SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

PAOLA MENGOZZIJA,

predstavljeni 3. septembra 2015 ( 1 )

Zadeva C‑155/14 P

Evonik Degussa GmbH,

AlzChem AG, nekdanja AlzChem Trostberg GmbH, nekdanja AlzChem Hart GmbH,

proti

Evropski komisiji

„Pritožba — Omejevalni sporazumi — Trgi kalcijevega karbida v prahu, granulatov kalcijevega karbida in magnezijevih granulatov v velikem delu EGP — Določanje cen, delitev trgov in izmenjava informacij — Domneva odločilnega vpliva — Ovržba — Ravnanje hčerinske družbe v nasprotju z navodili matične družbe“

1. Predmet te zadeve je pritožba, ki sta jo družbi Evonik Degussa GmbH (v nadaljevanju: družba Degussa) in AlzChem AG ( 2 ) (v nadaljevanju: družba AlzChem, skupaj v nadaljevanju: pritožnici) vložili zoper sodbo Splošnega sodišča Evropske unije v zadevi T‑391/09, Evonik Degussa in AlzChem/Komisija ( 3 ) (v nadaljevanju: izpodbijana sodba).

2. V tej zadevi ima Sodišče znova priložnost opredeliti se glede vprašanja pripisovanja protikonkurenčnega ravnanja hčerinske družbe njeni matični družbi. Sodišče je zlasti pozvano, naj bolje pojasni, v kakšnih pogojih je mogoče ovreči domnevo dejanskega izvajanja odločilnega vpliva (v nadaljevanju: domneva, povezana s kapitalom), razvite v sodni praksi za pripis kršitev pravil o konkurenci, ki jih je storila hčerinska družba, njeni matični družbi, ki ima v lasti ves ali skoraj ves kapital hčerinske družbe.

3. Temeljno vprašanje, ki se postavlja v tej zadevi, je, ali je domneva, povezana s kapitalom, ovržena, če se predloži dokaz, da je bila hčerinska družba, ki je v stoodstotni lasti matične družbe in ki naj bi bila kmalu prodana, udeležena v kartelu v očitnem nasprotju z izrecnimi in natančnimi navodili njenih matičnih družb, naj ne sodeluje pri takih protikonkurenčnih dejavnostih. V tej zadevi bo Sodišče poleg opredelitve pogojev za ovrženje domneve, povezane s kapitalom, lahko pojasnilo tudi metodologijo, ki jo je treba uporabiti pri analizi elementov in trditev, predloženih za ovrženje te domneve.

I – Dejansko stanje

4. Evropska komisija je z Odločbo C (2009) 5791 final z dne 22. julija 2009 ( 4 ) (v nadaljevanju: sporna odločba) ugotovila, da so glavni dobavitelji kalcijevega karbida in magnezija za jeklarsko in plinsko industrijo kršili člen 81(1) ES (postal člen 101(1) PDEU) in člen 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992 (UL 1994, L 1, str. 3) s tem, da so od 22. aprila 2004 do 16. januarja 2007 sodelovali pri enotni in trajajoči kršitvi. ( 5 ) Komisija je začela postopek, ki je privedel do sprejetja sporne odločbe, potem ko je družba Akzo Nobel NV na podlagi Obvestila o imuniteti pred globami in znižanju glob v kartelnih zadevah ( 6 ) (v nadaljevanju: obvestilo o prizanesljivosti) vložila prošnjo za imuniteto. Pritožnici sta na podlagi istega obvestila prav tako vložili prijavo zaradi prizanesljivosti.

5. Komisija je v sporni odločbi ugotovila, da sta pritožnici pri kršitvi sodelovali štiri mesece, to je od 22. aprila do 30. avgusta 2004. ( 7 ) Njuna odgovornost za kršitev je bila ugotovljena izključno zato, ker so pri kršitvi neposredno sodelovali zaposleni družbe SKW Stahl-Technik GmbH & Co. KG (v nadaljevanju: družba SKW), ( 8 ) ki je bila v navedenem obdobju hčerinska družba v stoodstotni lasti pritožnic. ( 9 ) Pritožnici sta 30. avgusta 2004 družbo SKW prodali družbi Arques Industrie AG, ki je postala družba Gigaset AG (v nadaljevanju: družba Gigaset), ( 10 ) z retroaktivnim gospodarskim učinkom od 1. januarja 2004.

6. Komisija je pritožnicama zaradi njunega sodelovanja pri kršitvi v členu 2(g) in (h) sporne odločbe naložila, prvič, globo v višini 1,04 milijona EUR, ki jo morata plačati solidarno z družbo SKW, in drugič, globo v višini 3,64 milijona EUR, za plačilo katere sta bili določeni kot solidarno odgovorni.

7. Komisija je v navedeni odločbi prav tako naložila solidarno globo družbi SKW in njeni novi matični družbi Gigaset zaradi njunega sodelovanja pri kršitvi v obdobju od 1. septembra 2004 do 16. januarja 2007.

II – Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba

8. Pritožnici sta s tožbo, vloženo v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 5. oktobra 2009, predlagali, primarno, razglasitev ničnosti sporne odločbe v delu, v katerem ju zadeva, ter, podredno, znižanje zneska njune globe in spremembo sporne odločbe.

9. Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo delno ugodilo tožbi. Najprej je ugotovilo, da je Komisija storila napako, ko je zaradi ponovitve kršitve povečala globo, naloženo družbi AlzChem. ( 11 ) Dalje je ugotovilo, da je Komisija, s tem ko je izbrala najnižjo stopnjo znižanja zneska globe, določeno v obvestilu o prizanesljivosti, ( 12 ) kršila navedeno obvestilo. ( 13 ) Nato je ugotovilo, da je Komisija, s tem ko je pri izračunu globe uporabila množitelj 0,5, ki ustreza šestmesečnemu sodelovanju pri kršitvi, čeprav sta pritožnici pri njej sodelovali samo štiri mesece, kršila načelo sorazmernosti. ( 14 ) Nazadnje je ugotovilo, da je Komisija, s tem ko pri izračunu solidarne odgovornosti družbe SKW ni upoštevala vstopne pristojbine, kršila načelo enakega obravnavanja. ( 15 ) Splošno sodišče je tožbo v preostalem zavrnilo.

10. Splošno sodišče je v teh okoliščinah najprej razglasilo ničnost člena 2(g) in (h) sporne odločbe v delu, v katerem je zadeval pritožnici.

11. Nato je v točkah od 287 do 289 izpodbijane sodbe ob izvajanju svoje neomejene sodne pristojnosti spremenilo globi, naloženi pritožnicama zaradi njunega sodelovanja pri kršitvi, in jima naložilo naslednji globi: ( 16 ) — pritožnicama solidarno: 2,49 milijona EUR, pri čemer se šteje, da sta to globo plačali do zneskov, ki jih je družba SKW plačala na podlagi globe, ki ji je bila naložena v sporni odločbi, in — samo družbi Degussa 1,24 milijona EUR.

III – Postopek pred Sodiščem in predlogi strank

12. Pritožnici s pritožbo Sodišču predlagata, naj: — izpodbijano sodbo razveljavi v delu, v katerem posega v njun položaj, in razglasi ničnost sporne odločbe v delu, v katerem ju zadeva; — podredno, zmanjša globi, ki sta jima bili naloženi v sporni odločbi, in, še bolj podredno, spremeni sporno odločbo tako, da je družba SKW solidarno odgovorna za celotni globi, naloženi pritožnicama; — še bolj podredno, razveljavi izpodbijano sodbo in zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, in — Komisiji naloži plačilo stroškov

13. Komisija Sodišču predlaga, naj: — pritožbo zavrne in — pritožnicama naloži plačilo stroškov postopka.

14. Stranke so svoja stališča predstavile v pisnem postopku in na obravnavi 4. junija 2015.

IV – Analiza

15. Pritožnici v utemeljitev pritožbe navajata pet pritožbenih razlogov, pri čemer sta četrti in peti navedena podredno.

16. Vendar sta pritožnici na obravnavi v odgovoru na vprašanje sporočili, da se glede na sodbo v zadevi Komisija/Siemens Österreich in drugi, ( 17 ) ki jo je Sodišče izreklo po vložitvi njune pritožbe, odpovedujeta drugemu pritožbenemu razlogu. ( 18 )

A – Prvi pritožbeni razlog: kršitev člena 81 ES ter načel osebne odgovornosti, domneve nedolžnosti in krivdne odgovornosti

1. Trditve strank

17. Pritožnici v prvem pritožbenem razlogu, ki se nanaša na točke od 70 do 119 izpodbijane sodbe, trdita, da je Splošno sodišče kršilo člen 81 ES ter načela osebne odgovornosti, domneve nedolžnosti in krivdne odgovornosti, ker jima je neupravičeno pripisalo protikonkurenčno ravnanje njune hčerinske družbe SKW, čeprav sta v okviru zelo posebnega primera izjemoma uspeli ovreči domnevo, povezano s kapitalom. Splošno sodišče naj bi pri zavrnitvi njunih trditev uporabilo napačno merilo za ovrženje te domneve in naj bi uporabilo prestroge zahteve, ker ni priznalo njene izpodbojnosti.

18. Pritožnici Splošnemu sodišču najprej očitata, da je v točkah od 102 do 107 izpodbijane sodbe neupravičeno zavrnilo njune utemeljitve, da okoliščina, da je bila družba SKW udeležena v spornem kartelu v nasprotju z njunimi izrecnimi navodili, naj ne sodeluje pri tovrstnih dejavnostih, dokazuje, da nista odločilno vplivali na družbo SKW. Tako naj bi po eni strani ravnanje „nepoštene hčerinske družbe“ („rogue subsidiary“) v očitnem nasprotju z navodili matične družbe, kot je ravnanje družbe SKW v obravnavani zadevi, dokazovalo neobstoj odločilnega vpliva, s čimer naj bi bila domneva, povezana s kapitalom, jasno ovržena.

