ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

Člen 2 te direktive, naslovljen „Zahteve za revizijske postopke“, določa: „1. Države članice zagotovijo, da ukrepi sprejeti glede revizijskih postopkov iz člena 1, vključujejo določbe o pooblastilih: bodisi (a) zato, da bi kakor hitro mogoče in po enkratnem postopku sprejeli prehodne ukrepe za odpravo domnevne kršitve ali za preprečitev nadaljnje škode za zadevne interese, vključno z ukrepi za zadržanje ali zagotovitev zadržanja postopka oddaje javnega naročila ali izvajanja katere koli odločitve, ki jo je sprejel naročnik; in (b) zato da bi razveljavili ali zagotovili razveljavitev nezakonito sprejetih odločitev, vključno z odpravo diskriminatornih tehničnih, ekonomskih ali finančnih specifikacij v obvestilu o javnem naročilu, periodičnem informativnem obvestilu, javnem razpisu za kvalifikacijo ponudnikov, povabilu k oddaji ponudbe, pogodbeni dokumentaciji ali v katerem koli drugem dokumentu v zvezi z zadevnim postopkom oddaje javnega naročila; ali (c) zato, da bi kakor hitro mogoče, po možnosti po enkratnem postopku in po potrebi v dokončnem postopku o zadevi, sprejeli ukrepe, ki niso predvideni v točkah (a) in (b), za odpravo vseh ugotovljenih kršitev in za preprečitev škode za zadevne interese; zlasti zato, da bi lahko izdali nalog za plačilo določene vsote, če kršitev ni bila odpravljena ali preprečena. Države lahko to odločitev sprejmejo bodisi za vse naročnike ali za vrste naročnikov, opredeljene na podlagi objektivnih meril, pri tem pa morajo vsekakor ohraniti učinkovitost opredeljenih ukrepov, s čimer preprečijo povzročanje škode zadevnim interesom; (d) ter, v obeh zgornjih primerih, zato da bi osebam, ki jim je bila s kršitvijo povzročena škoda, dodelili nadomestilo škode. Kadar se nadomestilo škode uveljavlja zato, ker je bila odločitev sprejeta protizakonito, lahko države članice, kadar njihov sistem notranjega prava to zahteva in predvideva organe, ki imajo v ta namen potrebna pooblastila, predvidijo, da je treba sporno odločitev najprej razveljaviti ali jo razglasiti za nezakonito. 2. Pooblastila, navedena v odstavku 1 ter členih 2d in 2e, se lahko prenesejo na ločene organe, ki so pristojni za različne vidike revizijskega postopka. 3. Če prvostopenjski organ, ki je neodvisen od naročnika, opravi revizijo odločitve o oddaji naročila, države članice zagotovijo, da naročnik ne more skleniti pogodbe, dokler revizijski organ ne sprejme odločitve glede zahtevka za začasne ukrepe ali za revizijo. Začasna prekinitev se ne sme končati pred potekom obdobja mirovanja iz člena 2a(2) in člena 2d(4) in (5). […] 9. Organi, ki so pristojni za revizijske postopke, sicer niso sodni organi, vendar morajo svoje odločitve vedno pisno obrazložiti. Nadalje je treba v takšnem primeru zagotoviti postopke, po katerih je vsak domnevno protizakoniti ukrep, ki ga sprejme revizijski organ, ali vsaka domnevna nepravilnost pri izvajanju pooblastil, ki so mu bila dodeljena, lahko predmet sodne revizije ali revizije s strani drugega organa, ki je sodišče v smislu člena [267 PDEU] in ki je neodvisen tako od naročnika kot od revizijskega organa. […]“
13

