Zbi rka odločb sodne pr akse  
SKLEP SODIŠČA (deveti senat) 
z dne 6. februarja 2020 * 
„Predhodno odločanje – Člen 99 Poslovnika Sodišča – Javna naročila – Direktiva 2014 /24/EU –  
Člen 12(3) – Nacionalna zakono daja, ki daje prednost oddaji javnih naročil pred pogodbami in house –  
Svoboda držav članic glede izbire načina opravljanja storitev – Meje – Nacionalna zakono daja, ki  
izključuje možnost, da javni naročnik v kapitalu organa, ki je v lasti javnih naročnikov, pridobi deleže,  
ki ne morejo zagotoviti nadzora nad tem organom ali pravice veta“  
V združenih zadevah od C-89/19 do C-91/19, 
katerih predmet so trije predlogi za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki jih je 
vložil Consiglio di Stato (državni svet, Italija) s sklepi z dne 8. novembra 2018 , ki so na Sodišče prispeli 
5. februarja 2019 , v postopkih 
Rina SpA 
proti 
Comune di Lanciano,  
E colan SpA (C-89/19),  
Comune di Ortona,  
E colan SpA (C-90/19),  
Comune di San Vito Chietino,  
E colan SpA (C-91/19),  
ob udeležbi  
Comune di Ortona (C-89/19),  
Comune di T reglio (C-89/19),  
Autorità nazionale anticor ruzione (ANAC),  
SODIŠČE (deveti senat), 
v sestavi S. Rodin, predsednik senata, D. Šváby (poročevalec) in N. Piçarra, sodnika, 
generalni pravobranilec: M. Campos Sánchez-Bordona, 
* Jezik postopka: italijanščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2020 :87 1 
SKLEP Z DNE 6. 2. 2020 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-89/19 DO C-91/19  
RIECO  
sodni tajnik: A. Calot Escobar,  
na podlagi pisnega postopka,  
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:  
– za Rieco SpA T. Marchese, S. Colombari in A. Ranieri, avvocati, 
– za Ecolan SpA M. Zoppolato, avvocato, 
– za Comune di Lanciano V. Antonucci, avvocato, 
– za estonsko vlado N. Grünberg, agentka, 
– za špansko vlado S. Jiménez García in M. J. García-Valdecasas Dorrego, agenta, 
– za litovsko vlado K. Dieninis in R. Butvydytė, agenta, 
– za Evropsko komisijo G. Gattinara, P. Ondrůšek in L. Haasbeek, agenti, 
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi odločeno 
z obrazloženim sklepom v skladu s členom 99 Poslovnika Sodišča, 
sprejema naslednji 
Sklep 
1 Predlogi za sprejetje predhodne odločbe se nanašajo na razlago člena 12(3) Direktive 2014 /24/EU 
Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju in razveljavitvi Direktive 
2004 /18/ES (UL 2014 , L 94, str. 65). 
2 Ti predlogi so bili vloženi v okviru treh sporov med, prvič, družbo Rieco SpA ter Comune di Lanciano 
(občina Lanciano, Italija) in družbo Ecolan SpA, drugič, družbo Rieco SpA ter Comune di Ortona 
(občina Ortona, Italija) in družbo Ecolan ter, tretjič, družbo Rieco SpA ter Comune di San Vito 
Chietino (občina San Vito Chietino, Italija) in družbo Ecolan v zvezi z neposredno oddajo naročila za 
opravljanje komunalne službe v teh občinah družbi Ecolan. 
Pravni okvir 
Pravo Unije 
Direktiva 2014 /24 
3 V uvodnih izjavah 1, 5, 31 in 32 Direktive 2014 /24 je navedeno: 
„(1) Oddaja javnih naročil, ki jo izvedejo organi držav članic ali se izvede v njihovem imenu, mora biti 
v skladu z načeli Pogodbe [DEU], zlasti z načeli prostega pretoka blaga, svobode ustanavljanja in 
svobode opravljanja storitev ter načeli, ki izhajajo iz njih, kot so načela enake obravnave, 
nediskriminacije, vzajemnega priznavanja, sorazmernosti in transparentnosti. Vendar bi bilo treba 
ECLI:EU:C:2020 :87 2 
SKLEP Z DNE 6. 2. 2020 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-89/19 DO C-91/19  
RIECO  
za javna naročila nad določeno vrednostjo pripraviti določbe o uskladitvi nacionalnih postopkov 
javnega naročanja, da se zagotovita dejanski učinek teh načel in odprtost javnih naročil za 
konkurenco. 
[…] 
(5) Opozoriti bi bilo treba, da nobena določba v tej direktivi držav članic ne zavezuje, da storitve, ki 
jih želijo opravljati same ali jih organizirati drugače kot v obliki javnih naročil v smislu te 
direktive, oddajo v podizvajanje ali njihovo izvajanje prenesejo na zunanje izvajalce. Opravljanje 
storitev na podlagi zakono v, predpisov ali pogodb o zaposlitvi ne bi smelo biti zajeto. V nekaterih 
državah članicah bi lahko to na primer veljalo za nekatere upravne storitve in storitve za javno 
upravo, kot so storitve izvršilnih in zakono dajnih služb, ali za opravljanje nekaterih storitev za 
skupnost, kot so storitve na področju zunanjih zadev ali pravosodja ali storitve obveznega 
socialnega zavarovanja. 
