Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA(šesti senat) 
z dne 15. oktobra 2015 * 
„Predhodno odločanje —Uredba (ES) št. 1346 /2000 —Člena 4 in 13 —Postopek zaradi 
insolventnosti —Škodljiva dejanja —Tožba za povračilo izplačil, opravljenih pred dnem uvedbe 
postopka zaradi insolventnosti —Pravo države članice, v kateri je bil uveden postopek zaradi 
insolventnosti —Pravo druge države članice, ki se uporablja za zadevno dejanje —Pravo, ki ne 
dopušča ‚v ustreznem primeru […] nobenega sredstva za izpodbijanje navedenega dejanja‘— 
Dokazno breme“ 
V zadevi C-310/14, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo 
Helsingin hovioikeus (pritožbeno sodišče v Helsinkih, Finska) z odločbo z dne 26. junija 2014 , ki je 
prispela na Sodišče 30. junija 2014 , v postopku 
Nike European Operations Netherlands BV 
proti 
Sportland Oy, v stečaju, 
SODIŠČE(šesti senat), 
v sestavi F. Biltgen, predsednik desetega senata v funkciji predsednika šestega senata, M. Berger  
(poročevalka), sodnica, in S. Rodin, sodnik,  
generalni pravobranilec: M. Wathelet,  
sodni tajnik: A. Calot Escobar,  
na podlagi pisnega postopka,  
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:  
— za Nike European Operations Netherlands BV A. Saarikivi, odvetnik, 
— za finsko vlado H. Leppo, agentka, 
— za belgijsko vlado M. Jacobs, agentka, 
— za nemško vlado T. Henze in J. Kempe r, agenta, 
— za špansko vlado L. Banciella Rodríguez-Miñón, agent, 
* Jezik postopka: finščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2015 :690 1 
SODBA Z DNE 15. 10. 2015 – ZADEVA C-310/14  
NIKE EUROPEAN OPERATIONS NETHERLANDS  
— za Evropsko komisijo E. Paasivirta in M. Wilderspin, agenta, 
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez 
sklepnih predlogov, 
izreka naslednjo 
Sodbo 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 4(2)(m) in 13 Uredbe Sveta (ES) 
št. 1346 /2000 z dne 29. maja 2000 o postopkih v primeru insolventnosti (UL, posebna izdaja 
v slovenščini, poglavje 19, zvezek 1, str. 191). 
2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbama Nike European Operations Netherlands BV (v 
nadaljevanju: Nike) in Sportland Oy, v stečaju (v nadaljevanju: Sportland), glede tožbe za izpodbijanje 
pravnih dejanj. 
Pravni okvir 
Pravo Unije 
3 V uvodni izjavi 24 Uredbe št. 1346 /2000 je navedeno: 
„Avtomatično priznavanje postopkov v primeru insolventnosti, za katere se praviloma uporablja pravo 
države, v kateri so bili uvedeni, lahko kolidira pravilom drugih držav članic o izvajanju pravnih dejanj. 
Za zagotovitev zaščite zakonitih pričakovanj in pravne varnosti v državah članicah, ki niso tiste, 
v katerih so bili uvedeni postopki v primeru insolventnosti, je treba predvideti številne izjeme od 
splošnega pravila.“ 
4 Člen 4 navedene uredbe določa: 
„1. Če ta uredba ne določa drugače, je pravo, ki se uporablja za postopke v primeru insolventnosti in 
njihove učinke, pravo države članice, na katere ozemlju so bili uvedeni postopki, v nadaljnjem besedilu 
‚država, v kateri so bili uvedeni postopki‘. 
