SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

VERICE TRSTENJAK,

predstavljeni 7. septembra 2010( )

Zadeva C‑221/09

AJD Tuna Ltd

proti

Direttur tal-Agrikoltura u s-Sajd u Avukat Generali

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Prim'Awla tal-Qorti Civili (Republika Malta))

„Skupna ribiška politika – Uredba Komisije (ES) št. 530/2008 – Nujni ukrepi – Ribolov na navadnega tuna z zapornimi plavaricami – Prepoved ribolova za določene države članice – Prepoved iztovarjanja, dajanja v mrežaste kletke in pretovarjanja – Kvote – Obstoj resne grožnje za ohranitev staleža navadnega tuna – Obveznost obrazložitve – Načelo sorazmernosti – Načelo prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva – Načelo učinkovitega sodnega varstva – Načelo kontradiktornosti – Veljavnost uredbe“

Vsebinsko kazalo

I – Uvod

II – Pravni okvir

A – Predpisi Unije na področju skupne ribiške politike

1. Uredba št. 2847/93 in Uredba št. 2371/2002

B – Mednarodnopravni ukrepi za zaščito navadnega tuna

C – Predpisi Unije na področju ribolova na navadnega tuna

1. Uredba št. 1559/2007

2. Uredba št. 40/2008

3. Uredba št. 446/2008

4. Uredba št. 530/2008

III – Dejansko stanje, postopek v glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

IV – Postopek pred Sodiščem

V – Trditve strank

A – Prvo in drugo vprašanje

B – Tretje vprašanje

C – Četrto vprašanje

D – Peto vprašanje

E – Šesto vprašanje

F – Sedmo in osmo vprašanje

G – Deveto vprašanje

H – Deseto vprašanje

VI – Presoja generalne pravobranilke

A – Uvod

B – Prvo in drugo vprašanje

1. Ustreznost člena 7(1) Uredbe št. 2371/2002 kot pravne podlage za izpodbijano uredbo

2. Ustreznost obrazložitve izpodbijane uredbe

C – Tretje vprašanje

D – Četrto in peto vprašanje

1. Sorazmernost prepovedi iztovarjanja tunov, ulovljenih pred uvedbo prepovedi ribolova

2. Sorazmernost prepovedi iztovarjanja tunov, ulovljenih z ladjami, ki plujejo pod zastavo tretjih držav

a) Merilo za presojo

b) Presoja kršitve načela sorazmernosti

i) Preizkus očitne neprimernosti ukrepa

ii) Preizkus, ali ukrep očitno ni nujen

iii) Preizkus očitne nesorazmernosti v ožjem pomenu besede

iv) Sklep

c) Posledice kršitve načela sorazmernosti

E – Šesto vprašanje

1. Razlikovanje med španskimi plovili in plovili, ki plujejo pod zastavo Grčije, Italije, Francije, Cipra in Malte

a) Vprašanje utemeljenosti razlikovanja med španskimi in drugimi plovili

b) Posledice kršitve načela prepovedi diskriminacije

2. Razlikovanje med ladjami, na katere se nanaša Uredba št. 530/2008, in drugimi ladjami

F – Sedmo, osmo in deveto vprašanje

1. Ali Uredba št. 530/2008 krši načeli učinkovitega sodnega varstva in kontradiktornosti?

a) Domnevna kršitev načela učinkovitega sodnega varstva

b) Domnevna kršitev načela kontradiktornosti

i) Spoštovanje načela kontradiktornosti v odnosu do držav članic

ii) Spoštovanje načela kontradiktornosti v odnosu do drugih zainteresiranih strank

2. Ali člen 7 Uredbe št. 2371/2002 krši načeli sodnega varstva in kontradiktornosti?

a) Domnevna kršitev načela učinkovitega sodnega varstva

b) Domnevna kršitev načela kontradiktornosti

G – Deseto vprašanje

VII – Predlog





I – Uvod

1. Obravnavana zadeva spada na področje skupne ribiške politike, ki je v EU deležno veliko pozornosti in o katerem je veliko nasprotujočih si stališč. V tej zadevi, ki predstavlja prvi predlog za sprejetje predhodne odločbe z Malte, se zastavlja več vprašanj glede veljavnosti in razlage Uredbe Komisije (ES) št. 530/2008 z dne 12. junija 2008 o sprejemu nujnih ukrepov glede ribolova na navadnega tuna z zapornimi plavaricami v Atlantskem oceanu vzhodno od zemljepisne dolžine 45 ° Z in v Sredozemskem morju( ) (v nadaljevanju: Uredba št. 530/2008 ali izpodbijana uredba). S to uredbo je Komisija namreč prepovedala ribolov na navadnega tuna (Thunnus thynnus, thon rouge, bluefin tuna, Rote Thun, imenovan tudi modroplavuti tun) ladjam z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo Grčije, Francije, Italije, Cipra in Malte ter Španije, hkrati pa je prepovedala tudi iztovarjanje, dajanje v mrežaste kletke za pitanje in gojenje ter pretovarjanje navadnega tuna. Malteška družba AJD Tuna, ki je dejavna v sektorju gojenja in pitanja navadnega tuna, je zaradi prepovedi opravljanja svoje dejavnosti pred malteškim sodiščem sprožila postopek, v okviru katerega so bila Sodišču na podlagi člena 234 ES( ) predložena vprašanja za predhodno odločanje glede veljavnosti in razlage Uredbe št. 530/2008.

2. Družba AJD Tuna je Uredbo št. 530/2008 izpodbijala tudi pred Splošnim sodiščem,( ) vendar je ta postopek trenutno prekinjen na podlagi člena 54(3) Statuta Sodišča do odločitve Sodišča v obravnavani zadevi. Prav tako je v podobni zadevi prekinjen postopek pred Splošnim sodiščem, v katerem to uredbo izpodbija Italija( ). Uredbo št. 530/2008 je pred Splošnim sodiščem izpodbijalo tudi 17 italijanskih družb, vendar so bile njihove tožbe zavržene kot nedopustne.( )

II – Pravni okvir

A – Predpisi Unije na področju skupne ribiške politike

1. Uredba št. 2847/93 in Uredba št. 2371/2002

3. Za obravnavano zadevo sta najprej pomembna dva predpisa Unije s področja skupne ribiške politike, in sicer Uredba Sveta (EGS) št. 2847/93 z dne 12. oktobra 1993 o oblikovanju nadzornega sistema na področju skupne ribiške politike( ) (v nadaljevanju: Uredba št. 2847/93) in Uredba Sveta (ES) št. 2371/2002 z dne 20. decembra 2002 o ohranjevanju in trajnostnem izkoriščanju ribolovnih virov v okviru skupne ribiške politike( ) (v nadaljevanju: Uredba št. 2371/2002).

4. V uvodni izjavi 23 Uredbe št. 2847/93 je navedeno, da je treba, kadar država članica izkoristi svojo kvoto ali celoten dovoljeni ulov (TAC), ribolov prepovedati s sklepom Komisije. V uvodni izjavi 24 te uredbe pa je navedeno, da je treba odpraviti škodo, ki jo je imela država članica, ki ni izkoristila svoje kvote, dodeljenega dela staleža ali skupine staležev, kadar je ribolov po izkoristku celotnega dovoljenega ulova (TAC) končan, in da je treba v ta namen vzpostaviti sistem odškodnin.

5. Člen 21(2) in (3) Uredbe št. 2847/93 določa:

„2. Vsaka država članica določi datum, od katerega velja, da je ulov staleža ali skupine staležev, za katere je določena kvota in ki je dosežen z ribiškimi plovili, ki plujejo pod njeno zastavo ali so v njej registrirani, izkoristil kvoto, ki je za ta stalež ali skupino staležev dodeljena državi članici. Od tega datuma začasno prepove ribolov staleža ali skupine staležev s takimi plovili, prav tako pa zadrževanje na krovu, pretovarjanje in iztovarjanje rib, ujetih po tem datumu. Država članica tudi odloči o datumu, do katerega se dovoli pretovarjanje in iztovarjanje ali končne deklaracije ulova. Komisija je o takih ukrepih takoj obveščena in nato o njih obvesti druge države članice.

3. Komisija po obvestitvi v skladu z odstavkom 2 ali na svojo lastno pobudo na podlagi podatkov, ki jih ima na voljo, določi datum, s katerim velja, da je za ulov staleža ali skupine staležev, za katere je določen celoten dovoljeni ulov (TAC), kvote ali druge količinske omejitve in ki je bil dosežen z ribiškimi plovili, ki plujejo pod zastavo države članice ali so registrirana v njej, izkoriščena kvota, dodelitev ali delež, ki je na voljo tej državi članici ali Skupnosti.

Pri ocenitvi položaja iz prvega pododstavka Komisija svetuje državam članicam, ki jih zadeva možna začasna prekinitev ribolova kot posledica izkoristka določila o celotnem dovoljenem ulovu (TAC).

Od datuma, navedenega v prvem pododstavku, država članica plovilom, ki plujejo pod njeno zastavo, začasno prepove ribolov tega staleža ali skupin staležev, kot tudi hranjenje na krovu, pretovorjanje in iztovarjanje rib, ulovljenih po tem datumu, in določi datum, do katerega so dovoljena pretovarjanja in iztovarjana ali zadnje prijave ulovov. O tem ukrepu se nemudoma obvesti Komisijo, ki nato obvesti druge države članice.“

6. Člen 2 (Cilji) Uredbe št. 2371/2002 določa:

„1. Skupna ribiška politika zagotavlja izkoriščanje živih vodnih virov, ki ustvarja trajnostne gospodarske, okoljske in socialne pogoje. V ta namen Skupnost uporabi previdnostni pristop pri sprejemanju ukrepov za varovanje in ohranjevanje živih vodnih virov, za zagotavljanje njihovega trajnostnega izkoriščanja in za zmanjšanje vpliva ribolovnih aktivnosti na morski ekosistem. Prizadeva si za postopno izvajanje na ekosistemu temelječega pristopa do upravljanja ribištva. Prizadeva si prispevati k učinkovitim ribolovnim aktivnostim znotraj rentabilne ter konkurenčne ribiške in ribogojske industrije, ki bo zagotavljala primeren standard življenja za tiste, ki so odvisni od ribolovnih aktivnosti, in upoštevala interese potrošnikov.

2. Skupna ribiška politika se vodi po naslednjih načelih dobrega upravljanja:

(a) jasna opredelitev odgovornosti na ravni Skupnosti, države in lokalne ravni;

(b) odločanje, ki temelji na zanesljivem znanstvenem mnenju, ki daje pravočasne rezultate;

(c) obsežna vključenost udeležencev v vseh fazah politike od zasnove do izvajanja;

(d) usklajenost z drugimi politikami Skupnosti, zlasti z okoljsko, socialno, regijsko, razvojno, zdravstveno politiko in politiko varstva potrošnikov.“

7. Člen 5 (Načrti obnovitve) Uredbe št. 2371/2002 določa:

„1. Svet prioritetno sprejme načrte obnovitve za ribištva, ki izkoriščajo staleže zunaj varnih bioloških meja.

2. Cilj načrtov obnovitve je zagotovitev obnovitve zalog, da bodo znova v varnih bioloških mejah.

[…]“

8. Člen 7 (Nujni ukrepi Komisije) Uredbe št. 2371/2002 določa:

„1. Če obstaja dokaz o resni grožnji ohranjevanju živih vodnih virov ali morskemu ekosistemu zaradi ribolovnih aktivnosti in se zahteva takojšnje ukrepanje, Komisija na podlagi utemeljene zahteve države članice ali na svojo pobudo lahko odloči o nujnih ukrepih, ki trajajo največ šest mesecev. Komisija lahko sprejme novo odločbo za podaljšanje nujnih ukrepov za največ šest mesecev.

2. Država članica istočasno posreduje zahtevo Komisiji, drugim državam članicam in zadevnim regionalnim svetovalnim svetom. Ti lahko predložijo svoje pisne pripombe Komisiji v petih delovnih dneh od prejema zahteve.

Komisija se odloči v 15 delovnih dneh od prejema zahteve iz odstavka 1.

[…]“

9. Člen 20 (Dodelitev ribolovnih možnosti) Uredbe št. 2371/2002 določa:

„1. Svet, ki odloča s kvalificirano večino, na predlog Komisije odloči o ulovu in/ali mejah ribolovnega napora in o dodelitvi ribolovnih možnosti državam članicam kot tudi o pogojih, povezanih s temi mejami. Ribolovne možnosti se razdelijo med države članice tako, da se vsaki državi članici zagotovi ustrezna stabilnost ribolovnih aktivnosti za vsak stalež ali ribolovno območje.

2. Kadar Skupnost določi nove ribolovne možnosti, Svet odloči o njihovi dodelitvi, upoštevajoč interese vsake države članice.

3. Vsaka država članica za plovila, ki plovejo pod njeno zastavo, določi metodo dodelitve ribolovnih možnosti, ki so navedeni državi članici dodeljene v skladu z zakonodajo Skupnosti. O metodi dodelitve obvesti Komisijo.

4. Svet določi razpoložljive ribolovne možnosti, ki so na razpolago tretjim državam v vodah Skupnosti, in dodeli navedene možnosti vsaki od tretjih držav.

