Zadevi T-117/07 in T-121/07

Areva in drugi

proti

Evropski komisiji

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg projektov za plinsko izolirane stikalne naprave – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP – Pravica do obrambe – Obveznost obrazložitve – Odgovornost za kršitev – Trajanje kršitve – Globe – Solidarna odgovornost za plačilo globe – Obteževalne okoliščine – Vloga vodje – Olajševalne okoliščine – Sodelovanje“

Povzetek sodbe

1. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Podjetje – Pojem – Gospodarska enota

(člen 81(1) ES)

2. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Odgovornost za kršitev – Pravna oseba, ki je odgovorna za upravljanje podjetja v času kršitve – Izjeme

(člen 81(1) ES)

3. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitev, ki jo stori hčerinska družba – Odgovornost matične družbe glede na gospodarsko in pravno povezanost s hčerinsko družbo

(člen 81(1) ES)

4. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Tožbeni razlog, ki se nanaša na neobstoj ali pomanjkljivost obrazložitve – Tožbeni razlog, ki se nanaša na nepravilnost obrazložitve – Razlikovanje

(člen 253 ES)

5. Pravo Skupnosti – Splošna pravna načela – Prepoved retroaktivne veljavnosti kaznovalnih določb – Področje uporabe – Konkurenca

(uredbi Sveta št. 17, člen 15(4), in št. 1/2003, člen 23(5))

6. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sporazumi med podjetji – Dokazno breme Komisije pri dokazovanju trajanja kršitve

(člen 81(1) ES; uredbi Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člen 23(3))

7. Konkurenca – Upravni postopek – Zastaranje pregona – Začetek teka zastaralnega roka

(člen 81 ES; Sporazum EGP, člen 53; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 25)

8. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg

(člen 253 ES)

9. Konkurenca – Globe – Solidarna odgovornost za plačilo – Pogoji

(člen 81(1) ES; Sporazum EGP, člen 53)

10. Konkurenca – Globe – Solidarna odgovornost za plačilo – Obseg

(člen 81(1) ES; Sporazum EGP, člen 53)

11. Konkurenca – Globe – Solidarna odgovornost za plačilo – Možnost, da vsak od dolžnikov vloži ničnostno tožbo zoper tako odločbo

(člen 81(1) ES; Sporazum EGP, člen 53)

12. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Odgovornost za kršitev – Načelo individualizacije kazenskih sankcij – Obseg

(člen 81(1) ES)

13. Pravo Skupnosti – Načela – Pravica do učinkovitega pravnega sredstva – Navedba v Evropski konvenciji o varstvu človekovih pravic in potrditev v Listini Evropske unije o temeljnih pravicah

(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47)

14. Konkurenca – Načela – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Učinkovit sodni nadzor nad odločbami Komisije – Neodvisno in nepristransko sodišče – Neomejena pristojnost

(členi 81 ES, 229 ES in 230 ES; uredbi Sveta št. 17, člen 17, in št. 1/2003, člen 31)

15. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Določbe javnega reda

(člen 81 ES; Sporazum EGP, člen 53)

16. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba o ugotovitvi kršitve in naložitvi globe – Obveznost spoštovanja načela dodeljenih pristojnosti

(člena 5 ES in 81 ES; Sporazum EGP, člen 53; uredbi Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člena 7(1) in 23(2))

17. Konkurenca – Upravni postopek – Spoštovanje pravice do obrambe – Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah – Začasnost – Opustitev očitkov zoper nekatere družbe, za katere se je izkazalo, da so neutemeljeni, ki je povzročila poslabšanje položaja družbe, ki je ostala naslovnica izpodbijane odločbe – Dopustnost, ker je družba izvajala svojo pravico do izjave

(uredbi Sveta št. 17, člen 19(1), in št. 1/2003, člen 27(1))

18. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Obteževalne okoliščine – Vloga vodje ali pobudnika kršitve – Pojem

(uredbi Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točki 2 in 3)

19. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Obteževalne okoliščine – Vloga vodje pri kršitvi – Vloga, ki so jo zaporedoma opravljali različna podjetja in družbe, ki so ta podjetja vodili

(uredbi Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 2)

20. Konkurenca – Globe – Znesek – Diskrecijska pravica Komisije – Sodni nadzor – Neomejena pristojnost

(člen 229 ES; uredbi Komisije št. 17, člen 17, in št. 1/2003, člen 31)

21. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Upoštevanje svetovnega prometa, ki je bil s proizvodi in storitvami, ki so bili predmet kršitve, ustvarjen v zadnjem polnem letu kršitve (uredbi Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A)

1. V konkurenčnem pravu je treba pojem podjetja razumeti, kot da označuje gospodarsko enoto z vidika predmeta zadevne kršitve. Naslovniki člena 81(1) ES, ki podjetjem prepoveduje zlasti sklepanje sporazumov ali sodelovanje pri usklajenih ravnanjih, ki bi lahko prizadeli trgovino med državami članicami in katerih cilj oziroma posledica je preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na skupnem trgu, so gospodarske enote, ki so vsaka zase enotna organizacija osebnih, opredmetenih in neopredmetenih elementov, ki trajno sledi določenemu gospodarskemu cilju, in so lahko soudeležene pri kršitvi iz te določbe.

(Glej točko 63.)

2. V skladu z načelom osebne odgovornosti, po katerem lahko neka oseba odgovarja le za svoja dejanja, mora na področju konkurence načeloma oseba, ki je podjetje vodila takrat, ko je to podjetje sodelovalo pri kršitvi, za to kršitev odgovarjati, čeprav je bila ob sprejetju odločbe o ugotovitvi kršitve za poslovanje tega podjetja odgovorna druga oseba ali je takrat to podjetje vodila druga oseba.

V nekaterih izjemnih okoliščinah sodna praksa priznava, da je mogoče od načela osebne odgovornosti odstopiti, tako da se uporabi merilo gospodarske kontinuitete, v skladu s katerim je mogoče kršitev pravil konkurence naložiti ekonomskemu nasledniku pravne osebe, ki je kršitev storila, celo če ta pravna oseba ob sprejetju odločbe o ugotovitvi te kršitve ni prenehala obstajati, zato da spremembe, zlasti pravne oblike zadevnih družb, ne bi vplivale na polni učinek teh pravil.

Komisija se je pravilno odločila, da ne bo uporabila merila „gospodarske kontinuitete“ in da je za sodelovanje podjetja pri kršitvi matična družba, ki je to podjetje, preden ga je prenesla na svoje hčerinske družbe, ki so bile v njeni popolni ali skoraj popolni lasti, neposredno vodila, odgovorna do prenosa teh hčerinskih družb in tega podjetja na drugo skupino.

(Glej točke 65, 66, 72 in 78.)

3. Na področju konkurence mora načeloma Komisija dokazati, da je matična družba dejansko odločilno vplivala na ravnanje hčerinske družbe na trgu, in to na podlagi vseh dejanskih okoliščin, zlasti tega, ali je matična družba izvajala vodstvena pooblastila, ki jih ima v razmerju do hčerinske družbe. Vendar sme Komisija v teh okoliščinah razumno domnevati, da hčerinska družba, katere kapital je v stoodstotni lasti matične družbe, v glavnem uporablja njena navodila in da ta domneva o odgovornosti pomeni, da Komisija ni dolžna preverjati, ali je matična družba to pristojnost v razmerju do hčerinske družbe dejansko izvajala. Če v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah Komisija navede svoj namen, da bo matično družbo na podlagi domneve o odgovornosti, ki izhaja iz tega, da ima v lasti ves kapital hčerinske družbe, štela za osebno odgovorno za kršitev, ki jo je mogoče pripisati njeni hčerinski družbi, mora matična družba, ki namerava izpodbijati svojo odgovornost, v upravnem postopku ali najpozneje pred sodiščem Unije predložiti zadostne dokaze za ovrženje te domneve, tako da dokaže, da je hčerinska družba, čeprav je bil njen kapital v popolni lasti matične družbe, dejansko samostojno določala svoje usmeritve za ravnanje na trgu.