2. Pravo države, v kateri so bili uvedeni postopki, določa pogoje za uvedbo, vodenje in končanje teh 
postopkov. Zlasti pa določa: 
[…] 
(m) pravila v zvezi z ničnostjo, izpodbojnostjo ali neizvršljivostjo pravnih dejanj, ki so v škodo vseh 
upnikov.“ 
5 Člen 13 te uredbe določa: 
„Člen 4(2)[(m)] se ne uporablja, če oseba, ki je imela korist od dejanja, ki je v škodo vsem upnikom, 
dokaže, da: 
— je za navedeno dejanje odločilno pravo države članice, ki ni država, v kateri so bili uvedeni postopki, 
in 
ECLI:EU:C:2015 :690 2 
SODBA Z DNE 15. 10. 2015 – ZADEVA C-310/14  
NIKE EUROPEAN OPERATIONS NETHERLANDS  
— v ustreznem primeru pravo ne dopušča nobenega sredstva za izpodbijanje navedenega dejanja.“ 
Finsko pravo 
6 Člen 10 zakona o vračanju v stečajno maso (takaisinsaannista konkurssipesään annettu laki) določa, da 
se plačilo dolga, ki je opravljeno manj kot tri mesece pred referenčnim datumom, razglasi za nično, če 
je bil dolg plačan z neobičajnimi plačilnimi sredstvi ali pred dospelostjo oziroma če se zdi znesek 
plačila velik glede na velikost stečajne mase. 
Nizozemsko pravo 
7 Člen 47 zakona o stečaju (Faillissementswet) določa, da je mogoče plačilo zapadlega dolga izpodbijati, 
le če je dokazano, da je prejemnik plačila ob njegovem prejetju vedel, da je bila pred sodiščem že 
vložena zahteva za uvedbo postopka zaradi insolventnosti, ali da sta upnik in dolžnik sklenila dogovor 
z namenom dati prednost upniku v škodo drugih upnikov. 
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje 
8 Družba Sportland s sedežem v Helsinkih (Finska) se je ukvarjala z maloprodajo proizvodov, ki jih je 
dobavljala družba Nike s sedežev v Hilversumu (Nizozemska) v skladu s franšizno pogodbo. V skladu 
s to pogodbo, za katero se uporablja nizozemsko pravo, je družba Sportland družbi Nike plačala 
zapadle dolgove iz naslova nakupa delnic, na katere se navedena pogodba nanaša, z desetimi različnimi 
plačili, razporejenimi v obdobju od 10. februarja 2009 do 20. maja 2009 , v skupnem znesku 
195.108,15 EUR. 
9 Helsingin kärä jäoikeus (prvostopenjsko sodišče v Helsinkih) je 26. maja 2009 na podlagi tožbe z dne 
5. maja 2009 uvedlo postopek zaradi insolventnosti v zvezi z družbo Sportland. Ta je pri Helsingin 
kärä jäoikeus vložila tožbo, s katero je izpodbijala plačila iz prejšnje točke te sodbe in predlagala, naj se 
družbi Nike naloži vračilo plačanih zneskov in obresti v skladu s členom 10 zakona o vračanju 
v stečajno maso. 
10 Družba Nike je predlagala zavrnitev tožbe. Sklicevala se je med drugim na člen 13 Uredbe 
št. 1346 /2000 in trdila, da se za izpodbijana plačila uporablja nizozemsko pravo. Na podlagi člena 47 
zakona o stečaju pa naj teh plačil ne bi bilo mogoče razglasiti za nična. 
11 Helsingin kärä jäoikeus je ugodilo tožbi družbe Sportland. Med drugim je ugotovilo, da izvedenec, ki se 
je udeležil postopka pred njim, ni preučil vprašanja, ali se lahko po nizozemskem pravu ob upoštevanju 
vseh okoliščin zadeve v glavni stvari plačila vrnejo v stečajno maso. To sodišče je ugotovilo, da družba 
Nike ni dokazala, da za namene člena 13 navedene uredbe plačil ni mogoče izpodbijati. 
12 Družba Nike, ki je menila, da je dovolj pojasnila vsebino nizozemske zakono daje, je zoper to odločbo 
vložila pritožbo pri Helsingin hovioikeus (pritožbeno sodišče v Helsinkih). Družba Sportland je 
predlagala, naj se ta pritožba zavrne, med drugim zato, ker naj družba Nike ne bi pojasnila niti 
vsebine tistih določb nizozemskega prava, ki niso povezane z zakono dajo na področju stečaja, niti 
splošnih pravnih načel. 
