SODBA SODIŠČA (peti senat)
z dne 19. januarja 2023 *
„Predhodno odločanje  –  Konkurenca  –  Člen 102 PDEU  –  Prevladujoč položaj  –  Pripis ravnanj 
distributerjev proizvajalca temu proizvajalcu  –  Obstoj pogodbenih vezi med proizvajalcem in 
distributerji  –  Pojem ‚gospodarska enota‘  –  Področje uporabe  –  Zloraba  –  Klavzula  
o izključnosti  –  Nujnost dokazati učinke na trg“
V zadevi C-680/20,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je 
vložil Consiglio di Stato (državni svet, Italija) z odločbo z dne 7. decembra 2020 , ki je na Sodišče 
prispela 15. decembra 2020 , v postopku
Unilever Italia Mkt. Operations Srl
proti
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato,
ob udeležbi
La Bomba Snc,
SODIŠČE (peti senat),
v sestavi E. Regan (poročevalec), predsednik senata, D. Gratsias, M. Ilešič, I. Jarukaitis in Z. Csehi, 
sodniki,
generalni pravobranilec: A. Rantos,
sodni tajnik: C. Di Bella, administrator,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 3. marca 2022 ,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za Unilever Italia Mkt. Operations Srl G. Bitonto, S. Borocci, S. Lembo, L. Perfetti, C. Tesauro 
in C. Thomas, avvocati,
– za Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato F. Sclafani, avvocato dello Stato,
SLZbirka odločb sodne prakse
* Jezik postopka: italijanščina.
ECLI:EU:C:2023:33                                                                                                           1
– za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj s P. Gentilijem, avvocato dello Stato,
– za grško vlado K. Boskovits, agent,
– za Evropsko komisijo G. Conte, N. Khan in C. Sjödin, agenti,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 14. julija 2022
izreka naslednjo
Sodbo
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 101 in 102 PDEU.
2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Unilever Italia Mkt. Operations Srl (v 
nadaljevanju: Unilever) in Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (organ za varstvo 
konkurence in trga, Italija) (v nadaljevanju: AGCM) zaradi sankcije, ki jo je ta organ naložil 
navedeni družbi zaradi zlorabe prevladujočega položaja na italijanskem trgu distribucije sladoleda 
v individualnem pakiranju nekaterim vrstam prodajaln, kot so kopališča in bari.
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
3 Dejavnost družbe Unilever je proizvodnja in trženje proizvodov za široko potrošnjo, med katerimi 
so pakirani sladoledi, ki se tržijo pod znamkama Algida in Carte d’Or. V Italiji družba Unilever 
prek mreže 150 distributerjev distribuira sladolede v individualnem pakiranju, namenjene zaužitju 
„na prostem“, to je zunaj doma potrošnika, v barih, kavarnah, športnih klubih, na bazenih in 
drugih krajih za prostočasne dejavnosti (v nadaljevanju: prodajna mesta).
4 Konkurenčna družba je 3. aprila 2013 pri AGCM vložila pritožbo, v kateri je trdila, da je družba 
Unilever na trgu sladoledov v individualnem pakiranju zlorabila prevladujoč položaj. AGCM je 
začel preiskavo.
5 AGCM je med preiskavo med drugim menil, da mu ni treba analizirati ekonomskih študij, ki jih je 
predložila družba Unilever, da bi dokazala, da prakse, ki so bile predmet preiskave, nimajo učinkov 
izključitve njenih vsaj enako učinkovitih konkurentov, ker naj te študije ne bi bile upoštevne 
v primeru klavzul o izključnosti, saj naj bi uporaba takih klavzul s strani podjetja s prevladujočim 
položajem zadostovala za ugotovitev zlorabe tega položaja.
6 AGCM je z odločbo z dne 31. oktobra 2017 ugotovil, da je družba Unilever v nasprotju 
s členom 102 PDEU zlorabila svoj prevladujoči položaj na trgu trženja sladoledov 
v individualnem pakiranju, namenjenih zaužitju na prostem.
7 Iz te odločbe je razvidno, da je bila strategija družbe Unilever na upoštevnem trgu izključevalna in 
bi lahko ovirala rast njenih konkurentov. Ta strategija je temeljila predvsem na tem, da so 
distributerji družbe Unilever za upravljavce prodajnih mest določili klavzule o izključnosti, ki te 
zavezujejo, da za vse svoje potrebe po sladoledu v individualnem pakiranju nabavljajo izključno 
pri družbi Unilever. V zameno so imeli ti upravljavci veliko število popustov in provizij, katerih 
dodelitev je bila pogojena s prometom ali trženjem določene vrste proizvodov družbe Unilever. 
Ti popusti in provizije, ki so se v različnih kombinacijah in na različne načine uporabljali za 
2                                                                                                                   ECLI:EU:C:2023:33SODBA Z DNE 19. 1. 2023 – ZADEVA C-680/20 
UNILEVER ITALIA MKT. OPERATIONS
skoraj vse stranke družbe Unilever, naj bi bili namenjeni temu, da te spodbujajo, da se še naprej 
oskrbujejo izključno pri tem podjetju, in naj bi jih odvračali od prekinitve njihove pogodbe, zato 
da bi se oskrbovali pri konkurentih družbe Unilever.