V pojasnjevalnih opombah HS k tarifni številki 3808, na katere napotujejo pojasnjevalne opombe KN v zvezi s tarifnimi podštevilkami od 38089110 do 38089190, je navedeno: „[…] Ta tarifna številka zajema vse proizvode (razen tistih, ki so zdravila za uporabo v humani ali veterinarski medicini v smislu št. 3003 ali 3004), zasnovane za uničevanje patogenih organizmov, insektov (komarjev, pršic, Leptinotarsa decemlineata, kapljev itd.), mahov in plesni, plevela, glodavcev, ptic itd.; proizvodi za odganjanje zajedavcev ali za dezinfekcijo spor so ravno tako zajeti s to tarifno številko. […] Proizvode iz št. 3808 je mogoče podrazdeliti tako: I. Insekticidi Insekticidi so ne le proizvodi, zasnovani za zatiranje žuželk, ampak tudi proizvodi, ki imajo za njih odvračilni ali pritegnitveni učinek. Proizvodi so v različnih oblikah, kot so pršila ali bloki (za uničevanje moljev), olja in palčke (proti komarjem), prašek (proti mravljam), ploščice (proti muham), diatomit ali karton, impregniran s cianogenom (proti bolham in ušem). […] Ta tarifna številka zajema tudi proizvode, namenjene boju proti pršicam (akaricidi), mehkužcem, ogorčicam (nematocidi), glodalcem (protiglodavski proizvodi), pticam (avicidi) in drugim škodljivcem (proizvodi za boj proti piškurjem, plenilcem itd.). […]“
14

Ker je Conseil d’État (državni svet) menil, da odgovor na navedeni tožbeni razlog ni očiten in da je razlaga člena 11 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom odločilna za rešitev spora, o katerem odloča, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali so do ugodnosti iz določb člena 11(1) Priloge VIII [h Kadrovskim predpisom] upravičeni samo uradniki in pogodbeni uslužbenci, ki se – potem ko so bili zaposleni kot uradniki, pogodbeni uslužbenci ali začasni uslužbenci v instituciji [U]nije – prvič zaposlijo v nacionalni državni upravi, ali pa so do njih lahko upravičeni tudi uradniki in pogodbeni uslužbenci, ki se – potem ko so delali v instituciji [U]nije in so jim pravice in obveznosti iz delovnega razmerja v tem obdobju mirovale ali so bili na dopustu iz osebnih razlogov – vrnejo v nacionalno državno upravo?“
52

Poleg tega je treba – če je treba vprašanja predložitvenega sodišča razumeti tako, da se z njimi želi ugotoviti, ali je mogoče, če plemena v Mogadišu poleg njihove socialne in finančne pomoči morda zagotavljajo tudi varnostno zaščito, upoštevati tako zaščito, da se preveri, ali zaščita, ki jo zagotavlja država, izpolnjuje zahteve, ki izhajajo zlasti iz člena 7(2) Direktive 2004/83 – za to, da se ugotovi, da strah begunca pred preganjanjem ni več utemeljen, opozoriti, da je subjekt oziroma so subjekti zaščite, v zvezi s katerimi se presoja, ali je dejansko prišlo do spremembe okoliščin v izvorni državi, v skladu s členom 7(1)(a) in (b) te direktive bodisi država sama bodisi stranke ali organizacije, vključno z mednarodnimi organizacijami, ki nadzorujejo državo ali bistveni del njenega ozemlja (sodba z dne 2. marca 2010, Salahadin Abdulla in drugi, C‑175/08, C‑176/08, C‑178/08 in C‑179/08, EU:C:2010:105, točka 74).
13

Poleg tega se predložitveno sodišče sprašuje, na eni strani, ali ne bi bilo primerno, da bi se na področju svobode opravljanja storitev, po zgledu ureditve, ki obstaja na področju prostega pretoka blaga, uvedlo pravilo de minimis, ki temelji na obstoju zadostne povezave med upoštevno zakonodajo in svobodo opravljanja storitev. Če bi bilo takšno pravilo določeno, ureditev, ki se brez razlikovanja uporablja za vse ponudnike, ki opravljajo svojo dejavnost na ozemlju zadevne države članice in ima zanemarljiv vpliv na trgovino med državami članicami, ne bi spadala na področje uporabe člena 56 PDEU. Na drugi strani to sodišče sprašuje, ali je treba v okviru svobode opravljanja storitev prenesti spoznanja iz sodbe z dne 24. novembra 1993, Keck in Mithouard (C‑267/91 in C‑268/91, EU:C:1993:905), in s področja uporabe člena 56 PDEU izključiti ukrepe, ki se uporabljajo brez razlikovanja in ki se pravno in dejansko enako nanašajo na vse ponudnike storitev, ki svojo dejavnost opravljajo na nacionalnem ozemlju.
3

