ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva C-335/17: Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 31. maja 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Varhoven kasatsionen sad (Bulgarie) – Bolgarija) – Neli Valcheva/Georgios Babanarakis (Predhodno odločanje — Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah — Uredba (ES) št. 2201/2003 — Področje uporabe — Pojem „pravica do stikov z otrokom“ — Člen 1(2)(a) in člen 2, točki 7 in 10 — Pravica starih staršev do stikov z otrokom)

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 31. maja 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Varhoven kasatsionen sad (Bulgarie) – Bolgarija) – Neli Valcheva/Georgios Babanarakis

(Zadeva C-335/17) ( 1 )

„(Predhodno odločanje — Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah — Uredba (ES) št. 2201/2003 — Področje uporabe — Pojem „pravica do stikov z otrokom“ — Člen 1(2)(a) in člen 2, točki 7 in 10 — Pravica starih staršev do stikov z otrokom)“

Predložitveno sodišče

Varhoven kasatsionen sad (Bulgarie)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Neli Valcheva

Tožena stranka: Georgios Babanarakis

Izrek

Pojem „pravica do stikov z otrokom“ iz člena 1(2)(a) in člena 2, točki 7 in 10, Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 je treba razlagati tako, da zajema pravico starih staršev do stikov z njihovimi vnuki.

( 1 ) UL C 269, 14.8.2017.
SL Uradni list Evropske unije C 142/15

Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 28. februarja 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tartu Maakohus – Estonija) – Collect Inkasso OÜ in drugi/Rain Aint in drugi

(Zadeva C-289/17) (1)

((Predhodno odločanje - Pravosodno sodelovanje v civilnih in gospodarskih zadevah - Uredba (ES) št. 805/2004 - Evropski nalog za izvršbo nespornih zahtevkov - Pogoji za potrditev - Minimalni standardi za postopke o nespornih zahtevkih - Pravice dolžnika - Neobstoj navedbe naslova institucije, na katero je mogoče nasloviti ugovor zoper zahtevek oziroma pri kateri je mogoče vložiti pravno sredstvo zoper odločbo))

(2018/C 142/20)

Jezik postopka: estonščina

Predložitveno sodišče

Tartu Maakohus

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Collect Inkasso OÜ, ITM Inkasso OÜ, Bigbank AS

Tožene stranke: Rain Aint, Lauri Palm, Raiko Oikimus, Egle Noor, Artjom Konjarov

Izrek

Člena 17(a) in 18(1)(b) Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 805/2004 z dne 21. aprila 2004 o uvedbi evropskega naloga za izvršbo nespornih zahtevkov je treba razlagati tako, da sodne odločbe, ki je bila izdana, ne da bi bil dolžnik obveščen o naslovu sodišča, na katerega je treba nasloviti odgovor, pri katerem se lahko udeleži postopka oziroma pri katerem bi lahko vložil pravno sredstvo zoper to odločbo, ni mogoče potrditi kot evropski nalog za izvršbo.

(1) UL C 249, 31.07.2017.
SL Uradni list Evropske unije C 166/16

Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 15. marca 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Piteşti – Romunija) – SC Cali Esprou SRL/Administraţia Fondului pentru Mediu

(Zadeva C-104/17) (1)

((Predhodno odločanje - Direktiva 94/62/ES - Embalaža in odpadna embalaža - Predelava in recikliranje odpadkov - Prispevek v nacionalni okoljski sklad - Dajanje pakiranega blaga in embalaže na nacionalni trg, ne da bi se ju spreminjalo - Načelo „plača povzročitelj obremenitve“ - Opredelitev za onesnaževalca))

(2018/C 166/20)

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Curtea de Apel Piteşti

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: SC Cali Esprou SRL

Druga stranka v pritožbenem postopku: Administraţia Fondului pentru Mediu

Izrek

Člen 15 Direktive Evropskega Parlamenta in Sveta 94/62/ES z dne 20. decembra 1994 o embalaži in odpadni embalaži in načelo „plača povzročitelj obremenitve“, ki se s tem členom izvaja, ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari, ki gospodarskemu subjektu, ki ne spreminja embalaže, ki jo daje na trg, nalaga prispevek, izračunan na podlagi razlike v teži med količino odpadne embalaže, ki izpolnjuje minimalna cilja energetske predelave in predelave z recikliranjem, in količino odpadne embalaže, ki je bila dejansko predelana ali reciklirana.

(1) UL C 168, 29.5.2017.
3.

