Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sporazumi in usklajena ravnanja, ki pomenijo enotno kršitev – Pojem

(člen 81(1) ES)

2. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Promet

(Obvestilo Komisije 2006/C 210/02, točka 13)

3. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Načelo individualizacije sankcij

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 2006/C 210/02)

4. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Trajanje kršitve

(Obvestilo Komisije 2006/C 210/02)

5. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Odvračalni učinek – Presoja

(Obvestilo Komisije 2006/C 210/02, točka 25)

6. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Olajševalne okoliščine – Presoja

(Obvestilo Komisije 2006/C 210/02, točka 29)

7. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Olajševalne okoliščine – Protikonkurenčno ravnanje, ki ga javne oblasti dovoljujejo ali spodbujajo

(Obvestilo Komisije 2006/C 210/02, točka 29, zadnja alinea)

8. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Zmanjšanje zaradi finančnega položaja podjetja – Pogoji

(Obvestilo Komisije 2006/C 210/02, točka 35)

Summary

1. Razdelitev trajajočega ravnanja, za katero je značilno prizadevanje za en sam cilj, na ločene kršitve bi bila umetna, saj gre za enotno kršitev, ki se je postopoma uresničevala v sporazumih in usklajenih ravnanjih.

V takih okoliščinah je podjetje, ki je bilo udeleženo pri kršitvi z ravnanji, ki jih zajema pojem sporazuma ali usklajenega ravnanja s protikonkurenčnim ciljem v smislu člena 81(1) ES in ki pripomorejo k uresničitvi kršitve v celoti, odgovorno tudi za ravnanja drugih podjetij v okviru iste kršitve v vsem obdobju udeležbe pri navedeni kršitvi.

Komisija mora za ugotovitev obstoja enotne in trajajoče kršitve dokazati, da je nameravalo podjetje s svojim ravnanjem prispevati k skupnim ciljem, za katere so si prizadevali vsi udeleženci, in da je bilo seznanjeno z dejanskim ravnanjem, ki so ga predvidela ali izvajala druga podjetja, da bi dosegla iste cilje, ali da je lahko to ravnanje razumno predvidelo in je bilo pripravljeno sprejeti tveganje.

Posamezne omejevalne sporazume je namreč mogoče šteti za sestavne dele enotnega protikonkurenčnega sporazuma le, če se dokaže, da spadajo v globalni načrt, ki uresničuje skupni cilj. Poleg tega, samo če je podjetje, kadar je bilo udeleženo pri omejevalnih sporazumih, vedelo ali bi moralo vedeti, da se je s tem vključilo v okvir enega samega enotnega sporazuma, lahko njegova udeležba pri zadevnih omejevalnih sporazumih odraža njegov pristop k temu sporazumu.

Trije pogoji morajo biti izpolnjeni, da je mogoče ugotoviti udeležbo pri enotni in trajajoči kršitvi, in sicer obstoj globalnega načrta, ki uresničuje skupni cilj, namerno prispevanje podjetja k temu načrtu in to, da je podjetje vedelo (dokazano ali domnevano) za kršitve drugih udeležencev.

Glede obstoja globalnega načrta, ki uresničuje skupni cilj, pojem skupnega cilja ne more biti opredeljen s splošnim sklicevanjem na izkrivljanje konkurence na trgu, na katerem se je kršitev zgodila, ker vplivanje na konkurenco kot cilj ali učinek pomeni sestavni del vsakega ravnanja, ki spada na področje uporabe člena 81(1) ES. Taka opredelitev pojma skupnega cilja bi lahko pojmu enotne in trajajoče kršitve odvzela del njegovega smisla, ker bi moralo biti zato več ravnanj, ki se nanašajo na gospodarski sektor in so prepovedana s členom 81(1) ES, sistematično opredeljenih kot sestavni deli enotne kršitve. Za opredelitev različnih ravnanj kot enotne in trajajoče kršitve je treba upoštevati vsako okoliščino, na podlagi katere je mogoče ugotoviti ali ovreči, da se medsebojno dopolnjujejo, kot je obdobje uporabe, vsebina (skupaj z uporabljenimi metodami) in ustrezno tudi cilj različnih zadevnih ravnanj.

(Glej točke od 33 do 37 in 40.)

2. V točki 13 Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003, je navedeno: „Za določitev osnovnega zneska globe, ki se naloži, bo Komisija uporabila vrednost prodaje blaga ali storitev podjetja, neposredno ali posredno povezane s kršitvijo […]“. Iz te določbe ne izhaja, da se lahko pri izračunu upoštevne vrednosti prodaje upošteva le vrednost operacij, na katere so kršitve dejansko vplivale. Besedilo točke 13 navedenih smernic se tako sklicuje na „prodaj[o] […], neposredno ali posredno povezan[o] s kršitvijo“, in ne na „prodajo, na katero so kršitve vplivale“. Formulacija točke 13 se torej nanaša na prodaje na upoštevnem trgu.