19. Po drugi strani naj Splošno sodišče v preudarkih v točkah 106 in 107 izpodbijane sodbe v zvezi z izjavami, ki sta jih pod prisego dala g. S ( 19 ) in g. N ( 20 ) – v času dejanskega stanja direktor („Vorstand“) družbe AlzChem oziroma poslovni direktor družbe SKW – ne bi upoštevalo obsega pripisa odgovornosti na podlagi člena 81 ES. Splošno sodišče naj bi se pri pripisovanju kršitvenega ravnanja pritožnicama zadovoljilo s hipotetičnim vplivom na družbo SKW, medtem ko naj v skladu z ustaljeno sodno prakso za tak pripis ne bi zadostovala možnost izvajanja odločilnega vpliva, ampak naj bi bilo potrebno dejansko izvajanje takega vpliva. Za ugotovitev dejanskega vplivanja naj bi bilo potrebno ne samo, da matična družba izda navodilo, ampak tudi, da se hčerinska družba ravna po njem. Splošno sodišče naj bi tako pripis kršitve oprlo na objektivno nekrivdno odgovornost, kar je v nasprotju z načeli osebne odgovornosti, domneve nedolžnosti in krivdne odgovornosti.

20. Poleg tega pritožnici izpodbijata analizo iz točk 101 in 102 izpodbijane sodbe, v skladu s katero Splošno sodišče na podlagi ugotovitve, da se povezave med njima in družbo SKW leta 2004 nikakor niso spremenile, zavrača njuno trditev, da leta 2004 nista odločilno vplivali na družbo SKW. Ta presoja naj bi bila napačna iz dveh razlogov. Po eni strani naj bi se Splošno sodišče omejilo na presojo odnosov med družbo SKW in pritožnicama glede na razdelitev deležev družbe in vodstveno osebje, ne da bi analiziralo, kako so bili ti odnosi konkretno organizirani. Po drugi strani naj ne bi bilo treba pritožnicama dokazati nikakršne spremembe njunih povezav z družbo SKW, ker naj ne bi nikoli izvajali odločilnega vpliva na to hčerinsko družbo.

21. Nazadnje, pritožnici Splošnemu sodišču očitata, da je neupravičeno zavrnilo njuno trditev glede neobstoja njunega odločilnega vpliva na družbo SKW, čeprav je ta svojo dejavnost upravljala samostojno, saj njena gospodarska dejavnost ni bila nikoli del njunih glavnih operativnih dejavnosti in sta bili tudi sami od prvega dne zaposleni z njeno prodajo. Splošno sodišče naj bi se zlasti v točkah od 84 do 87, 88 in 89, od 95 do 97 in od 108 do 113 izpodbijane sodbe oprlo izključno na morebitni teoretični vpliv pritožnic na družbo SKW, da bi jima pripisalo kršitev, v točkah 93, 94 in 98 izpodbijane sodbe naj bi napačno uporabilo dokazno breme in v točkah od 84 do 87 naj bi izkrivilo dokaze.

22. Komisija meni, da dejstvo, da je matična družba dala navodila, potrjuje splošno razmerje hierarhične nadrejenosti s hčerinsko družbo in s tem obstoj povezav, ki dokazujejo prisotnost gospodarske enote. Neupoštevanje navodil, naj se ne sodeluje v kartelih, ki so v nasprotju s pravili o konkurenci, naj ne bi zadostovalo za ovrženje domneve, povezane s kapitalom. Tu naj bi šlo samo za enkratno kršitev. Poleg tega naj bi bil obstoj gospodarske enote rezultat celovite presoje. Po mnenju Komisije naj ne bi Splošnemu sodišču nič preprečevalo, da iz obdobja pred spornim ravnanjem, v obravnavanem primeru obdobja pred 1. januarjem 2004, izpelje ugotovitve o obdobju kršitve. Domnevo, povezano s kapitalom, naj bi poleg tega potrjevala vrsta dodatnih indicev in preudarkov, v katerih naj ne bi bilo nič špekulativnega.

2. Analiza

a) Uvodne ugotovitve

23. V skladu z ustaljeno sodno prakso se kršitev pravil o konkurenci, ki jo stori hčerinska družba, njeni matični družbi lahko pripiše zlasti, kadar hčerinska družba, čeprav je ločen pravni subjekt, o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak se v bistvenem ravna po navodilih matične družbe, in sicer predvsem zaradi gospodarskih, organizacijskih in pravnih povezav med obema pravnima subjektoma. Ker sta v takem primeru matična in hčerinska družba del iste gospodarske enote in sta eno samo podjetje v smislu člena 81 ES, lahko namreč Komisija odločbo, s katero je naloženo plačilo glob, naslovi na matično družbo, ne da bi bilo treba dokazati, da je bila matična družba pri tej kršitvi osebno vpletena. ( 21 )

24. V posebnem primeru, v katerem ima matična družba v lasti ves ali skoraj ves kapital hčerinske družbe, ki je storila kršitev, obstaja izpodbojna domneva (domneva, povezana s kapitalom), da ta matična družba dejansko odločilno vpliva na svojo hčerinsko družbo. ( 22 )

25. V teh okoliščinah za domnevanje, da matična družba odločilno vpliva na poslovno politiko hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija dokaže, da je ves ali skoraj ves kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe. Komisija bo nato lahko štela, da je matična družba solidarno odgovorna za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če ta matična družba, ki mora ovreči to domnevo, ne predloži zadostnih dokazov, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno. ( 23 )

26. Za ovrženje domneve, povezane s kapitalom, mora matična družba sodišču Unije v presojo predložiti vse dokaze v zvezi z organizacijskimi, gospodarskimi in pravnimi povezavami med njo in njeno hčerinsko družbo, s katerimi lahko dokaže, da nista enoten gospodarski subjekt. ( 24 ) Za ugotovitev, ali hčerinska družba o svojem ravnanju na trgu odloča samostojno, je treba upoštevati vse upoštevne dejavnike v zvezi s temi povezavami med hčerinsko in matično družbo, ki pa so lahko v vsakem posameznem primeru drugačni in jih torej ni mogoče taksativno našteti. ( 25 )

27. Splošno sodišče mora torej pri preizkusu elementov, predloženih za ovrženje domneve, povezane s kapitalom, presoditi vsak element glede organizacijskih, gospodarskih in pravnih povezav med matično in hčerinsko družbo, s katerim bi bilo mogoče dokazati, da je zadnjenavedena družba v razmerju do svoje matične družbe ravnala samostojno in da torej ti dve družbi nista bili enoten gospodarski subjekt. ( 26 ) Čeprav nekateri dokazi, obravnavani posamično, morda ne zadostujejo za ovrženje zadevne domneve, je treba vse dokaze, ki jih je predložila matična družba, presojati kot celoto, da bi se ugotovilo, ali ti dokazi zadostujejo za ovrženje domneve. ( 27 ) V tem okviru je treba upoštevati posledice, ki jih imajo te povezave med matično in hčerinsko družbo v gospodarski stvarnosti na dejansko ravnanje na trgu. ( 28 )

28. Vendar je treba zvezi s tem opozoriti, da Sodišče v fazi pritožbe ni pristojno za ponovni preizkus vseh dokazov in za to, da presojo Splošnega sodišča nadomesti s svojo. Splošno sodišče je po eni strani edino pristojno za ugotavljanje dejanskega stanja, razen če bi bila iz listin v spisu, ki so mu bile predložene, razvidna vsebinska nepravilnost njegovih ugotovitev, in po drugi za presojo tega dejanskega stanja. Vendar ko Splošno sodišče ugotovi ali presodi dejansko stanje, je Sodišče pristojno, da izvaja nadzor nad pravno opredelitvijo tega dejanskega stanja in pravnimi posledicami, ki jih je iz njega izpeljalo Splošno sodišče. ( 29 )

29. Na podlagi teh načel je treba analizirati utemeljitve, ki sta jih v podporo prvemu pritožbenemu razlogu navedli pritožnici in ki se nanašajo izključno na analizo Splošnega sodišča, s katero je zavrnilo njune trditve, ki sta jih podali za ovrženje domneve, povezane s kapitalom.

b) „Deduktivna“ metodologija Splošnega sodišča

30. Najprej je treba analizirati očitek, naveden v točki 20 teh sklepnih predlogov, s katerim se izpodbija pristop, ki ga je Splošno sodišče uporabilo v točkah 101 in 102 izpodbijane sodbe. Ta očitek je namreč predhodne narave, saj se z njim izpodbija metodologija, ki jo je Splošno sodišče uporabilo v svojem sklepanju za zavrnitev trditev, ki sta jih pritožnici navedli, da bi ovrgli domnevo, povezano s kapitalom.

31. Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi, preden je podrobno preučilo različne trditve pritožnic za ovrženje domneve, povezane s kapitalom, najprej navedlo, da sta ti na obravnavi pojasnili, da trdita, da nista nikoli odločilno vplivali na družbo SKW od njenega prevzema februarja 2001, vendar da to še toliko bolj velja za obdobje po 1. januarju 2004, v katerem sta se osredotočili na pogajanja v zvezi s prodajo družbe SKW. ( 30 )

32. Splošno sodišče, ki se je oprlo na to premiso, je trditve, ki sta jih navedli pritožnici, analiziralo v dveh fazah.

33. Na eni strani je v točkah od 79 do 99 izpodbijane sodbe te trditve presodilo v zvezi z obdobjem pred 1. januarjem 2004. Na podlagi te presoje je v točki 99 izpodbijane sodbe ugotovilo, da nič v utemeljitvah pritožnic ali v spisu ne dokazuje, da pred 1. januarjem 2004 nista odločilno vplivali na poslovno politiko družbe SKW.