V uvodnih izjavah 2, 4, 14 in 73 SUVP je navedeno: „(2) Načela in pravila o varstvu posameznikov pri obdelavi njihovih osebnih podatkov bi morala ne glede na njihovo državljanstvo ali prebivališče zagotavljati spoštovanje temeljnih pravic in svoboščin posameznikov, zlasti njihovo pravico do varstva osebnih podatkov. […] […] (4) Obdelava osebnih podatkov bi morala biti oblikovana tako, da služi ljudem. Pravica do varstva osebnih podatkov ni absolutna pravica; v skladu z načelom sorazmernosti jo je treba obravnavati glede na vlogo, ki jo ima v družbi, in jo uravnotežiti z drugimi temeljnimi pravicami. Ta uredba spoštuje vse temeljne pravice in upošteva svoboščine in načela, priznana z Listino [Evropske unije o temeljnih pravicah], kakor so zajeta v Pogodbah, zlasti spoštovanje zasebnega in družinskega življenja, stanovanja in komunikacij, varstvo osebnih podatkov, svobodo misli, vesti in vere, svobodo izražanja in obveščanja, svobodo gospodarske pobude, pravico do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča ter kulturno, versko in jezikovno raznolikost. […] (14) […] Ta uredba ne zajema obdelave osebnih podatkov glede pravnih oseb in zlasti družb, ustanovljenih kot pravne osebe, vključno z imenom in obliko ter kontaktnimi podatki pravne osebe. […] (73) Omejitve glede posebnih načel in pravic do obveščenosti, dostopa in popravka ali izbrisa osebnih podatkov, pravice do prenosljivosti podatkov, pravice do ugovora, odločitev, ki temeljijo na oblikovanju profilov, sporočanja o kršitvi varstva osebnih podatkov posamezniku, na katerega se nanašajo osebni podatki, in določenih s tem povezanih obveznosti upravljavcev se lahko uvedejo s pravom Unije ali pravom držav članic, če je to v demokratični družbi potrebno in sorazmerno zaradi zaščite javne varnosti, vključno z zaščito človeškega življenja, zlasti pri odzivu na naravne nesreče ali nesreče, ki jih povzroči človek, preprečevanja, preiskovanja in pregona kaznivih dejanj ali izvrševanja kazenskih sankcij, vključno z varovanjem pred grožnjami javni varnosti in njihovim preprečevanjem, ali kršitev etike za zakonsko urejene poklice, drugih pomembnih ciljev v splošnem javnem interesu Unije ali države članice, zlasti pomembnega gospodarskega ali finančnega interesa, vodenja javnih registrov iz razlogov splošnega javnega interesa, nadaljnje obdelave arhiviranih osebnih podatkov, da se zagotovijo specifične informacije v zvezi s političnim obnašanjem v nekdanjih totalitarnih državnih režimih, ali varstva posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki, ali pravic in svoboščin drugih, vključno s socialnim varstvom, javnim zdravjem in humanitarnimi nameni. Te omejitve bi morale biti skladne z zahtevami iz [Listine o temeljnih pravicah] in Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin.“
Člena 14 in 28 Direktive 2006/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2006 o uresničevanju načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu v povezavi z Direktivo Sveta 92/85/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uvedbi ukrepov za spodbujanje izboljšav na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile ali dojijo (deseta posebna direktiva v smislu člena 16(1) Direktive 89/391/EGS), je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta določbi nacionalne kolektivne pogodbe, ki pravico do dopusta po izteku zakonskega porodniškega dopusta pridržuje delavkam, ki same vzgajajo svoje otroke, pod pogojem, da je namen navedenega dopusta varstvo delavk tako glede na posledice nosečnosti kot materinstva, kar mora preveriti predložitveno sodišče, pri čemer mora zlasti upoštevati pogoje odobritve navedenega dopusta, pravila za koriščenje tega dopusta in njegovo trajanje ter raven pravnega varstva v zvezi s tem dopustom.
30