[…] 
(31) Obstaja precejšnja pravna negotovost glede vprašanja, v kolikšni meri bi bilo treba pogodbe, 
sklenjene med subjekti v javnem sektorju, zajeti v pravila o javnem naročanju. Države članice in 
celo javni naročniki si zadevno sodno prakso Sodišča Evropske unije razlagajo različno. Zato je 
treba pojasniti, v katerih primerih se za pogodbe o izvedbi javnega naročila, sklenjene v javnem 
sektorju, ne uporabljajo pravila o javnem naročanju. 
Tako pojasnilo bi moralo temeljiti na načelih iz ustrezne sodne prakse Sodišča Evropske unije. 
Dejstvo, da sta obe pogodbeni stranki tudi javna organa, samo po sebi ne izključuje uporabe pravil 
o javnem naročanju. Vendar pa uporaba pravil o javnem naročanju ne bi smela posegati v svobodo 
javnih organov, da izvajajo naloge na področju javnih storitev, za katere so pristojni, z uporabo 
lastnih virov, kar zajema tudi možnost sodelovanja z drugimi javnimi organi. 
Treba bi bilo zagotoviti, da nobeno izvzeto javno-javno sodelovanje ne izkrivlja konkurence glede 
na zasebne gospodarske subjekte, tako da zasebnemu izvajalcu storitev zagotavlja prednost pred 
njegovimi konkurenti. 
(32) Za javna naročila, ki se oddajo odvisnim pravnim osebam, se postopki iz te direktive ne bi smeli 
uporabljati, če javni naročnik obvladuje zadevno pravno osebo podobno kot svoje službe, pod 
pogojem, da odvisna pravna oseba več kot 80 % svojih dejavnosti izvaja za izvrševanje nalog, ki ji 
jih je poveril naročnik, ki jo obvladuje, ali druge pravne osebe, ki jih ta naročnik obvladuje, ne 
glede na to, kdo je upravičenec izvajanja naročila. 
Izvzetje ne bi smelo veljati za primere, ko je zasebni gospodarski subjekt neposredno udeležen 
v kapitalu odvisne pravne osebe, saj bi imel v takih okoliščinah zasebni gospodarski subjekt 
z udeležbo kapitala v odvisni pravni osebi z oddajo javnega naročila brez konkurenčnega 
postopka neupravičeno prednost pred konkurenti. Vendar pa glede na posebne značilnosti javnih 
organov z obveznim članstvom, kot so organizacije, pristojne za upravljanje ali izvajanje nekaterih 
javnih storitev, to ne bi smelo veljati v primerih, ko je udeležba določenih zasebnih gospodarskih 
subjektov v kapitalu odvisne pravne osebe obvezna na podlagi določbe nacionalne zakono daje, 
v skladu s Pogodbama, pod pogojem, da takšna udeležba ni obvladujoča in zaviralna ter da ne 
vpliva odločilno na odločitve odvisne pravne osebe. Pojasniti bi bilo treba tudi, da je edini 
odločilen dejavnik neposredna udeležba zasebnega kapitala v odvisni pravni osebi. Dejstvo, da je 
v javnem naročniku, ki obvladuje pravno osebo, ali v javnih naročnikih, ki obvladujejo pravno 
osebo, udeležen zasebni kapital, torej ne preprečuje, da bi se javna naročila oddala odvisni pravni 
osebi brez uporabe postopkov iz te direktive, saj takšna udeležba ne izkrivlja konkurence med 
zasebnimi gospodarskimi subjekti. 
ECLI:EU:C:2020 :87 3 
4 SKLEP Z DNE 6. 2. 2020 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-89/19 DO C-91/19  
RIECO  
Pojasniti bi bilo treba tudi, da bi morali imeti javni naročniki, kot so osebe javnega prava, v katerih 
je lahko udeležen zasebni kapital, možnost uveljavljati izvzetje zaradi horizontalnega sodelovanja. 
Kadar je pogodba o izvedbi javnega naročila sklenjena izključno med javnimi naročniki, bi zato 
izvzetje zaradi horizontalnega sodelovanja moralo zajeti tudi take naročnike, če so izpolnjeni vsi 
drugi pogoji za horizontalno sodelovanje.“ 
Člen 12 te direktive, naslovljen „Javna naročila med osebami v javnem sektorju“, določa: 
„1. Javno naročilo, ki ga javni naročnik odda pravni osebi zasebnega ali javnega prava, ne spada 
v področje uporabe te direktive, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji: 
(a) javni naročnik obvladuje zadevno pravno osebo podobno kot svoje službe; 
(b) odvisna pravna oseba izvaja več kot 80 % svojih dejavnosti za izpolnitev nalog, ki ji jih je dal javni 
naročnik, ki jo obvladuje, ali ki so ji jih dale druge pravne osebe, ki jih obvladuje ta javni naročnik, 
in 
(c) v odvisni pravni osebi neposreden zasebni kapital ni udeležen, razen v obliki neobvladujočega in 
nekontrolnega deleža zasebnega kapitala, ki se – v skladu s Pogodbama – zahteva z določbami 
nacionalne zakono daje in ki ne vpliva odločilno na odvisno pravno osebo. 