5. Države članice lahko, potem ko obvestijo Komisijo, izmenjajo vse ali del ribolovnih možnosti, ki so jim dodeljene.“

10. Člen 26 (Odgovornosti Komisije) Uredbe št. 2371/2002 določa:

„1. Ne glede na odgovornosti Komisije v okviru Pogodbe, Komisija ovrednoti in nadzira uporabo pravil skupne ribiške politike s strani držav članic in olajša usklajevanje in sodelovanje med njimi.

2. Če obstaja dokaz, da se pravila o ohranjevanju, nadzoru, inšpekciji ali izvrševanju v okviru skupne ribiške politike ne izpolnjujejo in da to lahko resno ogroža ohranjevanje živih vodnih virov ali učinkovito delovanje sistema Skupnosti nadzora in izvrševanja, ki zahteva nujno ukrepanje, Komisija pisno obvesti zadevno državo članico o svojih ugotovitvah in postavi skrajni rok najmanj 15 delovnih dni, da ta dokaže skladnost in da poda svoje pripombe. Komisija v vsakem ukrepu, ki ga sprejme v skladu z odstavkom 3, upošteva pripombe držav članic.

3. Če obstaja dokaz o tveganju, da bi ribolovne aktivnosti, ki se izvajajo na danem zemljepisnem območju, lahko resno ogrozile ohranjevanje živih vodnih virov, Komisija lahko sprejme preventivne ukrepe.

Ti ukrepi so sorazmerni tveganju resnega ogrožanja za ohranjevanje živih vodnih virov.

Ti ukrepi ne trajajo več kot tri tedne. S sprejetjem sklepa v skladu s postopkom iz člena 30(2) se lahko podaljšajo za največ šest mesecev, kolikor je potrebno za ohranjevanje živih vodnih virov.

Ukrepi se odpravijo takoj, ko Komisija ugotovi, da tveganje ne obstaja več.

4. Komisija lahko na podlagi razpoložljivih podatkov takoj ustavi ribolovne aktivnosti, če so kvota, dodelitev ali razpoložljivi delež države članice izčrpani.“

B – Mednarodnopravni ukrepi za zaščito navadnega tuna

11. Za ohranitev tunov v Atlantiku je bila 14. maja 1966 podpisana Mednarodna konvencija za ohranitev tunov v Atlantiku, ki je začela veljati 21. marca 1969 (v nadaljevanju: Konvencija za ohranitev tunov).( ) Temeljni namen te konvencije je sodelovanje pri ohranjevanju populacij teh rib na ravneh, ki bodo dovoljevale maksimalni trajnostni ulov za hrano in druge namene. Za izvajanje te konvencije so pogodbenice ustanovile Mednarodno komisijo za ohranitev tunov v Atlantiku (International Commission for the Conservation of Atlantic Tunas, v nadaljevanju: ICCAT),( ) ki lahko na podlagi znanstvene preiskave izda priporočila za ohranitev populacij tunov in tunom podobnih rib, ki se lahko ulovijo v konvencijskem območju do ravni, ki omogoča maksimalni trajnostni ulov.( )

12. Skupnost je k tej konvenciji pristopila s Sklepom Sveta 86/238/EGS z dne 9. junija 1986 o pristopu Skupnosti k Mednarodni konvenciji za ohranitev tunov v Atlantiku, kakor je bila spremenjena s Protokolom, priloženim k Sklepni listini Konference pooblaščencev držav pogodbenic konvencije, ki je bila podpisana 10. julija 1984 v Parizu.( )

C – Predpisi Unije na področju ribolova na navadnega tuna

1. Uredba št. 1559/2007

13. Za zaščito tunov je bila v Uniji sprejeta Uredba Sveta (ES) št. 1559/2007 z dne 17. decembra 2007 o vzpostavitvi večletnega načrta za obnovo staleža modroplavutega tuna v vzhodnem Atlantiku in Sredozemskem morju in spremembah Uredbe (ES) št. 520/2007( ) (v nadaljevanju: Uredba št. 1559/2007).

14. Člen 3 Uredbe št. 1559/2007 določa:

„TAC, ki ga je za stalež modroplavutega tuna v vzhodnem Atlantiku in Sredozemskem morju pogodbenicam določila ICCAT, znaša:

— v letu 2008: 28 500 ton,

— v letu 2009: 27 500 ton,

— v letu 2010: 25 500 ton.

[…]“

15. Člen 4 Uredbe št. 1559/2007 določa:

„1. Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe za zagotovitev, da je ribolovni napor njenih plovil in pasti sorazmeren z ribolovnimi možnostmi za modroplavutega tuna, ki so tej državi članici na voljo v vzhodnem Atlantiku in Sredozemskem morju.

2. Vsaka država članica sestavi letni ribolovni načrt za plovila in pasti, ki lovijo modroplavutega tuna v vzhodnem Atlantiku in Sredozemskem morju. Države članice s kvoto za modroplavutega tuna nižjo od 5 % kvote Skupnosti lahko sprejmejo posebno metodo za upravljanje svoje kvote v ribolovnem načrtu – v tem primeru se določbe iz odstavka 3 ne uporabljajo.

[…]“

16. Člen 5(2) Uredbe št. 1559/2007 določa:

„V obdobju od 1. julija do 31. decembra se v vzhodnem Atlantiku in Sredozemskem morju prepove ribolov modroplavutega tuna z zaporno plavarico.“

2. Uredba št. 40/2008

17. Z Uredbo Sveta (ES) št. 40/2008 z dne 16. januarja 2008 o določitvi ribolovnih možnosti za leto 2008 in s tem povezanih pogojev za nekatere staleže rib in skupine staležev rib, ki se uporabljajo v vodah Skupnosti, in za plovila Skupnosti v vodah, kjer so potrebne omejitve ulova( ) (v nadaljevanju: Uredba št. 40/2008) je bil določen celotni dovoljeni ulov za določene vrste rib, razdeljen po državah članicah. Na podlagi Priloge ID k tej uredbi je bila za leto 2008 kvota za ulov navadnega tuna za Unijo določena na 16.210,75 tone, za posamezne države članice pa tako:

– Ciper: 149,44 tone,

– Grčija: 277,46 tone,

– Španija: 5378,76 tone,

– Francija: 5306,73 tone,

– Italija: 4188,77 tone,

– Malta: 343,54 tone,

– Portugalska: 506,06 tone,

– druge države članice: 60 ton.

18. Celoten dovoljeni ulov (Total Allowable Catch, TAC) za ribolovno cono Atlantski ocean vzhodno od dolžine 45 ° Z in Sredozemsko morje je bil za leto 2008 določen na 28.500 ton.

3. Uredba št. 446/2008

19. Kvote za leto 2008, določene z Uredbo št. 40/2008, so bile pozneje spremenjene z Uredbo Komisije (ES) št. 446/2008 z dne 22. maja 2008 o spremembi nekaterih kvot za navadnega tuna v letu 2008 po členu 21(4) Uredbe Sveta (EGS) št. 2847/93 o oblikovanju nadzornega sistema na področju skupne ribiške politike( ) (v nadaljevanju: Uredba št. 446/2008). Ta uredba je bila sprejeta, ker sta Francija in Italija v letu 2007 presegli ribolovne kvote za navadnega tuna. Kvote za ti državi članici so bile za leto 2008 zmanjšane, odštete količine pa dodeljene Grčiji, Španiji, Cipru, Malti in Portugalski.

20. Prilagojene kvote za posamezne države članice so bile za leto 2008 določene tako:

– Ciper: 303,54 tone,

– Grčija: 477,46 tone,

– Španija: 5428,46 tone,

– Francija: 4894,19 tone,

– Italija: 4162,71 tone,

– Malta: 365,44 tone,

– Portugalska: 518,96 tone,

– druge države članice: 60 ton.

4. Uredba št. 530/2008

21. Uredba št. 530/2008 je bila sprejeta na podlagi člena 7(1) Uredbe št. 2371/2002.

22. V uvodnih izjavah 6, 7 in 8 Uredbe št. 530/2008 je navedeno:

„(6) Podatki, ki jih ima Komisija, in informacije, ki so jih pridobili inšpektorji Komisije med svojimi misijami v zadevnih državah članicah, kažejo, da se bo štelo, da so ribolovne priložnosti za navadnega tuna v Atlantskem oceanu vzhodno od zemljepisne dolžine 45 ° Z in v Sredozemskem morju, dodeljene ribiškim plovilom z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavami Grčije, Francije, Italije, Cipra in Malte ali so v navedenih državah registrirana, izčrpane 16. junija 2008 in da se bo štelo, da so ribolovne priložnosti za enak stalež, dodeljen plovilom z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo Španije ali so v navedeni državi registrirana, izčrpane 23. junija 2008.

(7) Znanstveni odbor Mednarodne komisije za ohranitev tunov v Atlantiku (ICCAT – International Commission for the Conservation of Atlantic Tunas) je ocenil presežno zmogljivost flot za glavni dejavnik, ki bi lahko povzročil izčrpanje staleža navadnega tuna v Vzhodnem Atlantiku in Sredozemskem morju. Presežna zmogljivost flote pomeni veliko tveganje za ribolov nad dopustno ravnijo. Poleg tega je zmogljivost dnevnega ulova enega samega plovila z zaporno plavarico tako velika, da so dopustne ravni ulova dosežene ali presežene zelo hitro. V takih razmerah bi vsak prelov s tako floto pomenil resno grožnjo za ohranitev staleža navadnega tuna.

(8) Komisija je pozorno spremljala, kako države članice upoštevajo vse zahteve zadevnih predpisov Skupnosti med ribolovno kampanjo za navadnega tuna za leto 2008. Podatki, ki jih ima Komisija, ter informacije, ki so jih pridobili inšpektorji Komisije, kažejo, da zadevne države članice niso zagotovile popolnega upoštevanja zahtev iz Uredbe Sveta (ES) št. 1559/2007.“

23. Členi 1, 2 in 3 Uredbe št. 530/2008 določajo:

„Člen 1

Ribolov na navadnega tuna v Atlantskem oceanu vzhodno od zemljepisne dolžine 45 ° Z in v Sredozemskem morju na plovilih z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo Grčije, Francije, Italije, Cipra in Malte ali so v navedenih državah registrirana, se prepove s 16. junijem 2008.

Od navedenega datuma naprej je tudi prepovedano obdržati na krovu, dajati v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje, pretovarjati, prenašati ali iztovarjati navedeni stalež, ki ga ulovijo navedena plovila.

Člen 2

Ribolov na navadnega tuna v Atlantskem oceanu vzhodno od zemljepisne dolžine 45 ° Z in v Sredozemskem morju na plovilih z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo Španije ali so v navedeni državi registrirana, se prepove s 23. junijem 2008.

Od navedenega datuma naprej je tudi prepovedano obdržati na krovu, dajati v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje, pretovarjati, prenašati ali iztovarjati navedeni stalež, ki ga ulovijo navedena plovila.

Člen 3

1. Ob upoštevanju drugega odstavka nosilci dejavnosti v Skupnosti od 16. junija 2008 naprej v vodah ali pristaniščih Skupnosti ne sprejmejo iztovarjanja, dajanja v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje in pretovarjanja navadnega tuna, ulovljenega v Atlantskem oceanu vzhodno od zemljepisne dolžine 45 ° Z in v Sredozemskem morju na plovilih z zaporno plavarico.

2. Do 23. junija 2008 je v vodah ali pristaniščih Skupnosti dovoljeno iztovarjati, dajati v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje in pretovarjati navadnega tuna, ulovljenega v Atlantskem oceanu vzhodno od zemljepisne dolžine 45 ° Z in v Sredozemskem morju na plovilih z zaporno plavarico, ki plujejo pod zastavo Španije ali so v navedeni državi registrirana.“

24. Uredba št. 530/2008 je začela veljati 13. junija 2008.

III – Dejansko stanje, postopek v glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

25. Tožeča stranka, družba AJD Tuna Ltd s sedežem na Malti, je dejavna v sektorju gojenja in pitanja navadnega tuna. Tožeča stranka je lastnica dveh ribogojnic, ki sta namenjeni gojenju in pitanju navadnega tuna. Ena od teh ribogojnic ima zmogljivost 2500 ton, druga pa zmogljivost 800 ton. Glavna dejavnost tožeče stranke je nakup navadnega tuna, ki je bil živ ulovljen v Sredozemskem morju, njegovo gojenje in pitanje ter prodaja tega tuna podjetjem v Skupnosti ali zunaj nje. Dejavnosti gojenja in pitanja s strani tožeče stranke je odobrila ICCAT in ji dovolila nakup letne kvote 3200 ton navadnega tuna za namen njenih dejavnosti gojenja in pitanja.

26. Komisija je med ribolovno sezono v letu 2008 sprejela Uredbo št. 530/2008, s katero so bili uvedeni nujni ukrepi glede ribolova na navadnega tuna z zapornimi plavaricami v Atlantskem oceanu vzhodno od zemljepisne dolžine 45 ° Z in v Sredozemskem morju. S to uredbo je bil s 16. junijem 2008 prepovedan ribolov na navadnega tuna plovilom z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo Grčije, Francije, Italije, Cipra in Malte in s 23. junijem 2008 ribolov na navadnega tuna plovilom z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo Španije. Na Malti je zato direktor za kmetijstvo in ribištvo pri ministrstvu za kmetijstvo (v nadaljevanju: direktor za kmetijstvo in ribištvo) tožeči stranki prepovedal nakup in uvoz navadnega tuna za njeni dejavnosti gojenja in pitanja. Prepoved, ki jo je naložil direktor za kmetijstvo in ribištvo, se ni nanašala le na tune, ki so bili ulovljeni v vodah Skupnosti, temveč tudi na navadne tune, ki so bili ulovljeni zunaj voda Skupnosti s plovili z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo tretjih držav.