Meni pa, da sta z mehanizmom delitve stroškov iz zagotavljanja univerzalne storitve, ki ga je uvedla Portugalska republika, kršena člen 13 Direktive 2002/22 in Priloga IV, del B, k tej direktivi, ker je z njim določen finančni prispevek ponudnikov elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev za predhodna leta. Tako je Anacom preveril neto strošek univerzalne storitve za poslovna leta od 2007 do 2009, od 2010 do 2011 in od 2012 do 2013 ter končni znesek potrdil v letih 2013, 2014 oziroma 2015. Anacom je poleg tega s tremi odločbami z dne 29. januarja 2015, 28. januarja 2016 in 26. januarja 2017 ugotovil podjetja, ki morajo prispevati v kompenzacijski sklad, in določil znesek izrednih prispevkov, ki se jim naloži, pri čemer so bili prispevki iz let 2013, 2014 in 2015 namenjeni povračilu neto stroškov iz poslovnih let od 2007 do 2009, od 2010 do 2011 in od 2012 do 2013.
20

Členi 3, 4, 6 in 10 Bundesgesetz über die Errichtung einer Schieneninfrastrukturfinanzierungs-Gesellschaft (zvezni zakon o ustanovitvi družbe za financiranje železniške infrastrukture) (BGBl. 201/1996) določajo: „Naloge Člen 3 1. Naloge družbe Schieneninfrastruktur-Dienstleistungsgesellschaft mbH so zlasti: […] 3) opravljanje vseh poslov in dejavnosti, potrebnih za nediskriminatoren razvoj in izboljšave na železniškem področju ter za uvajanje novih železniških tehnologij na železniškem omrežju, in vseh povezanih poslov in dejavnosti, ki prispevajo k izboljšanju rezultatov družbe Schieneninfrastruktur‑Dienstleistungsgesellschaft mbH, ter sodelovanje pri usklajevanju vseh raziskovalnih in razvojnih ukrepov na področju železnic; 4) opravljanje vseh poslov in dejavnosti akreditiranega regulatornega organa (imenovanega organa) v železniškem sektorju; 5) po prenosu s strani podjetja, ki upravlja železniško infrastrukturo, naloge organa za naložitev uporabnin v skladu s poglavjem 6 Eisenbahngesetz 1957; 6) vodenje odbora strokovnjakov iz člena 48(4) Eisenbahngesetz 1957; 7) izvajanje pristojnosti iz člena 130 Eisenbahngesetz 1957; 8) opravljanje nalog v zvezi z vzpostavitvijo in vodenjem registrov, kot so bile na družbo Schieneninfrastruktur-Dienstleistungsgesellschaft mbH prenesene z Eisenbahngesetz 1957 ali z uredbo, sprejeto na podlagi tega zakona; […] Upravljanje lastniških deležev Člen 4 Z lastniškimi deleži družbe Schieneninfrastruktur-Dienstleistungsgesellschaft mbH v imenu zvezne države upravlja [minister]. Ta lahko družbi Schieneninfrastruktur-Dienstleistungsgesellschaft mbH daje splošna navodila v zvezi z opravljanjem njenih nalog v smislu tega zveznega zakona in zahteva poročila v zvezi z njenim delovanjem. V družbeni pogodbi te družbe se določi, da so organi družbe vezani na ta navodila in da imajo obveznost poročanja. […] Stroški družbe Schieneninfrastruktur-Dienstleistungsgesellschaft mbH Člen 6 Družba Schieneninfrastruktur-Dienstleistungsgesellschaft mbH se upravlja gospodarno, v skladu z njenim namenom in varčno. Zvezna država nosi stroške, povezane z osebjem, in materialne stroške družbe Schieneninfrastruktur‑Dienstleistungsgesellschaft mbH, če so ti stroški povezani z opravljanjem nalog, ki so tej družbi zaupane s tem zveznim zakonom, in jih ne morejo kriti tretje osebe. Družba Schieneninfrastruktur‑Dienstleistungsgesellschaft mbH mora v ta namen pripraviti letni načrt financiranja in pridobiti soglasje zveznega ministra za finance in [ministra]. […] Oprostitev plačila davka Člen 10 1. Družba Schieneninfrastruktur-Dienstleistungsgesellschaft mbH je oproščena plačila dajatev, določenih z zveznimi zakoni – razen davka na dodano vrednost – sodnih taks in zveznih upravnih dajatev, če so te dajatve in takse povezane z opravljanjem nalog, ki jih ima ta družba na podlagi tega zveznega zakona. […]“
Člen 16(c) Direktive 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta je treba razlagati tako, da je mogoče izjemo od pravice do odstopa od pogodbe iz te določbe uveljavljati proti potrošniku, ki je zunaj poslovnih prostorov sklenil pogodbo o prodaji blaga, ki ga je treba izdelati v skladu s podrobnim opisom, ki ga je podal potrošnik, ne glede na to, ali je trgovec navedeno blago že začel izdelovati.
30