13 Helsingin hovioikeus v svoji predložitveni odločbi opozarja, da se v skladu s členom 4(1) Uredbe 
št. 1346 /2000 za postopek zaradi insolventnosti in njegove učinke uporablja pravo države, v kateri so 
bili uvedeni postopki. V skladu s členom 4(2)(m) te uredbe naj bi to pravo določalo med drugim 
pravila v zvezi z ničnostjo, izpodbojnostjo ali neizvršljivostjo pravnih dejanj, ki so v škodo vseh 
upnikov. V skladu s členom 13 navedene uredbe pa se člen 4(2)(m) te uredbe ne uporabi, če oseba, ki 
ECLI:EU:C:2015 :690 3 
SODBA Z DNE 15. 10. 2015 – ZADEVA C-310/14  
NIKE EUROPEAN OPERATIONS NETHERLANDS  
je imela korist od dejanja, ki je v škodo vseh upnikov, dokaže, da je za navedeno dejanje upoštevno 
pravo države članice, ki ni država, v kateri so bili uvedeni postopki, in v ustreznem primeru to pravo 
ne dopušča nobenega sredstva za izpodbijanje navedenega dejanja. 
14 Predložitveno sodišče ugotavlja, da si stranki postopka v glavni stvari nasprotujeta, prvič, glede razlage 
besedne zveze „v ustreznem primeru […] ne dopušča nobenega sredstva za izpodbijanje navedenega 
dejanja“, drugič, glede obsega obveznosti družbe Nike, da poda pojasnila o vsebini nizozemskega 
prava, in tretjič, glede porazdelitve dokaznega bremena med strankama. 
15 V teh okoliščinah je Helsingin hovioikeus prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje 
predložilo ta vprašanja: 
„1. Ali je treba člen 13 Uredbe št. 1346 /2000 razlagati tako, da izraz ‚v ustreznem primeru […] 
navedenega dejanja‘ pomeni, da pravno dejanje ob upoštevanju vseh okoliščin primera ni 
izpodbojno? 
2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen in se nasprotna stranka v postopku izpodbijanja 
pravnega dejanja sklicuje na določbe prava v smislu člena 13, prva alinea, te uredbe po katerem je 
plačilo zapadlega dolga izpodbojno le v okoliščinah, določenih v tem členu, ki pa v tožbi, vloženi 
na podlagi prava države, v kateri se je začel postopek v primeru insolventnosti, niso navedeni: 
(a) ali obstajajo razlogi, ki prepovedujejo razlago člena 13 navedene uredbe v smislu, da mora 
stranka, ki izpodbija pravna dejanja, ko izve za to pravno določbo, uveljavljati te okoliščine, 
če mora po nacionalnem pravu države članice, v kateri se je začel postopek v primeru 
insolventnosti, navesti vse okoliščine, ki utemeljujejo tožbo za izpodbijanje pravnih dejanj, ali 
(b) mora nasprotna stranka v postopku izpodbijanja pravnih dejanj dokazati, da te okoliščine niso 
obstajale in zato izpodbijanje v skladu z zadevno določbo ni bilo mogoče, ne da bi se morala 
stranka, ki izpodbija pravna dejanja, ločeno sklicevati na te okoliščine? 
3. Neodvisno od odgovora na drugo vprašanje (a): ali je treba člen 13 razlagati tako, da 
(a) nasprotna stranka v postopku izpodbijanja pravnih dejanj nosi dokazno breme za to, da 
okoliščine, navedene v določbi, v konkretnem primeru niso podane, ali 
(b) se dokazno breme za obstoj teh okoliščin lahko določi na podlagi prava, ki se uporablja za 
pravno dejanje, države članice, ki ni država, v kateri so bili uvedeni postopki, in ki določa, da 
dokazno breme nosi stranka, ki izpodbija pravna dejanja, ali 
(c) se lahko razlaga navedeni člen 13 tudi tako, da se lahko glede tega vprašanja dokaznega 
bremena odloči v skladu s pravom države, v kateri odloča sodišče? 
4. Ali je treba ta člen 13 razlagati tako, da izraz ‚ne dopušča nobenega sredstva za izpodbijanje 
navedenega dejanja‘ poleg določb zakona o postopkih v primeru insolventnosti iz prava, ki velja za 
dejanje, zajema tudi pravila in splošna načela tega prava, ki se uporabljajo za dejanje? 