27. Tožeča stranka je do 16. junija 2008 kupila 465.500 kilogramov navadnega tuna in bi morala kupiti še 1.369.829 kilogramov tuna, da bi dosegla kvoto, ki ji je bila dodeljena. Zaradi prepovedi iz člena 3 Uredbe št. 530/2008 ni mogla nakupiti preostanka dodeljene kvote navadnega tuna niti s trgovanjem z ribiči na navadnega tuna zunaj Skupnosti. Zato je pri predložitvenem sodišču vložila odškodninsko tožbo proti direktorju za kmetijstvo in ribištvo.

28. V teh okoliščinah je predložitveno sodišče s sklepom z dne 4. junija 2009 prekinilo odločanje in na podlagi člena 234 ES Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

„1. Ali je Uredba Komisije št. 530/2008 neveljavna, ker je v nasprotju s členom 253 ES, saj ne navaja zadostnih razlogov za sprejetje nujnih ukrepov iz členov od 1 do 3 navedene uredbe in ne pojasni razlogov za te ukrepe?

2. Ali je Uredba Komisije št. 530/2008 neveljavna, ker je v nasprotju s členom 7(1) Uredbe Sveta št. 2371/2002, saj v njenih uvodnih izjavah nista zadostno dokazana (i) obstoj resne grožnje ohranjevanju živih vodnih virov ali morskemu ekosistemu, povzročene z ribolovno dejavnostjo, in (ii) potreba po takojšnjem ukrepanju?

3. Ali je Uredba Komisije št. 530/2008 neveljavna, ker so s sprejetimi ukrepi subjektom Skupnosti, kot je tožeča stranka, odvzeta upravičena pričakovanja, utemeljena s členom 1 Uredbe Komisije št. 446/2008 z dne 22. maja 2008 in členom 2 Uredbe Sveta št. 2371/2002 z dne 20. decembra 2002?

4. Ali je člen 3 Uredbe Komisije št. 530/2008 neveljaven, ker je v nasprotju z načelom sorazmernosti, saj iz njega izhaja, da (i) noben subjekt Skupnosti ne sme opravljati dejavnosti iztovarjanja ali dajanja tunov v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje, in to tudi tunov, ki so bili ulovljeni prej in povsem v skladu z Uredbo št. 530/2008, in da (ii) noben subjekt Skupnosti ne sme opravljati teh dejavnosti v zvezi s tuni, ki so jih ulovili ribiči, katerih ladje ne plujejo pod zastavo ene od držav članic, navedenih v členu 1 Uredbe št. 530/2008, čeprav so bili ti tuni ulovljeni v skladu s kvotami, določenimi v Mednarodni konvenciji za ohranitev atlantskega tuna?

5. Ali je Uredba Komisije št. 530/2008 neveljavna, ker je v nasprotju z načelom sorazmernosti, saj Komisija ni dokazala, da bo ukrep, ki ga je nameravala sprejeti, prispeval k obnovi staležev tuna?

6. Ali je Uredba Komisije št. 530/2008 neveljavna, ker so sprejeti ukrepi nerazumni in diskriminatorni na podlagi državljanstva v smislu člena 12 ES, saj navedena uredba razlikuje med plovili z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo Španije, in tistimi, ki plujejo pod zastavo Grčije, Italije, Francije, Cipra in Malte, razlikuje pa tudi med temi šestimi in drugimi državami članicami?

7. Ali je Uredba Komisije št. 530/2008 neveljavna, ker niso bila upoštevana načela sodnega varstva, kot so varovana na podlagi člena 47 Listine Unije o temeljnih pravicah, saj zainteresiranim strankam in državam članicam ni bila dana nikakršna možnost za predložitev pisnih pripomb pred sprejetjem odločbe?

8. Ali je Uredba Komisije št. 530/2008 neveljavna, ker ni bilo upoštevano načelo kontradiktornosti (audi alteram partem) kot splošno načelo prava Skupnosti, saj zainteresiranim strankam in državam članicam ni bila dana nikakršna možnost za predložitev pisnih pripomb pred sprejetjem odločbe?

9. Ali je člen 7(2) Uredbe Sveta št. 2371/2002 neveljaven, ker načelo kontradiktornosti (audi alteram partem) kot splošno načelo prava Skupnosti in/ali načela sodnega varstva, kot so varovana na podlagi člena 47 Listine Unije o temeljnih pravicah, niso bila upoštevana, in ali je zato Uredba Komisije št. 530/2008 neveljavna, ker je bila sprejeta na podlagi Uredbe Sveta št. 2371/2002?

10. Če bo Sodišče Evropskih skupnosti ugotovilo, da je Uredba Komisije št. 530/2008 veljavna, ali je treba to uredbo razlagati tako, da ukrepi, ki so bili sprejeti v členu 3 navedene uredbe, prav tako prepovedujejo subjektom Skupnosti, da bi v vodah ali pristaniščih Skupnosti sprejeli iztovarjanje, dajanje v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje in pretovarjanje navadnega tuna, ulovljenega v Atlantskem oceanu vzhodno od zemljepisne dolžine 45 ° Z in v Sredozemskem morju na plovilih z zaporno plavarico, ki plujejo pod zastavo tretje države?“

IV – Postopek pred Sodiščem

29. Predložitveni sklep je na Sodišče prispel 17. junija 2009. V pisnem postopku so stališča predložili družba AJD Tuna, malteška, grška in italijanska vlada, Svet in Komisija. Na obravnavi 20. maja 2010 so zastopniki družbe AJD Tuna, grške in italijanske vlade ter Sveta in Komisije ustno podali navedbe in odgovorili na vprašanja Sodišča.

V – Trditve strank

A – Prvo in drugo vprašanje

30. Prvo in drugo vprašanje za predhodno odločanje se nanašata na to, ali je Uredba št. 530/2008 zadostno obrazložena.

31. Družba AJD Tuna ter malteška, grška in italijanska vlada menijo, da Uredba št. 530/2008 ni zadostno obrazložena. V uvodnih izjavah te uredbe naj bi bile navedene informacije, ki jih je imela na razpolago Komisija, ne da bi bile natančno navedene ali določljive. Zaradi nenatančnih informacij naj zainteresirane stranke ne bi imele možnosti razumeti dejanskih razlogov za sprejetje te uredbe. Obveznost obrazložitve naj bi bila še pomembnejša, saj Uredba št. 530/2008 vsebuje nujne ukrepe, ki jih je mogoče sprejeti le v izjemnih okoliščinah. Komisija bi morala natančno ugotoviti obstoj resne grožnje za ohranitev navadnega tuna in nujnost takojšnjega ukrepanja. Samo sklicevanje na izčrpanje kvot po mnenju teh strank ne upravičuje nujnih ukrepov.

32. Komisija meni, da je Uredba št. 530/2008 dovolj obrazložena v smislu ustaljene sodne prakse Sodišča.( ) Uvodne izjave te uredbe po mnenju Komisije nedvomno vsebujejo jasne razloge, iz katerih je predčasno zaustavila ribolov navadnega tuna z zapornimi plavaricami. V uvodnih izjavah te uredbe je bila namreč navedena pravna podlaga, tveganje prekoračitve ribolovnih kvot in nespoštovanje obveznosti držav članic iz Uredbe št. 1559/2007. Obveznost obrazložitve naj ne bi pomenila, da morajo biti predstavljene podrobnosti vseh tehničnih in znanstvenih podatkov, ki jih je upoštevala Komisija. Poleg tega ta obveznost obrazložitve ne bi smela ogroziti smisla postopka iz člena 7(1) Uredbe št. 2371/2002.

33. Komisija poudarja, da je bila prepoved iztovarjanja navadnega tuna v skladu s členom 3 Uredbe št. 530/2008 nujna za okrepitev prepovedi ribolova z zapornimi plavaricami. Kljub temu priznava, da bi lahko sprejela ukrep prepovedi ribolova tako na podlagi člena 7(1) Uredbe št. 2371/2002 kakor na podlagi člena 26 te uredbe. Navaja, da je najprej začela postopek za sprejetje ukrepov na podlagi člena 26(2) Uredbe št. 2371/2002, nato pa se je odločila, da bo sprejela nujni ukrep na podlagi člena 7(1) te uredbe.

34. V zvezi z dokazovanjem obstoja resne grožnje Komisija navaja, da mora v tej zadevi ravnati v skladu z načelom previdnosti, navedenem v členu 2 Uredbe št. 2371/2002, in torej ob obstoju grožnje ali tveganja, in ne gotovosti.

B – Tretje vprašanje

35. S tretjim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali izpodbijana uredba krši upravičena pričakovanja subjektov, ki so jim bile določene kvote za leto 2008.

36. Družba AJD Tuna poudarja, da je pri sklepanju pogodb z ribiči izhajala iz kvot, dodeljenih državam članicam. Po njenem mnenju je Komisija – z nenadno prekinitvijo ribolova na navadne tune, čeprav kvote še niso bile dosežene – kršila njena upravičena pričakovanja. Poleg tega meni, da Komisija nima pristojnosti prepovedati dejavnosti podjetij, katerih dejavnost se nanaša na obdobje po tem, ko so bile ribe že ulovljene.

37. Italijanska vlada meni, da če bi bili pogoji za uporabo člena 7(1) Uredbe št. 2371/2002 izpolnjeni, upravičena pričakovanja ne bi mogla biti ovira za veljavnost izpodbijane uredbe.

38. Komisija poudarja, da družba AJD Tuna ni nikoli prejela nobenega zagotovila, da bodo ribiči, s katerimi je sklenila pogodbe, nujno ulovili količino tuna, ki jim je bila dodeljena. Poleg tega naj bi bilo vedno mogoče ustaviti ribolov navadnega tuna v primeru izčrpanja kvote ali obstoja resne grožnje za ohranjevanje vodnih virov. Komisija našteva nekatere uredbe, ki vsebujejo takšne ukrepe.

C – Četrto vprašanje

39. S četrtim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali izpodbijana uredba krši načelo sorazmernosti, ker po eni strani prepoveduje dejavnost iztovarjanja ali dajanja tunov v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje, in to tudi tunov, ki so bili ulovljeni pred 16. junijem 2008, in ker po drugi strani prepoveduje to dejavnost tudi v zvezi z ladjami, ki niso navedene v členu 1 Uredbe št. 530/2008, in čeprav so bili ti tuni ulovljeni v skladu s kvotami, določenimi v Konvenciji za ohranitev tunov.

40. Družba AJD Tuna meni, da izpodbijana uredba ni v skladu z načelom sorazmernosti, saj ne dosega ravnotežja med zahtevo za varstvo okolja in zahtevo, da se ne sme preveč posegati v interese ekonomskih operaterjev. Komisija naj bi z izpodbijano uredbo sledila samo interesom varstva okolja, ne da bi upoštevala interese ekonomskih operaterjev.

41. Grška in italijanska vlada menita, da je ukrep prepovedi nesorazmeren glede na namen ohranjevanja staleža navadnega tuna. Prav tako naj ne bi bila sorazmerna z vidika tega, da so španski ribiči lahko lovili še dodatnih sedem dni.

42. Komisija poudarja, da besedilo člena 3 Uredbe št. 530/2008 ni povsem ustrezno in da se ta uredba nanaša samo na tune, ulovljene po 16. juniju 2008 ali 23. juniju 2008. Taka razlaga naj bi bila smiselna glede na vsebino drugih določb te uredbe. Komisija poleg tega navaja, da se prepoved iz člena 3 Uredbe št. 530/2008 dejansko nanaša tudi na ladje, ki plujejo pod zastavo drugih držav poleg tistih, ki so navedene v členih 1 in 2 te uredbe. Po njenem mnenju je ta prepoved sorazmerna, saj je imela informacije, da bodo tudi ladje drugih držav izčrpale svoje kvote in da tudi te ladje niso upoštevale priporočil ICCAT.

D – Peto vprašanje

43. S petim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali Uredba št. 530/2008 krši načelo sorazmernosti, ker Komisija ni dokazala, da bo ukrep, ki ga je nameravala sprejeti, prispeval k obnovi staleža tuna.

44. Družba AJD Tuna meni, da prepoved iztovarjanja in dajanja v mrežaste kletke navadnih tunov, ki so bili že ulovljeni ali ki so jih ulovile ladje, ki plujejo pod zastavo drugih držav od tistih, ki so navedene v členu 1 izpodbijane uredbe, nima vpliva na varstvo staleža navadnega tuna. Komisija naj ne bi dokazala, da bi bil ob neobstoju prepovedi, ki jo vsebuje izpodbijana uredba, stalež navadnega tuna resno prizadet.

45. Malteška vlada poudarja, da prepoved ni imela učinka na ohranitev staleža navadnega tuna, saj ne vpliva na dejavnost ribičev zunaj Skupnosti.

46. Komisija opozarja, da je obnovitev staleža navadnega tuna zagotovljena s sistemom TAC in kvotami, ki jih določi ICCAT. S tem da je pazila, da kvote niso bile presežene v letu 2008, naj bi sprejela ukrep, katerega učinek je ohranitev staleža.