V teh okoliščinah je Landesgericht Wiener Neustadt (deželno sodišče v Wiener Neustadtu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali so s področjem uporabe Direktive 79/7 in/ali Direktive 2006/54 zajeti predpisi države članice, če ti povzročijo, da mora nekdanji delodajalec pri izplačilu poklicnih pokojnin odtegovati denarne zneske precej večjega števila upravičencev kot pa upravičenk do poklicne pokojnine in jih lahko poljubno uporabi, in ali taka ureditev pomeni diskriminacijo v smislu teh direktiv? 2. Ali so s področjem uporabe Direktive 2000/78 zajeti predpisi države članice, ki pomenijo diskriminacijo zaradi starosti, ker finančno bremenijo izključno stare osebe z zasebnopravno pravico do izplačila poklicne pokojnine, ki je bila dogovorjena v obliki ‚neposrednih vnaprej določenih prejemkov‘, mlajših in mladih oseb, ki so sklenile pogodbe o poklicnih pokojninah, pa finančno ne bodo bremenili? 3. Ali se za poklicne pokojnine uporabljajo določbe Listine, zlasti prepovedi diskriminacije iz njenih členov 20 in 21, tudi če predpisi države članice ne zajemajo diskriminacij, kot so prepovedane na podlagi direktiv 79/7, 2000/78 in 2006/54? 4. Ali je treba člen 20 in naslednje Listine razlagati tako, da nasprotujejo predpisom države članice, s katerimi se izvaja pravo Unije v smislu člena 51 Listine in ki pomenijo diskriminacijo oseb z zasebnopravno pravico do poklicne pokojnine zaradi spola, starosti, premoženja ali drugih razlogov, kot na primer zaradi sedanje lastniške strukture njihovega nekdanjega delodajalca, v razmerju do drugih oseb s pravico do poklicne pokojnine in ali Listina prepoveduje take diskriminacije? 5. Ali nacionalni predpisi, ki samo majhni skupini oseb s pogodbenimi pravicami do poklicne pokojnine v obliki ‚neposrednih vnaprej določenih prejemkov‘ nalagajo finančne obveznosti do nekdanjih delodajalcev, če se nanašajo samo na osebe z višjimi poklicnimi pokojninami, pomenijo diskriminacijo tudi zaradi premoženja v smislu člena 21 Listine? 6. Ali je treba člen 17 Listine razlagati tako, da nasprotuje predpisom države članice, ki določajo razlastitveni poseg, ki se neposredno na podlagi zakona in brez odškodnine izvede v pogodbo o poklicni pokojnini v obliki ‚neposrednih vnaprej določenih prejemkov‘, ki sta jo sklenila dva zasebnopravna subjekta, in sicer v škodo nekdanjega delavca podjetja, ki je poskrbelo, da se poklicna pokojnina plačuje, in ni v ekonomskih težavah? 7. Ali obveznost, ki se z zakonom naloži nekdanjemu delodajalcu osebe s pravico do poklicne pokojnine, da ne izplača delov dogovorjenega plačila (dogovorjene poklicne pokojnine), kot kršitev pogodbene svobode pomeni poseg v lastninsko pravico delodajalca? 8. Ali je treba člen 47 Listine razlagati tako, da nasprotuje predpisom države članice, ki razlaščajo neposredno na podlagi zakona in ne določajo druge možnosti za izpodbijanje razlastitve, kot je vložitev tožbe za plačilo odškodnine in vračilo razlaščenega denarnega zneska proti osebi, v korist katere je bila izvedena razlastitev (nekdanjega delodajalca in dolžnika po pokojninski pogodbi)?“
Člen 6a in člen 6e(3) Uredbe (EU) št. 531/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. junija 2012 o gostovanju v javnih mobilnih komunikacijskih omrežjih v Uniji, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2015/2120 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015, je treba razlagati tako, da so morali ponudniki storitev gostovanja od 15. junija 2017 za vse svoje uporabnike samodejno uporabiti regulirano tarifo gostovanja, na katero se med drugim nanaša člen 6a te uredbe, ne glede na to, ali so se ti uporabniki pred tem odločili za regulirano tarifo gostovanja ali za tarifo, ki ni regulirana tarifa gostovanja, razen če so pred končnim datumom, to je 15. junijem 2017, izrecno izrazili izbiro, da se zanje uporablja taka druga tarifa, v skladu s postopkom, ki ga v zvezi s tem določa člen 6e(3), prvi pododstavek, navedene uredbe.
51

