SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (peti senat)

z dne 12. julija 2018 ( *1 )

„Državne pomoči – Pomoč, ki jo Združeno kraljestvo namerava odobriti enoti C jedrske elektrarne Hinkley Point – Pogodba na razliko, dogovor z ministrstvom in kreditno jamstvo – Sklep, s katerim je pomoč razglašena za združljivo z notranjim trgom – Člen 107(3)(c) PDEU – Cilj v javnem interesu – Spodbujanje jedrske energije – Potreba po posredovanju države – Obvestilo o poroštvih – Opredelitev elementa pomoči – Sorazmernost – Pomoč za naložbe – Pomoč za tekoče poslovanje – Pravica do predložitve pripomb – Postopek oddaje javnih naročil – Obveznost obrazložitve“

V zadevi T‑356/15,

Republika Avstrija, ki sta jo sprva zastopala C. Pesendorfer in M. Klamert, nato G. Hesse in M. Fruhmann, agenti, skupaj s H. Kristoferitschem, odvetnikom,

tožeča stranka,

ob intervenciji

Velikega vojvodstva Luksemburg, ki ga zastopa D. Holderer, agentka, skupaj s P. Kinschem, odvetnikom,

intervenient,

proti

Evropski komisiji, ki jo zastopajo É. Gippini Fournier, R. Sauer, T. Maxian Rusche in P. Němečková, agenti,

tožena stranka,

ob intervenciji

Češke republike, ki jo zastopajo M. Smolek, T. Müller in J. Vláčil, agenti,

in

Francoske republike, ki so jo sprva zastopali G. de Bergues, D. Colas in J. Bousin, nato D. Colas in J. Bousin, agenti,

in

Madžarske, ki sta jo sprva zastopala M. Fehér in M. Bóra, nato B. Sonkodi in nato A. Steiner, agenti, skupaj s P. Nagyjem, odvetnikom, in nazadnje A. Steiner,

in

Republike Poljske, ki jo zastopa B. Majczyna, agent,

in

Romunije, ki sta jo sprva zastopala R. Radu in M. Bejenar, nato M. Bejenar in C.‑R. Canţăr, agenti,

in

Slovaške republike, ki jo zastopa B. Ricziová, agentka,

ter

Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska, ki sta ga sprva zastopala C. Brodie in S. Brandon, nato C. Brodie, S. Simmons in M. Holt, nato C. Brodie, S. Simmons in D. Robertson, nato C. Brodie in D. Robertson, nato C. Brodie in nazadnje C. Brodie in Z. Lavery, agenti, skupaj s T. Johnstonom, barrister, in A. Robertsonom, QC,

intervenienti,

zaradi predloga na podlagi člena 263 PDEU za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije (EU) 2015/658 z dne 8. oktobra 2014 o državni pomoči SA.34947 (2013/C) (ex 2013/N), ki jo namerava Združeno kraljestvo odobriti kot podporo za jedrsko elektrarno Hinkley Point C (UL 2015, L 109, str. 44), v katerem je Komisija ugotovila, da je ta ukrep pomoči združljiv z notranjim trgom v smislu člena 107(3)(c) PDEU, in dovolila njegovo izvajanje,

SPLOŠNO SODIŠČE (peti senat),

v sestavi D. Gratsias, predsednik, A. Dittrich (poročevalec) in P. G. Xuereb, sodnika,

sodna tajnica: N. Schall, administratorka,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 5. oktobra 2017

izreka naslednjo

Sodbo

I. Dejansko stanje

1 Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska je 22. oktobra 2013 priglasilo ukrepe v podporo enoti C jedrske elektrarne Hinkley Point (v nadaljevanju: Hinkley Point C). Upravičenec do priglašenih ukrepov je družba NNB Generation Company Limited (v nadaljevanju: NNBG), odvisno podjetje družbe EDF Energy plc (v nadaljevanju: EDF).

2 Evropska komisija se je 18. decembra 2013 odločila začeti formalni postopek preiskave o priglašenih ukrepih. Zadevni sklep je bil 7. marca 2014 objavljen v Uradnem listu Evropske unije (UL 2014, C 69, str. 60).

3 Komisija je 8. oktobra 2014 sprejela Sklep (EU) 2015/658 o državni pomoči SA.34947 (2013/C) (ex 2013/N), ki jo namerava Združeno kraljestvo odobriti kot podporo za jedrsko elektrarno Hinkley Point C (UL 2015, L 109, str. 44, v nadaljevanju: izpodbijani sklep).

4 Ukrepi, ki jih je priglasilo Združeno kraljestvo, so opisani v točki 2 izpodbijanega sklepa.

5 Prvi priglašeni ukrep, opisan v točki 2.1 izpodbijanega sklepa, je pogodba na razliko. Gre za instrument za zagotovitev stabilnosti cen za prodajo električne energije družbe NNBG med obratovanjem jedrske elektrarne Hinkley Point C. V njem je predvideno, da bo družba NNBG prodajala električno energijo, proizvedeno v navedeni enoti, na trgu. Vendar bo raven prihodkov družbe NNBG stabilizirana s pogodbo na razliko. Za te namene bo izvršilna cena, izračunana na podlagi ocen stroškov gradnje in obratovanja družbe NNBG, vključno s primernim dobičkom, primerjana z referenčno ceno, ki bo ustrezala tehtanemu povprečju veleprodajnih cen, ki jih Združeno kraljestvo določi za vse upravljavce s sklenjeno pogodbo na razliko, in ki bo upoštevala tržne cene. V primeru družbe NNBG je upoštevna referenčna cena cena na trgu pasovne električne energije, ki velja za vse upravljavce proizvodnje pasovne električne energije. Kadar bo referenčna cena nižja od izvršilne cene, bo družba NNBG prejela razliko v plačilih, ki bo ustrezala razliki med tema cenama. Ta pravica do razlike v plačilih bo omejena z najvišjo ravnijo proizvodnje. Kadar pa bo referenčna cena višja od izvršilne cene, bo morala družba NNBG plačati razliko med tema cenama drugi stranki pogodbe na razliko (v nadaljevanju: sopogodbenica družbe NNBG). Sopogodbenica družbe NNBG bo družba Low Carbon Contracts Company Ltd, subjekt, ki ga bodo v skladu z zakonsko obveznostjo financirali vsi pooblaščeni dobavitelji električne energije. Obstajala bosta dva mehanizma delitve dobička, pri čemer se prvi nanaša na proizvodne stroške, drugi pa na donosnost lastniškega kapitala. Za revizijo stroškov poslovanja bosta določena dva datuma, prvi 15 let in drugi 25 let od začetka obratovanja prvega reaktorja.

6 Pogodba na razliko pod nekaterimi pogoji določa plačilo odškodnine družbi NNBG za nekatere spremembe zakonodaje. Poleg tega bo pod nekaterimi pogoji prejela odškodnino v primeru predčasne zaustavitve jedrske elektrarne Hinkley Point iz političnih razlogov in v primeru težav, povezanih z zavarovanjem jedrske odgovornosti tretje strani. V takih primerih bodo lahko vlagatelji družbe NNBG in Združeno kraljestvo zahtevali prenos družbe NNBG na vlado Združenega kraljestva, ti vlagatelji pa bodo upravičeni do odškodnine.

7 Drugi priglašeni ukrep, opisan v točki 2.3 izpodbijanega sklepa, je dogovor med ministrstvom Združenega kraljestva za energijo in podnebne spremembe ter vlagatelji družbe NNBG (v nadaljevanju: dogovor z ministrstvom). Ta dogovor dopolnjuje pogodbo na razliko. Določa, da bo, če v primeru predčasne zaustavitve jedrske elektrarne Hinkley Point iz političnih razlogov sopogodbenica družbe NNBG vlagateljem družbe NNBG ne bo plačala odškodnine, dogovorjeno odškodnino vlagateljem plačalo zadevno ministrstvo. Določa tudi mehanizme delitve dobička.

8 Tretji priglašeni ukrep, opisan v točki 2.2 izpodbijanega sklepa, je kreditno jamstvo Združenega kraljestva za obveznice, ki jih bo izdala družba NNBG, s katerim je zagotovljeno pravočasno poplačilo glavnice in obresti na kvalificiran dolg ter ki lahko znese do 17 milijard britanskih funtov (GBP). Stopnja provizije za jamstvo, ki jo je Komisija odobrila v navedenem sklepu, znaša 295 bazičnih točk.

9 Komisija je v točki 7 izpodbijanega sklepa poudarila, da vsi trije zgoraj navedeni priglašeni ukrepi (v nadaljevanju: zadevni ukrepi) pomenijo državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.

10 Komisija je v točkah 9 in 10 izpodbijanega sklepa preučila, ali se lahko zadevni ukrepi razglasijo za združljive z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(c) PDEU. V tem okviru je v točki 9.1 navedenega sklepa navedla, da so ti ukrepi združljivi z obstoječo ureditvijo trga. V točki 9.2 navedenega sklepa je ugotovila, da je cilj v javnem interesu, ki ga Združeno kraljestvo uresničuje s temi ukrepi, spodbujanje jedrske energije in, konkretneje, vzpostavitev novih zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije. Glede na preudarke Komisije v točki 9.3 istega sklepa je bilo za pravočasno dosego tega cilja potrebno posredovanje Združenega kraljestva. Komisija je v točki 9.4 zadevnega sklepa analizirala, ali so zadevni ukrepi primerni instrumenti za dosego tega cilja in ali imajo spodbujevalni učinek. V točkah 9.5 in 9.6 je preučila sorazmernost zadevnih ukrepov in ugotovila, da je treba ob upoštevanju prilagoditve stopnje provizije za kreditno jamstvo na 295 bazičnih točk in spremembe mehanizmov na področju delitve dobička zadevne ukrepe šteti za potrebne ter da je gledano v celoti tveganje izkrivljanja konkurence omejeno in da so negativni učinki zadevnih ukrepov izravnani z njihovimi pozitivnimi učinki. Komisija je na podlagi teh preudarkov v točki 10 izpodbijanega sklepa ugotovila, da so zadevni ukrepi združljivi z notranjim trgom v skladu s členom 107(3)(c) PDEU.

11 V členu 1, prvi odstavek, izpodbijanega sklepa je navedeno: „Pomoč jedrski elektrarni Hinkley Point C v obliki pogodbe na razliko, dogovora z ministrstvom in kreditnega jamstva je skupaj z vsemi povezanimi elementi, ki jih Združeno kraljestvo namerava izvesti, združljiva z notranjim trgom v smislu člena 107(3)(c) [PDEU].“

II. Postopek pred Splošnim sodiščem in predlogi strank

12 Republika Avstrija je 6. julija 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo.

13 Komisija je 18. septembra 2015 vložila odgovor na tožbo.

14 Republika Avstrija je 5. novembra 2015 vložila repliko.

15 Komisija je 15. januarja 2016 vložila dupliko.

16 Slovaška republika je 9. novembra 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila predlog za intervencijo v tej zadevi v podporo predlogom Komisije. S sklepom predsednika senata z dne 9. decembra 2015 je bila tej državi članici dovoljena intervencija v podporo predlogom Komisije. Svojo intervencijsko vlogo je vložila 14. marca 2016.

17 Veliko vojvodstvo Luksemburg je 20. novembra 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložilo predlog za intervencijo v tej zadevi v podporo predlogom Republike Avstrije. S sklepom predsednika senata z dne 18. decembra 2015 je bila Velikemu vojvodstvu Luksemburg dovoljena intervencija v podporo predlogom Republike Avstrije. Svojo intervencijsko vlogo je vložilo 24. marca 2016.

18 Madžarska je 25. novembra 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila predlog za intervencijo v tej zadevi v podporo predlogom Komisije. S sklepom predsednika senata z dne 6. januarja 2016 je bila tej državi članici dovoljena intervencija v podporo predlogom Komisije. Svojo intervencijsko vlogo je vložila 24. marca 2016.

19 Združeno kraljestvo je 26. novembra 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložilo predlog za intervencijo v tej zadevi v podporo predlogom Komisije. S sklepom predsednika senata z dne 6. januarja 2016 je bila tej državi članici dovoljena intervencija v podporo predlogom Komisije. Svojo intervencijsko vlogo je vložilo 23. marca 2016.

20 Francoska republika je 30. novembra 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila predlog za intervencijo v tej zadevi v podporo predlogom Komisije. S sklepom predsednika senata z dne 11. januarja 2016 je bila tej državi članici dovoljena intervencija v podporo predlogom Komisije. Svojo intervencijsko vlogo je vložila 18. marca 2016.

21 Češka republika je 2. decembra 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila predlog za intervencijo v tej zadevi v podporo predlogom Komisije. S sklepom predsednika senata z dne 11. januarja 2016 je bila tej državi članici dovoljena intervencija v podporo predlogom Komisije. Svojo intervencijsko vlogo je vložila 24. marca 2016.

22 Republika Poljska je 3. decembra 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila predlog za intervencijo v tej zadevi v podporo predlogom Komisije. S sklepom predsednika senata z dne 11. januarja 2016 je bila tej državi članici dovoljena intervencija v podporo predlogom Komisije. Svojo intervencijsko vlogo je vložila 24. marca 2016.

23 Romunija je 3. decembra 2015 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila predlog za intervencijo v tej zadevi v podporo predlogom Komisije. S sklepom predsednika senata z dne 11. januarja 2016 je bila tej državi članici dovoljena intervencija v podporo predlogom Komisije. Svojo intervencijsko vlogo je vložila 24. marca 2016.

24 Republika Avstrija je 21. julija 2016 predložila svoja stališča glede intervencijskih vlog Češke republike, Francoske republike, Madžarske, Republike Poljske, Romunije, Slovaške republike in Združenega kraljestva.

25 Komisija je 19. julija 2016 predložila svoja stališča glede intervencijske vloge Velikega vojvodstva Luksemburg.

26 Na predlog sodnika poročevalca je Splošno sodišče (peti senat) sklenilo, da začne ustni del postopka, in je v okviru ukrepov procesnega vodstva iz člena 89 Poslovnika Splošnega sodišča Republiki Avstriji, Združenemu kraljestvu in Komisiji postavilo pisna vprašanja. Navedene stranke so na ta vprašanja odgovorile v predpisanem roku.

