ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Promet – Cestni promet – Vozniško dovoljenje – Direktiva 91/439 – Vzajemno priznavanje vozniških dovoljenj – Začasni odvzem vozniškega dovoljenja kategorije B v prvi državi članici, ki mu sledi odvzem – Dovoljenje, izdano v drugi državi članici med veljavnostjo ukrepa začasnega odvzema vozniškega dovoljenja za kategorijo B – Neupoštevanje pogoja običajnega prebivališča s strani te države

(Direktiva Sveta 91/439, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2000/56, člen 1(2), 5(1)(a), 7(1)(b) in 8(2) in (4))

Summary

Členi 1(2), 5(1)(a), 7(1)(b) in 8(2) in (4) Direktive 91/439 o vozniških dovoljenjih, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2000/56, ne nasprotujejo temu, da država članica gostiteljica zavrne priznanje vozniškega dovoljenja za kategoriji B in D, ki ga je izdala druga država članica, prvič, če je bilo imetniku navedenega vozniškega dovoljenja dovoljenje za vožnjo vozil kategorije B izdano ob neupoštevanju pogoja običajnega prebivališča in po tem, ko mu je policija prve države članice začasno odvzela vozniško dovoljenje, ki ga je izdala prva država članica, vendar pred sodnim odvzemom vozniškega dovoljenja v prvi državi članici, in drugič, če je bilo imetniku navedenega vozniškega dovoljenja dovoljenje za vožnjo vozil kategorije D izdano po sprejetju ukrepa sodnega odvzema in po izteku prepovedi izdaje novega vozniškega dovoljenja.

Neupoštevanje pogoja običajnega prebivališča v smislu člena 7(1)(b) Direktive 91/439 pa lahko že samo po sebi upravičuje zavrnitev priznanja vozniškega dovoljenja, ki ga je izdala druga država članica. Poleg tega, če je to dovoljenje pridobljeno med veljavnostjo ukrepa začasnega odvzema vozniškega dovoljenja, izdanega v prvi državi članici, in če sta ta ukrep in naknadni sodni odvzem vozniškega dovoljenja upravičena z razlogi, ki obstajajo na dan izdaje drugega vozniškega dovoljenja, člena 1(2) in 8(2) in (4) te direktive ne nasprotujeta temu, da prva država članica na svojem ozemlju zavrne priznanje pravice do vožnje na podlagi tega dovoljenja.

Sicer je iz besedila in strukture Direktive 91/439 razvidno, da je vozniško dovoljenje za kategorijo B nujna in predhodna osnova za pridobitev vozniškega dovoljenja za kategorijo D. Zato bi bilo v nasprotju s ciljem varnosti v cestnem prometu, navedenim v prvi in četrti uvodni izjavi te direktive, če se državi članici gostiteljici ne bi dovolilo, da zavrne priznanje vozniškega dovoljenja za kategorijo D, ki je bilo izdano na podlagi vozniškega dovoljenja za kategorijo B, ki vsebuje nepravilnost, ki upravičuje nepriznanje zadnjega dovoljenja.

(Glej točke 31, 34, 46, 47 in 50 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Privilegiji in imunitete Evropske unije – Člani Evropskega parlamenta – Imuniteta za mnenja, izražena pri opravljanju nalog, in glasove, podane pri tem

(Protokol o privilegijih in imunitetah Evropske unije, člen 8)

Summary

Člen 8 Protokola o privilegijih in imunitetah Evropske unije je treba razlagati tako, da izjava, ki jo je evropski poslanec podal zunaj Evropskega parlamenta in v zvezi s katero se je začel kazenski pregon v njegovi državi članici izvora za kaznivo dejanje krive ovadbe, pomeni mnenje, izraženo pri opravljanju poslanskih dolžnosti, ki je zajeto z imuniteto, določeno v tej določbi, le če ta izjava ustreza subjektivni presoji, ki je neposredno in očitno povezana z izvrševanjem teh dolžnosti. Nacionalno sodišče je tisto, ki mora ugotoviti, ali so v posameznem primeru izpolnjeni ti pogoji.

