ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
52

V zvezi s tem mora delodajalec, kot je ugotovil tudi generalni pravobranilec v točkah od 43 do 45 sklepnih predlogov, ob upoštevanju zavezujočega značaja pravice do letnega dopusta in zato, da členu 7 Direktive 2003/88 zagotovi polni učinek, konkretno in pregledno poskrbeti, da ima delavec dejansko možnost izrabiti plačani letni dopust, tako da ga spodbudi, po potrebi uradno, naj to stori, ter ga hkrati – podrobno in pravočasno, da si lahko zadevna oseba s tem dopustom še vedno zagotovi počitek in sprostitev, ki naj bi jima bil namenjen – pouči, da bo dopust, če ga ne izrabi, na koncu referenčnega obdobja ali dovoljenega obdobja za prenos ali pa ob koncu delovnega razmerja, če do tega pride med navedenim obdobjem, izgubljen.
Člen 16(6) in člen 17 Uredbe (EU) št. 1380/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2013 o skupni ribiški politiki in o spremembi uredb Sveta (ES) št. 1954/2003 in (ES) št. 1224/2009 ter razveljavitvi uredb Sveta (ES) št. 2371/2002 in (ES) št. 639/2004 ter Sklepa Sveta 2004/585/ES ter člena 16 in 20 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo zakonodaji države članice, kot je ta iz postopka v glavni stvari, s katero ta država članica sprejme metodo dodelitve ribolovnih možnosti, ki je, čeprav temelji na preglednem in objektivnem merilu za razdelitev, lahko razlog za neenako obravnavanje gospodarskih subjektov z ribiškimi plovili, ki plujejo pod njeno zastavo, če se s to metodo sledi enemu ali več splošnim interesom, ki jih priznava Evropska unija, in spoštuje načelo sorazmernosti.
90

Ta določba se namreč na splošno in trajno ne nanaša na vse člane tega organa, temveč samo na tiste izmed njih, ki so del preiskovalne skupine, ki je zadolžena za preiskavo konkretne nesreče ali incidenta in le za trajanje te preiskave. Poleg tega navedena določba ne zajema vseh primerov, v katerih lahko pri osebi, ki je član preiskovalne skupine, pride do navzkrižja med preiskavami, ki jih vodi PKBWK, in interesi upravljavca infrastrukture ali prevoznika v železniškem prometu. Nazadnje, odlok z dne 11. decembra 2008 o statutu PKBWK je sprejel minister, pristojen za promet, in ga lahko kadar koli spremeni. V zvezi s tem zgolj okoliščina, da je ta minister dolžan, kot trdi Republika Poljska, spoštovati določbe zakona o železniškem prometu, ni odločilna. Te določbe namreč niso, kot je bilo ugotovljeno v točkah od 79 do 88 te sodbe, take, da bi same po sebi zagotavljale, da so člani PKBWK imenovani in razrešeni neodvisno od interesov katerega koli upravljavca železniške infrastrukture in katerega koli prevoznika v železniškem prometu.
76

Treba je namreč poudariti, da je Splošno sodišče v točkah od 45 do 49 izpodbijanih sodb opozorilo na upoštevno sodno prakso, da bi se v obravnavani zadevi ugotovilo, ali se z uporabo znamke, katere registraciji se zahtevata, nepošteno izkorišča ugled prejšnje znamke. V točkah 50 in 51 teh sodb je preučilo naravo in stopnjo podobnosti zadevnih proizvodov in storitev. V točki 53 obeh navedenih sodb je potrdilo presojo odbora za pritožbe v zvezi z obstojem povezave, ki jo je mogoče ugotoviti med proizvodi, ki jih zajema prejšnja znamka, ter proizvodi in storitvami, ki jih označuje znamka, katere registraciji se zahtevata, in sicer to, da spadajo na področje luksuznih izdelkov. V točki 54 obeh sodb je Splošno sodišče potrdilo presojo odbora za pritožbe, da je zelo verjetno, da bi ta znamka nepošteno izkoriščala ugled prejšnje znamke, kar je utemeljil z obstojem povezave med proizvodi in storitvami, ki so zajeti z nasprotujočima si znamkama, pomembnim ugledom prejšnje znamke, visoko stopnjo podobnosti navedenih znamk ter sofisticirano in emblematično podobo, ki jo posreduje prejšnja znamka. V točki 56 izpodbijane sodbe v zadevi C‑86/16 P je Splošno sodišče dodalo, da se lahko storitve iz razredov 35 in 43 v smislu Nicejskega aranžmaja, na katere se nanaša zahteva za registracijo, kljub temu zdijo pomožne storitve k proizvodnji in prodaji vina.
55

