ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
V skladu s členom 8(3) Uredbe št. 207/2009 o blagovni znamki Evropske unije se „ob ugovarjanju imetnika blagovne znamke blagovna znamka ne registrira, če posrednik ali zastopnik imetnika blagovne znamke zahteva njeno registracijo v lastnem imenu brez imetnikovega soglasja“.

Ta določba izrecno ne omenja pogoja v zvezi z identiteto niti pogoja glede podobnosti med znamko imetnika in znamko, katere registracijo zahteva posrednik ali zastopnik.

Vendar se člen 8(3) Uredbe št. 207/2009 razume, kot da je cilj tega člena izognitev temu, da bi posrednik ali zastopnik imetnika znamke zlorabil njegovo znamko, saj ti posredniki in zastopniki lahko izkoristijo znanje in izkušnje, pridobljene v poslovnem razmerju z imetnikom, ter s tem nezakonito pridobijo korist od napora in naložb imetnika znamke. S to določbo se torej v bistvu zahteva, da obstaja neposredna povezava med znamko imetnika in znamko, katere registracijo je zahteval posrednik ali zastopnik v lastnem imenu. Takšno povezavo je mogoče vzpostaviti le, če se zadevni znamki ujemata.

V tem smislu pripravljalno gradivo za uredbo o znamki Skupnosti vsebuje koristna pojasnila o namenih zakonodajalca in gre v smer razlage, po kateri morata biti prejšnja znamka in prijavljena znamka enaki, in ne samo podobni, da se člen 8(3) Uredbe št. 207/2009 lahko uporabi.

Zakonodajalec Unije je namreč v osnutku predloga uredbe o znamki Skupnosti sprva predvidel, da se zadevna določba lahko uporablja tudi v primeru podobnega znaka. Ta možnost pa ni bila vključena v končno različico člena 8(3) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti.

Prav tako je v dokumentu št. 11035/82 Sveta Evropske unije, v katerem je podan povzetek sklepov delovne skupine za uredbo o znamki Skupnosti pri Svetu, delovna skupina izrecno navedla, da ni sprejela predloga ene od delegacij o tem, da se zadevna določba uporabi tudi v primeru „podobnih“ znamk za „podobne“ proizvode.

Iz zgoraj navedenega izhaja, da je v skladu z namenom zakonodajalca Unije člen 8(3) Uredbe št. 207/2009 mogoče uporabiti le, če sta znamka imetnika in znamka, za katero je prijavo vložil posrednik ali zastopnik zadnjenavedenega, enaki, in ne le podobni.

(Glej točke od 23 do 28 in 37.)
7.

Znamka Evropske unije – Odpoved, razveljavitev in ničnost – Relativni razlogi za ničnost – Obstoj prejšnje enake ali podobne znamke z ugledom – Figurativni znamki LV POWER ENERGY DRINK in LV (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 8(5) in 53(1)(a)) (Glej točke 88, 100, 112 in 113.)
8.

Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Figurativni znamki Pet Cuisine in The Pet CUISINE alimento para mascotas felices Genial (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 98, 103, 108, 109, 115, 126, 141 in 153.)
4.

Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Besedni znamki VIANEL in VIANIA (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 35 do 37, 39, 43 in 45.)
4.

Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Figurativna znamka CERVISIA in besedna znamka CERVISIA AMBAR (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 37, 38, 45 in od 51 do 53.)
5.

Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve – Figurativna znamka bags2GO (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točke od 38 do 42, 44 in 49.)
Obdobje začasnega dela, ki temelji na pogodbah o delu, sklenjenih med zaposlenim in družbo zasebnega prava, ne ustreza opravljanju „dela v službi mednarodne organizacije“ v smislu člena 4(1)(b) Priloge VII h Kadrovskim predpisom. Posredovanje podjetja, s katerim je zainteresirana oseba podpisala pogodbe o začasnem delu, ne omogoča sklepa, da je med zainteresirano osebo in institucijo v obdobju začasnega dela obstajala neposredna pravna vez.