8 Za ta predlog za sprejetje predhodne odločbe sta posebej upoštevna dva vidika odločbe AGCM 
z dne 31. oktobra 2017 .
9 Na eni strani, čeprav zlorabe dejansko ni storila družba Unilever, ampak njeni distributerji, je 
AGCM menil, da je treba ta ravnanja pripisati izključno družbi Unilever, z obrazložitvijo, da ta 
družba in njeni distributerji tvorijo eno gospodarsko enoto. Družba Unilever naj bi namreč v neki 
stopnji posegala v poslovno politiko distributerjev, tako da naj ti ne bi ravnali neodvisno, ko so za 
upravljavce prodajnih mest določili klavzule o izključnosti.
10 Na drugi strani, AGCM je menil, da je družba Unilever ob upoštevanju posebnih značilnosti 
zadevnega trga in zlasti majhnega prostora, ki je na voljo na prodajnih mestih, ter odločilne vloge, 
ki jo ima obseg ponudbe na teh prodajnih mestih pri izbiri potrošnikov, s svojim ravnanjem 
izključila ali vsaj omejila možnost, da ji konkurenčni subjekti konkurirajo na podlagi prednosti 
svojih proizvodov.
11 Zato je AGCM z odločbo z dne 31. oktobra 2017 družbi Unilever naložil globo v višini 
60.668.580,00 EUR, ker je ta v nasprotju s členom 102 PDEU zlorabila svoj prevladujoči položaj.
12 Družba Unilever je zoper to odločbo vložila tožbo pri Tribunale Amministrativo Regionale per il 
Lazio (deželno upravno sodišče za Lacij, Italija), ki je tožbo v celoti zavrnilo.
13 Družba Unilever je zoper to sodbo vložila pritožbo pri Consiglio di Stato (državni svet, Italija).
14 Družba Unilever v utemeljitev te pritožbe trdi, da bi moralo Tribunale Amministrativo Regionale 
per il Lazio (deželno upravno sodišče za Lacij) ugotoviti obstoj napak, ki naj bi bile storjene 
v odločbi AGCM z dne 31. oktobra 2017 , kar zadeva, prvič, pripis ravnanj njenih distributerjev njej 
in, drugič, učinke zadevnih ravnanj, ki po njenem mnenju niso mogli izkrivljati konkurence.
15 Predložitveno sodišče dvomi o tem, kako je treba razlagati pravo Unije, da bi odgovorilo na zgoraj 
navedena očitka. Natančneje, v zvezi s prvim očitkom navaja, da bi moralo vedeti, ali in pod 
katerimi pogoji je usklajevanje med formalno samostojnimi in neodvisnimi gospodarskimi 
subjekti tako, da ustreza obstoju enega samega središča odločanja, kar pomeni, da je mogoče 
ravnanja enega pripisati tudi drugemu.
16 V teh okoliščinah je Consiglio di Stato (državni svet) prekinil odločanje in Sodišču v predhodno 
odločanje predložil ti vprašanji:
„1.Katera so, razen v primeru nadzora nad podjetji, merila, upoštevna za določitev, ali se 
z usklajevanjem pogodb med formalno samostojnimi in neodvisnimi gospodarskimi subjekti 
ustvarja ena sama gospodarska enota v skladu s členoma 101 in 102 PDEU[? I]n zlasti, ali se 
lahko šteje, da obstoj neke stopnje poseganja v poslovne odločitve drugega podjetja, ki je 
značilna za gospodarsko sodelovanje med proizvajalcem in distribucijskimi posredniki, 
zadostuje, da se taki subjekti opredelijo kot del iste gospodarske enote[? O]ziroma ali je 
potrebna ,hierarhična‘ povezava med podjetjema, ki izhaja iz pogodbe, na podlagi katere ena 
gospodarska družba ,izvaja‘ dejavnost upravljanja in usklajevanja več samostojnih 
ECLI:EU:C:2023:33                                                                                                                   3SODBA Z DNE 19. 1. 2023 – ZADEVA C-680/20 
UNILEVER ITALIA MKT. OPERATIONS
gospodarskih družb, pri čemer se od organa[, pristojnega za konkurenco,] zahteva dokaz 
sistemske in stalne pluralnosti usmeritev, ki lahko vplivajo na upravljavske odločitve podjetja, 
in sicer na strateške in operativne odločitve finančne, industrijske in poslovne narave?
2.Ali je treba člen 102 PDEU za ugotavljanje zlorabe prevladujočega položaja s klavzulami 
o izključnosti razlagati tako, da se šteje, da je organ, pristojen za konkurenco, dolžan 
preveriti, ali te klavzule učinkujejo tako, da s trga izključujejo enako učinkovite konkurente, 
in natančno preučiti gospodarske analize, ki jih je predložila stranka, da ugotovi, ali lahko 
očitana ravnanja dejansko izključijo enako učinkovite konkurente s trga[? O]ziroma ali 
v primeru klavzul o izključnosti ali ravnanj, za katera so značilne številne zlorabe (popusti, 
s katerimi se spodbuja zvestoba, in klavzule o izključnosti), organ[, pristojen za konkurenco,] 
nima nobene pravne obveznosti, da očitek o kršitvi predpisov o preprečevanju monopolov 
utemelji z merilom enako učinkovitega konkurenta?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
Dopustnost
17 AGCM in italijanska vlada trdita, da prvo vprašanje ni dopustno, saj v predlogu za sprejetje 
predhodne odločbe manjkajo potrebna pojasnila. Poleg tega naj bi se to vprašanje nanašalo na 
člen 101 PDEU, medtem ko naj AGCM ne bi uporabil te določbe.
