SKLEP PREDSEDNIKA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

z dne 13. februarja 2014

Zadeva F‑5/14 R

CX

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Začasna odredba – Disciplinski postopek – Odstavitev – Predlog za odlog izvršitve“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 278 PDEU in 157 AE ter člena 279 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero je CX zahteval odlog izvršitve odločbe z dne 16. oktobra 2013, s katero ga je Evropska komisija odstavila z njegove funkcije zaradi disciplinskega postopka, z začetkom veljavnosti od 1. novembra 2013. Istega dne je tožeča stranka pri Sodišču za uslužbence vložila tožbo, s katero je primarno predlagala razglasitev ničnosti te odločbe. Glavna tožba je bila v sodnem tajništvu Sodišča za uslužbence evidentirana pod opravilno št. F‑5/14.

Odločitev: Predlog CX za izdajo začasne odredbe se zavrne. Odločitev o stroških se pridrži.

Povzetek

1. Začasna odredba – Odlog izvršitve – Pogoji za odobritev – „Fumus boni juris“– Preizkus prima facie tožbenih razlogov v utemeljitev glavne tožbe

(člen 278 PDEU; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 102(2)

2. Začasna odredba – Pogoji dopustnosti – Tožba – Zahteve obličnosti – Kratek povzetek tožbenih razlogov – Pravni razlogi, ki niso navedeni v tožbi – Sklicevanje na vse priloge – Nedopustnost

(Statut Sodišča, člen 21, prvi odstavek, in Priloga I, člen 7(3); Poslovnik Sodišča za uslužbence, člena 34 in 35)

3. Uradniki – Disciplinska ureditev – Disciplinski postopek – Roki – Obveznost uprave, da ukrepa v razumnem roku – Presoja – Neupoštevanje – Posebne okoliščine – Dokazno breme

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga IX, člen 22)

4. Uradniki – Disciplinska ureditev – Disciplinski postopek – Roki – Obveznost uprave, da ukrepa v razumnem roku – Neupoštevanje – Posledice

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga IX, člen 22

5. Začasna odredba – Odlog izvršitve – Začasni ukrepi – Pogoji za odobritev – Resna in nepopravljiva škoda – Tehtanje vseh zadevnih interesov – Varstvo finančnih interesov Unije, ki imajo prednost pred interesom tožeče stranke

(člena 278 PDEU in 279 PDEU; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 102(2); Odločba Komisije št. 1999/352)

1. Da bi ugotovili, ali je izpolnjen pogoj v zvezi s fumus boni juris, je treba prima facie preizkusiti utemeljenost tožbenih razlogov, ki jih tožeča stranka navaja v podporo glavni tožbi, in torej preveriti, ali je vsaj eden od njih tako resen, da ne bi smel biti zavrnjen v postopku za izdajo začasne odredbe.

(Glej točko 30.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 15. november 2007, Donnici/Parlament, T‑215/07 R, točka 39 in navedena sodna praksa.

2. Če je tožbo, ki je v okviru postopka za izdajo začasne odredbe in postopka v glavni stvari v skladu s formalnimi predpisi, določenimi v členih 34 in 35 Poslovnika Sodišča za uslužbence, glede določenih točk mogoče podpreti in dopolniti z napotili na povzetke iz prilog, imajo priloge zgolj dokazno in instrumentalno vrednost. Prilog torej ni mogoče uporabiti za razvijanje tožbenega razloga, ki je povzet v tožbi, tako da se predložijo očitki ali utemeljitve, ki jih v tej tožbi ni. Tožeča stranka mora v tožbi navesti natančne očitke, o katerih se mora Sodišče izreči, in poleg tega vsaj povzeti pravne elemente in dejstva, na katerih temeljijo očitki.

Zato sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, ne more upoštevati predstavitve dejanskih in pravnih tožbenih razlogov, kot izhaja iz tožbe po temelju, ki je priložena k predlogu za izdajo začasne odredbe, na katero se sklicuje.

(Glej točki 31 in 32.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 30. januar 2007, France Télécom/Komisija, T‑340/03, točka 167;

Sodišče za uslužbence: 2. julij 2009, Giannini/Komisija, F‑49/08, točka 86.

3. Čeprav roki, določeni v členu 22 Priloge IX h Kadrovskim predpisom, kot na splošno roki, določeni pri disciplinskih postopkih, niso prekluzivni, pa kljub temu določajo pravila dobrega upravljanja, ki naj v interesu uprave in uradnikov preprečijo neupravičeno zavlačevanje s sklepom, ki konča disciplinski postopek.

