ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 432/31

Tožba, vložena 29. oktobra 2019 – Evropska komisija/Republika Avstrija

(Zadeva C-796/19)

(2019/C 432/36)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: Walter Mölls in Cécile Vrignon)

Tožena stranka: Republika Avstrija

Predlogi tožeče stranke

Tožeča stranka predlaga, naj

— se ugotovi, da je Republika Avstrija kršila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 3(a) Direktive 2007/59/ES (1), s tem, da je kot pristojni organ za namene te direktive določila drug organ in ne varnostni organ iz člena 16 Direktive 2004/49/ES; (2)

— Republiki Avstriji naloži plačilo stroškov postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija navaja, da je v členu 3(a) Direktive 2007/59 pristojni organ za namene te direktive opredeljen kot „varnostni organ iz člena 16 Direktive 2004/49/ES“.

Avstrijski zakonodajalec pa se je odločil, da se odstopi od te določbe.

Namesto pristojnega organa za namene Direktive 2004/49 (Bundesminister für Verkehr, Innovation und Technologie) naj bi kot pristojnega organa za vrsto nalog, ki izhajajo iz Direktive 2007/59, določil Schieneninfrastruktur-Dienstleistungsgesellschaft mbH. To naj ne bi bilo v skladu z zadnjenavedeno direktivo.

(1) Direktiva 2007/59/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 o izdaji spričeval strojevodjem, ki upravljajo lokomotive in vlake na železniškem omrežju Skupnosti (UL 2007, L 315, str. 51).

(2) Direktiva 2004/49/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o varnosti na železnicah Skupnosti ter o spremembi Direktive Sveta 95/18/ES o izdaji licence prevoznikom v železniškem prometu in Direktive 2001/14/ES o dodeljevanju železniških infrastrukturnih zmogljivosti, naložitvi uporabnin za uporabo železniške infrastrukture in podeljevanju varnostnega spričevala (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 227).
1.

Ali je ob upoštevanju sodne prakse Sodišča iz – med drugimi – sodb z dne 20. aprila 2010 (C-265/08, Federutility) (1) in z dne 7. septembra 2016 (C-121/15, ANODE) (2) z zahtevami, določenimi v členu 3(2) Direktive 2009/72/ES (3), skladna nacionalna ureditev – kakršna je ta, ki je določena v členu 45(4) zakona 24/2013 z dne 26. decembra in podrobneje urejena v členih 2 in 3 kraljevega odloka 968/2014 z dne 21. novembra – v skladu s katero je financiranje socialne subvencije naloženo določenim udeležencem elektroenergetskega sistema – matičnim družbam skupin družb ali, glede na primer, družbam, ki obenem izvajajo dejavnosti proizvodnje, distribucije in prodaje električne energije – pri čemer je posamičen pomen nekaterih od teh subjektov, zavezanih k financiranju, glede na celoten sektor zelo majhen, medtem ko so od plačila tega stroška izvzeti drugi subjekti ali skupine podjetij, ki bi ga zaradi obsega svojega prometa ali sorazmernega pomena, ki ga imajo v enem od sektorjev dejavnosti, ali pa zato, ker dve od teh dejavnosti opravljajo hkrati in integrirano, morda lahko lažje prevzeli?
1.

Ali je mogoče z vidika Uredbe (ES) št. 1/2003 (1) šteti, da imajo dejstva, ki so bila preučena in razglašena za dokazana v sklepu nacionalnega organa, pristojnega za konkurenco države članice EU – kadar ta organ izvaja člena 101 PDEU in 102 PDEU v okviru nalog, ki so mu podeljene na podlagi navedene uredbe, z Obvestilom o sodelovanju med Komisijo in sodišči držav članic EU in z Obvestilom Komisije o sodelovanju v okviru mreže organov, pristojnih za konkurenco ((2004/C 101/03), 27.4.2004) – pri čemer je višje sodišče ta sklep naknadno potrdilo in mu podelilo pravnomočnost, polno dokazno vrednost ter pogojujoč ali predhoden vpliv na postopek, ki ga vodi drugo sodišče v poznejših zadevah, povezanih z istimi dejstvi?
1.

