno nositi stroškov in upravnih bremen zaradi uradnega obveščanja in podrejenosti dejavnosti ekološkemu nadzornemu sistemu, se zdi zaželeno, da se jim ne naloži bremena, zaradi katerega bi lahko opustili prodajo ekoloških proizvodov, ki bi zaradi tega postali manj dostopni potrošniku. To bi privedlo do razmer, ko bi lahko ekološke proizvode kupili samo v specializiranih butičnih trgovinah, ekološki trg pa ne bi izkoristil vseh možnih tržnih poti.

53. Kakor je prikazano zgoraj na podlagi pripravljalnega gradiva, je bilo to, ali naj bi bilo preostalo tveganje prevzeto in v kakšnem obsegu, predmet kompromisa, ( 42 ) zaradi obotavljanj in negotovosti v zvezi z nadzorom nadaljnjih sektorjev ( 43 ) pa je bilo to nazadnje prepuščeno državam članicam. Te so v najboljšem položaju, da lahko glede na nacionalni okvir, to je pravila in predpise, ki jih morajo upoštevati trgovci na drobno v zadevni državi, ter druge pogoje, ki tam prevladujejo, določijo, ali in v kakšni meri bi bilo izvzetje primerno glede na sorazmernost. ( 44 ) Diskrecijske pravice države članice in njene individualne ocene tveganja ne bi smela ovirati razlaga, ki nalaga dodatne omejitve.

D. Besedilo

54. Tudi besedilo člena 28(2) Uredbe št. 834/2007 ne vsebuje nobene navedbe glede potrebne prisotnosti prodajalca in kupca ali proizvoda na kraju prodaje.

55. V besedilu, v nasprotju s trditvijo tožeče stranke in Komisije, ni nobene ustrezne navedbe, da izraz „neposredna prodaja“ zahteva povezavo med prodajo in neko lokacijo. Druga polovica stavka iz člena 28(2) Uredbe št. 834/2007 iz izvzetja izključuje prodajalce, ki proizvodov ne skladiščijo „samo na prodajnem mestu“. Vendar v besedilu ni navedeno „drugje kot na prodajnem mestu“. ( 45 ) Izraz „prodajno mesto“ se običajno uporablja v bolj abstraktnem smislu in pomeni, da je bila izvedena prodaja; ne nanaša se nujno na kraj, temveč bolj na splošno in abstraktno na stično točko med prodajalcem in kupcem. Za označitev povezave je v besedilu uporabljena besedna zveza „v zvezi z“, in ne predlog „na“. ( 46 ) Člen 28(2) govori o organizacijski, in ne o lokalni povezavi. ( 47 ) Če in kolikor izvajalec proizvode skladišči, mora biti to skladiščenje v zvezi s prodajo.

E. Končne opombe

56. Kar zadeva osrednje vprašanje v tej zadevi, to je, ali lahko spletni trgovec na drobno izkoristi izvzetje ali pa je, kakor trdi Komisija, na splošno izločen iz njega, je treba spomniti, da je bila klavzula o izvzetju oblikovana leta 2003, ko je bilo spletno poslovanje že dobro znano in je direktiva o elektronskem poslovanju ( 48 ) že začela veljati, tako da bi lahko pričakovali, da bo zakonodajalec določil izrecno izjemo, če namerava izključiti spletno prodajo.

57. Trditev Komisije, da tveganje goljufije narašča s trajanjem skladiščenja, prvič, ni prepričljiva in, drugič, ne bi bila razlog za izključitev spletnih trgovcev na drobno, saj ti trgovci proizvodov ne skladiščijo nujno dlje od stacionarnih trgovcev; morda niti nimajo skladišča, temveč se dogovorijo, da trgovec na debelo proizvode dostavi neposredno potrošniku.

58. Nazadnje, za varstvo okolja, ki je eden od ciljev Uredbe št. 834/2007, je s spletnim poslovanjem praviloma prav dobro poskrbljeno. Vse navedeno jasno govori zoper izključitev spletnih trgovcev na drobno iz področja uporabe člena 28(2) Uredbe št. 834/2007.