Zato so disciplinski organi zavezani, da disciplinski postopek vodijo preudarno in da vsako dejanje v postopku izvedejo v primernem časovnem razmiku od prejšnjega ukrepa. Ta dolžnost skrbnega ravnanja in upoštevanja razumnega roka velja tudi za uvedbo disciplinskega postopka, zlasti če je uprava izvedela za dejstva in ravnanje, ki bi lahko pomenili kršitve obveznosti, ki so za uradnika določene v Kadrovskih predpisih, in sicer od trenutka, ko je zanje izvedela.

Razumnost trajanja vsakega postopka je treba presojati na podlagi okoliščin posamezne zadeve, še zlasti na podlagi pomena spora za zainteresirano osebo, zapletenosti zadeve ter ravnanja tožeče stranke in pristojnih organov.

Če je postopek v zvezi z nekim uradnikom trajal dlje, kot bi običajno šteli za razumen rok, mora organ, ki je pristojen za imenovanje, dokazati obstoj posebnih okoliščin, s katerimi je mogoče utemeljiti tako podaljšanje.

(Glej točke 36, 37, 42, 44 in 45.)

Napotitev na:

Sodišče: 5. maj 1983, Ditterich/Komisija, 207/81, točka 26; 17. december 1998, Baustahlgewebe/Komisija, C‑185/95 P, točka 29 in navedena sodna praksa;

Sodišče prve stopnje: 17. oktober 1991, de Compte/Parlament, T‑26/89, točka 88; 3. julij 2001, E/Komisija, T‑24/98, točka 52; 10. junij 2004, François/Komisija, T‑307/01, točka 48 in navedena sodna praksa.

4. Da bi lahko postopkovna nepravilnost v poteku disciplinskega postopka privedla do razveljavitve akta, je treba ugotoviti, da bi se lahko postopek v primeru neobstoja te nepravilnosti končal drugače.

V tem pogledu kršitev načela razumnega roka na splošno ni upravičen razlog za razglasitev ničnosti odločbe, sprejete na koncu upravnega postopka in prepozno. Neupoštevanje načela razumnega roka namreč vpliva na zakonitost upravnega postopka samo, če bi lahko predolgo trajanje vplivalo na samo vsebino odločbe, sprejete na koncu upravnega postopka.

V vsakem primeru pa, čeprav je treba šteti, da akti, pri katerih so podane tako očitne in hude nepravilnosti, da jih pravni red Unije ne more dopustiti, nimajo nobenega, niti začasnega pravnega učinka in so torej pravno neobstoječi, resnost posledic, ki se navezujejo na ugotovitev neobstoja akta institucij Skupnosti, zahteva, da je taka ugotovitev zaradi pravne varnosti mogoča le v zelo izjemnih primerih.

(Glej točke 40, 48 in 50.)

Napotitev na:

Sodišče: 21. marec 1990, Belgija/Komisija, C‑142/87, točka 48;

Sodišče prve stopnje: 23. april 2002, Campolargo/Komisija, T‑372/00, točka 39;

Splošno sodišče Evropske unije: 24. november 2010, Marcuccio/Komisija, T‑9/09 P, točka 37 in navedena sodna praksa;

Sodišče za uslužbence: 9. oktober 2013, Wahlström/Frontex, F‑116/12, točka 40.

5. Kar zadeva tehtanje interesov, obravnavanih v okviru postopka za izdajo začasne odredbe, v primeru neobstoja dovolj resnih in upoštevnih očitkov za vzpostavitev fumus boni juris v fazi predloga za izdajo začasne odredbe, bi obdržanje v delovnem razmerju uradnika, ki se mu ravno očita, da je sprejel akte, ki so v nasprotju s finančnimi interesi Unije, čeprav ga je ta zaposlovala in bi moralo biti njegovo ravnanje neoporečno, resno vplivalo na verodostojnost institucij ter zaupanje držav in splošne javnosti vanje. Zato mora tudi ob predpostavki, da je bila ugotovljena resna in nepopravljiva škoda, interes zadevne institucije, da ni zavezana obdržati uradnika v delovnem razmerju, kadar je ta odstavljen s funkcije na koncu disciplinskega postopka, imeti prednost pred interesom navedenega uradnika, da doseže odlog izvršitve izpodbijane odločbe.

Iz preambule Sklepa Komisije o ustanovitvi Evropskega urada za boj proti goljufijam (OLAF) namreč izhaja, da institucije in države članice pripisujejo velik pomen varstvu finančnih interesov Unije in boju proti goljufijam in kakršnemu koli drugemu nezakonitemu ravnanju, ki škoduje finančnim interesom Unije. Poleg tega je znano, da je javno mnenje občutljivo na vprašanje varstva javnih sredstev in evropskih davkoplačevalcev.

(Glej točki 80 in 81.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 14. avgust 2002, N/Komisija, T‑198/02R, točka 60.