ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27

V zvezi s tem je Sodišče že razsodilo, da se, če se tak postopek nanaša na fitofarmacevtsko sredstvo, za katero je bila v državi članici izvoznici in državi članici uvoznici že izdana registracija v skladu z Direktivo 91/414, za to sredstvo ne more šteti, da je bilo v državi članici uvoznici prvič dano na trg. Zato ni treba, da bi zaradi varstva zdravja ljudi in živali ali okolja vzporedni uvozniki morali skozi postopek pridobitve DDP, določen v tej direktivi, saj imajo pristojni organi države članice uvoznice že vse informacije, ki so potrebne za izvajanje njihovega nadzora. S tem, da bi za uvoženo sredstvo potekal postopek pridobitve DDP, bi se presegalo to, kar je nujno za dosego ciljev navedene direktive v zvezi z varstvom zdravja ljudi in živali ter okolja, in bi se lahko neutemeljeno kršilo načelo prostega pretoka blaga iz člena 34 PDEU (glej sodbi British Agrochemicals Association, C‑100/96, EU:C:1999:129, točka 32, in Komisija/Francija, EU:C:2008:104, točka 34).
43

Glede na navedeno je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člena 138(1) in 139(1), drugi pododstavek, Direktive o DDV razlagati tako, da nasprotujeta temu, da v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, davčna uprava države članice ne prizna pravice do oprostitve DDV iz naslova dobave znotraj Skupnosti, ker pridobitelj ni bil identificiran za DDV v drugi državi članici in ker dobavitelj ni dokazal avtentičnosti podpisa na dokumentih, ki jih je predložil v utemeljitev svojega obračuna v zvezi z domnevno oproščeno dobavo, niti tega, da je bila oseba, ki je podpisala te dokumente v pridobiteljevem imenu, pooblaščena za njegovo zastopanje, čeprav so bila dokazila, ki utemeljujejo pravico do oprostitve, ki jih je dobavitelj predložil v utemeljitev svojega obračuna, v skladu s seznamom dokumentov, ki jih je treba predložiti tej upravi, določenim z nacionalnim pravom, in jih je ta uprava sprva sprejela kot dokazila, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
16

V teh okoliščinah je Tribunalul Sibiu prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je mogoče določbe člena [6 PEU], členov 17, 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člena 110 PDEU ter načeli pravne varnosti in prepovedi reformatio in peius, ki sta določeni v pravu [Unije] in v sodni praksi Sodišča (sodbi Belbouab, 10/78, EU:C:1978:181, in Belgocodex, C‑381/97, EU:C:1998:589), razlagati tako, da nasprotujejo predpisu, kakršen je [OUG št. 9/2013?]“
64

Vendar je treba poudariti, da če takega pravila ni, je treba nepravilnosti, kakršne so tiste, ki so predmet postopka v glavni stvari, v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 53 te sodbe, šteti za zastarane, in sicer v roku štirih let od datuma, ko so bile storjene, ob upoštevanju dejanj, ki pretrgajo zastaranje in ki so določena v členu 3(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 2988/95 ter ob spoštovanju zgornje meje, določene v četrtem pododstavku navedenega člena 3(1).
Opredelitev „trajnega pašnika“ iz člena 2(c) Uredbe Komisije (ES) št. 1120/2009 z dne 29. oktobra 2009 o podrobnih pravilih za izvajanje sheme enotnega plačila iz naslova III Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete je treba razlagati tako, da vključuje kmetijsko zemljišče, ki se trenutno in že vsaj pet let uporablja za gojenje trav ali drugih zelnatih krmnih rastlin, je pa bilo v tem obdobju preorano in posejano z zelnato krmno rastlino, ki ni iste vrste kot zelnata krmna rastlina, ki se je na tem zemljišču pridelovala pred tem.
4