E – Šesto vprašanje

47. S šestim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali izpodbijana uredba krši načelo prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva, saj določa različne datume začetka prepovedi za španske ladje in za ladje drugih držav članic.

48. Družba AJD Tuna in grška vlada menita, da razlikovanje med španskimi ladjami in ladjami drugih držav članic ni utemeljeno. To razlikovanje naj bi bilo še manj utemeljeno glede na nujnost ukrepov Komisije. Če je bil ukrep nujen in potreben za zavarovanje staleža navadnega tuna, naj ne bi bilo upravičeno, da so lahko španske ladje še naprej lovile navadnega tuna in ga iztovarjale še dodatni teden.

49. Komisija poudarja, da je bil položaj španskih ladij drugačen od položaja drugih ladij glede na število ladij v primerjavi s kvoto, ki je bila dodeljena Španiji. Za te ladje naj ne bi bilo tveganja, da bodo kvoto presegle pred 23. junijem 2008.

F – Sedmo in osmo vprašanje

50. S sedmim in osmim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali sta bila člen 47 Listine Unije o temeljnih pravicah in načelo kontradiktornosti kršena, ker zainteresiranim strankam in državam članicam ni bila dana nikakršna možnost za predložitev pisnih pripomb pred sprejetjem odločbe.

51. Družba AJD Tuna meni, da bi morala biti zaslišana pred sprejetjem izpodbijane uredbe; zato naj bi Komisija kršila načelo kontradiktornosti in člen 47 Listine Unije o temeljnih pravicah.

52. Italijanska vlada meni, da bi morala Komisija ukrepe sprejeti na podlagi člena 26 Uredbe št. 2371/2002, ki vključuje sistem obveščanja držav članic. Z uporabo postopka iz člena 7(1) te uredbe naj bi Komisija kršila člen 47 Listine in načelo kontradiktornosti.

53. Komisija in Svet poudarjata, da člen 7(1) Uredbe št. 2371/2002 ne predvideva posvetovanja z zainteresiranimi strankami. Navajata, da člen 47 Listine ureja pravico do nepristranskega sodišča, ki je tukaj ni mogoče uporabiti. Člen 41 Listine pa ureja samo individualne situacije.

G – Deveto vprašanje

54. S tem vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali je člen 7 Uredbe Sveta št. 2371/2002 neveljaven, ker je nujne ukrepe mogoče sprejeti, ne da bi bila zainteresiranim strankam in državam članicam dana možnost za predložitev pisnih pripomb pred sprejetjem odločbe, s čimer so kršeni načelo kontradiktornosti in temeljne pravice iz Listine.

55. Družba AJD Tuna meni, da bi morala biti pred sprejetjem Uredbe št. 530/2008 zaslišana in da se s členom 7 Uredbe Sveta št. 2371/2002, ker ne predvideva te možnosti, kršijo načelo kontradiktornosti ter člena 41 in 47 Listine.

56. Komisija ima glede tega vprašanja isto stališče kot glede sedmega in osmega vprašanja.

57. Svet zatrjuje, da člen 7(2) Uredbe št. 2371/2002 ni neveljaven. Meni, da je načelo kontradiktornosti sicer temeljno načelo prava Skupnosti, ki se uporablja v vseh upravnih postopkih, vendar pa zahteva za spoštovanje kontradiktornosti ne more biti prenesena tudi v okvir zakonodajnega postopka, v katerem se izdajajo splošni akti.

H – Deseto vprašanje

58. Z desetim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali je treba člen 3 Uredbe št. 530/2008 razlagati tako, da subjektom Skupnosti prepoveduje iztovarjanje, dajanje v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje in pretovarjanje navadnega tuna, ulovljenega z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo tretje države.

59. Družba AJD Tuna in Komisija menita, da je treba Uredbo št. 530/2008 razlagati tako, da se prepoved nanaša tudi na iztovarjanje navadnega tuna, ulovljenega z ladjami, ki plujejo pod zastavo tretje države.

60. Italijanska vlada pa nasprotno meni, da se prepoved iz Uredbe št. 530/2008 nanaša le na prepoved glede ulova z ladjami držav članic, na katere se nanaša ta uredba.

VI – Presoja generalne pravobranilke

A – Uvod

61. Obravnavano zadevo lahko umestimo v okvir boja za ohranitev navadnega tuna, ki je čedalje bolj ogrožena živalska vrsta.( ) Na lestvici ogroženosti navadni tun spada v kategorijo resno ogroženih živalskih vrst( ) in stalež te živalske vrste je do zdaj upadel za približno 85 %.( ) Na mednarodni ravni zato obstajajo številna prizadevanja za ohranitev te živalske vrste, zlasti v okviru ICCAT. Za obnovo staleža navadnega tuna je ICCAT predvidela postopno zmanjšanje ravni celotnega dovoljenega ulova (Total Allowable Catch ali TAC), omejitev ribolova na nekaterih območjih in v nekaterih obdobjih, novo najmanjšo velikost za modroplavutega tuna, ukrepe v zvezi s športnimi in rekreacijskimi ribolovnimi dejavnostmi ter nadzorne ukrepe in izvajanje mednarodnega inšpekcijskega nadzora ICCAT za zagotovitev učinkovitosti načrta za obnovo staleža navadnega tuna.( ) V okviru Organizacije združenih narodov pa je bilo marca letos predlagano tudi, da bi se uvedla popolna prepoved mednarodne trgovine z navadnim tunom, vendar ta predlog ni bil sprejet.

62. Glede na visoko stopnjo ogroženosti navadnega tuna si za njegovo ohranitev prizadeva tudi Unija, ki je z Uredbo št. 1559/2007 sprejela večletni načrt za obnovo staleža modroplavutega tuna v vzhodnem Atlantiku in Sredozemskem morju. Ta uredba predvideva postopno vsakoletno zmanjševanje celotnega dovoljenega ulova( ) in dopušča ribolov na navadnega tuna le od 1. januarja do 30. junija,( ) vsebuje pa na primer tudi določbe o najmanjši teži oziroma velikosti navadnega tuna, ki ga je dopustno loviti( ), ter predvideva nadzorne ukrepe, med drugim tudi obvezna poročila o ulovu( ). Kvote za posamezne države članice za ribolov navadnega tuna so v Uniji določene z Uredbo št. 40/2008 in prilagojene z Uredbo št. 446/2008.

63. V obravnavani zadevi se zastavlja več pravnih vprašanj v zvezi z veljavnostjo Uredbe št. 530/2008 in vprašanje v zvezi z razlago te uredbe, pa tudi vprašanje v zvezi z veljavnostjo člena 7 Uredbe št. 2371/2002. S to uredbo je Komisija namreč prepovedala ribolov na navadnega tuna s plovili z zapornimi plavaricami iz Grčije, Francije, Italije, Cipra in Malte s 16. junijem 2008 ter iz Španije s 23. junijem 2008. Prepovedala pa je tudi iztovarjanje, dajanje v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje in pretovarjanje navadnega tuna, ki je bil ulovljen bodisi s temi ladjami bodisi z ladjami iz tretjih držav.

B – Prvo in drugo vprašanje

64. Prvo in drugo vprašanje predložitvenega sodišča, ki ju je zaradi vsebinske povezanosti treba obravnavati skupaj, se nanašata na dva pravna problema: po eni strani na to, ali je člen 7(1) Uredbe št. 2371/2002 ustrezna pravna podlaga za sprejetje Uredbe št. 530/2008, in po drugi strani na to, ali je Uredba št. 530/2008 ustrezno obrazložena.( )

65. Najprej je treba torej presoditi, ali je člen 7(1) Uredbe št. 2371/2002 ustrezna pravna podlaga za sprejetje Uredbe št. 530/2008, in nato, ali je ta uredba primerno obrazložena. Z drugimi besedami: najprej je treba ugotoviti, ali je Komisija dejansko imela dokaz o resni grožnji za ohranitev staleža navadnega tuna, zaradi česar je bilo treba ribolov na to vrsto ribe prepovedati na podlagi člena 7(1) Uredbe št. 2371/2002. Nato pa je treba – če je ta grožnja dejansko obstajala in če je bil navedeni člen ustrezna pravna podlaga – ugotoviti, ali je Komisija izpodbijano uredbo ustrezno obrazložila.( )

1. Ustreznost člena 7(1) Uredbe št. 2371/2002 kot pravne podlage za izpodbijano uredbo

66. V skladu s členom 7(1) Uredbe št. 2371/2002 lahko Komisija na podlagi utemeljene zahteve države članice ali na svojo pobudo odloči o nujnih ukrepih, če sta izpolnjena dva pogoja: prvič, če obstaja dokaz o resni grožnji za ohranjevanje živih vodnih virov ali za morski ekosistem zaradi ribolovnih aktivnosti, in drugič, če se zaradi te grožnje zahteva takojšnje ukrepanje. Kakor pravilno poudarja malteška vlada, je drugi pogoj za uporabo tega člena odvisen od prvega: zahteva po takojšnjem ukrepanju je posledica resne grožnje za ohranitev živih vodnih virov in obratno, če taka resna grožnja ne obstaja, ni potrebe po takojšnjem ukrepanju.

67. Navedena pogoja za uporabo člena 7(1) Uredbe št. 2371/2002 pomenita, da so ukrepi, sprejeti na podlagi tega člena, izredni in nujni in da so praviloma sprejeti v situacijah, ko je treba v celoti ustaviti ribolovne aktivnosti, sicer lahko nastanejo nepopravljive posledice za neki vodni vir ali morski ekosistem. Izjemnost in nujnost teh ukrepov ponazarjajo tudi uredbe, ki jih je Komisija na podlagi tega člena sprejela do zdaj. Tako je na primer leta 2003 sprejela Uredbo (ES) št. 677/2003 z dne 14. aprila 2003 o izrednih ukrepih za obnovitev staleža trsk v Baltskem morju( ), s katero je za določeno obdobje popolnoma prepovedala ribolov na to vrsto rib, saj je bil zaradi ribolova na trske pod minimalno dovoljeno velikostjo ogrožen njihov stalež. Podobno je Komisija leta 2005 sprejela nujni ukrep na podlagi člena 7(1) Uredbe št. 2371/2002, s katero je popolnoma prepovedala ribolov na sardone na določenem območju, ker so znanstveni podatki kazali, da so potrebni izredni ukrepi za zaščito in obnovitev staleža sardonov na tem območju.( )

68. Pri preizkusu ustreznosti člena 7(1) Uredbe št. 2371/2002 kot pravne podlage Uredbe št. 530/2008 je zato treba ugotoviti predvsem, ali je na podlagi splošnih ugotovitev in statističnih podatkov Komisija res imela na voljo dokaz, da je obstajala resna grožnja za ohranitev staleža navadnega tuna, zaradi česar je bilo treba sprejeti nujne ukrepe. Pri tej presoji je treba upoštevati, da izvajanje skupne kmetijske politike (vključno z ribiško) s strani Komisije vključuje oceno zapletenega gospodarskega in socialnega položaja. Zato se diskrecijska pravica, ki jo ima v obravnavani zadevi Komisija, ne uporablja le za naravo in obseg ukrepov, ki jih je treba sprejeti, ampak do neke mere tudi za ugotavljanje osnovnih podatkov; v tem okviru se Komisija lahko opre, če je potrebno, na splošne ugotovitve in na statistične podatke.( )

69. V zvezi z obsegom presoje v obravnavani zadevi je treba poudariti tudi, da mora biti na podlagi ustaljene sodne prakse Sodišča sodni nadzor, kadar ima zakonodajalec Skupnosti široko diskrecijsko pravico – kakor na področju kmetijstva, vključno z ribištvom – omejen na preverjanje, ali zadevni ukrep ni obremenjen z očitno napako ali zlorabo pooblastil oziroma ali zadevni organ ni očitno prekoračil svojega diskrecijskega pooblastila.( ) Kljub obstoju diskrecijske pravice pa mora zakonodajalec Skupnosti svojo izbiro utemeljiti na objektivnih in primernih merilih glede na cilj, ki ga želi z aktom doseči, ob upoštevanju vseh dejstev ter razpoložljivih tehničnih in znanstvenih podatkov v času sprejetja obravnavanega akta.( ) Zakonodajalec Skupnosti mora pri izvajanju svoje diskrecijske pravice popolnoma upoštevati zadevne interese in v okviru preučitve omejitev, vezanih na različne mogoče ukrepe, presoditi, ali so zastavljeni cilji tako pomembni, da upravičijo negativne gospodarske posledice, celo precejšnje, za določene gospodarske subjekte.( )

70. Po javno dostopnih podatkih, ki jih je Sodišču predložila družba AJD Tuna( ), naj bi plovila Skupnosti v letu 2008 izčrpala le 63,23 % Skupnosti dodeljene kvote. Podobno naj na podlagi teh podatkov svoje kvote ne bi presegle niti države sredozemskega območja, ki niso članice EU,( ) ali pa naj bi jo presegle le za manjši odstotek( ).

