Keywords

Summary



Keywords

1. Postopek – Intervencija – Prizadete osebe – Intervecija v okviru predloga za odlog izvršitve – Zahteva glede Uredbe št. 1954/2003 v delu, ki se nanaša na vode Azorov – Ribiška zadruga, ki ribari v vodah Azorov – Teritorialno združenje za varstvo otočja Azorov – Dopustnost – Pogoji – Mednarodna organizacija za varstvo okolja – Nedopustnost

(Statut Sodišča, člen 40, pododstavek 2; Uredba št. 1954/2003)

2. Začasna odredba – Odlog izvršitve – Pogoji in dopustnost – Prima facie dopustnost tožbe v glavnem postopku – Sumaren pregled tožbe v glavnem postopku sodnika, ki odloča o začasni odredbi

(Člen 242 ES; Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 104(2))

3. Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Tožba regionalnega organa – Regija, ki ima pravno osebnost na podlagi nacionalnega prava – Regija, ki lahko vloži tožbo

(Člen 230, četrti odstavek, ES)

4. Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki jih zadevajo neposredno in posamično – Uredba o upravljanju ribolovnega napora v zvezi z nekaterimi ribolovnimi območji – Tožba regionalnega organa enega od območij, ki jih zadeva Uredba – Dopustnost – Pogoji

(Člen 230, četrti odstavek, ES; Uredba Sveta št. 1954/2003)

5. Začasna odredba – Odlog izvršitve – Začasni ukrepi – Pogoji za odobritev – Nujnost – Tehtanje zadevnih interesov – Odlog izvršitve ukrepa splošnega pomena – Presoja posledic odloga za številne prizadete v odnosu do nujnosti ukrepa za tožečo stranko

(Člena 242 ES in 243 ES; Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 104(2); Uredba Sveta št. 1954/2003)

6. Začasna odredba – Odlog izvršitve – Začasni ukrepi – Pogoji za odobritev – Nujnost – Velika in nepopravljiva škoda – Obstoj drugih možnosti, ki jih lahko sprejmejo Komisija ali države članice – Izključitev nujnosti

(Člena 242 ES in 243 ES; Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 104(2); Uredba Sveta št. 1954/2003)

Summary

1. Pojem upravičenega interesa za rešitev zadeve je treba skladno s členom 40, drugi odstavek, Statuta Sodišča razumeti kot neposreden in dejanski interes, pridržan samo za sklepe. Še zlasti je treba preveriti, ali je bil intervenient neposredno prizadet z napadenim aktom in ali je njegov interes za rešitev zadeve nesporen. Združenjem je lahko dovoljena intervencija za zaščito interesov njihovih članov v zadevah, ki načeloma zadevajo vprašanja, ki lahko vplivajo na te interese.

Tak interes v okviru predloga za odlog izvršitve Uredbe št. 1954/2003 o upravljanju ribolovnega napora v zvezi z nekaterimi ribolovnimi območji in viri Skupnosti, kolikor zadeva vode Azorov, upravičuje zadruga z omejeno odgovornostjo, ki združuje proizvajalce in katere glavni cilj je varstvo interesov njenih članov, ki so večinoma ribiči, ki opravljajo dejavnost v Azorih. Tak interes upravičuje tudi združenje z nepridobitnim ciljem, ki spodbuja varstvo okolja, katerega glavna cilja sta zlasti študij in obvarovanje nacionalne in kulturne dediščine otočja Azorov ter varstvo, ki vključuje ribogojsko populacijo in morske ekosisteme tega otočja.

Nasprotno ni dopustna zahteva za intervencijo mednarodne organizacije za varstvo okolja, kadar cilji in dejavnosti obeh organizacij zajemajo geografsko obsežna območja in niso usmerjeni izključno ali predvsem na vode Azorov. Pomen interesov take mednarodne organizacije je namreč preširok in presplošen za znatno prizadetost v zvezi z rešitvijo postopka odloga izvršitve uredbe, ki zadeva samo vode Azorov.

(Glej točke 59, 60, 63, 69 in 70.)

2. Četudi se nedopustnost tožbe praviloma ne sme preverjati v okviru postopka za izdajo začasne odredbe, da ne pride do prejudiciranja temelja zadeve, pa mora vendarle tožeča stranka, da bi se lahko predlog za odlog izvršitve dejanja razglasil za dopustnega, z verjetnostjo izkazati dopustnost tožbe, s katero je povezan predlog za izdajo začasne odredbe; samo tako je namreč mogoče preprečiti, da se s postopkom za izdajo začasne odredbe doseže odlog izvršitve ukrepa, glede katerega lahko Sodišče prve stopnje pozneje zavrne razglasitev ničnosti, ker tožbo v postopku v glavni stvari glede presoje temelja šteje za nedopustno.

Takšen preizkus dopustnosti tožbe v postopku v glavni stvari je nujno sumaren, upoštevajoč nujnost postopka za izdajo začasne odredbe. V okviru predloga za izdajo začasne odredbe je namreč dopustnost tožbe v postopku v glavni stvari mogoče presojati le na prvi pogled, pri čemer je namen presoje ugotoviti, ali je tožeča stranka podala zadostne elemente, ki na prvi pogled upravičujejo zaključek, da dopustnosti tožbe v postopku v glavni stvari ni mogoče izključiti. Zato lahko sodišče, ki odloča o izdaji začasne odredbe, to tožbo označi za nedopustno samo, če je mogoče dopustnost tožbe v postopku v glavni stvari popolnoma izključiti. V nasprotnem primeru bi odločanje o dopustnosti v fazi začasne odredbe, kadar le-ta ni prima facie popolnoma izključena, prejudiciralo odločitev Sodišča prve stopnje, ki odloča v postopku v glavni stvari.