Člen 6 te direktive, naslovljen „Pogoji, ki veljajo za splošno odobritev in za pravice uporabe radijskih frekvenc in številk, ter posebne obveznosti“, določa: „1. Za splošno odobritev za zagotavljanje elektronskih komunikacijskih omrežij ali storitev ter pravice uporabe radijskih frekvenc in pravice uporabe številk lahko veljajo samo posamezni pogoji iz delov A, B in C iz priloge. Taki pogoji morajo biti objektivno utemeljeni glede na zadevno omrežje ali storitev, nediskriminacijski, sorazmerni in transparentni. 2. Posebne obveznosti, ki se lahko naložijo ponudnikom elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev […] ali tistim, ki so imenovani za zagotavljanje univerzalne storitve […], se pravno ločijo od pravic in obveznosti po splošni odobritvi. V splošni odobritvi se navedejo merila in postopki za naložitev takih posebnih obveznosti posameznim podjetjem, da se za podjetja doseže transparentnost. 3. Splošna odobritev vsebuje samo pogoje, ki so značilni za to področje in določeni v Delu A priloge, niso pa prevzeti pogoji, ki veljajo za podjetja na podlagi druge nacionalne zakonodaje. 4. Države članice ne prevzemajo pogojev splošne odobritve, kadar podelijo pravico uporabe radijskih frekvenc ali številk.“
3

V uvodnih izjavah 6, 7, 14, 15 in 24 Direktive 2004/114 je navedeno: „(6) Eden ciljev dejavnosti Skupnosti na področju izobraževanja je, da se Evropa kot celota uveljavi kot svetovno središče odličnosti za študij in poklicno usposabljanje. Pospeševanje pretoka državljanov tretjih držav v Skupnost za namene študija je ključni dejavnik te strategije. Usklajevanje nacionalnih zakonodaj držav članic na področju pogojev za vstop in bivanje pa je del tega. (7) Za namene te direktive je priseljevanje po definiciji začasno in ne zavisi od pogojev na trgu delovne sile v državi gostiteljici. Predstavlja pa obliko vzajemnega bogatenja za zadevne migrante, njihovo državo izvora in državo članico gostiteljico ter spodbuja boljše razumevanje med kulturami. […] (14) Za namene te direktive se sprejem lahko zavrne na podlagi ustrezno utemeljenih razlogov. Sprejem je lahko zavrnjen predvsem, če država članica na osnovi ugotovljenih dejstev meni, da zadevni državljan tretje države predstavlja potencialno nevarnost za javni red ali javno varnost. Pojem javnega reda lahko vključuje tudi obsodbo za storitev hudega kaznivega dejanja. V tem smislu je treba omeniti, da pojem javnega reda in javne varnosti vključuje tudi primere, ko državljan tretje države pripada ali je pripadal organizaciji, ki podpira terorizem, podpira ali je podpiral tako organizacijo ali pa je ali je bil usmerjen v ekstremizem. (15) Če obstaja dvom glede utemeljitve prošnje za sprejem, lahko države članice zahtevajo vse potrebne dokaze za ugotovitev verodostojnosti, zlasti na osnovi predlaganega študija prosilca, da se tako prepreči zloraba in napačna uporaba postopkov, določenih s to direktivo. […] (24) Ker cilja te direktive, in sicer [določitve] pogojev za sprejem državljanov tretjih držav za namene študija, izmenjav učencev, neplačanega usposabljanja ali prostovoljnega dela, države članice same ne morejo zadovoljivo doseči in ker se ta cilj zaradi obsega ali učinkov direktive, lažje doseže na ravni Skupnost, Skupnost sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe. V skladu z načelom sorazmernosti iz istega člena ta direktiva ne presega okvirov, ki so potrebni za doseganje navedenega cilja.“
14