Ali člen 1(1) Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2017/271 z dne 16. februarja 2017 o razširitvi dokončne protidampinške dajatve, uvedene z Uredbo Sveta (ES) št. 925/2009 na uvoz nekaterih aluminijastih folij s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na uvoz nekaterih nekoliko spremenjenih aluminijastih folij (1) – Izvedbena uredba 2017/271 – ni veljaven, ker je v nasprotju s členom 13(1) Uredbe (EU) 2016/1036 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije (2) – Uredba 2016/1036 –, s tem ko je protidampinško dajatev, ki je bila na podlagi Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2015/2384 z dne 17. decembra 2015 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz nekaterih aluminijastih folij s poreklom iz Ljudske republike Kitajske in zaključku postopka za uvoz nekaterih aluminijastih folij s poreklom iz Brazilije po pregledu zaradi izteka ukrepa v skladu s členom 11(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1225/2009 (3) – Izvedbena uredba 2015/2384 – uvedena za gospodinjsko aluminijasto folijo, razširil tudi na konvertersko aluminijasto folijo in določa, da se lahko konverterska aluminijasta folija izvzame iz protidampinške dajatve samo pod pogoji člena 1(4) Izvedbene uredbe 2017/271?
—

ugotovi, da Republika Bolgarija s tem, da je na območju BG0006 jugovzhod sistematično in trajno presegala: (i) od leta 2007 urno mejno vrednost za žveplov dioksid, (ii) od leta 2007 – z izjemo let 2010 in 2012 – dnevno mejno vrednost za žveplov dioksid,
2.

Drugi pritožbeni razlog: napačna uporaba prava in očitna napaka pri presoji točk 112, od 115 do 117, 126 in od 140 do 142 odškodninske tožbe pritožnice v povezavi z domnevno kršitvijo člena 2(3) Uredbe 1049/2001 (1), kršitvijo člena 8 EKČP in kršitvijo točk od 63 do 65 sodbe Bavarian Lager (2); kršitev dolžnosti obrazložitve v zvezi s prvotnim delnim razkritjem z učinkom erga omnes in naknadnim popolnim razkritjem pritožničinih osebnih podatkov; kršitev pravnega ravnotežja, ki ga je zakonodajalec Unije vzpostavil med Uredbo 1049/2001 in Uredbo 45/2001 (3); in kršitev sodbe Bavarian Lager.
C 383/38

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Hamburg (Nemčija) 16. julija 2019 – XW/Eurowings GmbH

(Zadeva C-541/19)

(2019/C 383/44)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Amtsgericht Hamburg

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: XW

Tožena stranka: Eurowings GmbH

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali se za izračun pravice do odškodnine na podlagi člena 7 Uredbe (ES) št. 261/2004 (1) upošteva celotna zračna razdalja tudi, če je potnik zaradi zamude/odpovedi šele vmesnega leta za zvezo prispel v končni namembni kraj z zamudo tri ure ali več, pri čemer je bil prvi let točen, sta leta opravila različna letalska prevoznika in sta bila leta rezervirana skupaj?

(1) UL 2004, L 46, str. 1.
1.