71. Vendar pa je treba upoštevati – kakor je pravilno poudarila Komisija na obravnavni – da so ti podatki le začasni. Komisija je na obravnavi navedla, da je glede na končne podatke Skupnost v letu 2008 izčrpala 92,3 % svoje kvote. Poleg tega je iz Poročila ICCAT( ) razvidno, da je bil ocenjeni ulov večji od ulova, ki je bil sporočen organom ICCAT. Tako je v Poročilu ICCAT navedeno, da je bil celoten dovoljeni ulov (TAC) na navadnega tuna za leto 2008 v vzhodnem Atlantiku in v Sredozemlju 28.500 ton.( ) Sporočeni ulov (reported catch) za leto 2008 je bil na tem območju 23.868 ton, ocenjeni ulov (best catch estimate) pa 25.760 ton.( ) Sporočeni in ocenjeni ulov sta bila torej manjša od TAC, vendar v te podatke ni vštet nezakonit, nesporočen in nereguliran ulov; poleg tega je bil potencialni ulov (potential catch) za leto 2008 veliko večji od TAC (34.120 ton).( )

72. Menim, da je Komisija glede na navedene podatke Uredbo št. 530/2008 lahko sprejela na podlagi člena 7(1) Uredbe št. 2371/2002, čeprav morda ob sprejetju Uredbe št. 530/2008 ni razpolagala s povsem zanesljivimi znanstvenimi podatki. Ta pravna podlaga je ustrezna po eni strani zato, ker ima Komisija tudi pri ugotavljanju podatkov nekaj diskrecijske pravice,( ) po drugi strani pa zato, ker se je pri sprejetju tega nujnega ukrepa oprla na previdnostni pristop. Treba je namreč upoštevati, da mora Skupnost pri sprejemanju ukrepov za varovanje in ohranjevanje živih vodnih virov, za zagotavljanje njihovega trajnostnega izkoriščanja in za zmanjšanje vpliva ribolovnih aktivnosti na morski ekosistem uporabiti previdnostni pristop.( ) Previdnostni pristop k upravljanju ribištva pomeni, da odsotnost ustreznih znanstvenih podatkov ne sme biti razlog za odložitev ali neukrepanje pri upravljanju za ohranitev ciljnih vrst, z njimi povezanih ali od njih odvisnih vrst in neciljnih vrst ter njihovega okolja.( )

73. Zato menim, da je člen 7(1) Uredbe št. 2371/2002 ustrezna pravna podlaga za Uredbo št. 530/2008.

2. Ustreznost obrazložitve izpodbijane uredbe

74. V nadaljevanju bom analizirala vprašanje ustreznosti obrazložitve Uredbe št. 530/2008, v okviru katerega je treba presoditi, ali je ta uredba neveljavna, ker ni ustrezno obrazložena. V tem pogledu je treba najprej pojasniti, kakšno obveznost ima Komisija pri obrazložitvi uredbe, s katero sprejme nujni ukrep za ohranitev živih vodnih virov.

75. V skladu z ustaljeno sodno prakso glede člena 253 ES( ) mora obrazložitev ustrezati vrsti zadevnega akta ter jasno in nedvoumno prikazati sklepanje institucije, ki je izdala akt, tako da se lahko zainteresirane stranke seznanijo z razlogi sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče opravi nadzor.( ) Obveznost obrazložitve je treba presojati glede na okoliščine vsakega primera, zlasti glede na vsebino zadevnega ukrepa, naravo navedenih razlogov in interes, ki ga lahko imajo naslovniki ukrepa ali druge osebe, ki jih neposredno in posamično zadeva, da prejmejo pojasnila.( ) Pri tem se ne zahteva, da so v obrazložitvi navedene vse dejanske ali pravne okoliščine, ker se mora vprašanje, ali obrazložitev akta ustreza zahtevam člena 253 ES, presojati ne samo glede na besedilo akta, ampak tudi glede na kontekst in celoto pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje.( )

76. Poleg tega iz ustaljene sodne prakse izhaja tudi, da je obseg obvezne obrazložitve odvisen od narave zadevnega akta in da se glede splošnih aktov obrazložitev lahko omeji na navedbo celotnega položaja, ki je pripeljal do njegovega sprejetja, po eni strani in splošnih ciljev, ki se z njim skušajo doseči, po drugi. V tem okviru je Sodišče zlasti pojasnilo, da bi bilo pretirano zahtevati posebno obrazložitev različnih izvedenih tehničnih izbir, če izpodbijani akt podaja bistveni cilj, ki ga želijo doseči institucije.( )

77. Iz te sodne prakse je torej razvidno, da Komisiji v obrazložitvi izpodbijane uredbe ni bilo treba navesti konkretnih podatkov glede izčrpanja staleža navadnega tuna.

78. Tak pristop potrjujejo tudi druge uredbe, ki jih je Komisija sprejela na podlagi člena 7(1) Uredbe št. 2371/2002, na primer Uredba št. 677/2003 o izrednih ukrepih za obnovitev staleža polenovk v Baltskem morju( ), Uredba Komisije (ES) št. 1037/2005 z dne 1. julija 2005 o uvedbi izrednih ukrepov za zaščito in obnovitev staleža sardonov v podobmočju ICES VIII( ), Uredba Komisije (ES) št. 1539/2005 z dne 22. septembra 2005 o podaljšanju nujnih ukrepov za varstvo in obnovitev staleža sardonov v podobmočju ICES VIII( ) ali Uredba Komisije (ES) št. 1475/2003 z dne 20. avgusta 2003 o zaščiti globokomorskih koralnih grebenov pred vplivi ribolova z vlečno mrežo na območju severozahodno od Škotske( ).

79. V nobeni od teh uredb Komisija ni navedla konkretnih podatkov o resni grožnji za ohranjevanje živih vodnih virov, vendar je bilo iz vsake od teh uredb razvidno, da se je oprla na take podatke. Ni se torej mogoče strinjati s tožečo stranko v postopku v glavni stvari, da bi morala Komisija v izpodbijani uredbi navesti konkretne podatke glede resne grožnje za ohranitev staleža tuna.

80. Poleg tega – kakor sem navedla že v točki 72 teh sklepnih predlogov – če Komisija ob sprejetju Uredbe št. 530/2008 ni razpolagala s podatki, ki dokazujejo, da bo ob neobstoju nujnih ukrepov obstajala resna grožnja za tako izčrpanje staleža, je lahko to uredbo vseeno sprejela zaradi uporabe previdnostnega pristopa.

81. Zato menim, da je Komisija Uredbo št. 530/2008 ustrezno obrazložila.

C – Tretje vprašanje

82. S tretjim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je Uredba št. 530/2008 neveljavna, ker krši upravičena pričakovanja subjektov, kot je tožeča stranka.

83. V skladu z ustaljeno sodno prakso je možnost sklicevanja na varstvo upravičenih pričakovanj dana vsakemu gospodarskemu subjektu, pri katerem je institucija ustvarila utemeljena pričakovanja.( ) Primer takih zagotovil, ne glede na obliko, v kateri so sporočena, so natančne, brezpogojne in skladne informacije, ki izhajajo iz pristojnih in zanesljivih virov.( ) Zato se ne sme nihče sklicevati na kršitev tega načela brez natančnih zagotovil, ki bi mu jih zagotovile institucije.( ) Kadar lahko razumen in preudaren gospodarski subjekt predvidi sprejetje ukrepa Skupnosti, ki lahko vpliva na njegove interese, se v primeru njegovega sprejetja na to načelo ne more sklicevati.( )

84. Kot pravilno poudarja Komisija, AJD Tuna od nje ni prejela nobenih zagotovil glede tega, da bo ribolov na navadnega tuna s plovili z zapornimi plavaricami res dovoljen do 30. junija 2008. Če bi družbi AJD Tuna dopustili, da se glede tega – brez jasnih zagotovil Komisije – sklicuje na upravičena pričakovanja, bi Komisiji pravzaprav onemogočili sprejetje kakršnihkoli ukrepov, s katerimi je mogoče ribolov začasno ustaviti. Poleg nujnih ukrepov na podlagi člena 7 Uredbe št. 2371/2002 in ukrepov na podlagi člena 26 Uredbe št. 2371/2002 bi bilo Komisiji tako lahko preprečeno tudi sprejetje ukrepov za urejanje in začasno prekinitev ribolovnih dejavnosti na podlagi člena 21 Uredbe št. 2847/93.

85. Zato je treba po mojem mnenju na tretje vprašanje odgovoriti, da Uredba št. 530/2008 ne krši upravičenih pričakovanj subjektov, kakršna je tožeča stranka.

D – Četrto in peto vprašanje

86. S četrtim in petim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je Uredba št. 530/2008 v skladu z načelom sorazmernosti, in sicer iz dveh razlogov:

– po eni strani, ker naj noben subjekt Skupnosti ne bi smel opravljati dejavnosti iztovarjanja ali dajanja tunov v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje, in to tudi tunov, ki so bili ulovljeni pred datumom, ko je bil ribolov ustavljen z Uredbo št. 530/2008, in

– po drugi strani, ker noben subjekt Skupnosti ne sme opravljati teh dejavnosti v zvezi s tuni, ki so jih ulovili ribiči, katerih ladje ne plujejo pod zastavo ene od držav članic, navedenih v členu 1 Uredbe št. 530/2008.

87. V nadaljevanju bom analizirala obe vprašanji glede kršitve načela sorazmernosti.

1. Sorazmernost prepovedi iztovarjanja tunov, ulovljenih pred uvedbo prepovedi ribolova

88. Najprej je treba preveriti, ali je sorazmeren ukrep, v skladu s katerim naj noben subjekt Skupnosti ne bi smel opravljati dejavnosti iztovarjanja ali dajanja tunov v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje, in to tudi tunov, ki so bili ulovljeni pred datumom, ko je bil ribolov ustavljen z Uredbo št. 530/2008 za ladje z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo Grčije, Francije, Italije, Cipra in Malte, torej pred 16. junijem 2008.

89. V zvezi s tem ukrepom je treba poudariti, da Uredba št. 530/2008 v členu 3 sicer res določa, da nosilci dejavnosti v Skupnosti od 16. junija 2008 oziroma od 23. junija 2008 (glede tunov, ulovljenih s španskimi plovili z zapornimi plavaricami) v vodah ali pristaniščih Skupnosti ne sprejmejo iztovarjanja, dajanja v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje in pretovarjanja navadnega tuna, ulovljenega v Atlantskem oceanu vzhodno od zemljepisne dolžine 45 ° Z in v Sredozemskem morju na plovilih z zaporno plavarico. Z besedno razlago tega člena lahko sicer res pridemo do sklepa, da se ta prepoved nanaša tudi na tune, ulovljene pred 16. oziroma 23. junijem 2008.

90. Vendar pa je Komisija že v pisnih stališčih navedla, da je na podlagi teleološke razlage tega člena treba priti do sklepa, da nosilci dejavnosti v Skupnosti ne sprejmejo iztovarjanja, dajanja v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje in pretovarjanja navadnega tuna, ulovljenega po 16. oziroma 23. juniju 2008. Člen 3 Uredbe št. 530/2008 je treba brati v povezavi s členoma 1 in 2 te uredbe, ki ribolov na navadnega tuna prepovedujeta od 16. oziroma 23. junija 2008.

91. Ker se strinjam s teleološko razlago člena 3 Uredbe št. 530/2008, na katero se sklicuje Komisija, menim, da se v zvezi s prepovedjo dejavnosti iztovarjanja tunov, ulovljenih pred 16. oziroma 23. junijem 2008, vprašanje skladnosti tega ukrepa z načelom sorazmernosti ne zastavlja.

2. Sorazmernost prepovedi iztovarjanja tunov, ulovljenih z ladjami, ki plujejo pod zastavo tretjih držav

92. Pomembneje pa je preveriti, ali je ukrep iz člena 3(1) Uredbe št. 530/2008 nesorazmeren, ker noben subjekt Skupnosti ne sme opravljati dejavnosti iztovarjanja ali dajanja tunov v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje in pretovarjanja (v nadaljevanju: ukrep prepovedi iztovarjanja tunov) v zvezi s tuni, ki so jih ulovili ribiči, katerih ladje ne plujejo pod zastavo ene od držav članic, navedenih v členu 1 Uredbe št. 530/2008.

a) Merilo za presojo

93. Poudariti je treba, da načelo sorazmernosti, ki je eno temeljnih načel prava Skupnosti, zahteva, naj ravnanja institucij Skupnosti ne prestopijo meje tistega, kar je primerno in nujno potrebno za uresničitev legitimnih ciljev, ki jim sledi zadevna ureditev, pri tem pa je treba takrat, ko je mogoče izbirati med več primernimi ukrepi, uporabiti najmanj omejujočega, povzročene neugodnosti pa ne smejo biti nesorazmerne glede na zastavljene cilje.( )

94. V okviru preizkusa sorazmernosti je treba torej izhajati iz tristopenjske strukture preizkusa, pri katerem je treba preveriti prvič, primernost, drugič, nujnost ukrepa in tretjič, sorazmernost v ožjem smislu.( )

95. Vendar pa je Sodišče razsodilo, da se mora sodni nadzor, kadar ima zakonodajalec Skupnosti široko diskrecijsko pravico – kakor na področju kmetijstva, vključno z ribištvom – omejiti na to, da preveri, ali zadevni ukrep ni obremenjen z očitno napako ali zlorabo pooblastil oziroma da zadevni organ ni očitno prekoračil svojega diskrecijskega pooblastila.( ) Zaradi široke diskrecijske pravice, ki jo ima zakonodajalec Skupnosti na področju skupne kmetijske politike, lahko po mnenju Sodišča na zakonitost takega ukrepa vpliva le očitna neprimernost na tem področju sprejetega ukrepa glede na cilj, ki ga skuša pristojna institucija doseči.( )

