ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
150

Kar pa zadeva drugo obdobje, je v sporni odločbi samo navedeno, da je „[p]reiskava […] pokazala, da je imela [ga. C] poseben način vodenja, ki včasih nekaterim sodelavcem ni ugajal in ki je bil občasno lahko občuten kot nevljuden ali žaljiv, ter da je [tožeča stranka] imela možnost izraziti [svoje] kritike v zvezi s tem ter da so med [tožečo stranko] in [njeno] direktorico dalj časa obstajala nesoglasja glede nekaterih vodstvenih odločitev[; v]endar je preiskava tudi pokazala, da pri [ge. C] ni šlo za zlonamernost v zvezi s [tožečo stranko] in da se […] način vodenja [ge. C] ni nanašal posebej nanjo“. V sporni odločbi se glede tega sklepa, da „iz preiskave ni razvidno, da je lahko ravnanje [ge. C] objektivno povzročilo razvrednotenje dostojanstva, osebnosti in integritete [tožeče stranke; i]z listin iz spisa, pričevanj in podrobne analize preiskave, ki je bila izvedena neodvisno in temeljito, ni razvidno, da je šlo za neprimerno ravnanje [sodelavca] ali skupine sodelavcev [v zvezi s tožečo stranko], ki bi lahko povzročilo razvrednotenje [njene] osebnosti, [njenega] dostojanstva ali [njene] fizične ali psihološke integritete“.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 20. novembra 2012

Zadeva F‑1/11

Zdenek Soukup

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Javni natečaj – Nevpis na čakalni seznam – Ocenjevanje ustnega preizkusa“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi njenega člena 106a, s katero Z. Soukup po eni strani predlaga razglasitev ničnosti, prvič, odločbe natečajne komisije natečaja EPSO/AD/144/09, da ga ne vpiše na čakalni seznam natečaja, drugič, odločbe iste komisije, da na zadevni seznam vpiše drugega kandidata, in, tretjič, „vseh dejanj komisije, opravljenih po trenutku, ko so bile storjene zatrjevane nepravilnosti“, po drugi strani pa predlaga, naj se Komisiji naloži plačilo odškodnine v višini 25.000 EUR kot nadomestilo za škodo, ki naj bi jo utrpel.

Odločitev: Tožba se zavrne. Tožeča stranka nosi svoje stroške in naloži se ji plačilo stroškov, ki jih je priglasila Komisija.

Povzetek

1. Uradniki – Akti uprave – Domneva veljavnosti – Izpodbijanje – Dokazno breme – Obveznost predložitve indicev, s katerimi je mogoče izpodbijati zakonitost akta

2. Uradniki – Natečaj – Načelo nepristranskosti natečajne komisije – Poznanstvo med članom natečajne komisije in kandidatom

(Kadrovski predpisi, člen 11a)

1. Po eni strani za upravni akt velja domneva zakonitosti, po drugi strani pa dokazno breme načeloma nosi oseba, ki poda trditve, zato mora zainteresirana oseba predložiti vsaj dovolj natančne, objektivne in skladne indice, da je mogoče z njimi podpreti resničnost ali verjetnost dejstev, na katerih temelji njena trditev.

Torej mora v primeru natečaja zainteresirana oseba, ki ne predloži niti dokaza niti sklopa indicev, sprejeti domnevo zakonitosti odločb, ki jih sprejme natečajna komisija, in od Sodišča za uslužbence ne more zahtevati, da na svojo pobudo preuči prijave uspešnih kandidatov, da bi tako preverilo ali ni bila pripustitev nekaterih od njih k natečaju nezakonita.

(Glej točko 34.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 4. februar 2010, Wiame proti Komisiji, F‑15/08, točka 21.

2. Poznanstvo med članom natečajne komisije in kandidatom samo po sebi ni zadosten dokaz, da ima navedeni član osebni interes v smislu člena 11a Kadrovskih predpisov, ki bi kot tak lahko postavil pod vprašaj njegovo nepristranskost. Dejstvo, da član natečajne komisije osebno pozna enega od kandidatov, namreč ne pomeni nujno, da bo imel vnaprej ustvarjeno pozitivno mnenje o rezultatu navedenega kandidata. Ker poleg tega ustni preizkus že po naravi ne more biti anonimen, zgolj dejstvo, da eden ali več kandidatov dela pri isti instituciji kot eden ali dva člana komisije, natečajni komisiji še ne more dati nobene informacije, ki je ne bi smela poznati.