IV. Predlog

59. Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija) v bistvu želi vedeti, ali so poleg neposredne povezave med izvajalcem in potrošnikom potrebni dodatni elementi fizične prisotnosti, da bi transakcija spadala v okvir izvzetja iz člena 28(2) Uredbe Sveta (ES) št. 834/2007 z dne 28. junija 2007 o ekološki pridelavi in označevanju ekoloških proizvodov in razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 2092/91. Vendar je Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče) vprašanje omejilo na razlago pojma „neposredne prodaje“. ( 49 )

60. Da bi Sodišče dalo koristno razlago, bi moralo, kot predlaga Komisija, vprašanje preoblikovati ( 50 ) in ga razširiti na vse omejitve iz člena 28(2) Uredbe št. 834/2007.

61. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložilo Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče), odgovori: Dejstvo, da se proizvod proda končnemu potrošniku brez posredovanja tretje osebe, je zadosten razlog za opredelitev prodaje kot ‚neposredne‘ prodaje v smislu člena 28(2) Uredbe št. 834/2007. Vendar če se izkaže, da izvajalec, ki proizvode prodaja neposredno končnemu potrošniku, take proizvode proizvaja, pripravlja in skladišči drugje kot samo na prodajnem mestu ali pa jih uvaža iz tretje države, ne more imeti možnosti izvzetja na podlagi člena 28(2) Uredbe št. 834/2007. Izraz „samo na prodajnem mestu“ dejavnosti skladiščenja ne omejuje na fizično lokacijo, kjer se izvaja prodaja ali dostava, temveč zahteva, da so dejavnosti skladiščenja povezane s prodajno dejavnostjo in da ne presegajo tistega, kar je razumno potrebno za izvajanje prodaje. Da bi izvajalec spadal na področje uporabe izvzetja, ni pomembno, če in kje prodajalec skladišči proizvode, niti ni pomembno, kdo je prisoten na kraju skladiščenja ali prodaje.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Skupna vrednost je bila ocenjena na približno 20 milijard EUR v letu 2011; glej delovni dokument služb Komisije Ocena učinka, Spremni dokument k Predlogu Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o ekološki pridelavi in označevanju ekoloških proizvodov, spremembi Uredbe (EU) št. XXX/XXX Evropskega parlamenta in Sveta [uredba o uradnem nadzoru] in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 834/2007 (COM(2014) 180 final), str. 11 z nadaljnjimi sklici. Ekološki sektor od leta 2011 nenehno zmerno raste. Daleč največji ekološki trg v EU je imela Nemčija s 6,6 milijarde EUR leta 2011, sledila pa je Francija s 3,8 milijarde EUR; glej prav tam.

( 3 ) Glej delovni dokument služb Komisije Ocena učinka, naveden v opombi 2 zgoraj, str. 11. Leta 2015 je vrednost v EU znašala 27,1 milijarde EUR; glej Zahlen Daten Fakten – Die Bio‑Branche 2017, Bund Ökologische Lebensmittelwirtschaft BÖLW, Berlin, str. 20 in naslednje.

( 4 ) Glej podrobneje uvodno izjavo 1 Uredbe Sveta (ES) št. 834/2007 z dne 28. junija 2007 o ekološki pridelavi in označevanju ekoloških proizvodov in razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 2092/91 (UL 2007, L 189, str. 1), v kateri je v prvem stavku navedeno: „Ekološka pridelava je celotni sistem upravljanja kmetijskega gospodarstva in pridelave hrane, ki združuje najboljšo okoljsko prakso, visoko raven biotske raznovrstnosti, ohranjanje naravnih virov, uporabo visokih standardov dobrega počutja živali in način pridelave v skladu s preferencami nekaterih potrošnikov za proizvode, pridelane z uporabo naravnih snovi in postopkov.“

( 5 ) Glej Predlog Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o ekološki pridelavi in označevanju ekoloških proizvodov, spremembi Uredbe (EU) št. XXX/XXX Evropskega parlamenta in Sveta [uredba o uradnem nadzoru] in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 834/2007 (COM(2014) 180 final), Obrazložitveni memorandum, str. 6.