18 V zvezi s tem je treba spomniti, da iz ustaljene sodne prakse, ki se zdaj odraža v členu 94 
Poslovnika Sodišča, izhaja, da nujnost razlage prava Unije, ki je koristna za nacionalno sodišče, 
od tega sodišča zahteva, da opredeli dejanski in pravni okvir, v katerega se umeščajo vprašanja, ki 
jih postavlja, ali vsaj pojasni dejanske okoliščine, ki so podlaga za ta vprašanja. Te zahteve so 
posebej pomembne na področju konkurence, za katero so značilni kompleksni dejanski in pravni 
položaji (sodba z dne 5. marca 2019 , Eesti Pagar , C-349/17 , EU:C:2019:172 , točka 49).
19 Poleg tega Sodišče ne more odločati o vprašanju za predhodno odločanje, ki ga postavi nacionalno 
sodišče, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali 
predmetom spora o glavni stvari, ali če je problem hipotetičen (glej v tem smislu sodbo z dne 
13. oktobra 2022 , Baltijas Starptautiskā Akadēmija et Stockholm School of Economics in Riga , 
C-164/21 in C-318/21 , EU:C:2022:785 , točka 33).
20 V obravnavanem primeru, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 19 sklepnih predlogov, so 
po eni strani informacije iz predložitvene odločbe, čeprav so povzete na kratko, zadostne za 
pojasnitev dejanskih okoliščin, na katerih temelji prvo vprašanje. Na drugi strani okoliščina, da 
predložitveno sodišče v prvem vprašanju ne omenja le člena 102 PDEU, ampak tudi člen 101 
PDEU, ne more biti razlog za dvom o dopustnosti prvega vprašanja kot celote.
21 Ker pa je iz obrazložitve predložitvene odločbe razvidno, da AGCM v zadevi iz postopka v glavni 
stvari ni uporabil člena 101 PDEU, in tudi če je pojem „podjetje“ skupen členoma 101 in 102 
PDEU, je treba prvo vprašanje v delu, v katerem se nanaša na razlago člena 101 PDEU, šteti za 
hipotetično in torej nedopustno.
4                                                                                                                   ECLI:EU:C:2023:33SODBA Z DNE 19. 1. 2023 – ZADEVA C-680/20 
UNILEVER ITALIA MKT. OPERATIONS
22 Zato je prvo vprašanje dopustno le v delu, v katerem se nanaša na razlago člena 102 PDEU.
Vsebinska presoja
23 Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe je razvidno, da je AGCM v zvezi z zlorabami, ki so jih 
storili distributerji, sankcioniral le družbo Unilever, z obrazložitvijo, da je zlorabila prevladujoči 
položaj. V tem kontekstu želi predložitveno sodišče s prvim vprašanjem izvedeti, pod katerimi 
pogoji se lahko ravnanja formalno samostojnih in neodvisnih gospodarskih subjektov, in sicer 
distributerjev, pripišejo drugemu samostojnemu in neodvisnemu gospodarskemu subjektu, in 
sicer proizvajalcu proizvodov, ki jih ti distributerji distribuirajo.
24 V teh okoliščinah je treba šteti, da predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali 
je treba člen 102 PDEU razlagati tako, da je mogoče ravnanja distributerjev, ki so del distribucijske 
mreže proizvajalca s prevladujočim položajem, pripisati zadnjenavedenemu, in če je tako, pod 
katerimi pogoji.
25 Navedeno sodišče se zlasti sprašuje, ali obstoj pogodbenega usklajevanja med proizvajalcem, 
okrog katerega je organizirano to pogodbeno usklajevanje, in različnimi pravno samostojnimi 
distributerji zadostuje za tak pripis odgovornosti, ali pa je treba poleg tega ugotoviti, da lahko 
navedeni proizvajalec izvaja odločilen vpliv na poslovne, finančne in industrijske odločitve, ki jih 
lahko distributerji sprejemajo v povezavi z zadevno dejavnostjo, ki presega vpliv, ki je običajno 
značilen za odnose sodelovanja med proizvajalci in distribucijskimi posredniki.
26 V zvezi s tem je sicer res, da odločitve, sprejete v okviru pogodbenega usklajevanja, kot je 
sporazum o distribuciji, načeloma ne pomenijo enostranskega ravnanja, temveč so del odnosov 
med strankami tega usklajevanja, saj izvrševanje teh odločitev vključuje vsaj tiho strinjanje 
s strani vseh strank (glej v tem smislu sodbo z dne 17. septembra 1985 , Ford-Werke in Ford of 
Europe/Komisija , 25/84 in 26/84 , EU:C:1985:340 , točki 20in 21). Take odločitve torej načeloma 
spadajo na področje prava o omejevalnih sporazumih iz člena 101 PDEU.
27 Vendar ta ugotovitev ne izključuje, da se podjetju s prevladujočim položajem lahko pripiše 
ravnanje distributerjev njegovih proizvodov ali storitev, s katerimi ima le pogodbena razmerja, in 
da se zato ugotovi, da je to podjetje zlorabilo prevladujoč položaj v smislu člena 102 PDEU.