Zato glede na, prvič, besedilo člena 3(g) Direktive 2008/48 in široko opredelitev pojma „skupni stroški kredita za potrošnika“, drugič, okoliščino, da se ta pojem nanaša na pridobitev in na uporabo kredita, tretjič, povezavo pojmov „skupni stroški kredita za potrošnika“, „skupni znesek kredita“ in „skupni znesek, ki ga mora plačati potrošnik“ ter, četrtič, cilje te direktive in nujnost, da se ohrani njen polni učinek, če se rok kreditne pogodbe podaljša in se njeno plačilo spremeni s pripadajočimi stroški, tako da to vpliva na pojem „skupni znesek, ki ga mora plačati potrošnik“, stroški podaljšanja te pogodbe, če je ta možnost podaljšanja dogovorjena med strankama in če so dajalcu kredita ti stroški znani, spadajo v pojem „skupni stroški kredita za potrošnika“ v smislu člena 3(g) Direktive 2008/48.
70

Drugič, ob predpostavki, da po prenosu pristojnosti v smislu člena 4(2) PEU, kot se razlaga v sodbi z dne 21. decembra 2016, Remondis (C‑51/15, EU:C:2016:985), velja zahteva, da naročnik, na katerega so prenesene pristojnosti, skupaj z drugimi naročniki, ki so se odpovedali izvrševanju zadevne pristojnosti, izvaja nadzor nad in house subjektom, zadostuje ugotovitev, da tako imenovani model „odgovorne občine“ občinam pogodbenicam, ki so stranke pogodbe, ki temelji na tem modelu, čeprav niso udeležene v kapitalu in house subjekta, omogoča, da imajo, tako kot odgovorna občina, odločilen vpliv na strateške cilje in na pomembne odločitve izbranega subjekta ter zato učinkovit, strukturni in funkcionalni nadzor nad tem subjektom (glej po analogiji sodbe z dne 13. oktobra 2005, Parking Brixen, C‑458/03, EU:C:2005:605, točka 65; z dne 11. maja 2006, Carbotermo in Consorzio Alisei, C‑340/04, EU:C:2006:308, točka 36; z dne 29. novembra 2012, Econord, C‑182/11 in C‑183/11, EU:C:2012:758, točka 27, in z dne 8. maja 2014, Datenlotsen Informationssysteme, C‑15/13, EU:C:2014:303, točka 26).
27