27 Komisija je 14. septembra 2017 predložila dokazni predlog, ki mu je bil priložen dokument. Ta predlog in dokument sta bila vložena v spis, ostale stranke pa so lahko glede njiju predložile stališča.

28 Slovaška republika in Združeno kraljestvo sta z dopisoma z dne 18. in 28. septembra 2017 predložila stališča glede poročila za obravnavo.

29 Komisija, Češka republika, Francoska republika, Veliko vojvodstvo Luksemburg, Madžarska, Republika Avstrija in Združeno kraljestvo so na obravnavi 5. oktobra 2017 podali ustne navedbe in odgovorili na vprašanja Splošnega sodišča.

30 Veliko vojvodstvo Luksemburg in Republika Avstrija Splošnemu sodišču predlagata, naj: – izpodbijani sklep razglasi za ničen; – Komisiji naloži plačilo stroškov.

31 Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj: – tožbo zavrne kot neutemeljeno; – Republiki Avstriji naloži plačilo stroškov.

32 Francoska republika Splošnemu sodišču predlaga, naj: – tožbo zavrne kot neutemeljeno; – Republiki Avstriji naloži plačilo stroškov.

33 Madžarska Splošnemu sodišču predlaga, naj: – tožbo zavrne kot neutemeljeno; – Republiki Avstriji naloži plačilo vseh stroškov tega postopka, vključno z upravnimi in odvetniškimi stroški.

34 Francoska republika, Republika Poljska, Romunija in Združeno kraljestvo Splošnemu sodišču predlagajo, naj: – tožbo zavrne kot neutemeljeno.

III. Pravo

35 Ta tožba temelji na desetih tožbenih razlogih.

36 Republika Avstrija s prvim tožbenim razlogom trdi, da je Komisija napačno, prvič, priznala obstoj trga, ločenega od trga jedrske energije, in se, drugič, oprla na nedelovanje tega trga.

37 Drugi tožbeni razlog se nanaša na domnevno zmotnost ugotovitve Komisije, da je tehnologija, uporabljena v jedrski elektrarni Hinkley Point C, nova.

38 Tretji tožbeni razlog se nanaša na to, da naj bi Komisija napačno ugotovila, da zadevni ukrepi pomenijo pomoč za naložbe. Po mnenju Republike Avstrije ti ukrepi pomenijo pomoč za tekoče poslovanje, ki ni združljiva z notranjim trgom.

39 Republika Avstrija s četrtim tožbenim razlogom trdi, da v nasprotju s trditvijo Komisije gradnja jedrske elektrarne Hinkley Point C ni namenjena uresničevanju cilja v „skupnem“ interesu.

40 Republika Avstrija v okviru petega tožbenega razloga trdi, da Komisija ni zadostno opredelila elementov pomoči v zadevnih ukrepih.

41 S šestim tožbenim razlogom se želi dokazati domnevna zmotnost ugotovitve Komisije, da so zadevni ukrepi v skladu z načelom sorazmernosti.

42 V okviru sedmega tožbenega razloga Republika Avstrija trdi, da bi moralo Združeno kraljestvo v zvezi z jedrsko elektrarno Hinkley Point C začeti postopek za oddajo javnega naročila.

43 Z osmim tožbenim razlogom Republika Avstrija trdi, da Komisija ni upoštevala svojega Obvestila o uporabi členov [107] in [108] Pogodbe [DEU] za državno pomoč v obliki poroštev (UL 2008, C 155, str. 10, v nadaljevanju: obvestilo o poroštvih).

44 Deveti tožbeni razlog se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve.

45 Deseti tožbeni razlog se nanaša na kršitev pravice do izjave.

46 Republika Avstrija v okviru te tožbe izpodbija ugotovitev Komisije, da se lahko zadevni ukrepi razglasijo za združljive z notranjim trgom v smislu člena 107(3)(c) PDEU.

47 V skladu s členom 107(3)(c) PDEU se lahko pomoč za pospeševanje razvoja določenih gospodarskih dejavnosti ali določenih gospodarskih območij razglasi za združljivo z notranjim trgom, kadar takšna pomoč ne spreminja trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi.

48 Kot izhaja iz sodne prakse, se mora pomoč, da je lahko razglašena za združljivo z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(c) PDEU, nanašati na razvoj dejavnosti, ki je cilj v javnem interesu, ter mora biti ustrezna, potrebna in ne nesorazmerna (glej v tem smislu sodbo z dne 15. junija 2010, Mediaset/Komisija, T‑177/07, EU:T:2010:233, točka 125).

49 Glede na člen 107(3)(c) PDEU je treba naprej preučiti četrti tožbeni razlog, ki se nanaša na cilj v javnem interesu, ki ga je določilo Združeno kraljestvo, in sicer spodbujanje jedrske električne energije in, konkretneje, gradnjo novih zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije, nato pa je treba analizirati drugi tožbeni razlog, ki se nanaša zlasti na domnevno zgrešenost ugotovitve Komisije, da je tehnologija, uporabljena v jedrski elektrarni Hinkley Point C, nova, zatem prvi tožbeni razlog, ki se nanaša na to, da naj bi Komisija storila napake v zvezi z opredelitvijo zadevnega trga in napačno ugotovila nedelovanje trga, ter peti in osmi tožbeni razlog, ki se nanašata na nezadostno opredelitev zadevnih ukrepov in neupoštevanje obvestila o poroštvih, in nazadnje šesti tožbeni razlog, ki se nanaša na načelo sorazmernosti.

50 Ob upoštevanju rezultata preučitve teh tožbenih razlogov bo analiziran tretji tožbeni razlog, ki se nanaša na to, da naj bi zadevni ukrepi pomenili pomoč za tekoče poslovanje, ki ni združljiva z notranjim trgom.

51 Nato bosta preučena sedmi tožbeni razlog, ki se nanaša na to, da bi moralo Združeno kraljestvo v zvezi z jedrsko elektrarno Hinkley Point C začeti postopek za oddajo javnega naročila, in deseti tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev pravice do izjave.

52 Deveti tožbeni razlog v zvezi s kršitvijo obveznosti obrazložitve ima šest delov, ki se nanašajo na ugotovitve Komisije, katerih utemeljenost se izpodbija v okviru prvih šestih tožbenih razlogov. Ti deli bodo preučeni skupaj z zadevnimi tožbenimi razlogi.

53 Pred preučitvijo tožbenih razlogov Republike Avstrije pa se je treba izreči o trditvah v zvezi z nedopustnostjo intervencijske vloge, ki jo je vložila Madžarska.

A. Trditve v zvezi z nedopustnostjo intervencijske vloge, ki jo je vložila Madžarska

54 Republika Avstrija trdi, da je treba intervencijsko vlogo Madžarske zavreči kot nedopustno. Po njenem mnenju se lahko z intervencijsko vlogo podprejo le predlogi ene od glavnih strank. Poudarja, da je bila Madžarski dovoljena intervencija v podporo predlogom Komisije, ki predlaga zavrnitev predloga za razglasitev ničnosti izpodbijanega sklepa, in da ta sklep temelji na členu 107 PDEU. V navedeni intervencijski vlogi pa naj bi Madžarska trdila, da se člen 107 PDEU ne uporablja za področje atomske energije. Po mnenju Republike Avstrije bi sprejetje teh trditev vodilo do razglasitve ničnosti izpodbijanega sklepa. Zato naj bi Madžarska ne podpirala predlogov Komisije.

55 V zvezi s tem je treba spomniti, da se v skladu s členom 40, četrti odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije in členom 142 Poslovnika z intervencijsko vlogo lahko delno ali v celoti podprejo le predlogi ene od glavnih strank. Vendar te določbe ne nasprotujejo temu, da intervenient navaja drugačne trditve kot stranka, ki jo podpira, če te trditve ne spremenijo okvira spora in če je intervencija še vedno namenjena podpori predlogom te stranke (glej v tem smislu sodbo z dne 8. junija 1995, Siemens/Komisija, T‑459/93, EU:T:1995:100, točka 21).

56 V zvezi z intervencijsko vlogo, ki jo je vložila Madžarska, je treba najprej poudariti, da se predlogi te države članice ujemajo s predlogi Komisije, saj predlaga zavrnitev predloga Republike Avstrije za razglasitev ničnosti izpodbijanega sklepa.

57 Drugič, ugotoviti je treba, da iz intervencijske vloge Madžarske izhaja, da ta država članica ne zanika, da je imela Komisija v okoliščinah obravnavanega primera pravico sprejeti izpodbijani sklep na podlagi člena 107 PDEU.

58 V teh okoliščinah – tudi če se predpostavlja, da je treba za nekatere trditve Madžarske v zvezi s pristojnostjo Komisije za sprejetje sklepov na podlagi členov 107 in 108 PDEU na področju jedrske energije šteti, da spreminjajo okvir spora – to v nasprotju s trditvijo Republike Avstrije ne bi utemeljevalo zavrženja intervencijske vloge Madžarske v celoti kot nedopustne.

B. Četrti tožbeni razlog: spodbujanje jedrske energije ne pomeni cilja v „skupnem“ interesu in peti del devetega tožbenega razloga: nezadostna obrazložitev izpodbijanega sklepa

59 Četrti tožbeni razlog in peti del devetega tožbenega razloga se nanašata na ugotovitev Komisije iz uvodnih izjav od 366 do 374 izpodbijanega sklepa, da je cilj, ki ga Združeno kraljestvo uresničuje z zadevnimi ukrepi, in sicer cilj spodbujanja jedrske energije, cilj v „skupnem“ interesu.

60 Najprej bodo preučene trditve Republike Avstrije v okviru petega dela devetega tožbenega razloga, katerih namen je pokazati, da izpodbijani sklep ni zadostno obrazložen glede ugotovitve, da je cilj, ki ga Združeno kraljestvo uresničuje z zadevnimi ukrepi, cilj v „skupnem“ interesu. Nato bodo analizirane trditve Velikega vojvodstva Luksemburg in Republike Avstrije v podporo četrtemu tožbenemu razlogu, s katerimi izpodbijata utemeljenost ugotovitev Komisije v uvodnih izjavah od 366 do 374 izpodbijanega sklepa.

1. Peti del devetega tožbenega razloga: nezadostna obrazložitev izpodbijanega sklepa

61 Republika Avstrija v okviru petega dela devetega tožbenega razloga trdi, da izpodbijani sklep ni zadostno obrazložen glede ugotovitve, da je cilj, ki ga Združeno kraljestvo uresničuje z zadevnimi ukrepi, cilj v „skupnem“ interesu, ker v navedenem sklepu Komisija ni zadostno pojasnila razmerja med določbami Pogodbe Euratom in pravili o državni pomoči iz Pogodbe DEU. Navedbe navedene institucije v zvezi s tem naj bi bile nerazumljive in nezadostne.

62 Komisija tej trditvi nasprotuje.

63 V zvezi s tem je treba najprej spomniti, da mora biti obrazložitev, ki se zahteva v členu 296 PDEU, prilagojena vrsti obravnavanega akta ter mora jasno in nedvoumno izražati razlogovanje institucije, ki je akt izdala, tako da se lahko zadevne osebe seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče opravi nadzor (sodba z dne 22. junija 2006, Belgija in Forum 187/Komisija, C‑182/03 in C‑217/03, EU:C:2006:416, točka 137). Obveznost obrazložitve je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera, zlasti glede na vsebino akta, lastnosti podanih razlogov in interes za obrazložitev, ki ga lahko imajo naslovniki ali druge osebe, na katere se akt neposredno in posamično nanaša. Ne zahteva pa se, da obrazložitev vsebuje vse upoštevne dejanske in pravne elemente, saj je treba vprašanje, ali obrazložitev akta izpolnjuje zahteve iz člena 296 PDEU, presojati tako glede na njegovo besedilo kot tudi glede na njegovo sobesedilo in celoto pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje (sodba z dne 11. julija 2014, DTS Distribuidora de Televisión Digital/Komisija, T‑533/10, EU:T:2014:629, točka 199).

64 Glede na to sodno prakso je treba preučiti, ali je obrazložitev izpodbijanega sklepa glede ugotovitve, da je cilj, ki ga Združeno kraljestvo uresničuje z zadevnimi ukrepi, cilj v „skupnem“ interesu, zadostna.

65 V zvezi s tem je treba najprej ugotoviti, da se Komisija v uvodnih izjavah od 366 do 374 izpodbijanega sklepa nikakor ni izrecno izrekla o razmerju med določbami Pogodbe Euratom in členom 107 PDEU. Kljub temu je treba poudariti, da med drugim iz točke 7 navedenega sklepa z naslovom „Obstoj državne pomoči“ izhaja, da se po mnenju Komisije člen 107 PDEU uporablja za zadevne ukrepe. Poudariti je treba tudi, da je Komisija v točki 9.2 navedenega sklepa z naslovom „Cilji skupnega interesa“ svojo ugotovitev, da je spodbujanje jedrske energije cilj v „skupnem“ interesu, utemeljila zlasti s členom 2(c) in členom 40 Pogodbe Euratom. Iz te zadnje točke torej izhaja, da je Komisija menila, da je treba v okviru uporabe člena 107(3)(c) PDEU upoštevati določbe Pogodbe Euratom.

66 Drugič, spomniti je treba, da je treba upoštevati okoliščine izpodbijanega sklepa, med katere spada prejšnja praksa Komisije, ki naj bi jo države članice poznale. Pristop, ki ga je Komisija uporabila v navedenem sklepu, pa je skladen z njeno prejšnjo prakso, v skladu s katero je treba po eni strani ukrepe države članice, ki se nanašajo na področje, urejeno s Pogodbo Euratom, preučiti tudi glede na člen 107 PDEU, če niso potrebni ali presegajo cilje Pogodbe Euratom ali izkrivljajo ali grozijo z izkrivljanjem konkurence na notranjem trgu (glej v zvezi s tem Odločbo Komisije z dne 22. septembra 2004 o državni pomoči, ki jo namerava Združeno kraljestvo izvajati za družbo British Energy plc (2005/407/ES), UL 2005, L 142, str. 26, uvodna izjava 239), in v skladu s katero lahko cilj Pogodbe Euratom pomeni cilj v javnem interesu v smislu člena 107(3)(c) PDEU (glej v tem smislu Odločbo Komisije z dne 4. aprila 2006 o državni pomoči, ki jo namerava Združeno kraljestvo izvajati za ustanovitev Organa za jedrsko razgradnjo (2006/643/ES), UL 2006, L 268 str. 37, uvodna izjava 162).