5. Če je odgovor na četrto vprašanje pritrdilen: 
(a) Ali je treba člen 13 Uredbe št. 1346 /2000 razlagati tako, da mora nasprotna stranka 
v postopku izpodbijanja pravnih dejanj dokazati, da pravo v smislu tega člena 13 ne vsebuje 
splošnih ali drugih predpisov in načel, po katerih bi bilo izpodbijanje na podlagi 
predstavljenih dejstev mogoče, in 
ECLI:EU:C:2015 :690 4 
SODBA Z DNE 15. 10. 2015 – ZADEVA C-310/14  
NIKE EUROPEAN OPERATIONS NETHERLANDS  
(b) ali je v skladu z navedenim členom 13 mogoče, da sodišče, če meni, da je nasprotna stranka 
v postopku izpodbijanja pravnih dejanj podala dovolj pojasnil v zvezi s tem, od druge stranke 
zahteva dokaz o določbi ali načelu insolvenčne zakono daje ali splošnega prava, ki se uporablja 
za dejanje, države članice, ki ni država, v kateri so bili uvedeni postopki, v smislu tega 
člena 13, v skladu s katerima je izpodbijanje vseeno mogoče?“ 
Vprašanja za predhodno odločanje 
Prvo vprašanje 
16 Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 13 Uredbe št. 1346 /2000 
razlagati tako, da se uporablja, če zadevnega dejanja ob upoštevanju vseh okoliščin zadeve ni mogoče 
izpodbijati na podlagi prava, ki se uporablja za to dejanje (v nadaljevanju: lex causae). 
17 Glede tega je treba ugotoviti, da se besedilo člena 13 navedene uredbe v finščini rahlo razlikuje od 
drugih jezikovnih različic, zdi se namreč, da ne vsebuje besed „v ustreznem primeru“ ali podobnega 
izraza. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča pa nujnost enotne razlage določbe prava Unije 
v primeru razhajanja med njenimi jezikovnimi različicami zahteva, da je treba zadevno določbo 
razlagati glede na sobesedilo in namen predpisa, katerega del je (glej sodbo Christie’s France, C-41/14, 
EU:C:2015 :119, točka 26 in navedena sodna praksa). 
18 Glede sobesedila in namena člena 13 Uredbe št. 1346 /2000 je treba opozoriti, prvič,da ta člen določa 
izjemo od splošnega pravila iz člena 4(1) te uredbe, da je pravo, ki se uporablja za postopek zaradi 
insolventnosti in njegove učinke, pravo države, v kateri so bili uvedeni postopki (v nadaljevanju: lex fori 
concursus). Drugič, to izjemo, katere cilj je, kot je navedeno v uvodni izjavi 24 navedene uredbe, varstvo 
legitimnih pričakovanj in pravne varnosti v državah članicah, ki niso tiste, v katerih so bili uvedeni 
postopki, je treba razlagati ozko, pri čemer njen obseg ne sme presegati tega, kar je nujno za 
uresničitev tega cilja (glej sodbo Lutz, C-557/13, EU:C:2015 :227, točka 34). 
19 Člen 13 Uredbe št. 1346 /2000 je tako namenjen varstvu legitimnih pričakovanj osebe, ki je imela korist 
od dejanja, ki je v škodo vseh upnikov, pri čemer določa, da se bo za to dejanje tudi po uvedbi 
postopka zaradi insolventnosti uporabljalo pravo, ki se je zanj uporabljalo na dan, ko je bilo storjeno, 
in sicer lex causae. 
20 Iz tega cilja pa je jasno razvidno, da je treba pri uporabi člena 13 Uredbe št. 1346 /2000 upoštevati vse 
okoliščine obravnavanega primera. Ni namreč mogoče legitimno pričakovati, da se bo po uvedbi 
postopka zaradi insolventnosti presojala veljavnost dejanja, ne da bi se upoštevale te okoliščine, čeprav 
bi se te morale upoštevati, če tak postopek ne bi bil uveden. 
21 Poleg tega obveznost ozke razlage izjeme iz člena 13 navedene uredbe nasprotuje široki razlagi obsega 
tega člena, ki prejemniku koristi od dejanja, ki je v škodo vseh upnikov, omogoča, da se izogne uporabi 
lex fori concursus s tem, da se zgolj abstraktno sklicuje na to, da zadevno dejanje na podlagi določbe lex 
causae ni izpodbojno. 
22 V teh okoliščinah je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 13 Uredbe št. 1346 /2000 
razlagati tako, da se uporablja, če zadevnega dejanja ob upoštevanju vseh okoliščin zadeve ni mogoče 
izpodbijati na podlagi lex causae. 
