ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 112/25

Tožba, vložena 29. januarja 2018 – Evropska komisija/Republika Avstrija

(Zadeva C-51/18)

(2018/C 112/32)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: N. Gossement, B.-R. Killmann, agenta)

Tožena stranka: Republika Avstrija

Predlog tožeče stranke

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— presodi, da je Republika Avstrija, s tem da od nadomestila, ki avtorju izvirnega umetniškega dela pripada na podlagi sledne pravice, zahteva plačilo davka na dodano vrednost, krši člen 2 Direktive o DDV.

— Republiki Avstriji naloži stroške postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja te tožbene razloge:

Avstrija zahteva plačilo davka na dodano vrednost od nadomestila, ki je bilo v Avstriji uvedeno zaradi prenosa Direktive 2001/84/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. septembra 2001 o sledni pravici v korist avtorja izvirnega umetniškega dela in ki avtorju pripada pri nadaljnji prodaji grafičnega ali likovnega dela. Avstrija s tem krši člen 2 Direktive o davku na dodano vrednost.

Pri sledni pravici med avtorjem in plačnikom nadomestila ne pride do nobene izmenjave storitev. Delež prodajne cene, ki pripada avtorju na podlagi sledne pravice, izhaja iz zakona in je pravno urejen tako, da mora odsvojitelj – ali kdorkoli, ki je bil pri nadaljnji odsvojitvi udeležen – avtorju plačati nadomestilo, ne da bi pri tem avtor opravil kakršnokoli storitev. Avtorjeva storitev je opravljena že pred nadaljnjo odsvojitvijo, s tem ko je dal avtor svoj izvirnik prvič v promet.

Nadomestilo iz naslova sledne pravice, ki ga je treba plačati avtorju, zato ni protidajatev za kako storitev, ki bi jo opravil avtor, ampak je določeno izključno glede na ceno, ki je bila dosežena pri nadaljnji odsvojitvi, pri čemer avtor nanjo ne more vplivati. Avtorju nadomestilo pripada, ne da bi moral za to izpolniti kakšno obveznost – ki bi bila bodisi v storitvi bodisi v opustitvi – in celo ne da bi imel možnost take izpolnitve. Zato nadomestilo iz naslova sledne pravice ni plačilo v smislu člena 2 Direktive o DDV.

(1) Direktiva 2001/84/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. septembra 2001 o sledni pravici v korist avtorja izvirnega umetniškega dela (UL, psoebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 240).
Hrvaška krši Uredbo (EU) št. 1380/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2013 o skupni ribiški politiki, zlasti ureditev vzajemnega dostopa v skladu s členom 5 in Prilogo I. Ureditev, ki se za Hrvaško in Slovenijo uporablja od 30. decembra 2017, 25 ribiškim plovilom vsake od držav omogoča prost dostop do teritorialnega morja druge države, kot je bilo razmejeno po mednarodnem pravu, tj. z arbitražno razsodbo. Hrvaška Sloveniji onemogoča uveljavljanje pravic v okviru te ureditve in s tem krši člen 5 Uredbe, saj (i) zavrača uveljavitev ureditve vzajemnega dostopa, (ii) zavrača priznanje veljavnosti zakonodaje, ki jo je Slovenija sprejela za ta namen, in (iii) s sistematičnim kaznovanjem onemogoča slovenskim ribičem prost dostop do voda, ki so bile z arbitražno razsodbo leta 2017 opredeljene kot slovenske, ter a fortiori do hrvaških voda, ki spadajo v področje uporabe ureditve vzajemnega dostopa.
1.

Ali je treba člen 46(3)(b) v povezavi s členom 39(2) Uredbe (EU) št. 650/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju (1) razlagati tako, da je izdaja dokazila o odločbi v dedni zadevi, katerega vzorec je v Prilogi 1 Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 1329/2014 z dne 9. decembra 2014 o obrazcih iz Uredbe (EU) št. 650/2012, (2) dopustna tudi v zvezi z odločbami, s katerimi je potrjen status dediča, vendar ki niso (niti deloma) izvršljive?
1.