Tako razlago potrjuje tudi cilj pravil Unije o konkurenci. Komisiji pri določitvi osnovnega zneska globe, ki jo je treba naložiti v primeru omejevalnih sporazumov, ni treba ugotavljati, na katere posamične prodaje je omejevalni sporazum vplival. Sodišča Unije namreč niso nikoli naložila take obveznosti in nič ne nakazuje, da si je Komisija nameravala tako obveznost naložiti v navedenih smernicah. Poleg tega je v primerih, ki se nanašajo na omejevalne sporazume, ki so po naravi tajni, neizogibno, da se nekateri dokumenti, ki dokazujejo vsakega od vidikov protikonkurenčnih ravnanj, ne odkrijejo.

Poleg tega je lahko del prometa, ki je bil ustvarjen z blagom, na katerega se nanaša kršitev, primerna podlaga za informacijo o razsežnosti kršitve na zadevnem trgu. Promet, ustvarjen s proizvodi, ki so predmet omejevalnega ravnanja, je zlasti objektivno merilo, ki pravilno pokaže, kako škodljivo ta praksa vpliva na normalno konkurenco.

(Glej točke od 61 do 66.)

3. Če kršitev stori več podjetij, je treba preučiti relativno težo udeležbe vsakega od njih. Ta sklep logično izhaja iz načela individualizacije kazenskih sankcij, v skladu s katerim je treba podjetje kaznovati le za individualno mu očitana dejanja, to načelo pa se uporablja v vseh upravnih postopkih, ki se lahko končajo s sankcijami po pravilih Skupnosti o konkurenci. Teža kršitve mora biti predmet individualne presoje, ki upošteva številne elemente, kot so zlasti posebne okoliščine primera, njegov kontekst in odvračilni učinek glob. To, da podjetje ni bilo udeleženo pri vseh vidikih omejevalnega sporazuma ali je imelo pri vidikih, pri katerih je bilo udeleženo, manjšo vlogo, je treba upoštevati pri presoji teže kršitve in po potrebi pri določitvi globe.

Vendar se presoja individualnih okoliščin ne opravi v okviru presoje teže kršitve, torej pri določitvi osnovnega zneska globe, ampak v okviru prilagoditve osnovnega zneska glede na olajševalne in obteževalne okoliščine.

Komisija lahko upošteva nekatere vidike „teže“ v smislu člena 23 Uredbe št. 1/2003 v okviru olajševalnih in obteževalnih okoliščin, ne pa v okviru „teže“ v smislu smernic o načinu določanja glob.

Navedene smernice so uvedle bistveno spremembo metodologije za določitev glob. Prvič, odpravljena je bila razvrstitev kršitev v tri kategorije („manjše“, „resne“ in „zelo resne“). Sedanji sistem, ki vsebuje razpon od 0 do 30 %, naj bi omogočal natančnejše razlikovanje glede na težo kršitev. Drugič, odpravljeni so bili pavšalni zneski. Odslej se osnovni znesek globe določi glede na vrednosti prodaje vsakega posameznega podjetja, ki so neposredno ali posredno povezane s kršitvijo. Ta nova metodologija torej omogoča, da se pri presoji teže kršitve lažje upošteva obseg posamezne udeležbe vsakega podjetja pri kršitvi. Omogoča tudi, da se upošteva morebitno zmanjšanje teže enotne kršitve skozi čas.

Čeprav je treba upoštevati relativno težo udeležbe pri kršitvi in posebne okoliščine primera, ima Komisija v skladu z navedenimi smernicami možnost to upoštevati pri presoji teže kršitve ali prilagoditvi osnovnega zneska glede na olajševalne in obteževalne okoliščine. Kadar pa Komisija sprejme zadnjenavedeni pristop, mora biti pri presoji olajševalnih in obteževalnih okoliščin omogočeno ustrezno upoštevanje relativne teže udeležbe pri enotni kršitvi in morebitno spreminjanje te teže skozi čas.

(Glej točke od 84 do 87, 89, 90 in 92.)

4. Glede množenja zneska, določenega glede na vrednost prodaje, s številom let udeležbe pri kršitvi je v členu 23(3) Uredbe št. 1/2003 navedeno le, da se „[p]ri določanju višine globe […] upošteva teža, pa tudi trajanje kršitve“, ne da bi bilo natančno navedeno, kako je treba upoštevati trajanje. Množenje s številom let udeležbe pri kršitvi, določeno v Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003, ustreza stoodstotnemu povečanju zneska na leto. Ta pristop pomeni temeljno spremembo metodologije, kar zadeva upoštevanje trajanja omejevalnega sporazuma. Člen 23(3) Uredbe št. 1/2003 pa taki spremembi ne nasprotuje.

