Državni ukrep, ki predvideva program pomoči na področju zaposlovanja, izkrivlja konkurenco, s tem da krepi finančni položaj nekaterih podjetij v primerjavi z njihovimi konkurenti, in zlasti izkrivlja konkurenco in vpliva na trgovino, če upravičenci konkurirajo z izdelki iz drugih držav članic, čeprav sami ne izvažajo svojih proizvodov.

Zato državni ukrep, ki predvideva program pomoči za zaposlovanje, in ne izključuje možnosti odobritve pomoči velikemu podjetju v regiji, ki ni deležna pomoči, ne izpolnjuje pogojev, določenih v navedeni uredbi. Poleg tega samo teoretična možnost, da bi lahko bil v okviru zadevnega ukrepa morebitni cedent malo ali srednje veliko podjetje, ne zadostuje za to, da je taka priglašena pomoč združljiva s skupnim trgom na podlagi Smernic Skupnosti o državni pomoči za sanacijo in prestrukturiranje podjetij v težavah.

Program pomoči se ne more šteti za združljivega s skupnim trgom na podlagi Uredbe št. 2204/2002 o uporabi členov 87 [ES] in 88 [ES] za državne pomoči na področju zaposlovanja, če so pogoji, ki jih ta določa, izpolnjeni le v nekaterih od mogočih primerov uporabe. Pomoči, odobrene v skladu s tem programom, morajo izpolnjevati te pogoje v vseh primerih.

Obveznost obrazložitve je procesno pravilo, ki ga je treba razlikovati od vprašanja utemeljenosti obrazložitve, ker se ta nanaša na vsebinsko zakonitost spornega akta. Obrazložitev, ki se zahteva v členu 253 ES, mora biti prilagojena vrsti obravnavanega akta ter jasno in nedvoumno izražati utemeljitev institucije, ki je akt sprejela, tako da se stranke lahko seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in pristojno sodišče lahko izvrši nadzor. To zahtevo je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera, predvsem glede na vsebino akta, naravo razlogov, na katere se sklicuje, in interes, ki bi ga lahko imeli naslovniki oziroma drugi subjekti, ki jih akt neposredno in posamično zadeva. Ne zahteva se, naj obrazložitev pojasni vse upoštevne dejanske in pravne elemente, ker je treba vprašanje, ali je obrazložitev posameznega akta v skladu z zahtevami iz člena 253 ES, presojati ne samo glede na njegovo besedilo, ampak tudi glede na njegovo sobesedilo in glede na celoto pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje.

Iz teh načel izhaja predvsem to, da mora Komisija dokazati, da nek ukrep pomeni državno pomoč in da ni združljiv s skupnim trgom. Nasprotno ji ni treba po točkah odgovoriti na neupoštevne trditve, na katere se sklicujejo zadevni nacionalni organi ali intervenienti.

Čeprav je v nekaterih primerih mogoče iz okoliščin, na podlagi katerih je bila odobrena pomoč, sklepati, da ta pomoč lahko vpliva na trgovino med državami članicami in da izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco, mora Komisija te okoliščine v obrazložitvi odločbe vsaj navesti.

Vendar Komisiji ni treba dokazati dejanskih vplivov, ki so jih imele nezakonite pomoči na konkurenco in trgovino med državami članicami. Obveznost Komisije, da predloži tak dokaz, bi namreč pripeljala do podpiranja držav članic, ki izplačajo pomoči ob kršitvi obveznosti obvestila iz člena 88(3) ES, v škodo tistih, ki pošljejo obvestilo o načrtovanih pomočeh. Iz besedila člena 87(1) ES izhaja, da je nezdružljiva s skupnim trgom pomoč, ki „izkrivlja“ konkurenco, in pomoč, ki bi to „lahko izkrivljala“.

(Glej točke od 117 do 119, 126 in 127.)