96. Kot sem poudarila že v sklepnih predlogih v zadevi Azienda Agricola( ) in Agrana Zucker( ) ter kot je pojasnila generalna pravobranilka Sharpston v zadevi Zuckerfabrik Jülich( ), tako zoženje presoje sorazmernosti ukrepa zgolj na preverjanje primernosti ukrepa ni prepričljivo.( )

97. Pri pogojih primernosti, nujnosti in sorazmernosti v ožjem smislu namreč ne gre za stopnjevanje istega koncepta, temveč šele s preverjanjem nujnosti in sorazmernosti v ožjem smislu „vzpostavimo razmerje“ med ciljem, ki ga z ukrepom poskuša doseči zakonodajalec Skupnosti, in pravicami posameznikov, v katere posega.( ) Zgolj s preverjanjem primernosti ukrepa ne preverjamo njegove sorazmernosti, ampak samo objektivno preverjamo izvajanje diskrecijske pravice zakonodajalca Skupnosti.( )

98. Zato je treba po mojem mnenju tudi na področju skupne kmetijske politike, vključno z ribiško, izhajati iz tristopenjske strukture preizkusa sorazmernosti, vendar je treba ta preizkus zaradi široke diskrecije zakonodajalca Skupnosti omejiti na to, ali je ukrep očitno neprimeren, očitno ni nujen ali je očitno nesorazmeren v ožjem smislu.( ) S tem se spoštuje prosta presoja zakonodajalca Skupnosti glede kompleksnih političnih, gospodarskih in socialnih odločitev in onemogoči, da bi Sodišče nadomestilo te odločitve z lastno presojo.

b) Presoja kršitve načela sorazmernosti

99. Najprej je treba opredeliti, kaj je cilj spornega ukrepa prepovedi iztovarjanja tunov. Kot je razvidno iz desete uvodne izjave Uredbe št. 530/2008, je cilj tega ukrepa okrepiti učinkovitost ukrepov, katerih namen je preprečiti resno grožnjo za ohranitev staleža navadnega tuna.

100. V nadaljevanju je treba preveriti, ali je ta ukrep očitno neprimeren, očitno ni nujen in ali je očitno nesorazmeren v ožjem smislu za dosego navedenega cilja.

i) Preizkus očitne neprimernosti ukrepa

101. V skladu z ustaljeno sodno prakso je ukrep primeren za zagotavljanje navedenega cilja le, če resnično zagotavlja, da se ta cilj doseže dosledno (koherentno) in sistematično.( ) Ukrep je torej očitno neprimeren, če že na prvi pogled ne zagotavlja doseganja predvidenega cilja ali že na prvi pogled ne zagotavlja koherentnega in sistematičnega doseganja tega cilja.

102. Menim, da ukrep prepovedi iztovarjanja tunov iz člena 3(1) Uredbe št. 530/2008 sam po sebi sicer ni očitno neprimeren za dosego cilja okrepitve učinkovitosti ukrepov, katerih namen je preprečiti resno grožnjo za ohranitev staleža navadnega tuna.

103. Ta ukrep Skupnosti bi bil sam po sebi očitno neprimeren, če bi bilo popolnoma izključeno, da bi lahko vplival na ribolov ladij iz tretjih držav. V zvezi s tem je treba poudariti, da ima zakonodajalec Skupnosti na področju kmetijstva, vključno z ribištvom, široko diskrecijsko pravico; ta je skladna s politično odgovornostjo, ki jo ima zakonodajalec v zvezi z oblikovanjem skupne kmetijske politike.( ) Komisija je v okviru svoje diskrecijske pravice očitno presodila, da bo imel (ali da lahko ima) ukrep prepovedi iztovarjanja tunov vpliv tudi na ribolov plovil iz tretjih držav, saj je mogoče, da bi – ob neobstoju ukrepa prepovedi iztovarjanja – plovila z zapornimi plavaricami držav, na katere se Uredba št. 530/2008 ne nanaša, začela loviti večje količine tuna, ker bi ga hotela prodati nosilcem dejavnosti v Skupnosti. Zato po mojem mnenju ta ukrep sam po sebi ni očitno neprimeren za dosego cilja ohranitve staleža navadnega tuna.

104. Vendar pa je po mojem mnenju problematična koherentnost ukrepa prepovedi iztovarjanja tunov iz odstavka 1 člena 3 Uredbe št. 530/2008 v primerjavi z ukrepom prepovedi iztovarjanja iz odstavka 2 tega člena. Upoštevati je treba, da Uredba št. 530/2008 poleg prepovedi iztovarjanja tunov na podlagi odstavka 1 člena 3 v odstavku 2 vsebuje tudi analogno prepoved iztovarjanja tunov, ki so jih ulovila plovila z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo Španije. Ker so španska plovila z zapornimi plavaricami tune lahko lovila teden dni dlje, se je tudi prepoved iztovarjanja tunov zanje začela teden dni pozneje. Zato je po mojem mnenju povsem nekoherentno in nesistematično, da ribogojnice v Skupnosti v obdobju od 16. junija do 23. junija 2008 niso smele kupovati tunov od plovil z zapornimi plavaricami iz tretjih držav, lahko pa so jih brez omejitev kupovale od španskih plovil z zapornimi plavaricami. Mogoče je namreč, da se je z dopustnostjo ribolova španskih ladij uresničila prav bojazen, omenjena v prejšnji točki teh sklepnih predlogov, saj so imele španske ladje možnost loviti večje količine tuna in ga prodajati ribogojnicam v drugih državah članicah. Zaradi te nekoherentnosti ukrep prepovedi iztovarjanja, ki se nanaša na ladje iz tretjih držav, pravzaprav postane brezpredmeten in s tem očitno neprimeren za dosego cilja.

105. Zato je po mojem mnenju ukrep prepovedi iztovarjanja tunov iz člena 3 Uredbe št. 530/2008 očitno neprimeren za dosego cilja okrepiti učinkovitost ukrepov, katerih namen je preprečiti resno grožnjo za ohranitev staleža navadnega tuna.

ii) Preizkus, ali ukrep očitno ni nujen

106. Podredno, če bo Sodišče ugotovilo, da ukrep prepovedi iztovarjanja tunov ni očitno neprimeren za dosego cilja okrepiti učinkovitost ukrepov za preprečevanje resne grožnje za ohranitev staleža navadnega tuna, je treba preveriti, ali ukrep prepovedi iztovarjanja očitno ni bil nujen. Preizkus nujnosti mora biti na področjih, na katerih ima zakonodajalec široko diskrecijsko pravico, namreč omejen na preverjanje, ali med več ukrepi, ustreznimi za dosego cilja, očitno obstaja drug ukrep, ki je manj obremenjujoč za zadevni interes ali zadevno pravno varovano pravico.

107. Po mojem mnenju ni nobenega elementa za sklep, da očitno obstaja drug ukrep, ki je manj obremenjujoč za zadevni interes ali zadevno pravno varovano pravico. Lahko bi sicer trdili, da ukrep prepovedi iztovarjanja tunov, ki so ga ulovila plovila z zapornimi plavaricami iz tretjih držav, očitno ni bil nujen za dosego cilja, ker bi za dosego tega cilja zadoščalo že, če bi prepoved iztovarjanja tunov za plovila iz tretjih držav začela veljati šele 23. junija 2008 kakor za španska plovila. Vendar pa bi s tem spet uvedli nekoherenten ukrep prepovedi iztovarjanja tunov.

108. Zato menim, da ni mogoče ugotoviti, da ukrep prepovedi iztovarjanja tunov iz člena 3(1) Uredbe št. 530/2008 očitno ni nujen za dosego cilja ohranitve staleža navadnega tuna.

iii) Preizkus očitne nesorazmernosti v ožjem pomenu besede

109. Podredno, če bo Sodišče ugotovilo, da ukrep prepovedi iztovarjanja tunov ni očitno neprimeren, in če ne bo ugotovilo, da očitno ni nujen, je treba preizkusiti še sorazmernost v ožjem smislu, ki pomeni tehtanje med prizadetimi interesi nosilcev dejavnosti in interesi varovanja navadnih tunov. Menim, da ni nobenega elementa, ki bi povzročil dvom o sorazmernosti tega ukrepa v ožjem smislu. Čeprav imajo nosilci dejavnosti zaradi ukrepa prepovedi iztovarjanja tunov sicer ekonomske izgube, jih prednosti glede varovanja navadnih tunov nedvomno pretehtajo. Zato če bo Sodišče ugotovilo, da ukrep prepovedi iztovarjanja tunov ni očitno neprimeren, in če ne bo ugotovilo, da očitno ni nujen, ta ukrep po mojem mnenju ni očitno nesorazmeren v ožjem pomenu besede.

iv) Sklep

110. Zato je treba ugotoviti, da člen 3 Uredbe št. 530/2008 ne predvideva, da nosilci dejavnosti v Skupnosti ne smejo opravljati dejavnosti iztovarjanja, dajanja v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje in pretovarjanja navadnih tunov, ki so bili ulovljeni pred datumom, ko je bil ribolov ustavljen z Uredbo št. 530/2008, zato se glede tega ukrepa vprašanje sorazmernosti ne zastavlja. Vendar pa ni v skladu z načelom sorazmernosti ukrep iz člena 3 te uredbe, na podlagi katerega nosilci dejavnosti v Skupnosti ne smejo opravljati dejavnosti iztovarjanja, dajanja v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje in pretovarjanja navadnih tunov, ki so jih ulovila plovila z zapornimi plavaricami, ki ne plujejo pod zastavo ene od držav članic, na katere se nanaša Uredba št. 530/2008.

c) Posledice kršitve načela sorazmernosti

111. Nazadnje je treba preveriti še, kakšne posledice ima kršitev načela sorazmernosti za veljavnost Uredbe št. 530/2008. Predvsem je treba preveriti, ali je zaradi kršitve načela sorazmernosti neveljavna celotna uredba ali le člen 3 te uredbe.

112. V skladu z ustaljeno sodno prakso je delna razveljavitev akta Skupnosti mogoča samo, kadar so elementi, katerih razveljavitev se zahteva, ločljivi od preostalega akta.( ) Poleg tega tej zahtevi po ločljivosti ni zadoščeno, če bi bila posledica delne razveljavitve akta sprememba njegovega bistva.( )

113. V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da je člen 3 Uredbe št. 530/2008 zasnovan tako, da ga je mogoče brez težav ločiti od preostalih členov uredbe. Tudi če se ta člen, ki vsebuje ukrep prepovedi iztovarjanja tunov, razveljavi, lahko prepoved ribolova iz člena 1 in 2 te uredbe nemoteno velja naprej.

114. Zato je po mojem mnenju člen 3 Uredbe št. 530/2008 zaradi kršitve načela sorazmernosti neveljaven.

E – Šesto vprašanje

115. S šestim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je Uredba št. 530/2008 neveljavna, ker krši načelo prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva v smislu člena 12 ES, saj razlikuje med plovili z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo Španije, in tistimi, ki plujejo pod zastavo Grčije, Italije, Francije, Cipra in Malte, razlikuje pa tudi med plovili iz teh šestih in iz drugih držav članic( ).

1. Razlikovanje med španskimi plovili in plovili, ki plujejo pod zastavo Grčije, Italije, Francije, Cipra in Malte

a) Vprašanje utemeljenosti razlikovanja med španskimi in drugimi plovili

116. Najprej je treba obravnavati vprašanje utemeljenosti razlikovanja med španskimi plovili z zapornimi plavaricami na eni strani in plovili z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo Grčije, Italije, Francije, Cipra in Malte, na drugi strani.

117. Kakor izhaja iz ustaljene sodne prakse, načelo enakega obravnavanja zahteva, naj se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in naj se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je tako obravnavanje objektivno utemeljeno( ).

118. Komisija v pisnih stališčih glede tega vprašanja v svojo obrambo najprej navaja, da v zvezi z ladjami, ki plujejo pod zastavo Španije, ni bilo diskriminacije, saj naj na podlagi ocene dejanskega ulova ne bi bilo tveganja, da bi španske ladje presegle kvoto, ki je bila dodeljena Španiji. Poleg tega Komisija navaja, da je bil objektivni položaj španskih ladij (število ladij v primerjavi s kvoto, dodeljeno Španiji) drugačen od položaja drugih ladij. Nazadnje je Komisija na glavni obravnavi navedla še, da je bil objektivni položaj španskih ladij drugačen zato, ker naj bi se ribolovna sezona v Španiji začela en teden pozneje. Večina španskih plovil z zapornimi plavaricami namreč lovi navadnega tuna okrog Balearskih otokov, kjer morje doseže temperaturo, primerno za ribolov navadnega tuna, en teden pozneje kot drugod.( )

119. V zvezi z razlikovanjem med španskimi plovili z zapornimi plavaricami in drugimi plovili z zapornimi plavaricami, za katere se uporablja Uredba št. 530/2008, Komisija torej navaja tri argumente: prvič, neobstoj konkretne nevarnosti za izčrpanje kvote s strani španskih plovil z zapornimi plavaricami, drugič, drugačen objektivni položaj španskih plovil z zapornimi plavaricami, zaradi katerega naj v nobenem primeru ne bi bilo mogoče, da bi ta plovila izčrpala svojo kvoto, in tretjič, drugačen objektivni položaj španskih plovil z zapornimi plavaricami, ker ta lovijo v vodah, ki dosežejo temperaturo, ustrezno za lovljenje tunov, en teden pozneje.