Ali prosti pretok kapitala v skladu s členom 63(1) v povezavi s členom 65 PDEU nasprotuje zakonodaji države članice, v skladu s katero tuja institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje, katere osnovna struktura je primerljiva z nemškim pokojninskim skladom, ni upravičena do razbremenitve davka na dohodek iz kapitala na prejete dividende, medtem ko primerljiva izplačila dividend domačim pokojninskim skladom ne povečajo dolgovanega davka od dohodkov pravnih oseb oziroma se ta le sorazmerno malo poveča, ker imajo ti skladi možnost, da v postopku odmere davka zmanjšajo svoj obdavčljivi dobiček, tako da odštejejo rezervacije za obveznosti iz naslova plačevanja pokojnin in plačani davek na kapitalski dobiček nevtralizirajo z odbitkom in vračilom – če je znesek davka od dohodkov pravnih oseb, ki ga je treba plačati, nižji od zneska, ki se odbije?
1.

(a) Ali gre za veljavno privolitev v smislu člena 5(3) in člena (2)(f) Direktive 2002/58/ES (1), v povezavi s členom 2(h) Direktive 95/46/ES, (2) če se shranjevanje podatkov ali pridobitev dostopa do podatkov, shranjenih v terminalski opremi naročnika, dovoli s vnaprej nastavljenim potrditvenim poljem, ki ga mora uporabnik, da zavrne svojo privolitev, odznačiti? (b) Ali je z vidika uporabe člena 5(3) in člena (2)(f) Direktive 2002/58/ES, v povezavi s členom 2(h) Direktive 95/46/ES, pomembno, ali so shranjeni ali priklicani podatki osebni podatki? (c) Ali gre v okoliščinah, navedenih v vprašanju za predhodno odločanje pod 1(a), za veljavno privolitev v smislu člena 6(1)(a) Uredbe (EU) 2016/679 (3)?
—

ali je treba člen 107(1) PDEU razlagati tako, da se v okoliščinah, kot so te v obravnavani zadevi, za selektivno in/ali zmožno prizadeti trgovino med državami članicami šteje ali ne šteje ta podpora: podpora podjetju, ki izvaja projekt strateškega pomena, kot je projekt NordBalt; podpora podjetjem, ki so v določenem obdobju zadolžena za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe z električno energijo; podpora za nadomestitev izgub, ki odražajo razmere na trgu in jih dejansko nosijo osebe, kot so obravnavani razvijalci fotovoltaičnih sončnih elektrarn, ker država ni hotela izpolniti prevzetih zavez (zaradi nacionalnih regulativnih sprememb); podpora podjetjem (upravljavcem omrežja), namenjena nadomestitvi dejanskih izgub, ki so jih utrpeli zaradi izpolnjevanja obveznosti, da po fiksni ceni kupijo električno energijo od proizvajalcev električne energije, ki zagotavljajo SJI, in izravnajo električno energijo?
1.

Ali načelo nevtralnosti in člen 90 Direktive Sveta 2006/112/ES (1) z dne 28. novembra 2006 nasprotujeta nacionalni zakonodaji, kot je vsebovana v členu 78(11) Código do Imposto sobre o Valor Acrescentado (zakonik o davku na dodano vrednost), ki se razlaga tako, da v primeru neplačila popravek davka ni dovoljen, preden se pridobitelja blaga oziroma prejemnika storitve, ki je davčni zavezanec, ne obvesti o razveljavitvi davka, in sicer za namene popravka začetnega odbitka?
3.

Ali je treba člene 5, 6, 7 in 8 Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 razlagati tako, da mora dejanski letalski prevoznik v primeru velike zamude v končnem namembnem kraju – da ne bi bil obvezan k plačilu odškodnine v skladu s členom 7 te uredbe – zatrjevati in dokazati, da je sprejel ustrezne ukrepe za spremembo potnikove rezervacije, ki po tem obsega tako letalsko zvezo, prek katere naj bi potnik končni namembni kraj predvidoma dosegel brez velike zamude?
1.