28 Vsako podjetje, ki ima prevladujoč položaj, ima namreč posebno odgovornost, da s svojim 
ravnanjem ne ogroža učinkovite in neizkrivljene konkurence na notranjem trgu (sodba z dne 
6. septembra 2017 , Intel/Komisija , C-413/14 P, EU:C:2017:632 , točka 135 in navedena sodna 
praksa).
29 Kot je navedel generalni pravobranilec v točki 48 sklepnih predlogov, je namen take obveznosti 
preprečiti ne le kršitve konkurence, ki so neposredno povzročene z ravnanjem podjetja 
s prevladujočim položajem, ampak tudi kršitve, ki so povzročene z ravnanji, katerih izvajanje je to 
podjetje preneslo na neodvisne pravne subjekte, ki morajo izpolnjevati njegova navodila. Kadar je 
torej ravnanje, ki se očita podjetju s prevladujočim položajem, dejansko izvršil posrednik, ki je del 
distribucijske mreže, se to ravnanje lahko pripiše temu podjetju, če se izkaže, da je bilo storjeno 
v skladu s posebnimi navodili tega podjetja in torej v okviru izvajanja politike, ki jo je navedeno 
podjetje enostransko sprejelo in ki so jo zadevni distributerji morali upoštevati.
ECLI:EU:C:2023:33                                                                                                                   5SODBA Z DNE 19. 1. 2023 – ZADEVA C-680/20 
UNILEVER ITALIA MKT. OPERATIONS
30 V takem primeru, glede na to, da je bilo o ravnanju, ki se očita podjetju s prevladujočim položajem, 
enostransko odločeno, se za to podjetje lahko šteje, da je storilo to ravnanje in da je torej, glede na 
okoliščine, edino odgovorno za namene uporabe člena 102 PDEU. V takem primeru je treba 
namreč distributerje in posledično distribucijsko omrežje, ki ga ti distributerji sestavljajo s tem 
podjetjem, šteti zgolj za instrument ozemeljske razvejanosti poslovne politike navedenega 
podjetja in na tej podlagi za instrument, s katerim se je po potrebi izvajala zadevna praksa 
izključevanja.
31 To zlasti velja, kadar je tako ravnanje v obliki tipskih pogodb, ki jih v celoti sestavi proizvajalec 
s prevladujočim položajem in ki vsebujejo klavzule o izključnosti v korist njegovih izdelkov ter ki 
jih morajo ozemeljski distributerji tega proizvajalca dati v podpis upravljavcem prodajnih mest, ne 
da bi jih lahko spremenili, razen če navedeni proizvajalec v to izrecno privoli. V takih okoliščinah 
namreč ta proizvajalec ne more razumno prezreti, da bodo glede na pravne in gospodarske vezi, ki 
ga povezujejo z njegovimi distributerji, ti izpolnili njegova navodila in s tem izvajali politiko, ki jo 
je sprejel. Za takega proizvajalca je treba torej šteti, da je pripravljen prevzeti tveganja, povezana 
s takim ravnanjem.
32 V tem primeru pa pripis ravnanja distributerjev, ki so del distribucijske mreže proizvodov ali 
storitev podjetja s prevladujočim položajem, temu podjetju ni pogojen niti z dokazom, da so 
zadevni distributerji tudi del tega podjetja v smislu člena 102 PDEU, niti z obstojem „hierarhične“ 
povezave, ki bi izhajala iz sistematične in stalne številnosti usmeritvenih aktov, naslovljenih na te 
distributerje, ki lahko vplivajo na odločitve o upravljanju, ki jih ti distributerji sprejmejo glede 
svojih dejavnosti.
33 Glede na navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 102 PDEU razlagati tako, 
da je ravnanja distributerjev, ki so del distribucijske mreže proizvodov ali storitev proizvajalca 
s prevladujočim položajem, mogoče pripisati zadnjenavedenemu, če je dokazano, da se navedeni 
distributerji za ta ravnanja niso odločili neodvisno, ampak so ta del politike, o kateri enostransko 
odloči ta proizvajalec in ki se izvaja prek navedenih distributerjev.
Drugo vprašanje
34 Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 102 PDEU razlagati 
tako, da mora organ, pristojen za konkurenco, kadar distribucijske pogodbe vsebujejo klavzule 
o izključnosti, za ugotovitev zlorabe prevladujočega položaja dokazati, da je učinek teh klavzul 
izključitev enako učinkovitih konkurentov, kot je podjetje s prevladujočim položajem, s trga, in 
ali mora ta organ, kadar gre za več spornih praks, v vsakem primeru podrobno preučiti ekonomske 
analize, ki jih je morebiti predložilo zadevno podjetje, zlasti kadar te temeljijo na testu „enako 
učinkovitega konkurenta“.
35 V zvezi s tem je treba spomniti, da člen 102 PDEU določa, da je kot nezdružljiva z notranjim trgom 
prepovedana vsaka zloraba prevladujočega položaja enega ali več podjetij na notranjem trgu ali 
njegovem znatnem delu, kolikor bi ta lahko prizadela trgovino med državami članicami.