(Glej točko 38.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 30. april 2008, Dragoman proti Komisiji, F‑16/07, točka 44.
V okviru javnega natečaja za sestavo rezervnega seznama za zaposlitev administratorjev v evropskih institucijah se opozorila, s katerim je pojasnjeno, da spletne prijave po potrditvi ne bo več mogoče spremeniti, ne sme razlagati samo tako, da so z njim vsi kandidati, prijavljeni na tak javni natečaj, obveščeni, da informacij, navedenih ob prijavi, ne bo več mogoče spremeniti. Tako opozorilo je treba razumeti tudi tako, da kandidat, ki si ni pravočasno rezerviral datuma za opravljanje pristopnih testov, ne bo mogel vložiti nove prijave.

V okviru javnega natečaja za sestavo rezervnega seznama za zaposlitev administratorjev v evropskih institucijah pravilo, ki preprečuje, da bi lahko kandidat, ki je potrdil svojo spletno prijavo, vendar si ni pravočasno rezerviral datuma za opravljanje pristopnih testov, vložil novo prijavo pred iztekom roka za prijave, navedenega v obvestilu o natečaju, ni očitno neustrezno glede na cilj, ki je legitimno zastavljen z novim izbirnim postopkom, ki ga je Evropski urad za izbor osebja (EPSO) vzpostavil leta 2010 in katerega namen je pospešiti postopek izbora in zaposlovanja prihodnjih uradnikov.

Urad EPSO je v dokumentih, ki so objavljeni na njegovi spletni strani in do katerih imajo kandidati natečaja ob potrditvi svoje prijave nujno dostop, pojasnil bistvo ciljev, zastavljenih z reformo izbirnega postopka, zato mu ni treba posebej obrazložiti sprejetja takega pravila.

(Glej točke 51, 52 in 54.)
V zvezi z izselitvenim dodatkom običajno prebivališče v smislu člena 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom ustreza kraju, v katerem je zadevni uradnik ali uslužbenec v želji, da bi mu podelil stalnost, določil stalno ali običajno središče svojih interesov, ker je treba za določitev običajnega prebivališča upoštevati vse njegove dejanske elemente, zlasti dejansko prebivališče zadevne osebe.

Cilj izselitvenega dodatka je nadomestiti posebne izdatke in neugodnosti zaradi prevzema nalog v instituciji Unije uradnikom, ki morajo zato prenesti prebivališče iz države stalnega prebivališča v državo razporeditve in se vključiti v novo okolje, pojem izselitve pa je odvisen tudi od subjektivnega položaja uradnika, to je njegove ravni vključenosti v novo okolje, ki je posledica njegovega običajnega prebivališča ali opravljanja glavne poklicne dejavnosti. Namen izselitvenega dodatka je torej poleg tega odpraviti dejansko neenakost med uradniki, ki so vključeni v družbo države razporeditve, in uradniki, ki to niso.

Na podlagi prebivanja v državi, zlasti zaradi tamkajšnjega opravljanja študija, ki je po definiciji začasen, načeloma ni mogoče domnevati o obstoju zanesljive želje po premestitvi središča interesov v to državo, temveč kvečjemu o še negotovi možnosti za to. Vendar bi lahko bilo drugače, če bi to, da nekdo v državi prebiva kot študent, ob upoštevanju drugih upoštevnih dejstev dokazovalo obstoj trajnih družbenih in poklicnih vezi v zadevni državi; v teh okoliščinah lahko stalna navzočnost zadevne osebe v tej državi, kadar obdobju študija sledi poskusna doba ali zaposlitev na istem kraju, vzbudi – seveda izpodbojno – domnevo o morebitni želji te osebe po premestitvi stalnega ali običajnega središča njenih interesov in s tem običajnega prebivališča v to državo.

(Glej točke 22, 24, 31 in 32.)