Ali je treba v skladu z določbami člena 1 Direktive 98/50/ES (1) in za ugotovitev obstoja prenosa podjetja, obrata ali dela obrata ali podjetja pojem „gospodarska enota“ razumeti kot samostojno proizvodno enoto, ki lahko za izpolnitev svojega gospodarskega cilja opravlja dejavnost, ne da bi si bilo treba (z nakupom, izposojo, najemom ali drugače) priskrbeti kakršen koli proizvodni dejavnik (surovine, delovna sila, mehanska oprema, deli končnega proizvoda, podporne storitve, gospodarski viri in drugi dejavniki) od tretjih oseb? Ali pa za priznanje obstoja „gospodarske enote“ zadostuje, da je predmet dejavnosti proizvodne enote ločen, da obstaja konkretna možnost, da je cilj te dejavnosti gospodarsko delovanje, in da je mogoča učinkovita organizacija proizvodnih dejavnikov (surovine, stroji in druga oprema, delovna sila in podporne storitve) za dosego tega cilja, ne da bi bilo pomembno, ali si novi gospodarski subjekt priskrbi proizvodne dejavnike tudi zunaj in ali v posameznem primeru ni dosegel svojega cilja?
SL Uradni list Evropske unije C 5/17

Pritožba, ki jo je Uniwersytet Wrocławski vložila 24. avgusta 2017 zoper sklep Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 13. junija 2017 v zadevi T-137/16, Uniwersytet Wrocławski/Izvajalska agencija za raziskave (REA)

(Zadeva C-515/17 P)

(2018/C 005/24)

Jezik postopka: poljščina

Stranki

Pritožnica: Uniwersytet Wrocławski (zastopnici: A. Krawczyk-Giehsmann in K. Szarek, odvetnici)

Druga stranka v postopku: Izvajalska agencija za raziskave (REA)

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi izpodbijani sklep;

— ugotovi, da je bila tožba pravilno vložena;

— drugi stranki v postopku naloži plačilo vseh stroškov postopka.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvi pritožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 19 Statuta Sodišča Evropske unije. Ta pritožbeni razlog temelji na trditvi, da je Splošno sodišče pri uporabi to določbo razlagalo napačno in v nasprotju z načeloma sorazmernosti in subsidiarnosti, ker ni upoštevalo dejstva, da zadevno pravno razmerje, ki povezuje pravnega svetovalca (radca prawny) in univerzo, temelji na neodvisnosti in enakopravnosti strank in da je v poljskem pravnem sistemu za poklic pravnega svetovalca (radca prawny) značilna neodvisnost in neobstoj kakršnekoli podrejenosti nasproti tretjim osebam, saj gre za poklic, ki temelji na javnem zaupanju.

Drugi pritožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 119 Poslovnika Splošnega sodišča z dne 23. aprila 2015. Ta pritožbeni razlog se opira na trditev, da je Splošno sodišče napačno predstavilo svoje razloge, ker je v obrazložitvi izpodbijanega sklepa uporabilo abstraktne pojme in ker predstavljenih stališč ni navezalo na dejanske okoliščine iz te zadeve, kar je tožeči stranki zelo otežilo možnost učinkovite obrambe.
1.

Ali je treba člen 132(1)(c) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1) razlagati tako, da je v tej določbi navedena oprostitev tako glede konvencionalnih kakor tudi glede nekonvencionalnih praks pridržana osebam, ki opravljajo medicinsko ali paramedicinsko poklicno dejavnost v skladu z nacionalnimi določbami o zdravstvenih poklicih in ki izpolnjujejo zahteve, določene v teh nacionalnih določbah, in da so od oprostitve izključene osebe, ki ne izpolnjujejo teh zahtev, vendar pa so člani poklicnega združenja kiropraktikov in osteopatov in izpolnjujejo zahteve, ki jih določa to združenje?
SL Uradni list Evropske unije C 437/23

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal de première instance de Liège (Belgija) 19. oktobra 2017 – Benoît Sauvage, Kristel Lejeune/État belge

(Zadeva C-602/17)

(2017/C 437/28)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Tribunal de première instance de Liège

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Benoît Sauvage, Kristel Lejeune