36 Namen tega pojma je tako sankcioniranje ravnanj podjetja s prevladujočim položajem, ki na trgu, 
na katerem je zaradi prisotnosti zadevnega podjetja konkurenca že oslabljena, negativno vplivajo 
na ohranitev strukture učinkovite konkurence (sodba z dne 12. maja 2022 , Servizio Elettrico 
Nazionale in drugi , C-377/20 , EU:C:2022:379 , točka 68in navedena sodna praksa).
6                                                                                                                   ECLI:EU:C:2023:33SODBA Z DNE 19. 1. 2023 – ZADEVA C-680/20 
UNILEVER ITALIA MKT. OPERATIONS
37 Vendar cilj člena 102 PDEU ni preprečiti podjetju, da po lastni zaslugi in zlasti zaradi svojih 
sposobnosti in zmogljivosti osvoji prevladujoč položaj na nekem trgu, niti zagotoviti, da 
konkurenti, ki so manj učinkoviti kot podjetje s takim položajem, ostanejo na trgu. Vsak učinek 
izključitve namreč ne pomeni nujno škodovanja konkurenci, saj konkurenca na podlagi 
učinkovitosti lahko po definiciji vodi do izginotja s trga ali do marginalizacije konkurentov, ki so 
manj učinkoviti in zato za potrošnike manj zanimivi, zlasti z vidika cen, izbire, kakovosti in 
inovacij (sodba z dne 12. maja 2022 , Servizio Elettrico Nazionale in drugi , C-377/20 , 
EU:C:2022:379 , točka 73in navedena sodna praksa).
38 Podjetja, ki imajo prevladujoč položaj, pa ne glede na vzroke za tak položaj s svojim ravnanjem ne 
smejo ogrožati učinkovite in neizkrivljene konkurence na notranjem trgu (glej zlasti sodbi z dne 
9. novembra 1983 , Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin/Komisija , 322/81 , EU:C:1983:313 , 
točka 57, in z dne 6. septembra 2017 , Intel/Komisija , C-413/14 P, EU:C:2017:632 , točka 135).
39 Tako je mogoče zlorabo prevladujočega položaja dokazati zlasti, kadar je imelo očitano ravnanje 
učinke izključitve enako učinkovitih konkurentov, kot je storilec tega ravnanja, v smislu strukture 
stroškov, zmogljivosti inovacij ali kakovosti oziroma kadar je navedeno ravnanje temeljilo na 
uporabi drugih sredstev, kot so tista, ki pomenijo „običajno“ konkurenco, to je na podlagi 
učinkovitosti (glej v tem smislu sodbo z dne 12. maja 2022 , Servizio Elettrico Nazionale in drugi , 
C-377/20 , EU:C:2022:379 , točke 69, 71, 75 ter 76 in navedena sodna praksa).
40 V zvezi s tem morajo organi, pristojni za konkurenco, dokazati, da neko ravnanje pomeni zlorabo, 
glede na vse upoštevne dejanske okoliščine zadevnega ravnanja (sodbi z dne 19. aprila 2012 , 
Tomra Systems in drugi/Komisija , C-549/10 P, EU:C:2012:221 , točka 18, in z dne 12. maja 2022 , 
Servizio elettrico Nazionale in drugi , C-377/20 , EU:C:2022:379 , točka 72), kar vključuje tiste, ki 
so izpostavljene z dokazi, ki jih v svojo obrambo navaja podjetje s prevladujočim položajem.
41 Organu, pristojnemu za konkurenco, sicer za ugotovitev, da je neko ravnanje zloraba, ni treba 
nujno dokazati, da je to ravnanje dejansko imelo protikonkurenčne učinke. Namen člena 102 
PDEU je namreč sankcionirati to, da eno ali več podjetij zlorablja prevladujoči položaj na 
notranjem trgu ali njegovem znatnem delu, ne glede na uspešnost te zlorabe (sodba z dne 
12. maja 2022 , Servizio Elettrico Nazionale in drugi , C-377/20 , EU:C:2022:379 , točka 53in 
navedena sodna praksa). Zato lahko organ, pristojen za konkurenco, ugotovi kršitev člena 102 
PDEU s tem, da dokaže, da je v obdobju, v katerem se je zadevno ravnanje izvajalo, v okoliščinah 
obravnavane zadeve to lahko omejevalo konkurenco na podlagi učinkovitosti, čeprav ni imelo 
učinka.
42 Vendar mora ta dokaz načeloma temeljiti na otipljivih dokazih, ki dokazujejo – in presegajo zgolj 
hipotezo – da ima zadevna praksa dejansko lahko take učinke, pri čemer mora biti obstoj dvoma 
v zvezi s tem v korist podjetja, ki tako prakso uporablja (glej v tem smislu sodbi z dne 
14. februarja 1978 , United Brands in United Brands Continentaal/Komisija , 27/76 , EU:C:1978:22 , 
točka 265, in z dne 31. marca 1993 , Ahlström Osakeyhtiö in drugi/Komisija , C-89/85, C-104/85, 
C-114/85, C-116/85, C-117/85 in od C-125/85 do C-129/85 , EU:C:1993:120 , točka 126).
43 Zato prakse ni mogoče opredeliti za zlorabo, če je ostala v fazi načrtovanja. Poleg tega se organ, 
pristojen za konkurenco, ne more opreti na učinke, ki bi jih to ravnanje imelo ali bi jih lahko 
imelo, če bi se uresničile nekatere posebne okoliščine, ki na trgu v času, ko se je navedeno ravnanje 
izvajalo, niso obstajale in katerih uresničitev je bila torej malo verjetna.