Ali je treba člen 2 Direktive 2003/88/ES (1) razlagati tako, da se obdobja dežurstva, med katerimi je delavec zavezan v službeni uniformi z intervencijskim vozilom v 20 minutah priti do točke, na kateri se začne mesto, v katerem je njegova služba, štejejo za delovni čas, čeprav delodajalec ni določil kraja, na katerem mora biti prisoten delavec, vendar so možnosti delavca za izbiro kraja, na katerem bo prisoten, in posvečanje svojim osebnim in družbenim interesom kljub temu zelo omejene?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španija) 11. julija 2019 – PO/Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

(Zadeva C-531/19)

(2019/C 372/10)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka in pritožnica: PO

Tožena stranka in nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

Vprašanje za predhodno odločanje

Sodišču Evropske unije se postavi vprašanje, ali je razlaga, kot je tista iz sodb španskega Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) št. 191/2019 z dne 19. februarja 2019, kasacijska pritožba 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), in št. 257/2019 z dne 27. februarja 2019, kasacijska pritožba 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663), v skladu s katero je z razlago Direktive 2001/40/ES (1) mogoče ugotoviti, da je vsak državljan tretje države, ki ima dovoljenje za prebivanje za daljši čas in ki je storil kaznivo dejanje, za katerega je zagrožena kazen najmanj enega leta, lahko in bi moral biti „samodejno“ odstranjen, torej ne da bi bilo treba kakor koli upoštevati njegove osebne, družinske, socialne ali zaposlitvene okoliščine, v skladu s členom 12 Direktive Sveta 2003/109/ES z dne 25. novembra 2003 o statusu državljanov tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas (2), in z – med drugim – sodbama Sodišča Evropske unije z dne 7. decembra 2017 (zadeva C-636/16 (3)) in z dne 8. decembra 2011 (zadeva C-371/08 (4)).

(1) Direktiva Sveta 2001/40/ES z dne 28. maja 2001 o medsebojnem priznavanju odločb o izgonu državljanov tretjih držav (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 107).

(2) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 272.

(3) Sodba z dne 7. decembra 2017, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949).

(4) Sodba z dne 8. decembra 2011, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španija) 11. julija 2019 – RQ/Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

(Zadeva C-533/19)

(2019/C 372/11)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka in pritožnica: RQ

Tožena stranka in nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

Vprašanje za predhodno odločanje

Sodišču Evropske unije se postavi vprašanje, ali je razlaga, kot je tista iz sodb španskega Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) št. 191/2019 z dne 19. februarja 2019, kasacijska pritožba 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), in št. 257/2019 z dne 27. februarja 2019, kasacijska pritožba 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663), v skladu s katero je z razlago Direktive 2001/40/ES (1) mogoče ugotoviti, da je vsak državljan tretje države, ki ima dovoljenje za prebivanje za daljši čas in ki je storil kaznivo dejanje, za katerega je zagrožena kazen najmanj enega leta, lahko in bi moral biti „samodejno“ odstranjen, torej ne da bi bilo treba kakor koli upoštevati njegove osebne, družinske, socialne ali zaposlitvene okoliščine, v skladu s členom 12 Direktive Sveta 2003/109/ES z dne 25. novembra 2003 o statusu državljanov tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas (2), in z – med drugim – sodbama Sodišča Evropske unije z dne 7. decembra 2017 (zadeva C-636/16 (3)) in z dne 8. decembra 2011 (zadeva C-371/08 (4)).

(1) Direktiva Sveta 2001/40/ES z dne 28. maja 2001 o medsebojnem priznavanju odločb o izgonu državljanov tretjih držav (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 107).

(2) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 272.

(3) Sodba z dne 7. decembra 2017, López Pastuzano (C-636/16, EU:C:2017:949).

(4) Sodba z dne 8. decembra 2011, Ziebell (C-371/08, EU:C:2011:809).
C 357/3

Pritožba, ki jo je družba Iceland Foods Ltd vložila 22. februarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 14. decembra 2018 v zadevi T-267/18, Iceland Foods/EUIPO - Íslandsstofa (INSPIRED BY ICELAND)

(Zadeva C-162/19 P)

(2019/C 357/03)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnica: Iceland Foods Ltd (zastopniki: S. Malynicz, QC, S. Baran, Barrister, J. Hertzog, C. Hill in J. Warner, Solicitors)

Druga stranka v postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino

Sodišče (šesti senat) je s sklepom z dne 5. septembra 2019 pritožbo zavrglo kot očitno neutemeljeno in družbi Iceland Foods Ltd naložilo, da nosi svoje stroške.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court (Irska) 16. avgusta 2019 – M.S., M.W., G.S./Minister for Justice and Equality

(Zadeva C-616/19)

(2019/C 357/32)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

High Court (Ireland)

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožniki: M.S., M.W., G.S.

Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Minister for Justice and Equality

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali sklicevanje na „zadevno državo članico“ iz člena 25(2)(d) in (e) Direktive 2005/85 (1) pomeni (a) prvo državo članico, ki je prosilcu za mednarodno zaščito odobrila zaščito, ki je izenačena z azilom, ali (b) drugo državo članico, kateri je predložena naknadna prošnja za mednarodno zaščito, ali (c) eno ali drugo od teh držav članic?

2. Če je bila državljanu tretje države odobrena mednarodna zaščita v obliki subsidiarne zaščite v prvi državi članici in se preseli na ozemlje druge države članice, ali vložitev nadaljnje prošnje za mednarodno zaščito v drugi državi članici pomeni zlorabo pravic, tako da lahko druga država članica sprejme ukrep, s katerim je določeno, da taka naknadna prošnja ni dopustna?

3. Ali je treba člen 25 Direktive 2005/85 razlagati tako, da preprečuje državi članici, ki je ne zavezuje Direktiva 2011/95 (2), zavezuje pa jo Uredba št. 604/2013 (3), sprejetje zakonodaje, kakršna je ta iz obravnavane zadeve, v skladu s katero se šteje prošnja za azil državljana tretje države, ki mu je druga država članica predhodno odobrila subsidiarno zaščito, za nedopustno?

(1) Direktiva Sveta 2005/85/ES z dne 1. decembra 2005 o minimalnih standardih glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v državah članicah (UL L 326, 2005, str. 13).

(2) Direktiva 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite (UL L 337, 2011, str. 9).

(3) Uredba (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva (UL L 180, 2013, str. 31).
—

zavrne drugi in tretji tožbeni razlog iz tožbe, ki jo je Madžarska vložila pri Splošnem sodišču, s katero Madžarska očita kršitev obveznosti obrazložitve in zlorabo pooblastil, in Madžarski naloži plačilo vseh stroškov postopka na prvi stopnji in pritožbenega postopka.
Pritožba, ki so jo Jakov Ardalic in drugi vložili 8. julija 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 30. aprila 2019 v zadevi T-523/16 in T-542/16, Ardalic in drugi/Svet

(Zadeva C-518/19 P)

(2019/C 357/21)

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Pritožniki: Jakov Ardalic, Liliana Bicanova, Monica Brunetto, Claudia Istoc, Sylvie Jamet, Despina Kanellou, Christian Stouraitis, Abdelhamid Azbair, Abdel Bouzanih, Bob Kitenge Ya Musenga, El Miloud Sadiki, Cam Tran Thi (zastopnika: S. Orlandi, T. Martin, odvetnika)

Drugi stranki v postopku: Svet Evropske unije, Evropski parlament

Predlogi

— Izpodbijana sodba naj se razveljavi;

— sklep, da se pritožnikom od leta 2014 ne dodeli več nobenega potovalnega časa in nobenega letnega povračila za potne stroške, naj se razglasi za ničen;

— Komisiji naj se naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožniki navajajo, da je v izpodbijani sodbi večkrat napačno uporabljeno pravo.

Prvič, Splošno sodišče naj bi v točkah 65 in 73 sodbe napačno uporabilo pravo s tem, da je sodni preizkus, ki ga mora opraviti, omejilo na „očitne“ primere.

Drugič, Splošno sodišče naj bi v točkah od 68 do 71 sodbe napačno uporabilo pravo s tem, da je presodilo, da pritožniki niso bili v primerljivem položaju z uslužbenci, ki so ohranili pravico do potovalnega časa in letnega povračila za potne stroške.