( 6 ) Sodišče je v sodbi z dne 5. novembra 2014, Herbaria Kräuterparadies (C‑137/13, EU:C:2014:2335), odločilo o dopustnosti dodatkov ekološki pijači, za kar je bila potrebna razlaga člena 27(1)(f) Uredbe Komisije (ES) št. 889/2008 z dne 5. septembra 2008 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe št. 834/2007 (UL 2008, L 250, str. 1); Sodišče se je pri razlogovanju sklicevalo na uvodne izjave 3, 5, 22 in 25 ter člene 6, 19, 21 in 23 Uredbe št. 834/2007. Podobno je Sodišče v razlogovanju v sodbi z dne 4. junija 2015, Andechser Molkerei Schietz/Komisija (C‑682/13 P, neobjavljena, EU:C:2015:356), v kateri je odločalo o pritožbi, vloženi zoper sklep Splošnega sodišča glede veljavnosti Uredbe Komisije (EU) št. 1131/2011 z dne 11. novembra 2011 o spremembi Priloge II k Uredbi (ES) št. 1333/2008 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s steviol glikozidi (UL 2011, L 295, str. 205), navedlo prvo uvodno izjavo Uredbe št. 834/2007. Pet sodb razlaga predhodni uredbi – Uredbo Sveta (EGS) št. 2092/91 z dne 24. junija 1991 o ekološki pridelavi kmetijskih proizvodov in označevanju tovrstno pridelanih kmetijskih proizvodov in živil (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 39) in Uredbo Sveta (ES) št. 392/2004 z dne 24. februarja 2004 o spremembi Uredbe št. 2092/91 (posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 8, str. 189) (sodbe z dne 29. novembra 2007, Komisija/Nemčija, C‑404/05, EU:C:2007:723; z dne 29. novembra 2007, Komisija/Avstrija, C‑393/05, EU:C:2007:722; z dne 14. julija 2005, Komisija/Španija, C‑135/03, EU:C:2005:457; z dne 13. julija 1995, Parlament/Komisija, C‑156/93, EU:C:1995:238, in z dne 14. julija 2005, Comité Andaluz de Agricultura Ecológica, C‑107/04, EU:C:2005:470), pri čemer prvi dve obravnavata vprašanje nadzornega sistema, in sicer stalne poslovne enote zasebnih inšpekcijskih organov.

( 7 ) Analiza namena zakonodaje Evropske unije je ena od metod, ki jih Sodišče uporablja za opredelitev pomena sekundarne zakonodaje EU; glej na primer sodbe z dne 7. decembra 2010, Pammer in Hotel Alpenhof (združeni zadevi C‑585/08 in C‑144/09, EU:C:2010:740, točke 71 in naslednje); z dne 15. julija 2010, Purrucker (C‑256/09, EU:C:2010:437, točke 84 in naslednje), ter z dne 27. oktobra 2016, Komisija/Nemčija (C‑220/15, EU:C:2016:815).

( 8 ) Glej na primer sodbi z dne 16. julija 2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, točka 35,) in z dne 13. oktobra 2016, Mikołajczyk (C‑294/15, EU:C:2016:772, točka 26).

( 9 ) Glej uvodno izjavo 5 v povezavi z uvodno izjavo 3 Uredbe št. 2092/91.

( 10 ) Glej uvodno izjavo 12 Uredbe št. 2092/91. V uvodni izjavi 13 Uredbe št. 2092/91 je navedeno, da „je za vse izvajalce, ki pridelujejo, pripravljajo, uvažajo ali dajejo v promet proizvode, ki nosijo označbe o postopkih ekološke pridelave, potreben stalni kontrolni sistem, ki izpolnjuje minimalne zahteve Skupnosti […] in ga izvajajo pristojni kontrolni organi oblasti“.

( 11 ) Glej na primer Alberto Alemanno, The European Reform on Organic Farming – Balancing Consumer Preferences and Free Movement Imperatives, v: EFFL 2009, 406–419, 409.

( 12 ) COM(2003) 14 final, točka 3 obrazložitvenega memoranduma k „Predlogu Uredbe Sveta o spremembi Uredbe Sveta (EGS) št. 2092/91 o ekološki pridelavi kmetijskih proizvodov in označevanju tovrstno pridelanih kmetijskih proizvodov in živil“, ki ga je predložila Komisija. To pojasnilo je bilo vključeno v uvodno izjavo 3 navedenega predloga, pa tudi v uvodno izjavo 3 Uredbe št. 392/2004.

( 13 ) Glej opombo 12 zgoraj.

( 14 ) Glej opombo 12 zgoraj.

( 15 ) Glej dokument Sveta 8482/03 z dne 15. aprila 2003 o izidu posvetovanj Delovne skupine za kakovost živil 14. aprila, str. 2, pododstavek II(ii).