ECLI:EU:C:2023:33                                                                                                                   7SODBA Z DNE 19. 1. 2023 – ZADEVA C-680/20 
UNILEVER ITALIA MKT. OPERATIONS
44 Ravno tako, čeprav se lahko organ, pristojen za konkurenco, pri presoji zmožnosti ravnanja 
podjetja, da omeji učinkovito konkurenco na trgu, opre na spoznanja iz ekonomskih znanosti, ki 
so potrjena z empiričnimi ali vedenjskimi raziskavami, pa upoštevanje teh spoznanj ne more 
zadostovati. Pri ugotavljanju, ali je treba glede na ta spoznanja šteti, da je lahko zadevno ravnanje 
imelo vsaj v delu obdobja, v katerem se je izvajalo, učinke izključitve na zadevnem trgu, je treba 
upoštevati druge elemente, specifične za okoliščine obravnavanega primera, kot so obseg 
navedenega ravnanja na trgu, omejitve zmogljivosti dobaviteljev surovin ali to, da je podjetje 
s prevladujočim položajem vsaj za del povpraševanja neizogiben partner.
45 Podoben pristop je treba uporabiti tudi pri dokazovanju protikonkurenčnega namena podjetja 
s prevladujočim položajem. Ta namen namreč kaže na naravo in cilje strategije, ki jo izvaja to 
podjetje, in ga je zato mogoče upoštevati. Obstoj protikonkurenčnega namena je lahko upošteven 
tudi za izračun globe. Vendar se dokaz obstoja takega namena ne zahteva niti ne zadostuje sam po 
sebi za dokaz obstoja zlorabe prevladujočega položaja, saj pojem „zloraba“ v smislu člena 102 
PDEU temelji na objektivni presoji zadevnega ravnanja (glej v tem smislu sodbi z dne 
19. aprila 2012 , Tomra Systems in drugi/Komisija , C-549/10 P, EU:C:2012:221 , točki 19in 21, ter 
z dne 12. maja 2022 , Servizio elettrico Nazionale in drugi , C-377/20 , EU:C:2022:379 , točki 61
in 62).
46 V tem okviru, natančneje v zvezi s klavzulami o izključnosti, je Sodišče sicer razsodilo, da klavzule, 
s katerimi so se sopogodbeniki zavezali, da bodo celotno ali velik del količine, ki jo potrebujejo, 
nabavljali pri podjetju s prevladujočim položajem, tudi če zanjo ne veljajo rabati, že po svoji 
naravi pomenijo izkoriščanje prevladujočega položaja in da enako velja za rabate za zvestobo, ki 
jih je tako podjetje dalo (sodba z dne 13. februarja 1979 , Hoffmann-La Roche/Komisija , 85/76 , 
EU:C:1979:36 , točka 89).
47 Vendar je Sodišče v sodbi z dne 6. septembra 2017 , Intel/Komisija (C-413/14 P, EU:C:2017:632 , 
točka 138), na prvem mestu, to sodno prakso pojasnilo za primer, v katerem podjetje 
s prevladujočim položajem v upravnem postopku trdi, da njegovo ravnanje ni moglo omejiti 
konkurence in zlasti imeti očitanih učinkov izključitve, pri tem pa je predložilo dokaze v podporo 
svojim trditvam.
48 Sodišče je v zvezi s tem navedlo, da mora v tem primeru organ, pristojen za konkurenco, ne le 
analizirati, prvič, moč prevladujočega položaja podjetja na upoštevnem trgu in, drugič, stopnjo 
pokritosti trga s sporno prakso ter pogoje in načine odobritve zadevnih rabatov, njihovo trajanje 
in njihov znesek, ampak mora tudi presoditi morebiten obstoj strategije, katere namen je izključiti 
konkurente, ki so vsaj enako učinkoviti kot podjetje s prevladujočim položajem (sodba z dne 
6. septembra 2017 , Intel/Komisija , C-413/14 P, EU:C:2017:632 , točka 139).
49 Na drugem mestu, Sodišče je dodalo, da je analiza možnosti izključitve upoštevna tudi za presojo 
vprašanja, ali je lahko sistem rabatov, ki je načeloma zajet s prepovedjo iz člena 102 PDEU, 
objektivno upravičen. Poleg tega je lahko učinek izključitve, ki izhaja iz sistema rabatov in ki je 
škodljiv za konkurenco, izravnan ali celo presežen s prednostmi v smislu učinkovitosti, ki 
koristijo tudi potrošniku. Tako tehtanje ugodnih in škodljivih učinkov sporne prakse na 
konkurenco pa je mogoče opraviti šele po analizi možnosti izključitve vsaj enako učinkovitih 
konkurentov, kot je podjetje s prevladujočim položajem, ki je neločljivo povezana z zadevno 
prakso (sodba z dne 6. septembra 2017 , Intel/Komisija , C-413/14 P, EU:C:2017:632 , točka 140).