Tretjič, Splošno sodišče naj bi v točkah 67 in od 78 do 84 sodbe napačno uporabilo pravo s tem, da je presodilo, da se s sporno ureditvijo ne krši načela sorazmernosti.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Okręgowy w Warszawie (Poljska) 9. julija 2019 – Passenger Rights spółka akcyjna s sedežem v Varšavi/Ryanair DAC s sedežem v Dublinu (Irska)

(Zadeva C-519/19)

(2019/C 337/08)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Sąd Okręgowy w Warszawie

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Passenger Rights SA

Tožena stranka: Ryanair DAC mit Sitz in Dublin (Irska)

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 2(b), člen 3(1) in (2) ter člen 6(l) Direktive Sveta 93/13/EGS (1) z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah ter člen 25 Uredbe (EU) št. 1215/2012 (2) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah pri presoji veljavnosti dogovora o pristojnosti razlagati tako, da se na neobstoj posamičnega dogovora o pogodbenem pogoju in na nepoštena pogodbena določila iz dogovora o pristojnosti lahko sklicuje tudi končni prevzemnik terjatve, ki je terjatev na podlagi odstopa terjatve pridobil od potrošnika in ki sicer nima statusa potrošnika?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288.

(2) UL L 351, 2012, str. 1.
1.

Ali so v okviru pravnega razmerja, nastalega na podlagi sporazuma o dodelitvi nepovratnih sredstev, organi ali posredniški organi držav članic, ki so pristojni za izvedbo postopka zaradi nepravilnosti na prvi ali drugi stopnji, upravičeni, da v okviru postopka, ki ga vodijo, neposredno na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 (1) z dne 11. julija 2006 o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu in Kohezijskem skladu in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1260/1999 (v nadaljevanju: Uredba) – zlasti v okviru mehanizma spremljanja iz členov 60, 70 in 98 te uredbe – preučijo katero koli kršitev, iz katere izvira ali bi lahko izvirala škoda za finančne interese proračuna Evropske unije, in ali morajo po potrebi izvesti finančni popravek?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španija) 12. junija 2019 – WT/Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

(Zadeva C-448/19)

(2019/C 328/13)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: WT

Tožena stranka: Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

Vprašanje za predhodno odločanje

Sodišču Evropske unije se postavi vprašanje, ali je razlaga, kot je tista iz sodb španskega Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) št. 191/2019 z dne 19. februarja 2019, kasacijska pritožba 5607/2017 (ECLI:ES:TS:2019:580), in št. 257/2019 z dne 27. februarja 2019, kasacijska pritožba 5809/2017 (ECLI:ES:TS:2019:663), v skladu s katero je z razlago Direktive 2001/40/ES (1) mogoče ugotoviti, da je vsak državljan tretje države, ki ima dovoljenje za prebivanje za daljši čas in ki je storil kaznivo dejanje, za katerega je zagrožena kazen najmanj enega leta, lahko in bi moral biti „samodejno“ odstranjen, torej ne da bi bilo treba kakor koli upoštevati njegove osebne, družinske, socialne ali zaposlitvene okoliščine, v skladu s členom 12 Direktive Sveta 2003/109/ES z dne 25. novembra 2003 o statusu državljanov tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas (2), in z – med drugim – sodbama Sodišča Evropske unije z dne 7. decembra 2017 (zadeva C-636/16) in z dne 8. decembra 2011 (zadeva C-371/08).

(1) Direktiva Sveta 2001/40/ES z dne 28. maja 2001 o medsebojnem priznavanju odločb o izgonu državljanov tretjih držav (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 107).

(2) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 272.
1.