Komisija mora v odločbi o ugotovitvi kršitve upoštevati odgovore zadevnih podjetij na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. V zvezi s tem ne more le sprejeti ali zavrniti trditev zadevnih podjetij, ampak mora tudi analizirati dejansko stanje, ki so ga navedla, da bi opustila očitke, ki se niso izkazali za utemeljene, ali da bi tako dejansko kot pravno spremenila ali dopolnila argumentacijo v podporo očitkov, ki jih bo ohranila. Tako je, kadar se odločba Komisije ne opira le na domnevo o odgovornosti, ki izhaja iz tega, da ima matična družba v lasti ves kapital hčerinske družbe, temveč tudi na dejstva, ki jih je ugotovila v upravnem postopku in s katerimi je pokazala, da:

- ima v skupini organizacija poslovanja prednost pred pravno obliko in da so dejavnosti glede spornih projektov na najvišji ravni vodile matična družba in njene predhodnice,

- je bilo šest članov upravnega odbora hčerinskih družb pred njihovim kasnejšim prenosom na drugo skupino hkrati ali zaporedoma v upravnem odboru krovnih družb skupine,

- je matična družba v upravni odbor svojih hčerinskih družb, ki so bile dejavne v zadevnem sektorju, imenovala novega člana, kar potrjuje zaključek, da je imela matična družba odločilen vpliv na hčerinske družbe, in

- v povezavi s prestrukturiranjem znotraj skupine sprememba firme hčerinskih družb, ki so bile dejavne v zadevnem sektorju, ki se je zgodila takoj po prenosu med skupinama, potrjuje njihovo integracijo v skupino.

Poleg tega je Komisija utemeljeno štela, da delegiranje poslovnih nalog matične družbe ne more razbremeniti njene odgovornosti, ker je ta sama priznala, da je bila v času kršitve njena naloga potrjevanje vseh predlogov ponudb za sporne projekte, ki so presegali neki prag ali so vsebovali nekatera bistvena tveganja za skupino.

(Glej točke 86, 87, 91, 97, 116 in 144.)

4. Glede obveznosti obrazložitve, ki jo ima Komisija, zlasti ko sprejme odločbo o kršitvi pravil konkurence, je treba razločevati med očitkom, ki se nanaša na neobstoj ali pomanjkljivost obrazložitve, in očitkom, da je obrazložitev zaradi zmote o dejanskem stanju ali pri pravni presoji nepravilna. Ta zadnjenavedeni vidik se nanaša na preizkus zakonitosti vsebine odločbe, in ne na bistvene kršitve postopka, zato ne gre za kršitev člena 253 ES.

(Glej točko 88.)

5. Načelo prepovedi retroaktivne veljave kaznovalnih določb je skupno načelo vseh pravnih redov držav članic, ki je vsebovano tudi v Evropski konvenciji o človekovih pravicah in je sestavni del splošnih pravnih načel, katerih spoštovanje zagotavlja sodišče Unije. Čeprav iz člena 15(4) Uredbe št. 17 in člena 23(5) Uredbe št. 1/2003 izhaja, da odločbe Komisije, ki nalagajo globe zaradi kršitev prava konkurence, niso kazenske, je Komisija v celotnem upravnem postopku, ki lahko pripelje do sankcij z uporabo konkurenčnega prava, dolžna spoštovati splošna načela prava Unije in zlasti načelo prepovedi retroaktivnosti

