ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Sodišče prve stopnje je napačno uporabilo pravo, ker ni spoštovalo postopkovnih pravil na področju izvajanja dokazov in je odločilo, da ne bo izvedlo dokaza, ki ga je predlagala tožeča stranka glede predložitve nekaterih dokumentov Komisije, ki so ob upoštevanju trditev, ki jih je Sodišče prve stopnje uporabilo pri zavrnitvi predlogov tožeče stranke, bistveni za obrambno interesov slednje. Kršitev pravice do poštenega sojenja, načela enakosti orožij in pravice do obrambe. Sodišče prve stopnje je s tem, da ni izvedlo predlaganega dokaza, kršilo temeljno pravico do poštenega sojenja, ki jo ima pritožnik, saj je zavrnilo izvedbo dokaza, ki je za pritožnika bistven, in tako kršilo njegovo pravico do obrambe, glede na to, da je bil njegov predlog zavrnjen z utemeljitvijo, da ni dokazal ravno tega, kar je želel potrditi z neizvedenim dokazom: če ni bilo že izrecno dokončno stališče Komisije o pritožbi iz leta 1994 zoper v bistvu enak ukrep iz leta 1993, ki jo je ta zavrnila, izjemna okoliščina, pa je to bilo vsaj ravnanje Komisije, saj je povzročilo nastanek legitimnih pričakovanj o pravilnosti davčnih ukrepov iz leta 1993, kar je privedlo do sprejetja spornega davčnega ukrepa leta 1996.
5.

Sodišče prve stopnje je nepravilno uporabilo pravo s tem, da je kršilo postopkovna pravila glede vrednotenja dokazov in dokaznega bremena v zvezi z objektivnimi upoštevnimi, skladnimi in prepričljivimi indici, ki se pojavljajo v tem primeru in dokazujejo, da je Komisija pred Odločbo z dne 28. novembra 2000 predhodno preučila sporni davčni ukrep in to preučitev končala. Sodišče prve stopnje naj bi nepravilno uporabilo pravo s tem, da ni upoštevalo, da je bilo treba ponovno preučitev spornega davčnega ukrepa v letu 2000 opraviti v okviru postopka za veljavne pomoči.
2.

Ali je za odgovor na prvo vprašanje upoštevno, da: (a) ni dvoma, da se za transakcije, navedene na računu z obračunanim DDV, plača DDV in da so bile dejansko opravljene; (b) so bili na računu navedeni vsi podatki, ki so zahtevani po pravu Skupnosti; (c) je bila omejitev pravice davčnega zavezanca do odbitka vstopnega davka, izkazanega na računu, ki ga izstavi neregistriran subjekt, določena v nacionalnem pravnem redu, ki je veljal pred pristopom Republike Poljske k Skupnosti?
—

Razglasi naj se, da Republika Poljska s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2006/7/ES z dne 15. februarja 2006 o upravljanju kakovosti kopalnih voda in razveljavitvi Direktive 76/160/EGS (1) in v vsakem primeru s tem, da o sprejetju teh predpisov ni obvestila Komisije, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
1.

Ali je treba točko 6 v delu A Priloge III skupaj s členom 7(2)(c) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (1), na podlagi katere merilo za določitev države naslednice, ki je pristojna za upoštevanje zavarovalne dobe, ki so jo zaposlene osebe dopolnile do 31. decembra 1992 v sistemu socialne varnosti nekdanje Češke in Slovaške federativne republike, ostane v veljavi, razlagati tako, da je v nasprotju z uporabo pravila nacionalnega prava, na podlagi katerega mora češki nosilec sistema socialne varnosti za upravičenost do dajatve in določitev njenega zneska v celoti upoštevati zavarovalno dobo, dopolnjeno do 31. decembra 1992 na ozemlju nekdanje Češke in Slovaške federativne republike, tudi če je na podlagi zgoraj navedenega merila za njeno upoštevanje pristojen nosilec sistema socialne varnosti Slovaške republike?
SL Uradni list Evropske unije C 312/19

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundessozialgericht (Nemčija) 2. oktobra 2009 – Joao Filipe Da Silva Martins proti Bank Betriebskrankenkasse – Pflegekasse