Za dokaz zlorabe je po eni strani potreben skupek objektivnih okoliščin, iz katerih izhaja, da kljub formalnemu spoštovanju pogojev, ki jih določa ureditev Unije, cilj te ureditve ni bil dosežen, in po drugi strani subjektivni element, to je namen pridobiti korist, ki izhaja iz ureditve Unije, z umetno ustvaritvijo pogojev, potrebnih za njeno pridobitev. Obstoj določenega števila indicev lahko izkazuje obstoj zlorabe pravice, če so ti indici objektivni in skladni. Taki indici so lahko med drugim obstoj obvodnih družb, ki nimajo ekonomske utemeljitve, in izključno formalna narava strukture skupine družb, finančne sheme in posojil.
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 14. maja 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Nejvyšší správní soud, Conseil du Contentieux des Étrangers – Belgija) – M/Ministerstvo vnitra (C-391/16), X (C-77/17), X (C-78/17)/Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

(Združene zadeve C-391/16, C-77/17 in C-78/17) (1)

(Predhodno odločanje - Območje svobode, varnosti in pravice - Azilna politika - Mednarodna zaščita - Direktiva 2011/95/EU - Status begunca - Člen 14, od (4) do (6) - Zavrnitev priznanja ali preklic statusa begunca v primeru nevarnosti za varnost ali skupnost države članice gostiteljice - Veljavnost - Člen 18 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah - Člen 78(1) PDEU - Člen 6(3) PEU - Ženevska konvencija)

(2019/C 255/02)

Jezika postopka: češčina in francoščina

Predložitveno sodišče

Nejvyšší správní soud, Conseil du Contentieux des Étrangers

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: M (C-391/16), X (C-77/17), X (C-78/17)

Tožene stranke: Ministerstvo vnitra (C-391/16), Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (C-77/17), X (C-78/17)

Izrek

Preizkus člena 14, od (4) do (6), Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite ni razkril nobenega elementa, ki bi lahko vplival na veljavnost teh določb z vidika člena 78(1) PDEU in člena 18 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.

(1) UL C 350, 26.9.2016.

UL C 144, 8.5.2017.
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 13. septembra 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Consiglio di Stato – Italija) – Enzo Buccioni/Banca d'Italia

(Zadeva C-594/16) (1)

((Predhodno odločanje - Približevanje zakonodaj - Direktiva 2013/36/EU - Člen 53(1) - Obveznost varovanja poslovne skrivnosti pristojnih nacionalnih organov nadzora kreditnih institucij - Kreditne institucije, zoper katere je bil uveden postopek prisilne likvidacije - Razkritje zaupnih informacij v civilnih ali gospodarskih postopkih))

(2018/C 408/07)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Enzo Buccioni

Nasprotna stranka: Banca d'Italia

ob udeležbi: Banca Network Investimenti SpA, v likvidaciji

Izrek

Člen 53(1) Direktive 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij, spremembi Direktive 2002/87/ES in razveljavitvi direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da pristojni organi držav članic razkrijejo zaupne informacije prosilcu, da bi ta imel možnost sprožiti civilni ali gospodarski postopek za namene varstva svojih premoženjskih interesov, ki naj bi bili ogroženi zaradi prisilne likvidacije kreditne institucije. Vendar se mora zahteva za razkritje nanašati na informacije, glede katerih tožeča stranka navede natančne in skladne dokaze, na podlagi katerih se lahko verjetno domneva, da so potrebne za civilni ali gospodarski postopek, katerega predmet mora posebej določiti tožeča stranka in zunaj katerega zadevnih informacij ni mogoče uporabiti. Pristojni organi in pristojna sodišča morajo pred razkritjem vsake zahtevane zaupne informacije tehtati interes prosilca za dostop do zadevnih informacij in interese, povezane z ohranjanjem zaupnosti teh informacij, za katere velja obveznost varovanja poklicne skrivnosti.

(1) UL C 63, 27.2.2017.
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 2. oktobra 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Audiencia Provincial de Tarragona – Španija) – Postopek, ki ga je sprožilo Ministerio Fiscal

(Zadeva C-207/16) (1)

((Predhodno odločanje - Elektronske komunikacije - Obdelava osebnih podatkov - Direktiva 2002/58/ES - Člena 1 in 3 - Področje uporabe - Zaupnost elektronskih komunikacij - Varstvo - Člena 5 in 15(1) - Listina Evropske unije o temeljnih pravicah - Člena 7 in 8 - Podatki, obdelani v okviru zagotavljanja elektronskih komunikacijskih storitev - Dostop nacionalnih organov do podatkov za namene preiskave - Prag teže kaznivega dejanja, ki lahko upravičuje dostop do podatkov))