Consiglio Nazionale Forense je opozoril, da je Sodišče že odločilo, da je pristojen za vložitev predloga za sprejetje predhodne odločbe (sodba Gebhard, C‑55/94, EU:C:1995:411), in zaradi dvomov o razlagi in veljavnosti člena 3 Direktive 98/5 prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil ti vprašanji: „1. Ali je treba člen 3 [Direktive 98/5] – glede na splošno načelo prepovedi zlorabe pravic – in člen 4(2) PEU o spoštovanju nacionalne identitete razlagati tako, da so nacionalni upravni organi zavezani, da v imenik odvetnikov, ki so pridobili poklicni naziv v drugi državi članici, vpišejo italijanske državljane, ki so zlorabili pravo Unije, in da nasprotujeta nacionalni praksi, ki tem organom dopušča, da zavrnejo predloge za vpis v imenik odvetnikov, ki so pridobili poklicni naziv v drugi državi članici, če obstajajo objektivne okoliščine, ki omogočajo ugotovitev, da gre za zlorabo prava Unije, brez poseganja v spoštovanje načel sorazmernosti in prepovedi diskriminacije ali brez poseganja v pravico zadevne osebe, da pred sodiščem sproži postopek zaradi morebitnih kršitev pravice do ustanavljanja in torej sodni nadzor nad upravno dejavnostjo? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je treba tako razloženi člen 3 [Direktive 98/5] šteti za neveljaven glede na člen 4(2) PEU, ker dopušča izmikanje predpisom države članice, ki dostop do odvetniškega poklica pogojujejo z opravljenim državnim izpitom, če je ta določen v ustavi navedene države ter je del temeljnih načel varstva uporabnikov poklicnih storitev in učinkovitega izvajanja sodne oblasti?“
86

Nasprotno, kot je razvidno iz uvodne izjave 5 Uredbe št. 1265/1999, postopek, ki ga je za finančne popravke uvedel zakonodajalec Unije, temelji na sodelovanju med zadevno državo članico in Komisijo, ki mora temeljiti na ravnovesju med pravicami in obveznostmi strank. V teh okoliščinah pa bi bilo to, da bi morala država članica v navedenem postopku spoštovati neke določene roke, za Komisijo pa to ne bi veljalo, v nasprotju s to zahtevo po ravnovesju med pravicami in dolžnostmi strank.
4

Člen 25 navedenega sporazuma, naslovljen „Pogoji za varstvo“, v Poglavju 4, naslovljenem „Industrijski vzorci in modeli“, Dela II, naslovljenega „Standardi, ki se nanašajo na razpoložljivost, obseg in uporabo pravic intelektualne lastnine“, določa: „1. Članice zagotavljajo varstvo neodvisno ustvarjenih industrijskih vzorcev in modelov, ki so novi ali izvirni. Članice lahko določijo, da vzorci in modeli niso novi ali izvirni, če se bistveno ne razlikujejo od znanih vzorcev in modelov ali kombinacij znanih vzorcev in modelov. Članice lahko določijo, da se tako varstvo ne prenese na vzorce in modele, ki jih v bistvu narekujejo tehnični ali funkcionalni nagibi. […]“
5

Člen 1 te direktive z naslovom „Področje uporabe in zagotovitev revizijskih postopkov“ v odstavkih 1 in 3 določa: „1. Ta direktiva se uporablja za javna naročila, za katera se uporablja Direktiva [2004/17]. […] […] Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da se v zvezi z javnimi naročili s področja uporabe Direktive [2004/17] zagotovi učinkovita in zlasti čim hitrejša revizija odločitev, ki so jih sprejeli naročniki, skladno s pogoji, določenimi v členih 2 do 2f te direktive, na podlagi obrazložitve, da so takšne odločitve kršile zakonodajo Skupnosti na področju javnih naročil ali nacionalne predpise o prenosu te zakonodaje. […] 3. Države članice zagotovijo, da so revizijski postopki v skladu z natančnimi pravili, ki jih lahko določi država članica, na voljo vsem osebam, ki imajo ali so imele interes za pridobitev določenega naročila in ki jim je z domnevno kršitvijo nastala škoda ali bi jim lahko nastala škoda.“
48

Vendar je iz zadevne nacionalne ureditve iz postopka v glavni stvari, kakor je navedena v predložitveni odločbi, razvidno, da sta sklenitev in podaljšanje pogodb o zaposlitvi za določen čas med univerzami in pridruženimi profesorji, kot je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, upravičeni s potrebo, da se „strokovnjakom s priznano usposobljenostjo“, ki poklicno dejavnost opravljajo zunaj področja univerze, poveri opravljanje posebnih nalog poučevanja v okviru krajšega delovnega časa, s katerimi ti svoje znanje in strokovne izkušnje prenašajo na univerzo, pri čemer se tako vzpostavi partnerstvo med okoljem univerzitetnega poučevanja in poklicnim okoljem. V skladu s to zakonodajo mora tak pridruženi profesor opravljati plačano poklicno dejavnost na podlagi akademskega naziva, ki ga ima vsaj nekaj let v določenem obdobju preden ga je zaposlila univerza. Zadevne pogodbe o zaposlitvi se poleg tega sklepajo in podaljšujejo, le če so še naprej izpolnjeni pogoji v zvezi z opravljanjem poklicne dejavnosti in morajo prenehati, ko zadevni pridruženi profesor doseže upokojitveno starost.
26