Čeprav je Komisija v preteklosti pri povišanju zneska globe zaradi trajanja včasih upoštevala spremembe kršitve skozi čas, je nobena določba navedenih smernic v takem primeru ne zavezuje k uporabi multiplikacijskega koeficienta, ki ni večji od dve, ali k zmanjšanju odstotka vrednosti prodaje, določenega na podlagi teže kršitve.

(Glej točke od 107 do 110.)

5. V točki 25 Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003, je navedeno: „Komisija [bo], ne glede na trajanje udeležbe podjetja pri kršitvi, vključila v osnovni znesek še znesek med vključno 15 % in 25 % vrednosti prodaje, […] z namenom odvračanja podjetij od udeležbe pri horizontalnih sporazumih o določitvi cen, razdelitvi trga in omejitvi proizvodnje“.

Načelo enakega obravnavanja ni kršeno, če Komisija uporabi enak dodatni znesek za vse naslovnike svoje odločbe, ker so bili vsi udeleženi pri enotni in trajajoči kršitvi, ki je vključevala določanje cen in/ali razdelitev trga.

Iz besedila točke 25 navedenih smernic („bo […] vključila“, „will include“ in „fügt hinzu“) poleg tega izhaja, da je pri očitnih kršitvah naložitev dodatnega zneska avtomatična in ne zahteva obstoja drugih dejavnikov.

(Glej točki 116 in 117.)

6. Na podlagi tretje alinee točke 29 Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003, mora zadevno podjetje, da bi bilo upravičeno do zmanjšanja globe zaradi olajševalnih okoliščin, „[dokazati], da je njegova udeležba pri kršitvi bistveno omejena“, in „posledično [prikazati], da je bilo v obdobju, ko je bilo podjetje udeleženo pri sporazumih, ki pomenijo kršitev, njegovo ravnanje na trgu konkurenčno in se je podjetje tako dejansko izognilo izvajanju teh sporazumov“.

Vendar besedna zveza „kot so“ kaže, da seznam okoliščin, naštetih v točki 29 navedenih smernic, ni izčrpen. Poleg tega je treba posebne okoliščine primera, zlasti udeležbo podjetja pri vseh elementih kršitve, upoštevati, če ne pri presoji teže kršitve, pa vsaj pri prilagoditvi osnovnega zneska glede na olajševalne in obteževalne okoliščine. Ta obveznost pa je bila eden od razlogov, ki so Sodišču omogočili potrditi, da pojem enotne in trajajoče kršitve ni v nasprotju z načelom, v skladu s katerim je odgovornost za kršitve konkurenčnega prava osebne narave. Sama merila iz tretje alinee točke 29 ne morejo zagotoviti te možnosti.

(Glej točki 126 in 127.)

7. V točki 29, zadnja alinea, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003, je določeno, da se „[o]snovni znesek globe […] lahko zmanjša, […] kadar so protikonkurenčno ravnanje dovoljevali ali spodbujali javni organi ali zakonodaja“. V zvezi s tem zgolj seznanjenost s protikonkurenčnim ravnanjem ne pomeni, da je institucija to ravnanje implicitno „dovoljevala ali spodbujala“ v smislu točke 29, zadnja alinea, navedenih smernic. Domnevnega neukrepanja dejansko ni mogoče enačiti z dejavnim ukrepanjem, kot je dajanje dovoljenja ali spodbujanje.

(Glej točki 131 in 134.)

8. Za zmanjšanje globe na podlagi točke 35 Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003, morajo biti hkrati izpolnjeni trije pogoji, in sicer: vložitev zahteve v upravnem postopku, obstoj posebnih socialnih in ekonomskih okoliščin in nezmožnost plačila podjetja, glede katere mora to podjetje predložiti objektivne dokaze, da bi naložitev globe nepopravljivo ogrozila njegovo gospodarsko sposobnost preživetja in povzročila, da bi njegova sredstva izgubila vso vrednost.

Vložitev zahteve za zmanjšanje globe ni zgolj formalna zahteva, ampak zahteva, brez katere nikakor ni mogoče veljavno presoditi ekonomskega položaja, saj Komisija ne razpolaga z ustreznimi informacijami, kot so notranji podatki zadevnega podjetja, ki omogočajo presojo njegove ekonomske sposobnosti.

(Glej točki 171 in 176.)