(Zadeva C-388/09)

2009/C 312/31

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundessozialgericht

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Joao Filipe Da Silva Martins

Tožena stranka: Bank Betriebskrankenkasse – Pflegekasse

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je združljivo s predpisi primarnega in/ali sekundarnega prava Evropske skupnosti o prostem gibanju in socialni varnosti delavcev migrantov (zlasti s členoma 39 ES in 42 ES ter členoma 27 in 28 Uredbe (EGS) št. 1408/71 (1)), da nekdanji delavec, ki prejema pokojnino iz nekdanje države zaposlitve kot tudi pokojnino iz svoje matične države in je zaradi potrebe po pomoči in postrežbi v nekdanji državi zaposlitve pridobil pravico do dodatka za pomoč in postrežbo, po vrnitvi v svojo matično državo izgubi pravico do dodatka za pomoč in postrežbo?

(1) UL L 149, str. 2.
SL Uradni list Evropske unije C 11/16

Tožba, vložena 22. oktobra 2009 – Komisija Evropskih skupnosti proti Helenski republiki

(Zadeva C-407/09)

2010/C 11/27

Jezik postopka: grščina

Stranki

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: M. Contù-Durande in M. Rochaud-Joët)

Tožena stranka: Helenska republika

Predlogi tožeče stranke:

Komisija Evropskih skupnosti Sodišču predlaga, naj:

— Ugotovi, da Helenska republika, s tem da ni sprejela ukrepov za izvršitev sodbe Sodišča z dne 18. julija 2007 v zadevi C-26/07, ni izpolnila obveznosti iz člena 228(1) ES;

— Helenski republiki odredi, naj Komisiji na račun „lastna sredstva Evropskih skupnosti“ plača periodično denarno kazen v višini 72 532,80 EUR za vsak dan zamude pri sprejetju ukrepov za izvršitev sodbe v zadevi C-26/07 od dneva razglasitve sodbe v tej zadevi do dneva izvršitve sodbe v zadevi C-26/07;

— Helenski republiki odredi, naj Komisiji na račun „lastna sredstva Evropskih skupnosti“ plača pavšalni znesek 10 512,00 EUR za vsak dan zamude od dneva razglasitve sodbe v zadevi C-26/07 do dneva izdaje sodbe v tej zadevi oziroma do dneva, ko bodo sprejeti ukrepi za izvršitev sodbe v zadevi C-26/07, če bodo ti sprejeti prej;

— Helenski republiki naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Helenska republika v obravnavani zadevi še ni sprejela zakonodajnih ukrepov, potrebnih za prenos Direktive 2004/80/ES v grški pravni red.

Zato je očitno, da ni sprejela ukrepov za izvršitev sodbe Sodišča z dne 18. julija 2007 v zadevi Komisija proti Helenski republiki, C-26/07.

V skladu s členom 228(2), drugi pododstavek, ES Komisija v tožbi navede višino pavšalnega zneska in/ali denarne kazni, ki jo mora plačati zadevna država članica in ki je po njenem mnenju primerna glede na okoliščine. V obravnavani zadevi je Komisija odločila, da bo Sodišču predlagala denarno kazen in pavšalni znesek.

Komisija se je za določitev navedenega zneska oprla na načela in metode izračuna, določene v obvestilu z dne 13. decembra 2005 in pri tem upoštevala tri osnovna načela: (a) težo kršitve, (b) trajanje kršitve in (c) potrebo po odvračalnem učinku denarne kazni.

Analiza uporabe meril v tej zadevi pripelje do sklepa, da so trajanje kršitve in njeni učinki za zasebne in javne interese pomembni in upravičujejo naložitev navedenih denarnih kazni.

Kot kaže stanje glede prenosa Direktive, ki ga je predstavila Komisija, so vse države članice, razen Grčije, prenesle Direktivo v notranji pravni red in uvedle varstvo, ki ga zahteva Direktiva.

Neopravljen prenos Direktive v grški pravni red preprečuje uresničenje osnovnega cilja prostega pretoka oseb v enotnem prostoru svobode, varnosti in pravice. Učinki na splošne in posamične interese so zato izjemno pomembni.
3.