67 Glede na te elemente je treba ugotoviti, da iz obrazložitve izpodbijanega sklepa dovolj jasno izhaja, da je Komisija menila, da čeprav se zadevni ukrepi nanašajo na jedrsko energijo, je treba, ker pomenijo državno pomoč, preučiti njihovo združljivost z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(c) PDEU. Iz navedene obrazložitve prav tako dovolj jasno izhaja, da je Komisija menila, da je treba v okviru uporabe navedene določbe, zlasti glede označitve spodbujanja jedrske energije za cilj v javnem interesu v smislu navedene določbe, upoštevati določbe Pogodbe Euratom. Ta obrazložitev je torej družbi Republiki Avstriji omogočala, da se seznani z utemeljitvami navedenega izpodbijanega sklepa, Splošnemu sodišču pa omogoča, da opravi nadzor.

68 Zato je treba zavrniti peti del devetega tožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve.

2. Četrti tožbeni razlog: utemeljenost ugotovitev Komisije

69 Republika Avstrija in Veliko vojvodstvo Luksemburg navajata trditve, s katerimi izpodbijata utemeljenost ugotovitev Komisije v uvodnih izjavah od 366 do 374 izpodbijanega sklepa. Ti državi članici v bistvu trdita, da v nasprotju z ugotovitvami Komisije spodbujanje jedrske energije ne ustreza nobenemu skupnemu interesu.

70 Komisija, Češka republika, Francoska republika, Madžarska, Republika Poljska, Romunija, Slovaška republika in Združeno kraljestvo tem trditvam nasprotujejo.

71 Pred preučitvijo trditev Republike Avstrije in Velikega vojvodstva Luksemburg, s katerimi izpodbijata ugotovitev Komisije, da je spodbujanje jedrske energije cilj v „skupnem“ interesu, se je treba najprej izreči o tem, koliko se člen 107 PDEU uporablja za ukrepe na področju jedrske energije in koliko je treba v okviru njegove uporabe upoštevati cilje Pogodbe Euratom.

a) Uporaba člena 107 PDEU za ukrepe na področju jedrske energije in upoštevanje ciljev Pogodbe Euratom v okviru uporabe te določbe

72 Glede uporabe člena 107 PDEU za ukrepe na področju jedrske energije je treba spomniti, da v skladu s členom 106a(3) Pogodbe Euratom določbe Pogodbe EU in Pogodbe DEU ne odstopajo od določb Pogodbe Euratom. Zato določbe Pogodbe Euratom pomenijo posebna pravila glede na določbe Pogodbe DEU in odstopajo od njih v primeru kolizije.

73 Vendar to, da določbe Pogodbe Euratom pomenijo posebna pravila glede na določbe Pogodbe DEU, ne nasprotuje temu, da se člen 107 PDEU uporabi za ukrepe, s katerimi se uresničuje cilj iz Pogodbe Euratom. Ker Pogodba Euratom ne določa posebnih pravil v zvezi s tem, se namreč lahko za take ukrepe uporabijo določbe Pogodbe DEU v zvezi s politiko Unije (glej v tem smislu sodbe z dne 29. marca 1990, Grčija/Svet, C‑62/88, EU:C:1990:153, točka 17; z dne 12. aprila 2005, Komisija/Združeno kraljestvo, C‑61/03, EU:C:2005:210, točka 44, in z dne 4. junija 2015, Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, točke od 69 do 82; glej tudi po analogiji Mnenje 1/94 (sporazumi, priloženi Sporazumu STO) z dne 15. novembra 1994, EU:C:1994:384, točka 24).

74 Treba pa je ugotoviti, da Pogodba Euratom ne vsebuje izčrpnih pravil na področju konkurence, ki bi lahko nasprotovala uporabi pravil iz naslova VII, poglavje 1, Pogodbe DEU. Zlasti ne določa izčrpnih pravil o državni pomoči.

75 Res je, da se nekatere določbe Pogodbe Euratom, kot so člen 2(c) in določbe iz naslova II, poglavje 4, nanašajo na naložbe na področju jedrske energije. Vendar te določbe ne določajo pogojev, pod katerimi bi se lahko državna pomoč v zvezi z naložbami na področju jedrske energije kljub izkrivljanju konkurence, ki bi jo povzročila, štela za združljivo z notranjim trgom.

76 Zato se člen 107 PDEU uporablja za zadevne ukrepe, čeprav se z njimi uresničuje cilj iz Pogodbe Euratom.

77 Te ugotovitve ne izpodbija člen 106a(1) Pogodbe Euratom, v katerem so naštete nekatere določbe Pogodbe EU in Pogodbe DEU, ki se uporabljajo za Pogodbo Euratom. Kot izhaja iz druge uvodne izjave Protokola št. 2 o spremembi Pogodbe Euratom, priloženega Lizbonski pogodbi (UL 2007, C 306, str. 199), je ta določba namenjena zgolj uskladitvi navedene pogodbe z novimi pravili, ki jih določata Pogodba EU in Pogodba DEU, zlasti na institucionalnem in finančnem področju. Nasprotno pa na podlagi navedene določbe ni mogoče sklepati, da se nobena od določb Pogodbe EU in Pogodbe DEU, ki tam niso navedene, ne uporablja za ukrepe, s katerimi se uresničujejo cilji na področju Pogodbe Euratom. Taka razlaga člena 106a(1) Pogodbe Euratom namreč ne bi bila v skladu z odstavkom 3 tega člena, iz katerega je mogoče razbrati, da se določbe Pogodbe EU in Pogodbe DEU načeloma uporabljajo na področju jedrske energije ter da se določbe Pogodbe EU in Pogodbe DEU ne uporabljajo samo, kadar Pogodba Euratom določa posebna pravila.

78 Zato se člen 107 PDEU uporablja za zadevne ukrepe. Kljub temu je treba v okviru uporabe te določbe za ukrepe na področju jedrske energije upoštevati določbe in cilje Pogodbe Euratom.

b) Trditve, s katerimi se izpodbija ugotovitev Komisije, da je spodbujanje jedrske energije cilj v „skupnem“ interesu

79 Trditve Republike Avstrije in Velikega vojvodstva Luksemburg, s katerimi izpodbijata ugotovitev Komisije iz uvodne izjave 374 izpodbijanega sklepa, da je cilj spodbujanja jedrske energije, ki ga Združeno kraljestvo uresničuje z zadevnimi ukrepi, in sicer vzpostavitev novih zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije, cilj v „skupnem“ interesu, je treba preučiti ob upoštevanju preudarkov iz točk od 72 do 78 zgoraj.

80 Na prvem mestu, Republika Avstrija in Veliko vojvodstvo Luksemburg trdita, da če se s ciljem ne upoštevajo utemeljeni interesi ene same države članice, ga ni mogoče šteti za cilj v skupnem interesu, poudarjata pa tudi, da so nekatere države članice vedno zavračale zamisel, da gradnja novih jedrskih reaktorjev pomeni cilj v skupnem evropskem interesu.

81 Komisija, Češka republika, Francoska republika, Madžarska, Republika Poljska, Romunija, Slovaška republika in Združeno kraljestvo tem trditvam nasprotujejo.

82 V zvezi s tem je treba najprej spomniti, da se lahko v skladu s členom 107(3)(c) PDEU pomoč za pospeševanje razvoja določenih gospodarskih dejavnosti ali določenih gospodarskih območij razglasi za združljivo z notranjim trgom, kadar takšna pomoč ne spreminja trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi.

83 Drugič, poudariti je treba, da je Splošno sodišče v točki 125 sodbe z dne 15. junija 2010, Mediaset/Komisija (T‑177/07, EU:T:2010:233), res ugotovilo, da mora pomoč uresničevati cilj v „skupnem“ interesu ter biti ustrezna, potrebna in ne nesorazmerna, da je združljiva z notranjim trgom v smislu člena 107(3)(c) PDEU.

84 Vendar se sklicevanje v sodbi z dne 15. junija 2010, Mediaset/Komisija (T‑177/07, EU:T:2010:233), na uresničevanje cilja v „skupnem“ interesu ne bi smelo razumeti kot zahteva, da se lahko v okviru uporabe člena 107(3)(c) PDEU upoštevajo samo cilji, ki so v interesu vseh držav članic ali večine njih.

85 V okviru uporabe člena 107(3)(c) PDEU je treba namreč razlikovati med ciljem, ki ga uresničuje država članica in ki je lahko med drugim razvoj neke dejavnosti, na eni strani in pogojem, da državna pomoč ne sme spremeniti trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi, na drugi strani.

86 Ne bi se smelo šteti, da so cilji, ki jih lahko uresničujejo države članice, s členom 107(3)(c) PDEU omejeni na tiste, ki so v interesu vseh ali večine držav članic Unije. V zvezi s tem je Splošno sodišče s sklicevanjem na „skupni“ interes v točki 125 sodbe z dne 15. junija 2010, Mediaset/Komisija (T‑177/07, EU:T:2010:233), navedlo samo to, da mora iti za javni interes in ne samo za zasebni interes prejemnika ukrepa pomoči.

87 Glede pojma skupni interes, navedenega na koncu člena 107(3)(c) PDEU, je treba spomniti, da se nanaša na tehtanje med prednostmi in nevšečnostmi, ki izhajajo iz ukrepa pomoči, ter nasprotuje temu, da bi bili dovoljeni ukrepi, ki spreminjajo trgovinske pogoje v obsegu, ki je v nasprotju s skupnimi interesi. Nanaša se torej na poznejšo fazo preučitve, ki se opravi v okviru uporabe navedene določbe. Zato iz tega ni mogoče sklepati, da so cilji v javnem interesu, ki jih lahko uresničuje država članica, omejeni na tiste, ki so skupni vsem ali večini držav članic.

88 Ob upoštevanju teh preudarkov je treba razumeti ugotovitev Komisije iz uvodne izjave 374 izpodbijanega sklepa, da se z zadevnimi ukrepi uresničuje cilj v „skupnem“ interesu. Ta uvodna izjava je vključena v točko 9.2 navedenega sklepa, v kateri se je Komisija izrekla o tem, ali spodbujanje jedrske energije pomeni cilj, ki se lahko zakonito uresničuje v skladu s členom 107(3)(c) PDEU. Zato je v navedeni uvodni izjavi ugotovila samo, da je Združeno kraljestvo ob upoštevanju določb Pogodbe Euratom upravičeno opredelilo spodbujanje jedrske energije kot cilj v javnem interesu v smislu navedene določbe. Nasprotno pa v navedeni uvodni izjavi Komisija ni ugotovila, da je to cilj vseh ali večine držav članic. Niti se ni v njej izrekla o tem, ali zadevni ukrepi spreminjajo trgovinske pogoje v obsegu, ki je v nasprotju s skupnimi interesi. Iz strukture navedenega sklepa namreč jasno izhaja, da je to vprašanje preučila pozneje, in sicer v točkah od 9.3 do 9.6 istega sklepa.

89 Ob upoštevanju zgornjih preudarkov je treba zavrniti trditev Republike Avstrije, da Komisija v uvodni izjavi 374 izpodbijanega sklepa ni zadostno upoštevala dejstva, da so nekatere države članice, med katerimi je Republika Avstrija, vedno zavračale zamisel o gradnji novih jedrskih reaktorjev.

90 Na drugem mestu, Republika Avstrija trdi, da je Komisija v uvodnih izjavah od 366 do 374 prezrla, da je treba potrebo po pomoči in njen vpliv na trgovino med državami članicami ocenjevati z vidika Unije. V tem okviru meni, da se tudi pojmi v zvezi s skupnim interesom, navedeni v okviru člena 34 PEU in člena 142 PDEU, nanašajo na interes vseh držav članic.

91 Te trditve je treba zavrniti.

92 V zvezi s tem je dovolj poudariti, da Komisija v uvodnih izjavah od 366 do 374 izpodbijanega sklepa ni izpodbijala dejstva, da je treba – ker člen 107(3)(c) PDEU določa, da državna pomoč ne sme spremeniti trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi – upoštevati interes Unije in vseh držav članic. Kot je bilo navedeno v točki 88 zgoraj, se Komisija v navedenih uvodnih izjavah namreč ni izrekla o tem tehtanju interesov, temveč samo o tem, ali je Združeno kraljestvo upravičeno opredelilo spodbujanje jedrske energije kot cilj v javnem interesu.

93 Na tretjem mestu, Republika Avstrija navaja trditve, s katerimi izpodbija ugotovitev Komisije, da ima država članica pravico spodbujati jedrsko energijo in, konkretneje, vzpostavitev novih zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije kot cilj v javnem interesu v smislu člena 107(3)(c) PDEU. Prvič, člen 2(c) Pogodbe Euratom naj ne bi bil naslovljen na države članice. Drugič, ta zadnja določba naj bi se nanašala samo na osnovne naprave, potrebne za razvoj jedrske energije. Jedrska elektrarna Hinkley Point C pa naj ne bi bila taka osnovna naprava. Tretjič, cilj spodbujanja jedrske energije naj bi bil že dosežen, saj naj bi bile v vsej Evropi zgrajene številne jedrske elektrarne. Četrtič, Komisija naj bi prezrla zgodovinski okvir Pogodbe Euratom in omejitve, ki iz tega izhajajo.

94 Komisija, Češka republika, Francoska republika, Madžarska, Republika Poljska, Romunija, Slovaška republika in Združeno kraljestvo tem trditvam nasprotujejo.

95 S tega vidika, kot je bilo ugotovljeno v točkah od 80 do 89 zgoraj, v skladu s členom 107(3)(c) PDEU cilj v javnem interesu, ki se uresničuje z zadevnim ukrepom, ni nujno cilj vseh ali večine držav članic.

96 Spomniti je tudi treba, da je treba, kot je bilo navedeno v točkah od 72 do 78 zgoraj, v okviru uporabe člena 107 PDEU za ukrepe, s katerimi se uresničuje cilj iz Pogodbe Euratom, upoštevati določbe in cilje te pogodbe. Iz člena 1, drugi odstavek, Pogodbe Euratom izhaja, da je naloga Skupnosti Euratom z ustvarjanjem razmer, potrebnih za pospešeno vzpostavljanje in razvoj jedrske industrije, prispevati k dvigu življenjske ravni v državah članicah in k razvoju odnosov z drugimi državami. V skladu s členom 2(c) Pogodbe Euratom mora Skupnost Euratom za uresničitev svoje naloge v skladu s to pogodbo olajševati naložbe in zagotavljati, zlasti s spodbujanjem podjetništva, postavitev osnovnih naprav, potrebnih za razvoj jedrske energije v Skupnosti.