[…] 
3. Javni naročnik, ki ne obvladuje pravne osebe zasebnega ali javnega prava v smislu odstavka 1, lahko 
tej pravni osebi vseeno odda javno naročilo, ne da bi za to pravno osebo uporabljal to direktivo, česo 
izpolnjeni vsi naslednji pogoji: 
(a) javni naročnik skupaj z drugimi javnimi naročniki obvladuje zadevno pravno osebo podobno kot 
svoje službe; 
(b) zadevna pravna oseba izvaja več kot 80 % svojih dejavnosti za izpolnitev nalog, ki so ji jih dali javni 
naročniki, ki jo obvladujejo, ali ki so ji jih dale druge pravne osebe, ki jih obvladujejo ti javni 
naročniki, in 
(c) v odvisni pravni osebi neposreden zasebni kapital ni udeležen, razen v obliki neobvladujočega in 
nekontrolnega deleža zasebnega kapitala, ki se – v skladu s Pogodbama – zahteva z določbami 
nacionalne zakono daje in ki ne vpliva odločilno na odvisno pravno osebo. 
Za namene točke (a) prvega pododstavka se šteje, da javni naročniki skupaj obvladujejo pravno osebo, 
če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji: 
(i) organe odločanja odvisne pravne osebe sestavljajo predstavniki vseh udeleženih javnih naročnikov. 
Posamezni predstavniki lahko zastopajo več ali vse sodelujoče javne naročnike; 
(ii) ti javni naročniki lahko skupaj odločilno vplivajo na strateške cilje in pomem bne odločitve odvisne 
pravne osebe in 
(iii) odvisna pravna oseba nima interesov, ki so v nasprotju z interesi javnih naročnikov, ki jo 
obvladujejo. 
[…]“ 
ECLI:EU:C:2020 :87 4 
SKLEP Z DNE 6. 2. 2020 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-89/19 DO C-91/19  
RIECO  
Italijansko pravo 
5 Legge n. 221 – Conversione in legge, con modificazioni, del decreto-legge 18 ottobre 2012 , n. 179, 
recante ulteriori misure urgenti per la crescita del Paese (zakon št. 221 o preoblikovanju v zakon – 
s spremem bami – uredbe-zakona št. 179 z dne 18. oktobra 2012 o drugih nujnih ukrepih za rast 
države) z dne 17. decembra 2012 (redni dodatek h GURI št. 294 z dne 18. decembra 2012 , str. 1) 
v členu 34(20) določa: 
„Za lokalne javne storitve gospodarskega pomena se zaradi zagotavljanja spoštovanja evropskega prava, 
enakosti gospodarskih subjektov in ekono mičnosti upravljanja ter ustreznih informacij zadevnim 
subjektom pogodba o opravljanju storitev dodeli na podlagi poročila, sestavljenega v ta namen in 
objavljenega na spletnem mestu subjekta, ki odda naročilo; to poročilo vsebuje obrazložitev in 
navedbo, da so pogoji, določeni v evropskem pravu za izbrano obliko oddaje naročila, izpolnjeni, 
v njem pa se tudi opredeli natančna vsebina obveznosti javne službe in univerzalne storitve, pri čemer 
se navedejo finančna nadomestila, če je potrebno.“ 
6 Člen 5, naslovljen „Skupna načela na področju izključitve za koncesije, javna naročila in sporazume 
med javnimi organi in javnimi naročniki v okviru javnega sektorja“, decreto legislativo n. 50 – Codice 
dei contratti pubblici (zakonska uredba št. 50 o zakoniku o javnem naročanju) z dne 18. aprila 2016 
(redni dodatek h GURI št. 91 z dne 19. aprila 2016 ; v nadaljevanju: zakonik o javnem naročanju) 
v odstavkih 4 in 5 določa: 
„4. Javni naročnik ali naročnik lahko javno naročilo ali koncesijsko pogodbo dodeli brez uporabe tega 
zakonika, če so izpolnjeni pogoji iz odstavka 1 [v katerem je opredeljen splošni okvir oddaje naročil in 
house], vključno v primeru skupnega nadzora. 