Ker ni kontinuitete med različnimi pogodbami, ki so bile sklenjene med uradnikom ter institucijami in organi Unije, je treba denarne pravice zainteresirane osebe, vključno z izselitvenim dodatkom, določiti ob vsakem začetku dela. Referenčno obdobje in upoštevno dejansko stanje za preučitev pogojev iz člena 4(1)(b) Priloge VII h Kadrovskim predpisom sta zato različna ob vsaki pogodbi. V teh okoliščinah se zadevna oseba ob začetku dela za institucijo ne more sklicevati niti na prejšnje odločbe o izselitvenem dodatku niti, posledično, na kršitev pridobljenih pravic.

(Glej točko 112.)
4.

Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Figurativna znamka ANOKHI – Figurativna znamka kipling in figurativna znamka, ki prikazuje obris opice (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 34, od 38 do 40, 48, od 50 do 52, od 65 do 69 in 88.)
3.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Figurativna znamka NEW ORLEANS PELICANS–Besedna znamka in figurativna znamka Pelikan (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 40 do 44, 47, 49 in 59.)
6.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Absolutni razlogi za zavrnitev–Znamke brez razlikovalnega učinka–Besedna znamka FEEL FREE (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točke 35 in od 42 do 48.)
3.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Besedni znamki HPC POLO in POLO (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 21, 29, od 31 do 35 in 39.)
6.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Absolutni razlogi za zavrnitev–Znamke brez razlikovalnega učinka–Tridimenzionalna znamka, ki jo sestavlja oblika žoge z več grbinami (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točke 27, od 29 do 33 in 36.)
5.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Absolutni razlogi za zavrnitev–Znamke brez razlikovalnega učinka–Besedna znamka MOBILE LIVING MADE EASY (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točke od 41 do 44 in od 49 do 53.)
2.

Znamka Evropske unije–Postopkovne določbe–Postopek za razveljavitev–Dejstva in dokazi, ki v zvezi s tem niso bili predloženi v za to določenem roku–Upoštevanje–Diskrecijska pravica odbora za pritožbe (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 51(1)(a) in 76(2); Uredba Komisije št. 2868/95, člen 1, pravilo 40(5)) (glej točke od 26 do 31)
3.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Figurativni znamki IST in ISTA (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 26, 31, 41, 45, 62, 63 in 66.)
3.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Absolutni razlogi za zavrnitev–Znamke brez razlikovalnega učinka–Figurativna znamka Push and Ready (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točke 32, od 36 do 39, 44 in 45.)
2.

Znamka Evropske unije–Pripombe tretjih oseb in ugovor–Preizkus ugovora–Dokaz o uporabi prejšnje znamke–Nujnost, da se to vprašanje, če ga prijavitelj postavi, reši pred odločbo o ugovoru–Posledica (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 42(2)) (Glej točke 20, 22 in 23.)
27

Prvi tožbeni razlog se v bistvu nanaša na kršitev člena 4(1), člena 5(2) in člena 13(2) PEU, člena 127(6) PDEU, člena 1(5), člena 4(1)(c) in člena 15 Uredbe št. 1024/2013, členov 86 in 87 Uredbe (EU) št. 468/2014 ECB z dne 16. aprila 2014 o vzpostavitvi okvira za sodelovanje znotraj enotnega mehanizma nadzora med ECB in pristojnimi nacionalnimi organi ter z imenovanimi nacionalnimi organi (UL 2014, L 141, str. 1) ter členov 22 in 23 Direktive 2013/36, na napačno uporabo prava in na zlorabo pooblastil, ker naj bi ECB te določbe uporabila za osebe, ki so že imetnice kvalificiranega deleža. Drugi tožbeni razlog se nanaša na nezakonitost – ki se zatrjuje v obliki ugovora – Direktive 2013/36 z vidika načela prepovedi retroaktivnosti aktov sekundarne zakonodaje. Tretji tožbeni razlog se nanaša na kršitev načel pravne varnosti in pravnomočnosti v zvezi s sodbo Consiglio di Stato (državni svet) z dne 3. marca 2016. Četrti tožbeni razlog se v bistvu nanaša na kršitev člena 4(3) Uredbe št. 1024/2013, člena 23(1) in (4) Direktive 2013/36 ter splošnih načel zakonitosti, pravne varnosti in predvidljivosti. Peti tožbeni razlog se nanaša na to, da ECB ni ocenila in obrazložila merila verjetnega vpliva nameravanega pridobitelja na kreditno institucijo v smislu člena 23(1) Direktive 2013/36. Šesti tožbeni razlog se nanaša na kršitev načela sorazmernosti ter členov 16 in 17 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina). Sedmi tožbeni razlog se nanaša na kršitev pravice do obrambe in pravice do vpogleda v spis. Osmi tožbeni razlog se nanaša na nezakonitost – ki se zatrjuje v obliki ugovora – člena 31(3) Uredbe št. 468/2014, ki določa, da imajo zadevne osebe na voljo tri dni, da se pisno izjavijo o elementih, na katerih temelji prihodnja odločitev ECB. Deveti tožbeni razlog se v bistvu nanaša na nezakonitost pripravljalnih aktov, ki jih je sprejela italijanska centralna banka. Deseti tožbeni razlog se nanaša na nezakonitost – ki se zatrjuje v obliki ugovora – člena 4(3) in člena 15 Uredbe št. 1024/2013 zaradi njune nezdružljivosti s pravico do učinkovitega sodnega varstva.
8