Tožena stranka: État belge

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člen 15(1) konvencije o izogibanju dvojnega obdavčenja, ki sta jo 17. septembra 1970 sklenila Belgija in Veliko vojvodstvo Luksemburg – če se razlaga, kot da omogoča omejitev davčne pristojnosti, ki jo ima država vira, kar zadeva osebne prejemke zaposlenega, ki je rezident Belgije, vendar svoje dejavnosti opravlja za luksemburškega delodajalca, sorazmerno glede na dejavnost, ki se opravlja na ozemlju Luksemburga, kot da omogoča, da se državi stalnega prebivališča dodeli davčno pristojnost glede preostanka osebnih prejemkov, ki se nanašajo na dejavnosti, opravljene zunaj luksemburškega ozemlja, kot da zahteva stalno in vsakodnevno fizično navzočnost zaposlenega na sedežu delodajalca, čeprav na podlagi sodne presoje, opravljene prožno na podlagi objektivnih in preverljivih elementov, ni sporno, da ta redno hodi tja, ter kot da se z njim od sodišč zahteva presoja obstoja in obsega storitev, opravljenih na eni in drugi strani za vsak dan posebej, da se na podlagi tega izračuna sorazmerni delež od 220 delovnih dni – krši člen 45 Pogodbe o delovanju Evropske unije, ker pomeni davčno oviro, ki odvrača od čezmejnih dejavnosti, ter splošno načelo pravne varnosti, ker ne določa stabilne ureditve z varnostnimi mehanizmi za oprostitev plačila davka vseh osebnih prejemkov, ki jih belgijski rezident prejme na podlagi pogodbe z delodajalcem s sedežem dejanske uprave v Velikem vojvodstvu Luksemburg, in ga tako izpostavlja tveganju, da bodo njegovi dohodki v celoti ali delno dvojno obdavčeni in da se bo zanj uporabljala nepredvidljiva ureditev, ki ne zagotavlja nobene pravne varnosti?
1.

Ali je treba člen 8(1) Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 ( 1 ) v okoliščinah obravnavanega primera razlagati tako, da: je kraj običajnega prebivališča osemnajstmesečnega otroka država članica, v kateri otrok izkazuje neko stopnjo vključenosti v družbeno in družinsko okolje zaradi državljanstva tistega od staršev, ki vsakodnevno skrbi za varstvo in vzgojo otroka, ker otrok uporablja uradni jezik te države članice, ker je bil v njej krščen, ker je v njej večkrat bival do tri mesece med prazniki in starševskim dopustom tega od staršev ter zaradi stikov z njegovo družino, v okoliščinah, v katerih otrok s tem staršem preostanek časa živi v drugi državi članici in je ta od staršev tam zaposlen ne podlagi pogodbe o delu za nedoločen čas, otrok pa ima v tej državi stalne, toda časovno omejene stike z drugim od staršev in njegovo družino?
SL Uradni list Evropske unije C 424/26

Tožba, vložena 23. oktobra 2017 – Republika Italija/Svet Evropske unije

(Zadeva C-611/17)

(2017/C 424/38)

Jezik postopka: italijanščina

Stranki

Tožeča stranka: Republika Italija (zastopnika: G. Palmieri, agentka, P. Gentili, avvocato dello Stato)

Tožena stranka: Svet Evropske unije

Predloga tožeče stranke

— Razglasitev ničnosti Uredbe Sveta (EU) 2017/1398 z dne 25. julija 2017 o spremembi Uredbe (EU) 2017/127 glede nekaterih ribolovnih možnosti, objavljene v Uradnem listu Evropske unije z dne 29. julija 2017, L 199, in zlasti člena 1, točka 2, v katerem je spremenjena Priloga ID Uredbi (EU) 2017/127, celotne točke 3 Priloge k izpodbijani uredbi (ki vsebuje spremembo Priloge ID k Uredbi (EU) 2017/127) ter celotnih uvodnih izjav 9, 10, 11 in 12.

— Svetu Evropske unije naloži plačilo stroškov postopa.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 1 Sklepa 86/238/EGS o pristopu Unije k Mednarodni konvenciji za ohranitev tunov v Atlantiku

Ni obstajala obveznost prenosa navedenega sklepa o mednarodni konvenciji glede kvot za ribolov mečarice.