( 16 ) Glej člen 1 Uredbe št. 392/2004, s katerim je člen 8(1), pododstavek 1, dobil navedeno besedilo. Novi opis področja uporabe sistema nadzora se je uporabljal od julija 2005; glej člen 2 Uredbe št. 392/2004.

( 17 ) Z opustitvijo besed „z namenom poznejšega trženja“ in rahlo prilagoditvijo besedila je nastalo še pet kategorij dejavnosti, ki so bile predmet „nadzornega sistema“, kakor se je od zdaj naprej imenoval prejšnji „kontrolni sistem“.

( 18 ) To naraščajoče zavedanje postane jasno, če pogledamo preambule različnih različic: medtem ko je v uvodni izjavi 3 Uredbe št. 392/2004 še vedno uporabljeno besedilo „vs[i] izvajalc[i] dejavnosti med proizvodnjo in pripravo“, se uvodna izjava 31 Uredbe št. 834/2007 končno izrecno nanaša na celotno trojico: „izvajalc[i] na vseh stopnjah pridelave, priprave in distribucije“. (Moj poudarek.)

( 19 ) Dejstvo, da se širitev nanaša na skladiščenje in maloprodajo samo v delu, v katerem so se te dejavnosti štele za dejavnosti, ločene od tistih, ki jih je že zajemala prejšnja različica člena 8, je poudaril predstavnik Komisije v razpravi na seji Delovne skupine za kakovost živil 14. aprila 2003; glej dokument Sveta 8482/03, naveden v opombi 15 zgoraj, str. 2, pododstavek II(ii).

( 20 ) Glej dokument Sveta 8482/03, naveden v opombi 15 zgoraj, str. 2, pododstavek II(ii).

( 21 ) Glej dokument Sveta 6999/03 z dne 2. aprila 2003 o izidu posvetovanj Delovne skupine za kakovost živil 28. februarja 2003, str. 2, pododstavek II(ii).

( 22 ) Glej dokument Sveta 6999/03, naveden v opombi 21 zgoraj.

( 23 ) Uvodna izjava 3a „spremenjenega kompromisnega besedila predsedstva“ predloga Uredbe Sveta o spremembi Uredbe Sveta (EGS) št. 2092/91 o ekološki pridelavi kmetijskih proizvodov in označevanju tovrstno pridelanih kmetijskih proizvodov in živil, dokument Sveta 16235/03, Priloga z dne 18. decembra 2003, izid posvetovanj Delovne skupine za kakovost živil (ekološko kmetijstvo) 10. decembra 2003.

( 24 ) Glej dokument Evropskega parlamenta FINAL A5-0392/2003, Poročilo z dne 6. novembra 2003 o predlogu Uredbe Sveta o spremembi Uredbe Sveta (EGS) št. 2092/91 o ekološki pridelavi kmetijskih proizvodov in označevanju tovrstno pridelanih kmetijskih proizvodov in živil (COM(2003) 14 – C5-0021/2003 – 2003/0002(CNS)), Odbor za kmetijstvo in razvoj podeželja, poročevalka Danielle Auroi, str. 9, utemeljitev predlagane spremembe 10.

( 25 ) V osnutku, ki ga je predlagal Evropski parlament, je bil stavku, ki ga je predlagal Svet, dodan drugi stavek, ki se je glasil: „Za trgovce na drobno, ki uvažajo predpakirane proizvode neposredno iz tretjih držav, se uporabljajo določbe člena 11.“ Glej dokument Evropskega parlamenta FINAL A5-0392/2003, naveden v opombi 24 zgoraj, str. 9, sprememba 10.

( 26 ) Kompromisno besedilo za člen 8(1), pododstavek 2, ki ga je predsedstvo pripravilo glede na razprave delovne skupine dne 14. aprila 2003, dokument Sveta 8571/03 z dne 23. aprila 2003.

( 27 ) Dokument Sveta 16235/03, Priloga, naveden v opombi 23 zgoraj.

( 28 ) Glej člen 1 Uredbe Sveta 392/2004, s katerim je člen 8(1), pododstavek 2, dobil navedeno besedilo. Novi opis področja uporabe sistema nadzora se je uporabljal od julija 2005; glej člen 2 Uredbe št. 392/2004.

( 29 ) Razen jezikovne prilagoditve („odstavek“ je bil zamenjan s „členom“, „taki proizvodi“ pa s „proizvodi“) ter uredniške preureditve in preureditve številčenja, je ta klavzula leta 2007 ostala nespremenjena; glej besedilo člena 28(2) Uredbe št. 834/2007 zgoraj, točka 5.