5. Javni naročniki ali naročniki skupaj nadzorujejo pravno osebo, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji: 
(a) organe odločanja odvisne pravne osebe sestavljajo predstavniki vseh sodelujočih javnih naročnikov 
ali naročnikov. Posamezni predstavniki lahko zastopajo vse javne naročnike ali naročnike ali več 
njih; 
(b) ti javni naročniki ali naročniki lahko skupaj odločilno vplivajo na strateške cilje in pomem bne 
odločitve te pravne osebe; 
(c) odvisna pravna oseba nima interesov, ki so v nasprotju z interesi javnih naročnikov ali naročnikov, 
ki jo nadzirajo.“ 
7 Člen 192 tega zakonika, naslovljen „Posebna ureditev oddaje naročil in house“, v odstavku 2 določa: 
„Za namene oddaje naročila in house, katerega predmet so storitve, ki so na voljo na trgu v sistemu 
konkurence, naročniki predhodno ocenijo finančno utemeljenost ponudbe, ki so jo predložili subjekti 
in house, ob upoštevanju predmeta in vrednosti izpolnitvenega ravnanja, ter v obrazložitvi oddaje 
naročila utemeljijo razloge, zakaj storitev niso poiskali na trgu, ter navedejo koristi, ki jih skupnosti 
prinaša izbrana oblika upravljanja tudi z vidika ciljev univerzalnosti in družbenih pravil, učinkovitosti, 
ekono mičnosti in kakovosti storitev ter optimalne uporabe javnih sredstev.“ 
ECLI:EU:C:2020 :87 5 
SKLEP Z DNE 6. 2. 2020 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-89/19 DO C-91/19  
RIECO  
8 Decreto legislativo n. 175 – Testo unico in materia di società a partecipazione pubblica (zakonska 
uredba št. 175, enotno besedilo o podjetjih v javni lasti) z dne 19. avgusta 2016 (GURI št. 210 z dne 
8. septembra 2016 ; v nadaljevanju: zakonska uredba št. 175/2016 ) v členu 4, naslovljenem „Cilji, ki se 
želijo doseči z prevzemom in upravljanjem podjetij v javni lasti“, določa: 
„1. Organi javne uprave ne smejo neposredno ali posredno ustanavljati družb, katerih predmet je 
dejavnost proizvodnje blaga in opravljanja storitev, ki ni nujno potrebna za doseganje njihovih 
institucionalnih ciljev, ne pridobiti ali ohraniti (niti manjšinskih) deležev v takih družbah. 
2. Organi javne uprave lahko v mejah, navedenih v odstavku 1, neposredno ali posredno ustanovijo 
družbe ali pridobijo ali ohranijo deleže v družbah le za namene opravljanja spodaj navedenih 
dejavnosti: 
(a) opravljanje storitve v splošnem interesu, vključno z gradnjo in upravljanjem omrežij in opreme, ki 
se uporabljajo za navedene storitve; 
[…] 
4. Izključni namen poslovanja družb in house je ena ali več dejavnosti iz točke (a) […] odstavka 2. Ob 
upoštevanju določb člena 16 te družbe delajo večinoma s subjekti, ki so njihovi ustanovitelji, imajo 
deleže v njihovem kapitalu ali odločajo [o oddaji naročil].“ 
9 Člen 16 te zakonske uredbe, naslovljen „Družbe in house“, določa: 
„1. Družbe in house od organov javne uprave, ki nad njimi izvajajo podoben nadzor, ali od vsakega od 
organov javne uprave, ki nad njimi izvaja podoben skupni nadzor, dobijo neposredna naročila le, čeni 
udeležbe zasebnega kapitala, razen udeležbe, predpisane z zakonskimi pravili in v obliki, ki ne vključuje 
nadzora ali pravice veta, in ni odločilnega vplivanja na odvisno družbo. 
[…] 
7. Družbe iz tega člena morajo pridobiti gradnje, blago in storitve v skladu s pravili iz [zakonika 
o javnem naročanju] – brez poseganja v določbe členov 5 in 192 [tega zakonika].“ 
Spori o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje 
Zadeva C-89/19 
10 Družba Ecolan, ki se ukvarja z odstranjevanjem komunalnih odpadkov, je družba in house, katere 
kapital je v celoti v lasti 53 občin pokrajine Chieti (Italija), med katerimi je občina Lanciano, ki ima 
v tem kapitalu 21,69-odstotni delež. 
11 Družba Rieco je kot gospodarski subjekt, ki se je zanimal za pridobitev naročila upravljanja komunalne 
službe v občini Lanciano, pri Tribunale amministrativo regionale per l’Abruzzo (upravno sodiščedežele 
Abruci, Italija) vložila tožbo, s katero je predlagala razglasitev ničnosti različnih aktov, med drugim 
odločbe sveta občine Lanciano z dne 29. maja 2017 (v nadaljevanju: sporna odločba), s katero je bilo 
družbi Ecolan neposredno oddano naročilo v zvezi s higiensko službo, vključno z upravljanjem 
centrov za zbiranje in ponovno uporabo odpadkov. 
12 Družba Rieco je trdila, da se pri neposredni oddaji naročila v zvezi s komunalno službo občine 
Lanciano družbi Ecolan niso upoštevali pogoji za oddajo naročil in house ali s skupnim podobnim 
nadzorom. 
ECLI:EU:C:2020 :87 6 
SKLEP Z DNE 6. 2. 2020 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-89/19 DO C-91/19  
RIECO  
13 Tribunale amministrativo regionale per l’Abruzzo (upravno sodiščedežele Abruci) je s sodbo z dne 
12. januarja 2018 zavrnilo tožbo družbe Rieco, ki je zoper to sodbo vložila pritožbo pri Consiglio di 
Stato (državni svet, Italija). 