Ali je treba določbe člena 18(1) ES, ki določa, da ima vsak državljan Unije pravico prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, in člena 12, prvi odstavek ES, v katerem je določena prepoved diskriminacije glede na državljanstvo, razlagati tako, da te določbe onemogočajo državam članicam, da bi v svojih zakonodajah določile, da so imena in priimki v listinah o osebnem stanju lahko zapisani le s črkami nacionalnega jezika?
4.

Ali je treba člene 1(c), 10, 11 in 18(3) Direktive 89/552/EGS, kakor je bila spremenjena z Direktivo 97/36/ES, razlagati tako, da dejavnosti obveščanja in institucionalne komunikacije, navedene v italijanskem zakonu št. 150 z dne 7. junija 2007, vključno z družbenokoristnimi sporočili in sporočili v javnem interesu, spadajo pod pojem oglaševanja za namene uporabe pravil, ki se nanašajo na načine prepoznavanja oglasnega sporočila v razmerju do preostalega programa in vključitve oglaševanja v televizijske programe?
1.

(a) Ali je treba člena 43 ES in 49 ES razlagati tako, da načeloma nasprotujeta ureditvi države članice, kot je ta v členu 3 v povezavi s členi 14f ter 21 avstrijskega Glücksspielgesetz [Zakona o igrah na srečo], v skladu s katerimi: — se koncesija za žrebanje (npr. loterije, elektronske loterije itd.) sme podeliti za obdobje do 15 let le enemu koncesionarju, ki mora med drugim biti kapitalska družba s sedežem v državi, ne sme pa ustanavljati podružnic zunaj Avstrije, mora razpolagati z vplačanim osnovnim kapitalom najmanj 109 000 000,00 EUR in se lahko na podlagi okoliščin pričakuje, da bo za organe dosegel najboljši prihodek od davkov; — se koncesija za igralnice sme podeliti za obdobje do 15 let le največ dvanajstim koncesionarjem, ki morajo med drugim biti delniške družbe s sedežem v državi, ne smejo ustanavljati podružnic zunaj Avstrije, morajo razpolagati z osnovnim kapitalom 22 000 000,00 EUR in se lahko na podlagi okoliščin pričakuje, da bodo za organe dosegli najboljši prihodek od davkov? Ta vprašanja se postavljajo zlasti na podlagi dejstva, da je družba Casinos Austria AG imetnik vseh dvanajstih koncesij za igralnice, ki so bile podeljene 18. decembra 1991 za najdaljšo dobo 15 let in podaljšane v vmesnem času brez javnega razpisa ali objave. (b) Če je odgovor pritrdilen, ali se lahko taka ureditev upraviči tudi iz razlogov splošnega interesa za omejitev iger na srečo, če koncesionar s kvazimonopolistično strukturo z intenzivnimi naložbami v promocijo vodi ekspanzionistično politiko na področju iger na srečo? (c) Če je odgovor pritrdilen, ali mora predložitveno sodišče pri preizkusu sorazmernosti take ureditve, katere namen je preprečiti kazniva dejanja s tem, da se za udeležence na trgu na tem področju uporablja nadzor in se dejavnosti iger na srečo usmerijo v nadzorovano ureditev, upoštevati, da so s tem vključeni tudi čezmejni ponudniki storitev, za katere se že v državi članici ustanovitve uporabljajo stroge zahteve, ki so povezane z njihovo koncesijo?
SL Uradni list Evropske unije C 267/31

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Rechtbank van Koophandel te Brussel (Belgija) 27. julija 2009 – Francesco Guarnieri & Cie proti Vandevelde Eddy VOF

(Zadeva C-291/09)

2009/C 267/56

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Rechtbank van Koophandel te Brussel

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Francesco Guarnieri & Cie

Tožena stranka: Vandevelde Eddy VOF

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali členi 28, 29 in 30 Pogodbe z dne 25. marca 1957 o ustanovitvi Evropske skupnosti nasprotujejo temu, da bi morala tožeča stranka z monaškim državljanstvom, ki v Belgiji vloži zahtevek za plačilo računov za dobavo steklenih kozarčkov in čajnih svečk z opremo, na zahtevo tožene stranke z belgijskim državljanstvom položiti varščino za plačilo stroškov postopka in odškodnine, plačilo katerih ji bo morebiti naloženo?
4.