(Glej točko 41 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Sodna pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba št. 44/2001 – Izključne pristojnosti – Spori s področja družb in pravnih oseb

(Uredba Sveta št. 44/2001, člen 22, točka 2)

Summary

Člen 22, točka 2, Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da se ne uporablja za spor, v katerem družba zatrjuje, da se pogodba zoper njo ne more uporabiti, ker je odločitev njenih organov, ki je pripeljala do sklenitve te pogodbe, domnevno neveljavna zaradi kršitve statuta.

Ta določba se nanaša samo na spore, katerih predmet je primarno veljavnost ustanovitve, ničnost ali prenehanje družb ali pravnih oseb ali veljavnost odločitev njihovih organov. Vsa vprašanja, ki se nanašajo na veljavnost odločitve organov ene od strank, pa je treba v okviru pogodbenega spora šteti za stranska. Predmet takega pogodbenega spora ne pomeni nujno posebno tesne povezanosti s sodiščem sedeža stranke, ki se sklicuje na domnevno neveljavnost odločitve svojih organov. Torej bi bila določitev izključne pristojnosti sodišč države članice sedeža ene od družb pogodbenic v nasprotju z učinkovitim izvajanjem sodne oblasti.

(Glej točke 39, 41, 44 in 47 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Prosti pretok kapitala – Omejitve – Davek na dediščine

(člen 63 PDEU)

Summary

Člen 63 PDEU nasprotuje zakonodaji države članice, s katero so do znižane stopnje davkov na dediščino lahko upravičene zgolj nepridobitne organizacije s poslovnim sedežem v tej državi članici ali v državi članici, v kateri je zapustnik ob svoji smrti dejansko prebival ali delal oziroma v kateri je prej dejansko prebival ali delal.

Čeprav je namreč legitimno, da država članica za priznanje nekaterih davčnih ugodnosti zahteva, da obstaja med organizacijami, ki jim pripisuje prizadevanje za nekatere od njenih ciljev v splošnem interesu, in njihovimi dejavnostmi dovolj tesna povezava, pa ta država ne more omejiti koristi teh ugodnosti le na organizacije, ki imajo sedež na njenem ozemlju in katerih dejavnosti jo lahko razbremenijo nekaterih obveznosti. Natančneje, možnost države članice, da se razbremeni nekaterih od svojih odgovornosti, tej ne omogoča, da uvede različno obravnavanje nacionalnih organizacij, ki jim je priznano, da delujejo v splošnem interesu, in tistih s sedežem v drugi državi članici, ker volila v korist zadnjenavedenih – in to tudi če njihove dejavnosti spadajo med cilje zakonodaje prve države članice – ne morejo povzročiti proračunske izravnave. Nujnost preprečitve zmanjšanja davčnih prihodkov namreč ni eden od razlogov, naštetih v členu 65 PDEU, in ni eden od nujnih razlogov v splošnem interesu, s katerimi se lahko upraviči omejitev svobode, ki jo določa PDEU.

(Glej točke 30, 31 in 37 ter izrek.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 258 PDEU) (Glej točko 10.)

2. Države članice – Obveznosti – Izvajanje direktiv – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev – Nedopustnost (člen 258 PDEU) (Glej točko 12.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. maja 2006 o strojih in spremembah Direktive 95/16/ES (preoblikovano), v predpisanem roku.

Izrek

Izrek

1. Helenska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. maja 2006 o strojih in spremembah Direktive 95/16/ES, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

2. Helenski republiki se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 258 PDEU; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/21) (Glej točke od 15 do 17.)

2. Države članice – Obveznosti – Izvršitev direktive – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev na podlagi nacionalne ureditve – Nedopustnost (člen 258 PDEU) (Glej točko 18.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje vseh predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/21/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o ravnanju z odpadki iz rudarskih in drugih ekstraktivnih dejavnosti ter o spremembi Direktive 2004/35/ES (UL L 102, str. 15), v predpisanem roku.