14 Na prvem mestu, družba Rieco Tribunale amministrativo regionale per l’Abruzzo (upravno sodišče 
dežele Abruci) očita, da je kršilo člen 192(2) zakonika o javnem naročanju s tem, da ni sankcioniralo 
tega, da v sporni odločbi ni bilo dejansko ocenjeno, ali je utemeljeno uporabiti oddajo naročila in 
house, in ne javno naročanje z javnim razpisom, preden je bilo naročilo iz spora o glavni stvari 
neposredno oddano. 
15 Consiglio di Stato (državni svet) najprej meni, da je s sporno odločbo kršen člen 192(2) zakonika 
o javnem naročanju, ki se na podlagi člena 16(7) zakonske uredbe št. 175/2016 uporablja tudi za 
družbo Ecolan, ker v njej niso pravilno predstavljeni razlogi, ki utemeljujejo uporabo oddaje naročila in 
house. Člen 192(2) zakonika o javnem naročanju naj bi namreč zahteval, da se za oddajo naročila in 
house za storitve, ki so na voljo na trgu, zahtevata dva pogoja, ki nista zahtevana v primeru drugih 
načinov oddaje naročil za iste storitve, to so zlasti javni razpis in druge oblike horizontalnega 
sodelovanja med organi javne uprave. Prvič, javni naročnik naj bi moral utemeljiti okoliščine, na 
podlagi katerih je izključil uporabo javnega naročanja. Ta pogoj naj bi izhajal iz zdaj podredne in 
preostale narave oddaje naročila in house, ki jo je mogoče uporabiti le, če se dokaže „pomanjkljivost 
[upoštevnega] trga“, povezana s predvidljivimi neizpolnitvami „ciljev univerzalnosti in družbenih pravil, 
ekono mičnosti in kakovosti storitev ter optimalne uporabe javnih sredstev“, na eni strani in to, da bi 
subjekt in house odpravil to pomanjkljivost, na drugi. Drugič, javni naročnik naj bi moral navesti 
prednosti, ki bi jih imel od oddaje naročila in house, medtem ko naj to pri uporabi javnega naročanja 
ne bi bilo potrebno. 
16 Poleg tega naj bi, da bi se še bolj omejile izjeme od pravila javnega naročanja, sodba, ki jo je 
17. novembra 2010 izdalo Corte costituzionale (ustavno sodišče, Italija), italijanskem u zakono dajalcu 
omogočila, da določi „širše omejitve za neposredno oddajo naročila od tistih, ki so določene v pravu 
[Unije]“. Navedeno sodišče naj bi v sodbi z dne 20. marca 2013 odločilo tudi, da oddaja naročila 
s prenosom pooblastil med organi pomeni „izjemo od splošnega pravila oddaje naročila tretjim osebam 
z javnim naročanjem“. 
17 Consiglio di Stato (državni svet) dvomi, da je ta ozka usmeritev, ki v Italiji že več kot deset let velja za 
oddaje naročil in house, združljiva s pravom Unije, zlasti z načelom samostojne organizacije organov 
javne uprave, določenim v členu 2 Direktive 2014 /23/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 
26. februarja 2014 o podeljevanju koncesijskih pogodb (UL 2014 , L 94, str. 1). V zvezi s tem naj bi 
lahko bili načeli svobode in samoodločbe oseb javnega prava v navzkrižju z načelom popolne odprtosti 
postopkov javnih razpisov in koncesij za konkurenco na trgu. 
18 Če bi se priznalo, da je oddaja naročila in house po naravi ena od značilnih oblik oddaje storitev 
v notranje izvajanje in lastne proizvodnje, naj ta oddaja naročila ne bi bila preostala izjema, temve č 
osnovna možnost, enako kot oddaja naročila tretjim osebam z javnim naročanjem z javnim razpisom. 
Iz tega naj bi sledilo, da oddaja naročila z javnim razpisom zato ne bi smela biti deležna nobene 
a priori prednosti. 
19 Predložitveno sodišče meni, da v pravu Unije oddaje naročil in house nimajo podrejenega položaja 
glede na oddaje naročil z javnim naročanjem. Nasprotno, predstavljale naj bi nekakšno logično prvo 
izbiro organa javne uprave v zvezi s tem, ali naj storitve v svoji pristojnosti izvaja z uporabo lastnih 
virov ali jih odda v zunanje izvajanje, saj lahko organ javne uprave dobavo blaga ali opravljanje 
storitev odda v zunanje izvajanje šele, ko se izkaže, da možnost uporabe lastnih virov ali oddaje 
v notranje izvajanje ni vzdržna ali je ni mogočeučinkovito uporabiti. 
ECLI:EU:C:2020 :87 7 
SKLEP Z DNE 6. 2. 2020 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-89/19 DO C-91/19  
RIECO  
20 Načelo samostojnega upravljanja s strani javnih organov naj bi zato moralo biti splošna vrednota, kar 
naj bi izključevalo uvedbo določb, s katerimi se enemu od načinov oddaje naročil za storitve 
v splošnem interesu, ki jih uporabljajo organi javne uprave, kot je oddaja naročil in house, prizna 
pravno podrejena vloga v primerjavi z drugimi. 