V uvodnem delu Priloge II k izpodbijanemu razpisu je navedeno: „Ta natečaj je natečaj za specializirane profile, namenjen zaposlovanju upravnih uslužbencev na področju revizije. Zahteve v [delu] ,POGOJI ZA PRIPUSTITEV K NATEČAJU‘ tega razpisa natečaja so v skladu s primarnimi zahtevami institucij [Unije] po strokovnih spretnostih, izkušnjah in znanju ter potrebo, da so novozaposleni uslužbenci sposobni delati učinkovito, zlasti z drugimi uslužbenci. Zato morajo kandidati svoj drugi jezik natečaja izbrati med omejenim številom uradnih jezikov [Unije]. Razlog za to omejitev so tudi proračunske in operativne omejitve ter metode izbora urada EPSO, opisane v točkah 1, 2 in 3. Jezikovne zahteve za ta natečaj je sprejel upravni odbor urada EPSO ob upoštevanju teh dejavnikov in drugih posebnih zahtev, povezanih z naravo nalog ali posebnimi potrebami zadevnih institucij [Unije]. Glavni namen tega natečaja je sestaviti rezervni seznam upravnih uslužbencev za zaposlitev pri Evropski komisiji ter v omejenem številu tudi pri Evropskem računskem sodišču. Ko se bodo upravni uslužbenci zaposlili, je nujno, da bodo sposobni takoj začeti opravljati svoje delo ter se sporazumevati s sodelavci in vodstvom. Ob upoštevanju meril o rabi jezikov v postopkih [Unije] za izbor osebja, ki so navedena v točki 2, institucije [Unije] menijo, da so angleščina, francoščina in nemščina najustreznejše možnosti izbire drugega jezika za ta natečaj. Ker osebje v institucijah [Unije] za sporazumevanje, prevajanje in administrativno komunikacijo najpogosteje uporablja angleščino, francoščino in nemščino, morajo kandidati med svojima obveznima jezikoma ponuditi vsaj enega od teh jezikov. Dobro znanje angleščine, francoščine ali nemščine je poleg tega nujno za analizo stanja revidirancev, izvedbo predstavitev, razprave in pisanje poročil, da se zagotovita učinkovito sodelovanje in izmenjava informacij z revidiranimi službami in ustreznimi organi. Kandidati morajo pri izpolnjevanju elektronske prijave uporabiti svoj drugi jezik natečaja (angleščino, francoščino ali nemščino), EPSO pa mora te jezike uporabiti za množično komunikacijo s kandidati, ki so predložili veljavno prijavo, in nekatere teste, opisane v točki 3.“
46

Tožeči stranki v utemeljitev tožbe navajata devet tožbenih razlogov. Prvi se nanaša na bistveno kršitev postopka in kršitev pravice do obrambe, drugi na nepristojnost Komisije za uporabo člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP, tretji na napačno ugotovljeno dejansko stanje in napačno uporabo prava pri določitvi geografskega obsega kršitve, četrti na napačno ugotovljeno dejansko stanje in napačno uporabo prava pri ugotovitvi enotne in trajajoče kršitve, peti na napačno ugotovljeno dejansko stanje in napačno uporabo prava glede njunega domnevnega poznavanja celotne kršitve, šesti na napačno ugotovljeno dejansko stanje in napačno uporabo prava v zvezi z datumom začetka njune udeležbe v kartelu, sedmi na nedokazanost njunega sodelovanja pri usklajenih ravnanjih ali protikonkurenčnih sporazumih, osmi na kršitev pravice do dobrega upravljanja zaradi predolgega trajanja preiskave in deveti, predložen podredno, na napake, ki naj bi jih Komisija storila pri izračunu zneska globe.
82