97 Ob upoštevanju člena 1, drugi odstavek, in člena 2(c) Pogodbe Euratom je treba ugotoviti, da Komisija ni storila napake, ko je menila, da je Združeno kraljestvo upravičeno opredelilo spodbujanje jedrske energije in, konkretneje, spodbujanje vzpostavitve novih zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije kot cilj v javnem interesu v smislu člena 107(3)(c) PDEU. Na eni strani se ta cilj namreč navezuje na cilj Skupnosti Euratom, ki je olajšati naložbe na jedrskem področju, iz člena 192, prvi odstavek, Pogodbe Euratom pa izhaja, da države članice Skupnosti Euratom olajšujejo izpolnjevanje njenih nalog. Na drugi strani iz člena 194(2), drugi pododstavek, PDEU izhaja, da ima vsaka država članica pravico izbrati med različnimi viri energije tiste, ki jim da prednost.

98 Te ugotovitve ni mogoče izpodbiti z nobeno trditvijo Republike Avstrije.

99 Prvič, Republika Avstrija v bistvu trdi, da je Komisija prezrla zgodovinski okvir Pogodbe Euratom in omejitve, ki iz tega izhajajo. Navdušenost nad jedrsko energijo v času sklenitve Pogodbe Euratom je danes v številnih državah članicah nadomestila jasna skepsa, ki jo čuti velik del prebivalstva, vse do popolnega zavračanja in popolne opustitve te oblike proizvodnje energije. V nasprotju z drugimi določbami primarnega prava naj določbe Pogodbe Euratom ne bi bile revidirane in naj bi torej pomenile pravila, ki so predhodna Pogodbi DEU.

100 Te trditve je treba zavrniti.

101 V nasprotju s tem, kar je mogoče razbrati iz trditev Republike Avstrije, so namreč določbe Pogodbe Euratom v celoti veljavne in te pogodbe ni mogoče šteti za zakonodajo, ki je predhodna Pogodbi DEU. Po eni strani je treba namreč spomniti, da se v skladu s členom 208 Pogodbe Euratom ta uporablja za nedoločen čas in da iz prve uvodne izjave preambule k Protokolu št. 2 o spremembi Pogodbe Euratom, priloženemu Lizbonski pogodbi, izhaja, da imajo določbe Pogodbe Euratom še naprej polni pravni učinek. Po drugi strani iz tega protokola izhaja, da so bile z Lizbonsko pogodbo spremenjene in potrjene ne samo Pogodba DEU in Pogodba EU, temveč tudi Pogodba Euratom.

102 V tem okviru je treba zavrniti tudi trditev Republike Avstrije, da iz izjave št. 54 izjav, priloženih sklepni listini medvladne konference, na kateri je bila sprejeta Lizbonska pogodba, izhaja, da je Pogodba Euratom zastarela. Samo dejstvo, da je pet držav članic izjavilo, da določbe Pogodbe Euratom niso bile predmet bistvenih sprememb od njenega začetka veljavnosti in da je potrebna posodobitev, ne more izpodbiti ugotovitve, da določbe Pogodbe Euratom v celoti veljajo.

103 Poleg tega je glede sklicevanja Republike Avstrije na skupno izjavo pooblaščencev o uporabi Pogodbe Euratom v okviru aktov o pogojih pristopa Kraljevine Norveške, Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske ter prilagoditvi temeljnih pogodb Evropske unije (UL 1994, C 241, str. 382) dovolj poudariti, da iz navedene izjave izhaja, da se države članice glede na svoje politične usmeritve odločijo, ali bodo proizvajale jedrsko energijo ali ne. Iz tega ni mogoče sklepati, da spodbujanje jedrske energije s strani države članice ne more pomeniti cilja v javnem interesu v smislu člena 107(3)(c) PDEU, za katerega se lahko država članica odloči, da ga bo dosegla.

104 Drugič, Republika Avstrija trdi, da se člen 2(c) Pogodbe Euratom nanaša samo na osnovne naprave, potrebne za razvoj jedrske energije, in da je bil cilj spodbujanja jedrske energije že dosežen.

105 V zvezi s tem je treba spomniti, da izpodbijani sklep temelji na členu 107(3)(c) PDEU in da se ta določba nanaša na razvoj dejavnosti. Ugotoviti pa je treba, da Komisija ni storila napake, ko je štela, da je namen gradnje jedrske elektrarne Hinkley Point C razviti dejavnost v smislu navedene določbe. Na podlagi člena 194(2), drugi pododstavek, PDEU ima namreč Združeno kraljestvo pravico izbrati med različnimi viri energije. Poudariti je treba tudi, da je bil namen gradnje jedrske elektrarne Hinkley Point C, kot izhaja zlasti iz uvodne izjave 510 izpodbijanega sklepa ter uvodnih izjav 6 in 7 sklepa o začetku formalnega postopka preiskave, nadomestiti starajoče se zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije, katerih zaprtje je bilo načrtovano. Poleg tega ni sporno, da je tehnologija, ki naj bi se uporabljala v zadevni enoti, bolj razvita kot tista, uporabljena v obstoječih elektrarnah.

106 Ob upoštevanju teh preudarkov je treba zavrniti trditev Republike Avstrije, da jedrska elektrarna Hinkley Point C ni osnovna naprava, potrebna za razvoj jedrske energije, in da je bil cilj spodbujanja jedrske energije že dosežen.

107 Tretjič, zavrniti je treba tudi trditev Republike Avstrije, da člen 2(c) Pogodbe Euratom ni naslovljen na države članice. V zvezi s tem je treba spomniti, da čeprav se ta določba ne nanaša neposredno na države članice, temveč na Skupnost Euratom, jo je Združeno kraljestvo upravičeno upoštevalo glede na člen 192, prvi odstavek, navedene pogodbe, v skladu s katerim države članice Skupnosti Euratom olajšujejo izpolnjevanje njenih nalog.

108 Četrtič, Republika Avstrija trdi, da če bi se spodbujanje jedrske energije štelo za cilj v javnem interesu v smislu člena 107(3)(c) PDEU, bi bilo mogoče vsak ukrep utemeljiti s tem ciljem. V zvezi s tem je dovolj spomniti, da se je Komisija v uvodni izjavi 374 izpodbijanega sklepa omejila na ugotovitev, da je spodbujanje jedrske energije cilj v javnem interesu. Nasprotno pa v navedeni uvodni izjavi ni preučila, ali so glede na ta cilj zadevni ukrepi ustrezni in potrebni ter niso nesorazmerni. To vprašanje je namreč preučila v točkah od 9.3 do 9.6 navedenega sklepa.

109 Zato je treba zavrniti vse trditve, s katerimi se želi dokazati, da na podlagi določb Pogodbe Euratom ni mogoče šteti, da je spodbujanje jedrske energije in, konkretneje, spodbujanje vzpostavitve novih zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije cilj v javnem interesu v smislu člena 107(3)(c) PDEU.

110 Na četrtem mestu, Republika Avstrija in Veliko vojvodstvo Luksemburg se sklicujeta na obstoj navzkrižja med spodbujanjem jedrske energije na eni strani ter načelom varstva okolja, previdnostnim načelom, načelom odgovornosti povzročitelja, trajnostnim načelom in nekaterimi cilji, določenimi v členu 194(1) PDEU, kot so spodbujanje energijske učinkovitosti, razvoj novih energij in spodbujanje energetskih omrežij, na drugi strani. Po mnenju teh držav članic Komisija ne bi smela dati brezpogojne prednosti cilju spodbujanja jedrske energije, temveč bi morala upoštevati navzkrižje med spodbujanjem jedrske energije in zgoraj navedenimi načeli. V tem okviru Veliko vojvodstvo Luksemburg omenja tudi tveganje, ki izhaja iz terorističnih napadov.

111 Komisija, Češka republika, Francoska republika, Madžarska, Republika Poljska, Romunija, Slovaška republika in Združeno kraljestvo tem trditvam nasprotujejo.

112 V zvezi s tem je treba poudariti, da se glede na cilje Pogodbe Euratom ne bi smelo šteti, da načela, na katera se sklicujeta Republika Avstrija in Veliko vojvodstvo Luksemburg, nasprotujejo temu, da država članica opredeli spodbujanje jedrske energije kot cilj v javnem interesu v smislu člena 107(3)(c) PDEU. V zvezi z načeli, ki jih ti državi članici izpeljeta iz Pogodbe DEU, je treba spomniti, da v skladu s členom 106a(3) Pogodbe Euratom določbe Pogodbe EU in Pogodbe DEU ne odstopajo od določb Pogodbe Euratom.

113 Poleg tega je treba zavrniti trditev Republike Avstrije in Velikega vojvodstva Luksemburg, da je Komisija dala brezpogojno prednost cilju spodbujanja jedrske energije. V zvezi s tem je dovolj spomniti, da se je Komisija v točki 9.2 izpodbijanega sklepa omejila na ugotovitev, da je spodbujanje jedrske energije cilj v javnem interesu v smislu člena 107(3)(c) PDEU. Nasprotno pa v tej fazi analize ni preučila sorazmernosti zadevnih ukrepov.

114 Kolikor želita Republika Avstrija in Veliko vojvodstvo Luksemburg s svojimi trditvami dokazati, da spodbujanje jedrske energije ne more biti cilj v javnem interesu v smislu člena 107(3)(c) PDEU, je torej treba te trditve zavrniti. Kolikor pa se s temi trditvami izpodbija ugotovitev Komisije v zvezi s sorazmernostjo zadevnih ukrepov, bodo upoštevane v okviru preučitve šestega tožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev načela sorazmernosti.

115 Na petem mestu, Republika Avstrija trdi, da iz usmeritvenih jedrskih programov, ki jih Komisija objavlja obdobno, izhaja, da v skladu s členom 40 Pogodbe Euratom naložb v jedrsko energijo ni mogoče opredeliti kot cilje v skupnem interesu.

116 Komisija, Češka republika, Francoska republika, Madžarska, Republika Poljska, Romunija, Slovaška republika in Združeno kraljestvo tem trditvam nasprotujejo.

117 V zvezi s tem je treba najprej poudariti, da glede na naravo usmeritvenih jedrskih programov (glej člen 40 Pogodbe Euratom) ugotovitev iz točk od 79 do 115 zgoraj, ki temeljijo na določbah Pogodbe Euratom in Pogodbe DEU, ni mogoče ovreči z navedbami Komisije v teh programih.

118 Drugič, vsekakor je treba ugotoviti, da iz usmeritvenih jedrskih programov, ki jih omenja Republika Avstrija, nikakor ne izhaja, da spodbujanje jedrske energije ne pomeni dejavnosti, katere razvoja ni mogoče olajšati na podlagi člena 107(3)(c) PDEU.

119 Če se namreč Republika Avstrija sklicuje na to, da iz točke 7 usmeritvenega jedrskega programa z dne 4. oktobra 2007, COM(2007) 565 final, izhaja, da so države članice pristojne, da izberejo jedrsko energijo ali ne, to potrjuje pravico Združenega kraljestva, da to energijo spodbuja (glej točko 97 zgoraj).

120 Če pa Republika Avstrija trdi, da s strani 18 usmeritvenega jedrskega programa z dne 25. septembra 1996, COM(1996) 339 final, iz točke 3.3 programa z dne 13. novembra 2008, COM(2008) 776 final, in odstavka 4.2 programa z dne 4. oktobra 2007, COM(2007) 565 final, izhaja, da se glede na konkurenčnost jedrske energije ne bi smela odobriti nobena državna pomoč na tem področju, je dovolj poudariti, da s to trditvijo ni mogoče izpodbiti ugotovitve Komisije, da lahko spodbujanje jedrske energije pomeni cilj v javnem interesu v smislu člena 107(3)(c) PDEU. Z njo bi se lahko izpodbila samo ugotovitev Komisije glede potrebnosti zadevnih ukrepov. Zato je ta trditev v tem okviru brezpredmetna, vendar bo upoštevana pri preučitvi prvega tožbenega razloga, ki se nanaša na ugotovitve Komisije glede potrebe po posredovanju države.

121 Zavrniti je torej treba trditve na podlagi usmeritvenih jedrskih programov, ki jih je objavila Komisija.

122 Na šestem mestu, Republika Avstrija trdi, da Komisija v izpodbijanem sklepu ni opravila temeljitega razmisleka v zvezi s cilji diverzifikacije virov in zanesljive oskrbe. Veliko vojvodstvo Luksemburg pa trdi, da zanesljiva oskrba ni zagotovljena, ker je treba uran uvažati iz držav zunaj Unije.

123 V zvezi s tem je dovolj poudariti, da iz uvodnih izjav od 366 do 374 izpodbijanega sklepa izhaja, da je Komisija štela spodbujanje jedrske energije za cilj v javnem interesu, ki lahko že sam po sebi utemelji zadevne ukrepe. Nasprotno pa s tem, ko je v uvodni izjavi 374 navedenega sklepa poudarila, da spodbujanje jedrske energije tudi prispeva k ciljema diverzifikacije virov in zanesljive oskrbe, ni ugotovila, da lahko ta druga cilja sama po sebi samostojno upravičujeta zadevne ukrepe. V teh okoliščinah Komisiji ni mogoče očitati, da ni opravila temeljitega razmisleka v zvezi s ciljema diverzifikacije virov in zanesljive oskrbe v okviru točke 9.2 navedenega sklepa.

124 Zato je treba to trditev zavrniti.

125 Na sedmem mestu, Republika Avstrija navaja tudi trditve, ki se nanašajo, prvič, na napačno opredelitev trga, drugič, neobstoj nedelovanja trga v sektorju gradnje in obratovanja jedrskih elektrarn, tretjič, opredelitev zadevnih ukrepov kot pomoči za naložbe in, četrtič, vpliv na pogoje trgovanja med državami članicami.