Napotitev na:

Sodišče: 29. november 2007, Salvador García proti Komisiji, C‑7/06 P, točki 43 in 44;

Sodišče prve stopnje: 27. september 2000, Lemaître proti Komisiji, T‑317/99, točka 51; 3. maj 2001, Liaskou proti Svetu, T‑60/00, točka 55; 13. september 2005, Recalde Langarica proti Komisiji, T‑283/03, točka 114; 25. oktober 2005, Salvador García proti Komisiji, T‑205/02, točka 72;

Sodišče za uslužbence: 25. oktober 2005, Dedeu i Fontcuberta proti Komisiji, T‑299/02, točka 67; 26. september 2007, Salvador Roldán proti Komisiji, F‑129/06, točka 48; 9. marec 2010, Tzvetanova proti Komisiji, F‑33/09, točka 48.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 9. junija 2009

Zadeva F-12/08

Thierry Nardin

proti

Evropskemu parlamentu

„Javni uslužbenci – Uradniki – Osebni prejemki – Izselitveni dodatek – Nepodelitev – Pogoj iz člena 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom – Predlog za razglasitev ničnosti – Nezakonitost postopka zaposlovanja – Brezpredmetnost – Odškodninski zahtevek“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero T. Nardin v bistvu predlaga razglasitev ničnosti odločbe Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2007 o določitvi njegovih „pravic v zvezi z nastopom službe“ in zavrnitvi pravice do izselitvenega dodatka ter naložitev Parlamentu, naj izplača izselitveni dodatek od aprila 2007 in 10.000 EUR za povrnitev nepremoženjske škode, ki naj bi jo utrpel.

Odločitev: Tožba se zavrne. Tožeča stranka in Parlament nosita lastne stroške. Komisija Evropskih skupnosti, intervenientka v podporo predlogom Parlamenta, nosi lastne stroške.

Povzetek

1. Uradniki – Osebni prejemki – Izselitveni dodatek – Predmet – Pogoji za podelitev – Neobstoj običajnega prebivališča ali glavne poklicne dejavnosti v kraju zaposlitve pred nastopom službe – Pojem

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VII, člen 4(1)(a))

2. Uradniki – Tožba – Razlogi – Tožbeni razlog v zvezi z nezakonitostjo postopka zaposlovanja zadevne osebe

1. Razlog za obstoj izselitvenega dodatka iz člena 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom je nadomestiti posebne izdatke in neugodnosti, ki so posledica stalnega opravljanja dela v državi, v kateri uradnik ni vzpostavil trajnih vezi pred začetkom dela. Kadar se – za sklepanje na obstoj takih vezi – od zadevne osebe zahteva, da je v državi Skupnosti, v kateri bo v prihodnje zaposlena, običajno delala celotno opredeljeno obdobje, to pomeni, da poklicne storitve, ki jih je opravljala v drugih državah in zaradi katerih je bila v tem obdobju občasno za krajši čas odsotna, ne zadostujejo, da opravljanje glavne poklicne dejavnosti uradnika v državi zaposlitve ne bi več štelo za običajno.

(Glej točki 32 in 33.)

Napotitev na:

Sodišče: 9. oktober 1984, Witte proti Parlamentu, 188/83, Recueil, str. 3465, točka 11;

Sodišče prve stopnje: 14. december 1995, Diamantaras proti Komisiji, T-72/94, RecFP, str. I-A-285 in II-865, točka 51 in navedena sodna praksa.

2. Uradnik se ne more sklicevati na nezakonitost postopka, po katerem ga je institucija Skupnosti zaposlila, da bi predlagal razglasitev ničnosti njene odločbe o določitvi njegovih pravic v zvezi z nastopom službe in zavrnitvi pravice do izselitvenega dodatka, ker ni zadostne vzročne zveze med postopkom zaposlovanja zadevne osebe in sporno odločbo. Na podlagi nepravilnosti, povezanih s postopkom zaposlovanja, bi bilo mogoče podpreti kvečjemu predloge za razglasitev ničnosti odločbe o zaposlitvi; vprašanje zakonitosti odločitve o določitvi pravic uradnika v zvezi z nastopom službe pa se razlikuje od zakonitosti postopka, po katerem je navedena institucija zadevno osebo zaposlila.

(Glej točko 39.)
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Javni natečaj – Pogoji za pripustitev – Določitev z razpisom javnega natečaja – Diskrecijska pravica uprave

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga III)

2. Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti – Podroben povzetek tožbenih razlogov in trditev, navedenih pred Sodiščem za uslužbence

(Statut Sodišča, člen 21, prvi odstavek, in Priloga I, člen 7(3); Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 35(1)(e))

1. Komisijo kljub njeni diskrecijski pravici zavezujejo besedilo in zlasti pogoji za pripustitev, določeni v razpisu javnega natečaja. Načeloma isto velja za upravo, ki mora tako upoštevati pogoje za sprejetje prijav, sicer krši načelo enakega obravnavanja.