Taka razlaga je poleg tega v skladu s ciljem Direktive 2002/92, katere namen je, kot je bilo opozorjeno v točki 42 te sodbe, izboljšati varstvo potrošnikov na področju zavarovalnega posredovanja. Iz tega namreč izhaja, da za svetovanje iz postopka v glavni stvari veljajo zlasti zahteve iz člena 12(2) in (3) te direktive, v skladu s katerimi mora zavarovalni posrednik, ko stranko obvesti, da opravlja svetovanje na podlagi poštene analize, na eni strani to svetovanje utemeljiti z analizo dovolj velikega števila zavarovalnih pogodb, ki so na trgu na voljo, da lahko priporoči zavarovalno pogodbo, ki je primerna za zadovoljitev strankinih potreb, in na drugi pred sklenitvijo kakršne koli posebne pogodbe opredeliti, kakšne so zahteve in potrebe te stranke, kakor tudi razloge za kakršen koli nasvet, ki ga o nekem zavarovalnem produktu posreduje stranki, pri čemer se te podrobnosti oblikujejo glede na zapletenost predlagane pogodbe.
10

Člen 6 Gesetz über die allgemeine Freizügigkeit von Unionsbürgern (zakon o prostem gibanju državljanov Unije) z dne 30. julija 2004 (v nadaljevanju: FreizügG/EU), naslovljen „Izguba pravice do vstopa in prebivanja“, ki je namenjen zlasti prenosu člena 28 Direktive 2004/38, določa: „1. [l]e iz razlogov javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja (člena 45(3) in 52(1) [PDEU]) je mogoče ugotoviti izgubo pravice iz člena 2(1), odvzeti potrdilo o pravici do stalnega prebivališča in razveljaviti dovoljenje za prebivanje oziroma za stalno prebivanje. Iz razlogov, navedenih v prvem stavku, je mogoče zavrniti tudi vstop na ozemlje. […] 2. Kazenska obsodba sama po sebi ne zadostuje za utemeljitev odločb ali ukrepov iz odstavka 1. Upoštevati je mogoče samo kazenske obsodbe, ki še niso izbrisane iz centralne kazenske evidence, in še te le takrat, kadar okoliščine iz njih kažejo na osebno obnašanje, ki pomeni resnično grožnjo za javni red. Grožnja mora biti dejanska in dovolj resna in se mora nanašati na osnovni interes družbe. 3. Za namen odločbe v smislu odstavka 1 je treba upoštevati predvsem, koliko časa je zadevna oseba bivala v Nemčiji, njeno starost, zdravstveno stanje, družinske in ekonomske razmere, socialno in kulturno vključenost v Nemčiji in obseg njenih vezi z državo izvora. 4. Po pridobitvi pravice do stalnega prebivališča je ugotovitve v smislu odstavka 1 mogoče sprejeti le iz resnih razlogov. 5. Ugotovitev v smislu odstavka 1 je v zvezi z državljani Unije in njihovimi družinskimi člani, ki so na območju zvezne države prebivali preteklih deset let, in v zvezi z mladoletnimi osebami mogoče sprejeti le iz nujnih razlogov javne varnosti. To pravilo se ne uporablja za mladoletne osebe, kadar je izguba pravice do prebivališča nujna za interese otroka. Nujni razlogi javne varnosti obstajajo le, če je bila zadevna oseba pravnomočno obsojena za eno ali več naklepno storjenih kaznivih dejanj na zaporno kazen ali kazen mladoletniškega zapora najmanj pet let, ali če je bil pri zadnji pravnomočni obsodbi izrečen ukrep preventivnega pridržanja, ali če je ogrožena varnost Zvezne republike Nemčije, ali če zadevna oseba pomeni teroristično grožnjo. […]“
18