126 V zvezi s tem je dovolj ugotoviti, da se zadevne trditve nanašajo na faze preučitve, ki jih je treba na podlagi člena 107(3)(c) PDEU izvesti po opredelitvi zastavljenega cilja v javnem interesu. Zato s temi trditvami ni mogoče dokazati napake Komisije pri opredelitvi spodbujanja jedrske energije kot cilja v javnem interesu v smislu navedene določbe.

127 Te trditve so torej brezpredmetne, ker so bile navedene v podporo temu tožbenemu razlogu. Vendar bosta prva trditev, ki se nanaša na napačno opredelitev trga, in druga trditev, ki se nanaša na neobstoj nedelovanja trga, upoštevani pri preučitvi prvega tožbenega razloga, ki se nanaša na to, da je Komisija priznala obstoj ločenega trga jedrske energije in da trg električne energije ni nedelujoč. Tretja trditev, ki se nanaša na opredelitev zadevnih ukrepov kot pomoči za naložbe, bo preučena v okviru tretjega tožbenega razloga, ki se nanaša na to, da bi morali biti zadevni ukrepi opredeljeni kot pomoč za tekoče poslovanje. Četrta trditev, ki se nanaša na vpliv na pogoje trgovanja med državami članicami, bo preučena v okviru šestega tožbenega razloga, s katerim se želi dokazati domnevna zmotnost ugotovitve Komisije, da so zadevni ukrepi v skladu z načelom sorazmernosti.

128 Ob upoštevanju zgornjih preudarkov je treba zavrniti četrti tožbeni razlog brez poseganja v trditve iz točk 114, 120 in 125 zgoraj.

C. Drugi tožbeni razlog: domnevna zmotnost ugotovitve Komisije, da je tehnologija, uporabljena v jedrski elektrarni Hinkley Point C, nova

129 Ta tožbeni razlog se nanaša na ugotovitve Komisije iz uvodne izjave 392 izpodbijanega sklepa, da je namen naložb v nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije doseči cilj v javnem interesu, ki je spodbujanje jedrske energije, in da te naložbe brez posredovanja Združenega kraljestva ne bodo uresničene.

130 Republika Avstrija meni, da so zadevne ugotovitve napačne.

131 Na prvem mestu, Republika Avstrija trdi, da je Komisija napačno štela, da je tehnologija, ki naj bi se uporabila v jedrski elektrarni Hinkley Point C, nova. To naj ne bi bila nova tehnologija, temveč preizkušena tehnologija, in sicer različica tlačnovodnega reaktorja, ki se uporablja že desetletja in ki naj bi bil zelo podoben številnim reaktorjem, ki se trenutno uporabljajo.

132 Komisija, Češka republika, Francoska republika, Madžarska, Republika Poljska in Združeno kraljestvo tej trditvi nasprotujejo.

133 Najprej je treba poudariti, da ta trditev Republike Avstrije temelji na predpostavki, da je Komisija v uvodni izjavi 392 izpodbijanega sklepa ugotovila, da je tehnologija, ki naj bi se uporabila v jedrski elektrarni Hinkley Point C, nova.

134 Vendar je ta predpostavka napačna.

135 Res je, da je v uvodni izjavi 392 izpodbijanega sklepa v njegovi nemški različici naveden izraz „Investitionen in neue Nukleartechnologien“, ki se nanaša na naložbe v nove jedrske tehnologije.

136 Vendar kot izhaja s prve strani izpodbijanega sklepa, je verodostojno samo besedilo v angleščini. V uvodni izjavi 392 navedenega sklepa pa je v angleški različici naveden izraz „new nuclear investment“, ki se nanaša na naložbe v nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije, in navedeno je, da je namen teh naložb doseči cilj v javnem interesu iz točke 9.2 navedenega sklepa in da so zadevni ukrepi potrebni, med drugim zaradi te posebne vrste naložb. Navedena uvodna izjava se torej ne nanaša na nove jedrske tehnologije, temveč na naložbe v take nove zmogljivosti.

137 Tako razumevanje uvodne izjave 392 izpodbijanega sklepa potrjujejo tudi uvodne izjave od 375 do 391 navedenega sklepa, ki jim sledi ugotovitev v uvodni izjavi 392 navedenega sklepa in v katerih se Komisija ni nikjer sklicevala na uporabo nove jedrske tehnologije.

138 Trditev Republike Avstrije torej temelji na napačnem razumevanju uvodne izjave 392 izpodbijanega sklepa in jo je treba zavrniti.

139 Na drugem mestu, trditev Republike Avstrije, da Komisija ni opredelila, katera gospodarska dejavnost v smislu člena 107(3)(c) PDEU naj bi se spodbujala z zadevnimi ukrepi, je treba zavrniti. V zvezi s tem je dovolj poudariti, da iz uvodne izjave 392 izpodbijanega sklepa dovolj jasno izhaja, da gre za spodbujanje jedrske energije.

140 Na tretjem mestu, treba je preučiti trditev Republike Avstrije, da se s členom 107(3)(c) PDEU in členom 2(c) Pogodbe Euratom zahteva razvoj dejavnosti in da zgolj ukrep zamenjave tega pogoja ne izpolnjuje. V tem okviru je treba upoštevati tudi trditev Republike Avstrije, da člen 6 Uredbe Komisije (EU) št. 651/2014 z dne 17. junija 2014 o razglasitvi nekaterih vrst pomoči za združljive z notranjim trgom pri uporabi členov 107 in 108 [PDEU] (UL 2014, L 187, str. 1), Smernice o državni pomoči za varstvo okolja in energijo za obdobje 2014–2020 (UL 2014, C 200, str. 1) in Sporočilo Komisije Okvir za državno pomoč za raziskave in razvoj ter inovacije (UL 2014, C 198, str. 1) nasprotujejo temu, da bi se ukrepi, katerih edini namen je podjetju omogočiti uporabo najnovejšega tehničnega napredka ali ravnanje v skladu z veljavnimi varnostnimi ali okoljskimi standardi, šteli za združljive z notranjim trgom.

141 V zvezi s tem je, prvič, glede Uredbe št. 651/2014 dovolj poudariti, da ta samo določa standardiziran pristop k izvzetju po kategorijah, vendar ne zavezuje Komisije v okviru posamične preučitve, izvedene neposredno na podlagi člena 107(3)(c) PDEU.

142 Drugič, glede Smernic o državni pomoči za varstvo okolja in energijo za obdobje 2014–2020 in Sporočilo Komisije Okvir za državno pomoč za raziskave in razvoj ter inovacije je treba poudariti, da se trditve Republike Avstrije po eni strani nanašajo na cilj preseči standarde Unije na področju varstva okolja in cilj povišati raven varstva okolja ob neobstoju standardov Unije, ki sta navedena v odstavku 18(a) navedenih smernic, ter po drugi strani na cilje v zvezi z raziskavami, razvojem in inovacijami. Vendar Komisija v izpodbijanem sklepu ni ocenjevala združljivosti zadevnih ukrepov glede na te cilje. Te trditve je treba torej zavrniti.

143 Tretjič, treba je spomniti, da se v členu 107(3)(c) PDEU zahteva samo, da so ukrepi pomoči namenjeni olajšanju razvoja določenih dejavnosti. S členom 2(c) Pogodbe Euratom naj bi se olajšale naložbe in zagotovila postavitev osnovnih naprav, potrebnih za razvoj jedrske energije v Skupnosti. Z nobeno od teh določb se torej ne zahteva, da se dokaže obstoj tehnološke inovacije.

144 Četrtič, treba je ugotoviti, da v okoliščinah obravnavanega primera cilj spodbujanja jedrske energije in, konkretneje, spodbujanja podjetij k naložbam v nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije izpolnjuje zahteve iz člena 107(3)(c) PDEU in člena 2(c) Pogodbe Euratom. V nasprotju s trditvijo Republike Avstrije na podlagi dejstva, da naj bi te nove zmogljivosti nadomestile starajoče se zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije, ni mogoče ugotoviti, da ni razvoja v smislu teh določb. Ker je treba starajoče se jedrske elektrarne zapreti (glej uvodno izjavo 510 izpodbijanega sklepa ter uvodni izjavi 6 in 7 sklepa o začetku formalnega postopka preiskave), bi bila namreč jedrska energija v Združenem kraljestvu manj razvita, če ne bi bilo naložb v nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije. Vsekakor je treba poudariti, da je tehnologija, ki naj bi se uporabila v jedrski elektrarni Hinkley Point C, nesporno naprednejša od tiste, ki se uporablja v jedrskih elektrarnah, ki naj bi jih nadomestila. Čeprav Republika Avstrija zanika, da bi šlo za tehnologijo, ki je v temelju nova, namreč priznava, da gre za razvitejšo tehnologijo.

145 Zato je treba zavrniti tudi te trditve in s tem celotni drugi tožbeni razlog.

D. Prvi tožbeni razlog ter prvi in drugi del devetega tožbenega razloga: opredelitev trga in ugotovitve Komisije na podlagi obstoja nedelovanja trga

146 Prvi tožbeni razlog, prvi in drugi del devetega tožbenega razloga ter trditve v okviru četrtega tožbenega razloga glede usmeritvenih jedrskih programov, napak pri opredelitvi trga in neobstoja nedelovanja trga (točki 120 in 125 zgoraj) se nanašajo na preudarke Komisije v točki 9.3 izpodbijanega sklepa, v kateri je ugotovila, da brez posredovanja države nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije ne bi bile uresničene pravočasno.

147 Republika Avstrija in Veliko vojvodstvo Luksemburg menita, da te ugotovitve niso dovolj obrazložene in da so napačne. Ti državi članici v bistvu navajata tri skupine trditev. Na prvem mestu, trdita, da Komisija ni imela pravice ugotoviti, da je potrebno posredovanje Združenega kraljestva. Samo če bi ugotovila, da liberalizirani trg proizvodnje električne energije in oskrbe z njo ne deluje, naj bi lahko razglasila, da so zadevni ukrepi združljivi z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(c) PDEU. Vendar naj ugotovitve Komisije v zvezi s tem ne bi bile dovolj obrazložene, vsekakor pa naj bi bile očitno napačne. Na drugem mestu, navedeni državi članici trdita, da se je Komisija zmotno oprla na obstoj trga gradnje in obratovanja jedrskih elektrarn ter da izpodbijanega sklepa v zvezi s tem ni dovolj obrazložila. Na tretjem mestu, Republika Avstrija trdi, da je bil pristop Komisije pristranski v korist jedrske energije.

1. Trditve, s katerimi se izpodbija ugotovitev Komisije glede potrebe po posredovanju Združenega kraljestva

148 Republika Avstrija in Veliko vojvodstvo Luksemburg trdita, da Komisija ni imela pravice ugotoviti, da je potrebno posredovanje Združenega kraljestva. Po mnenju teh držav članic bi se lahko zadevni ukrepi razglasili za združljive z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(c) PDEU samo, če bi Komisija ugotovila, da liberalizirani trg proizvodnje električne energije in oskrbe z njo ne deluje. Proizvodnjo električne energije in oskrbo z njo naj bi bilo namreč mogoče zagotoviti tudi z drugimi tehnologijami poleg jedrske tehnologije. Zato naj Komisija ne bi imela pravice, da ugotovi nedelovanje trga.

149 Komisija, Češka republika, Francoska republika, Madžarska, Republika Poljska, Slovaška republika in Združeno kraljestvo menijo, da je treba te trditve zavrniti.

150 Najprej je treba spomniti, da člen 107(3)(c) PDEU ne vsebuje izrecno pogoja v zvezi z obstojem nedelovanja trga. Z navedeno določbo se namreč zahteva samo, da je pomoč namenjena cilju v javnem interesu ter da je ustrezna, potrebna in ne nesorazmerna (glej točko 48 zgoraj). Zato je v okviru uporabe navedene določbe upoštevno vprašanje, ali bi bil cilj v javnem interesu, ki ga uresničuje država članica, dosežen brez njenega posredovanja (glej v tem smislu sodbo z dne 9. junija 2016, Magic Mountain Kletterhallen in drugi/Komisija, T‑162/13, neobjavljena, EU:T:2016:341, točka 77).

151 Čeprav je lahko obstoj nedelovanja trga upošteven element za razglasitev združljivosti državne pomoči z notranjim trgom, neobstoj nedelovanja trga ne pomeni nujno, da pogoji iz člena 107(3)(c) PDEU niso izpolnjeni (sodbi z dne 9. junija 2016, Magic Mountain Kletterhallen in drugi/Komisija, T‑162/13, neobjavljena, EU:T:2016:341, točki 78 in 79, ter z dne 18. januarja 2017, Andersen/Komisija, T‑92/11 RENV, neobjavljena, EU:T:2017:14, točka 69). Posredovanje države se lahko na primer šteje za potrebno v smislu navedene določbe, če tržne sile ne morejo same pravočasno uresničiti cilja v javnem interesu, ki ga opredeli država članica, čeprav se tak trg sam po sebi ne more šteti za nedelujoč.

152 Očitke Republike Avstrije in Velikega vojvodstva Luksemburg, s katerimi izpodbijata ugotovitev Komisije, da je posredovanje Združenega kraljestva nujno za uresničitev cilja v javnem interesu, ki ga uresničuje, in sicer ustvarjanja novih zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije, je treba preučiti ob upoštevanju zgornjih preudarkov. Ti očitki se nanašajo na to, prvič, da Komisija ni pojasnila, zakaj naj bi se za naložbe v jedrsko elektrarno Hinkley Point C štelo, da imajo posebno naravo in da je zanje potrebno posredovanje države, drugič, da so ugotovitve Komisije iz točke 9.3 izpodbijanega sklepa vsebinsko in formalno napačne, tretjič, da Komisija ni pojasnila, zakaj naj ciljev zanesljive oskrbe in razogljičenja ne bi bilo mogoče doseči brez pomoči države, in četrtič, da bi morala Komisija podrobneje navesti, v kakšnem obsegu bi jedrska elektrarna Hinkley Point C uporabljala nove tehnologije.

a) Očitek, ki se nanaša na nezadostno obrazložitev glede posebne narave naložb v jedrsko elektrarno Hinkley Point C

153 Republika Avstrija trdi, da je Komisija v uvodni izjavi 392 izpodbijanega sklepa poudarila posebno naravo naložb v jedrsko elektrarno Hinkley Point C, ne da bi pojasnila, zakaj naj bi se za te naložbe štelo, da imajo posebno naravo.