Zato je Juzgado de lo Social no 2 de Terrassa (delovno sodišče št. 2 v Terrassi) odločilo, da prekine odločanje in Sodišču predložilo ta vprašanja: „1. Ali so členi 1, 2(f), 3(1), 4(2)(a), 4(3), 5(3), 6, 7 ter 8(1) in (2) [ley 10/2012] v nasprotju s členom 47 [Listine], ker nacionalnemu sodišču ne dopuščajo: (a) spremembe sodnih taks ali presoje z vidika sorazmernosti (kar zadeva utemeljitev države pri določitvi teh taks in njihove višine kot ovire za dostop do učinkovitega sodnega varstva) za oprostitev njihovega plačila; (b) da bi upoštevalo načelo učinkovitosti uporabe določb prava Unije; (c) da bi upoštevalo pomen postopka za stranke glede na okoliščine, pri čemer je ta taksa predpogoj za dopustnost vložene pritožbe? 2. Ali so členi 1, 2(f), 3(1), 4(2)(a), 4(3), 5(3), 6, 7 ter 8(1) in (2) [ley 10/2012] v nasprotju s členom 47 [Listine], kadar se uporabijo za posebni postopek, kot je postopek v socialnih zadevah, ki je področje, na katerem se po navadi uporablja pravo Unije kot temeljni element uravnoteženega ekonomskega in socialnega razvoja v [Evropski uniji]? 3. Ali lahko v smislu prejšnjih vprašanj sodišče, kakršno je predložitveno sodišče, zavrne uporabo predpisa, kakršen je sporni predpis, ki nacionalnemu sodišču ne dopušča: (a) spremembe sodnih taks ali presoje z vidika sorazmernosti (kar zadeva utemeljitev države pri določitvi teh taks in njihove višine kot ovire za dostop do učinkovitega sodnega varstva) za oprostitev njihovega plačila; (b) da bi upošteval načelo učinkovitosti uporabe določb prava Unije; (c) da bi upoštevalo pomen postopka za stranke glede na okoliščine, pri čemer je ta taksa predpogoj za dopustnost vložene pritožbe?“
V večini primerov je treba na obstoj protikonkurenčnega ravnanja ali sporazuma sklepati iz več indicev in sočasnih dogodkov, ki so, upoštevani skupaj in ob neobstoju druge dosledne razlage, dokaz o kršitvi pravil konkurence. Zlasti glede kršitve, ki traja več let, dejstvo, da neposredni dokaz o udeležbi družbe pri tej kršitvi v nekem obdobju ni bil predložen, ne preprečuje, da se tudi za to obdobje ugotovi sodelovanje, če ta ugotovitev temelji na objektivnih in usklajenih indicih, pri čemer je mogoče v zvezi s tem upoštevati neobstoj javnega distanciranja te družbe.

Komisija pravno zadostno ugotovi sodelovanje podjetja pri kršitvi člena 101(1) PDEU, če se ne opre le na prošnjo ene od družb, ki so udeleženke kartela, za prizanesljivost, ampak na zapisnik protipravnega sestanka, ki ga je sestavil predstavnik te družbe na dan sestanka, torej v času dejanskega stanja in ne ob vložitvi prošnje za prizanesljivost s strani te družbe na podlagi Obvestila o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov. Tak dokaz ne potrebuje drugih skladnih dokazov.