V teh okoliščinah je Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba člena 49 PDEU in 54 PDEU razlagati tako, da nasprotujeta regionalnemu davku, s katerim se obdavči uporaba posameznih velikih trgovskih centrov, katerih prodajna površina je 2500 m2 ali več, in sicer zaradi učinka, ki ga lahko imajo na prostor, okolje in strukturo trgovine na drobno v mestih v tej regiji, vendar ki se v skladu z zakonom naloži ne glede na to, ali so ti trgovski centri dejansko na strnjenem urbanem območju ali zunaj njega, v praksi pa prizadene predvsem podjetja drugih držav članic, pri čemer je treba upoštevati, da: (a) se ne nanaša na trgovce, ki so lastniki več trgovskih centrov z vsakokratno prodajno površino manj kot 2500 m2, in sicer ne glede na vsoto prodajnih površin vseh njihovih centrov; (b) so veliki trgovski kompleksi oproščeni plačil te dajatve; (c) izvzema posamezne trgovske centre, namenjene vrtnarstvu ter prodaji vozil, gradbenega materiala, strojev in industrijskega materiala, (d) trgovski centri, ki prodajajo predvsem pohištvo, sanitarno opremo ter vrata in okna, in trgovine za domače mojstre pa plačujejo dajatev zgolj od 40 % upoštevne neto davčne osnove? 2. Ali je treba člen 107(1) PDEU razlagati tako, da so v skladu z navedeno določbo prepovedane državne pomoči: (a) popolna oprostitev plačila IGEC za posamezne trgovske centre, katerih prodajna površina je manj kot 2500 m2, trgovske komplekse in posamezne trgovske centre, namenjene vrtnarstvu ter prodaji vozil, gradbenega materiala, strojev in industrijskega materiala, ter (b) delna oprostitev plačila IGEC za posamezne trgovske centre, ki prodajajo predvsem pohištvo, sanitarno opremo ter vrata in okna, in za trgovine za domače mojstre? 3. Če navedene popolne in delne oprostitve IGEC pomenijo državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, kakšen je časovni učinek te ugotovitve, če se upoštevata obstoj in vsebina [dopisa Komisije z dne 2. oktobra 2003]?“
10