ECLI:EU:C:2015 :690 5 
SODBA Z DNE 15. 10. 2015 – ZADEVA C-310/14  
NIKE EUROPEAN OPERATIONS NETHERLANDS  
Drugo in tretje vprašanje 
23 Predložitveno sodišče z drugim in tretjim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu 
sprašuje, kdo se mora za namene uporabe člena 13 Uredbe št. 1346 /2000 in česetožena stranka 
v postopku z zahtevkom za ničnost, izpodbojnost ali neizvršljivost dejanja sklicuje na določbo lex 
causae, v skladu s katero je to dejanje mogoče izpodbijati le v okoliščinah iz te določbe, sklicevati na 
neobstoj teh okoliščin in predložiti dokaz za to. 
24 Glede tega je treba opozoriti, da je v skladu s členom 13 navedene uredbe uporabo člena 4(2)(m) 
mogoče zavrniti, samo če oseba, ki je imela korist od dejanja, ki je v škodo vseh upnikov, dokaže, da 
je za navedeno dejanje upoštevno pravo države članice, ki ni država, v kateri so bili uvedeni postopki, 
in da to pravo ne dopušča nobenega sredstva za izpodbijanje navedenega dejanja. 
25 Iz besedila člena 13 Uredbe št. 1346 /2000 je torej razvidno, da mora tožena stranka v postopku 
z zahtevkom za ničnost, izpodbojnost ali neizvršljivost dejanja predložiti dokaz, da tega dejanja na 
podlagi lex causae ni mogoče izpodbijati. Poleg tega navedeni člen 13 z določanjem, da mora ta 
tožena stranka predložiti dokaz, da ni „nobenega sredstva“ za izpodbijanje zadevnega dejanja in to, kot 
je razvidno iz točke 22 te sodbe, ob upoštevanju vseh okoliščin obravnavanega primera, tej toženi 
stranki tudi vsaj implicitno nalaga obveznost, da predloži dokaz tako o obstoju dejstev, na podlagi 
katerih je mogoče sklepati, da zadevnega dejanja ni mogoče izpodbijati, kot o neobstoju kakšnega koli 
dejavnika, ki bi nasprotoval tej ugotovitvi. 
26 Ker torej člen 13 Uredbe št. 1346 /2000 dokazno breme izrecno nalaga toženi stranki, ki se sklicuje na 
ta člen, tožeča stranka v postopku z zahtevkom na podlagi upoštevnih določb lex fori concursus ne 
more biti zavezana trditi ali celo predložiti dokaz, da so pogoji za uporabo določbe lex causae,kibi 
načeloma omogočala izpodbijanje zadevnega dejanja, kot je člen 47 nizozemskega zakona o stečaju iz 
postopka v glavni stvari, izpolnjeni. 
27 Toda čeprav člen 13 navedene uredbe izrecno določa porazdelitev dokaznega bremena, ne vsebuje bolj 
specifičnih določb v zvezi s postopkovnimi vidiki. Ta člen tako ne vsebuje določb, ki bi se nanašale 
med drugim na to, kako je treba predložiti dokaze, kateri dokazi so dopustni pred pristojnim 
nacionalnim sodiščem ali katera načela mora to sodišče uporabiti pri presoji dokazne vrednosti 
dokazov, ki so mu predloženi. 
28 Iz ustaljene sodne prakse pa izhaja, da mora ta pravila, kadar v pravu Unije niso usklajena, določiti 
notranji pravni red posamezne države članice na podlagi načela procesne avtonomije, vendar le če 
niso manj ugodna od tistih, ki veljajo za podobne položaje, za katere velja nacionalno pravo (načelo 
enakovrednosti), in da z njimi ni praktično onemogočeno ali preveč oteženo izvrševanje pravic, ki jih 
priznava pravo Unije (načelo učinkovitosti) (glej v tem smislu sodbo Kušionová, C-34/13, 
EU:C:2014 :2189 , točka 50 in navedena sodna praksa). 
29 Kar zadeva zlasti načelo učinkovitosti, omenjeno v prejšnji točki te sodbe, to po eni strani nasprotuje 
uporabi nacionalnih postopkovnih pravil, ki bi v praksi onemogočala ali pretirano oteževala uporabo 
člena 13 Uredbe št. 1346 /2000 z določanjem prestrogih pravil, zlasti kar zadeva negativni dokaz 
o neobstoju nekaterih okoliščin. Po drugi strani to načelo nasprotuje premalo strogim nacionalnim 
dokaznim pravilom, katerih uporaba bi v praksi obrnila dokazno breme iz člena 13 navedene uredbe. 