Tako je v primerih, v katerih je bilo ugotovljeno tako odstopanje, Sodišče v sodbah z dne 8. novembra 2001, Adria-Wien Pipeline in Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke (C‑143/99, EU:C:2001:598, točke od 49 do 55), z dne 22. decembra 2008, British Aggregates/Komisija (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, točki 86 in 87), z dne 26. aprila 2018, ANGED (C‑233/16, EU:C:2018:280), z dne 15. novembra 2011, Komisija in Španija/Government of Gibraltar in Združeno kraljestvo (C‑106/09 P in C‑107/09 P, EU:C:2011:732, točke od 85 do 108), ter z dne 21. decembra 2016, Komisija/World Duty Free Group in drugi (C‑20/15 P in C‑21/15 P, EU:C:2016:981, točke od 58 do 94 v povezavi s točko 123) – ki so se nanašale prva na določitev zgornje meje, naslednje tri na oprostitve in zadnja na znižanje davčne osnove – v zvezi s ciljem zadevnih davkov – ki so bili v prvih treh sodbah boj proti negativnim, predvsem okoljskim zunanjim učinkom, v naslednji sodbi uvedba splošnega sistema obdavčitve vseh podjetij in v zadnji od teh sodb amortizacija dobrega imena (goodwill), ki je posledica pridobitve sredstev podjetij v nekaterih okoliščinah, v zvezi z davkom od dohodkov pravnih oseb – štelo, da so prednosti, ki so bile pridržane nekaterim podjetjem, ne pa drugim podjetjem, zadevale zgolj nekatera podjetja, ne pa tudi drugih podjetij, ki so bila glede na te cilje v primerljivem položaju, zato selektivne.
10

Komisija je v izpodbijanem sklepu na prvem mestu ugotovila, da so se pri zadevnem ukrepu, ki ga je odobril IVF, uporabila državna sredstva in da ga je mogoče pripisati Kraljevini Španiji. Na drugem mestu, prejemnica pomoči naj bi bila tožeča stranka in ne organizacija Fundación Hércules, ki naj bi delovala kot fundacija, zlasti glede na cilj ukrepa, s katerim naj bi se olajšalo financiranje povečanja kapitala tožeče stranke. Vendar naj bi bila tožeča stranka ob odobritvi zadevnega ukrepa v finančnem položaju podjetja v težavah v smislu odstavka 10(a) in odstavka 11 Smernic Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranju podjetij v težavah (UL 2004, C 244, str. 2; v nadaljevanju: smernice za reševanje in prestrukturiranje). Komisija je glede na merila, opredeljena v Obvestilu Komisije o uporabi členov [107] in [108 PDEU] za državno pomoč v obliki poroštev (UL 2008, C 155, str. 10; v nadaljevanju: obvestilo o poroštvih), ter ob upoštevanju finančnega položaja tožeče stranke in pogojev državnega poroštva, ki ga je prejela, ugotovila obstoj neupravičene prednosti, s katero bi se lahko izkrivljala konkurenca ali bi obstajala nevarnost njenega izkrivljanja in ki bi lahko vplivala na trgovino med državami članicami. Komisija je poleg tega v izpodbijanem sklepu količinsko opredelila element pomoči, domnevno dodeljen tožeči stranki, pri čemer se je oprla na referenčno obrestno mero, ki se uporablja v skladu z njenim Sporočilom o spremembi metode določanja referenčnih obrestnih mer in diskontnih stopenj (UL 2008, C 14, str. 6), saj ni bila mogoča smiselna primerjava na podlagi podobnih transakcij na trgu. Pri količinski opredelitvi spornega ukrepa je ugotovila, da je vrednost delnic tožeče stranke, na katerih je IVF prejel zastavne pravice kot zavarovanje za poroštvo, skoraj nična. Komisija je nazadnje v izpodbijanem sklepu ugotovila, da sporna pomoč ni združljiva z notranjim trgom, zlasti glede na načela in pogoje iz smernic za reševanje in prestrukturiranje.
86