154 Komisija tem trditvam nasprotuje.

155 V zvezi s tem je treba spomniti, da je Komisija v uvodni izjavi 392 izpodbijanega sklepa navedla ugotovitev, do katere je prišla na podlagi svojih preudarkov v uvodnih izjavah od 381 do 391 navedenega sklepa. V uvodnih izjavah 382 in 383 navedenega sklepa je med drugim poudarila, da je pri naložbah v jedrsko energijo prisotno veliko tveganje zaradi visokih vnaprejšnjih stroškov kapitala, dolgotrajne gradnje in dolgotrajnega obratovanja, potrebnega za povračilo stroškov naložbe. Po njenem mnenju ne obstajajo finančni instrumenti, ki temeljijo na trgu, ali druge vrste pogodb, s katerimi bi se bilo mogoče zavarovati pred takšnim velikim tveganjem, kar je značilno za nekatere tehnologije, med drugim tudi za jedrsko energijo. Instrumenti, ki so na voljo na trgu, namreč ne določajo časovnih okvirov, ki bi bili daljši od 10 ali 15 let, niti v obliki dolgoročnih pogodb niti v obliki instrumentov za zavarovanje pred tveganjem. V tem okviru se je Komisija med drugim sklicevala tudi na to, da je življenjski cikel jedrskih elektrarn v nasprotju z večino druge energetske infrastrukture in večino drugih naložb v infrastrukturo na splošno zelo dolg in kompleksen. Zlasti je poudarila, najprej, da gradnja jedrske elektrarne običajno traja od osem do deset let ter da stroški nastanejo pred ustvarjanjem kakršnih koli prihodkov, tveganja pa nosi le vlagatelj. Dalje, za 60‑letno obdobje obratovanja naj bi bilo značilno ustvarjanje prihodkov, vendar naj bi ti temeljili na negotovem gibanju veleprodajnih cen. Poleg tega naj bi sledilo obdobje razgradnje, ki naj bi lahko trajalo 40 let, pri čemer je treba nameniti sredstva za zaprtje objekta. Odlaganje visokoradioaktivnih jedrskih odpadkov in njihova obdelava naj bi običajno potekala na kraju samem pred prenosom na odlagališče, kjer naj bi se odpadki hranili več tisoč let. Nazadnje, obstajalo naj bi tveganje oviranja, ki povzroča negotovost pri zasebnih vlagateljih, ker bi lahko prihodnje vlade zavzele različna stališča glede zaželenosti jedrske tehnologije ob upoštevanju njene sporne narave.

156 Ugotoviti je treba, da je v preudarkih Komisije v uvodnih izjavah 382 in 383 izpodbijanega sklepa dovolj jasno pojasnjeno, zakaj po njenem mnenju brez posredovanja Združenega kraljestva zlasti ob upoštevanju neobstoja finančnih instrumentov, ki temeljijo na trgu, in drugih vrst pogodb, s katerimi bi se bilo mogoče zavarovati pred takšnim velikim tveganjem, naložbe v nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije ne bi bile uresničene pravočasno.

157 Očitek, ki se nanaša na nezadostnost obrazložitve v uvodni izjavi 392 izpodbijanega sklepa, je treba torej zavrniti.

b) Očitek, s katerim se dokazuje obstoj vsebinskih in formalnih napak v ugotovitvah Komisije, navedenih v točki 9.3 izpodbijanega sklepa

158 Republika Avstrija in Veliko vojvodstvo Luksemburg navajata trditve, s katerimi dokazujeta zmotnost ugotovitev Komisije v točki 9.3 izpodbijanega sklepa, da je zaradi neobstoja finančnih instrumentov, ki temeljijo na trgu, in drugih vrst pogodb, s katerimi bi se bilo mogoče zavarovati pred velikim tveganjem za naložbe v jedrsko energijo, potrebno posredovanje države, da se doseže cilj spodbujanja jedrske energije in, konkretneje, ustvarjanja novih zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije. Po mnenju teh držav članic je Komisija v zvezi s tem storila vsebinske in formalne napake.

159 Komisija, Češka republika, Francoska republika, Madžarska, Republika Poljska, Slovaška republika in Združeno kraljestvo tem trditvam nasprotujejo. Komisija trdi, da so nekatere trditve Republike Avstrije nedopustne, ker so prepozne.

160 V tem okviru je treba spomniti, da ima Komisija pri uporabi člena 107(3) PDEU široko diskrecijsko pravico, uresničevanje katere vključuje kompleksne gospodarske in socialne presoje. Sodni nadzor, ki se uporablja za uresničevanje te diskrecijske pravice, je torej omejen na preverjanje spoštovanja postopkovnih pravil in pravil obrazložitve, resničnosti dejstev ter neobstoja očitne napake pri presoji dejstev ali zlorabe pooblastil (sodbi z dne 26. septembra 2002, Španija/Komisija, C‑351/98, EU:C:2002:530, točka 74, in z dne 29. aprila 2004, Italija/Komisija, C‑372/97, EU:C:2004:234, točka 83).

161 Toda čeprav ima Komisija polje proste presoje na gospodarskem področju, to ne pomeni, da se mora sodišče Unije vzdržati nadzora nad razlago podatkov gospodarske narave, ki jo poda Komisija. Sodišče Unije mora namreč preveriti ne samo vsebinsko pravilnost navedenih dokazov, njihovo zanesljivost in doslednost, ampak tudi, ali ti dokazi vsebujejo vse upoštevne podatke, ki jih je treba upoštevati pri presoji zapletenega primera, in ali so taki, da potrjujejo na njihovi podlagi izpeljane ugotovitve. Vendar v okviru tega nadzora s svojo ekonomsko presojo ne sme nadomestiti presoje Komisije. Navesti je še treba, da je, kadar ima institucija široko diskrecijsko pravico, nadzor nad spoštovanjem nekaterih procesnih jamstev temeljnega pomena. V skladu s sodno prakso med ta zagotovila spada obveznost pristojne institucije, da skrbno in nepristransko razišče vse upoštevne vidike posameznega primera in da svojo odločitev ustrezno obrazloži (glej sodbo z dne 22. novembra 2007, Španija/Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, točke od 56 do 58 in navedena sodna praksa).

162 Trditve Republike Avstrije in Velikega vojvodstva Luksemburg je treba preučiti ob upoštevanju teh načel.

163 Na prvem mestu, Republika Avstrija trdi, da zgolj dejstvo, da se neko podjetje ne more financirati na trgu, ni dovolj za ugotovitev, da cilja v javnem interesu, ki ga uresničuje država članica, ne bi bilo mogoče doseči brez njenega posredovanja.

164 Navedeno trditev je treba zavrniti.

165 V zvezi s tem je dovolj poudariti, da se Komisija v uvodnih izjavah od 381 do 391 izpodbijanega sklepa ni omejila na preučitev individualnega položaja družbe NNBG ali vlagateljev te družbe, temveč se je splošneje izrekla o vprašanju, ali bi bile brez posredovanja Združenega kraljestva v tej državi članici zgrajene nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije glede na neobstoj finančnih instrumentov, ki temeljijo na trgu, in drugih vrst pogodb, s katerimi bi se bilo mogoče zavarovati pred velikim tveganjem za naložbe v jedrsko energijo.

166 Na drugem mestu, Republika Avstrija trdi, da ugotovitev Komisije v uvodnih izjavah 382 in 383 izpodbijanega sklepa, da ne obstajajo primerni finančni instrumenti za naložbe v nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije, ne temelji na dovolj trdni in podrobni preučitvi ter ni zadostno obrazložena.

167 Prvič, Republika Avstrija trdi, da Komisija ni upoštevala drugih oblik naložb, kot je financiranje z mednarodnim sindiciranjem ali individualna pomoč, ki bi jo odobrili financerji, ki imajo možnost zagotoviti zadostna sredstva za to.

168 V zvezi s tem je treba spomniti, da je Komisija v uvodnih izjavah od 381 do 392 izpodbijanega sklepa podrobno pojasnila, zakaj so naložbe v jedrsko energijo izpostavljene velikemu tveganju, in ugotovila, da ne obstajajo finančni instrumenti, ki temeljijo na trgu, ali druge vrste pogodb, s katerimi bi se bilo mogoče zavarovati pred takim tveganjem. Komisija je na podlagi modeliranja še ugotovila, da v teh okoliščinah obstaja povišana stopnja negotovosti glede uresničitve zasebnih naložb v nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije v realnem časovnem okviru.

169 Ob upoštevanju teh okoliščin Republika Avstrija zgolj s sklicevanjem na možnost financiranja z mednarodnim sindiciranjem ali individualno pomočjo, ki bi jo lahko odobrili financerji, ki imajo možnost zagotoviti zadostna sredstva za to, ne more dokazati, da je Komisija pri teh ugotovitvah storila očitno napako pri presoji.

170 Za ugotovitev, ali je Komisija storila očitno napako pri presoji dejstev, ki bi upravičevala razglasitev ničnosti izpodbijanega sklepa, morajo biti namreč dokazi, ki jih predloži tožeča stranka, zadostni, da se presoja dejstev iz zadevnega sklepa ne zdi verjetna (sodbi z dne 12. decembra 1996, AIUFFASS in AKT/Komisija, T‑380/94, EU:T:1996:195, točka 59, in z dne 6. oktobra 2009, FAB/Komisija, T‑8/06, neobjavljena, EU:T:2009:386, točka 78).

171 Republika Avstrija ni pojasnila, zakaj velika tveganja za naložbe v jedrsko energijo zlasti zaradi visokih vnaprejšnjih stroškov kapitala, dolgotrajne gradnje in dolgotrajnega obratovanja, potrebnega za povračilo stroškov naložbe, ter zaradi zelo dolgega in kompleksnega življenjskega cikla, negotovega gibanja veleprodajnih cen in stroškov v zvezi z razgradnjo ter tveganja oviranja ne bi preprečevala tudi financiranja z mednarodnim sindiciranjem ali individualnega financiranja.

172 Zato je treba to trditev zavrniti.

173 Drugič, Republika Avstrija trdi, da se težava zaradi pomanjkanja dolgoročnih cenovnih signalov nanaša tudi na druge tehnologije in jo je treba zato šteti za običajno danost trga, ki jo je treba upoštevati pri ocenjevanju tveganosti projekta. V nasprotju s trditvijo Komisije naj na trgu električne energije ne bi obstajali stabilni cenovni signali za prihodnjih deset do petnajst let. Na najbolj likvidnih evropskih borzah z električno energijo naj bi imeli ponujeni proizvodi v tem trenutku življenjsko dobo do sedem let. Tudi pri elektrarnah, ki uporabljajo tehnologije s krajšim obdobjem obratovanja kot jedrske elektrarne, naj znaten del njihove življenjske dobe ne bi bil pokrit z razpoložljivimi cenovnimi signali.

174 V zvezi s tem je dovolj poudariti, da tudi če se predpostavlja, da je ta trditev Republike Avstrije utemeljena, ne more izpodbiti ugotovitve Komisije glede neobstoja primernih finančnih instrumentov za naložbe v nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije. Nasprotno, trditev, da tudi za obdobja, krajša od deset- do petnajstletnega obdobja, ki ga je upoštevala Komisija, ne obstajajo stabilni cenovni signali, je lahko v podporo ugotovitvam Komisije glede obstoja dejavnikov, ki preprečujejo naložbe v take nove zmogljivosti.

175 Tretjič, treba je zavrniti trditev Republike Avstrije, da se Komisija v okviru svoje analize ne bi smela omejiti na finančne trge Združenega kraljestva. V zvezi s tem je treba poudariti, da je Komisija v uvodni izjavi 382 izpodbijanega sklepa ugotovila, da ne obstajajo finančni instrumenti, ki temeljijo na trgu, ali druge vrste pogodb, s katerimi bi se bilo mogoče zavarovati pred velikim tveganjem za naložbe v zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije. Iz te uvodne izjave pa nikakor ne izhaja, da se je Komisija pri svoji preučitvi omejila na finančne instrumente, ki so na voljo v Združenem kraljestvu.

176 Četrtič, Republika Avstrija trdi, da obrazložitev izpodbijanega sklepa v zvezi s tem ni zadostna.

177 Republika Avstrija po eni strani trdi, da Komisija ni pojasnila, zakaj naj bi se bilo treba opreti izključno na finančne trge, ki so na voljo v Združenem kraljestvu. Navedeno trditev je treba zavrniti. Kot je bilo že navedeno v točki 175 zgoraj, namreč temelji na napačni predpostavki, da se je Komisija omejila na navedene finančne trge.

178 Republika Avstrija po drugi strani trdi, da v vsakem primeru Komisija v uvodnih izjavah od 381 do 392 izpodbijanega sklepa ni izrecno omenila finančnih trgov, ki jih je upoštevala. V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je obrazložitev v navedenih uvodnih izjavah zadostna, da se lahko navedena država članica seznani z utemeljitvami sprejetega ukrepa in da lahko Splošno sodišče opravi nadzor. Če bi namreč ta država članica menila, da obstajajo finančni instrumenti, na katere ne vplivajo dejavniki, ki jih je navedla Komisija, bi lahko trditve v zvezi s tem navedla med postopkom pred Splošnim sodiščem, tako da bi to lahko opravilo nadzor nad utemeljenostjo navedene ugotovitve Komisije.

179 Glede na zgornje preudarke je treba zavrniti trditve, s katerimi se izpodbija ugotovitev Komisije, da ne obstajajo primerni finančni instrumenti.

180 Na tretjem mestu, Republika Avstrija navaja trditve, s katerimi izpodbija ugotovitve Komisije na podlagi tveganja političnega oviranja.

181 Najprej je treba poudariti, da je Komisija v uvodni izjavi 384 izpodbijanega sklepa ob tem, da je izrazila zadržek glede tega, ali je mogoče oviranje, ki ga je prepoznala, opredeliti kot nedelovanje trga, ugotovila, da lahko to tveganje „oteži naložbo v [nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije], zlasti zaradi dolgotrajne gradnje, obratovanja in razgradnje jedrskih elektrarn“. Navedena institucija je torej ugotovila, da je z vidika potencialnih vlagateljev tveganje političnega oviranja dejavnik, ki preprečuje naložbe v take nove zmogljivosti.