30 Vendar zgolj težavnost predložitve dokaza o obstoju okoliščin, v katerih lex causae izključuje 
izpodbijanje zadevnega dejanja ali, odvisno od primera, o neobstoju z lex causae določenih okoliščin, 
v katerih je to dejanje mogoče izpodbijati, ne bi bila v nasprotju z načelom učinkovitosti, temve č bi 
prej izpolnjevala zahtevo iz točke 18 te sodbe o strogi razlagi navedenega člena. 
ECLI:EU:C:2015 :690 6 
SODBA Z DNE 15. 10. 2015 – ZADEVA C-310/14  
NIKE EUROPEAN OPERATIONS NETHERLANDS  
31 V teh okoliščinah je treba na drugo in tretje vprašanje odgovoriti, da se mora za namene uporabe 
člena 13 Uredbe št. 1346 /2000 in česetožena stranka v postopku z zahtevkom za ničnost, 
izpodbojnost ali neizvršljivost dejanja sklicuje na določbo lex causae, v skladu s katero je to dejanje 
mogoče izpodbijati le v okoliščinah iz te določbe, ta tožena stranka sklicevati na neobstoj teh okoliščin 
in predložiti dokaz za to. 
Četrto vprašanje 
32 Predložitveno sodiščes četrtim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 13 Uredbe št. 1346 /2000 
razlagati tako, da besedna zveza „ne dopušča nobenega sredstva za izpodbijanje navedenega dejanja“ 
poleg določb lex causae, ki se uporabljajo na področju insolventnosti, zajema vse določbe in splošna 
načela tega prava. 
33 Glede tega je iz točke 19 te sodbe razvidno, da je člen 13 navedene uredbe namenjen varstvu legitimnih 
pričakovanj osebe, ki je imela korist od dejanja, ki je v škodo vseh upnikov, pri čemer določa, da se bo 
za to dejanje tudi po uvedbi postopka zaradi insolventnosti uporabljalo lex causae. Poleg tega, kot je 
razvidno iz točke 22 te sodbe, je treba za uporabo tega člena 13 v korist takega prejemnika koristi 
upoštevati vse okoliščine obravnavanega primera. 
34 Zaradi cilja varstva legitimnih pričakovanj in nujnosti upoštevanja vseh okoliščin obravnavanega 
primera pa je treba člen 13 te uredbe razlagati tako, da mora navedeni prejemnik koristi predložiti 
dokaz, da zadevnega dejanja ni mogoče izpodbijati niti na podlagi določb lex causae, ki se uporabljajo 
na področju insolventnosti, niti na podlagi celotnega lex causae. 
35 Po eni strani namreč besedilo člena 13 Uredbe št. 1346 /2000 jasno daje prednost taki razlagi, saj 
prejemniku koristi od dejanja, ki škoduje, nalaga predložitev dokaza, da ni „nobenega sredstva“ za 
izpodbijanje tega dejanja. Po drugi strani ne more obstajati legitimno pričakovanje, da se bo dejanje, ki 
je izpodbojno na podlagi določbe ali splošnega načela lex causae, po uvedbi postopka zaradi 
insolventnosti presojalo le glede na določbe lex causae, ki se uporabljajo na področju insolventnosti. 
36 V teh okoliščinah je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 13 Uredbe št. 1346 /2000 
razlagati tako, da se besedna zveza „ne dopušča nobenega sredstva za izpodbijanje navedenega dejanja“ 
ne nanaša le na določbe lex causae, ki se uporabljajo na področju insolventnosti, ampak tudi na vse 
določbe in splošna načela tega prava. 
Peto vprašanje 
37 Predložitveno sodišče s petim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 13 Uredbe št. 1346 /2000 
razlagati tako, da mora tožena stranka v postopku z zahtevkom za ničnost, izpodbojnost ali 
neizvršljivost dejanja dokazati, da lex causae kot celota ne omogoča izpodbijanja tega dejanja. Poleg 
tega to sodišče v bistvu sprašuje, ali lahko nacionalno sodišče, ki odloča o takem zahtevku, kadar 
meni, da je tožena stranka predložila dovolj pojasnil, presodi, da mora tožeča stranka predložiti dokaz 
o določbi ali načelu lex causae, na podlagi katerih je mogoče navedeno dejanje izpodbijati. 