34. Na drugi strani je v točki 101 navedene sodbe ugotovilo, da iz spisa ne izhaja – in da tudi pritožnici ne zatrjujeta – da so bile predhodne organizacijske, gospodarske in pravne povezave med njima in njuno hčerinsko družbo leta 2004 kakor koli spremenjene.

35. V teh okoliščinah je Splošno sodišče v točki 102 izpodbijane sodbe z uporabo metodologije, ki bi jo lahko imenovali „deduktivna metodologija“, ker se povezave med družbo SKW in pritožnicama niso spremenile, ugotovitve glede obdobja pred 1. januarjem 2004 preneslo na obdobje po tem datumu, ki je vključevalo obdobje kršitve v zvezi s pritožnicama, to je od 22. aprila do 30. avgusta 2004, datuma dokončne prodaje družbe SKW družbi Gigaset. Splošno sodišče je v isti točki 102 tako ugotovilo, da trditve pritožnic, da leta 2004 nista odločilno vplivali na družbo SKW, ni mogoče sprejeti.

36. Pritožnici izpodbijata sklepanje Splošnega sodišča v točkah 101 in 102 izpodbijane sodbe in po eni strani trdita, da Splošno sodišče ni upoštevalo resničnosti njunih povezav z družbo SKW, in po drugi, da jima za ovrženje domneve, povezane s kapitalom, nikakor ni bilo treba dokazati, da so se njune organizacijske, gospodarske in pravne povezave z družbo SKW leta 2004 spremenile.

37. V zvezi s tem je treba opozoriti, da, kot izhaja iz sodne prakse, navedene v točkah od 23 do 25 teh sklepnih predlogov, pripis kršitve, ki jo je storila hčerinska družba, njeni matični družbi temelji na ugotovitvi, da sta ti družbi zlasti glede na organizacijske, gospodarske in pravne povezave med njima v času, ko je storjena kršitev, del iste gospodarske enote in tako eno samo podjetje v smislu člena 81 ES.

38. Da bi se lahko kršitveno ravnanje hčerinske družbe pripisalo matični družbi, morata zato biti del iste gospodarske enote v trenutku, ko je storjena kršitev, zato je treba povezave med matično in hčerinsko družbo ter njuno konkretno delovanje preučiti glede na obdobje kršitve, da bi se ugotovilo, ali je v času kršitvenega ravnanja prva dejansko odločilno vplivala na drugo.

39. Podobno se lahko kršitev pripiše matični družbi na podlagi domneve, povezane s kapitalom – ki je domneva dejanskega izvajanja odločilnega vpliva – če ima ta v obdobju kršitve v lasti ves (ali skoraj ves) kapital hčerinske družbe. ( 31 ) Zato mora matična družba, da bi ovrgla to domnevo, zadostne dokaze za to, da takrat s hčerinsko družbo nista bili enoten gospodarski subjekt, predložiti za obdobje kršitve, in ne za drugo obdobje.

40. Iz vsega navedenega sledi, da se mora analiza v zvezi z dejanskim izvajanjem odločilnega vpliva nanašati na obdobje kršitve ter da morata Komisija in Splošno sodišče dokaze, ki jih matična družba predloži za ovrženje domneve, povezane s kapitalom, načeloma presojati v povezavi s tem obdobjem.

41. Vendar zgornje ugotovitve ne vplivajo na možnost Komisije ali Splošnega sodišča, da v okviru svoje presoje uporabita deduktivno sklepanje. V nekaterih posebnih primerih namreč ni izključeno, da lahko ugotovitve v zvezi s predhodnim obdobjem veljajo tudi za poznejše obdobje.

42. Vendar menim, da je pri uporabi take deduktivne metodologije potrebna določena previdnost. Pri takem pristopu se namreč ne sme prezreti dejstva, da je treba dejansko izvajanje odločilnega vpliva matične družbe na hčerinsko družbo preveriti v zvezi z obdobjem kršitve. Iz tega sledi, da ugotovitev v zvezi z resničnostjo organizacijskih, gospodarskih in pravnih povezav med tema subjektoma v določenem trenutku ni mogoče samodejno prenesti na drugo obdobje. Nasprotno, te povezave je treba nujno presojati v dejanskih okoliščinah upoštevnega obdobja, to je obdobja kršitve, ki niso nujno enake kot okoliščine predhodnega obdobja.

43. Ugotoviti je treba, da v obravnavani zadevi upoštevne dejanske okoliščine obdobja pred 1. januarjem 2004 in okoliščine obdobja po tem datumu, ki so vključevale obdobje kršitve, niso bile enake. Kot sta namreč pritožnici večkrat trdili, je bil v obdobju po 1. januarju 2004 za dejanske okoliščine značilen – drugače kot pred tem datumom – obstoj pogajanj v zvezi s prodajo družbe SKW, s katerimi sta se ukvarjali pritožnici.

44. V teh okoliščinah in glede na ugotovitve v točkah 41 in 42 teh sklepnih predlogov menim, da bi Splošno sodišče naredilo napako, če bi z uporabo deduktivne metodologije samodejno na obdobje kršitve preneslo ugotovitve, do katerih je prišlo v zvezi s povezavami med pritožnicama in družbo SKW pred 1. januarjem 2004, ne da bi te povezave presodilo v dejanskih okoliščinah navedenega obdobja kršitve.

45. V zvezi s tem ugotavljam, da bi bilo mogoče ob branju prvega stavka točke 102 izpodbijane sodbe na prvi pogled meniti, da je Splošno sodišče do ugotovitve v zvezi z dejanskim izvajanjem odločilnega vpliva pritožnic na družbo SKW v obdobju po 1. januarju 2004 prišlo izključno na podlagi ugotovitev, do katerih je prišlo v točki 101 iste sodbe, pri čemer je uporabilo „deduktivno“ sklepanje.

46. Vendar menim, da je mogoče ob branju točk od 102 do 107 izpodbijane sodbe ugotoviti, da je v resnici ni bilo tako in da je Splošno sodišče analiziralo ugotovitve, ki jih je izpeljalo v zvezi s povezavami med pritožnicama in družbo SKW v obdobju pred 1. januarjem 2004, v okviru posebnih dejanskih okoliščinah, ki jih pritožnici navajata kot specifične za obdobje kršitve. Iz teh točk namreč izhaja, da je Splošno sodišče upoštevalo trditve pritožnic v zvezi z resničnostjo organizacijskih, gospodarskih in pravnih povezav v položaju, v katerem je bila družba SKW ravno sredi postopka prodaje, kar je glede na trditve pritožnic ustvarilo stanje brez pooblastil, v katerem je družba SKW ravnala v očitnem nasprotju z navodili svojih matičnih družb.

47. Nazadnje, ne morem se izogniti ugotovitvi protislovja v utemeljitvah pritožnic, ko po eni strani trdita, da nista nikoli odločilno vplivali na družbo SKW, po drugi pa se sklicujeta na „stanje brez pooblastil“, do katerega je prišlo zaradi postopka prodaje družbe SKW in ki naj bi omogočilo navedeno ravnanje družbe SKW.

48. Menim, da iz zgornjih preudarkov sledi, da je treba očitek, ki se nanaša na točki 101 in 102 izpodbijane sodbe in je naveden v točki 20 teh sklepnih predlogov, zavrniti.

c) Ravnanje v očitnem nasprotju z navodili matične družbe

49. Dalje je treba analizirati očitek pritožnic, da je Splošno sodišče storilo napako, ker ni ugotovilo, da ravnanje hčerinske družbe v očitnem nasprotju z izrecnimi navodili njene matične družbe, naj ne sodeluje pri protikonkurenčnem ravnanju, kot je ravnanje družbe SKW v obravnavanem primeru, dokazuje neobstoj odločilnega vpliva na hčerinsko družbo, s čimer je domneva, povezana s kapitalom, ovržena. Pritožnici merita zlasti na analizo Splošnega sodišča v točkah 106 in 107 izpodbijane sodbe v zvezi z izjavami g. S in g. N, navedenimi v točki 19 teh sklepnih predlogov, ter Splošnemu sodišču očitata, da se je pri pripisu kršitve zadovoljilo s hipotetičnim vplivom.

50. V obravnavanem primeru ni sporno, da sta pritožnici tako leta 2002 kot leta 2004 družbi SKW dali natančno navodilo, naj ne sodeluje pri protikonkurenčnih sporazumih na zadevnem trgu. Prav tako ni sporno, da odgovorne osebe družbe SKW tega navodila niso upoštevale in da je bila torej udeležba v kartelu, za katero sta bili pritožnici kaznovani, v nasprotju s tem izrecnim in natančnim navodilom.

51. Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi, po eni strani, v točkah od 90 do 92 menilo, da dejstvo, da sta pritožnici dali tako navodilo, pomeni dodaten indic, ki potrjuje, da sta odločilno vplivali na hčerinsko družbo. Po drugi strani je v točkah 106 in 107 navedene sodbe analiziralo zgoraj navedene izjave g. S in g. N ter menilo, da ne dokazujejo, da pritožnici leta 2004 nista več odločilno vplivali na družbo SKW.

52. V zvezi s tem moram najprej poudariti, da je načeloma res, da lahko okoliščina, da matična družba da navodila hčerinski družbi, na splošno pomeni indic, ki se lahko upošteva pri analizi za ugotovitev dejanskega izvajanja odločilnega vpliva. ( 32 ) Vendar iz sodne prakse, navedene v točkah 23 in naslednjih teh sklepnih predlogov, po eni strani izhaja, da mora biti izvajanje odločilnega vpliva dejansko, in po drugi, da je mogoče šteti, da hčerinska družba o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, če se v bistvenem ravna po navodilih matične družbe. Načeloma je torej ravnanje po navodilih tisto, ki določa dejanskost izvajanja odločilnega vpliva. Poleg tega iz preudarkov v točki 27 in fine teh sklepnih predlogov izhaja, da pri analizi povezav med matično in hčerinsko družbo ni mogoče prezreti resničnosti njunega ravnanja.