Izrek

Izrek

1. Francoska republika, s tem da v predpisanem roku ni sprejela vseh zakonov in drugih potrebnih predpisov za uskladitev z Direktivo 2006/21/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o ravnanju z odpadki iz rudarskih in drugih ekstraktivnih dejavnosti ter o spremembi Direktive 2004/35/ES, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

2. Francoski republiki se naloži plačilo stroškov.
59

Na drugem mestu je v zvezi z alternativnimi ukrepi, na katere je opozorila pritožnica, treba takoj ugotoviti, da je Splošno sodišče v točki 109 izpodbijane sodbe presojo neodvisnega pooblaščenca glede ukrepov predhodne odobritve transakcij in nadzora nad njimi ter popolno prepoved transakcij z Islamsko republiko Iran, ki so bili prvič omenjeni na obravnavi, zavrnilo z obrazložitvijo, da je sklicevanje na te ukrepe med postopkom kršitev členov 48(2) in 76a(3) Poslovnika Splošnega sodišča. Splošno sodišče je v točki 107 izpodbijane sodbe presodilo, da ni bilo dokazano, da so bili ob sprejetju spornega sklepa ukrepi za nadzor in spremljanje ustrezni glede na tveganje, opisano v točki 103 izpodbijane sodbe, in tako ugotovilo, da niso bili predloženi dokazi, za nadzor tega pa Sodišče v okviru pritožbenega postopka ni pristojno. Glede ukrepov ex post iz točke 108 navedene sodbe je Splošno sodišče presodilo njihovo učinkovitost, pri čemer gre za presojo dejanskega stanja, za nadzor nad to pa Sodišče v okviru pritožbenega postopka prav tako ni pristojno.
106

V zvezi s tem je treba poudariti, da sta imeli instituciji zaradi zapletenosti gospodarskih, političnih in pravnih razmer, ki sta jih morali preučiti na področju skupne trgovinske politike in predvsem na področju ukrepov trgovinske zaščite (sodbe z dne 27. septembra 2007 v zadevi Ikea Wholesale, C-351/04, ZOdl., str. I-7723, točka 40; z dne 28. februarja 2008 v zadevi AGST Draht- und Biegetechnik, C-398/05, ZOdl., str. I-1057, točka 33; z dne 11. februarja 2010 v zadevi Hoesch Metals and Alloys, C-373/08, ZOdl., str. I-951, točka 61, in z dne 16. februarja 2012 v združenih zadevah Svet in Komisija proti Interpipe Niko Tube in Interpipe NTRP, C-191/09 P in C-200/09 P, točka 63), pri taki presoji široko diskrecijsko pravico in bi lahko upoštevali vse indice, ki sta jih imeli na voljo za presojo, ali so dokazi, ki jih je predložila družba Xinanchem, prepričljivi in ali zadoščajo za odpravo pomisleka, da ta družba zaradi tega mehanizma ni mogla svobodno določiti svojih izvoznih cen. Poleg tega, kot je v točki 36 izpodbijane sodbe navedlo tudi Splošno sodišče, se STG ne sme priznati, če obstaja dvom o tem, ali so izpolnjeni pogoji iz člena 2(7)(c) osnovne uredbe.
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 7. aprila 2011 – Komisija proti Finski

(Zadeva C-405/09)

„Neizpolnitev obveznosti države – Lastna sredstva Unije – Postopek za izterjavo uvoznih ali izvoznih dajatev – Zamuda pri določitvi lastnih sredstev, ki se nanašajo na te dajatve“

Lastna sredstva Evropske unije – Določanje in dajanje na voljo s strani držav članic – Vknjižba v dobro računa Komisije – Prepozno knjiženje – Neizpolnitev obveznosti – Obveznost plačila zamudnih obresti (uredbe Sveta št. 1552/89, členi 2, 6 in od 9 do 11, št. 2913/92, člen 220, in št. 1150/2000, členi 2, 6 in od 9 do 11) (Glej točke od 35 do 39, 41 in od 49 do 51 ter izrek.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti – Kršitev členov 2, 6 in od 9 do 11 uredb Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa 88/376/EGS, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti (UL L 155, str. 1) in (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti (UL L 130, str. 1), kakor tudi člena 220 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 302, str. 1) – Neupoštevanje rokov, predpisanih v primeru naknadne povrnitve v dobro in na račun lastnih sredstev Skupnosti

Izrek

1. Republika Finska ni izpolnila svojih obveznosti iz členov 2, 6 in od 9 do 11 Uredbe Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa 88/376/EGS, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES, Euratom) št. 1355/96 z dne 8. julija 1996, in Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti, kakor tudi člena 220 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, ker je uporabila upravni postopek, na podlagi katerega se lastna sredstva Evropske unije določijo šele po tem, ko je zavezancu za dajatve določen rok vsaj 14 dni, v katerem lahko poda svoje pripombe, in ker ni upoštevala rokov za dobropis teh virov, zaradi česar je prišlo do odložitve njihovega plačila.

