ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Ali je treba medicinsko prvo pomoč na letalu, ki se je nudila po nesreči v smislu člena 17(1) Konvencije o poenotenju nekaterih pravil za mednarodni letalski prevoz, ki je bila s strani Evropske skupnosti podpisana 9. decembra 1999 in v njenem imenu odobrena s Sklepom Sveta 2001/539/ES z dne 5. aprila 2001 (1), in zaradi katere je prišlo do dodatne telesne poškodbe potnika, ki jo je mogoče ločiti od dejanskih posledic nesreče, skupaj z dogodkom, zaradi katerega je bila potrebna, šteti za eno nesrečo?
C 471/28

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska) 10. septembra 2021 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid, druge stranke: E.N., S.S. in J.Y.

(Zadeva C-556/21)

(2021/C 471/35)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Raad van State

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Druge stranke: E.N., S.S. in J.Y.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člena 27(3) in 29 Uredbe (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva (UL 2013, L 180 (1)) razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da – če je v pravnem sistemu zadevne države članice za zadeve, kakršna je obravnavana, na voljo druga stopnja – pritožbeno sodišče med obravnavanjem zadeve na predlog pristojnega organa države članice izda začasno odredbo, s katero se prekine tek roka za predajo?

(1) Str. 31.
1.

Ali je treba Uredbo (ES) št. 2195/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. novembra 2002 o enotnem besednjaku javnih naročil (CPV) (1), kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 213/2008 z dne 28. novembra 2007 o spremembi Uredbe (ES) št. 2195/2002 Evropskega parlamenta in Sveta o enotnem besednjaku javnih naročil (CPV) (2) in direktiv 2004/17/ES (3) in 2004/18/ES (4) Evropskega parlamenta in Sveta o postopkih javnega naročanja, kar zadeva revizijo CPV, tolmačiti tako, da skupina 601 iz glavnega besednjaka CPV ne zajema dajanja vozil za prevoz potnikov v najem brez voznika, temveč ga zajema skupina 341 iz glavnega besednjaka CPV, pri čemer se za razširitev opisa uporabi kodo PA01-7 Izposoja iz dopolnilnega besednjaka CPV in na to ne vpliva koda PB04-7 Brez voznika iz dopolnilnega besednjaka CPV, zaradi česar kombinacija kod iz skupine 341 iz glavnega besednjaka CPV s kodo PA01-7 Izposoja iz dopolnilnega besednjaka CPV pomeni, da je treba dajanje vozil za prevoz potnikov v najem brez voznika kot vrsto naročila upoštevati blago in ne storitev, zaradi česar v primeru, ko se glavnina vložka gospodarskega subjekta za izvedbo projekta vzpostavitve javnega sistema izposoje in souporabe električnih vozil nanaša na pridobitev električnih vozil, ta vložek pa je tudi višji od vložka javnega naročnika v izvedbo projekta, ni izpolnjen element „storitev“ iz člena 5(1)(b) Direktive 2014/23 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o podeljevanju koncesijskih pogodb (5) in zato pogodba za izvedbo takega projekta ni koncesija za storitve v smislu člena 5(1)(b) Direktive 2014/23?
Tožba, vložena 7. septembra 2021 – Evropska komisija/Svet Evropske unije

(Zadeva C-551/21)

(2021/C 462/32)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: A. Bouquet, B. Hofstötter, T. Ramopoulos in A. Stobiecka-Kuik, agenti)

Tožena stranka: Svet Evropske unije

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— člen 2 Sklepa Sveta (EU) 2021/1117 (1) z dne 28. junija 2021 o podpisu v imenu Evropske unije in začasni uporabi Protokola o izvajanju Sporazuma o partnerstvu v ribiškem sektorju med Gabonsko republiko in Evropsko skupnostjo (2021–2026) in imenovanje portugalskega veleposlanika s strani Sveta prek svojega predsednika za osebo, pooblaščeno za podpis Protokola, ki je bil podpisan 29. junija 2021, razglasi za nična, in