120. Menim, da argumenti, ki jih navaja Komisija, ne upravičujejo različnega obravnavanja španskih in drugih ladij v obravnavani zadevi.

121. Prvič, Komisija v pisnih stališčih in na obravnavi ni navedla nobenih podatkov, iz katerih bi bilo jasno razvidno, da je bila kvota španskih ladij predvidoma izčrpana šele 23. junija 2008, in ne 16. junija 2008. Komisija ni predložila nobenih podatkov, ki bi dokazovali, da je bil v obdobju, ko se je sprejemala izpodbijana uredba, dotedanji obseg ulova španskih ladij manjši od obsega ulova ladij drugih držav članic. Nasprotno, v pisnih stališčih Komisije je celo navedeno, da je bil v obdobju od 27. maja 2008 do 23. junija 2008 ulov španskih ladij z zapornimi plavaricami večji od ulova francoskih ladij z zapornimi plavaricami.( ) Ob tem je sicer navedeno, da je mogoče, da navedbe o ulovu francoskih ladij niso bile pravilne, saj naj satelitski sistemi nadzora ladij nekaj časa ne bi delovali. Kljub tem domnevnim nepravilnostim pa ni navedeno, koliko je bila realna ocena količine ulova francoskih ladij v primerjavi s španskimi ladjami.

122. Poleg tega je v zvezi s konkretnim ulovom španskih ladij v letu 2008 (na podlagi vseh načinov ribolova, ne le z zapornimi plavaricami) iz poročila ICCAT razvidno, da je bil ocenjeni ulov navadnega tuna s strani španskih ladij v vzhodnem Atlantiku 2938 ton in v Sredozemlju 2465 ton, kar je skupaj 5403 ton.( ) To predstavlja 99,3 % kvote, dodeljene Španiji za leto 2008, ki je bila 5428,46 tone. Glede na podatke iz istega vira se je Španija torej glede na ocenjeni ulov veliko bolj približala svoji kvoti kakor Francija in Italija.( )

123. Ob neobstoju konkretnih podatkov, ki bi dokazovali, da ni bilo nobenega tveganja, da bi španska plovila z zapornimi plavaricami dosegla oziroma presegla Španiji dodeljeno kvoto, menim, da neenako obravnavanje med plovili z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo Španije, in tistimi, ki plujejo pod zastavo Grčije, Italije, Francije, Cipra in Malte, ni objektivno utemeljeno.

124. Drugič, treba je preveriti, ali je mogoče trditi, da teoretično ni bilo mogoče, da bi španska plovila z zapornimi plavaricami do 23. junija 2008 dosegla oziroma presegla kvoto, dodeljeno Španiji. Po mojem mnenju tudi te trditve ni mogoče sprejeti.

125. Po eni strani je iz pisnih stališč Komisije razvidno, da je bila kvota vsake države članice razdeljena med število ladij, ki jih je imela ta država članica na voljo. Komisija v pisnih stališčih navaja, da je bilo v Skupnosti leta 2008 skupaj 131 ribiških ladij z zapornimi plavaricami, od tega 1 ciprska, 4 malteške, 6 španskih, 16 grških, 36 francoskih in 68 italijanskih.( ) Pri tem Komisija na primer navaja, da je bila kvota za 32 francoskih ladij, daljših od 24 metrov, v letu 2008 določena na individualno kvoto od 110 do 120 ton za posamezno ladjo. Individualna kvota za vsako od 68 italijanskih ladij je bila določena na 52 ton. Individualna kvota za vsako od 6 španskih ladij pa je bila določena med 251 do 352 tonami. Iz teh podatkov je razvidno, da razmerje med številom ladij in kvoto, dodeljeno Španiji, ne more upravičiti različnega obravnavanja španskih ladij in ladij drugih držav članic, saj se obstoječa kvota sorazmerno razdeli na število ladij, ki jih ima posamezna država članica. Poleg tega je Komisija sama v uvodni izjavi 7 Uredbe št. 530/2008 navedla, da „je zmogljivost dnevnega ulova enega samega plovila z zaporno plavarico tako velika, da so dopustne ravni ulova dosežene ali presežene zelo hitro“.( ) Če se torej kvota lahko preseže z ribolovom enega samega plovila z zaporno plavarico, po mojem mnenju ni mogoče sprejeti argumenta, da španske ladje z zapornimi plavaricami nikoli ne bi mogle doseči dodeljene kvote.

126. Po drugi strani iz pisnih stališč Komisije izhaja tudi, da so španske ladje v obdobju od 27. maja 2008 do 23. junija 2008 (torej v obdobju 4 tednov) ulovile 1404, 427 tone navadnega tuna.( ) To pomeni, da so na teden v povprečju ulovile nekaj več kot 351 ton navadnega tuna. Kvota za ribolov na navadnega tuna je bila za Španijo za leto 2008 določena na 5428,46 tone.( ) Glede na podatke Komisije se približno 70 % vsega ribolova na navadnega tuna opravi z zapornimi plavaricami( ); to pomeni, da je bilo predvideno, da naj bi španske ladje z zapornimi plavaricami v letu 2008 ulovile približno 3800 ton navadnega tuna (torej 70 % od celotne španske kvote). Če bi španske ladje vsak teden lovile s tako kapaciteto kot v obdobju od 27. maja 2008 do 23. junija 2008, bi količino ulova 3800 ton dosegle v 10 ali 11 tednih. Glede na to, da je ribolovna sezona v Španiji trajala 25 tednov,( ) po mojem mnenju ni mogoče trditi, da teoretično ni bilo mogoče, da španske zaporne plavarice nikakor ne bi zmogle doseči kvote za leto 2008.

127. Tretjič, Komisija je na obravnavi navedla, da je objektivni položaj španskih plovil z zapornimi plavaricami drugačen, ker vode, v katerih španska plovila z zapornimi plavaricami lovijo navadnega tuna, dosežejo ustrezno temperaturo za ribolov en teden pozneje. Menim, da tega argumenta ne moremo sprejeti. Če ta trditev Komisije drži, bi morala ribolovna sezona za ribolov navadnega tuna, kakor je določena z Uredbo št. 1559/2007, v Španiji tudi sicer trajati en teden dlje kot v drugih državah članicah. ( ) Če bi bil ta dejavnik za ribolov res tako pomemben, kot poudarja Komisija, bi bilo že v Uredbi št. 1559/2007 določeno, da lahko Španija navadnega tuna lovi en teden dlje kot vse druge države članice.

128. Nazadnje je treba poudariti še, da je nekonsistentno trditi, da obstaja resna grožnja za ohranitev staleža navadnega tuna, hkrati pa Španiji dovoliti ribolov še dodaten teden prav v visoki ribolovni sezoni. Komisija je v okviru svoje diskrecijske pravice ocenila, da resna grožnja za ohranitev staleža navadnega tuna dejansko obstaja. Zaradi te ugotovitve bi morala Komisija vse države članice, na katere se nanaša Uredba št. 530/2008, obravnavati enako. Če je namreč stalež neke vrste rib ogrožen, je ogrožen na celotnem ribolovnem območju, neodvisno od tega, da nekatere države članice svoje kvote domnevno še niso izčrpale.( )

129. Zato menim, da Uredba št. 530/2008 zaradi različnega obravnavanja plovil z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo Španije, in plovil z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo Grčije, Italije, Francije, Cipra in Malte, krši načelo prepovedi diskriminacije.

b) Posledice kršitve načela prepovedi diskriminacije

130. Preveriti je treba še, kakšne posledice ima za veljavnost Uredbe št. 530/2008 ugotovitev, da ta uredba krši načelo prepovedi diskriminacije. Natančneje, ugotoviti je treba, ali je zaradi kršitve tega načela neveljavna celotna uredba ali samo nekateri členi te uredbe.

131. V skladu z ustaljeno sodno prakso je delna razveljavitev akta Skupnosti mogoča samo, kadar so elementi, katerih razveljavitev se zahteva, ločljivi od preostalega akta.( ) Poleg tega tej zahtevi po ločljivosti ni zadoščeno, če bi bila posledica delne razveljavitve akta sprememba njegovega bistva.( ) Na podlagi sodne prakse Sodišča morata biti torej za delno razveljavitev izpolnjena dva pogoja: ločljivost elementov, ki naj se razveljavijo, in ohranitev bistva pravnega akta.

132. Po mojem mnenju kršitev načela prepovedi diskriminacije v obravnavani zadevi najprej vodi do neveljavnosti členov 1 in 2 Uredbe št. 530/2008, zaradi katerih posledica so španska plovila z zapornimi plavaricami obravnavana ugodneje od drugih plovil, na katera nanaša se ta uredba. Člena 1 in 2 te uredbe skupaj kršita načelo prepovedi diskriminacije, zato ju je treba razveljaviti.

133. Če Sodišče v okviru presoje skladnosti z načelom sorazmernosti (četrto in peto vprašanje za predhodno odločanje) člena 3 ne bo razveljavilo, je po mojem mnenju ta člen treba razveljaviti na tem mestu kot posledico razveljavitve členov 1 in 2 Uredbe št. 530/2008. Ukrep prepovedi iztovarjanja tunov namreč ni smiseln, če ni pravne podlage za prepoved samega ribolova na tune. Ker pa sama menim, da je člen 3 Uredbe št. 530/2008 neveljaven že zaradi kršitve načela sorazmernosti( ), je treba na tem mestu razveljaviti samo člena 1 in 2 te uredbe.

134. Zato menim, da sta člena 1 in 2 Uredbe št. 530/2008 zaradi kršitve načela prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva v smislu člena 12 ES neveljavna.

2. Razlikovanje med ladjami, na katere se nanaša Uredba št. 530/2008, in drugimi ladjami

135. Obravnavati je treba tudi vprašanje utemeljenosti razlikovanja med plovili z zapornimi plavaricami, na katere se nanaša Uredba št. 530/2008 (torej tistimi, ki plujejo pod zastavo Grčije, Italije, Francije, Cipra in Malte ter Španije), in vsemi drugimi plovili z zapornimi plavaricami.( )

136. Komisija je na obravnavi navedla, da Portugalska in druge države članice navadnih tunov ne lovijo s plovili z zapornimi plavaricami, temveč na druge načine, in potrdila, da so vse države članice, ki navadnega tuna lovijo s plovili z zapornimi plavaricami, vključene v Uredbo št. 530/2008.

137. Treba je torej ugotoviti, da so bile države članice, na katere se Uredba št. 530/2008 ne nanaša, v objektivno drugačnem položaju od držav članic, na katere se ta uredba nanaša. Zato Uredba št. 530/2008 v tem pogledu ne krši načela prepovedi diskriminacije.

F – Sedmo, osmo in deveto vprašanje

138. S sedmim, osmim in devetim vprašanjem za predhodno odločanje, ki jih je zaradi podobnosti problematike treba obravnavati skupaj, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje:

– prvič, ali je Uredba št. 530/2008 neveljavna, ker ob njenem sprejetju po eni strani ni bilo upoštevano načelo učinkovitega sodnega varstva, kot je varovano na podlagi člena 47 Listine Unije o temeljnih pravicah, in ker po drugi strani ni bilo upoštevano načelo kontradiktornosti kot splošno načelo prava Skupnosti, saj zainteresiranim strankam in državam članicam ni bila dana nikakršna možnost za predložitev pisnih pripomb pred sprejetjem izpodbijane uredbe;

– drugič, ali je Uredba št. 530/2008 neveljavna, ker je bila sprejeta na podlagi člena 7 Uredbe št. 2371/2002, ki krši načela učinkovitega sodnega varstva, kot so varovana na podlagi člena 47 Listine Unije o temeljnih pravicah, in načelo kontradiktornosti kot splošno načelo prava Skupnosti.

139. Posebej v zvezi z devetim vprašanjem za predhodno odločanje bi želela poudariti, da se – kakor je poudaril Svet na obravnavi – to vprašanje sicer res nanaša le na veljavnost člena 7(2) Uredbe št. 2371/2002, ki v obravnavani zadevi ni relevanten. Vendar pa je treba vprašanje predložitvenega sodišča razumeti tako, da to sodišče sprašuje, ali je člen 7 Uredbe št. 2371/2002 v nasprotju z načeli učinkovitega sodnega varstva in kontradiktornosti zato, ker drugim državam članicam daje pravico do izjave le takrat, ko se postopek začne na podlagi utemeljene zahteve države članice, ne pa tudi takrat, ko se postopek začne na pobudo Komisije.

140. Najprej je treba torej preveriti, ali navedena načela krši Uredba št. 530/2008, nato pa še, ali ta načela krši člen 7 Uredbe št. 2371/2002 – oboje ob predpostavki, da je člen 7(1) Uredbe št. 2371/2002 ustrezna pravna podlaga za sprejetje Uredbe št. 530/2008.