Ali je treba člen 15(5) in (6) Direktive 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav razlagati tako, da če se ob sodnem pregledu zakonitosti pridržanja zadevnega tujca z namenom odstranitve v tretjo državo ugotovi, da ni razumnega razloga za njegovo odstranitev in da so izčrpani razlogi za podaljšanje njegovega pridržanja: (a) ni treba odrediti njegove takojšnje izpustitve, čeprav so kumulativno izpolnjeni ti pogoji: zadevni tujec nima veljavnih osebnih dokumentov ne glede na trajanje njihove veljavnosti in zato obstaja dvom glede njegove identitete, vede se agresivno, nima nikakršnih sredstev za preživljanje in ni nobene tretje osebe, ki bi mu preživljanje zagotavljala; (b) bi bilo pri odločanju o njegovi izpustitvi treba temeljito presoditi, ali ima državljan tretje države v skladu z določbami nacionalnega prava države članice potrebna sredstva za bivanje na ozemlju države članice in naslov možnega prebivališča?
1.

Ali gre pri poskusnih vzorcih parfumov in kozmetike (to je vzorcev, ki jih uporabljajo pri predstavitvi proizvodov potrošnikom na maloprodajnih mestih) ter stekleničk za ponovno polnjenje (to je stekleničk, iż katerih se lahko pretoči brezplačne, 5-mililitrske vzorce za potrošnike), ki niso namenjeni za prodajo potrošnikom (in so velikokrat označeni z „ni za prodajo“ ali „ni za posamično prodajo“) in so pooblaščenim distributerjem imetnika blagovne znake dobavljeni brezplačno, za „dajanje na trg“ v smislu člena 7(1) Prve Direktive Sveta 89/104/EGS (1) z dne 21. decembra 1988 (v nadaljevanju: Direktiva o blagovnih znamkah) in člena 13(1) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 (2) z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (v nadaljevanju: Uredba o znamki Skupnosti)?
SL Uradni list Evropske unije C 267/33

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska) 30. julija 2009 – Staatssecretaris van Justitie, druga stranka: I. Oguz

(Zadeva C-301/09)

2009/C 267/61

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Raad van State

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Staatssecretaris van Justitie

Druga stranka: I. Oguz

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je člen 13 Sklepa št. 1/80 [z dne 19. septembra 1980 o razvoju pridružitve, ki ga je sprejel Pridružitveni svetu, ustanovljen s Sporazumom o pridružitvi med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo,] treba razlagati tako, da nova omejitev v smislu tega predpisa pomeni tudi zaostritev v razmerju do določbe, ki je začela veljati po 1. decembru 1980, ki je predvidevala omilitev določbe, veljavne 1. decembra 1980, če zaostritev ne vsebuje poslabšanja v razmerju do določbe, ki je veljala 1. decembra 1980?
—

Ugotovi naj se, da s tem, da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/43/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. maja 2006 o obveznih revizijah za letne in konsolidirane računovodske izkaze, spremembi direktiv Sveta 78/660/EGS in 83/349/EGS ter razveljavitvi Direktive Sveta 84/253/EGS, oziroma s tem, da jih ni sporočila Komisiji, Kraljevina Španija ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
„1.

Ali je treba pogodbo o opravljanju storitev (v obravnavanem primeru o storitvah reševalne službe), v kateri je določeno, da javni naročnik ne plača neposredno pogodbeniku, temveč (a) se nadomestilo za koriščenje storitev, ki jih je treba opraviti, določi s pogajanji med ponudnikom in tretjimi osebami, ki so same javni naročniki (v obravnavanem primeru nosilci socialnega zavarovanja), (b) je v primeru nesoglasja predvidena odločitev za to predvidenega arbitražnega organa, katerega odločbe nadzirajo državna sodišča, in (c) nadomestila ponudniku ne izplačajo neposredno uporabniki, temveč centralni organ za obračune – katerega storitve mora ponudnik uporabiti v skladu z zakonom – v obliki rednih plačil predujma, samo zato šteti za koncesijo za storitve v smislu člena 1(4) Direktive, za razliko od javnega naročila storitev v smislu člena 1(2)(a) in (d) Direktive?
SL Uradni list Evropske unije C 233/8