— Svetu naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

S prvim in glavnim tožbenim razlogom Komisija trdi, da je Svet kršil (a) pooblastila Komisije za zunanje zastopanje iz člena 17 PEU v povezavi z medinstitucionalnim ravnotežjem in načelom prenosa institucionalnih pristojnosti iz člena 13(2) PEU ter (b) zahtevo po enotnosti zunanjega zastopanja, ki izhaja iz načela lojalnega sodelovanja med Unijo in njenimi državami članicami. Komisija trdi, prvič, da je Svet napačno uporabil pravo in kršil prerogative Komisije, ker je sprejel člen 2 Sklepa Sveta (EU) 2021/1117 z dne 28. junija 2021, kakor je bil spremenjen, in na podlagi te določbe prek svojega predsednika imenoval portugalskega veleposlanika kot osebo, pooblaščeno, da v imenu Unije (in celo samostojno) podpiše Protokol o izvajanju sporazuma z Gabonom, namesto Komisije. Drugič, Komisija trdi, da je Svet s tem pri zunanjih partnerjih Unije povzročil zmedo glede tega, katera institucija Unije je odgovorna za zunanje zastopanje Unije, saj je imenoval rotirajoče predsedstvo Sveta, ki ga predstavlja portugalski veleposlanik, in s tem vzbudil dvom o pravni naravi pooblastil Unije, da v okviru svojih pristojnosti samostojno sklepa mednarodne sporazume kot subjekt mednarodnega prava s popolno pravno osebnostjo in ne kot predstavnica držav članic. S tem je Svet ogrozil učinkovitost, verodostojnost in ugled Unije na mednarodni ravni.

Z drugim tožbenim razlogom Komisija trdi, da je Svet kršil (a) obveznost obrazložitve in obveznost javne objave iz členov 296 in 297 PDEU ter (b) načelo lojalnega sodelovanja med institucijami iz člena 13(2) PEU. Komisija trdi, prvič, da Svet ni navedel razlogov, iz katerih se je odločil portugalskega veleposlanika imenovati za podpisnika v imenu Unije, in da te odločitve ni ustrezno objavil z objavo ali obvestilom Komisiji, in drugič, da se Svet o svoji nameri imenovanja portugalskega veleposlanika za podpisnika v imenu Unije ni posvetoval s Komisijo.

(1) UL 2021, L 242, str. 3.
C 431/9

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court (Irska) 11. avgusta 2021 – Eircom Limited/Commission for Communications Regulation

(Zadeva C-494/21)

(2021/C 431/08)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

High Court (Ireland)

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Eircom Limited

Nasprotna stranka: Commission for Communications Regulation

Ob udeležbi: Vodafone Ireland Limited, Three Ireland (Hutchinson) Limited, Three Ireland Services (Hutchinson) Limited

Vprašanja za predhodno odločanje

Ali v okoliščinah, v katerih: –

1. je trg telekomunikacij liberaliziran in na njem deluje več ponudnikov telekomunikacijskih storitev;

2. je nacionalni regulativni organ za izvajanje obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve izbral enega ponudnika storitev („ponudnik univerzalne storitve“);

3. je nacionalni regulativni organ ugotovil, da so z izvajanjem obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve povezani pozitivni neto stroški („neto stroški obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve“), in

4. je nacionalni regulativni organ ugotovil, da so neto stroški obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve znatni v primerjavi z upravnimi stroški določitve mehanizma delitve v zvezi z neto stroški obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve med udeleženci na trgu;

velja, da če mora nacionalni regulativni organ v skladu s svojimi obveznostmi iz Direktive 2002/22 (1) o univerzalnih storitvah presoditi, ali so neto stroški obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve prekomerni glede na zmožnost ponudnika univerzalne storitve, da jih nosi, pri čemer se upoštevajo vse njegove značilnosti, zlasti obseg sredstev, ekonomsko in finančno stanje ter tržni delež (kot je navedeno v točki 42 sodbe v zadevi Base), je v skladu z direktivami dopustno, da ta organ navedeno presojo opravi le glede na značilnosti/položaj ponudnika univerzalne storitve, ali pa mora značilnosti/položaj ponudnika univerzalne storitve presoditi glede na njegove tekmece na zadevnem trgu?