(2018/C 436/02)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Audiencia Provincial de Tarragona

Stranka v postopku v glavni stvari

Ministerio Fiscal

Izrek

Člen 15(1) Direktive 2002/58/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. julija 2002 o obdelavi osebnih podatkov in varstvu zasebnosti na področju elektronskih komunikacij (Direktiva o zasebnosti in elektronskih komunikacijah), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/136/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009, v povezavi s členoma 7 in 8 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da dostop javnih organov do identifikacijskih podatkov imetnikov kartic SIM, aktiviranih z ukradenim mobilnim telefonom, kot so priimek, ime in po potrebi naslov teh imetnikov, ne pomeni tako hudega posega v njihove temeljne pravice, določene v navedenih členih Listine o temeljnih pravicah, da bi moral biti ta dostop na področju preprečevanja, preiskovanja, odkrivanja in pregona kaznivih dejanj omejen na boj proti hudemu kriminalu.

(1) UL C 251, 11.7.2016.
1.

Člen 12(1)(a) Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite v povezavi s členom 10(2) Direktive 2013/32/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite je treba razlagati tako, da je treba za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo je vložila oseba, registrirana pri Agenciji Združenih narodov za pomoč in zaposlovanje palestinskih beguncev na Bližnjem vzhodu (UNRWA), preučiti, ali ta oseba uživa učinkovito varstvo ali pomoč tega organa, le če ta prošnja predhodno ni bila zavrnjena na podlagi razloga za nedopustnost ali na podlagi drugega razloga za izključitev, kot pa je ta iz člena 12(1)(a), prvi stavek, Direktive 2011/95.
1.

V položaju, v katerem je državljan Unije uveljavil svojo pravico do prostega gibanja s tem, da se je v skladu s pogoji iz člena 7(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC preselil v državo članico, ki ni država članica, katere državljan je, in v njej dejansko prebival ter pri tem razvil ali utrdil družinsko življenje z državljanom tretje države istega spola, s katerim je v državi članici gostiteljici zakonito sklenil zakonsko zvezo, je treba člen 21(1) PDEU razlagati tako, da nasprotuje temu, da pristojni organi države članice, katere državljanstvo ima državljan Unije, navedenemu državljanu tretje države zavrnejo podelitev pravice do prebivanja na ozemlju te države članice z utemeljitvijo, da pravo navedene države članice ne omogoča sklenitve zakonske zveze med osebama istega spola.
Zadeva C-181/16: Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 19. junija 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État – Belgija) – Sadikou Gnandi/Republika Belgija (Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav – Direktiva 2008/115/ES – Člen 3, točka 2 – Pojem „nezakonito prebivanje“ – Člen 6 – Sprejetje odločbe o vrnitvi pred zaključkom pritožbenega postopka zoper odločbo pristojnega organa o zavrnitvi prošnje za mednarodno zaščito – Listina Evropske unije o temeljnih pravicah – Člen 18, člen 19(2) in člen 47 – Načelo nevračanja – Pravica do učinkovitega pravnega sredstva – Dovoljenje ostati v državi članici)

Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 19. junija 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État – Belgija) – Sadikou Gnandi/Republika Belgija

(Zadeva C-181/16) ( 1 )

„(Predhodno odločanje — Območje svobode, varnosti in pravice — Vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav — Direktiva 2008/115/ES — Člen 3, točka 2 — Pojem „nezakonito prebivanje“ — Člen 6 — Sprejetje odločbe o vrnitvi pred zaključkom pritožbenega postopka zoper odločbo pristojnega organa o zavrnitvi prošnje za mednarodno zaščito — Listina Evropske unije o temeljnih pravicah — Člen 18, člen 19(2) in člen 47 — Načelo nevračanja — Pravica do učinkovitega pravnega sredstva — Dovoljenje ostati v državi članici)“