Tožba, vložena 16. julija 2009 – Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Poljski

(Zadeva C-271/09)

2009/C 233/12

Jezik postopka: poljščina

Stranki

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: E. Montaguti in K. Hermann, zastopnika)

Tožena stranka: Republika Poljska

Predloga tožeče stranke:

— Ugotovi naj se,da Republika Poljska s tem, da je ohranila v veljavi člene 143, 136(3) in 136a(2) ustawa o organizacji i funkcjonowaniu funduszy emerytalnych (zakona o organizaciji in delovanju pokojninskih skladov) z dne 28. avgusta 1997, ki določajo omejitve čezmejnih vlaganj poljskih odprtih pokojninskih skladov, ni izpolnila obveznosti iz člena 56 ES.

— Republiki Poljski naj se naloži plačilo stroškov postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija navaja, da člen 143 zakona o organizaciji in delovanju pokojninskih skladov z dne 28. avgusta 1997 (v nadaljevanju: zakon o OFFE) omejuje vrednost investicij zunaj meja Republike Poljske (v nadaljevanju: čezmejne investicije), ki jih lahko OFE (odprti pokojninski skladi) lahko opravijo na podlagi odstavka 2 te določbe, le do 5 odstotkov vrednosti sredstev OFE. Poleg tega seznam tipov čezmejnih investicij iz člena 143(1) zakona o OFFE ne vsebuje vrste tipov investicij, ki jih sicer določa za investicijsko dejavnost OFE na ozemlju Republike Poljske.

V skladu s členom 136(3) zakona o OFFE se vrednost investicij iz naslova udeležb pri papirjih, ki jih izdajo subjekti za skupna vlaganja in ki so navedeni v članu 143(1) tega zakona, ne upošteva pri določanju netto vrednosti sredstev OFE. Netto vrednost sredstev OFE pa je osnova za izračun provizije za upravljanje z OFE. To pa po mnenju tožeče stranke pomeni omejitev prostega pretoka kapitala v smislu člena 56 ES, saj OFE odvrača od vlaganja sredstev v tuje pokojninske sklade.

Člen 136a(2) zakona o OFFE določa, da se stroški transakcij povezane s tujimi klirinškimi institucijami pokrijejo iz sredstev OFE le do višine, ki ustreza stroškom nacionalnih klirinških institucij. Ta določba lahko po mnenju tožeče stranke OFE odvrne od vlaganja v tujini, saj stroškov transakcije ni mogoče v celoti pokriti iz sredstev OFE kot je to v primeru investicij znotraj zadevne države članice.

Komisija meni, da je člen 56 ES upošteven v zvezi z investicijsko dejavnostjo OFE, ki je del poljskega pokojninskega sistema, oprtega na kapitalizaciji prispevkov strank OFE. Zadevne omejitve pretoka kapitala ni mogoče utemeljiti s previdnostnimi ukrepi v smislu člena 58 ES ali višjimi razlogi v javnem interesu. Količinske in vrstne omejitve namreč niso ustrezen ukrep za zagotovitev finančne stabilnosti prispevkov strank, ki jih zbere OFE. V vsakem primeru pa so sporni ukrepi nesorazmerni.
2)

Če so ob razglasitvi sodbe glede nezakonitega uvoza drog preiskovalni organi imeli podatke in dokaze, ki podpirajo sum sodelovanja v združbi, vendar teh podatkov in dokazov zaradi interesa preiskave niso predložili sodišču in na tej podlagi niso sprožili kazenskega pregona, ali navedeni nezakoniti uvoz pomeni „isto dejanje“ v smislu člena 3(2) okvirnega sklepa, kot je sodelovanje v združbi, katere namen je promet z drogami?
3.