53. Po mojem mnenju je iz zgoraj navedenega mogoče sklepati, da v položaju, v katerem ni sporno, da hčerinska družba očitno ni upoštevala natančnega navodila, ki ga je dala matična družba, zgolj dejstva, da je tako navodilo bilo dano, ni mogoče opredeliti kot indic dejanskega izvajanja odločilnega vpliva, kot je to storilo Splošno sodišče v točkah od 90 do 92 izpodbijane sodbe. ( 33 ) Nasprotno, dejstvo, da navodilo ni bilo upoštevano, po mojem mnenju pomeni element v korist neobstoja dejanskega odločilnega vpliva.

54. Glede na to je vprašanje, ki ga pritožnici odpirata z očitkom, to, ali lahko zgolj dejstvo, da hčerinska družba očitno krši izrecna in natančna navodila matične družbe, naj ne sodeluje pri protikonkurenčnih dejavnosti na določenem trgu, ovrže domnevo dejanskega izvajanja odločilnega vpliva.

55. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Sodišče v sodbi Schindler Holding in drugi/Komisija ( 34 ) razsodilo, da neupoštevanje navodil, ki so jih matične družbe naslovile na svoje hčerinske družbe v okviru „programov uskladitve“ („compliance programs“), naj ne sprejemajo protikonkurenčnih poslovnih praks, ne prepoveduje, da se matičnim družbam pripiše odgovornost za kršitve prava omejevalnih sporazumov, ki jih stori njihova hčerinska družba. ( 35 )

56. Vendar moram navesti, da se ta zadeva razlikuje od zadeve, v kateri je bila izrečena navedena sodba Schindler Holding in drugi/Komisija. V nasprotju z navodili, ki so dana v okviru programa uskladitve in so del splošnega načrta, katerega namen je preprečiti kršitve konkurenčnega prava v podjetju, so bila namreč navodila, ki sta jih v obravnavani zadevi pritožnici dali leta 2002 in še zlasti leta 2004, specifična in natančna ter so se nanašala na ravnanje na določenem trgu. ( 36 ) Iz tega sledi, da te sodne prakse ni nujno samodejno uporabiti za obravnavano zadevo.

57. Ta zadeva se po mojem mnenju razlikuje tudi od primerov, običajno imenovanih „nepošteni delavec“ („rogue employee“) – na katere sta se pritožnici implicitno sklicevali, ko sta družbo SKW označili za „rogue subsidiary“ – v katerih je Sodišče obravnavalo argument, katerega namen je bil preprečiti pripis kršitvenega ravnanja in v skladu s katerim je bilo treba kršitev pravil o konkurenci pripisati individualnemu ravnanju nekaterih (nepoštenih) zaposlenih kot posameznikov. ( 37 )

58. Namreč, čeprav bi med primerom „nepoštenega delavca“ in primerom „nepoštene hčerinske družbe“ lahko obstajala določena podobnost, ( 38 ) se mi ta položaja ne zdita nujno primerljiva. V primeru nepoštenega delavca gre za to, da se podjetju pripišejo dejanja, s katerimi glavni upravitelji podjetja niso bili seznanjeni, vendar ki so bila, ker so jih storili sodelavci, ki imajo dovoljenje, da delujejo za račun podjetja, storjena v okviru njegovega področja odgovornosti. ( 39 ) Nasprotno pa se vprašanje pripisa kršitve, ki jo je storila „nepoštena hčerinska družba“, njeni matični družbi nanaša na to, da se zadevnemu pravnemu subjektu pripiše kršitveno ravnanje, ki ga je storil drug pravni subjekt. Za tak pripis se je v sodni praksi razvilo posebno merilo, in sicer dejansko izvajanje odločilnega vpliva, iz katerega izhaja obstoj gospodarske enote. ( 40 ) Samo če je to posebno merilo izpolnjeno, se lahko kršitveno ravnanje enega pravnega subjekta pripiše drugemu. Obravnavano zadevo je torej treba analizirati glede na to merilo.

59. V zvezi s tem je treba opozoriti, kot sem navedel v točkah 26 in 27 teh sklepnih predlogov, da analiza za ugotovitev, ali je bila domneva, povezana s kapitalom, ovržena, v skladu z ustaljeno sodno prakso predpostavlja presojo vseh dokazov, ki jih predloži matična družba.

60. Poleg tega iz sodne prakse, navedene v točki 23 teh sklepnih predlogov, jasno izhaja, da hčerinska družba o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, če se v bistvenem ravna po navodilih matične družbe. ( 41 ) Podobno je Sodišče nedavno potrdilo, da hčerinski družbi ni treba ravnati v skladu z vsemi navodili matične družbe, da bi obstajal odločilni vpliv, če ni neupoštevanje danih navodil postalo že pravilo, kar je treba presoditi glede na vse dokaze, ki so na voljo Splošnemu sodišču. ( 42 )

61. Za ugotovitev obstoja gospodarske enote med matično in hčerinsko družbo, ki upravičuje pripis odgovornosti prve za kršitveno ravnanje druge, se torej ne zahteva, da hčerinska družba ravna v skladu z vsemi navodili matične družbe brez izjeme. Zadostuje, da hčerinska družba ravna po navedenih navodilih v bistvenem. ( 43 ) Iz tega sledi, da zgolj neupoštevanje natančnega in specifičnega navodila, ki ga je matična družba dala hčerinski družbi, čeprav je nesporno pomembno, ne bo moglo biti dokaz o samostojnosti hčerinske družbe na trgu in ovreči domneve, povezane s kapitalom. Samo če se z analizo vseh predloženih dokazov dokaže, da hčerinska družba praviloma ni upoštevala navodil, ki ji jih je dala matična družba, je mogoče šteti, da je domneva, povezana s kapitalom, ovržena.

62. V obravnavani zadevi pa Splošno sodišče ni ugotovilo, da družba SKW na splošno ni upoštevala navodil, ki sta jih dali pritožnici, kar bi dokazovalo, da je hčerinska družba o svojem ravnanju na trgu odločala povsem samostojno. Res je, da ni mogoče zanikati, da je bila kršitev navodil, ki jo je storila družba SKW, pomembna in je pomenila resno kršitev navodil matičnih družb. Vendar taka kršitev, čeprav zagotovo pomeni pomembno okoliščino, ki jo je treba upoštevati pri preučitvi vseh dokazov, predloženih za ovrženje domneve, povezane s kapitalom, ne zadostuje za ovrženje te domneve. ( 44 )

63. Kar zadeva konkretno presojo izjav, navedenih v točki 19 teh sklepnih predlogov, poudarjam, da ker pritožnici nista trdili, da so bili dokazi izkrivljeni, Sodišče ni pristojno, da podvomi o presoji teh dokazov, ki jo je opravilo Splošno sodišče, niti o vrednosti, ki jim jo je to pripisalo v svoji analizi. ( 45 ) V zvezi s tem ugotavljam samo, da je Splošno sodišče menilo, da te izjave ne dokazujejo, da pritožnici nista odločilno vplivali na njuno hčerinsko družbo, zaradi česar z njimi ni bilo mogoče ovreči domneve, povezane s kapitalom, na kateri je temeljil pripis odgovornosti pritožnicama. Pritožnici torej, ko trdita, da sklepanje v točki 106 izpodbijane sodbe, ki naj bi dokazovalo največ hipotetičen vpliv, ne zadostuje, da se jima pripiše odgovornost, izhajata iz napačnega stališča, ker, kot je sicer podrobneje navedeno v točki 70 in naslednjih teh sklepnih predlogov, ne upoštevata, da jima je bila kršitev pripisana na podlagi domneve, povezane s kapitalom.

64. Iz vsega navedenega sledi, da je treba očitek v zvezi s tem, da naj bi ravnanje hčerinske družbe v očitnem nasprotju z izrecnimi navodili matične družbe ovrglo domnevo, povezano s kapitalom, prav tako zavrniti.

d) Uporaba prestrogega merila Splošnega sodišča, zaradi katerega naj bi domneva, povezana s kapitalom, postala neizpodbojna

65. Pritožnici Splošnemu sodišču očitata, da je uporabilo napačno merilo, ko je za ovrženje domneve, povezane s kapitalom, postavilo prevelike zahteve, zaradi česar je to ovrženje postalo nemogoče, kar je v nasprotju s členom 101 PDEU in drugimi načeli. Natančneje, Splošno sodišče naj bi jima kršitev pripisalo na podlagi hipotetičnega vpliva, čeprav naj bi dokazali, da nista nikoli dejansko odločilno vplivali na svojo hčerinsko družbo. V tem okviru pritožnici navajata več točk izpodbijane sodbe, v katerih naj bi Splošno sodišče neupravičeno zavrnilo njune trditve na podlagi tega napačnega merila.

66. V zvezi s tem je treba najprej navesti, da Sodišče v pritožbenem postopku – razen glede vprašanja izkrivljanja – sicer ni pristojno, da bi posegalo v presojo dejstev, ( 46 ) vendar pa lahko izvaja nadzor nad pravno opredelitvijo dejstev, ki jo je opravilo Splošno sodišče, ki v skladu z ustaljeno sodno prakso vključuje vprašanje, ali je to pri presoji dejstev in dokazov uporabilo pravilna pravna merila. ( 47 ) Tako so utemeljitve pritožnic dopustne samo v delu, v katerem trdita, da je Splošno sodišče pri presoji elementov, navedenih za ovrženje domneve, povezane s kapitalom, uporabilo napačno pravno merilo. ( 48 )

67. V obravnavani zadevi ni sporno, da sta imeli pritožnici v obdobju kršitve neposredno ali posredno v lasti ves kapital družbe SKW, tako da je lahko Komisija v sporni odločbi upravičeno uporabila domnevo, povezano s kapitalom. Komisija se je v tej odločbi sklicevala na nekatere dejanske elemente, ki so potrjevali to domnevo, tako v zvezi z družbo AlzChem ( 49 ) kot v zvezi z družbo Degussa. ( 50 ) Dalje, Komisija je v točkah od 237 do 244 obrazložitve sporne odločbe zavrnila trditve pritožnic za ovrženje domneve, povezane s kapitalom. ( 51 )

68. Splošno sodišče je v točkah od 70 do 119 izpodbijane sodbe analiziralo trditve, ki sta jih navedli pritožnici, pri tem pa ni razlikovalo med trditvami, katerih namen je bil izpodbijati dodatne elemente, ki so po mnenju Komisije potrjevali domnevo, povezano s kapitalom, in trditvami, katerih namen je bil neposredno ovreči to domnevo.