Člen 53a zveznega zakona o železnicah iz leta 2015 določa: „(1) Referenčni datum za napredovanje je datum, ko je prvič začelo teči obdobje, ki dopušča dostop do višjega plačnega razreda. (2) Pri določitvi referenčnega datuma za napredovanje se upoštevajo samo obdobja, dopolnjena v okviru delovnega razmerja ali usposabljanja kot pripravnik pri: a) [ÖBB], enem od njenih pravnih prednikov ali – od začetka veljavnosti odrejenih postopkov delitve in reorganizacije ÖBB-Holding AG – pri družbah, ki so navedene v oddelku 3 tega zveznega zakona v različici, objavljeni v BGBl. I Nr. 138/2003, njihovih pravnih naslednikih in podjetjih, ki so nastala iz ene od teh družb po sprejetju reorganizacijskih ukrepov, sprejetih v okviru veljavnega prava družb, ter pri podjetjih, na katera so bila pogodbeno ali zaradi enega (ali več) prenosov podjetja prenesena delovna razmerja uslužbencev, zaposlenih pri [ÖBB] 31. decembra 2003, in b) podjetjih iz sektorja železniške infrastrukture in/ali železniškega transporta držav članic Evropskega gospodarskega prostora (EGP), Republike Turčije ali Švicarske konfederacije, če taka obveznost izhaja iz pridružitvenih sporazumov oziroma sporazumov o prostem gibanju. (3) Do napredovanja pride 1. januarja po izteku obdobja za napredovanje. […] (5) Potem ko se ustrezno sporočijo in dokažejo predhodno dopolnjene delovne dobe, se najkasneje ob izteku obdobja, določenega v odstavku 4, izvede uvrstitev v plačne razrede na plačni lestvici iz prilog 2 in 2a [Allgemeine Vertragsbedingungen für Dienstverträge bei den Österreichischen Bundesbahnen (AVB) (splošni pogoji, ki veljajo za pogodbe o zaposlitvi pri avstrijskih železnicah)] na podlagi referenčnega datuma za napredovanje, ki je določen v skladu z odstavkom 2. (6) Uvrstitev, določena v odstavku 5, ne vodi do nobenega zmanjšanja plač, prejetih pred objavo [zveznega zakona o železnicah iz leta 2015]. Če uvrstitev v skladu z odstavkom 5 privede do znižanja plače v primerjavi z zadnjim mesecem pred objavo [zveznega zakona o železnicah iz leta 2015], se ta zadnja prejeta plača ohrani, dokler plača na podlagi uvrstitve v skladu z odstavkom 5 ne doseže ohranjene ravni plače v skladu s prilogama 2 in 2a [splošnih pogojev, ki veljajo za pogodbe o zaposlitvi pri avstrijskih železnicah]. […]“
32

V teh okoliščinah je Najvyšší súd Slovenskej republiky (vrhovno sodišče Slovaške republike) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba Direktivo 2008/9 in pravico do vračila davka razlagati tako, da morata biti za uveljavljanje pravice do vračila DDV kumulativno izpolnjena dva pogoja, in sicer (a) dobava blaga ali opravljanje storitev in (b) obračun DDV na računu dobavitelja? Drugače povedano, ali davčni zavezanec, ki mu ni bil obračunan DDV z računom, lahko zahteva vračilo davka? 2. Ali je v skladu z načelom sorazmernosti ali nevtralnosti DDV, da se rok za vračilo davka računa od trenutka, od katerega niso izpolnjeni vsi vsebinski pogoji za uveljavljanje pravice do vračila davka? 3. Ali je treba z vidika načela davčne nevtralnosti določbe členov 167 in 178(a) Direktive 2006/112 razlagati tako, da v okoliščinah, kakršne so te iz postopka v glavni stvari, in če so izpolnjeni drugi vsebinski in postopkovni pogoji za uveljavljanje pravice do odbitka davka, nasprotujejo pristopu davčnih organov, s katerim je davčnemu zavezancu zavrnjena pravica za vračilo davka, uveljavljana v roku, določenem z Direktivo 2008/9, če mu je davek obračunal dobavitelj na računu in ga je slednji plačal pred iztekom prekluzivnega roka, določenega v nacionalni zakonodaji? 4. Ali so slovaški davčni organi z vidika načel nevtralnosti in sorazmernosti, ki sta temeljni načeli skupnega sistema DDV, presegli meje potrebnega za dosego cilja, določenega z Direktivo 2006/112, če so davčnemu zavezancu zavrnili pravico do vračila plačanega davka, ker je potekel prekluzivni rok, določen z nacionalno zakonodajo, tudi če davčni zavezanec v tem obdobju ni mogel uveljavljati pravice do vračila in čeprav je bil davek ustrezno pobran, nevarnost za davčno utajo ali neplačilo pa v celoti izključena? 5. Ali je mogoče načela pravne varnosti, legitimnih pričakovanj in pravice do dobrega upravljanja v smislu člena 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da nasprotujejo razlagi določb nacionalne zakonodaje, na podlagi katere je v zvezi z upoštevanjem roka za vračilo davka odločilen trenutek sprejetja odločbe javnega organa glede vračila davka in ne trenutek, ko davčni zavezanec uveljavlja pravico do njegovega vračila?“
37