(Glej točke od 108 do 110.)

3. Regija lahko v obsegu, v katerem na podlagi nacionalnega prava uživa pravno subjektiviteto, načeloma vloži tožbo za razglasitev ničnosti na podlagi člena 230, četrti odstavek, ES, v skladu s katerim lahko vsaka fizična ali pravna oseba vloži tožbo proti odločbam, katerih naslovnik je, in proti določbam, ki jo zadevajo neposredno in posamično, čeprav so sprejete kot uredbe ali odločbe, naslovljene na drugo osebo.

(Glej točko 112.)

4. V smislu člena 230, četrti odstavek, ES lahko tak akt splošne veljave, kot je uredba, posamično zadeva fizične in pravne osebe samo, če jih zadeva zaradi določenih, njim lastnih lastnosti, ali zaradi dejanskega položaja, zaradi katerega se razlikujejo od vseh drugih oseb, in jih tako individualizira, kot da bi bili naslovniki.

Zlasti v okviru tožbe za razglasitev ničnosti, ki jo je regija, kot je Avtonomna regija Azorov, vložila zoper Uredbo št. 1954/2003 o upravljanju ribolovnega napora v zvezi z nekaterimi ribolovnimi območji in viri Skupnosti, kolikor zadeva vode Azorov, splošni interes, ki ga lahko ima regija kot pristojni subjekt za gospodarska vprašanja na svojem ozemlju, predvsem za ribištvo, za izid postopka, ki bo ugoden za napredek njenega gospodarstva, sam po sebi ne zadostuje, da bi se štela za prizadeto v smislu člena 230, četrti odstavek, ES. Poleg tega za izkaz posamičnega interesa ne zadošča, da tožeča stranka uživa posebno varstvo, ki ji ga daje Pogodba (in sicer člen 299(2) ES), ali da jo izpodbijani akt izrecno in natančno omenja, ali da je Svet moral upoštevati položaj tožeče stranke ob sprejetju izpodbijane uredbe.

Tožeča stranka mora na podlagi dejstev izkazati, da jo izpodbijani akt zadeva zaradi položaja, zaradi katerega se razlikuje od vseh drugih oseb, tudi od drugih izjemno obrobnih regij. Na prvi pogled lahko gre za tak primer, če lahko tožeča stranka izkaže, da bo izpodbijana uredba imela materialne in takojšnje učinke na pravni položaj tožeče stranke, ker ji bo zaradi uporabe njenih določb odvzeta pristojnost zakonodaje na področju ribolova in ker bo prizadela dejavnosti ribolova, ki so po mnenju tožeče stranke bistven del njenega gospodarstva, in da je njen položaj poseben, kar zadeva morski ekosistem in dejavnost ribolova.

(Glej točke od 116 do 120.)

5. V okviru predloga za odlog izvrševanja take uredbe, ki je ukrep splošne veljave, kot je Uredba št. 1954/2003 o upravljanju ribolovnega napora v zvezi z nekaterimi ribolovnimi območji in viri Skupnosti, mora sodnik, ki odloča o začasni odredbi, presoditi posledice odloga izvrševanja za veliko zainteresiranih v odnosu do nujnosti predlaganih začasnih ukrepov za preprečitev velike in nepopravljive škode, ki jo zatrjuje tožeča stranka, do izida sodbe o glavni stvari.

Prav tako je treba upoštevati dejstvo, da ker ima Svet kot zakonodajalec široko polje proste presoje in se zato sodna presoja omejuje na presojo, ali pri aktu ne gre za očitno kršitev ali zlorabo pooblastil oziroma ali zadevni organ ni očitno prekoračil diskrecijske pravice, sodnik, ki odloča o začasni odredbi, svoje presoje ne more nadomestiti, razen v očitno nujni situaciji, s tisto, ki jo je podal Svet, ne da bi pri tem tvegal kršitev diskrecijske pravice te institucije.

Ravnotežje obravnavanih interesov torej nalaga, da lahko sodnik, ki odloča o začasni odredbi, svojo presojo nadomesti s tisto, ki jo je podal Svet, samo v izjemnih okoliščinah, ki jih označujeta posebej resen fumus boni juris in očitna nujnost.

(Glej točke od 135 do 138, 193 in 195.)

6. Nujnost predloga za izdajo začasne odredbe je treba presojati glede na nujnost začasne odločitve, da stranka, ki predlaga ukrep, ne bi utrpela velike in nepopravljive škode. Še posebej, kadar je škoda odvisna od soobstoja določenih meril, je dovolj, da je ta škoda predvidljiva s stopnjo zadostne verjetnosti.

V okviru predloga za odlog izvršitve uredbe, ki je ukrep splošne veljave, kot je Uredba št. 1954/2003 o upravljanju ribolovnega napora v zvezi z nekaterimi ribolovnimi območji in viri Skupnosti, je nujnost tega začasnega ukrepa izključena, če obstajajo druge, primernejše in bolj sorazmerne možnosti, kot so nujni ukrepi, ki jih je sprejela Komisija ali države članice v okviru skupne ribiške politike, in če lahko tožeča stranka ravna tako, da bi zagotovila te ukrepe.

(Glej točki 141 in 194.)