182 Prvič, Republika Avstrija trdi, da oviranje obstaja samo v primeru, ko ima ena od strank dolgoročne pogodbe, ki ob sklenitvi ni povsem opredeljena, znaten manevrski prostor, ki ji omogoča oportunistično ravnanje, medtem ko je druga stranka vnaprej prevzela obveznosti s tem, ko je na primer izvedla zelo velike naložbe, ki niso prenosljive. V nasprotju s preudarki Komisije naj v obravnavanem primeru ne bi bilo tako.

183 V zvezi s tem je treba poudariti, da iz uvodnih izjav 384 in 385 izpodbijanega sklepa izhaja, da čeprav lahko politično oviranje načeloma vpliva na vse tehnologije, so jedrski projekti na splošno bolj izpostavljeni temu tveganju. V tem okviru je Komisija zlasti poudarila, da bi lahko po eni strani prihodnje vlade sprejele različna stališča glede zaželenosti jedrske tehnologije, kar bi lahko prispevalo k negotovosti zasebnih vlagateljev, ter da so po drugi strani te negotovosti večje pri jedrski tehnologiji zaradi sporne narave te tehnologije, daljših rokov in obsežnih naložb.

184 V zvezi s trditvami Republike Avstrije je treba ugotoviti, da se po eni strani omejuje na pojasnjevanje, kaj šteje za položaj, v katerem obstaja oviranje, in po drugi strani na zatrjevanje, da podjetje, ki vlaga v zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije, ni v takem položaju.

185 Ugotoviti pa je treba, da Republika Avstrija s svojo utemeljitvijo ne more dokazati, da je Komisija v ugotovitvah iz uvodnih izjav 384 in 385 izpodbijanega sklepa storila očitne napake pri presoji (glej točke 160, 161 in 170 zgoraj). Republika Avstrija zlasti ne navaja trditev, s katerimi bi bilo mogoče izpodbijati verodostojnost ugotovitve Komisije, da je tveganje, opisano v točki 183 zgoraj, dejavnik, ki preprečuje naložbe v gradnjo in obratovanje novih jedrskih elektrarn.

186 Zato je treba to trditev zavrniti.

187 Drugič, Republika Avstrija trdi, da tveganje spremembe političnega okvira ni tveganje, ki bi bilo specifično za jedrske elektrarne, temveč splošno tveganje, ki zadeva vse projekte, glede katerih je javno mnenje deljeno, zlasti tiste, za katere so potrebna znatna sredstva. Tako tveganje naj torej ne bi moglo biti dejavnik, ki bi ga bilo treba popraviti z državno pomočjo.

188 V zvezi s tem je treba po eni strani poudariti, da Komisija v uvodnih izjavah 384 in 385 izpodbijanega sklepa ni nikakor izključila, da lahko tveganje spremembe političnega okvira obstaja tudi pri drugih projektih in lahko preprečuje naložbe v take projekte.

189 Po drugi strani je treba ugotoviti, da Republika Avstrija ne navaja nobene trditve, s katero bi bilo mogoče izpodbiti verodostojnost ugotovitve Komisije, da tveganje spremembe političnega okvira močno bremeni jedrsko tehnologijo zlasti zaradi sporne narave te tehnologije, verjetnosti tega tveganja, razsežnosti te spremembe, ki lahko vključuje tudi popolno opustitev jedrske industrije, zelo dolgih obdobij povračila in zelo visokih zneskov naložb.

190 Zato Republika Avstrija niti s to trditvijo ne more dokazati obstoja očitne napake v razlogovanju Komisije.

191 Tretjič, Republika Avstrija trdi, da bi bila v primeru razlastitve glede na zaščito naložb in ekonomskih pravic zagotovljena finančna odškodnina.

192 Ker je namen navedene trditve dokazati, da Komisija ni zadostno upoštevala dejstva, da bi bila zagotovljena finančna odškodnina, jo je treba zavrniti. V tem okviru je treba namreč poudariti, da je Komisija preučila vprašanje, v kolikšni meri bi bila zagotovljena odškodnina v primeru predčasne zaustavitve jedrske elektrarne Hinkley Point C. Tako je Komisija v uvodni izjavi 192 sklepa o začetku formalnega postopka preiskave navedla, da plačilo odškodnine in obresti, ki jih nacionalni organi plačajo za škodo, ki jo povzročijo javni organi, ne pomeni državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU. Poleg tega je v uvodni izjavi 322 izpodbijanega sklepa ugotovila, da splošna načela prava Združenega kraljestva in prava Unije dajejo pravico do odškodnine v primeru odvzema lastninske pravice.

193 Če je namen trditve Republike Avstrije dokazati, da se je glede na to, da je bila zagotovljena finančna odškodnina, očitno napačno štelo, da se lahko tveganje političnega oviranja šteje za dejavnik, ki preprečuje naložbe v nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije, jo je treba prav tako zavrniti. Dejstvo, da je mogoče zahtevati odškodnino na podlagi splošnih načel prava Združenega kraljestva in prava Unije, namreč samo po sebi ne nasprotuje temu, da tveganje političnega oviranja odvrača morebitne vlagatelje. Glede na zneske zadevnih naložb v obravnavanem primeru zgolj možnost, da se v nekaterih primerih po morebitni vložitvi tožbe prejme finančna odškodnina, katere znesek v primeru razlastitve ni gotov, ne odpravlja povsem ovire za naložbe, ki izhaja iz tveganja političnega oviranja. Iz tega izhaja, da Komisija ni storila očitne napake pri presoji, ko je menila, da je tveganje političnega oviranja – čeprav je mogoče zahtevati odškodnino – dejavnik, ki preprečuje naložbe v nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije.

194 Četrtič, Republika Avstrija trdi, da je bilo napačno, da so bili upravljavci jedrske elektrarne Hinkley Point C „imuni“ pred prihodnjimi demokratično sprejetimi političnimi odločitvami. Veliko vojvodstvo Luksemburg zatrjuje, da se take politične odločitve ne morejo šteti za nedelovanje trga.

195 Ker želita Republika Avstrija in Veliko vojvodstvo Luksemburg s svojimi trditvami dokazati, da prihodnjih demokratično sprejetih političnih odločitev ni bilo mogoče upoštevati v okviru preučitve vprašanja, ali so obstajali dejavniki, ki so preprečevali naložbe v nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije, je treba te trditve zavrniti. Komisija je namreč lahko v okviru te preučitve upoštevala vse okoliščine, ki bi lahko brez posredovanja države preprečevale, da bi tržne sile pravočasno ustvarile take nove zmogljivosti. Ni bilo torej očitno napačno, da so se v tem okviru upoštevale negotovosti, ki so lahko izhajale iz tveganja političnega oviranja in ki so iz razlogov, navedenih v točki 189 zgoraj, zelo močno bremenile jedrsko področje.

196 Ker želi Republika Avstrija s to trditvijo poleg izpodbijanja potrebe po posredovanju Združenega kraljestva kot take tudi dokazati obstoj čezmernega nadomestila, ker naj bi konkretni ukrepi, in sicer pogodba na razliko, dogovor z ministrstvom in kreditno jamstvo, presegali tisto, kar je bilo potrebno za odpravo ugotovljenih ovir, gre za trditev, ki se nanaša na ugotovitve Komisije v zvezi s potrebnostjo zadevnih ukrepov in ki se ujema s trditvami v okviru šestega tožbenega razloga. Ta trditev je torej v tem okviru brezpredmetna, vendar bo upoštevana pri preučitvi šestega tožbenega razloga.

197 Iz tega izhaja, da je treba zavrniti vse trditve, s katerimi se izpodbijajo ugotovitve Komisije, ki temeljijo na možnosti političnega oviranja, razen trditve, ki se nanaša na spoštovanje načela sorazmernosti, ki bo preučena v okviru šestega tožbenega razloga.

198 Na četrtem mestu, Republika Avstrija trdi, da je bila gradnja drugih jedrskih elektrarn financirana brez odobritve državne pomoči. V tem okviru se med drugim sklicuje na gradnjo jedrskih elektrarn Flamanville (Francija) in Olkiluoto (Finska).

199 Najprej je treba spomniti, da je Komisija v uvodnih izjavah od 381 do 392 izpodbijanega sklepa navedla, da zato, ker so naložbe v jedrsko energijo izpostavljene velikemu tveganju in ker ne obstajajo finančni instrumenti, ki temeljijo na trgu, ali druge vrste pogodb, s katerimi bi se bilo mogoče zavarovati pred takim tveganjem, obstaja povišana stopnja negotovosti glede uresničitve tržnih naložb v nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije v realnem časovnem okviru. Spomniti je treba tudi, da Komisija te ugotovitve ni utemeljila samo na prepoznavi teh dejavnikov, temveč tudi na modeliranju.

200 Preučiti je treba torej, ali je mogoče s trditvijo Republike Avstrije, da sta bili jedrski elektrarni z isto vrsto reaktorja, kot naj bi se uporabil v jedrski elektrarni Hinkley Point C, v Flamanvillu in Olkiluotu zgrajeni brez odobritve državne pomoči, ovreči verodostojnost te presoje Komisije.

201 V zvezi s tem je treba najprej poudariti, da iz točke 25 sklepa o začetku formalnega postopka preiskave izhaja, da je bilo pred sprejetjem izpodbijanega sklepa že znano, da sta projekta gradnje elektrarn Flamanville in Olkiluoto povzročila znatne dodatne stroške.

202 Drugič, poudariti je treba, da sta bili po navedbah Komisije in Francoske republike, ki jih ne izpodbijata ne Republika Avstrija ne Veliko vojvodstvo Luksemburg, odločitvi o naložbah v gradbena projekta, ki ju omenja Republika Avstrija, sprejeti pred nesrečo v jedrskem reaktorju Fukušima (Japonska).

203 Tretjič, spomniti je treba, da sta bila ta projekta zasnovana v drugačnih okvirnih razmerah. Kot navaja Komisija, ne da bi to Republika Avstrija ali Veliko vojvodstvo Luksemburg podrobno izpodbijala, je bila odločitev o naložbi v gradnjo jedrske elektrarne Flamanville sprejeta leta 2005, torej pred svetovno finančno krizo iz let 2007 in 2008, medtem ko je bil izpodbijani sklep sprejet po njenem izbruhu. V zvezi z jedrsko elektrarno Olkiluoto je treba poudariti, da iz Usmeritvenega jedrskega programa z dne 4. oktobra 2007, COM(2007) 565 final, izhaja, da je bila naložba omogočena s sporazumom med delničarji, ki zagotavlja fiksno ceno energije za lastnike vlagatelje. Poleg tega so po navedbah Komisije, ki jih Republika Avstrija in Veliko vojvodstvo Luksemburg nista podrobno izpodbijala, delničarji navedene elektrarne pretežno proizvajalci papirja, proizvedena energija pa se razdeli med delničarje po dejanskih proizvodnih stroških.

204 Četrtič, Komisija navaja, da se je veleprodajna cena električne energije v Uniji po odločitvah o naložbah v gradnjo jedrskih elektrarn Flamanville in Olkiluoto znatno znižala (za 35–45 % med letoma 2008 in 2012), česar Republika Avstrija in Veliko vojvodstvo Luksemburg ne izpodbijata.

205 Ob upoštevanju teh okoliščin je treba ugotoviti, da s trditvijo, da so jedrski elektrarni z isto vrsto reaktorja, kot naj bi se uporabila v jedrski elektrarni Hinkley Point C, v Flamanvillu in Olkiluotu zgradili brez odobritve državne pomoči, samo po sebi ni mogoče ovreči verodostojnosti presoje Komisije v uvodnih izjavah od 381 do 392 izpodbijanega sklepa.

206 Zato je treba to trditev zavrniti.

207 Na petem mestu, Republika Avstrija trdi, da obstajajo povsem primerljivi infrastrukturni projekti (hidroelektrarne, predori, velike raziskovalne organizacije na področju farmacije ali genskega inženiringa in vesoljski projekti), katerih upravljavci se morajo soočati z visokimi stroški naložbe, dolgimi obdobji gradnje in dolgim obdobjem obratovanja.

208 V zvezi s tem je treba po eni strani poudariti, da Komisija v uvodnih izjavah od 381 do 385 izpodbijanega sklepa ni nikakor izključila, da lahko tudi pri drugih infrastrukturnih projektih obstajajo dejavniki, ki preprečujejo naložbe.

209 Po drugi strani zgolj z navajanjem dejstva, da se je treba tudi pri drugih neopredeljenih infrastrukturnih projektih soočati z visokimi stroški naložbe, dolgimi obdobji gradnje in dolgim obdobjem obratovanja, ni mogoče ovreči verodostojnosti ugotovitev Komisije v uvodnih izjavah od 381 do 392 izpodbijanega sklepa, v katerih je med drugim upoštevala tveganja, neločljivo povezana s proizvodnjo jedrske energije, ter neobstoj finančnih instrumentov, ki temeljijo na trgu, in drugih vrst pogodb, s katerimi bi se bilo mogoče zavarovati pred takšnim tveganjem. Poleg tega je treba spomniti, da je tveganje političnega oviranja in popolne opustitve jedrske tehnologije zaradi njene sporne narave značilno za naložbe v nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije.

210 Zato je treba tudi to trditev zavrniti.

211 Na šestem mestu, preučiti je treba trditve Republike Avstrije, ki se nanašajo na usmeritvene jedrske programe in ki jih je navedla v okviru četrtega tožbenega razloga (glej točko 120 zgoraj). Republika Avstrija trdi, da iz nekaterih od teh programov izhaja, da je jedrska energija konkurenčna in da projekti na tem področju ne bi smeli prejeti državne pomoči. Namen teh trditev je v bistvu dokazati, da bi bilo mogoče nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije v nasprotju z ugotovitvijo Komisije pravočasno zgraditi brez posredovanja Združenega kraljestva.