8                                                                                                                   ECLI:EU:C:2023:33SODBA Z DNE 19. 1. 2023 – ZADEVA C-680/20 
UNILEVER ITALIA MKT. OPERATIONS
50 Sodišče je sicer pri tem drugem pojasnilu omenilo samo sisteme rabatov. Ker pa so tako prakse 
rabatov kot klavzule o izključnosti lahko objektivno utemeljene ali pa so neugodnosti, ki jih 
povzročajo, izravnane ali celo presežene z ugodnostmi v smislu učinkovitosti, ki koristijo tudi 
potrošniku, je treba tako pojasnilo razumeti tako, da velja za eno ali drugo od teh praks.
51 Poleg tega, da je taka razlaga skladna s prvim pojasnilom, ki ga je Sodišče podalo v navedeni sodbi 
z dne 6. septembra 2017 , Intel/Komisija (C-413/14 P, EU:C:2017:632 , točka 139), je treba 
ugotoviti, da čeprav klavzule o izključnosti zaradi svoje narave povzročajo legitimne pomisleke 
glede konkurence, njihova zmožnost izključitve konkurentov ni samodejna, kot poleg tega 
ponazarja sporočilo Komisije z naslovom „Navodila glede prednostnih nalog izvrševanja Komisije 
pri uporabi člena [102 PDEU] za izključevalna ravnanja, s katerimi prevladujoča podjetja 
zlorabljajo svoj položaj“ (UL 2009, C 7, točka 36).
52 Iz tega sledi, na eni strani, da kadar organ, pristojen za konkurenco, sumi, da je podjetje kršilo 
člen 102 PDEU s tem, da je uporabilo klavzule o izključnosti, in to podjetje v postopku izpodbija 
konkretno zmožnost navedenih klavzul, da s trga izključijo enako učinkovite konkurente, 
v podporo tega pa predloži dokaze, se mora ta organ v fazi opredelitve kršitve prepričati, da je bilo 
s temi klavzulami v okoliščinah obravnavanega primera dejansko mogoče s trga izključiti enako 
učinkovite konkurente, kot je to podjetje.
53 Po drugi strani mora organ, pristojen za konkurenco, ki je ta postopek začel, tudi konkretno 
presoditi zmožnost teh klavzul, da omejujejo konkurenco, kadar v upravnem postopku osumljeno 
podjetje, ne da bi formalno izpodbijalo, da je njegovo ravnanje lahko omejevalo konkurenco, trdi, 
da je bilo njegovo ravnanje upravičeno.
54 V vsakem primeru zaradi predložitve dokazov, s katerimi je mogoče dokazati neobstoj zmožnosti 
za povzročitev omejevalnih učinkov, med postopkom za navedeni organ, pristojen za konkurenco, 
nastane obveznost, da te dokaze preuči. Spoštovanje pravice do izjave, ki je v skladu z ustaljeno 
sodno prakso splošno načelo prava Unije, namreč od organov, pristojnih za konkurenco, zahteva, 
da podjetju s prevladujočim položajem omogočijo, da se izjavi, kar pomeni, da vso potrebno 
pozornost namenijo pripombam, ki jih je to podjetje predložilo, ter skrbno in nepristransko 
preučijo vse upoštevne elemente obravnavane zadeve ter zlasti dokaze, ki jih je navedeno podjetje 
predložilo (glej v tem smislu sodbo z dne 12. maja 2022 , Servizio Elettrico Nazionale in drugi , 
C-377/20 , EU:C:2022:379 , točka 52).
55 Iz tega sledi, da kadar je podjetje s prevladujočim položajem predložilo ekonomsko študijo, da bi 
dokazalo, da s prakso, ki se mu očita, ni bilo mogoče izključiti konkurentov, organ, pristojen za 
konkurenco, ne more izključiti upoštevnosti te študije, ne da bi navedel razloge, zaradi katerih 
meni, da ta študija ne more prispevati k dokazu nezmožnosti zadevnih praks, da škodijo 
učinkoviti konkurenci na zadevnem trgu, in posledično ne da bi navedenemu podjetju omogočil, 
da poda dokazni predlog, ki bi to študijo lahko nadomestil.
56 V zvezi s testom enako učinkovitega konkurenta, ki ga je predložitveno sodišče izrecno navedlo 
v predlogu, je treba opozoriti, da se ta pojem nanaša na različne teste, katerih skupni namen je 
oceniti zmožnost prakse, da povzroči protikonkurenčne učinke izključitve, s sklicevanjem na 
zmožnost hipotetičnega konkurenta podjetja s prevladujočim položajem, ki je enako učinkovit 
kot to podjetje v smislu strukture stroškov, da strankam ponudi dovolj ugodno ceno, da jih kljub 
nastalim neugodnostim spodbudi k menjavi ponudnika, ne da bi zaradi tega ta konkurent utrpel 
izgube. Ta zmožnost se na splošno določi glede na strukturo stroškov samega podjetja 
s prevladujočim položajem.
ECLI:EU:C:2023:33                                                                                                                   9SODBA Z DNE 19. 1. 2023 – ZADEVA C-680/20 
UNILEVER ITALIA MKT. OPERATIONS
57 Tak test pa je lahko neprimeren zlasti ob obstoju nekaterih necenovnih praks, kot je zavrnitev 
dobave, ali kadar je upoštevni trg zaščiten z velikimi ovirami. Poleg tega je tak test le ena od 
metod, na podlagi katerih je mogoče presoditi, ali ima praksa lahko učinke izključitve, pri čemer 
se pri tej metodi upošteva le cenovna konkurenca. Zlasti to, da podjetje s prevladujočim 
položajem uporabi sredstva, ki niso tista, ki so značilna za konkurenco na podlagi učinkovitosti, 
lahko v nekaterih okoliščinah zadostuje za ugotovitev obstoja take zlorabe (glej v tem smislu sodbo 
z dne 12. maja 2022 , Servizio Elettrico Nazionale in drugi , C-377/20 , EU:C:2022:379 , točka 78).