(Glej točko 46.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 25. marec 2004, Petrich proti Komisiji, T-145/02, RecFP, str. I-A-101 in II-447, točka 34;

Sodišče za uslužbence: 11. julij 2006, Tas proti Komisiji, F-12/05, ZOdl. JU, str. I-A-1-79 in II-A-1-285, točka 43.

2. V skladu s členom 35(1)(e) Poslovnika Sodišča za uslužbence mora tožba obsegati tožbene razloge ter dejanske in pravne trditve. Ti elementi morajo biti dovolj jasni in natančni, da toženi stranki omogočijo pripravo obrambe, Sodišču za uslužbence pa, da o tožbi po potrebi odloči brez dodatnih podatkov. Za zagotovitev pravne varnosti in dobrega delovanja sodnega sistema je za dopustnost tožbe nujno, da so bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih temelji, vsaj dosledno in razumljivo povzeti v besedilu same tožbe. To še toliko bolj velja, ker v skladu s členom 7(3) Priloge I k Statutu Sodišča pisni del postopka pred Sodiščem za uslužbence načeloma obsega le eno izmenjavo vlog, razen če Sodišče za uslužbence ne odloči drugače. Ta posebnost postopka pred Sodiščem za uslužbence pojasnjuje, da v nasprotju s tem, kar je v členu 21, prvi odstavek, Statuta Sodišča predvideno za postopek pred Sodiščem prve stopnje ali Sodiščem, tožbeni razlogi in trditve v tožbi ne smejo biti navedeni v povzetku. V praksi bi taka prožnost povzročila, da bi posebno pravilo, naknadno določeno v Prilogi k Statutu Sodišča, ostalo brez velikega dela svojega učinka.

(Glej točki 49 in 50.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 28. april 1993, De Hoe proti Komisiji, T-85/92, Recueil, str. II-523, točka 20; 21. maj 1999, Asia Motor France in drugi proti Komisiji, T-154/98, Recueil, str. II-1703, točka 42; 15. junij 1999, Ismeri Europa proti Računskemu sodišču, T-277/97, Recueil, str. II-1825, točka 29;

Sodišče za uslužbence: 26. junij 2008, Nijs proti Računskemu sodišču, F-1/08, ZOdl. JU, str. I-A-1-0000 in II-A-1-0000, točka 25, zoper katerega je vložena pritožba pri Sodišču prve stopnje, zadeva T-376/08 P.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 27. oktobra 2009

Zadeva F-61/07

Gerhard Bauch

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Začasni uslužbenci – Odpravnina – Pravna narava“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero G. Bauch predlaga razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 9. oktobra 2006, s katero je bil zavrnjen njegov predlog, naj se v bistvu spremeni njegovo potrdilo, izdano v zvezi z odpravnino, ki jo je prejel leta 1994 po izteku svoje pogodbe začasnega uslužbenca.

Odločitev: Tožba se zavrne. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

1. Uradniki – Začasni uslužbenci – Odpravnina – Povezava s pravico do starostne pokojnine

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VIII, člena 11(1) in 12)

2. Uradniki – Začasni uslužbenci – Odpravnina – Izračun

1. Čeprav odpravnina kot taka nima značilnosti starostne pokojnine, je iz člena 12 Priloge VIII k prejšnjim kadrovskim predpisom razvidno, da je odpravnina namenjena uradnikom ali uslužbencem, ki so zaradi mesečnih prispevkov, odbitih od njihove plače, potencialno dobili pravice do starostne pokojnine, vendar jim starostne pokojnine Skupnosti ni mogoče dejansko izplačati, ker so bili zaposleni manj kot deset let, niti zanje ni mogoče uporabiti določb člena 11(1) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom v različici, veljavni do 30. aprila 2004. Poleg tega se znesek, izplačan na podlagi člena 12(b) Priloge VIII k istim kadrovskim predpisom, ki je ena od dveh sestavin odpravnine začasnih uslužbencev, izplača na podlagi vsote zneskov, ki so bili navedenim uslužbencem kot pokojninski prispevki odtegnjeni od osnovne plače in katerim se prištejejo 3,5-odstotne letne obresti. Zato ni mogoče dopustiti, da se odpravnini odvzame vsaka povezava s pravico do starostne pokojnine.