(1) Direktiva 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL 2002, L 108, str. 51).
4)

Ali je treba na področju uporabe Direktive 99/70 splošna načela veljavnega prava [Evropske unije] s področja enakosti, enakega obravnavanja in nediskriminacije na področju zaposlovanja iz členov 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, direktiv 2000/43 (2) in 2000/78 (3) ter določbe 4 okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega med ETUC, UNICE in CEEP, iz Direktive [1]999/70/ES razlagati tako, da nasprotujejo predpisu, kakršen je ta iz člena 1(121) zakona št. 107/2015, ki omogoča manj ugodno obravnavanje ter diskriminacijo pri pogojih o zaposlitvi in dostopu do usposabljanja samo na podlagi pogodbe o zaposlitvi za določen čas za učitelje, ki so v podobnem položaju glede vrste dela in pogojev zaposlitve kot učitelji, zaposleni za nedoločen čas, so opravljali enake naloge in imajo enake disciplinske, pedagoške, metodološke – didaktične, organizacijske in socialne ter raziskovalne – sposobnosti, pridobljene z izkušnjami na didaktičnem področju, ki jih nacionalna zakonodaja priznava kot enakovredne?
Pritožba, ki jo je 13. avgusta 2021 vložila Health Information Management (HIM) zoper sodbo Splošnega sodišča (deseti senat) z dne 9. junija 2021 v zadevi T-235/19, Health Information Management (HIM)/Komisija

(Zadeva C-500/21 P)

(2021/C 391/24)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnica: Health Information Management (HIM) (zastopnik: P. Zeegers, avocat)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlog

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— to pritožbo razglasi za dopustno in utemeljeno ter posledično

— razveljavi točke od 93 do 97 in od 117 do 185 sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 9. junija 2021, izdane v zadevi T-235/19, Health Information Management/Komisija;

— razveljavi točke 1, 2, 3 in 5 izreka izpodbijane sodbe;

— zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, da se navedenemu sodišču omogoči, da odloči o predlogu, ki ga je pritožnica podala v tožbi, vloženi 4. aprila 2019;

— Evropski komisiji naloži plačilo vseh stroškov, vključno s stroški in honorarji pravnega zastopnika pritožnice, katerih znesek je začasno določen na 15 000 EUR brez DDV.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Health Information Management v utemeljitev pritožbe navaja tri pritožbene razloge: (i) kršitev pravice do obrambe in pravice do dobrega upravljanja iz člena 41 Listine o temeljnih pravicah; (ii) kršitev obveznosti obrazložitve na podlagi člena 296, drugi odstavek, PDEU; in (iii) kršitev in napačna uporaba člena 272 PDEU in posledično kršitev načel nepristranskosti in sorazmernosti.
2.

Ali je v skladu z Direktivo 93/13 in načelom njene učinkovitosti, ob upoštevanju pravice do učinkovitega pravnega sredstva iz člena 47 Listine, da se morebitni preizkus nepoštenosti s strani sodišča, po uradni dolžnosti ali na predlog stranke, v tovrstnem skrajšanem postopku izvaja v okviru postopka sodnega nadzora nad tem sklepom, ki ga je izdal nesodni organ, kot je sodni tajnik, ki mora po pravilu biti omejen na to, kar je predmet odločitve in ki ne dopušča izvedbe drugih dokazov, razen dokumentacije, ki so jo že predložile stranke?
—

krši pravici do spoštovanja dopisovanja in zasebnega življenja, zagotovljeni s členom 7 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in členom 8 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, v delu, v katerem odvetnikov, ki ugotavljajo pravni položaj svoje stranke, načeloma ne izključuje iz pojma posrednikov, ki morajo davčni upravi predložiti podatke, potrebne za poročanje o čezmejni davčni shemi, ali o tej obveznosti uradno obvestiti drugega posrednika?
—

razglasi za nično odločbo o predčasni določitvi nekaterih elementov njegovih pokojninskih pravic oziroma nesprejetje take odločbe, ki se zahteva s Kadrovskimi predpisi in ki izhaja iz obvestila, ki mu ga je 4. januarja 2016 poslal upravitelj iz sektorja „pokojnine“ in v katerem je ta v odgovor na njegovo vprašanje z istega dne navedel, da se je izračun njegovih pokojninskih pravic spremenil zaradi njegove ponovne zaposlitve v FS II z učinkom od 1. junija 2014, da se je njegova upokojitvena starost povečala na 66 let in da naj bi bila od 1. junija 2014 letna odmerna stopnja pokojninskih pravic zanj 1,8 %;
1.