Drugi tožbeni razlog: Pomanjkanje obrazložitve (člen 296(2) PDEU)

Ta sklep sploh ni obrazložen.

Tretji tožbeni razlog: Kršitev členov 17 PEU in 16 Uredbe 1380/2013

Sklep je v nasprotju z načelom relativne stabilnosti in interese Unije.

Četrti tožbeni razlog: Kršitev načel prepovedi retroaktivnosti, pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj

Sklep se nikakor ne bi smel uporabiti za potekajočo ribolovno sezono.

Peti tožbeni razlog: Pomanjkanje obrazložitve (kršitev člena 296(2) PDEU)

Sklep ni obrazložen v delu, v katerem je bilo kot referenčno obdobje za razdelitev kvot TAC med države članice sprejeto štiriletno obdobje 2012-2015.

Šesti tožbeni razlog: Kršitev načela sorazmernosti (člen 5 PEU) in napačna presoja dejstev

Izključitev let 2010 in 2011 iz referenčnega obdobja je pretirana in napačna glede na cilj, da se med podatke o ulovu vključi le zakonite podatke.

Sedmi tožbeni razlog: Kršitev člena 258 in 260 PDEU in nepristojnost

Svet ni pristojen za sankcioniranje Italije glede uporabe visečih mrež.

Osmi tožbeni razlog: Kršitev načela dobrega upravljanja (člen 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah) in člena 16 Uredbe 1380/2013

Sprejetje referenčnega obdobja 2012-15 je sankcioniralo Italijo s tem, da je bila zmanjšana njena ribolovna zmogljivost v nasprotju z načelom relativne stabilnosti in brez ustrezne preiskave.

Deveti tožbeni razlog: Kršitev načela prepovedi diskriminacije (člen 18 PDEU)

To zmanjšanje neupravičeno diskriminira italijanske ribiče.

Deseti tožbeni razlog: Kršitev načela prepovedi retroaktivnosti, pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj

Zmanjšanje se nikakor ne bi smelo uporabiti za potekajočo ribolovno sezono.
2.

Ali je treba člena 107 in 108 PDEU razlagati tako, da zajemata določbo v nacionalnem zakonu „RdFunkBeitrStVtrBW“, v skladu s katero se načeloma od vsake odrasle osebe s prebivališčem v deželi Baden-Württemberg brezpogojno pobira prispevek v korist izključno državnih/javnih postaj, ker ta prispevek pomeni pomoč, ki je v nasprotju s pravom Unije, s čemer izdajatelji programov iz držav EU nimajo dostopa do določene tehnologije, ker so prispevki namenjeni vzpostavitvi konkurenčne prenosne poti (monopol DVB-T2), ki je tuji izdajatelji programov ne morejo uporabljati? Ali je treba člena 107 in 108 PDEU razlagati tako, da zajemata tudi posredno denarno pomoč in druge ekonomsko upoštevne ugodnosti (pravico do samostojne izdaje naloga za izvršbo (Titulierungsrecht), pravico delovanja kot podjetje in kot organ, postavljanje v boljši položaj pri izterjavi dolgov)?
1.

Ali določbe prava Unije glede izključne pravice avtorjev do reproduciranja del (člen 2(a) Direktive 2001/29/ES) in priobčitve del javnosti, vključno z dajanjem na voljo javnosti (člen 3(1) Direktive 2001/29/ES), in glede izjem ali omejitev teh pravic (člen 5(2) in (3) Direktive 2001/29/ES) pri prenosu v nacionalno pravo dopuščajo prosto presojo?
SL Uradni list Evropske unije C 392/13

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) 10. avgusta 2017 – Verbraucherzentrale Berlin eV/Unimatic Vertriebs GmbH

(Zadeva C-485/17)

(2017/C 392/17)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesgerichtshof

Stranki v postopku v glavni stvari

Revidentka: Verbraucherzentrale Berlin eV

Respondentka: Unimatic Vertriebs GmbH

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je stojnica v sejemski hali, ki jo trgovec uporablja za prodajo svojih izdelkov med sejmom, ki poteka nekaj dni na leto, nepremični maloprodajni prostor v smislu člena 2(9)(a) Direktive 2011/83/EU (1) ali premični maloprodajni prostor v smislu člena 2(9)(b) Direktive 2011/83/EU?