(Glej točke od 51 do 56.)

2. Samo dejstvo, da se odpravnina izplača kot nadomestilo uslužbencem, ki so potencialno dobili pravice do starostne pokojnine, vendar jim te dejansko ni mogoče izplačati, ne pomeni nujno, da mora vsota take odpravnine ustrezati aktuarskemu ekvivalentu njihovih potencialnih pravic do starostne pokojnine.

(Glej točko 60.)
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Povračilo stroškov – Nadomestilo za nastanitev – Začasni uslužbenci

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VII, člen 5(1); Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člen 24)

2. Uradniki – Povračilo stroškov – Dnevno nadomestilo – Pogoji za dodelitev – Uradnik pripravnik, ki je prejemal nadomestilo za nastanitev kot začasni uslužbenec – Izključitev

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 71; Priloga VII, člena 5 in 10; Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člen 24(1))

1. Zakonodajalec Skupnosti v členu 24 Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev določa plačilo nadomestila za nastanitev začasnim uslužbencem na podlagi predpostavke, da se lahko začasni uslužbenci, katerih predvideno trajanje zaposlitve je vsaj eno leto, celo brez varnosti zaposlitve redno zaposlenega uradnika želijo stalno in trajno vključiti v kraju, v katerem so zaposleni. Nadomestilo za nastanitev se začasnim uslužbencem izplačuje za kritje stroškov, ki izhajajo iz prizadevanja za tako vključitev, čeprav le delno, če je predvideno trajanje zaposlitve krajše od treh let.

(Glej točko 20.)

2. Preprosta primerjava členov 5 in 10 Priloge VII h Kadrovskim predpisom nasprotuje temu, da bi lahko oseba, ki je prejemala nadomestilo za nastanitev kot začasni uslužbenec na podlagi člena 24(1) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev, nato ob imenovanju za uradnika pripravnika zahtevala pravico do dnevnega nadomestila ne glede na spremembo ureditve iz Kadrovskih predpisov. Če je dodelitev nadomestila za nastanitev odvisna od preselitve prebivališča v kraj, v katerem je zadevna oseba zaposlena, ta nato za pridobitev druge finančne ugodnosti, kot je dnevno nadomestilo, ne more utemeljeno trditi, da je njena naselitev v kraju zaposlitve začasna v nasprotju z „resničnim“ prebivališčem, ki naj bi ga imela v državi izvora.

Če je zadevna oseba za pridobitev nadomestila za nastanitev dala zapriseženo izjavo, da bi dokazala, da ima prebivališče v kraju zaposlitve, k tej izjavi pa priložila ustrezna dokazila, ima uprava iz razlogov, ki se nanašajo na zaupanje, ki mora obstajati med institucijo in njenimi uradniki, in na dobro upravno vodenje, pravico, da ne opravi ponovne presoje vprašanja prebivališča te osebe, kadar ta zaprosi za dodelitev dnevnega nadomestila.

(Glej točki 27 in 30.)
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Uradniki – Javni natečaj – Natečajna komisija – Zavrnitev prijave – Obveznost obrazložitve – Obseg

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 25, drugi odstavek; Priloga III, člen 6)

Čeprav je rezultat tehtanja obveznosti obrazložitve in spoštovanja načela tajnosti dela komisij – zlasti o vprašanju, ali je obvestilo samo o posamični negativni oceni kandidata, izločenega na ustnem delu, v skladu s to obveznostjo – najpogosteje v korist tajnosti dela komisije, utegne biti drugače v posebnih okoliščinah, kot na primer, da kandidatu ni uspelo le za las, da so obstajale vmesne ocene, na podlagi katerih je bila izračunana posamična negativna ocena, in nazadnje, da ni verjetno, da bi to, da se sporočijo natančnejše informacije kot le negativna ocena, iz katerih pa vseeno ni razvidna posamična presoja vsakega člana komisije oziroma številčna ocena, ki jo je podal vsak od njih, pomenilo veliko dodatno obremenitev glede na tehnična sredstva, ki so danes na voljo, ali da bi se izkazalo za občutljivo..

Tako sporočanje je, nasprotno, več kot le začetek obrazložitve, ki bi jo bilo mogoče natančneje obrazložiti v postopku.