Ali je treba člena 17 Direktive 77/388/EGS (1) razlagati tako, da kadar strošek koristi tudi tretji osebi – tako kot v primeru, ko nosilec projekta pri prodaji stanovanj plača stroške oglaševanja, administrativne stroške in plačilo za posredovanje nepremičninskega posrednika, ki so v korist tudi lastnikom zemljišča – to ne nasprotuje temu, da je mogoče DDV, obračunan na te stroške, odbiti v celoti, če se ugotovi, da obstaja neposredna in takojšnja povezava med izdatkom in gospodarsko dejavnostjo davčnega zavezanca, ter da je prednost za tretjo osebo v primerjavi s potrebami podjetja davčnega zavezanca postranska?
2.

Ali je treba člen 47(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da nasprotuje v nacionalnem pravu zavezujoči ugotovitvi organa zunaj sodstva o pomanjkanju neodvisnosti in nepristranskosti senata, katerega član je sodnik, ki ima vodstvene funkcije in ni bil imenovan naključno ampak na podlagi preglednega pravila, s katerim so bile stranke seznanjene in mu niso ugovarjale in ki se uporablja za vse zadeve, ki jih obravnava navedeni senat?
3.

Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali določba 5(1)(a) zgoraj navedenega okvirnega sporazuma pomeni obveznost za nacionalno sodišče, ki odloča o sporu med delodajalcem iz javnega sektorja in delavcem, ki je bil zaposlen z zaporednimi pogodbami o zaposlitvi za določen čas, sklenjenimi v okviru različnih programov usposabljanja, vključevanja in prekvalifikacije, da presodi veljavnost veriženja teh pogodb z vidika „objektivnih razlogov“, opredeljenih v sodni praksi Sodišča Unije? Ali se v tem primeru „legitimni razlogi“, na katere se sklicuje ta delodajalec iz javnega sektorja, lahko štejejo za „objektivne razloge“, ki upravičujejo veriženje teh pogodb za določen čas, ne da bi bili upoštevani pogoji, ki so bili v zgoraj navedenem členu 10a določeni z namenom, prvič, preprečevanja in boja proti zlorabam veriženja pogodb za določen čas v položajih, ko se te pogodbe uporabljajo za pokrivanje potreb, ki niso začasne, temveč stalne in trajne potrebe socialne kohezije med prebivalstvom, ki je v prekarnem položaju, ter, drugič, upoštevanja posebnih ciljev, ki se uresničujejo s pogodbami o vključevanju na trg dela, sklenjenimi v okviru te socialne politike zaposlovanja, ki sta jo razvili belgijska država in Valonska regija in je močno odvisna od javnih nepovratnih sredstev?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD) (Portugalska) 17. maja 2019 – MK/Autoridade Tribuntária e Aduaneira

(Zadeva C-388/19)

(2019/C 270/22)

Jezik postopka: portugalščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa - CAAD)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: MK

Tožena stranka: Autoridade Tribuntária e Aduaneira

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 12 v povezavi s členi 56, 57 in 58 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti (zdaj členi 18, 63, 64 in 65 Pogodbe o delovanju Evropske unije) razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, kot je ta v sporu o glavni stvari (člen 43(2) zakonika o dohodnini, potrjen z uredbo-zakonom št. 442-A/88 z dne 30. novembra 1988, v različici iz zakona št. 109-B/2001 z dne 27. decembra 2001), s spremembami, uvedenimi z zakonom št. 67-A/2007 z dne 31. decembra 2007, z vključitvijo odstavkov 7 in 8 (zdaj odstavka 9 in 10) v člen 72 zakonika o dohodnini, ki omogoča, da dobiček iz kapitala od odsvojitve nepremičnin, ki se nahajajo v neki državi članici (Portugalska), ki ga je ustvaril rezident druge države članice Evropske unije (Francija), fakultativno ni predmet višje davčne obremenitve od tiste, ki bi veljala pri enaki transakciji za dobiček iz kapitala, ki bi ga ustvaril rezident države, v kateri se nahaja nepremičnina?