( 30 ) Razlog za izbiro bolj splošnega poimenovanja „izvajalec“ v členu 28(2) Uredbe št. 834/2007 je lahko dejstvo, da je ta izraz opredeljen v členu 2(d) Uredbe št. 834/2007, ki določa, da „‚izvajalec‘ pomeni fizično ali pravno osebo, ki je odgovorna za zagotavljanje, da ekološka dejavnost pod njenim nadzorom izpolnjuje zahteve iz te uredbe“. Nadomestitev „trgovcev na drobno“ z „izvajalci“ je samo uskladitev s splošno terminologijo Uredbe in terminologijo, uporabljeno v členu 28(1). V uvodni izjavi 32 Uredbe št. 834/2007 je še vedno uporabljen izraz „maloprodajni trgovci“.

( 31 ) Glej besedilo prvotnih osnutkov spremenjenega člena 8 Uredbe št. 2092/91, predstavljeno v točkah 32 in 33 zgoraj.

( 32 ) Glej dokument Sveta 6999/03, naveden v opombi 21 zgoraj.

( 33 ) Glej tudi npr. Schmidt, H., in Haccius, M., EG-Verordnung „Ökologischer Landbau“. Eine juristische und agrarfachliche Kommentierung der Verordnung (EG) Nr. 834/2007, Freiburg im Breisgau, 2008, str. 445–446, kjer je opisana nižja stopnja goljufij v tem sektorju, zlasti glede predpakiranih proizvodov, za katere se zdi, da sestavljajo velik del maloprodajnih proizvodov.

( 34 ) V skladu s členom 27(13) Uredbe št. 834/2007 države članice zagotovijo, da nadzorni sistem omogoča tako sledljivost proizvoda.

( 35 ) Glej tudi OLG Frankfurt GRUR-RR 2015, 308; LG München WRP 2015, 780.

( 36 ) Glej točki 31 in 42 zgoraj.

( 37 ) Pravila, ki jih mora morda upoštevati tudi končni trgovec na drobno, so na primer tista iz poglavja 4 (člen 30 in naslednji) Uredbe št. 889/2008 o zbiranju, pakiranju, prevozu in skladiščenju proizvodov ter tista iz naslova III (člen 57 in naslednji) Uredbe št. 889/2008 o označevanju. Kakor je Komisija pravilno navedla v svoji „pojasnjevalni opombi št. 2012-03“, je za skladiščenje potrebna fizična infrastruktura, za katero tudi veljajo določene operativne zahteve, kot sta čiščenje in dezinfekcija.

( 38 ) Glej člen 27(5), Uredbe št. 834/2007.

( 39 ) Tudi v uvodnih izjavah 3 in 5 Uredbe št. 834/2007 je omenjeno zaupanje potrošnika, kar kaže na njegov osrednji pomen v tej uredbi.

( 40 ) Glej na primer uvodno izjavo 3, drugi stavek, Uredbe št. 834/2007.

( 41 ) V uvodni izjavi 22, stavek 2, Uredbe št. 834/2007 je navedeno: „Izjeme od zahtev za ekološko pridelavo bi zato morale biti strogo omejene na primere, pri katerih je uporaba takih izjem upravičena.“ Tožena stranka se v podporo trditvi za ozko razlago izjeme sklicuje na uvodno izjavo 22.

( 42 ) Glej točki 33 in 34 zgoraj.

( 43 ) Glej točko 29 zgoraj.