Spoštovanje tega načela zahteva, da se za pripisovanje odgovornosti fizičnim ali pravnim osebam za kršitve konkurenčnega prava uporabijo pravila, ki so bila določena, ko je bila kršitev storjena. Kadar je mogoče več osebam pripisati osebno odgovornost za sodelovanje istega podjetja v smislu konkurenčnega prava pri kršitvi, jih je treba šteti za solidarno odgovorne za to kršitev. Poleg tega je mogoče osebi, ki je bila ob storitvi kršitve neposredno odgovorna za podjetje ali ga je neposredno vodila, in osebi, ki je ob storitvi kršitve dejansko nadzirala prvo osebo in določala njeno ravnanje na trgu, ker je neposredno vodila to podjetje, pripisati osebno in solidarno odgovornost za kršitev istega podjetja pri kršitvi.

(Glej točke od 131 do 134.)

6. Glede trajanja kršitve pravil konkurence iz načela pravne varnosti izhaja, da Komisija, če ni dovolj dokazov za neposredno ugotovitev njenega trajanja, navede vsaj dokaze, ki se nanašajo na dejstva, ki so si časovno tako blizu, da se lahko razumno zaključi, da je kršitev trajala neprekinjeno med dvema konkretno navedenima datumoma. Običajno so dejavnosti v okviru protikonkurenčnih ravnanj in sporazumov tajne, sestanki, ki so večinoma v tretjih državah, skrivni, dokumentacija o tem pa nadvse omejena, kar vpliva na dokazovanje. Tudi če Komisija najde dokumente, ki jasno dokazujejo nedovoljeno navezovanje stikov med gospodarskimi subjekti, kot so poročila s sestankov, gre običajno le za nepopolna in posamezna dokazila, tako da je treba posamezne podrobnosti pogosto rekonstruirati s sklepanjem. Večinoma je treba na obstoj ravnanja ali protikonkurenčnega sporazuma sklepati iz več naključij in indicev, ki lahko, če se obravnavajo skupaj in če ni drugih skladnih pojasnil, pomenijo dokaz o kršitvi konkurenčnega prava. V okviru kršitve, ki traja več let, tudi dejstvo, da se zunanji odrazi omejevalnega sporazuma pojavljajo ob različnih časovno bolj ali manj oddaljenih obdobjih, ne vpliva na njegov obstoj, če različni ukrepi, ki so del te kršitve, uresničujejo samo en cilj in se umeščajo v okvir enotne in trajajoče kršitve.

Iz tega izhaja, da je Komisija, ker je bil namen sporazumov, ki so v nasprotju s konkurenčnim pravom, če jih obravnavamo skupaj, povzročanje učinkov od začetka veljavnosti enega izmed teh sporazumov do konca veljavnosti drugega izmed, njih, utemeljeno domnevala, da so ti sporazumi indic, da je kršitev neprekinjeno trajala celotno zadevno obdobje. Dokaze o ponovnem pojavu kartela in sklop indicev, ki jih je zbrala Komisija in kažejo, da so dejavnosti, pri katerih je zadevno podjetje sodelovalo v okviru kartela, trajale celotno zadevno obdobje, se tako šteje za zadosten dokaz neprekinjenega trajanja omejevalnega sporazuma med datumoma, ki ju je navedla Komisija.

(Glej točke od 164 do 166, 176 in 177.)

7. Na podlagi člena 25 Uredbe št. 1/2003 pristojnost Komisije, da naloži sankcijo zaradi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru zastara po petih letih. Zastaranje začne teči na dan, ko je bila kršitev storjena. Vendar pri trajajočih ali ponavljajočih se kršitvah zastaranje začne teči na dan, ko kršitev preneha.

(Glej točko 188.)

8. Komisiji ni mogoče očitati, da z vidika okoliščine, da ti družbi ob sprejetju te odločbe nista več tvorili ene gospodarske enote, ni posebej obrazložila odločbe o naložitvi globe, ki jo morata družbi za kršitve pravil konkurence plačati solidarno, saj kot je razvidno iz izpodbijane odločbe, ta okoliščina po njenem mnenju tega ne preprečuje. Komisiji namreč v svojo odločbo ni treba vključiti natančne obrazložitve nekaterih vidikov, ki se ji zdijo očitno neumestni, nepomembni ali povsem sekundarni za njeno presojo.