21 Na drugem mestu, družba Rieco Tribunale amministrativo regionale per l’Abruzzo (upravno sodišče 
dežele Abruci) očita, da ni upoštevalo pogojev, ki so v italijanskem pravu določeni za to, da so 
v osnovnem kapitalu družbe Ecolan udeležene osebe javnega prava, ki nad to družbo ne izvajajo 
podobnega nadzora kot nad lastnimi službami. 
22 V zvezi s tem Consiglio di Stato (državni svet) navaja, da statut družbe Ecolan določa dve kategoriji 
delničarjev, in sicer na eni strani „delničarje, ki odločajo“, ki nad družbo Ecolan izvajajo podoben 
skupni nadzor in lahko zato oddajajo naročila neposredno v njeno korist, in na drugi strani 
„delničarje, ki ne odločajo“, ki imajo delež v kapitalu družbe Ecolan z namenom, da bi v prihodnje 
oddajali naročila neposredno v njeno korist, vendar tega zdaj ne morejo, ter ki so do zdaj brez 
upravljavskih pooblastil ali pravice veta, ki vplivajo na notranje delovanje družbe Ecolan, in torej nad 
njo ne izvajajo podobnega skupnega nadzora. 
23 Dejstvo, da ima družba Ecolan status subjekta in house le v razmerju do delničarjev, ki odločajo, pa naj 
ne bi bilo v nasprotju s pravom Unije. Podoben skupni nadzor v smislu člena 12(3) Direktive 2014 /24 
naj namreč ne bi smel biti izločen le zato, ker imajo javni naročniki, ki ne izvajajo nazora ali pravic veta 
in naročil ne oddajajo neposredno, delež v družbi, v kateri je udeleženih več organov. 
24 Predložitveno sodišče meni, da bi javni naročnik, ki ne odloča, moral imeti možnost pozneje odločiti, 
da pridobi podoben skupni nadzor in neposredno odda naročila storitev v korist družbe Ecolan. 
25 Vendar naj bi bila ta možnost izključena s členom 4(1) zakonske uredbe št. 175/2016 , kadar pridobitev 
podobnega skupnega nadzora in neposredna oddaja naročil nista takojšnja, temve č le predvidena. 
26 V teh okoliščinah je Consiglio di Stato (državni svet) prekinil odločanje in Sodišču v predhodno 
odločanje predložil ti vprašanji: 
„1. Ali pravo [Unije] (ter zlasti načelo samostojnega upravljanja s strani javnih organov in načelo 
dejanske enakovrednosti med različnimi načini oddaje in upravljanja storitev v interesu organov 
javne uprave) nasprotuje nacionalni zakono daji (kakršna je člen 192(2) [zakonika o javnem 
naročanju]), po kateri je oddaja naročila in house podrejena in izjemna v primerjavi z oddajo 
naročila s postopkom javnega naročanja: (i) in takšno oddajo naročila omogoča le, če se dokaže, da 
zadevni trg ni delujoč, ter (ii) določa, da mora javni organ, ki želi oddati naročilo s prenosom 
pooblastil med organi, predložiti posebno obrazložitev koristi za skupnost, ki so povezane s tako 
oddajo naročila? 
2. Ali pravo [Unije] (in zlasti člen 12(3) Direktive [2014 /24] na področju oddaje naročil in house 
s skupnim podobnim obvladovanjem, ki ga izvaja več organov javne uprave) nasprotuje nacionalni 
zakono daji (kakršna je člen 4(1) [zakonske uredbe št. 175/2016 ]), ki določa, da organ javne uprave 
v subjektu, v katerem je udeleženih več drugih organov javne uprave, ne sme pridobiti deleža (ki 
nikakor ne bi omogočal obvladovanja ali pravice veta), če ta organ namerava v prihodnje pridobiti 
položaj, ki omogoča skupno obvladovanje in torej možnost neposredne oddaje naročil subjektu, 
v katerem je udeleženih več drugih organov?“ 
ECLI:EU:C:2020 :87 8 
SKLEP Z DNE 6. 2. 2020 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-89/19 DO C-91/19  
RIECO  
Zadevi C-90/19 in C-91/19 
27 Iz predložitvenih odločb v zadevah od C-89/19 do C-91/19 je razvidno, da sta dejanski in pravni okvir 
sporov o glavni stvari v zadevah C-90/19 in C-91/19 podobna kot v sporu o glavni stvari v zadevi 
C-89/19 in da so vprašanja, ki jih je predložitveno sodišče postavilo v zadevah C-90/19 in C-91/19, 
enaka vprašanjema, postavljenima v zadevi C-89/19. 
Vprašanji za predhodno odločanje 
28 Člen 99 Poslovnika Sodišča določa, da če je iz sodne prakse mogoče jasno sklepati, kakšen je odgovor 
na vprašanje, predloženo v predhodno odločanje, ali če odgovor na tako vprašanje ne dopušča 
nobenega razumnega dvoma, lahko Sodišče na predlog sodnika poročevalca in po opredelitvi 
generalnega pravobranilca kadar koli odloči z obrazloženim sklepom. 