38 Prvič, glede vprašanja, ali mora za namene uporabe navedenega člena 13 tožena stranka v postopku 
z zahtevkom za ničnost, izpodbojnost ali neizvršljivost dejanja dokazati, da lex causae kot celota ne 
omogoča, da bi se izpodbijano dejanje izpodbijalo, je treba opozoriti, da se mora ta tožena stranka, kot 
je razvidno iz točke 31 te sodbe, sklicevati na neobstoj okoliščin, ki bi omogočale izpodbijanje tega 
dejanja na podlagi lex causae, in mora predložiti dokaz za to. 
ECLI:EU:C:2015 :690 7 
SODBA Z DNE 15. 10. 2015 – ZADEVA C-310/14  
NIKE EUROPEAN OPERATIONS NETHERLANDS  
39 Člen 13 Uredbe št. 1346 /2000 pa ne razlikuje med določbami lex causae, ki se uporabljajo na področju 
insolventnosti, ter določbami in načeli lex causae, ki se uporabljajo na drugih področjih, temve č določa, 
da mora navedena tožena stranka predložiti dokaz, da ni „nobenega sredstva“, s katerim bi bilo mogoče 
izpodbijati zadevno dejanje. Iz besedila tega člena je torej jasno razvidno, da ga je treba razlagati tako, 
da mora ta tožena stranka dokazati, da lex causae kot celota ne omogoča izpodbijanja tega dejanja. 
40 Ta ugotovitev je tudi v skladu z načelom, na katero je opozorjeno v točki 18 te sodbe in v skladu 
s katerim je treba člen 13 Uredbe št. 1346 /2000 ozko razlagati. Nasprotna razlaga, po kateri bi morala 
stranka, ki izpodbija, dokazati, da ne obstaja določba ali načelo lex causae, ki bi omogočala 
izpodbijanje, bi namreč pretirano olajšala uporabo te določbe in bi znatno razširila njen obseg. 
41 Poleg tega zgolj taka ugotovitev ustreza namenu navedenega člena 13, kakor je naveden v točki 19 te 
sodbe, in sicer varstvu legitimnih pričakovanj osebe, ki je imela korist od dejanja, ki je v škodo vseh 
upnikov, z določanjem, da se bo za to dejanje še naprej uporabljalo pravo, ki se je zanj uporabljalo na 
dan, ko je bilo storjeno. Na ta dan se je namreč za navedeno dejanje uporabljalo lex causae kot celota, 
kakor se je uporabljalo zunaj postopka zaradi insolventnosti, pri čemer se v skladu s sodno prakso 
Sodiščata člen 13 načeloma ni uporabljal za dejanja, storjena po uvedbi postopka zaradi insolventnosti 
(glej sodbo Lutz, C-557/13, EU:C:2015 :227, točka 36). 
42 Drugič, glede vprašanja, ali lahko nacionalno sodišče, ki odloča o zahtevku za ničnost, izpodbojnost ali 
neizvršljivost dejanja, kadar meni, da je tožena stranka podala dovolj pojasnil, presodi, da mora tožeča 
stranka predložiti dokaz o določbi ali načelu lex causae, na podlagi katerih je mogoče to dejanje 
izpodbijati, je treba poudariti, da je iz točke 25 te sodbe razvidno, da mora ta tožena stranka predložiti 
dokaz, da navedeno dejanje ni izpodbojno. 
43 Poleg tega je iz točk od 27 do 29 te sodbe razvidno, da ker člen 13 Uredbe št. 1346 /2000 ne vsebuje 
določb, ki bi se nanašale med drugim na to, kako je treba predložiti dokaze, kateri dokazi so dopustni 
pred pristojnim nacionalnim sodiščem ali katera načela mora to sodišče uporabiti pri presoji dokazne 
vrednosti dokazov, ki so mu predloženi, jih mora določiti notranji pravni red posamezne države 
članice na podlagi načela procesne avtonomije, vendar le če se spoštujeta načeli enakovrednosti in 
učinkovitosti. Načelu učinkovitosti ne bi ustrezala premalo stroga nacionalna dokazna pravila, 
z uporabo katerih bi se v praksi obrnilo dokazno breme. 