2. Republiki Finski se naloži plačilo stroškov.
1.

Ker sta občina Bonn in Müllverwertungsanlage Bonn GmbH sklenili pogodbo za opravljanje javne storitve odstranjevanja biološko razgradljivih in rastlinskih odpadkov, ne da bi izvedli postopek oddaje naročila na podlagi evropskega razpisa, Zvezna republika Nemčija ni izpolnila obveznosti iz člena 8 in naslovov od III do VI Direktive Sveta 92/50/EGS z dne 18. junija 1992 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil storitev.
4

Člen 3 te direktive določa: „Za namene te direktive pomeni izraz: 1. ‚odpadki‘ katere koli trdne ali tekoče odpadke, kot so opredeljeni v členu 1(a) Direktive [Sveta z dne 15. julija 1975 o odpadkih] 75/442/EGS [(UL L 194, str. 39)]; […] 4. ‚sežigalnica‘ katero koli nepremično ali premično tehnično enoto in opremo, namenjeno toplotni obdelavi odpadkov z izkoriščanjem pridobljene zgorevalne toplote ali brez njega. To vključuje sežig z oksidacijo odpadkov in druge postopke toplotne obdelave, kot so piroliza, uplinjanje ali obdelava v plazmi, če se snovi, ki nastanejo pri obdelavi, naknadno sežgejo. Ta opredelitev vključuje kraj in celotno napravo za sežiganje, vključno z vsemi linijami za sežiganje, sprejemom odpadkov, skladiščem, napravami za predobdelavo na kraju samem, sistemi za oskrbo z odpadki-gorivom in zrakom, kotlom, napravami za čiščenje odpadnih plinov, napravami za obdelavo ali skladiščenje ostankov in odpadne vode na kraju samem, odvodnikom, napravami in sistemi za nadziranje postopkov sežiganja, zapisovanje in spremljanje pogojev sežiganja; 5. ‚naprava za sosežig‘ katero koli nepremično ali premično napravo, katere glavni namen je proizvodnja energije ali izdelkov in: — ki uporablja odpadke kot običajno ali dodatno gorivo; ali — v kateri se odpadki termično obdelajo z namenom odstranitve. Če sosežiganje poteka tako, da glavni namen naprave ni proizvodnja energije ali izdelkov, ampak toplotna obdelava odpadkov, se naprava šteje za sežigalnico v smislu točke 4. Ta opredelitev vključuje kraj in celotno napravo, vključno z vsemi linijami za sosežig, sprejemom odpadkov, skladiščem, napravami za predobdelavo na kraju samem, sistemi za oskrbo z odpadki, gorivom in zrakom, kotlom, napravami za čiščenje odpadnih plinov, napravami za obdelavo ali skladiščenje ostankov in odpadne vode na kraju samem, odvodnikom, napravami in sistemi za nadziranje postopkov sežiganja, zapisovanje in spremljanje pogojev sežiganja; […] 12. ‚dovoljenje‘ pisno odločitev (ali več takih odločitev) pristojnega organa, s katero je ta odobril obratovanje naprave pod določenimi pogoji, ki zagotavljajo skladnost naprave z vsemi zahtevami te direktive. Dovoljenje se lahko nanaša na eno ali več naprav ali delov naprave na istem kraju, ki jih upravlja isti upravljavec; 13. ‚ostanek‘ katerikoli tekoči ali trdni material (vključno s pepelom in žlindro, letečim pepelom in kotlovnim prahom, trdnimi reakcijskimi produkti čiščenja plinov, blatom iz čiščenja odpadne vode, izrabljenimi katalizatorji in izrabljenim aktivnim ogljem), opredeljen kot odpadek v členu 1(a) Direktive 75/442/EGS, ki nastane pri sežiganju ali sosežiganju, čiščenju odpadnih plinov ali odpadne vode ali drugih postopkih v sežigalnici ali napravi za sosežig.“
(Glej točke 64, 65, od 67 do 71 in od 74 do 78.)