69. Pritožnici Splošnemu sodišču očitata, da je večkrat zavrnilo njune trditve, pri čemer se je zadovoljilo s teoretično možnostjo odločilnega vpliva, medtem ko naj bi bilo odločilno vprašanje to, ali se je vpliv dejansko izvajal. Tako se v svojih utemeljitvah sklicujeta zlasti na analizo, ki jo je Splošno sodišče opravilo v izpodbijani sodbi, in sicer v točkah od 84 do 87 izpodbijane sodbe glede obveznosti poročanja družbe SKW družbi AlzChem, v točkah 88 in 89 glede odobritve družbe AlzChem v zvezi z več poslovnimi odločitvami družbe SKW, v točkah od 95 do 97 glede prodajne narave družbe SKW in v točkah od 108 do 113 glede upoštevnosti prometa družbe SKW. Splošno sodišče naj bi v svojem sklepanju v zvezi z vsemi temi trditvami zavrnilo trditve pritožnic, tako da se je oprlo na njun morebitni teoretični vpliv na družbo SKW, vendar pa naj ne bi moglo dokazati dejanskega izvajanja odločilnega vpliva.

70. Menim, da pritožnici v svojih utemeljitvah ne upoštevata dejstva, da je pripis njune odgovornosti temeljil na domnevi, povezani s kapitalom, ( 52 ) in da sta bili torej oni tisti, ki bi v skladu s sodno prakso, navedeno v točkah 26 in 27 teh sklepnih predlogov, morali predložiti zadostne dokaze za to, da v obdobju kršitve nista odločilno vplivali na družbo SKW. Pritožnici izhajata iz premise – ki ni bila potrjena – da sta dokazali neobstoj dejanskega izvajanja odločilnega vpliva in da torej ne zadostuje, da Splošno sodišče njune trditve zavrne izključno na podlagi teoretičnega vpliva.

71. Pristop, ki ga uporabljata pritožnici, je zato po mojem mnenju napačen. To je, na primer, še posebej očitno, ko v zvezi z analizo potrebne odobritve družbe AlzChem trdita, da se Splošno sodišče ne more opreti na morebitni teoretični vpliv, da bi zavrnilo trditev, češ da ni dejanskega vpliva, ali ko s sklicevanjem na trditev v zvezi z upoštevnostjo prometa družbe SKW trdita, da bi moralo Splošno sodišče „ovreči“ trditev, da ni bilo dejanskega vpliva.

72. Kadar se uporabi domneva, povezana s kapitalom, pa Splošnemu sodišču ni treba odgovoriti na trditve, ki jih navaja matična družba, in dokazati dejansko izvajanje odločilnega vpliva. Nasprotno, matična družba je tista, ki mora predložiti zadostne dokaze za to, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno. Kot izhaja iz sodne prakse, navedene v točkah 26 in 27 teh sklepnih predlogov, mora Splošno sodišče opraviti analizo vseh teh elementov, da bi preverilo, ali v nasprotju s tem, kar se domneva na podlagi domneve, povezane s kapitalom, dokazujejo, da matična družba ni dejansko odločilno vplivala na hčerinsko družbo.

73. Kar zadeva zlasti analizo Splošnega sodišča v točkah od 84 do 87 izpodbijane sodbe v zvezi z obveznostjo poročanja družbe SKW družbi AlzChem, pritožnici trdita, da je Splošno sodišče, s tem ko je zgolj iz obveznosti poročanja sklepalo o dejanskem vplivu, izkrivilo dokaze.

74. Izkrivljanje dokazov obstaja, če se zdi presoja obstoječih dokazov, ne da bi bilo treba poseči po novih dokazih, očitno napačna. ( 53 )

75. V zvezi s tem moram poudariti, da tudi če bi priznali, da je, kot trdita pritožnici, domneva iz točke 87 izpodbijane sodbe, v skladu s katero je zaradi pretoka informacij med družbama AlzChem in SKW prva posegala v odločitve druge, špekulativna ugotovitev, iz sodne prakse izhaja, da pretok informacij med matično in hčerinsko družbo ter torej a fortiori obveznost „poročanja“, kot izhaja iz odgovorov družb SKW in Degussa, navedenih v točkah 83 in 84 izpodbijane sodbe, pomeni indic izvajanja nadzora nad odločitvami hčerinske družbe. ( 54 ) Iz tega po mojem mnenju sledi, da Splošno sodišče ni izkrivilo dokazov, ko je v točki 87 izpodbijane sodbe potrdilo presojo Komisije iz točke 229, tretja alinea, obrazložitve sporne odločbe, v skladu s katero so ta poročila pomenila dodaten indic, ki je potrjeval domnevo, povezano s kapitalom.

76. Kar zadeva sklepanje v točkah 93, 94 in 98 izpodbijane sodbe, pritožnici trdita, da je Splošno sodišče napačno uporabilo dokazno breme za ovrženje domneve, povezane s kapitalom. Pritožnicama naj namreč ne bi bilo treba dokazati, da je bil njun odločilni vpliv nujno izključen, ampak samo, da v konkretnem primeru nista dejansko izvajali nikakršnega vpliva. Vendar v zvezi s tem zadostuje poudariti, da Splošno sodišče v točkah sodbe, na katere se nanaša ta trditev, nikakor ni obrnilo dokaznega bremena, ampak je zgolj ugotovilo, da trditve pritožnic ne zadostujejo za ovrženje domneve, povezane s kapitalom, oziroma niso upoštevne za ta namen.

77. Nazadnje, kar zadeva trditev, da je ta domneva zaradi konkretne uporabe Komisije, ki jo je Splošno sodišče potrdilo, postala neizpodbojna, zadostuje opozoriti, da iz sodne prakse Sodišča izhaja, da zgolj dejstvo, da je nasproten dokaz, potreben za ovrženje domneve, težko predložiti, ne pomeni, da domneva ni izpodbojna. ( 55 )

78. Glede na vse te preudarke je treba zavrniti tudi očitek, da je Splošno sodišče uporabilo prestrogo merilo, zaradi katerega naj bi domneva, povezana s kapitalom, postala neizpodbojna. Iz tega sledi, da je treba prvi pritožbeni razlog v celoti zavrniti.

B – Tretji pritožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve in načela enakega obravnavanja

1. Trditve strank

79. Pritožnici s tretjim pritožbenim razlogom, usmerjenim zoper točke od 287 do 289 izpodbijane sodbe, trdita, da je Splošno sodišče kršilo načelo enakega obravnavanja ter njuno pravico do izjave in svojo obveznost obrazložitve.

80. Po eni strani je Splošno sodišče v točkah od 272 do 275 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Komisija pri izračunu celotne solidarne odgovornosti družbe SKW neupravičeno ni upoštevala vstopne pristojbine ter je zato kršila načelo enakega obravnavanja in načela, s katerimi je urejeno določanje solidarnih glob. Po drugi strani naj Komisija, kot izhaja iz vzporedne sodbe v zvezi s tožbo, ki jo je vložila družba SKW, ( 56 ) in kot sta pritožnici navedli v repliki, tudi ne bi smela izvesti zmanjšanja globe na podlagi obvestila o prizanesljivosti v korist družbe SKW, ker prijava zaradi prizanesljivosti, ki sta jo vložili pritožnici, ni veljala za družbo SKW, družba SKW pa ni vložila lastne prijave zaradi prizanesljivosti. Če Komisija ne bi storila teh napak, bi morala biti globa, naložena družbi SKW za prvi del kršitve, bistveno večja.

81. V teh okoliščinah naj bi Splošno sodišče kršilo načelo enakega obravnavanja, ker ni zmanjšalo njune globe, da bi popravilo nezakonito nesorazmernost med naloženimi globami, naloženimi pritožnicama in družbi SKW, čeprav je v vzporedni sodbi Gigaset/Komisija ( 57 ) v podobnem položaju znižalo znesek globe družbe Gigaset, to je nove matične družbe družbe SKW, pri čemer je razsodilo, da je treba glede na načelo enakega obravnavanja v primeru neobstoja znižanja zneska globe družbe SKW znižati znesek globe družbe Gigaset. Poleg tega naj bi Splošno sodišče, s tem ko ni odgovorilo na trditve, ki sta jih pritožnici navedli v repliki in ki naj jih ne bi mogli navesti prej, kršilo pravico do izjave in svojo obveznost obrazložitve.

82. Komisija trdi, da načelo enakega obravnavanja v obravnavani zadevi ni bilo kršeno. Navedena sodba Gigaset/Komisija naj bi se nanašala na drugačen primer. Trditve v zvezi z globo družbe SKW naj ne bi bile povezane s predmetom postopka na prvi stopnji, kot naj bi izrecno izhajal iz točke 266 izpodbijane sodbe. Trditev, da družba SKW ne bi smela biti upravičena do zmanjšanja na podlagi prizanesljivosti, naj bi bila v nasprotju z utemeljitvami, navedenimi na prvi stopnji, poleg tega pa prepozna in torej ni dopustna. Komisija vsekakor meni, da morebiti nepravilno zmanjšanje globe družbe SKW v skladu z obvestilom o prizanesljivosti ne more upravičiti zmanjšanja globe pritožnic, za kateri je bilo upravičeno uporabljeno to obvestilo.