( 44 ) Države članice so dejansko možnost dodelitve izjeme na podlagi člena 28(2) uporabile na precej različne načine: nekatere so jo omejile na predpakirane proizvode, na primer Italija (člen 2.4 Disposizioni per l’attuazione dei regolamenti (CE) n. 834/2007, n. 889/2008, n. 1235/2008 e successive modifiche riguardanti la produzione biologica e l’ettichettatutra dei prodotti biologici Registro ufficiale 0018354 – 27/11/2009, določa: „Ai sensi dell’articolo 28 paragrafo 2 del Reg. (CE) n. 834/2007 sono esentati dall’applicazione del medesimo articolo gli operatori che vendono prodotti da agricoltura biologica al consumatore all’utilizzatore finale in imballaggio preconfezionato, a condizione che non li producano […]“) in Estonija (člen 5(2) zakona o ekološkem kmetijstvu v angleščini določa: „Holdinga osebe, določene v členu 28(2) Uredbe Sveta (ES) št. 834/2007 ni treba odobriti, če je dejavnost holdinga le prodaja predpakiranih proizvodov. [RT I 2009, 12, 72 – začetek veljavnosti 1. marec 2009]“). V Španiji Comunidad Valenciana ocene tveganja ne opravi le za predpakirani proizvod, temveč tudi za dejavnike, kot je letna vrednost prodaje ali možnost potrošnika, da spremlja postopek razdelitve proizvoda (Resolutión de 20 de junio de 2016, de la Dirección General de Desarrollo Rural y Política Agraria Común, por la que se regulan determinadas excepciones relativas al régimen de control de los comerciantes minoristas en la Comunitat Valenciana, que vendan directamente al consumidor final productos ecológicos, conforme al Reglamento (CE) 834/2007 de 28 junio de 2007 y el Reglamento 889/2008 que lo desarrolla [2016/5529, Diari Oficial de la comunitat Valenciana, Num. 7842/02.08.2016, p. 2249]). Druge države članice zgolj sprejemajo širši pomen direktive (glej na primer člen 3(2) nemškega ÖLG, glej točko 6 zgoraj, ali člen 4 britanskih Organic Products Regulations 2009 ali člen 2 nizozemske Regeling van de Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit van 4 december 2008, nr. TRCJZ/2008/3442, houdende wijziging van de Landbouwkwaliteitsregeling 2007).

( 45 ) Moj poudarek. Medtem ko – po naključnem vzorcu – večina jezikovnih različic Uredbe uporablja ustreznico bolj abstraktnemu angleškemu besedilu (na primer „pas ailleurs qu’au point de vente“, „solo in connessione con il punto di vendita“, „salvo en el punto de venta“, „senão no ponto de venda“, „w celach innych niż odnoszących się do punktu sprzedaży“, „undtagen I forbindelse med salgsstedet“, „ħlief in konnessjoni mal-punt ta' bejgħ“, „išskyrus pardavimo punktus“), je v nemški različici čutiti določen krajevni prizvok „an einem anderen Ort als in Verbindung mit der Verkaufsstelle“, prav tako v nizozemski in švedski različici, ki se glasita: „op een plaats die geen verband houdt met het verkoopunt“ in „annat än i anslutning till försäljningsplatsen“, ter tudi v romunski in bolgarski različici: „în alte părți decât în legătură cu locul de vânzare“ in „другаде, освен в мястото на продажба“ (moj poudarek). Vse zadnjenavedene različice z izjemo bolgarske pa jasno uporabljajo prevod „v zvezi z“, in ne uporabijo krajevnega prilastka, kot je „na“. Glede na razlike med več jezikovnimi različicami, trditev, ki temelji na besedilu, ne more bistveno vplivati na mojo razlago člena 28(2), tako da imajo druge metode razlage (glej točke od 19 do 52 in 55 ter naslednje) večjo težo v tem okviru.

( 46 ) Štiri od trinajstih jezikovnih različic, ki sem jih analiziral na tem mestu, ne uporabljajo „v zvezi z“, glej opombo 44 zgoraj. Tri od teh štirih pa se nanašajo na točko in ne na mesto ali kraj.

( 47 ) Glej Schmidt, H. in Haccius, M., navedeno v opombi 33 zgoraj.

( 48 ) Direktiva 2000/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2000 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu (Direktiva o elektronskem poslovanju) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 25, str. 399).

( 49 ) Za besedilo vprašanja glej točko 14 zgoraj.

( 50 ) Dejstvo, da bi to lahko pomenilo znatna dodatna vprašanja, Sodišču ne preprečuje, da bi to storilo. Glej na primer sodbe z dne 23. februarja 2006, van Hilten-van der Heijden (C‑513/03, EU:C:2006:131, točke od 25 do 27); z dne 11. marca 2008, Jager (C‑420/06, EU:C:2008:152, točke od 45 do 58); z dne 18. novembra 2010, Lahousse in Lavichy (C‑142/09, EU:C:2010:694, točke od 35 do 48), in z dne 10. februarja 2011, Vicoplus in drugi (združene zadeve od C‑307/09 do C‑309/09, EU:C:2011:64, točke od 22 do 25).