Načelo pravnomočnosti, ki se uporablja tudi v postopkih zaradi neizpolnitve obveznosti, pomeni, da pravnomočnost sodbe lahko ovira dopustnost tožbe, če sta glede na dejanski in pravni okvir dveh postopkov zaradi neizpolnitve obveznosti ti zadevi enaki z vidika dejstev in prava.

Če se je za podjetje, ki je prejelo pomoči, ki so bile razglašene za nezakonite in nezdružljive s skupnim trgom, začel stečajni postopek, je vzpostavitev prejšnjega stanja in odpravo izkrivljanja konkurence, ki je nastalo zaradi nezakonitega izplačila pomoči, načeloma mogoče doseči z vpisom terjatve v zvezi z vračilom takih pomoči na seznam terjatev. Vendar tak vpis omogoča izpolnitev obveznosti zagotovitve vračila, samo če bi takrat, ko državni organi ne morejo zagotoviti vračila celotnega zneska pomoči, stečajni postopek povzročil prenehanje podjetja, ki je prejelo nezakonite pomoči, to je popolno prenehanje njegove dejavnosti.

Ker je podjetje, ki je prejelo nezakonite pomoči, v stečaju in ker je bila ustanovljena nova družba za nadaljevanje dejavnosti tega podjetja v stečaju, lahko nadaljevanje te dejavnosti, če ni zagotovljeno vračilo zadevnih pomoči v celoti, ohranja izkrivljanje konkurence, ki ga povzroča konkurenčna prednost te družbe na trgu v primerjavi z njenimi konkurenti. Taka novoustanovljena družba je lahko tako, če se v njeno korist ta prednost ohrani, zavezana vrniti zadevne pomoči. Tako je med drugim, če se ugotovi, da ima ta družba dejansko korist od konkurenčne prednosti, povezane s prejemanjem navedenih pomoči, zlasti če pridobi sredstva družbe v stečaju, ne da bi jih plačala po ceni, skladni s tržnimi pogoji, ali če se je z ustanovitvijo take družbe obšla obveznost vračila navedenih pomoči. To velja, zlasti če plačilo cene, skladne s tržnimi pogoji, ne bi zadostovalo za odpravo konkurenčne prednosti, povezane s prejemanjem nezakonitih pomoči.

(Glej točke 103, 104, 107 in 109.)
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 12. novembra 2009 – Komisija proti Italiji

(Zadeva C‑12/09)

„Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 2006/17/ES – Tehnične zahteve za darovanje, pridobivanje in testiranje človeških tkiv in celic – Neopravljen prenos v predpisanem roku“

1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 8.)

2. Države članice – Obveznosti – Izvrševanje direktiv – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev na podlagi nacionalne ureditve – Nedopustnost (člen 226 ES) (Glej točko 9.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje ukrepov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Komisije 2006/17/ES z dne 8. februarja 2006 o izvajanju Direktive 2004/23/ES Evropskega parlamenta in Sveta o nekaterih tehničnih zahtevah za darovanje, pridobivanje in testiranje človeških tkiv in celic (UL L 38, str. 40) v predpisanem roku

Izrek

1) Italijanska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Komisije 2006/17/ES z dne 8. februarja 2006 o izvajanju Direktive 2004/23/ES Evropskega parlamenta in Sveta o nekaterih tehničnih zahtevah za darovanje, pridobivanje in testiranje človeških tkiv in celic, ni izpolnila obveznosti iz člena 7(1), prvi pododstavek, Direktive 2006/17.

2) Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.
Direktiva 2003/87 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive 96/61 v členih 9(1) in (3) ter 11(2) jasno in izrecno določa delitev pristojnosti za pripravo, nadzor in izvajanje nacionalnih načrtov razdelitve med Komisijo in državami članicami za izvajanje navedenega sistema. Kar zadeva vsebinske omejitve nadzornega pooblastila in zavrnitev takšnih načrtov, je Komisija pooblaščena samo za preverjanje skladnosti ukrepov držav članic z merili, navedenimi v Prilogi III k navedeni direktivi, in določbami njenega člena 10.