Ali je treba člen 27(3)(g) in (4) Okvirnega sklepa 2002/584/PNZ (1) v povezavi s pravico do učinkovitega sodnega varstva razlagati tako, da: — bi morala predana oseba možnost do uresničevanja svoje pravice do zaslišanja v zvezi z zahtevo po soglasju za razširitev kaznivih dejanj imeti v odreditveni državi članici, kadar jo pravosodni organ te države članice zasliši glede morebitne odpovedi upravičenosti do pravila specialnosti v smislu člena 27(3)(f) Okvirnega sklepa ali da — bi morala ta oseba možnost do uresničevanja svoje pravice do zaslišanja imeti v državi članici, ki jo je predtem predala izvršitvenemu pravosodnemu organu, v postopku za podelitev soglasja za razširitev kaznivih dejanj?
2.

Ali je treba določbe člena 2(1) in (2) ter člena 3(1)(c) na koncu Direktive [2000/78] razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, kot je tista iz člena 1(2) Legea-cadru nr. 330, din 5 noiembrie 2009, privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice (romunski okvirni zakon št. 330 z dne 5. novembra 2009 o enotnem plačilu zaposlenih, ki se plačuje iz državnega proračuna), ki jo je v sodbi št. 7/2019 (objavljena v Monitorul Oficial al României – Uradnem listu Romunije – št. 343, 6. 5. 2019) razlagalo Înalta Curte de Casație și Justiție (vrhovno kasacijsko sodišče, Romunija) po koncu postopka na podlagi zahteve za varstvo zakonitosti, v okoliščinah, v katerih tožeče stranke niso izkoristile zakonske pravice zahtevati višje nadomestilo ob nastopu dela na položaju sodnikov ali državnih tožilcev po začetku veljavnosti zakona [št.] 330/2009, to je pravnega predpisa, ki je izrecno določal, da zahtevki za izplačilo plač so in ostajajo taki, kakršni so določeni v tem zakonu. Posledica tega je diskriminacija iz naslova plač v razmerju do njihovih kolegov, tudi na podlagi starosti, saj so bili le starejšim sodnikom, ki so funkcijo nastopili pred januarjem 2010 (ki so jim bile pravice priznane s sodbami, izdanimi med letoma 2006 in 2009, katerih izreki so bili leta 2019 predmet razlage v sodbi Înalta Curte de Casație și Justiție (vrhovno kasacijsko sodišče, Romunija), št. 7/2019), retroaktivno priznani zahtevki za izplačilo plač (enaki tistim, ki so izpodbijani s tožbo v postopku, ki je predmet tega postopka), in sicer v mesecih od decembra 2019 do januarja 2020 za obdobje od leta 2010 do leta 2015, čeprav so tudi tožeče stranke v tem obdobju opravljale funkcijo sodnikov in imele enake delovne obveznosti, v enakih pogojih in v isti ustanovi?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Spetsializiran nakazatelen sad (Bolgarija) 4. junija 2021 – Kazenski postopek zoper HYA in druge

(Zadeva C-348/21)

(2021/C 338/14)

Jezik postopka: bolgarščina

Predložitveno sodišče

Spetsializiran nakazatelen sad

Obtoženci v postopku v glavni stvari

HYA in drugi

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je s členoma 8(1) in 6(1) v povezavi z uvodnima izjavama 33 in 34 Direktive 2016/343 (1) ter členom 47(2) Listine združljiv nacionalni zakon, v skladu s katerim pravica obtoženca do udeležbe v postopku šteje za zagotovljeno in velja, da je tožilstvo pravilno izpolnilo svojo obveznost dokazati krivdo obtoženca, če so v sodni fazi kazenskega postopka uporabljene izpovedbe prič iz predkazenskega postopka, ko teh prič iz objektivnih razlogov ni mogoče zaslišati v sodni fazi postopka, pri čemer je te priče zaslišal le organ kazenskega pregona brez sodelovanja obrambe, vendar pred sodnikom; organ kazenskega pregona pa bi že v predkazenskem postopku lahko omogočil sodelovanje obrambe pri tem zaslišanju, vendar tega ni storil?