(Glej točko 200.)

9. Solidarna odgovornost za plačilo glob zaradi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma o evropskem gospodarskem prostoru (EGP) je pravna posledica, ki po pravu izhaja iz vsebinskih določb teh členov.

Posledica solidarne odgovornosti za plačilo glob zaradi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP je, da je mogoče vsako od zadevnih oseb šteti za osebno odgovorno za sodelovanje podjetja pri kršitvi. Če je podjetje na trgu delovalo enotno, se lahko družbam ali, splošneje, pravnim subjektom, ki jih je mogoče šteti za osebno odgovorne, na podlagi konkurenčnega prava naloži solidarna odgovornost. Solidarnost pri plačilu glob, ki so naložene zaradi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP, prispeva k cilju odvračanja, ki ga ima na splošno konkurenčno pravo, saj omogoča dejansko plačilo teh glob, in to ob upoštevanju načela ne bis in idem, temeljnega načela prava Unije, navedenega tudi v členu 4 Protokola št. 7 k Evropski konvenciji o človekovih pravicah, ki prepoveduje, da bi za isto kršitev konkurenčnega prava prek pravnih subjektov, ki so za to kršitev lahko osebno odgovorni, več kot enkrat kaznovali ravnanje podjetja na trgu.

Dejstvo, da osebna odgovornost različnih družb zaradi sodelovanja istega podjetja pri kršitvi ni enaka, ne preprečuje naložitve globe, ki jo je treba plačati solidarno, če se solidarnost pri plačilu globe nanaša le na obdobje kršitve, v katerem so tvorile gospodarsko enoto, in torej eno podjetje v smislu konkurenčnega prava.

(Glej točke od 204 do 206.)

10. Ker je tožbeni razlog kršitve načela pravne varnosti mogoče razlagati kot ugovor nezakonitosti, usmerjen zoper pravila o solidarni odgovornosti za plačilo glob zaradi kršitev pravil konkurence, ker naj bi ta pravila povzročala negotovost glede plačila globe, določitve dolžnika, ki ima obveznost plačila, in pravnega položaja solidarnih dolžnikov, ta tožbeni razlog pomeni, da se je treba izreči o sami zakonitosti sistema solidarne odgovornosti za plačilo glob v konkurenčnem pravu in preveriti, ali so lahko kaznovane družbe pravice in obveznosti, ki iz njega izhajajo, dovolj dobro poznale.

Tako, kot je pojem podjetja v smislu konkurenčnega prava neposredna posledica uporabe pravnih pravil, je pojem „solidarna odgovornost za plačilo glob“ samostojen pojem, pri razlagi katerega je treba upoštevati cilje in sistem konkurenčnega prava, katerega del je, in po potrebi splošna načela, ki izhajajo iz vseh nacionalnih pravnih sistemov. Odločba, s katero je Komisija zaradi kršitve nekega podjetja naložila solidarno plačilo globe več družbam, če ne določa nasprotnega, tem družbam nalaga enako odgovornost za to ravnanje. Poleg tega imajo družbe, ki jim je bilo naloženo solidarno plačilo globe, obveznost plačati enotno globo, ki se izračuna glede na promet zadevnega podjetja.