Zato nacionalna ureditev, kot je ta iz postopka v glavni stvari, če določa plačilo takih pavšalnih zamudnih obresti, ne more hkrati določati možnosti izključitve takih zamudnih obresti in se omejiti na nadomestilo dejanskih izgub na podlagi meril razumnosti in pravičnosti, kot trdi litovska vlada. Taka nacionalna ureditev bi namreč pomenila, da davčni zavezanec ne more predvideti, v katerih okoliščinah lahko pričakuje plačilo pavšalnih zamudnih obresti, in torej ne more prilagoditi svoje dejavnosti temu plačilu. To torej pomeni, da taka ureditev davčnemu zavezancu ne omogoča, da pod ustreznimi pogoji prejme celotno terjatev, ki izvira iz presežnega DDV, brez vsakršnega finančnega tveganja, kar je v nasprotju z načelom davčne nevtralnosti (glej po analogiji sodbo z dne 12. maja 2011, Enel Maritsa Iztok 3, C‑107/10, EU:C:2011:298, točki 57 in 58).
60

V konkretnem primeru je, kot je Splošno sodišče ugotovilo v točkah 2 in 3 izpodbijane sodbe, Komisija zakona, na podlagi katerih je danska država sprejela ukrepe iz leta 2009, s Sklepom C(2009) 776 final potrdila kot shemo državnih pomoči, skladno z notranjim trgom. Iz točk 47, 53 in 55 tega sklepa je razvidno, da je Komisija, tako kot danska vlada sama, ocenila, da so ukrepi, načrtovani v teh dveh zakonih, državne pomoči, saj se zasebni vlagatelj v primerljivem obsegu in pod podobnimi pogoji ne bi odločil za načrtovano povečanje kapitala in izdajo zadevnega poroštva.
Novo vozilo za gospodarsko uporabo s pogonom na štiri kolesa z batnim motorjem z notranjim zgorevanjem na vžig s kompresijo (dizelskim), s prostornino cilindrov 720 cm3, neto maso (vključno s tekočinami) približno 630 kg, nezavirano vlečno zmogljivostjo 750 kg in z merami približno 300 × 160 cm. Vozilo ima odprto kabino z dvema sedežema (vključno z voznikovim), opremljeno s popolno varnostno konstrukcijo pri prevrnitvi, tovorno dno iz močnega jeklenega okvirja s trdim, ravnim in ploščatim prekucnim kesonom, z ročnim prekucnikom in prostornino 0,4 m3 ali približno 400 kg. Ima visoko razdaljo od tal (27 cm) in medosno razdaljo 198 cm. Opremljeno je s terenskimi pnevmatikami, hidravličnimi zavorami v oljni kopeli, priključno napravo in sprednjim priklopom. Vozilo ima omejeno hitrost 25 km/h in visoko zavorno zmogljivost. Vozilo je zasnovano za uporabo zunaj cest, zlasti na zelo zahtevnem terenu. Predstavljeno je kot uporabno za številne namene, kot na primer potiskanje in vleko priklopnikov, prevoz živali, rastlin, škatel, vode in opreme, streliva in krme za živali.