Predložitveno sodišče

Conseil d'État

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Sadikou Gnandi

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Republika Belgija

Izrek

Direktivo 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav v povezavi z Direktivo Sveta 2005/85/ES z dne 1. decembra 2005 o minimalnih standardih glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v državah članicah ob upoštevanju načela nevračanja in pravice do učinkovitega pravnega sredstva, ki sta določena v členu 18, členu 19(2) in členu 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da se odločba o vrnitvi iz člena 6(1) Direktive 2008/115 zoper državljana tretje države, ki je vložil prošnjo za mednarodno zaščito, sprejme takoj po tem, ko je pristojni organ zavrnil to prošnjo, ali skupaj s to zavrnitvijo v istem upravnem aktu ter torej pred odločitvijo o sodnem pravnem sredstvu, ki je bilo vloženo zoper to odločbo o zavrnitvi, zlasti če zadevna država članica zagotovi, da se vsi pravni učinki odločbe o vrnitvi zadržijo do zaključka postopka s tem pravnim sredstvom, da ima prosilec v tem obdobju zagotovljene pravice, ki izhajajo iz Direktive Sveta 2003/9/ES z dne 27. januarja 2003 o minimalnih standardih za sprejem prosilcev za azil, in da lahko uveljavlja vse spremenjene okoliščine, do katerih pride po sprejetju odločbe o vrnitvi in ki bi lahko odločilno vplivale na presojo položaja zadevne osebe z vidika Direktive 2008/115, zlasti z vidika člena 5 te direktive, kar pa mora preveriti nacionalno sodišče.

( 1 ) UL C 191, 30.5.2016.
1.

Direktivo Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah je treba razlagati tako, da mora nacionalno sodišče, ki odloča v odsotnosti tožene stranke in ima v skladu z nacionalnimi postopkovnimi pravili pristojnost, da po uradni dolžnosti preizkusi, ali obstaja nasprotje med pogojem, ki je podlaga za zahtevek, in nacionalnimi pravili javnega reda, po uradni dolžnosti preizkusiti, ali pogodba, ki vsebuje ta pogoj, spada na področje uporabe te direktive in, po potrebi, ali je ta pogoj morebiti nedovoljen.
Zadeva C-633/16: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 31. maja 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Sø- og Handelsretten – Danska) – Ernst & Young P/S / Konkurrencerådet (Predhodno odločanje — Nadzor koncentracij podjetij — Uredba (ES) št. 139/2004 — Člen 7(1) — Izvedba koncentracije pred priglasitvijo Evropski komisiji in ugotovitev združljivosti s skupnim trgom — Prepoved — Obseg — Pojem „koncentracija“ — Odpoved pogodbe o sodelovanju s tretjim s strani enega od podjetij, ki je stranka koncentracije)

Sodba Sodišča (peti senat) z dne 31. maja 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Sø- og Handelsretten – Danska) – Ernst & Young P/S / Konkurrencerådet

(Zadeva C-633/16) ( 1 )

„(Predhodno odločanje — Nadzor koncentracij podjetij — Uredba (ES) št. 139/2004 — Člen 7(1) — Izvedba koncentracije pred priglasitvijo Evropski komisiji in ugotovitev združljivosti s skupnim trgom — Prepoved — Obseg — Pojem „koncentracija“ — Odpoved pogodbe o sodelovanju s tretjim s strani enega od podjetij, ki je stranka koncentracije)“

Predložitveno sodišče

Sø- og Handelsretten

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Ernst & Young P/S

Tožena stranka: Konkurrencerådet

Izrek

Člen 7(1) Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004 z dne 20. januarja 2004 o nadzoru koncentracij podjetij (Uredba ES o združitvah) je treba razlagati tako, da se koncentracija izvede le s transakcijo, ki v celoti ali delno, pravno ali dejansko, prispeva k spremembi nadzora ciljnega podjetja. Za odpoved pogodbe o sodelovanju v okoliščinah, kot so v zadevi v glavni stvari, ki jih mora preveriti predložitveno sodišče, ni mogoče šteti, da povzroči izvedbo koncentracije in to neodvisno od vprašanja, ali je imela ta odpoved učinke na trgu.

( 1 ) UL C 46, 13.2.2017.
Zadeva C-525/16: Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 19. aprila 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão – Portugalska) – MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA/Autoridade da Concorrência (Predhodno odločanje — Konkurenca — Zloraba prevladujočega položaja — Člen 102, drugi odstavek, točka (c), PDEU — Pojem „podrejen konkurenčni položaj“ — Diskriminatorne cene na trgu nižje v verigi — Združenje za upravljanje pravic, sorodnih avtorskim pravicam — Pristojbina, ki jo dolgujejo domači ponudniki plačljive storitve prenosa televizijskega signala in njegove vsebine)

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 19. aprila 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão – Portugalska) – MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA/Autoridade da Concorrência

(Zadeva C-525/16) ( 1 )

„(Predhodno odločanje — Konkurenca — Zloraba prevladujočega položaja — Člen 102, drugi odstavek, točka (c), PDEU — Pojem „podrejen konkurenčni položaj“ — Diskriminatorne cene na trgu nižje v verigi — Združenje za upravljanje pravic, sorodnih avtorskim pravicam — Pristojbina, ki jo dolgujejo domači ponudniki plačljive storitve prenosa televizijskega signala in njegove vsebine)“