2. Analiza

83. Pritožnici izpodbijata določitev globe, ki jo je opravilo Splošno sodišče na podlagi svoje neomejene sodne pristojnosti. Splošno sodišče naj bi kršilo načelo enakega obravnavanja, ker v nasprotju s tem, kar je storilo v navedeni sodbi Gigaset/Komisija, ni zmanjšalo globe pritožnic, da bi popravilo nezakonito nesorazmernost navedene globe z globo, naloženo družbi SKW, ki bi morala biti večja zaradi dveh napak pri njeni določitvi: neupoštevanja vstopne pristojbine in neupravičenega zmanjšanja na podlagi obvestila o prizanesljivosti.

84. V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča izvajanje neomejene pristojnosti pri določanju zneska glob ne more povzročiti diskriminacije med podjetji, ki so sodelovala pri omejevalnem sporazumu v nasprotju s členom 101(1) PDEU. ( 58 ) Poleg tega je načelo enakega obravnavanja v skladu s sodno prakso kršeno, le če se primerljivi položaji obravnavajo različno ali različni položaji enako, razen če ni tako obravnavanje objektivno utemeljeno. ( 59 )

85. Najprej je treba analizirati trditev Komisije, da ta pritožbeni razlog ni povezan s predmetom postopka na prvi stopnji, zaradi česar naj ne bi bil dopusten. V zvezi s tem je treba opozoriti, da iz ustaljene sodne prakse sicer res izhaja, da je v okviru pritožbe pristojnost Sodišča načeloma omejena na preizkus presoje razlogov, ki jih je obravnavalo Splošno sodišče, ( 60 ) vendar iz iste sodne prakse izhaja tudi, da lahko pritožnica vloži pritožbo, v kateri se pred Sodiščem sklicuje na razloge, ki izhajajo iz izpodbijane sodbe in s katerimi izpodbija njeno utemeljenost. ( 61 )

86. Ugotoviti je treba, da se pritožnici v okviru tega pritožbenega razloga sklicujeta na kršitev načela enakega obravnavanja v zvezi z globo, kot jo je določilo Splošno sodišče v izpodbijani sodbi pri izvajanju svoje neomejene sodne pristojnosti. Tega razloga torej zaradi njegove narave ne bi bilo mogoče uveljavljati na prvi stopnji. ( 62 ) Iz tega sledi, da je dopusten.

87. Vendar je treba navesti, da se utemeljitve pritožnic ne nanašajo na njun specifični položaj, ampak na domnevne nezakonitosti pri določanju globe družbe SKW. Ni sporno, da mora biti načelo enakega obravnavanja usklajeno z načelom, v skladu s katerim se ne more nihče v svojo korist sklicevati na nezakonitost, storjeno v korist drugega, ( 63 ) kar je posledica načela zakonitosti. ( 64 )

88. S tega vidika celo ob predpostavki, da je položaj družbe Gigaset in pritožnic primerljiv, kar zadeva določitev globe, ki jo je Splošno sodišče opravilo pri izvajanju svoje neomejene sodne pristojnosti, in ne da bi bilo seveda mogoče v okviru te pritožbe izpodbijati presojo, ki jo je Splošno sodišče opravilo v isti sodbi Gigaset/Komisija, menim, da se pritožnici na podlagi načela, v skladu s katerim se nihče ne more v svojo korist sklicevati na nezakonitost, storjeno v korist drugega, nikakor ne moreta v svojo korist sklicevati na morebitne nezakonitosti ali napake, storjene pri določitvi globe družbe SKW, da bi zlasti dosegli zmanjšanje svoje globe.

89. V teh okoliščinah menim, da sta očitka glede kršitve pravice do izjave in obveznosti obrazložitve brezpredmetna. Tudi če bi Splošno sodišče preučilo trditve, navedene v repliki, v skladu s katerimi družba SKW ne bi smela biti upravičena do zmanjšanja globe na podlagi prizanesljivosti, in ob predpostavki, da bi bile te trditve, v nasprotju s tem, kar trdi Komisija, dopustne pred Splošnim sodiščem, pritožnici nikakor ne bi mogli izkoristiti nezakonitosti, storjenih v korist družbe SKW, da bi dosegli zmanjšanje svojih glob.

90. Nazadnje, če je treba ta pritožbeni razlog razumeti tako, da se z njim zatrjuje kršitev načela sorazmernosti pri določitvi globe s strani Splošnega sodišča, zadostuje opozoriti, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da Sodišču, kadar v okviru pritožbe odloča o pravnih vprašanjih, ni treba iz razlogov pravičnosti s svojo presojo nadomestiti presoje Splošnega sodišča, ki pri izvajanju svoje neomejene pristojnosti odloča o višini glob, ki se podjetjem naložijo zaradi kršitev prava Unije. ( 65 ) Nič pa ne kaže na to, da naj bi bila višina kazni, naložene pritožnicama, ne samo neprimerna, ampak tudi tako pretirana, da ne bi bila sorazmerna, in da bi bilo torej treba ugotoviti, da je Splošno sodišče zaradi neprimernosti zneska globe napačno uporabilo pravo.

91. Iz vsega navedenega sledi, da je treba tretji pritožbeni razlog zavrniti.

C – Četrti pritožbeni razlog, ki se navaja podredno: kršitev načel pravne varnosti in nulla poena sine lege certa ter obveznosti obrazložitve, ki jo ima Splošno sodišče

1. Trditve strank

92. Pritožnici v okviru četrtega pritožbenega razloga, ki se navaja podredno ter se nanaša na točko 288 izpodbijane sodbe in točko 2 njenega izreka, trdita, da je Splošno sodišče kršilo načeli pravne varnosti in nulla poena sine lege certa ter obveznost obrazložitve. Pritožnici Splošnemu sodišču očitata, da v izpodbijani sodbi ni dovolj natančno pojasnilo, da bo imelo plačilo družbe SKW učinek dvojne ugasnitve, in sicer, da bo imelo učinek izpolnitve obveznosti plačila dolga tako zanju kot za družbo Gigaset, ki je prav tako solidarno odgovorna za plačilo globe z družbo SKW. Če plačilo družbe SKW ne bi imelo učinka dvojne ugasnitve, bi bila z izpodbijano sodbo povzročena popolna pravna negotovost. Komisija bi morala po prostem preudarku odločiti, v kolikšnem obsegu to plačilo pripisuje pritožnicama oziroma družbi Gigaset. To naj bi tudi nacionalnemu sodišču, ki bi mu bil morebiti predložen spor v zvezi s tem, preprečevalo, da odloči o tem.

93. Komisija trdi, da utemeljitve pritožnic pomenijo nov in torej nedopusten pritožbeni razlog. V zvezi s tem naj dejstvo, da je grajana obrazložitev rezultat izvajanja neomejene sodne pristojnosti Splošnega sodišča, ne bi imelo posledic, saj naj bi bila kršitev taka, da bi jo bilo mogoče navesti na prvi stopnji. Komisija poudarja, da je Splošno sodišče grajano točko oblikovalo na svojo pobudo in da je ta točka ugodna za pritožnici, kar vzbuja dvom o njunem interesu za njeno izpodbijanje.

2. Analiza

94. Pritožnici s četrtim pritožbenim razlogom izpodbijata pojasnilo Splošnega sodišča v točki 288 in fine izpodbijane sodbe, povzeto v točki 2, prva alinea, izreka te sodbe, v skladu s katerim „se šteje, da sta družbi [Degussa] in AlzChem to globo plačali do zneskov, ki jih je družba SKW […] plačala na podlagi globe, ki ji je bila naložena v členu 2(f) in (g) [sporne] odločbe“.

95. Komisija izpodbija dopustnost tega pritožbenega razloga kot novega razloga, ki v fazi pritožbe ni dopusten. V zvezi s tem poudarjam, da je, kot ugotavlja Komisija, to razlog, ki izhaja iz izpodbijane sodbe in s katerim se izpodbija točka, ki jo je Splošno sodišče oblikovalo na svojo pobudo v okviru izvajanja neomejene sodne pristojnosti. V teh okoliščinah menim, da ga na podlagi sodne prakse, navedene v točki 85 teh sklepnih predlogov, ni mogoče šteti za nov in iz tega razloga nedopusten razlog. ( 66 )

96. Dalje, poudarjam, da je, kot izhaja iz prejšnje točke teh sklepnih predlogov, v delih izpodbijane sodbe, ki se izpodbijajo v okviru tega pritožbenega razloga, v korist pritožnic izrecno določen učinek ugasnitve zneskov, ki jih plača družba SKW iz naslova globe, ki ji je bila naložena s sporno odločbo. Pritožnici pa v okviru svojih utemeljitev predlagata, naj Sodišče ugotovi napako Splošnega sodišča, ker to ni navedlo, da bo tako plačilo imelo učinek dvojne ugasnitve. Ker sta plačili družbe SKW za pritožnici že imeli učinek izpolnitve obveznosti plačila dela globe, za katero sta solidarno odgovorni z družbo SKW, se s tem pritožbenim razlogom v bistvu Sodišču predlaga, naj prizna učinek ugasnitve, ki ga ti plačili imata v zvezi z družbo Gigaset.

97. V zvezi s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da ima stranka interes za pritožbo, če lahko pritožba zaradi izida stranki, ki jo je vložila, zagotovi neko korist. ( 67 )

98. Ker je ob branju izpodbijane sodbe jasno, da kakršno koli plačilo, ki ga opravi družba SKW na podlagi zadevne globe, pritožnici razbremeni dela globe, za katero sta solidarno odgovorni z družbo SKW, do višine plačanih zneskov, pritožnici ne moreta pridobiti nikakršne koristi ob morebitni ugoditvi temu pritožbenemu razlogu, s katero bi se priznal učinek ugasnitve za družbo Gigaset, ki ga imata plačili družbe SKW.