8704 21 91
16

V teh okoliščinah je Juzgado de lo Mercantil no 8 de Barcelona (sodišče za gospodarske spore št. 8 v Barceloni, Španija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je v skladu s členom 36 PDEU ter s členom 7(1) Direktive [2008/95] in členom 15(1) Direktive [2015/2436], da imetnik znamke v eni ali več državah članicah prepove vzporedni uvoz ali trženje proizvodov povsem enake ali skoraj enake znamke, katere imetnik je tretja oseba, pri čemer ti proizvodi izvirajo iz druge države članice, če je navedeni imetnik krepil celostno podobo znamke in njeno povezanost z državo članico, od koder izvirajo proizvodi, ki jih želi prepovedati? 2. Ali je v skladu s členom 36 PDEU ter s členom 7(1) Direktive [2008/95] in členom 15(1) Direktive [2015/2436], da se proizvod z znamko, ki je dobro znana, prodaja v EU, pri čemer imetnika registracij v vsem EGP ohranjata celostno podobo znamke, ki pri povprečnem potrošniku ustvarja zmedo glede trgovskega izvora tega proizvoda? 3. Ali je v skladu s členom 36 PDEU ter s členom 7(1) Direktive [2008/95] in členom 15(1) Direktive [2015/2436], da imetnik povsem enakih ali podobnih nacionalnih znamk, registriranih v različnih državah članicah, nasprotuje uvozu proizvodov, ki so označeni z enako ali podobno znamko njegovi in izvirajo iz države članice, v kateri ni imetnik znamke, v državo članico, v kateri je imetnik znamke, če je vsaj v eni drugi državi članici, v kateri je imetnik, implicitno ali izrecno soglašal z uvozom teh enakih proizvodov? 4. Ali je v skladu s členom 36 PDEU ter s členom 7(1) Direktive [2008/95] in členom 15(1) Direktive [2015/2436], da imetnik A znamke X, registrirane v neki državi članici, nasprotuje uvozu proizvodov, označenih z navedeno znamko, če ti proizvodi izvirajo iz druge države članice, v kateri je znamko Y, ki je povsem enaka znamki X, registriral drug imetnik, B, ki jo trži, in: – oba imetnika, A in B, vzdržujeta intenzivne poslovne in gospodarske odnose, čeprav pri teh ne gre za strogo odvisnost, kar zadeva skupno uporabo znamke X; – oba imetnika, A in B, vzdržujeta usklajeno strategijo glede znamke, tako da pri upoštevni javnosti namenoma krepita videz ali podobo enotne in celostne znamke; ali – oba imetnika, A in B, vzdržujeta intenzivne poslovne in gospodarske odnose, čeprav pri teh ne gre za strogo odvisnost, kar zadeva skupno uporabo znamke X, poleg tega pa vzdržujeta usklajeno strategijo glede znamke, tako da pri upoštevni javnosti namenoma krepita videz ali podobo enotne in celostne znamke?“
Člen 16 Uredbe št. 726/2004 določa:

„1. Po izdaji [DP] v skladu s to uredbo imetnik [DP] z zdravilom za humano uporabo pri metodah proizvodnje in kontrole, predvidenih s členom 8(3)(d) in (h) Direktive 2001/83/ES, upošteva tehnični in znanstveni napredek in opravi kakršne koli spremembe, ki so morda potrebne, da bi se zdravila lahko proizvajala in preverjala s splošno sprejetimi znanstvenimi metodami. Imetnik zaprosi za odobritev takšnih sprememb v skladu s to uredbo.

2. Imetnik [DP] nemudoma pošlje [EMA], Komisiji in državam članicam vsakršne nove podatke, ki bi lahko privedli do spremembe podatkov ali dokumentov iz členov 8(3), 10, 10a, 10b in 11 Direktive 2001/83/ES ter priloge I k tej direktivi ali iz člena 9(4) te uredbe.

Zlasti pa nemudoma obvesti [EMA], Komisijo in države članice o vsakršnih prepovedih ali omejitvah, ki so jih uvedli pristojni organi katere koli države, v kateri je zdravilo za humano uporabo v prometu, in o kakršnih koli drugih novih podatkih, ki bi lahko vplivali na oceno koristi in tveganj zadevnih zdravil za humano uporabo.

Da se lahko neprestano ocenjuje razmerje med tveganjem in koristmi, lahko [EMA] kadar koli zahteva od imetnika [DP], da posreduje podatke, ki dokazujejo, da razmerje med tveganjem in koristmi ostaja ugodno.

