128.

Ob upoštevanju navedenega Sodišču predlagam, naj sodišču Audiencia Provincial de Barcelona (Španija) odgovori: — Člena 7 in 13 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/60/ES z dne 26. oktobra 2005 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma ne glede na odstopanje iz člena 11(1) predpisujeta, da države članice zagotovijo, da zajeti subjekti v primerih v zvezi s strankami, ki so prav tako subjekti, za katere velja navedena direktiva, uporabijo (i) standardne ukrepe glede dolžnosti skrbnosti iz členov 8 in 9(1), če obstaja sum pranja denarja ali financiranja terorizma v smislu člena 7(c), in (ii) poglobljene ukrepe glede dolžnosti skrbnosti iz člena 13 v primerih, določenih v navedeni določbi. — „Sum pranja denarja ali financiranja terorizma“ v smislu člena 7(c) Direktive 2005/60/ES nastane zlasti, kadar ob upoštevanju individualnih okoliščin stranke in njenih transakcij (vključno v zvezi z uporabo in upravljanjem njen(ega/-ih) račun(a/-ov), obstajajo preverljivi razlogi, ki kažejo na tveganje, da v zvezi s to stranko obstaja ali se bo pojavilo pranje denarja ali financiranje terorizma. Člen 11(1) ne odstopa od člena 7(c). Ne glede na kakršno koli odstopanje, izjemo ali prag in torej ne glede na to, ali je stranka zajeti subjekt ali ne, člen 7(c) določa, da so ukrepi glede dolžnosti skrbnosti obvezni vedno, kadar obstaja sum pranja denarja ali financiranja terorizma. Kadar se tak dvom pojavi, država članica ne more dovoliti ali zahtevati uporabe poenostavljenih ukrepov glede dolžnosti skrbnosti. — Dejstvo, da je tudi stranka subjekt, za katerega velja Direktiva 2005/60/ES, ne pomeni, da država članica ne sme zahtevati uporabe poglobljenih ukrepov glede dolžnosti skrbnosti v smislu člena 13 navedene direktive v zvezi z navedeno stranko, če kljub zagotovilom, ki jih že daje Direktiva 2005/60/ES in druga zakonodaja EU, obstaja večje tveganje pranja denarja in financiranja terorizma, kot je navedeno v tej določbi. Člen 11 odstopa od standardnih ukrepov glede dolžnosti skrbnosti samo v primerih manjšega tveganja. Ker se ne nanaša na člen 13, ne vpliva na dolžnost skrbnosti, ki se zahteva v primeru večjega tveganja. — Tudi če so države članice v nacionalno zakonodajo pravilno prenesle člene 7, 11 in 13 Direktive 2005/60/ES, jim člen 5 omogoča, da sprejmejo ali ohranijo v veljavi strožje predpise za okrepitev boja proti pranju denarja ali financiranju terorizma in potrjuje, da Direktiva 2005/60/ES določa samo minimalno raven uskladitve. Področje uporabe člena 5 Direktive 2005/60/ES torej ni omejeno na določbe iz poglavja II („Dolžnost skrbnosti pri ugotavljanju identitete stranke“) navedene direktive. Država članica lahko torej določi, da mora kreditna institucija uporabiti ukrepe glede dolžnosti skrbnosti v odnosu do plačilne institucije, čeprav so pogoji iz člena 11(1) izpolnjeni, in v primerih, ki niso navedeni v členih 7 in 13, če je to upravičeno in drugače v skladu s pravom EU. — Kadar države članice delujejo v okviru manevrskega prostora, ki jim ga omogoča člen 5 Direktive 2005/60/ES, morajo to pristojnost kljub temu izvajati v skladu s pravom EU, zlasti s temeljnimi svoboščinami, ki jih zagotavljajo Pogodbe. Kadar (tako kot v tem primeru) pravo EU ni povsem usklajeno, je lahko nacionalna zakonodaja, ki omejuje temeljne svoboščine, upravičena, ker izpolnjuje prevladujočo zahtevo v zvezi z javnim interesom, kolikor je to ustrezno za zavarovanje doseganja namena, ki ga ima, in ne presega tistega, kar je potrebno za njegovo uresničitev. — Presoja, ali je nacionalna zakonodaja sorazmerna, vključuje določitev stopnje zaščite, ki jo želi država članica doseči v zvezi z ugotovljeno stopnjo tveganja pranja denarja in financiranja terorizma. Države članice lahko določijo stopnjo zaščite, ki je višja od tiste, ki jo je izbral zakonodajalec EU, opredelijo druge primere (velikega) tveganja in dovolijo ali zahtevajo uporabo drugih ukrepov glede dolžnosti skrbnosti. Države članice morajo zagotoviti, da poglobljeni ukrepi glede dolžnosti skrbnosti temeljijo na oceni obstoja in stopnje tveganja pranja denarja ali financiranja terorizma v zvezi s stranko, poslovnim odnosom, računom, produktom ali transakcijo, za katere gre. Pri izbiri ukrepov morajo (tako države članice in, kjer je to potrebno, zajeti subjekti) oceniti, koliko je zaznano tveganje že obvladano in kakšna je želena stopnja zaščite, ki je že zagotovljena z drugimi ukrepi, vključno s tistimi, ki temeljijo na Direktivi 2005/60/ES, Direktivi 2007/64/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o plačilnih storitvah na notranjem trgu in drugi zakonodaji EU (ali nacionalni zakonodaji). To, ali je nacionalna zakonodaja sorazmerna, je odvisno tudi od stopnje, do katere lahko ukrepi glede dolžnosti skrbnosti, ki jih določa, posegajo v druge zaščitene pravice in interese v skladu s pravom EU, kot sta varstvo osebnih podatkov (člen 8 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah) in načelo svobodne konkurence med subjekti, ki poslujejo na istem trgu. Nazadnje je to, ali je nacionalna zakonodaja sorazmerna, odvisno od tega, ali obstajajo nadomestni, manj omejevalni načini za dosego iste stopnje zaščite. — Zajeti subjekti v skladu z Direktivo 2005/60/ES ne smejo ovirati izvajanja nadzornih nalog, ki jih morajo pristojni organi v skladu s členom 21 Direktive 2007/64/ES opravljati v zvezi s plačilnimi institucijami, da bi preverili skladnost z določbami v naslovu II („Ponudniki plačilnih storitev“) zadnjenavedene direktive. Čeprav bi lahko navedeni organi v ustreznih okoliščinah odvzeli registracijo zastopnikom, podružnicam ali plačilnim institucijam v skladu z navedeno direktivo, taka pooblastila obstajajo hkrati s preprečevalnimi ukrepi, ki jih morajo uporabiti zajeti subjekti, in nadzornimi pooblastili pristojnih organov iz Direktive 2005/60/ES. — Direktiva 2005/60/ES ni nujno v nasprotju z nacionalnimi zakoni, ki od zajetega subjekta zahtevajo ali mu dovoljujejo, kadar je to upravičeno, da pridobi informacije o strankah svoje stranke. Vendar morajo biti taki nacionalni zakoni tudi v skladu z drugimi obveznostmi zadevne države članice na podlagi zakonodaje EU, vključno z zahtevami Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter členoma 8 in 52(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.