V skladu z novimi Kadrovskimi predpisi uradniki iz razreda AST 9 niso prikrajšani za dostop do razreda AST 10, temveč morajo za dostop do tega razreda zgolj dokazati, da imajo sposobnosti, ki jih zahteva organ za imenovanja ter ki ustrezajo visoki ravni odgovornosti zaposlenih na tem delovnem mestu. Ne gre torej za onemogočanje razvoja njihove poklicne poti, ampak, kot trdi Svet, za spremembo načina za napredovanje v razreda AST 10 in AST 11, tj. najvišja razreda v funkcionalni skupini strokovno-tehničnih uslužbencev, v tem primeru z določitvijo, da je kandidat izbran na novo delovno mesto z resnično visoko odgovornostjo, kar upravičuje ustrezno visoko raven plačila. Tožeče stranke lahko torej vseeno sodelujejo v izbirnem postopku na podlagi člena 4 in člena 29 Kadrovskih predpisov za zaposlitev na vrsto delovnega mesta „višji strokovno-tehnični uslužbenec“, s čimer lahko torej ponovno pridobijo pravico do napredovanja v razred AST 10 (glej v tem smislu sodbo z dne 28. aprila 2017 v zadevi HN proti Komisiji, T‑588/16, neobjavljena, EU:T:2017:292, točka 86). To so tožeče stranke tudi storile in šest od njih jih je bilo na podlagi tega imenovanih na delovno mesto višjega strokovno-tehničnega uslužbenca, s čimer so postale upravičene do napredovanja v razreda AST 10 in AST 11.
84

Drugič, glede trditve Kraljevine Švedske, da so bile razlike, ugotovljene med stopnjami napake v skladu z uporabljeno metodo pregleda, premajhne za dokaz kršitve člena 31 Uredbe št. 1122/2009 in da naj bi bile vsekakor pod zgornjo mejo 2 %, ki naj bi jo določilo Računsko sodišče kot sprejemljiv delež odkritih napak, je treba navesti, da so ugotovljene stopnje napak, ki so privedle do končnega stališča z dne 19. oktobra 2015 in ki izhajajo iz preverjanj vzorcev, izbranih glede na oceno dejavnikov tveganja, ter so navedene v sporočilu z dne 15. januarja 2015, znašale za preglede na kraju samem in za preglede z daljinskim zaznavanjem leta 2011 0,84 % oziroma 0,57 %, leta 2012 0,99 % oziroma 0,31 % in leta 2013 0,74 % oziroma 0,39 %. V zadevnih treh letih je bilo torej s pregledi na kraju samem mogoče odkriti veliko večji delež napak kot s pregledi z daljinskim zaznavanjem, in sicer 1,5‑krat, 3‑krat oziroma 2‑krat več napak.
175

Glede kršitve obveznosti skrbnega ravnanja bi morala med drugim uprava končati vsak notranji postopek preverjanja ter sprejeti morebitni popravek in odločbo o povračilu morebitno neupravičeno plačanega zneska v roku največ enega leta po sprejetju Obvestila št. 2. Poleg tega bi morala uprava pri sprejetju odločbe o spremembi pokojninskih pravic tožečih strank upoštevati specifičnost okoliščin obravnavanega primera, zlasti prisotnost mladoletnih otrok, selitev družine v Parmo in težko odločitev glede napotitve na drugo delovno mesto pri EFSA po določenem času. Prvič, uprava se namreč ne more sklicevati na to, da ni poznala teh okoliščin, saj se je Alberto Spagnolli nanjo večkrat obrnil, kar so tožeče stranke tudi dokazale s predložitvijo korespondence po elektronski pošti med novembrom 2011 in aprilom 2012. Drugič, uprava ne more trditi, da ni poznala pravil in načel, ki tudi v pravu Unije urejajo položaj mladoletnikov, ki se preselijo iz ene države članice v drugo. Ta pravila in načela naj bi zlasti izhajala iz člena 12 Konvencije o civilnopravnih vidikih mednarodnega protipravnega odvzema otrok, sklenjene v Haagu 25. oktobra 1980, in iz člena 10 Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 243), na podlagi katerih se načeloma šteje, da se je mladoletna oseba integrirala v socialno okolje države, v kateri je, eno leto po premestitvi, ter ki zahtevajo, da se njen položaj in njene pravice določijo hitro, in sicer v roku, ki običajno ne presega enega leta. Nazadnje, tožeče stranke dodajajo, da znižanje fiktivnega prihodka (znesek A) po obračunu prihodkov Alberta Spagnollija pri izračunu fiktivnih in resničnih dohodkov (zneska A in B) pomeni kršenje dolžnosti skrbnega ravnanja, saj izhaja iz diskrecijskega odločanja uprave, in ne iz izvajanja njene pristojnosti, kar je v nasprotju s tem, kar trdi Komisija.
54