29 To določbo je treba uporabiti v okviru teh zadev. 
Prvo vprašanje 
30 Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 12(3) Direktive 2014 /24 
razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakono daji, ki sklenitev posla in house, imenovanega tudi 
„pogodba in house“, pogojuje s tem, da ni mogoče oddati javnega naročila, in vsekakor s tem, da javni 
naročnik dokaže prednosti, ki so za skupnost posebej povezane z uporabo posla in house. 
31 Kot je Sodišče poudarilo v sodbi z dne 3. oktobra 2019 , Irgita (C-285/18, EU:C:2019 :829, točka 41; 
v nadaljevanju: sodba Irgita), je cilj Direktive 2014 /24, kot je navedeno v njeni uvodni izjavi 1, 
uskladiti nacionalne postopke javnega naročanja, ki presegajo določeno vrednost. 
32 Iz točke 43 sodbe Irgita izhaja, da člen 12(1) te direktive, ki se nanaša na posle in house in je tako 
omejen na pojasnitev pogojev, ki jih mora javni naročnik spoštovati, kadar želi skleniti posel in house, 
daje državam članicam le pravico, da take posle izključijo s področja uporabe Direktive 2014 /24. 
33 Ta določba zato državam članicam ne more odvzeti pravice, da dajo prednost enemu načinu 
opravljanja storitev, izvedbi gradenj ali dobavi blaga v škodo drugih. Ta svoboščina namreč pomeni 
izbiro, ki se opravi v fazi pred fazo oddaje javnega naročila in ki zato ne more spadati na področje 
uporabe Direktive 2014 /24 (sodba Irgita, točka 44). 
34 Svoboda držav članic glede izbire načina opravljanja storitev, s katerim bodo javni naročniki sami 
zadovoljili svoje potrebe, prav tako izhaja iz uvodne izjave 5 Direktive 2014 /24, v kateri je navedeno, da 
„nobena določba v tej direktivi držav članic ne zavezuje, da storitve, ki jih želijo opravljati same ali jih 
organizirati drugače kot v obliki javnih naročil v smislu te direktive, oddajo v podizvajanje ali njihovo 
izvajanje prenesejo na zunanje izvajalce“,s čimer je tako potrjena sodna praksa Sodišča, ki je obstajala 
pred navedeno direktivo (sodba Irgita, točka 45). 
35 Tako kot Direktiva 2014 /24 državam članicam ne nalaga obveznosti, da izvedejo postopek oddaje 
javnega naročila, jih ne more prisiliti k izvedbi posla in house, kadar so pogoji iz člena 12(1) izpolnjeni 
(sodba Irgita, točka 46). 
ECLI:EU:C:2020 :87 9 
SKLEP Z DNE 6. 2. 2020 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-89/19 DO C-91/19  
RIECO  
36 Kot je poleg tega Sodišča poudarilo v točki 47 sodbe Irgita, je svoboda, ki je tako prepuščena državam 
članicam, jasneje poudarjena v členu 2(1) Direktive 2014 /23, ki določa: 
„Ta direktiva potrjuje načelo samostojnega upravljanja s strani nacionalnih, regionalnih in lokalnih 
organov v skladu z nacionalnim pravom in pravom Unije. Ti organi sami odločajo, kako bodo najbolje 
upravljali izvajanje gradenj ali opravljanje storitev in zlasti zagotovili visoko raven kakovosti, varnosti in 
cenovne dostopnosti, enako obravnavo ter spodbujanje splošnega dostopa in pravic uporabnikov 
v javnih storitvah. 
Ti organi se lahko odločijo, da svoje naloge v javnem interesu izvajajo z lastnimi sredstvi ali 
v sodelovanju z drugimi organi oziroma da njihovo izvajanje prenesejo na gospodarske subjekte.“ 
37 Svoboda držav članic pri izbiri načina upravljanja, za katerega menijo, da je najprimernejši za izvedbo 
gradenj ali opravljanje storitev, pa ne sme biti neomejena. Nasprotno, izvajati se mora ob upoštevanju 
temeljnih pravil Pogodbe DEU, zlasti prostega pretoka blaga, svobode ustanavljanja in svobode 
opravljanja storitev, ter iz tega izhajajočih načel, kot sta enako obravnavanje, prepoved diskriminacije, 
vzajemno priznavanje, sorazmernost in preglednost (sodba Irgita, točka 48). 
38 Posledično je Sodišče v točki 50 sodbe Irgita poudarilo, da je treba člen 12(1) Direktive 2014 /24 
razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalnemu pravilu, s katerim država članica sklenitev posla in 
house pogojuje zlasti s tem, da na podlagi oddaje javnega naročila ni mogoče zagotoviti kakovosti 
opravljenih storitev, njihove dostopnosti ali stalnosti, če izbira v prid nekem u načinu opravljanja 
storitev, opravljena v fazi pred fazo oddaje javnega naročila, spoštuje načela enakega obravnavanja, 
prepovedi diskriminacije, vzajemnega priznavanja, sorazmernosti in preglednosti. 