Iz tega izhaja, da ima vsaka družba obveznost plačila globe Komisiji in da plačilo ene od družb preostale družbe odvezuje obveznosti, ki jih imajo do Komisije. Družbe, ki jim je bilo naloženo solidarno plačilo globe in imajo, če odločba o naložitvi globe ne določa nasprotnega, enako odgovornost za kršitev, morajo načeloma plačati enake dele globe, ki jim je bila naložena zaradi te kršitve. Zato lahko družba, ki – potem ko jo je Komisija morda terjala – plača celotni znesek globe, na podlagi same odločbe Komisije zahteva regres od drugih solidarnih dolžnikov, od vsakega svoj delež. Čeprav odločba, s katero je bila več družbam naložena globa, ki jo je treba plačati solidarno, ne omogoča vnaprejšnje določitve, katera od teh družb je dejansko zavezana za plačilo globe Komisiji, pa kljub temu ne preprečuje tega, da se vsaka od teh družb nedvoumno seznani z deležem globe, ki ga mora plačati, in lahko od drugih solidarnih dolžnikov zahteva regres za plačane zneske, ki presegajo njen delež.

(Glej točki 213 in 215.)

11. Solidarna odgovornost za plačilo globe v konkurenčnem pravu nobene od kaznovanih družb ne ovira pri vložitvi ničnostne tožbe zoper odločbo, s katero ji je Komisija naložila plačilo globe, ki jo je treba plačati solidarno.

(Glej točko 217.)

12. V skladu z načelom individualizacije kazenskih sankcij, ki velja za vsak upraven postopek, v katerem se lahko na podlagi pravil o konkurenci izrečejo sankcije, se sme neko osebo kaznovati le na podlagi dejstev, ki se ji posamično očitajo. Tako je če sta bili družbi zaradi sodelovanja podjetja pri kršitvi na podlagi dejstev, ki jima jih je Komisija očitala posamično, kaznovani zaradi svoje odgovornosti kot neposredni ali posredni vodja tega podjetja.

(Glej točki 219 in 220.)

13. Zahteva po sodnem nadzoru je namreč splošno načelo prava Unije, ki izhaja iz skupnih ustavnih tradicij držav članic ter je bilo potrjeno v členih 6 in 13 Evropske konvencije o človekovih pravicah. Pravica do učinkovitega pravnega sredstva je bila poleg tega potrjena s členom 47 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije.

(Glej točko 224.)

14. Zahteva po učinkovitem sodnem nadzoru se nanaša zlasti na vsako odločbo Komisije, s katero se ugotovi in kaznuje kršitev konkurenčnega prava. V skladu s členom 17 Uredbe št. 17 in členom 31 Uredbe št. 1/2003 ima Splošno sodišče neomejeno pristojnost v smislu člena 229 ES glede tožb zoper odločbe, s katerimi Komisija določi globo in lahko naloženo globo prekliče, zniža ali zviša.

V tožbah, ki temeljijo na členu 230 ES, je treba nadzor nad zakonitostjo odločbe Komisije, s katero se pripisuje odgovornost za kršitev konkurenčnega prava fizičnim ali pravnim osebam in se jim zato nalaga globa, šteti za učinkovit sodni nadzor te odločbe. Intenzivnost nadzora, ki ga izvaja sodišče Unije, in s tem učinkovitost tožb, sproženih zoper odločbe, s katerimi Komisija ugotavlja kršitev pravil konkurence in določa globe, sta še okrepljena z neomejeno pristojnostjo Splošnega sodišče na tem področju. Poleg preprostega nadzora nad zakonitostjo, ki omogoča le zavrnitev ničnostnih tožb ali razglasitev ničnosti izpodbijanega akta, neomejena pristojnost sodišču Unije omogoča, da ob upoštevanju vseh okoliščin in dejstev spremeni izpodbijani akt, tudi če ga ne razglasi za ničnega, tako da na primer spremeni naloženo globo.

(Glej točke od 225 do 227.)

15. Člen 81 ES in po analogiji člen 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) sta določbi javnega reda, ki sta nepogrešljivi za dosego ciljev, ki jih imata Evropska skupnost in EGP, tako da družbe ne morejo prosto razpolagati z odgovornostjo in sankcijo, ki sta jim bili pripisani zaradi kršitve teh določb.

(Glej točko 229.)