Čeprav presoja sodišča Skupnosti ne more učinkovito nadomestiti presoje članov komisije, pa mu mora biti omogočeno, da glede obveznosti obrazložitve preveri, ali so ti oceno tožeče stranke podali na podlagi meril za ocenjevanje, navedenih v razpisu natečaja, in ali ni pri določitvi ocene nastala napaka; prav tako mu mora biti omogočeno, da opravi omejen nadzor presoje članov komisije v primerjavi s številčnimi ocenami, ki so jih podali. Zato mora uporabiti ukrepe procesnega vodstva, ki jih šteje za primerne glede na posebnosti primera, s tem da toženi instituciji v okoliščinah obravnavanega primera pojasni, da bo njene odgovore zadevni stranki posredovalo le, kolikor bi bilo to v skladu z načelom tajnosti dela komisije. Kadar tožena institucija zavrne predložitev informacij, zahtevanih v okviru ukrepov procesnega vodstva, celo sodišču, krši svojo obveznost obrazložitve in sodišču ne omogoči, da v celoti opravi nadzor.

(Glej točke 40, od 42 do 44, 46 in od 49 do 54.)

Napotitev na:

Sodišče: 16. junij 1987, Kolivas proti Komisiji, 40/86, Recueil, str. 2643, točka 11;

Sodišče za uslužbence: 13. december 2007, Van Neyghem proti Komisiji, F‑73/06, še neobjavljena v ZOdl. JU, točke 72, 79 in 80, zoper katero je bila vložena pritožba pri Sodišču prve stopnje, zadeva T‑105/08 P; 11. september 2008, Coto Moreno proti Komisiji, F‑127/07, še neobjavljena v ZOdl. JU, točki 34 in 36.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (tretji senat)

z dne 11. decembra 2008

Zadeva F-148/06

Laurent Collée

proti

Evropskemu parlamentu

„Javni uslužbenci – Uradniki – Napredovanje – Postopek dodelitve točk za delovno uspešnost v Evropskem parlamentu – Primerjalna ocena uspešnosti“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero L. Collée predlaga razglasitev ničnosti odločbe Parlamenta z dne 9. januarja 2006, da se mu dodelita dve točki za delovno uspešnost za obdobje 2004.

Odločitev: Odločba Parlamenta, da se L. Colléeju dodelita dve točki za delovno uspešnost v napredovalnem obdobju 2004, se razglasi za nično. V preostalem se tožba zavrne. Parlamentu se naloži plačilo stroškov.

Povzetek

Uradniki – Napredovanje – Primerjalna ocena uspešnosti – Pravila za izvajanje – Kvantifikacija delovne uspešnosti za dodelitev točk

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

Kadar ima uprava v postopku dodelitve točk za delovno uspešnost na voljo omejeno število teh točk, ki jih uradnikom dodeli na podlagi primerjalne ocene njihove delovne uspešnosti, je treba to primerjavo opraviti na enaki podlagi, točke pa je treba dodeliti najzaslužnejšim uradnikom v padajočem vrstnem redu do izčrpanja kvote točk. Če se pri tako izvedeni primerjalni oceni uspešnosti ugotovi, da je delovna uspešnost nekaterih uradnikov enaka, je treba tem uradnikom dodeliti enako število točk za delovno uspešnost. V primeru nezadostnega števila točk se izbira med več ex-aequo opravi na podlagi dodatnih ugotovitev. Pri tem je lahko raven odgovornosti odločilen dejavnik pri napredovanju v skladu s členom 45 Kadrovskih predpisov le pod pogojem, da se ta raven oceni ob primerjavi uradnikov z enako delovno uspešnostjo, ne pa ob primerjavi odgovornosti uradnika od enega leta do drugega.

Zato sta načelo enakega obravnavanja in člen 45 Kadrovskih predpisov kršena z odločbo, s katero se uradniku dodeli le določeno število točk za delovno uspešnost le zato, ker njegova uspešnost ni večja od uspešnosti uradnikov, ki so dobili več točk, saj uprava tako zahteva, da je raven storitev tega uradnika večja, ne pa enaka ravni storitev njegovih sodelavcev.

(Glej točke od 38 do 40 in od 45 do 47.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 19. oktober 2006, Buendía Sierra proti Komisiji, T-311/04, ZOdl., str. II-4137, točka 93 in fine.