Podjetje, ki je pri enotni in kompleksni kršitvi pravil konkurence sodelovalo s svojimi ravnanji, ki spadajo pod pojma sporazum ali usklajeno ravnanje s protikonkurenčnim ciljem v smislu člena 101(1) PDEU, in ki naj bi pripomoglo k uresničitvi kršitve v celoti, je lahko odgovorno tudi za ravnanja drugih podjetij v okviru te kršitve v celotnem obdobju svojega sodelovanja pri navedeni kršitvi. To velja, kadar se ugotovi, da je navedeno podjetje nameravalo s svojim ravnanjem prispevati k skupnim ciljem, za katere so si prizadevali vsi udeleženci, in da je bilo seznanjeno s kršitvenim ravnanjem, ki so ga predvidela ali izvajala druga podjetja, da bi dosegla iste cilje, ali da je lahko to ravnanje razumno predvidelo in je bilo pripravljeno sprejeti tveganje.

Poleg tega je treba za opredelitev različnih ravnanj kot enotne in trajajoče kršitve preveriti, ali se medsebojno dopolnjujejo, tako da je vsako od njih namenjeno spopadanju z eno ali več posledicami običajne konkurence, in z medsebojnim vplivanjem prispevajo k nastanku vseh protikonkurenčnih posledic, ki so jih želeli njihovi storilci v okviru enotnega načrta, namenjenega doseganju enotnega cilja.

Poleg tega se besedilo člena 101(1) PDEU na splošno nanaša na vse sporazume in usklajena ravnanja, ki bodisi v horizontalnih bodisi vertikalnih povezavah izkrivljajo konkurenco na notranjem trgu, ne glede na trg, na katerem so stranke dejavne, in ne glede na to, da zadevni pogoji iz dogovorov vplivajo samo na poslovno ravnanje ene od strank.

(Glej točke 61, 63 in 64.)
Ničnostna tožba, vložena na podlagi člena 263 PDEU, mora biti na voljo zoper vse določbe, ki jih sprejemajo institucije Unije, ne glede na njihovo naravo ali obliko, če so namenjene povzročanju pravnih učinkov. Pri ugotavljanju, ali take določbe povzročajo pravne učinke, je treba upoštevati njihovo vsebino. Glede tega sklep, sprejet na podlagi člena 218(3) in (4) PDEU, povzroča pravne učinke v odnosih med Unijo in njenimi državami članicami ter institucijami Unije. Tako je sklep Sveta o odobritvi začetka pogajanj s tretjo državo, kot je Sklep Sveta z dne 13. maja 2013 o odobritvi začetka pogajanj o povezovanju sistema Evropske unije za trgovanje z emisijami toplogrednih plinov s sistemom za trgovanje z emisijami toplogrednih plinov v Avstraliji, lahko predmet ničnostne tožbe, ki jo vloži Komisija, ker je v njem opisan natančen in podroben postopek za pogajanja o načrtovanem sporazumu, ki ga Svet namerava določiti za Komisijo.

Na področju sklepanja mednarodnih pogodb člen 218 PDEU pomeni samostojen in splošen predpis ustavnega pomena, ker institucijam Unije dodeljuje določene pristojnosti. Ker je njegov namen zagotoviti ravnovesje med njimi, določa zlasti, da se o sporazumih med Unijo in eno ali več tretjimi državami pogaja Komisija ob upoštevanju pogajalskih smernic, ki jih sprejme Svet, te sporazume pa nato Svet sklene bodisi po potrditvi Parlamenta bodisi po posvetovanju z njim. Vendar je pristojnost za sklepanje takih sporazumov dodeljena Svetu s pridržkom pristojnosti, ki so na tem področju priznane Komisiji. V okviru teh pristojnosti pa morata Svet in Komisija upoštevati načelo lojalnega sodelovanja, ki je posebej pomembno za mednarodno delovanje Unije, saj tako delovanje sproži postopek tesnega dogovarjanja in posvetovanja med institucijami Unije.

Če je Svet v skladu s členom 218(4) PDEU določil poseben odbor, mora Komisija temu posebnemu odboru zagotoviti vse informacije, ki so potrebne za to, da lahko ta spremlja potek pogajanj, kot so zlasti smernice, ki so jih med pogajanji navedle druge stranke, in stališča, ki jih zagovarjajo. Posebni odbor lahko le tako oblikuje mnenja in nasvete v zvezi s pogajanji. Od Komisije je mogoče glede na funkcije institucij v pogajanjih in sklepanju sporazumov, določene v členu 218 PDEU, zahtevati, da te informacije predloži tudi Svetu.