16. Na podlagi člena 5 ES Evropska skupnost deluje v mejah pristojnosti in ciljev, ki jih določa Pogodba. Torej ima le dodeljene pristojnosti.

Kadar Komisija začne postopek zaradi sprejetja odločbe o ugotovitvi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, je na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 ali členov 7(1) in 23(2) Uredbe št. 1/2003 edina pristojna za ugotovitev te kršitve in naložitev glob podjetjem, ki so pri njej sodelovala naklepno ali iz malomarnosti. Komisija ne more prenesti pristojnosti, ki so ji dodeljene z navedenimi določbami, na tretjo osebo, ne da bi pri tem kršila načelo dodeljenih pristojnosti.

Ni mogoče šteti, da je Komisija v nekem primeru prenesla del svojih pristojnosti za ugotavljanje in kaznovanje takih kršitev na nacionalno sodišče ali na arbitražo, če je Komisija v odločbi, ki jo je sprejela v tem istem primeru, določila del odgovornosti, ki jo nosi vsaka od dveh družb za sodelovanje zadevnega podjetja pri ugotovljeni kršitvi, in tako tudi njun delež globe, za katere plačilo sta solidarno odgovorni Komisiji.

(Glej točke 233, 234 in 236.)

17. Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah je pripravljalni dokument, v katerem je presoja pravnih in dejanskih elementov samo začasna. Komisija zato lahko upošteva oziroma mora upoštevati elemente, ki izhajajo iz upravnega postopka, zlasti da bi zavrgla očitke, ki bi se izkazali za neutemeljene. Če je imela družba, ki je bila kaznovana zaradi kršitev konkurenčnega prava, možnost primerno izraziti svoja stališča glede odločitve Komisije, da pred sprejetjem izpodbijane odločbe v tej odločbi opusti očitek, ki ga je navajala zoper druge družbe in zaradi katerega bi bile te družbe s prvo družbo solidarno odgovorne za sodelovanje istega podjetja pri kršitvi, pravica do obrambe prvega podjetja zaradi neskladja med obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah in izpodbijano odločbo ni bila kršena.

(Glej točke 248, 249 in 262.)

18. Vlogo vodje, ki jo ima v okviru omejevalnega sporazuma eno ali več podjetij, je treba upoštevati pri izračunu globe, saj morajo podjetja, če so imela tako vlogo, v primerjavi z drugimi podjetji nositi posebno odgovornost. Da bi bilo mogoče neko podjetje opredeliti kot vodjo, mora biti ta pomembna gonilna sila omejevalnega sporazuma ali pa mora nositi posebno in posamično odgovornost pri njegovem delovanju. To je tako, kadar je imelo podjetje vlogo vodje pri kršitvi s tem, da je prevzelo naloge „evropskega tajnika“ pri omejevalnem sporazumu, kar so naloge, ki mu omogočajo vodilno vlogo pri koordinaciji omejevalnega sporazuma in vsekakor pri njegovem delovanju v praksi, zlasti če je bil ta „evropski tajnik“ kontaktna točka za člane omejevalnega sporazuma in je imel bistveno vlogo pri delovanju omejevalnega sporazuma v praksi, ker je olajšal izmenjavo podatkov znotraj omejevalnega sporazuma, ker je na enem mestu sprejemal, zbiral in si izmenjeval bistvene informacije za delovanje omejevalnega sporazuma z njegovimi člani, zlasti informacije o nekaterih posebej pomembnih projektih, ker je organiziral in opravljal vlogo tajništva na delovnih sestankih in ker je občasno spreminjal oznake, ki so bile namenjene prikritju teh sestankov ali stikov.

(Glej točke 280, 283 in 287.)