3. Če imetnik dovoljenja za promet z zdravilom za humano uporabo predlaga kakršno koli spremembo podrobnih podatkov in dokumentov iz odstavka 2, predloži [EMA] ustrezno vlogo.

4. Komisija po posvetu z [EMA] sprejme ustrezne določbe za pregled sprememb [DP] v obliki uredbe. Ti ukrepi, namenjeni spreminjanju nebistvenih določb te uredbe z njenim dopolnjevanjem, se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 87(2a).“
(34)

Zagotoviti bi bilo treba kontinuiteto med [Konvencijo z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32), kakor je bila dopolnjena s konvencijami o pristopu novih držav članic k tej konvenciji (v nadaljevanju: Bruseljska konvencija)], Uredbo [Sveta] (ES) št. 44/2001 [z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42)] in to uredbo ter v ta namen predpisati prehodne določbe. To velja tudi za razlago Bruseljske konvencije […] in uredb, ki so jo nadomestile, s strani Sodišča Evropske unije.“
46

Glede na zgornje preudarke je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da se mora člen 90(1) Direktive o DDV glede na načela, ki jih je Sodišče opredelilo v sodbi z dne 24. oktobra 1996, Elida Gibbs (C‑317/94, EU:C:1996:400, točki 28 in 31), v zvezi z določitvijo osnove za odmero DDV, in glede na načelo enakega obravnavanja iz prava Unije razlagati tako, da popust, ki ga farmacevtsko podjetje na podlagi nacionalnega zakona odobri podjetju, ki je nosilec zasebnega zdravstvenega zavarovanja, v skladu z navedenim členom povzroči znižanje davčne osnove v korist tega farmacevtskega podjetja, če so farmacevtski proizvodi lekarnam dobavljeni prek trgovcev na debelo, lekarne pa nato te proizvode izdajajo osebam, ki so zavarovane v okviru zasebnega zdravstvenega zavarovanja, na podlagi katerega je zavarovancem povrnjena nabavna cena farmacevtskih proizvodov.
23

V teh okoliščinah je Tribunal da Relação do Guimarães (pritožbeno sodišče v Guimarãesu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali obveznost zavarovanja iz člena 3(1) [Prve direktive] velja za uporabo vozil kjer koli, na javnem ali zasebnem mestu, le kadar se ta premikajo ali tudi kadar so v nepremičnem stanju z vžganim motorjem? 2. Ali je z navedenim pojmom ‚uporaba vozil‘ v smislu člena 3(1) navedene direktive zajet poljedelski traktor v nepremičnem stanju na ravni stezi kmetijskega posestva, ki se kot običajno uporablja pri opravljanju kmetijskih del (škropljenje herbicida v vinogradu) z vžganim motorjem zaradi pogona črpalke s herbicidom in ki se je v teh okoliščinah zaradi spolzke zemlje v povezavi s temi dejavniki: – teža traktorja, – tresenje, ki sta ga povzročila njegov motor in črpalka škropilnice, ki je bila nameščena na njegovem zadnjem delu, – močen dež, prevrnil na štiri delavce, ki so opravljali to škropljenje na nižjem delu terasastega terena, pri čemer je ena delavka, ki je držala cev za škropljenje, umrla? 3. Če je odgovor na zgornji vprašanji pritrdilen, ali ta razlaga pojma ‚uporaba vozil‘ iz člena 3(1) [Prve direktive] nasprotuje nacionalni zakonodaji (člen 4(4) [decreto-lei n. 291/2007 que aprova o regime do sistema do seguro obrigatório de responsabilidade civil automóvel (uredba-zakon št. 291/2007 o odobritvi ureditve sistema obveznega zavarovanja civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil) z dne 21. avgusta 2007 (v nadaljevanju: uredba-zakon št. 291/2007)]), ki izključuje obveznost zavarovanja iz navedenega člena 3(1) [te direktive] v primerih, v katerih se vozila uporabljajo zgolj v kmetijski ali industrijski funkciji?“