Združene zadeve od C-468/06 do C-478/06

Sot. Lélos kai Sia EE in drugi

proti

GlaxoSmithKline AEVE Farmakeftikon Proïonton, prej Glaxowellcome AEVE

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Efeteio Athinon)

„Člen 82 ES — Zloraba prevladujočega položaja — Farmacevtski proizvodi — Zavrnitev oskrbe trgovcem na debelo, ki opravljajo vzporedni izvoz — Običajna naročila“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca D. Ruiz-Jaraboja Colomerja, predstavljeni 1. aprila 2008 I - 7144

Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 16. septembra 2008 I - 7174

Povzetek sodbe

(členi 3(1)(g) in (t), ES, 81 ES in 82 ES)

Zavrnitev s strani podjetja s prevladujočim položajem na trgu določenega proizvoda, da izpolni naročila stalne stranke, pomeni zlorabo tega prevladujočega položaja v smislu člena 82 ES, ker lahko, brez vsake objektivne utemeljitve, to ravnanje odpravi konkurenčnosti trgovskega partnerja. Z vidika zavrnitve s strani podjetja, da svoje proizvode v državi članici dobavi trgovcem na debelo, ki te proizvode izvažajo v druge države članice, je obstoj takega vpliva na konkurenco mogoč ne le če ta zavrnitev ovira dejavnosti teh trgovcev na debelo na trgu navedene države članice, temveč tudi če vodi k odpravi njihove dejanske konkurenčnosti pri distribuciji proizvodov na trge drugih držav članic. (Glej točki 34 in 35.)

Podjetje s prevladujočim položajem za trženje proizvoda – ki uživa ugled znamke, ki jo potrošniki poznajo in cenijo – ne sme prenehati dobavljati stalni stranki, ki spoštuje trgovsko rabo, če naročila te stranke niso neobičajna. Tako ravnanje naj bi bilo v nasprotju s cilji, navedenimi v členu 3(1)(g) ES, ki so podrobno določeni v členu 82 ES, predvsem drugi odstavek, točki b in c, ker bi zavrnitev prodaje omejevala trge v škodo potrošnikov in bi vodila do diskriminacije, ki bi na koncu lahko odstranila trgovca z zadevnega trga. (Glej točko 49.)

Da bi se ugotovilo, ali zavrnitev – s strani farmacevtskega podjetja s prevladujočim položajem na nacionalnem trgu distribucije določenih zdravil – izpolnjevanja naročil trgovcev na debelo, vključenih v vzporedni izvoz v druge države članice, kjer so prodajne cene teh zdravil višje, spada v prepoved, ki jo določa člen 82 ES, zlasti njegov drugi odstavek, točka b, je treba preučiti, ali obstajajo objektivni preudarki, na podlagi katerih take prakse ne moremo šteti za zlorabo prevladujočega položaja, ki ga ima to podjetje. Glede tega se tako podjetje ne more opreti na dejstvo, da ima vzporedni izvoz, ki ga skuša omejiti, le majhno korist za končnega potrošnika. Vzporedni izvoz zdravil iz države članice, v kateri so cene teh zdravil nizke, v države članice, v katerih so cene višje, namreč načeloma kupcem teh zdravil v slednjih državah daje na voljo alternativni vir oskrbe, kar gotovo pomeni prednost za končnega potrošnika teh zdravil. Privlačnost drugega vira dobave, ki nastopi z vzporedno trgovino v državi članici uvoza, je prav v dejstvu, da lahko ta trgovina ponuja enake proizvode na trgu te države članice po nižji ceni od tiste, ki jih uporabljajo farmacevtska podjetja na istem trgu. Kot posledica se lahko tudi v državah članicah, v katerih so cene zdravil predmet državne ureditve, z vzporedno trgovino izvaja pritisk na cene in zato se ustvarijo finančne ugodnosti ne le za sklade zdravstvenega zavarovanja, temveč tudi za zadevne bolnike, za katere bo delni znesek cene zdravila, ki ga plačajo sami, nižji. Obenem lahko vzporedna trgovina z zdravili iz ene države članice v drugo poveča izbiro, ki jo imajo pravne osebe v slednji državi članici, ki pridobi zaloge zdravil na podlagi postopka javnega naročila, v okviru katerega lahko vzporedni uvozniki ponujajo zdravila po nižjih cenah. (Glej točke 38, 39, 51, 53 in od 55 do 57.)

V okviru uporabe člena 81 ES je Sodišče razsodilo, da sporazum med proizvajalcem in distributerjem, s katerim se vzpostavijo nacionalne pregrade v trgovini med državami članicami, lahko ogroža cilje Pogodbe za dosego integracije nacionalnih trgov z vzpostavitvijo enotnega trga. Tako je sodišče Skupnosti sporazume, s katerimi se je skušalo predeliti nacionalne trge po nacionalnih mejah ali otežiti prodor na nacionalne trge, predvsem tiste, s katerimi se je merilo na omejevanje vzporednega izvoza, večkrat opredelilo kot sporazume, ki imajo za cilj omejevanje konkurence v smislu navedenega člena Pogodbe. Z vidika omenjenega cilja Pogodbe in cilja, na podlagi katerega ne sme priti do izkrivljanja konkurence na notranjem trgu, se tej prepovedi iz člena 82 ES prav tako ne morejo izogniti prakse podjetja s prevladujočim položajem, s katerimi se skuša izogniti vsem vzporednim izvozom iz države članice v drugo državo članico, in sicer so to prakse, ki z deljenjem nacionalnih trgov nevtralizirajo koristi učinkovite konkurence v smislu oskrbe in cen, ki bi jih ti izvozi zagotovili končnim potrošnikom v drugih državah članicah. (Glej točki 65 in 66.)

Okoliščina, da obstaja državna ureditev cen v sektorju farmacevtskih proizvodov, ne more izključiti uporabe pravil Skupnosti o konkurenci. Po eni strani namreč nadzor, ki ga izvajajo države članice nad prodajnimi cenami ali povračili teh proizvodov, ne zavaruje popolnoma njihove cene pred zakonom ponudbe in povpraševanja. Po drugi strani, kjer je farmacevtski proizvod zaščiten s patentom, ki podeljuje začasen monopol njegovemu imetniku, je cenovna konkurenca, ki lahko obstaja med proizvajalcem in njegovimi distributerji ali med vzporednimi trgovci in nacionalnimi distributerji, do poteka tega patenta edina predvidljiva oblika konkurence. (Glej točke 61, 64 in 67.)