(1) Direktiva (EU) 2016/343 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o krepitvi nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in krepitvi pravice biti navzoč na sojenju v kazenskem postopku (UL 2016, L 65, str. 1).
C 320/13

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Juzgado de Primera Instancia de Las Palmas de Gran Canaria (Španija) 6. aprila 2021 – Zulima/Servicios prescriptor y medios de pagos E.F.C. S.A.U.

(Zadeva C-215/21)

(2021/C 320/16)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Juzgado de Primera Instancia de Las Palmas de Gran Canaria

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Zulima

Tožena stranka: Servicios prescriptor y medios de pagos E.F.C. S.A.U.

Vprašanje za predhodno odločanje

V pritožbah potrošnikov zoper nepoštene pogoje na podlagi Direktive 93/13/E[G]S (1) in v primeru zunajsodne izpolnitve člen 22 zakona o civilnem postopku določa, da morajo stroške postopka nositi potrošniki, ne da bi se upoštevala predhodna dejanja prodajalca ali ponudnika, ki ni upošteval predhodnih pozivov. Ali ta španska postopkovna ureditev pomeni znatno oviro, ki lahko potrošnike odvrne od izvrševanja pravice do učinkovitega sodnega nadzora nad morebitno nepoštenostjo pogodbene klavzule, kar je v nasprotju z načelom učinkovitosti ter členoma 6(1) in 7(1) Direktive 93/13?

(1) Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL 93, L 95, str. 29).
C 320/31

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Østre Landsret (Danska) 28. maja 2021 – A1 in A2/I

(Zadeva C-352/21)

(2021/C 320/32)

Jezik postopka: danščina

Predložitveno sodišče

Østre Landsret

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnika: A1 in A2

Nasprotna stranka: I

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 15(5) Uredbe Bruselj I (1) v povezavi s členom 16(5) te uredbe razlagati tako, da kasko zavarovanje plovil za prosti čas, ki se ne uporabljajo v gospodarske namene, spada v okvir izjeme iz člena 16(5) navedene uredbe in je torej zavarovalna pogodba, ki vsebuje sporazum o izbiri sodišča, s katerim se odstopa od pravila iz člena 11 navedene uredbe in ki je veljaven v skladu s členom 15(5) navedene uredbe?

(1) Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2012 L 351, str. 1).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Kleve (Nemčija) 14. maja 2021 – AB in drugi/Ryanair DAC

(Zadeva C-307/21)

(2021/C 310/14)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landgericht Kleve

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: AB in drugi

Tožena stranka: Ryanair DAC

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člena 5(1)(c) in 7 Uredbe (ES) št. 261/2004 (1) razlagati tako, da mora dejanski letalski prevoznik v primeru odpovedi leta, o kateri potnik ni bil obveščen najmanj dva tedna pred odhodom po voznem redu, plačati odškodnino tudi tedaj, če je letalski prevoznik to informacijo pravočasno pred iztekom roka dveh tednov posredoval na edini e-poštni naslov, ki mu je bil sporočen v okviru rezervacije, ne da bi pri tem vedel, da je bila rezervacija opravljena prek posrednika oziroma njegove internetne platforme in da je bilo prek e-poštnega naslova, sporočenega s strani rezervacijske platforme, mogoče doseči kvečjemu posrednika in ne neposredno potnika?

(1) Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL 2004, L 46, str. 1).
2.

Ali pomeni domneva, da je bila zadevna določba odpravljena, učinkovito pravno sredstvo za pravice in svoboščine, ki jih zagotavlja pravo Unije (v tem primeru člena 9 in 10 Direktive 2012/27/EU (1)), oziroma ali gre za tako pravno sredstvo, če možnost, ki je določena v nacionalni zakonodaji, da se preuči, ali je bila zadevna nacionalna določba pred svojo spremembo združljiva s pravom Unije, obstaja le, če je pri pristojnem sodišču zaradi te določbe, in le glede osebe, ki je vložila tožbo, vložena konkretna odškodninska tožba?
1.