1. Ali Uredba št. 530/2008 krši načeli učinkovitega sodnega varstva in kontradiktornosti?

a) Domnevna kršitev načela učinkovitega sodnega varstva

141. Za uvod je treba opozoriti, da je na podlagi ustaljene sodne prakse načelo učinkovitega sodnega varstva splošno načelo prava Skupnosti, ki izhaja iz skupnih ustavnih tradicij držav članic in je potrjeno v členih 6 in 13 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin( ) ter prav tako v členu 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, razglašene 7. decembra 2000 v Nici( ). Tako člen 47(1) Listine določa, da ima vsakdo, ki so mu kršene pravice in svoboščine, zagotovljene s pravom Unije, pravico do učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem v skladu s pogoji, določenimi v tem členu.

142. Ne vidim, kako bi lahko dejstvo, da zainteresirane stranke in države članice niso imele možnosti za predložitev pisnih pripomb pred sprejetjem izpodbijane uredbe, kršilo načelo učinkovitega sodnega varstva. To načelo se namreč nanaša na sodno varstvo po tem, ko je bil akt že sprejet. To sodno varstvo je zagotovljeno tako državam članicam kakor tudi drugim zainteresiranim osebam (fizičnim in pravnim), saj te lahko pod pogoji iz člena 230(2) ES oziroma 230(4) ES( ) proti takemu aktu vložijo ničnostno tožbo, prav tako pa lahko nacionalno sodišče v postopku pred njimi na Sodišče naslovi vprašanje za predhodno odločanje glede veljavnosti akta Skupnosti. Zato menim, da z nezmožnostjo predložiti pripombe v postopku sprejetja Uredbe št. 530/2008 načelo učinkovitega sodnega varstva ni bilo kršeno.

b) Domnevna kršitev načela kontradiktornosti

143. V okviru domnevne kršitve načela kontradiktornosti je treba preveriti, ali Uredba št. 530/2008 krši to načelo po eni strani v odnosu do držav članic in po drugi strani v odnosu do zainteresiranih strank, na katere se nanaša člen 3 te uredbe.

i) Spoštovanje načela kontradiktornosti v odnosu do držav članic

144. Glede spoštovanja načela kontradiktornosti v odnosu do držav članic iz sodne prakse Sodišča izhaja, da se to načelo ne uporablja le za državljane, temveč tudi za države članice; glede teh je bilo to načelo priznano v okviru postopkov, ki so jih institucije Skupnosti uvedle zoper države članice.( ) Načelo kontradiktornosti velja torej samo, kadar institucije Skupnosti uvedejo postopke zoper države članice, na primer postopek na podlagi člena 228 ES( ) ali postopek v zvezi z državnimi pomočmi.( ) Nasprotno pa je uredba Komisije načeloma splošni pravni akt, v postopku sprejetja katerega Komisija, ki akt sprejme, nima splošne dolžnosti, da zainteresiranim strankam ali državam članicam omogoči, da se izjavijo o tej uredbi. Uredba se v skladu s členom 249(2) ES( ) namreč splošno uporablja, je zavezujoča v celoti in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.

145. Poleg tega je treba upoštevati, da pravna podlaga, na kateri je bila Uredba št. 530/2008 sprejeta – torej člen 7(1) Uredbe št. 2371/2002 – predvideva sprejetje nujnih ukrepov na pobudo Komisije.( ) Ker gre za nujni ukrep, bi lahko možnost izjave držav članic sprejetje nujnih ukrepov nesorazmerno podaljšalo in ti ukrepi bi izgubili smisel. Ta je namreč prav v tem, da se sprejmejo hitro in brez nepotrebnega odlašanja, s čimer se zagotovi njihova učinkovitost.( )

146. Zato menim, da Uredba št. 530/2008 ne krši načela kontradiktornosti v odnosu do držav članic.

ii) Spoštovanje načela kontradiktornosti v odnosu do drugih zainteresiranih strank

147. Glede spoštovanja načela kontradiktornosti v odnosu do drugih zainteresiranih strank, na katere se nanaša člen 3 Uredbe št. 530/2008, pa je treba poudariti, da v skladu s sodno prakso Sodišča načelo kontradiktornosti velja v vsakem postopku, v katerem bi lahko bila izdana odločba institucije Skupnosti, ki občutno vpliva na interese neke osebe.( ) Podobno kot v točki 144 teh sklepnih predlogov je tudi v zvezi s tem treba poudariti, da je uredba Komisije načeloma splošni pravni akt. Po vsebini je sicer lahko tudi posamični pravni akt, če se izkaže, da je dejansko odločba ali skupek odločb, ki posameznike neposredno in posamično zadeva.( ) Po mojem mnenju v obravnavani zadevi merilo posamičnega zadevanja ni izpolnjeno, saj se člen 3 Uredbe št. 530/2008 nanaša na splošno na vse nosilce dejavnosti v Skupnosti, ki bi lahko iztovarjali, dajali v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje in pretovarjali navadnega tuna.( ) Zato Uredbe št. 530/2008 ne moremo šteti za odločbo, temveč za splošni pravni akt, v okviru katerega Komisiji zainteresiranim strankam iz člena 3 te uredbe ni bilo treba zagotoviti pravice do izjave.

148. Dodati pa je treba, da iz sodne prakse izhaja, da tudi če bi uredba zainteresirane stranke neposredno in posamično zadevala in bi jo lahko izpodbijali na podlagi člena 230(4) ES( ), ta člen sam po sebi posameznikom še ne daje avtomatično pravice do izjave pred sprejetjem tega akta.( )

149. Poleg tega je treba tudi na tem mestu – podobno kot v točki 145 teh sklepnih predlogov – poudariti, da bi možnost izjave vsake zainteresirane stranke prav tako nesorazmerno podaljšala sprejetje nujnih ukrepov iz člena 7(1) Uredbe št. 2371/2002, ki jih je treba sprejeti hitro in brez nepotrebnega odlašanja, s čimer se zagotovi njihova učinkovitost.

150. Zato menim, da Uredba št. 530/2008 ne krši načela kontradiktornosti v odnosu do drugih zainteresiranih strank, na katere se nanaša člen 3 Uredbe št. 530/2008.

2. Ali člen 7 Uredbe št. 2371/2002 krši načeli učinkovitega sodnega varstva in kontradiktornosti?

151. Po mojem mnenju tudi člen 7 Uredbe št. 2371/2002 ne krši načel učinkovitega sodnega varstva in kontradiktornosti.

a) Domnevna kršitev načela učinkovitega sodnega varstva

152. Glede vprašanja kršitve načela učinkovitega sodnega varstva bi želela napotiti na argumentacijo v točkah 141 in 142 teh sklepnih predlogov. Iz istih razlogov, kot so tam navedeni, člen 7 Uredbe št. 2371/2002 po mojem mnenju ne krši načela učinkovitega sodnega varstva.

b) Domnevna kršitev načela kontradiktornosti

153. Prav tako menim, da člen 7 Uredbe št. 2371/2002 ne krši načela kontradiktornosti oziroma pravice zainteresiranih strank in držav članic do izjave.

154. Glede pravice drugih zainteresiranih strank (fizičnih in pravnih oseb) do izjave bi želela napotiti na točki 145 in 149 teh sklepnih predlogov. Če bi imele vse druge zainteresirane stranke (fizične in pravne osebe) pravico do izjave v postopku sprejetja nujnih ukrepov, bi to nesorazmerno podaljšalo postopek sprejetja nujnih ukrepov za ohranjevanje živih vodnih virov in občutno zmanjšalo njihovo učinkovitost.

155. Na podlagi člena 7(1) Uredbe št. 2371/2002 lahko Komisija sprejme nujne ukrepe za ohranjevanje živih vodnih virov bodisi na podlagi utemeljene zahteve države članice ali na svojo pobudo. V skladu s členom 7(2) Uredbe št. 2371/2002 država članica zahtevo sočasno posreduje Komisiji, drugim državam članicam in zadevnim regionalnim svetovalnim svetom, ki lahko predložijo pisne pripombe Komisiji v petih delovnih dneh od prejema zahteve.

156. Kadar zahtevo za izdajo nujnih ukrepov poda ena od držav članic, lahko druge države članice v skladu s členom 7(2) Uredbe št. 2371/2002 torej predložijo pisne pripombe. Nasprotno pa v primeru, da Komisija nujne ukrepe sprejme na lastno pobudo, države članice teh pripomb ne morejo podati. Taka ureditev se na prvi pogled morda res zdi nekonsistentna, vendar po mojem mnenju dejstvo, da države članice ne morejo predložiti pripomb, če Komisija sprejme nujne ukrepe na svojo pobudo, ne krši njihove pravice do izjave.

157. Treba je namreč upoštevati, da če sprejetje nujnih ukrepov predlaga država članica, Komisija očitno ni zaznala nujnosti sprejetja ukrepov, zato so ji stališča drugih držav članic lahko v pomoč pri oblikovanju objektivnega mnenja in hkrati preprečujejo, da bi ena od držav članic zlorabila možnost predlaganja sprejetja nujnih ukrepov. Drugače pa je, kadar se nujni ukrepi sprejemajo na pobudo Komisije. V tem primeru je nujnost sprejetja ukrepa tako očitna, da jo je zaznala že Komisija, ki lahko na podlagi podatkov, s katerimi razpolaga, sprejme nujne ukrepe.

158. Zato menim, da člen 7 Uredbe št. 2371/2002 v ničemer ne krši načela kontradiktornosti.

G – Deseto vprašanje

159. Deseto vprašanje za predhodno odločanje je zastavljeno le podredno, zato Sodišču nanj ne bo treba odgovoriti, če bo razveljavilo Uredbo št. 530/2008, kljub temu pa v nadaljevanju nanj odgovarjam, za primer, da Sodišče te uredbe ne bo razveljavilo.

160. Z desetim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali je v primeru, da bo Sodišče ugotovilo, da je Uredba št. 530/2008 veljavna, treba njen člen 3(1) razlagati tako, da nosilcem dejavnosti v Skupnosti prepoveduje, da v vodah ali pristaniščih Skupnosti sprejmejo iztovarjanje, dajanje v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje in pretovarjanje navadnega tuna, ulovljenega v Atlantskem oceanu vzhodno od zemljepisne dolžine 45 ° Z in v Sredozemskem morju s plovili z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo tretje države.

161. Po mojem mnenju je treba na to vprašanje odgovoriti pritrdilno.

162. Po eni strani tako razlago potrjuje besedilo člena 3(1) Uredbe št. 530/2008, ki na splošno govori o „plovilih z zaporno plavarico“, ne pa izrecno o takih plovilih, ki plujejo pod zastavo Grčije, Francije, Italije, Cipra in Malte. Tako je bil ta člen zavestno formuliran drugače kot člen 1(1) te uredbe, v katerem so izrecno navedene države članice, na katere se ta uredba nanaša. Člen 3(1) Uredbe št. 530/2008 s tem jasno kaže na to, da se nanaša na vsa plovila, in ne le na plovila iz navedenih držav članic.

163. Po drugi strani do takega rezultata pridemo tudi s sistematično razlago tega člena. Drugače kot odstavek 1 člena 3 Uredbe št. 530/2008, ki je formuliran splošno, se odstavek 2 izrecno nanaša le na eno državo članico, na Španijo. S sistematično razlago lahko torej sklepamo, da bi Komisija – če bi hotela, da se člen 3(1) te uredbe nanaša zgolj na določene države članice – to v besedilu tudi izrecno navedla.

164. Poleg tega je Komisija potrdila, da je treba člen 3(1) Uredbe št. 530/2008 razlagati tako, da se nanaša na prepoved iztovarjanja tunov, ulovljenih z zapornimi plavaricami iz katerekoli države razen Španije.

165. Zato je treba na deseto vprašanje za predhodno odločanje po mojem mnenju odgovoriti, da je treba člen 3(1) Uredbe št. 530/2008 razlagati tako, da prepoveduje nosilcem dejavnosti v Skupnosti, da v vodah ali pristaniščih Skupnosti sprejmejo iztovarjanje, dajanje v mrežaste kletke za pitanje ali gojenje in pretovarjanje navadnega tuna, ulovljenega v Atlantskem oceanu vzhodno od zemljepisne dolžine 45 ° Z in v Sredozemskem morju, tudi če je bil ulovljen s plovili z zapornimi plavaricami, ki plujejo pod zastavo tretje države, ki ni članica Skupnosti.

VII – Predlog

166. Ob upoštevanju vseh navedenih ugotovitev Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki ju je predložilo Prim'Awla tal-Qorti Civili (Republika Malta), odgovori:

1) Preučitev ustreznosti pravne podlage in obrazložitve Uredbe Komisije (ES) št. 530/2008 z dne 12. junija 2008 o sprejemu nujnih ukrepov glede ribolova na navadnega tuna z zapornimi plavaricami v Atlantskem oceanu vzhodno od zemljepisne dolžine 45 ° Z in v Sredozemskem morju ni pokazala ničesar, kar bi lahko vplivalo na veljavnost te uredbe.

2) Uredba št. 530/2008 ne krši upravičenih pričakovanj subjektov, kot je tožeča stranka v postopku v glavni stvari.

3) Člen 3 Uredbe št. 530/2008 je neveljaven zaradi kršitve načela sorazmernosti.

4) Člena 1 in 2 Uredbe št. 530/2008 sta neveljavna zaradi kršitve načela prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva v smislu člena 12 ES.

5) Uredba št. 530/2008 in člen 7 Uredbe št. 2371/2002 ne kršita načel učinkovitega sodnega varstva in kontradiktornosti.