39 Res je, da je Sodišče v sodbi Irgita razlagalo določbe člena 12(1) Direktive 2014 /24, in ne določb 
člena 12(3) te direktive. 
40 Vendar iz besedila teh določb izhaja, da je edina razlika med členom 12(1) Direktive 2014 /24 in 
členom 12(3) te direktive ta, da v okviru prve od teh določb javni naročnik sam obvladuje subjekt in 
house, medtem ko v okviru druge od teh določb ta subjekt skupaj obvladuje več javnih naročnikov. 
41 V teh okoliščinah svoboda držav članic glede izbire načina opravljanja storitev, s katerim bodo javni 
naročniki sami zadovoljili svoje potrebe, tem državam članicam dovoljuje, da sklenitev posla in house 
pogojujejo s tem, da ni mogoče oddati javnega naročila, in vsekakor s tem, da javni naročnik dokaže 
prednosti, ki so za skupnost posebej povezane z uporabo posla in house. 
42 Torej je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 12(3) Direktive 2014 /24 razlagati tako, da 
ne nasprotuje nacionalni zakono daji, ki sklenitev posla in house, imenovanega tudi „pogodba in house“, 
pogojuje s tem, da ni mogoče oddati javnega naročila, in vsekakor s tem, da javni naročnik dokaže 
prednosti, ki so za skupnost posebej povezane z uporabo posla in house. 
Drugo vprašanje 
43 Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 12(3) Direktive 2014 /24 
razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakono daji, ki javnemu naročniku preprečuje, da v kapitalu 
subjekta, katerega delničarji so drugi javni naročniki, pridobi deleže, če s temi deleži ni mogoče 
zagotoviti nadzora ali pravice veta ter če ta javni naročnik namerava v prihodnje pridobiti položaj, ki 
omogoča skupni nadzor in torej možnost neposredne oddaje naročil temu subjektu, v katerem ima 
deleže več javnih naročnikov. 
ECLI:EU:C:2020 :87 10 
SKLEP Z DNE 6. 2. 2020 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-89/19 DO C-91/19  
RIECO  
44 Kot je razvidno iz člena 12(3), od (a) do (c), Direktive 2014 /24, je njegov cilj pojasniti pogoje, pod 
katerimi lahko javni naročnik, ki skupaj z drugimi javni naročniki obvladuje pravno osebo zasebnega 
ali javnega prava v smislu člena 12(1) te direktive, tej pravni osebi odda javno naročilo, ne da bi 
uporabil to direktivo. 
45 Izključitev pravil o javnem naročanju, določena v členu 12(3) Direktive 2014 /24, je tako v skladu 
stočko (a) te določbe odvisna od pogoja, da javni naročnik skupaj z drugimi javnimi naročniki 
obvladuje zadevno pravno osebo podobno kot lastne službe. 
46 Iz tega sledi, da člen 12(3) Direktive 2014 /24 ne določa nobene zahteve v zvezi s pogoji, pod katerimi 
organ javne uprave v družbi, katere delničarji so drugi organi javne uprave, pridobi deleže v kapitalu. 
47 Torej je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 12(3) Direktive 2014 /24 razlagati tako, da 
ne nasprotuje nacionalni zakono daji, ki javnemu naročniku preprečuje, da v kapitalu subjekta, katerega 
delničarji so drugi javni naročniki, pridobi deleže, če s temi deleži ni mogoče zagotoviti nadzora ali 
pravice veta ter če ta javni naročnik namerava v prihodnje pridobiti položaj, ki omogoča skupni 
nadzor in torej možnost neposredne oddaje naročil temu subjektu, v katerem ima deleže ve č javnih 
naročnikov. 
Stroški 
48 Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred 
predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso 
stroški omenjenih strank, se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče (deveti senat) razsodilo: 
1. Člen 1 2(3) Direktive 2 0 1 4 / 2 4 / E U E v ropskega parlamenta in Sveta z dne 2 6. februarja 2 0 1 4 
o javnem naročanju in raz veljavitvi Direktive 2 0 0 4 / 1 8 / E S je treba razlagati tako, da ne 
nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki sklenitev posla in house, imenovanega tudi „pogodba in 
house“, pogojuje s tem, da ni mogoče oddati javnega naročila, in vsekakor s tem, da javni 
naročnik dokaže prednosti, ki so za skupnost posebej povezane z uporabo posla in house. 
2. Člen 1 2(3) Direktive 2 0 1 4 / 2 4 je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, 
ki javnemu naročniku preprečuje, da v kapitalu subjekta, katerega delničarji so drugi javni 
naročniki, pridobi deleže, če s temi deleži ni mogoče zagotoviti nadzora ali pravice veta ter 
če ta javni naročnik namerava v prihodnje pridobiti položaj, ki omogoča skupni nadzor in 
torej možnost neposredne oddaje naročil temu subjektu, v katerem ima deleževeč javnih 
naročnikov. 
Podpisi 
ECLI:EU:C:2020 :87 11