Ali je treba člena 2 in 19(1) Pogodbe o Evropski uniji (v nadaljevanju: PEU) ter člen 6, od (1) do (3), PEU v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) razumeti tako, da: (a) sodišče, v katerega sestavi je oseba, ki je bila na sodniško mesto v tem sodišču imenovana v postopku, v katerem je bilo izključeno sodelovanje organov sodniške samouprave, katerih člani so povečini neodvisni od izvršilne in zakonodajne oblasti, ni z zakonom ustanovljeno sodišče v smislu prava Unije, če je glede na ustavno tradicijo države članice in ob upoštevanju institucionalnega in strukturalnega konteksta nujno, da v postopku imenovanja sodnika sodeluje organ sodniške samouprave, ki izpolnjuje te zahteve, in glede na to, da — zahteva, da skupščina sodnikov izda mnenje o kandidatu za sodniško mesto, namenoma ter v nasprotju z nacionalnimi predpisi in stališčem tega organa sodniške samouprave, ni bila izpolnjena; — sedanji Krajowa Rada Sądownictwa (nacionalni sodni svet), ki je bil izbran v nasprotju s poljskimi ustavnimi in zakonskimi določbami, ni neodvisen organ, njegovi člani pa niso predstavniki sodstva in na to mesto niso bili imenovani neodvisno od izvršilne in zakonodajne oblasti, tako da predlog za imenovanje v sodniško funkcijo, ki je določen v nacionalnem pravu, ni bil veljavno vložen; — udeleženci razpisa za imenovanje niso mogli vložiti pravnega sredstva pri sodišču v smislu členov 2 in 19(1) PEU ter člena 6, od (1) do (3), PEU v povezavi s členom 47 Listine; (b) sodišče, v katerega sestavi je oseba, ki je bila na sodniško mesto v tem sodišču imenovana v postopku, v katerega lahko samovoljno posega izvršilna oblast in v katerem je izključeno sodelovanje organov sodniške samouprave, katerih člani so povečini neodvisni od izvršilne in zakonodajne oblasti, ali drugega organa, ki bi zagotavljal objektivno oceno kandidata, ne izpolnjuje pogojev za neodvisno in z zakonom ustanovljeno sodišče, če se upošteva, da je sodelovanje organov sodniške samouprave ali drugega organa, ki je neodvisen od izvršilne in zakonodajne oblasti ter zagotavlja objektivno oceno kandidata v postopku imenovanja sodnika, v kontekstu evropske pravne tradicije, ki je zakoreninjena v zgoraj navedenih določbah PEU in Listine ter pomeni temelj unije prava, kakršna je Evropska unija, nujno za ugotovitev, da nacionalno sodišče zagotavlja zahtevano raven učinkovitega sodnega varstva v zadevah, ki spadajo na področje prava Unije, in da sta posledično uveljavljeni načelo delitve oblasti na tri veje in ravnotežja med njimi ter načelo pravne države?
3.

Tretji pritožbeni razlog: neupoštevanje načela varstva legitimnih pričakovanj in neupoštevanje obsega načela sorazmernosti Splošno sodišče ni upoštevalo oziroma pravno pravilno upoštevalo legitimnega pričakovanja, na katerega se je lahko sklicevala tožeča stranka zaradi pisne potrditve tožene stranke glede nemotenega poteka spornih financiranih projektov. Splošno sodišče ni ugotovilo nobenega očitnega dejanskega odstopanja, ki bi se naknadno izkazalo glede na dejanski položaj, na katerega se je sklicevala tožena stranka glede pravilne uporabe sredstev, ob vedenju, da bi že samo sklicevanje lahko postavilo pod vprašaj prvotno pozitivno presojo postopka uporabe sredstev in njegovo primernost. Nazadnje ni skladno z načelom sorazmernosti, da niso bili popolnoma razjasnjeni pokazatelji, ki bi nakazovali na obstoj morebitnega drugačnega dejanskega položaja, z obsežnim preizkusom virov informacij, dostopnih toženi stranki in Splošnemu sodišču, preden je tožena stranka od vseh možnih ukrepov sprejela najbolj omejevalne (v zadevnem primeru vračilo vseh subvencij, ki so bile odobrene in nakazane).