Zato je treba šteti, da je obveznost iz sklepa Sveta o odobritvi začetka pogajanj, v skladu s katerim Komisija Svet pisno obvešča o izidih pogajanj po vsakem krogu pogajanj in vsekakor najmanj vsako četrtletje, v skladu s členom 218(2) in (4) PDEU. Taka obveznost upošteva tudi obveznost iz člena 13(2) PEU, v skladu s katero vsaka institucija Unije deluje v mejah pristojnosti, ki so ji dodeljene s Pogodbama. Prav tako taka obveznost ne pomeni kršitve načela institucionalnega ravnovesja ali člena 295 PDEU.

(Glej točke 62, 64, od 66 do 68 in od 70 do 72.)
Komisija mora od leta 2000 pri sprejetju odločbe o finančnih popravkih spoštovati zakonski rok. Dolžina roka, ki je Komisiji naložen za sprejetje te odločbe, je odvisna od ureditve, ki se uporabi. Člen 100(5) Uredbe št. 1083/2006 o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu in Kohezijskem skladu tako določa, da Komisija sprejme odločitev o finančnem popravku v roku šestih mesecev od datuma zaslišanja, če do zaslišanja ne pride, pa začne šestmesečni rok teči dva meseca po datumu vabila, ki ga je poslala Komisija. Zato to, da Komisija odločbe o finančnih popravkih pomoči iz teh skladov ni sprejela v roku, določenem z navedeno uredbo, pomeni bistveno kršitev postopka, ki pri Splošnem sodišču – če je ne upošteva – privede do napačne uporabe prava.

Razen v posebnih primerih, kot so zlasti tisti, ki jih določajo poslovniki sodišč Unije, sodišče Unije svoje odločbe ne more opreti na razlog, ki ga je preizkusilo po uradni dolžnosti – pa čeprav je to razlog javnega reda – ne da bi stranke predhodno pozvalo, naj podajo svoja stališča o navedenem razlogu. Tak poseben primer, ko strank ni treba pozvati, da predložijo svoja stališča v zvezi z razlogom, je podan, prvič, če je Komisija imela dovolj priložnosti, da v kontradiktorni razpravi v predhodnih zadevah, ki so se nanašale na v bistvenem enaka dejanska in pravna vprašanja, predstavi svoje razloge in trditve glede pomena roka, določenega v členu 100(5) Uredbe št. 1083/2006 o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu in Kohezijskem skladu, in drugič, če je treba sodno prakso Sodišča v zvezi z razlago te določbe v navedenih zadevah šteti za ustaljeno, ker jo je Sodišče potrdilo v več poznejših zadevah.

(Glej točke od 57 do 61.)
Pojem „podjetje [obrat]“ iz člena 1(1)(a)(ii) Direktive 98/59/ES o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi s kolektivnimi odpusti je treba razlagati enako kot pojem iz točke (a)(i) istega odstavka.

Noben element v besedilu člena 1(1)(a) Direktive 98/59 namreč ne nakazuje na to, da je treba pripisati različen pomen pojmoma „podjetje [obrat]“ ali „podjetja [obrati]“ iz istega odstavka tega člena. Dejstvo, da zakonodajalec državam članicam da na izbiro možnosti, ki sta alternativni in vsebinsko enakovredni iz člena 1(1)(a)(ii) oziroma točke (a)(i) istega odstavka Direktive 98/59/ES, kaže na to, da pojem obrat ne more pomeniti nekaj čisto drugega, glede na to, ali se zadevna država članica odloči za prvo ali drugo možnost, poleg tega pa bi bila tako velika razlika v nasprotju s potrebo po spodbujanju približevanja zakonodaj držav članic v zvezi s kolektivnimi odpusti, ki je poudarjena v uvodni izjavi 7 Direktive 98/59. Pojem obrat, ki ni opredeljen v Direktivi 98/59, je pojem prava Unije in ga ni mogoče opredeliti s sklicevanjem na zakonodaje držav članic V zvezi z njim je torej treba sprejeti samostojno in enotno razlago v pravnem redu Skupnosti.

(Glej točke 26, 38, 40, 41, 53 in izrek.)