Samo dejstvo, da so bile sporne navedbe že objavljene in da so se nekatere tretje osebe z njimi že lahko seznanile, tožeči stranki ne more odvzeti tega interesa vložiti tožbo zoper izpodbijano odločbo s tem, da razkrivanje teh navedb ne preneha škodovati interesom in predvsem ugledu podjetja, tožeče stranke, kar pomeni, da obstaja dejanski interes.

Za pravni interes se zahteva, da ima lahko razglasitev izpodbijanega akta pravne posledice, da je tožba tako uspešna, da zagotavlja korist stranki, ki jo je vložila, in da ima zadnja obstoječ in dejanski interes za razveljavitev navedenega akta.

Čeprav niti člen 287 ES niti Uredba št. 17 izrecno ne določata, na katere informacije poleg poslovnih tajnosti se poklicne tajnosti nanašajo, iz besedila člena 287 ES, člena 13(1) Uredbe št. 2842/98 o zaslišanju pogodbenic v nekaterih postopkih na podlagi členov [81 ES] in [82 ES] in sodne prakse izhaja, da pojem „informacij, na katere se nanaša poklicna tajnost“ poleg poslovnih tajnosti zajema tudi druge zaupne informacije. Iz tega širokega pomena pojma „informacij, na katere se nanaša poklicna tajnost“ izhaja, da je treba člen 21 Uredbe št. 17 in člen 9 Sklepa 2001/462 o mandatu pooblaščenca za zaslišanje v nekaterih postopkih o konkurenci razlagati tako, da se kot člen 13(1) Uredbe št. 2842/98 uporabljata tako za poslovne tajnosti kot druge zaupne informacije. Poleg tega je treba poudariti, da lahko zaupnost informacij, v zvezi s katerimi poklicna tajnost zahteva varstvo na podlagi člena 287 ES, izhaja tudi iz drugih določb primarnega prava ali sekundarne zakonodaje Skupnosti, kot je člen 4 Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, ali celo iz člena 286 ES in Uredbe (ES) št. 45/2001 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov.

Na splošno mora biti s poslovnimi tajnostmi ali drugimi informacijami, na katere se nanaša poklicna tajnost, seznanjeno omejeno število ljudi. Nadalje, iti mora za informacije, katerih razkritje lahko resno škodi osebi, ki jih da na voljo, ali tretjim osebam. Nazadnje morajo biti interesi, ki jim razkritje informacije lahko povzroči škodo, objektivno vredni zaščite. Pri presoji zaupnosti informacije je treba tako tehtati med pravno utemeljenimi interesi, ki nasprotujejo njenemu razkritju, in splošnim interesom, ki zahteva, da dejavnosti institucij Skupnosti potekajo čim bolj javno.

Na eni strani iz tega sledi, da se pooblaščenec za zaslišanje, kadar na podlagi člena 9, tretji pododstavek, Sklepa 2001/462 sprejme odločbo, ne sme omejiti le na preučevanje, ali različica odločbe Komisije, ki je sprejeta na podlagi Uredbe št. 17 in je namenjena objavi, vsebuje poslovne skrivnosti ali druge zaupne informacije, ki so podobno varovane, ampak mora prav tako preveriti, ali ta različica vsebuje druge informacije, ki se jih ne sme razkriti javnosti, bodisi zaradi predpisov prava Skupnosti, ki jih zlasti varuje, bodisi zaradi dejstva, da po njihovi naravi spadajo med informacije, za katere velja obveznost varovanja poklicne tajnosti. Na drugi strani mora Sodišče prve stopnje v okviru svojega nadzora zakonitosti zagotoviti, da pooblaščenec za zaslišanje spoštuje okvir svojih pooblastil, kot je bil določen, in mora zato preveriti, ali se je zadnji v obravnavanem primeru pravilno skliceval na varstvo poklicne tajnosti. Nasprotno Sodišče prve stopnje pooblaščencu za zaslišanje ne more očitati, da ni popravil morebitnih nepravilnosti, ki naj bi jih storila Komisija med sprejetjem odločbe, ki je bila objavljena, ker ni pristojen za nadzor nad takimi nepravilnostmi. Sodišče prve stopnje tako ne more izpodbijati niti formalne zakonitosti niti utemeljenosti odločbe, namenjene za objavo, čeprav bi taka odločba vsebovala resne napake.

(Glej točke od 63 do 66.)