99. Iz tega sledi, da je treba ta pritožbeni razlog razglasiti za nedopusten.

D – Peti pritožbeni razlog, ki se navaja podredno: kršitev člena 81 ES in člena 23 Uredbe (ES) št. 1/2003 ter načela enakega obravnavanja, pravice do izjave in obveznosti obrazložitve

1. Trditve strank

100. Pritožnici s petim pritožbenim razlogom, ki se navaja podredno in je usmerjen zoper točko 288 izpodbijane sodbe, trdita, da je Splošno sodišče kršilo člen 81 ES, člen 23 Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL 2003, L 1, str. 1), načelo enakega obravnavanja, pravico do izjave in obveznost obrazložitve. Splošnemu sodišču očitata, da je iz dela globe, ki se šteje za plačan v primeru plačila družbe SKW, izpeljalo zmanjšanje, odobreno pritožnicama na podlagi obvestila o prizanesljivosti. Kot sta trdili v okviru tretjega pritožbenega razloga, pritožnici trdita, da se njuna prijava zaradi prizanesljivosti ni nanašala na družbo SKW, kar naj bi navedli v repliki pred Splošnim sodiščem. Če ne bi bilo tega nezakonitega zmanjšanja zneska globe, naložene družbi SKW, na podlagi obvestila o prizanesljivosti, bi bil del globe, za kateri ima plačilo družbe SKW učinek izpolnitve obveznosti plačila, večji. Znašati bi moral 3,47 milijona EUR in ne 2,49 milijona EUR. Zato Sodišču predlagata, naj učinek izpolnitve obveznosti, ki ga ima plačilo družbe SKW za družbo Degussa, določi na 3,47 milijona EUR.

101. Komisija trdi, da solidarna odgovornost družbe SKW in pritožnic ne more presegati višine solidarnega dolga. Poleg tega poudarja, da je bila globa, naložena družbi Degussa na podlagi točke 289 izpodbijane sodbe in točke 2, druga alinea, njenega izreka (in sicer 1,24 milijona EUR), določena samo za to družbo in da se zanjo ni uporabil mehanizem solidarne odgovornosti. Nazadnje navaja, da celotna solidarna odgovornost pritožnic in družbe SKW v višini 2,49 milijona EUR ne pomeni, da je zadnjenavedena imela koristi od prijave zaradi prizanesljivosti, ki sta jo vložili prvonavedeni.

2. Analiza

102. Pritožnici s petim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očitata več kršitev prava, ker pri novi določitvi globe pri izvajanju svoje neomejene sodne pristojnosti ni povečalo solidarne odgovornosti družbe SKW. Splošno sodišče naj namreč pri tej določitvi ne bi popravilo dejstva, da je Komisija nepravilno v korist družbe SKW upoštevala prijavo zaradi prizanesljivosti, ki sta jo vložili pritožnici in se ni nanašala na družbo SKW.

103. Tako bi moral učinek izpolnitve obveznosti, ki ga ima plačilo družbe SKW za pritožnici, znašati ne 2,49 milijona EUR, kot je določeno v prvi alinei točke 2 izreka izpodbijane sodbe, ampak 3,47 milijona EUR. Ta učinek izpolnitve obveznosti bi moral torej delno zajemati tudi globo, naloženo družbi Degussa, v višini 1,24 milijona EUR, kot je določena v drugi alinei navedene točke 2 izreka izpodbijane sodbe.

104. Očitno je, da tak pritožbeni razlog ne more uspeti.

105. Ne da bi bilo sploh treba obravnavati vprašanje, ali lahko Sodišče v okviru pritožbe poveča obseg solidarne odgovornosti in s tem zviša znesek globe tretje osebe, kot je v obravnavanem primeru družba SKW, namreč zadostuje poudariti, da odgovornost družbe SKW, kot je izpostavila Komisija, ne more preseči zneska globe, ki ji je bila za ugotovljeno kršitev naložena solidarno z njenima matičnima družbama. Splošno sodišče pa je ta znesek določilo na 2,49 milijona EUR.

106. Družba SKW nikakor ne more biti obvezana plačati, niti delno, globe v višini 1,24 milijona EUR, določene v drugi alinei točke 2 izreka izpodbijane sodbe. Kot namreč izhaja iz točk 271 in 289 izpodbijane sodbe, je bila ta globa naložena izključno družbi Degussa zaradi ponovne kršitve. Ta globa je torej globa družbe Degussa in je izključena iz solidarne odgovornosti. V teh okoliščinah tožeči stranki Splošnemu sodišču ne moreta očitati nobene napake ali kršitve prava, ker pri novi določitvi globe v okviru izvajanja svoje neomejene sodne pristojnosti ni povečalo solidarne odgovornosti družbe SKW, da bi upoštevalo Komisijino domnevno napačno upoštevanje prijave zaradi prizanesljivosti v korist družbe SKW.

107. Peti pritožbeni razlog je torej treba prav tako zavrniti.

108. Po mojem mnenju iz vsega navedenega sledi, da je treba pritožbo v celoti zavrniti.

V – Stroški

109. Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da kadar pritožba ni utemeljena, o stroških odloči Sodišče.

110. V skladu s členom 138(1) navedenega poslovnika, ki se uporablja za pritožbeni postopek na podlagi člena 184(1) istega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.

111. Ker je Komisija predlagala, naj se pritožnicama naloži plačilo stroškov, in ker pritožnici s svojimi pritožbenimi razlogi nista uspeli, se jima poleg njunih stroškov naloži plačilo stroškov, ki jih je priglasila Komisija.

VI – Predlog

112. Glede na zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, naj odloči tako: — pritožba se zavrne, in — družbama Evonik Degussa GmbH in AlzChem se naloži plačilo stroškov.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) Nekdanja AlzChem Trostberg GmbH, nekdanja AlzChem Hart GmbH.

( 3 ) T‑391/09, EU:T:2014:22.

( 4 ) Odločba v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (Zadeva COMP/39.396 – Kalcijev karbid in reagenti na osnovi magnezija za jeklarstvo in plinsko industrijo).

( 5 ) Cilj kršitve je bil delitev trgov, določanje kvot, razdeljevanje strank, določanje cen in izmenjava občutljivih poslovnih informacij v zvezi s cenami, strankami in obsegom prodaje v Evropskem gospodarskem prostoru (EGS), razen v Kraljevini Španiji, na Irskem, v Portugalski republiki ter v Združenem kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska.

( 6 ) UL 2002, C 45, str 3.

( 7 ) Glej člen 1(f) sporne odločbe.

( 8 ) Glej točki 226 in 227 obrazložitve sporne odločbe.

( 9 ) Glej točke 227, 228 in 235 obrazložitve sporne odločbe.

( 10 ) Glej točko 29 obrazložitve sporne odločbe.

( 11 ) Točke od 149 do 157 izpodbijane sodbe.

( 12 ) Glej opombo 6 teh sklepnih predlogov.

( 13 ) Točka 211 izpodbijane sodbe.

( 14 ) Točke od 227 do 236 izpodbijane sodbe.

( 15 ) Točke od 272 do 275 izpodbijane sodbe.

( 16 ) Glej točko 2 izreka izpodbijane sodbe.

( 17 ) C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2014:256.

( 18 ) Drugi pritožbeni razlog v zvezi s kršitvijo pravice do izjave in obveznosti obrazložitve se je nanašal na utemeljitve, ki sta jih pritožnici navedli pred Splošnim sodiščem in so temeljile na sodbi Splošnega sodišča v zadevi Siemens Österreich in VA Tech Transmission & Distribution/Komisija (od T‑122/07 do T‑124/07, EU:T:2011:70). Vendar je bila ta sodba Splošnega sodišča razveljavljena s sodbo Sodišča, navedeno v predhodni opombi teh sklepnih predlogov.

( 19 ) Iz te izjave, priložene tožbi pri Splošnem sodišču, na katero se je to sklicevalo v točkah 91 in 102 izpodbijane sodbe, izhaja, da je g. S trdil, da je „[v] obdobju 2003–2004, ko so se dobavitelji kalcijevega karbida morali spopadati s padcem cen, ki ga je spremljalo veliko zvišanje stroškov, zlasti koksa, sem g. [L] [poslovodja (Geschäftsführer) družbe SKW] rekel približno tole: ‚Tudi če bi nam v teh težkih razmerah konkurenti sporočili svojo željo, da bi sklenili sporazume, tega ne bomo storili. In tudi vi tega ne boste storili. Želim biti zelo jasen v zvezi s tem. G. [L] sem prosil, naj to navodilo posreduje svojim sodelavcem. G. [L] in njegovi sodelavci so bili v celoti seznanjeni z mojim navodilom glede upoštevanja konkurenčnega prava‘“.

( 20 ) Glej točki 105 in 107 izpodbijane sodbe.

( 21 ) Sodba Komisija/Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, točki 38 in 39 ter navedena sodna praksa).

( 22 ) Prav tam (točka 40 in navedena sodna praksa).

( 23 ) Prav tam (točka 41 in navedena sodna praksa).

( 24 ) Sodba General Química in drugi/Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, točka 51 in navedena sodna praksa).

( 25 ) Sodbi Elf Aquitaine/Komisija (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, točka 58) in Schindler Holding in drugi/Komisija (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, točka 112 in navedena sodna praksa).

( 26 ) Sodba General Química in drugi/Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, točka 76).

( 27 ) V zvezi s tem glej preudarke generalnega pravobranilca J. Mazáka v točki 36 njegovih sklepnih predlogov v zadevi General Química in drugi/Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2010:517) ter točko 109 sodbe General Química in drugi/Komisija (C 90/09 P, EU:C:2011:21).

( 28 ) Glej v tem smislu točko 72 sklepnih predlogov generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi Komisija/Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2012:763).