44 Iz tega sledi, da lahko pristojno nacionalno sodišče presodi, da mora tožeča stranka v postopku 
z zahtevkom za ničnost, izpodbojnost ali neizvršljivost dejanja predložiti dokaz o določbi ali načelu lex 
causae, na podlagi katerih je mogoče to dejanje izpodbijati, le kadar to sodišče meni, da je tožena 
stranka najprej dejansko dokazala – glede na pravila, ki se po nacionalnem postopkovnem pravu 
običajno uporabljajo – da navedeno dejanje po lex causae ni izpodbojno. Vendar določitev – ob 
upoštevanju načel učinkovitosti in enakovrednosti – meril za presojo, ali je tožeča stranka dejansko 
predložila ta dokaz, spada v procesno avtonomijo zadevne države članice. 
45 V teh okoliščinah je treba na peto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 13 Uredbe št. 1346 /2000 
razlagati tako, da mora tožena stranka v postopku z zahtevkom za ničnost, izpodbojnost ali 
neizvršljivost dejanja dokazati, da lex causae kot celota ne omogoča izpodbijanja tega dejanja. 
Nacionalno sodišče, ki odloča o taki tožbi, lahko presodi, da mora tožeča stranka predložiti dokaz 
o obstoju določbe ali načela lex causae, na podlagi katerih je mogoče to dejanje izpodbijati, le kadar to 
sodišče meni, da je tožena stranka najprej dejansko dokazala – glede na pravila, ki se po nacionalnem 
postopkovnem pravu običajno uporabljajo – da navedeno dejanje po lex causae ni izpodbojno. 
ECLI:EU:C:2015 :690 8 
SODBA Z DNE 15. 10. 2015 – ZADEVA C-310/14  
NIKE EUROPEAN OPERATIONS NETHERLANDS  
Stroški 
46 Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, 
se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče(šesti senat) razsodilo: 
1. Člen 1 3 Uredbe Sveta (ES) št. 1 3 4 6 / 2 0 0 0  z dne 2 9. maja 2 0 0 0 o postopkih v primeru 
insolventnosti je treba razlagati tako, da se uporablja, če zadevnega dejanja ob upoštevanju 
vseh okoliščin zadeve ni mogoče izpodbijati na podlagi prava, ki se uporablja za to dejanje 
(lex causae). 
2. Za namene uporabe člena 1 3 Uredbe št. 1 3 4 6 / 2 0 0 0  in čese tožena stranka v postopku 
z zahtevkom za ničnost, izpodbojnost ali neiz v ršljivost dejanja sklicuje na določbo prava, ki 
se uporablja za to dejanje (lex causae), v skladu s katero je to dejanje mogoče izpodbijati le 
v okoliščinah iz te določbe, se mora ta tožena stranka sklicevati na neobstoj teh okoliščin in 
predložiti dokaz za to. 
3. Člen 1 3 Uredbe št. 1 3 4 6 / 2 0 0 0  je treba razlagati tako, da besedna z veza „ne dopušča 
nobenega sredstva za izpodbijanje navedenega dejanja“ poleg določb prava – ki se uporablja 
za to dejanje (lex causae) – ki se uporabljajo na področju insolventnosti, zajema vse določbe 
in splošna načela tega prava. 
4. Člen 1 3 Uredbe št. 1 3 4 6 / 2 0 0 0  je treba razlagati tako, da mora tožena stranka v postopku 
z zahtevkom za ničnost, izpodbojnost ali neiz v ršljivost dejanja dokazati, da pravo, ki se 
uporablja za to dejanje (lex causae), kot celota ne omogoča izpodbijanja navedenega 
dejanja. Nacionalno sodišče, ki odloča o taki tožbi, lahko presodi, da mora tožeča stranka 
predložiti dokaz o obstoju določbe ali načela navedenega prava, na podlagi katerih je 
mogoče to dejanje izpodbijati, le kadar to sodišče meni, da je tožena stranka najprej 
dejansko dokazala – glede na pravila, ki se po nacionalnem postopkovnem pravu običajno 
uporabljajo – da navedeno dejanje po tem pravu lex causae ni izpodbojno. 
Podpisi 
ECLI:EU:C:2015 :690 9