2. Če gre za premični maloprodajni prostor: Ali je treba na vprašanje, ali trgovec „običajno“ opravlja svojo dejavnost na stojnicah na sejmih, odgovoriti glede na to, a) kako trgovec organizira svojo dejavnost ali glede na to, b) ali mora potrošnik na konkretnem sejmu pričakovati, da se lahko sklene pogodba o obravnavanih izdelkih?

3. Če je za odgovor na drugo vprašanje bistveno videnje potrošnika (vprašanje 2 b): Ali je za odgovor na vprašanje, ali mora potrošnik na obravnavanem sejmu pričakovati, da se lahko sklene pogodba o konkretnih izdelkih, odločilno, kako je sejem predstavljen v javnosti ali kako potrošnik ob predložitvi svoje pogodbene zaveze dejansko vidi sejem?

(1) Direktiva 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2011, L 304, str. 64).
—

Splošno sodišče je napačno uporabilo določbe v zvezi z oddajo javnih naročil podizvajalcem iz člena 130 in naslednjih, Uredbe (EU) št. 2342/2002 in pogodbenih klavzul I.II.2.4 in II.13.1 iz okvirne konvencije, zabeležene pod številko FP7/2009/1.
3.

Tretji pritožbeni razlog se nanaša na to, kako je Splošno sodišče kršilo pojem „resne in dejanske uporabe“, kot je določen v Uredbi 207/2009 in razložen v zadevi Ansul (C-40/01, EU:C:2003:145), in kako je uporabilo napačno metodologijo. Splošno sodišče ni omejilo svoje obravnave zgolj na prvo obdobje ter ni upoštevalo predvidene prodaje, o kateri se je dogovorilo v pogodbi o izključni licenci. Poleg tega in ob upoštevanju, da je bila kvantitativna uporaba v prvem obdobju zelo nizka in časovno omejena, resna in dejanska uporaba ni bila ugotovljena s sklicevanjem na več dejavnikov, ki jih Splošno sodišče ni obravnavalo (kot so (i) prodaja, ki sta jo stranki predvideli v pogodbi o licenci, (ii) značilnosti trga (ki zajema 30 milijonov strank), (iii) značilnosti proizvodov (vključno z alkotesti) in (iv) obstoj znamke Velike Britanije št. 2371210, ki je bila prijavljena leta 2004). Splošno sodišče je nesorazmerno obravnavalo nekatere dokumente, vključno z deli, ki so se nanašali na storitve, čeprav se je na prejšnjo znamko sklicevalo v utemeljitev ugovora zgolj glede proizvodov iz razreda 9.
2.

Ali za razbremenitev letalskega prevoznika obveznosti plačati odškodnino v skladu s členom 5(3) Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov v povezavi z uvodno izjavo 14 te uredbe zadošča, da je izkazano za verjetno, da gre pri stavki delavcev za izredne razmere, ki se jim ne bi bilo mogoče izogniti, tudi če bi bili sprejeti vsi ustrezni ukrepi, ki so bili na voljo letalskemu prevozniku, ali pa mora biti to dokazano?
5.

Ali predpisi prava Unije o pravici reproduciranja in distribuiranja proizvajalca fonogramov (člen 2(c) Direktive 2001/29/ES in člen 9(1)(b) Direktive 2006/115/ES) in o izjemah ali omejitvah teh pravic (člen 5(2) in (3) Direktive 2001/29/ES in člen 10(2), prvi stavek, Direktive 2006/115/ES) v nacionalnem pravu puščajo manevrski prostor za prenos direktiv?
—

ugotovi, da je Italijanska republika s tem, da je datum izteka koncesije gradenj v zvezi z avtocesto A 12 Civitavecchia-Livorno podaljšala do 31. decembra 2046, ne da bi objavila obvestilo o javnem naročilu, kršila obveznosti, ki jih ima v skladu s členoma 2 in 58 Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132), kakor je bila spremenjena;