Nazadnje, kar zadeva sklicevanje tožeče stranke na prejšnjo odločbo odborov EUIPO za pritožbe, če tak očitek ni povezan s prvim tožbenim razlogom, ki je bil zavrnjen v točki 35 zgoraj, temveč s sklicevanjem na prakso odločanja odborov EUIPO za pritožbe, iz ustaljene sodne prakse izhaja, da odločitve, ki jih morajo odbori sprejemati na podlagi Uredbe št. 207/2009 in ki se nanašajo na registracijo znaka kot znamke Skupnosti, spadajo na področje izvrševanja vezane pristojnosti, in ne na področje pravice do prostega preudarka. Zakonitost navedenih odločb je zato treba presojati zgolj na podlagi te uredbe, in ne na podlagi prejšnje prakse odločanja. Ugotovljeno je bilo, da mora EUIPO glede na načeli enakega obravnavanja in dobrega upravljanja v okviru preizkusa zahteve za registracijo znamke Evropske unije upoštevati že sprejete odločbe o podobnih zahtevah in dobro premisliti, ali je treba odločiti enako. Vendar je bilo dodano, da morata biti načeli enakega obravnavanja in dobrega upravljanja usklajeni z načelom zakonitosti. Zato se oseba, ki zahteva registracijo znaka kot znamke ne more v svojo korist sklicevati na morebitno nezakonitost, ki je bila storjena v korist drugih, zato da bi ji bila izdana enaka odločba. Poleg tega mora biti preizkus vsake zahteve za registracijo zaradi pravne varnosti in zlasti dobrega upravljanja strog in celosten, zato da ne bilo neupravičene registracije znamk. Ta preizkus je treba opraviti v vsakem posameznem primeru. Registracija znaka kot znamke je namreč odvisna od posebnih meril, ki se uporabijo glede na dejanske okoliščine obravnavanega primera in ki so namenjena preverjanju, ali za sporni znak ne velja razlog za zavrnitev (glej sodbo z dne 16. februarja 2017, Antrax It/EUIPO – Vasco Group (Termosifoni za radiatorje), T‑828/14 in T‑829/14, EU:T:2017:87, točka 93 in navedena sodna praksa).
119

Treba je namreč spomniti, da je Svet zastopnikom tožeče stranke z dopisoma z dne 30. maja in 26. julija 2016 predložil fotokopijo novih dokumentov in informacij (dokument COREU z dne 20. maja 2016 z referenčno oznako PESC/0049/16 – ST 9478/16 in dokumenti z referenčnimi oznakami od 430/16 do 435/16 RELEX) v zvezi z ohranitvijo imena tožeče stranke na zadevnih seznamih in s spremembo predstavitve razlogov, ki so podlaga za ta vpis (točki 25 in 27 zgoraj). Ta nova dokumentacija vsebuje, prvič, nove indice in nove informacije v zvezi s tožečo stranko glede indicev, za katere je bilo že v sodbi z dne 26. oktobra 2016, Kaddour II (T‑155/15, neobjavljena, EU:T:2016:628), odločeno, da zadostujejo za potrditev razlogov, s katerimi je Svet utemeljil ponovni vpis tega imena na zadevne sezname (glej točke 101, 103 in 110 zgoraj), in drugič, informacije, ki podpirajo indice, ki jih je Svet že predložil pri tem ponovnem vpisu.