Predložitveno sodišče

Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: MEO – Serviços de Comunicações e Multimédia SA

Tožena stranka: Autoridade da Concorrência

ob udeležbi: GDA – Cooperativa de Gestão dos Direitos dos Artistas Intérpretes ou Executantes, CRL

Izrek

Pojem „podrejen konkurenčni položaj“ v smislu člena 102, drugi odstavek, točka (c), PDEU je treba razlagati tako, da se v primeru, v katerem podjetje s prevladujočim položajem za trgovinske partnerje na trgu nižje v verigi uporablja diskriminatorne cene, nanaša na položaj, v katerem to ravnanje lahko povzroči izkrivljanje konkurence med temi trgovinskimi partnerji. Za ugotovitev takega „podrejenega konkurenčnega položaja“ se ne zahteva dokaz o dejanskem in kvantitativno opredeljivem poslabšanju konkurenčnega položaja, temveč mora ta temeljiti na analizi vseh upoštevnih okoliščin primera, iz katere je mogoče sklepati, da tako ravnanje vpliva na stroške, dobičke ali druge upoštevne interese enega ali več navedenih partnerjev, tako da lahko to ravnanje vpliva na navedeni položaj.

( 1 ) UL C 14, 16.1.2017.
1.

Člen 28 in člen 29(1) Direktive 2001/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2012/26/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012, je treba razlagati tako, da v okviru decentraliziranega postopka za izdajo dovoljenja za promet z generičnim zdravilom pristojni organ države članice, ki jo ta postopek zadeva, pri sprejemanju odločbe o dovoljenju za promet z generičnim zdravilom v tej državi članici na podlagi člena 28(5) te direktive ne more sam določiti, kdaj začne teči obdobje ekskluzivnosti podatkov o referenčnem zdravilu.
SL Uradni list Evropske unije C 142/9

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 28. februarja 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Verwaltungsgericht Berlin – Nemčija) – Trinseo Deutschland Anlagengesellschaft mbH/Bundesrepublik Deutschland

(Zadeva C-577/16) (1)

((Predhodno odločanje - Okolje - Sistem za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Evropski uniji - Direktiva 2003/87/ES - Področje uporabe - Člen 2(1) - Priloga I - Dejavnosti, za katere velja sistem za trgovanje - Proizvodnja polimerov - Uporaba toplote, ki jo dobavi tretja naprava - Prošnja za brezplačno dodelitev pravic do emisije - Obdobje 2013–2020))

(2018/C 142/13)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Verwaltungsgericht Berlin

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Trinseo Deutschland Anlagengesellschaft mbH

Tožena stranka: Bundesrepublik Deutschland

Izrek

Člen 2(1) Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009, je treba razlagati tako, da naprava za proizvodnjo polimerov, zlasti polikarbonata, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari, ki toploto, potrebno za to proizvodnjo, pridobiva od tretje naprave, ne spada v sistem trgovanja s pravicami do emisije toplogrednih plinov, ki ga vzpostavlja ta direktiva, saj ne proizvaja neposrednih emisij CO2.

(1) UL C 63, 27.2.2017.
SL Uradni list Evropske unije C 142/2

Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 27. februarja 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Supremo Tribunal Administrativo – Portugalska) – Associação Sindical dos Juízes Portugueses/Tribunal de Contas

(Zadeva C-64/16) (1)

((Predhodno odločanje - Člen 19(1) PEU - Pravna sredstva - Učinkovito sodno varstvo - Neodvisnost sodnikov - Listina Evropske unije o temeljnih pravicah - Člen 47 - Zmanjšanje plač v nacionalni javni upravi - Ukrepi proračunskega varčevanja))

(2018/C 142/02)

Jezik postopka: portugalščina

Predložitveno sodišče

Supremo Tribunal Administrativo

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Associação Sindical dos Juízes Portugueses

Tožena stranka: Tribunal de Contas

Izrek

Člen 19(1), drugi pododstavek, PEU je treba razlagati tako, da načelo neodvisnosti sodnikov ne nasprotuje temu, da se splošni ukrepi zmanjšanja plače, kot so ti iz postopka v glavni stvari, ki so vezani na zahteve po odpravi čezmernega proračunskega primanjkljaja in program finančne pomoči Evropske unije, uporabijo za člane Tribunal de Contas (računsko sodišče, Portugalska).

(1) UL C 156, 2.5.2016.