58 Zato za organe, pristojne za konkurenco, ne more veljati pravna obveznost, da za ugotovitev, da 
praksa pomeni zlorabo, uporabijo test enako učinkovitega konkurenta (glej v tem smislu sodbo 
z dne 6. oktobra 2015 , Post Danmark , C-23/14 , EU:C:2015:651 , točka 57).
59 Vendar tudi v primeru necenovnih praks ni mogoče izključiti upoštevnosti takega testa. Tak test se 
namreč lahko izkaže za koristen, če je mogoče posledice sporne prakse količinsko opredeliti. Zlasti 
v primeru klavzul o izključnosti se tak test teoretično lahko uporabi za ugotovitev, ali bi 
hipotetični konkurent s strukturo stroškov, ki je podobna strukturi stroškov podjetja 
s prevladujočim položajem, svoje proizvode ali storitve lahko ponujal drugače kot z izgubo ali 
z nezadostno maržo, če bi moral kriti nadomestila, ki bi jih morali plačati distributerji, da bi 
zamenjali dobavitelja, ali izgube, ki bi jih ti morali nositi po taki spremembi zaradi odprave 
predhodno odobrenih popustov (glej po analogiji sodbo z dne 25. marca 2021 , Slovak 
Telekom/Komisija , C-165/19 P, EU:C:2021:239 , točka 110).
60 Zato kadar podjetje s prevladujočim položajem, osumljeno zlorabe, organu, pristojnemu za 
konkurenco, predloži analizo, ki temelji na testu enako učinkovitega konkurenta, navedeni organ 
tega dokaza ne more zavrniti, ne da bi preučil njegovo dokazno vrednost.
61 Te okoliščine ne omaje obstoj več spornih praks. Namreč, tudi ob predpostavki, da skupnih 
učinkov teh praks s takim testom ne bi bilo mogoče zajeti, pa je rezultat takega testa vseeno lahko 
indic glede učinkov nekaterih od navedenih praks in je tako upošteven za ugotovitev, ali je mogoče 
v zvezi s spornimi praksami upoštevati nekatere opredelitve.
62 Glede na zgornje preudarke je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 102 PDEU 
razlagati tako, da mora organ, pristojen za konkurenco, kadar distribucijske pogodbe vsebujejo 
klavzule o izključnosti, za ugotovitev zlorabe prevladujočega položaja ob upoštevanju vseh 
ustreznih okoliščin in zlasti ekonomskih analiz, ki jih morebiti predloži podjetje s prevladujočim 
položajem v zvezi z neobstojem zmožnosti spornih ravnanj, da bi s trga izključila konkurente, ki 
so enako učinkoviti kot to podjetje, dokazati, da se s temi klavzulami lahko omejuje konkurenca. 
Uporaba testa enako učinkovitega konkurenta je fakultativna. Če pa je zadevno podjetje med 
upravnim postopkom predstavilo rezultate takega testa, mora organ, pristojen za konkurenco, 
preučiti njihovo dokazno vrednost.
Stroški
63 Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred 
predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso 
stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
10                                                                                                                 ECLI:EU:C:2023:33SODBA Z DNE 19. 1. 2023 – ZADEVA C-680/20 
UNILEVER ITALIA MKT. OPERATIONS
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
1.Člen 102 PDEU je treba razlagati tako, da je ravnanja distributerjev, ki so del 
distribucijske mreže proizvodov ali storitev proizvajalca s prevladujočim položajem, 
mogoče pripisati zadnjenavedenemu, če je dokazano, da se navedeni distributerji za ta 
ravnanja niso odločili neodvisno, ampak so ta del politike, o kateri enostransko odloči ta 
proizvajalec in ki se izvaja prek navedenih distributerjev.
2.Člen 102 PDEU je treba razlagati tako, da mora organ, pristojen za konkurenco, kadar 
distribucijske pogodbe vsebujejo klavzule o izključnosti, za ugotovitev zlorabe 
prevladujočega položaja ob upoštevanju vseh ustreznih okoliščin in zlasti ekonomskih 
analiz, ki jih morebiti predloži podjetje s prevladujočim položajem v zvezi z neobstojem 
zmožnosti spornih ravnanj, da bi s trga izključila konkurente, ki so enako učinkoviti kot 
to podjetje, dokazati, da se s temi klavzulami lahko omejuje konkurenca. Uporaba testa 
„enako učinkovitega konkurenta“ je fakultativna. Če pa je zadevno podjetje med 
upravnim postopkom predstavilo rezultate takega testa, mora organ, pristojen za 
konkurenco, preučiti njihovo dokazno vrednost.
Podpisi
ECLI:EU:C:2023:33                                                                                                                 11SODBA Z DNE 19. 1. 2023 – ZADEVA C-680/20 
UNILEVER ITALIA MKT. OPERATIONS