Čeprav res lahko obstajajo velike razlike glede vrste obveznosti, ki jih direktive nalagajo državam članicam, in glede rezultatov, ki jih morajo te doseči, in čeprav ni sporno, da določbe direktiv, ki se nanašajo samo na odnos med državo članico in Komisijo, ne zahtevajo nujno ukrepov za prenos, ni mogoče zanikati, da člena 9 in 11 Direktive 2003/87 urejata vlogo Komisije in držav članic v okviru postopka sprejetja nacionalnih načrtov razdelitve, in sicer vprašanje delitve pristojnosti med njimi. Te določbe omogočajo ugotoviti, ali države članice za pripravo svojega načrta imajo manevrski prostor ali ne in – odvisno od primera – kakšen je njegov obseg.

Prav tako ni mogoče zanikati, da ta direktiva ne predpisuje metode za pripravo nacionalnega načrta razdelitve in za določitev skupne količine pravic do emisije toplogrednih plinov, ki se dodelijo. Prav nasprotno, v točki 1 Priloge III k navedeni direktivi je izrecno določeno, da morajo države članice skupno količino pravic, ki se dodeli, določiti ob upoštevanju zlasti nacionalne energetske politike in nacionalnega programa o spremembah podnebja.

Države članice imajo tako neki manevrski prostor za prenos Direktive 2003/87 in zato za izbiro ukrepov, za katere menijo, da so v posebnem okviru nacionalnega energetskega trga najustreznejši za uresničitev cilja, določenega s to direktivo.

V zvezi s tem, da v skladu s členom 9 te direktive Komisija nacionalne načrte razdelitve oceni pri predhodnem nadzoru, velja, da se tako nadzorno pooblastilo v mnogo vidikih razlikuje od naknadnega nadzora iz člena 226 ES. Vendar ta okoliščina ne pomeni, da mora predhodni nadzor preseči nadzor zakonitosti.

(Glej točke 47 in od 49 do 52.)
Keywords

Summary



Keywords

Svoboda opravljanja storitev – Dejavnosti razširjanja televizijskih programov – Direktiva 89/552 – Pojem oglaševalnega vložka

(Direktiva Sveta 89/552, člen 18(2))

Summary

Država članica, ki dovoli, da se nekatere oblike oglaševanja, kot so reklamne reportaže, vložki televizijske promocije, oglasi sponzorjev in krajši oglaševalni vložki, razširjajo prek nacionalnih televizijskih kanalov v obsegu, ki presega največjo omejitev 20 % oddajnega časa v eni uri, določeno v členu 18(2) Direktive 89/552 o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov, kakor je bila spremenjena z Direktivo 97/36, ne izpolnjuje svojih obveznosti iz člena 3(2) navedene direktive. Te oblike oglaševanja so zajete s pojmom oglaševalnih vložkov in zato zanje veljajo omejitve oddajnega časa iz člena 18(2) Direktive 89/552.

Vse oblike televizijskega oglaševanja, ki se razširjajo po koncu programov ali med premori, so namreč načeloma oglaševalni vložki v smislu Direktive 89/552, razen če gre pri zadevni obliki za drugo obliko oglaševanja, ki jo navedena direktiva izrecno ureja, kot v primeru zlasti „televizijske prodaje“, ali če mora zaradi načina svoje predstavitve trajati dlje od oglaševalnih vložkov, če bi uporaba omejitev, določenih za navedene vložke, te oblike oglaševanja neupravičeno postavila v manj ugoden položaj v primerjavi z oglaševalnimi vložki. Tudi če neka oblika oglaševanja po svojem bistvu, to je zaradi načina svoje predstavitve, traja dlje kot običajno trajajo oglaševalni vložki, zgolj to dejstvo ne more zadostovati za njeno opredelitev kot „druga oblika oglaševanja“ v smislu člena 18(1) Direktive 89/552.

(Glej točke 52, 53, 55 in 56 ter izrek.)