( 29 ) Glej med drugim sodbe General Motors/Komisija (C‑551/03 P, EU:C:2006:229, točka 51), Evonik Degussa/Komisija (C‑266/06 P, EU:C:2008:295, točka 72) in Schindler Holding in drugi/Komisija (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, točki 115 in 159).

( 30 ) Glej točko 78 izpodbijane sodbe.

( 31 ) Glej v zvezi s tem točko 146 sklepnih predlogov generalne pravobranilke J. Kokott v združenih zadevah Alliance One International in Standard Commercial Tobacco/Komisija ter Komisija/Alliance One International in drugi (C‑628/10 P in C‑14/11 P, EU:C:2012:11).

( 32 ) V zvezi s tem glej, kar zadeva ukaz matične družbe za hčerinsko družbo, naj ravna v skladu s pravili o konkurenci, preudarke generalnega pravobranilca J. Mazáka v točki 40 njegovih sklepnih predlogov v zadevi General Química in drugi/Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2010:517).

( 33 ) Res je, da je v točki 92 izpodbijane sodbe Splošno sodišče svojo ugotovitev omejilo na navodilo, dano leta 2002, in na izvajanje „v tem obdobju“, ker se je ta točka nanašala na analizo za obdobje pred 1. januarjem 2004. Vendar je, kot sem navedel v točkah od 33 do 35 teh sklepnih predlogov, ta dodatni indic na podlagi metodologije, ki sem jo opredelil kot „deduktivno“, podprl ugotovitve, prenesene za obdobje po tem, vključno z obdobjem kršitve.

( 34 ) C‑501/11 P, EU:C:2013:522.

( 35 ) Glej prav tam (točka 113). Glej v zvezi s tem tudi točke od 93 do 100 sklepnih predlogov generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi Schindler Holding in drugi/Komisija (C‑501/11 P, EU:C:2013:248) in točko 102 sklepnih predlogov generalne pravobranilke J. Kokott v združenih zadevah Fresh Del Monte Produce/Komisija in Komisija/Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P in C‑294/13 P, EU:C:2014:2439).

( 36 ) Glej izjavo, povzeto v opombi 19 teh sklepnih predlogov.

( 37 ) Sodišče je nenehno zavračalo to trditev, pri čemer je razsodilo, da za namene uporabe prepovedi omejevalnih sporazumov, določene s pravom Unije, dejanje osebe, ki ima dovoljenje, da deluje za račun podjetja, zadostuje, da se kršitveno ravnanje pripiše podjetju, ne da bi bilo potrebno dejanje ali celo seznanjenost družbenikov ali glavnih upraviteljev zadevnega podjetja. Glej sodbi Musique Diffusion française in drugi/Komisija (od 100/80 do 103/80, EU:C:1983:158, točka 97) in Slovenská sporiteľňa (C‑68/12, EU:C:2013:71, točka 25).

( 38 ) Mogoče bi se bilo celo vprašati, ali ne bi bilo mogoče v primeru, v katerem matična družba obvladuje 100 % hčerinske družbe, delavca hčerinske družbe šteti za delavca skupine in ga torej izenačiti z delavcem matične družbe.

( 39 ) Glej v zvezi s tem točke od 129 do 131 sklepnih predlogov generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi Schindler Holding/Komisija (C‑501/11 P, EU:C:2013:248).

( 40 ) Glej točke od 23 do 25 zgoraj.

( 41 ) V zvezi s tem glej tudi sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott v združenih zadevah Fresh Del Monte Produce/Komisija in Komisija/Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P in C‑294/13 P, EU:C:2015:416, točka 100 in navedena sodna praksa).

( 42 ) Glej sodbo Fresh Del Monte Produce/Komisija in Komisija/Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P in C‑294/13 P, EU:C:2015:416, točki 96 in 97).

( 43 ) V zvezi s tem glej preudarke v točkah 100 in 101 sklepnih predlogov generalne pravobranilke J. Kokott v združenih zadevah Fresh Del Monte Produce/Komisija in Komisija/Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P in C‑294/13 P, EU:C:2014:2439), na katere se Sodišče izrecno sklicuje v točki 96 sodbe Fresh Del Monte Produce/Komisija in Komisija/Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P in C 294/13 P, EU:C:2015:416).

( 44 ) Kar zadeva sklicevanje na obravnavi na sodbo BMW Belgium in drugi/Komisija (32/78, od 36/78 do 82/78, EU:C:1979:191), je Splošno sodišče v točkah od 114 do 117 izpodbijane sodbe zavrnilo trditev, ki temelji na tej sodbi, z ugotovitvijo, da se nanaša na drugačen dejanski položaj. Pritožnici nista predložili nobenega elementa, s katerim bi lahko izpodbijali tako presojo.

( 45 ) Glej točko 28 teh sklepnih predlogov in navedeno sodno prakso ter sodbo General Química in drugi/Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, točka 73).

( 46 ) Glej točko 28 teh sklepnih predlogov in sodno prakso v opombi 29.

( 47 ) Glej med drugim sodbo Komisija/Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, točka 59 in navedena sodna praksa).

( 48 ) V tem smislu glej tudi sodbo FLSmidth/Komisija (C‑238/12 P, EU:C:2014:284, točka 21).

( 49 ) Glej točko 229 obrazložitve sporne odločbe.

( 50 ) Glej točko 236 obrazložitve sporne odločbe.

( 51 ) Glej tudi točko 233 obrazložitve sporne odločbe. Šlo je zlasti za trditev, da je bila družba SKW prodana z retroaktivnim učinkom od 1. januarja 2004, trditev v zvezi z udeležbo v kartelu v očitnem nasprotju z izrecnimi navodili in trditev v zvezi z enačenjem družbe Degussa s finančnim vlagateljem.

( 52 ) Iz sporne odločbe namreč ne izhaja, da naj bi se Komisija z uporabo metode, imenovane „dvojna podlaga“, nameravala odpovedati temu, da se zanaša izključno na uporabo domneve o odločilnem vplivu. V zvezi s tem glej sodbo Alliance One International in Standard Commercial Tobacco/Komisija in Komisija/Alliance One International in drugi (C‑628/10 P in C‑14/11 P, EU:C:2012:11, točka 50). Pripis odgovornosti je torej temeljil na domnevi, povezani s kapitalom, dodatni navedeni elementi pa so potrjevali zgolj domnevo.

( 53 ) Glej med drugim sklep The Sunrider Corporation/UUNT (C‑142/14 P, EU:C:2015:371, točka 49 in navedena sodna praksa).

( 54 ) Glej v tem smislu sodbo General Química in drugi/Komisija (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, točka 107). Za ovrženje domneve, povezane s kapitalom, v primeru obstoja takega pretoka informacij, ki lahko potrjuje tako domnevo, je po mojem mnenju matična družba tista, ki mora predložiti zadostne dokaze glede neupoštevnosti izmenjanih informacij.

( 55 ) Glej med drugim sodbe FLSmidth/Komisija (C‑238/12 P, EU:C:2014:284, točka 28), Komisija/Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, točka 71) in ENI/Komisija (C‑508/11 P, EU:C:2013:289, točka 68 in navedena sodna praksa).

( 56 ) Sodba SKW Stahl-Metallurgie Holding in SKW Stahl-Metallurgie/Komisija (T‑384/09, EU:T:2014:27, točka 240).

( 57 ) T‑395/09, EU:T:2014:23, točke od 181 do 186.

( 58 ) Sodbi Komisija in drugi/Siemens Österreich in drugi (od C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2014:256, točka 105) in Quinn Barlo in drugi/Komisija (C‑70/12 P, EU:C:2013:351, točka 46 in navedena sodna praksa).

( 59 ) Sodba Komisija in drugi/Siemens Österreich in drugi (od C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2014:256, točka 106).

( 60 ) Glej v zvezi s tem sodbo Alliance One International in Standard Commercial Tobacco/Komisija ter Komisija/Alliance One International in drugi (C‑628/10 P in C 14/11 P, EU:C:2012:11, točka 111 in navedena sodna praksa).

( 61 ) Sodbi Komisija in drugi/Siemens Österreich in drugi (od C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2014:256, točka 102) in sodba Areva in drugi/Komisija (C‑247/11 P in C‑253/11 P, EU:C:2014:257, točki 118 in 170).

( 62 ) Glej sodbo Komisija in drugi/Siemens Österreich in drugi (od C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2014:256, točka 104 in navedena sodna praksa) ter preudarke v točkah 141 in 142 mojih sklepnih predlogov v teh zadevah (C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2013:578).

( 63 ) Sodbi The Rank Group (C‑259/10 in C‑260/10, EU:C:2011:719, točka 62 in navedena sodna praksa) in Solvay/Komisija (C‑455/11 P, EU:C:2013:796, točka 109). V zvezi s tem glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca N. Wahla v zadevi Total Marketing Services/Komisija (C‑634/13 P, EU:C:2015:208, točka 92).

( 64 ) Glej v tem smislu točko 61 sklepnih predlogov generalne pravobranilke J. Kokott v združenih zadevah Alliance One International in Standard Commercial Tobacco/Komisija ter Komisija/Alliance One International in drugi (C‑628/10 P in C‑14/11 P, EU:C:2012:11).

( 65 ) Sodbi E.ON Energie/Komisija (C‑89/11, EU:C:2012:738, točki 125 in 126) in Komisija in drugi/Siemens Österreich in drugi (od C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2014:256, točka 111).

( 66 ) V zvezi s tem se ne morem izogniti temu, da ne bi izpostavil določenega protislovja v utemeljitvah Komisije, ki po eni strani trdi, da je grajano točko oblikovalo Splošno sodišče na svojo pobudo, po drugi pa, da gre za kršitev, ki bi jo bilo mogoče navesti na prvi stopnji.

( 67 ) Glej med drugim sodbi Akzo Nobel Chemicals in Akcros Chemicals/Komisija (C‑550/07 P, EU:C:2010:512, točki 22 in 23) in Ferrero/UUNT (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, točka 39).