Ob upoštevanju odgovorov na prvo in drugo vprašanje, ali skupnostni načeli enakovrednosti in učinkovitosti preprečujeta, da bi za vračilo zneskov, ki lahko zagotavljajo uporabo istega davčnega sistema za dividende, ki jih matična družba razdeli naprej, ne glede na to, ali izvirajo iz zneskov, ki so ji jih izplačale njene odvisne družbe s sedežem v Franciji ali v drugi državi članici Evropske skupnosti, veljal pogoj – po potrebi ob upoštevanju določb dvostranske konvencije o izmenjavi informacij, ki velja med Francijo in državo članico, v kateri ima odvisna družba sedež – da davčni zavezanec predloži dokazila, ki jih ima samo on in ki za vsako sporno dividendo dokazujejo predvsem dejansko uporabljeno davčno stopnjo in znesek dejansko plačanega davka iz naslova dobička, ki so ga ustvarile odvisne družbe s sedežem v drugih državah članicah Evropske skupnosti in ne v Franciji, čeprav se za odvisne družbe s sedežem v Franciji taka dokazila, ki so upravi znana, ne zahtevajo?
SL Uradni list Evropske unije C 193/5

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court of Justice in Northern Ireland, Queen's Bench Division (Združeno kraljestvo) 19. maja 2009 — Seaport (NI) Limited proti Department of the Environment for Northern Ireland

(Zadeva C-182/09)

2009/C 193/05

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

High Court of Justice in Northern Ireland, Queen's Bench Division

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Seaport (NI) Limited

Tožena stranka: Department of the Environment for Northern Ireland

Vprašanja za predhodno odločanje

(1) Kakšen je obseg pooblastila, ki je na podlagi člena 13(3) Direktive 2001/42/ES (1) o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje (v nadaljevanju: SEA direktiva) dano državam članicam, da odločijo, da ni mogoče zahtevati okoljske presoje načrta ali programa, za katerega je bil prvi uradni pripravljalni akt sprejet pred 21. julijem 2004, in katere zadeve lahko nacionalni organi od primera do primera upoštevajo pri sprejemanju te odločitve?

(2) Ali je lahko nacionalni organ države članice, ki je leta 2004 sprejel odločitev, da je mogoče, da bi načrt izpolnjeval zahteve SEA direktive, [in ki je potem to mnenje zatrjeval pred nacionalnim sodiščem], ponovno preveril to odločitev in novembra 2007 odločil, da navedeni načrt ni mogel biti v skladu s SEA direktivo?

(3) Ali postopek odločanja iz vprašanja 2 pomeni retroaktivno odločitev o neizvedljivosti in, če je odgovor pritrdilen, ali člen 13(3) SEA direktive dopušča tako retroaktivno odločitev, ter, če je odgovor pritrdilen, pod katerimi pogoji?

(4) Ali so bili elementi, ki jih je v tej zadevi upošteval nacionalni organ pri odločanju 6. novembra 2007, da ni bilo mogoče opraviti okoljske presoje osnutka načrta za severno območje, elementi, ki jih je bil na podlagi člena 13(3) SEA direktive upravičen upoštevati pri sprejetju te odločbe?

(1) UL L 197, str. 30.
2.

Če je odgovor na katero izmed navedenih vprašanj nikalen: ali je člen 13(A)(1)(c) Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih — Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS) treba razlagati tako, da izolacija sklepnih hrustančnih celic iz odvzetega hrustančnega tkiva in nato njihovo razmnoževanje pomenita „zdravstveno oskrbo“, če so celice, ki so bile pridobljene z razmnoževanjem, zopet implantirane darovalcu?
3)

Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen, ali lahko razlika v položaju, kot je bila ugotovljena med profesorji, napotenimi v Evropske šole, katerih osebne prejemke zagotavljajo nacionalni organi in Evropska šola, v kateri poučujejo, in uradniki Evropske skupnosti, katerih osebne prejemke zagotavlja izključno Evropska šola, glede na načela, ki jih vsebujeta navedena člena in čeprav se […] [P]ravilnik [za začasno dodeljeno osebje Evropskih šol] sklicuje na Kadrovske predpise za uradnike Evropskih skupnosti, upraviči neenake menjalne tečaje, ki se uporabljajo za zagotovitev ohranitve enakovredne kupne moči?