V zvezi z zadnjenavedenim vidikom je treba ugotoviti, da če upravljavci spletnih mest prevzamejo oglas na lastno pobudo in v svojem imenu, ni mogoče šteti, da je gospodarski subjekt, katerega proizvodi ali storitve se tako oglašujejo, njihova stranka. Zato se sodna praksa Sodišča – v skladu s katero upravljavec indeksne spletne strani znakov, ki so enaki ali podobni znamkam drugega in ki jih vsebujejo oglasi njegovih strank ali ki sprožijo objavo teh oglasov, ne uporablja sam (glej zlasti sodbi z dne 23. marca 2010, Google France in Google, od C‑236/08 do C‑238/08, EU:C:2010:159, točka 56, in z dne 2. aprila 2020, Coty Germany, C‑567/18, EU:C:2020:267, točki 39 in 40) – v takem primeru ne uporablja.
51

Nacionalna sodišča morajo – če nacionalne ureditve ni mogoče razlagati in uporabiti tako, da bi bila ta v skladu z zahtevami Direktive 93/13 – po uradni dolžnosti preizkusiti, ali so določila, o katerih sta se stranki dogovorili, nepoštena in ali lahko zato sprejmejo nujne pripravljalne ukrepe, pri čemer po potrebi ne uporabijo nacionalnih določb in nacionalne sodne prakse, ki bi nasprotovale takemu preizkusu (glej v tem smislu sodbo z dne 7. novembra 2019, Profi Credit Polska, C‑419/18 in C‑483/18, EU:C:2019:930, točka 76 in navedena sodna praksa).
72

V tem okviru je treba opozoriti, da je treba razlikovalni učinek znamke presojati glede na proizvode ali storitve, na katere se nanaša ta znamka, in glede na domnevno zaznavo zainteresiranih krogov oseb. Zato je treba stopnjo tega razlikovalnega učinka določiti zlasti na podlagi tržnega deleža zadevne znamke, intenzivnosti, geografskega obsega in trajanja uporabe te znamke ter deleža zainteresiranih krogov oseb, ki zaradi navedene znamke prepozna, da proizvodi ali storitve izvirajo iz določenega podjetja (sodbi z dne 22. junija 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, EU:C:1999:323, točki 22 in 23, ter z dne 19. junija 2014, Oberbank in drugi, C‑217/13 in C‑218/13, EU:C:2014:2012, točki 39 in 41).
2.

Pritožba – Razlogi – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju – Razlog, ki se nanaša na izkrivljanje dokazov – Nujnost natančne navedbe izkrivljenih elementov in dokaza napak analize, zaradi katerih je prišlo do tega izkrivljanja (člen 256(1), drugi pododstavek, PDEU; Statut Sodišča, člen 51, prvi odstavek, in člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člen 168(1)(d)) (Glej točki 45 in 46.)
32

Sodišče je v zvezi z evropskim nalogom za prijetje, izdanim zaradi kazenskega pregona, dodalo, da mora v odreditveni državi članici – kadar je v pravu te države članice pristojnost za izdajo evropskega naloga za prijetje podeljena organu, ki ni sodišče, čeprav sodeluje pri izvajanju sodne oblasti v tej državi članici – obstajati možnost sodnega nadzora nad odločitvijo o izdaji takega naloga za prijetje in zlasti nad sorazmernostjo takšne odločitve, ki v celoti izpolnjuje zahteve učinkovitega sodnega varstva (sodba z dne 27. maja 2019, OG in PI (Državni tožilstvi v Lübecku in Zwickauu), C‑508/18 in C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456, točka 75).