212 V tem okviru je treba preučiti vsebino usmeritvenih jedrskih programov, na katere se sklicuje Republika Avstrija.

213 V zvezi z Usmeritvenim jedrskim programom z dne 4. oktobra 2007, COM(2007) 565 final, je treba ugotoviti, da je Komisija v točki 4.2 zadevnega dokumenta res opredelila trend, da se v nekaterih državah članicah nove jedrske elektrarne na splošno gradijo brez subvencij, kar naj bi bil znak, da se jedrska tehnologija vse bolj šteje za konkurenčno. Vendar je treba poudariti tudi, da je Komisija v točki 4.3 navedenega dokumenta ugotovila, da obstajajo negotovosti v zvezi s prihodnjimi cenami električne energije, strukturo trga in razmerami na njem ter politikami v zvezi energijo in podnebnimi spremembami, ki pomenijo pomembna tveganja za dolgoročne naložbe v sektorju energije in vplivajo zlasti na jedrsko tehnologijo, in sicer zaradi velike kapitalske naložbe, ki je potrebna za gradnjo nove elektrarne, in razmeroma dolgega obdobja, preden ta začne ustvarjati dobiček. V njej je navedla tudi, da vlagatelji dajejo prednost naložbam s krajšim trajanjem gradnje in krajšim časom, v katerem se naložba povrne. Poleg tega je Komisija v točkah 4.2 in 4.3 navedenega dokumenta poudarila, da za gradnjo novih jedrskih elektrarn nima potrjenih podatkov, ker že več kot deset let ni bila zgrajena nobena nova elektrarna, zato naj bi bilo težko natančno oceniti stroške najnovejše generacije reaktorjev.

214 Glede usmeritvenega jedrskega programa z dne 13. novembra 2008, COM(2008) 776 final, je treba poudariti, da je Komisija v točki 3.3 navedenega programa res menila, da je treba poskrbeti, da v Uniji projekti na področju jedrske energije ne prejmejo državne pomoči. Vendar je treba ugotoviti, da je Komisija v točkah 3.3, 3.3.1 in 3.3.2 navedenega programa poudarila, da so stroški jedrske naprave znatno višji od stroškov enakovredne plinske ali premogovne termoelektrarne, da velikost začetne naložbe in čas, potreben za njeno povrnitev, pomenita veliko tveganje za zasebna podjetja ter da lahko nedavna nestabilnost kreditnih trgov na svetovni ravni močno vpliva na obsežne naložbene projekte. Ugotovila je, da čeprav je financiranje gradnje novih jedrskih elektrarn stvar zasebnih izvajalcev in kapitalskih trgov, bi lahko bilo upravičeno sprejeti nekatere ukrepe za lažje financiranje, zlasti ker so se splošne razmere za naložbe za večje posojilojemalce poslabšale.

215 Iz tega izhaja, da v nasprotju s tem, kar je mogoče razbrati iz trditev Republike Avstrije, ni navzkrižja med ugotovitvami Komisije v usmeritvenih jedrskih programih iz točk 213 in 214 zgoraj na eni strani ter ugotovitvami Komisije v točki 9.3 izpodbijanega sklepa na drugi strani.

216 Vsekakor je treba spomniti, da zadevna usmeritvena jedrska programa odražata razmere v času njune priprave. Ne upoštevata torej okoliščin, do katerih je prišlo po njuni pripravi, kot so na primer posledice nesreče jedrskega reaktorja v Fukušimi.

217 Zato v nasprotju s trditvijo Republike Avstrije vsebina zadevnih usmeritvenih jedrskih programov ne dokazuje, da je Komisija storila očitno napako pri presoji.

218 Na sedmem mestu, Republika Avstrija v bistvu trdi, da je Komisija storila napako, ker je razsežnost projekta upoštevala kot dejavnik, ki preprečuje naložbe v nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije. Tako merilo naj bi bilo treba upoštevati v okviru uporabe člena 107(3)(b) PDEU na podlagi sporočila Komisije z naslovom Merila za analizo združljivosti državne pomoči za spodbujanje izvajanja pomembnih projektov skupnega evropskega interesa z notranjim trgom (UL 2014, C 188, str. 4).

219 Tudi to trditev je treba zavrniti.

220 V nasprotju s trditvijo Republike Avstrije namreč nič ne nasprotuje temu, da Komisija v okviru uporabe člena 107(3)(c) PDEU in, konkretneje, v okviru preučitve vprašanja, ali je potrebno posredovanje države, upošteva velikost priglašenega projekta.

221 Zato je treba, razen trditve v zvezi z morebitnim čezmernim nadomestilom (glej točko 196 zgoraj), ki bo upoštevana v okviru preučitve šestega tožbenega razloga, zavrniti vse trditve Republike Avstrije in Velikega vojvodstva Luksemburg, s katerimi se izpodbija ugotovitev Komisije, da brez posredovanja Združenega kraljestva ne bi bil pravočasno dosežen cilj, ki ga uresničuje ta država članica, in sicer vzpostavitev novih zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije, ne da bi se bilo treba izreči o trditvi Komisije, da so nekatere trditve Republike Avstrije nedopustne, ker so prepozne.

c) Očitek, da je bilo mogoče cilja zanesljive oskrbe in razogljičenja doseči brez državne pomoči

222 Republika Avstrija in Veliko vojvodstvo Luksemburg trdita, da je bilo mogoče v nasprotju z ugotovitvami Komisije cilja zanesljive oskrbe in razogljičenja doseči brez zadevnih ukrepov.

223 Komisija, Češka republika, Francoska republika, Madžarska, Republika Poljska, Slovaška republika in Združeno kraljestvo tem trditvam nasprotujejo. Komisija meni tudi, da so nekatere trditve Republike Avstrije nedopustne, ker so prepozne.

224 V zvezi s tem je treba na prvem mestu poudariti, da ta očitek temelji na napačni predpostavki. Ugotovitev Komisije glede nujnosti posredovanja Združenega kraljestva namreč ne temelji na ugotovitvi, da ciljev zanesljive oskrbe in razogljičenja ni bilo mogoče doseči brez državne pomoči. Nasprotno, kot izhaja iz uvodnih izjav od 378 do 380 izpodbijanega sklepa, je Komisija menila, da se ne zdi, da bi uresničevanje teh ciljev utemeljevalo konkretno naložbe v proizvodnjo jedrske energije, temveč splošneje naložbe v proizvodnjo energije z nizkimi emisijami ogljika in v rešitve za internalizacijo pozitivnih stranskih učinkov razpoložljivosti električne energije.

225 Na drugem mestu je treba spomniti, da ugotovitve Komisije glede nujnosti posredovanja Združenega kraljestva v točki 9.3 izpodbijanega sklepa temeljijo na cilju spodbujanja jedrske energije in, konkretneje, na cilju vzpostavitve novih zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije. Kot pa je bilo navedeno v točkah od 153 do 221 zgoraj, Republika Avstrija in Veliko vojvodstvo Luksemburg s svojimi trditvami ne moreta dokazati, da te ugotovitve niso zadostno obrazložene ali da imajo vsebinske napake.

226 Zato je treba očitek, da je bilo mogoče cilja zanesljive oskrbe in razogljičenja doseči brez državne pomoči, zavrniti, ne da bi se bilo treba izreči o trditvi Komisije, da so nekatere trditve Republike Avstrije prepozne.

d) Očitek, da Komisija ni dovolj jasno navedla, koliko bodo v jedrski elektrarni Hinkley Point C uporabljene nove tehnologije

227 V zvezi s trditvijo, da bi morala Komisija podrobneje predstaviti, koliko bodo v jedrski elektrarni Hinkley Point C uporabljene nove tehnologije, je dovolj spomniti, da ta trditev temelji na napačni razlagi uvodne izjave 392 izpodbijanega sklepa (glej točke od 131 do 138 zgoraj). Zato je treba tudi to trditev zavrniti.

228 Tako je treba zavrniti vse očitke, s katerimi se izpodbija ugotovitev Komisije, da je bilo posredovanje Združenega kraljestva nujno za uresničitev cilja v javnem interesu, ki ga je uresničevalo.

2. Trditve v zvezi z opredelitvijo trga, ki jo je uporabila Komisija

229 Republika Avstrija trdi, da je Komisija storila napake v zvezi z opredelitvijo trga. Po njenem mnenju se navedena institucija v nasprotju s pristopom, uporabljenim v sklepu o začetku formalnega postopka preiskave, v izpodbijanem sklepu ni oprla na liberalizirani trg proizvodnje električne energije in oskrbe z njo, temveč na trg gradnje in obratovanja jedrskih elektrarn. Tako naj ta institucija ne bi uporabila pravil o opredelitvi trga in naj bi se oddaljila od svoje prakse v zvezi z opredelitvijo trga.

230 Komisija, Češka republika, Francoska republika, Madžarska, Republika Poljska, Slovaška republika in Združeno kraljestvo menijo, da je treba te trditve zavrniti.

231 V zvezi s tem je treba na prvem mestu poudariti, da je Komisija v izpodbijanem sklepu liberalizirani trg proizvodnje električne energije in oskrbe z njo prepoznala kot trg, na katerega vplivajo zadevni ukrepi. V uvodni izjavi 340 navedenega sklepa je namreč ugotovila, da navedeni ukrepi povzročajo izkrivljanje konkurence in vplivajo na trgovino, pri čemer se je sklicevala na njihove učinke na liberalizirani trg proizvodnje električne energije in oskrbe z njo. Tudi iz točke 9.6 navedenega sklepa izhaja, da je Komisija v okviru tehtanja prednosti in nevšečnosti, ki izhajajo iz teh ukrepov, upoštevala izkrivljanje konkurence in trgovine na navedenem trgu.

232 Zato je treba zavrniti trditev Republike Avstrije, da se je Komisija v izpodbijanem sklepu oprla na trg gradnje in obratovanja jedrskih elektrarn.

233 Na drugem mestu, ker Republika Avstrija trdi, da Komisija ni preučila, koliko se lahko gradnja in obratovanje jedrskih elektrarn štejeta za upoštevni trg, je dovolj poudariti, da se Komisiji v okviru preučitve vprašanja, ali je za dosego cilja, ki ga uresničuje Združeno kraljestvo, in sicer vzpostavitev novih zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije, potrebno posredovanje te države članice, ni bilo treba izreči o tem vprašanju. Tudi te trditve je treba torej zavrniti.

234 Na tretjem mestu, glede drugih trditev Republike Avstrije v zvezi z opredelitvijo trga, ki jo je uporabila Komisija, je dovolj poudariti, da temeljijo na napačnih predpostavkah, da se je v izpodbijanem sklepu navedena institucija oprla na trg gradnje in obratovanja jedrskih elektrarn ali da bi lahko zadevne ukrepe razglasila za združljive z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(c) PDEU samo, če bi ugotovila nedelovanje tega trga. Zato je treba zavrniti tudi te trditve in s tem vse trditve v zvezi z opredelitvijo trga.

3. Trditev o pristranskosti v korist jedrske energije

235 Republika Avstrija trdi tudi, da je bil pristop Komisije pristranski v korist jedrske energije.

236 Komisija, Češka republika, Francoska republika, Madžarska, Republika Poljska, Slovaška republika in Združeno kraljestvo menijo, da je treba te trditve zavrniti.

237 V zvezi s tem je treba na prvem mestu spomniti, da je mogoče na podlagi člena 107(3)(c) PDEU pomoč razglasiti za združljivo z notranjim trgom, če se nanaša na razvoj dejavnosti, ki pomeni cilj v javnem interesu, če je ustrezna, potrebna in ni nesorazmerna, ter da lahko država članica v skladu s členom 2(c) Pogodbe Euratom in členom 194(2), drugi pododstavek, PDEU spodbujanje jedrske energije upravičeno šteje za tak cilj (glej točko 97 zgoraj).

238 Na drugem mestu, ker je namen trditve Republike Avstrije dokazati, da se zadevni ukrepi zaradi njihovega učinka na naložbe v druge vire energije poleg jedrske energije ne morejo šteti za sorazmerne, je dovolj poudariti, da se s to trditvijo izpodbija sorazmernost zadevnih ukrepov. Vendar je Komisija v okviru točke 9.3 izpodbijanega sklepa preučila samo, ali je bilo posredovanje Združenega kraljestva potrebno. V tem okviru je treba zato to trditev zavrniti kot brezpredmetno. Vendar bo upoštevana v okviru preučitve šestega tožbenega razloga, s katerim želi Republika Avstrija izpodbiti zlasti ugotovitve Komisije glede sorazmernosti navedenih ukrepov.

239 Ker se torej s trditvami Republike Avstrije izpodbija ugotovitev Komisije, da je bilo posredovanje Združenega kraljestva potrebno, jih je treba zavrniti.

240 Nazadnje je treba zavrniti trditve Republike Avstrije in Velikega vojvodstva Luksemburg, da Komisija ni imela pravice ugotoviti obsoja nedelovanja trga. V zvezi s tem je treba spomniti, da člen 107(3)(c) PDEU ne vsebuje izrecnega pogoja v zvezi z nedelovanjem trga in da je mogoče na podlagi preudarkov Komisije v okviru točke 9.3 izpodbijanega sklepa, katerih verodostojnosti ne ovržejo trditve teh držav članic, ugotoviti, da naložb v nove zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije ne bi bilo mogoče pravočasno uresničiti brez posredovanja Združenega kraljestva. V teh okoliščinah, tudi če se predpostavlja, da Komisija ni imela pravice ugotoviti obstoja nedelovanja trga, to ne more izpodbiti njene ugotovitve, da je bilo posredovanje Združenega kraljestva potrebno za dosego cilja v javnem interesu, ki ga je uresničevala ta država članica.

241 Zato je treba, razen preučitve trditev v zvezi z domnevno imunizacijo proti tveganju političnega oviranja in domnevno nesorazmernostjo zadevnih ukrepov zaradi njihovih učinkov na naložbe v druge vire energije poleg jedrske energije (glej točki 196 in 238 zgoraj), ki bodo upoštevane pri preučitvi šestega tožbenega razloga, zavrniti prvi tožbeni razlog, prvi in drugi del devetega tožbenega razloga, ki temeljita na obstoju nedelovanja trga, ter trditve v okviru četrtega tožbenega razloga, ki se nanašajo na usmeritvene jedrske programe in ugotovitve Komisije o opredelitvi trga ter njene ugotovitve v zvezi z obstojem nedelovanja trga.

E. Peti in osmi tožbeni razlog: nezadostna opredelitev elementov pomoči in kršitev obvestila o poroštvih ter četrti del devetega tožbenega razloga: kršitev obveznosti obrazložitve v zvezi s tem

242 Republika Avstrija v okviru petega tožbenega razloga trdi, da Komisija v izpodbijanem sklepu ni zadostno opredelila elementov pomoči v zadevnih ukrepih. Ker jih ni zadostno opredelila, naj se ne bi mogla izreči o tem, ali jih je mogoče odo