19. Na področju konkurence pri dolgotrajni kršitvi, med katero so različna podjetja pod vodstvom različnih družb v natančno določenih obdobjih zaporedoma opravljala vlogo vodje pri kršitvi, načeli enakega obravnavanja in sorazmernosti zahtevata, da se družbam, ki so vodile eno ali več podjetij, ki so imela, ko so bila pod vodstvom teh družb, vlogo vodje pri kršitvi, naloži različno povečanje osnovnega zneska njihove globe, če so obdobja, v katerih so ta podjetja, ko so bila pod vodstvom teh družb, opravljala to vlogo, bistveno različna. Vloga vodje se nanaša na delovanje omejevalnega sporazuma in je drugače od vloge pobudnika kršitve nujno vezana na obdobje. Zato je treba upoštevati, da je mogoče prvi družbi, ki je vodila eno od podjetij, ki so sodelovala pri omejevalnem sporazumu, pripisati vlogo gonilne sile, ki jo je imelo to podjetje v zvezi z delovanjem omejevalnega sporazuma, za največ nekaj več kot četrtino obdobja, v katerem je trajala kršitev, medtem ko je mogoče drugi družbi, ki je vodila drugo podjetje, ki je sodelovalo pri omejevalnem sporazumu, pripisati vlogo gonilne sile, ki jo je imelo zadnjenavedeno podjetje v zvezi z delovanjem omejevalnega sporazuma, za nekaj manj kot tri četrtine tega obdobja.

Iz tega izhaja, da je Komisija kršila načeli enakega obravnavanja in sorazmernosti, ker je družbam, ki so imele preko podjetij, ki so jih vodile, vlogo vodij pri omejevalnem sporazumu, določila enako povečanje osnovnega zneska globe, čeprav sta bili obdobji, v katerih je zadevno podjetje oziroma sta zadevni podjetji pod vodstvom teh družb opravljali naloge vodje pri omejevalnem sporazumu, bistveno različni.

Nasprotno pa tudi če se domneva, da je Komisija nezakonito uporabila merila za določitev vodje pri kršitvi, ker vloge vodje kljub pomembni vlogi, ki jo je imelo podjetje, ki ga je vodila neka družba, pri omejevalnem sporazumu, ni pripisala tej družbi, pa zaradi te nezakonitosti, ki je bila storjena v korist drugega, ni mogoče ugoditi očitkom, ki se nanašajo na nespoštovanje načela enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije.

(Glej točke 307, 308, 311 in 312.)

20. Neomejena sodna pristojnost, ki jo ima sodišče Unije na podlagi člena 17 Uredbe št. 17 in člena 31 Uredbe št. 1/2003, temu sodišču omogoča, da poleg preprostega nadzora zakonitosti sankcije nadomesti presojo Komisije s svojo in tako prekliče, zmanjša ali poveča naloženo globo ali periodično denarno kazen, kadar presoja o njenem znesku. Pri tej presoji je treba zagotoviti, da je povečanje zaradi vloge vodje pri kršitvi, ki jo je imelo neko podjetje, določeno v višini, ki mu zagotavlja odvračalni učinek.

(Glej točki 318 in 319.)

21. Pri naložitvi glob več družbam zaradi sodelovanja podjetij, ki jih te družbe vodijo, pri kršitvi pravil konkurence in pri določitvi višine glob za posamezno družbo se Komisija ni oddaljila od računske metode, ki je določena v Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) ESPJ, ni prekoračila pravnega okvira za sankcije, ki je določen v členu 15 Uredbe št. 17 in v členu 23 Uredbe št. 1/2003, in ni prekršila načela sorazmernosti, ker se je odločila, da se bo načeloma oprla na globalni promet s spornimi projekti, ki ga je vsako od podjetij ustvarilo v zadnjem polnem letu kršitve, da bi ugotovila velikost in gospodarsko moč tega podjetja med trajanjem kršitve. Zlasti je to tako, če Komisija meni, da je treba glede na globalno naravo omejevalnega sporazuma kot osnovo za primerjavo pomembnosti podjetij upoštevati del svetovnega prometa s projekti, ki so predmet omejevalnega sporazuma, ki ga je imelo vsako od podjetij v zadnjem polnem letu, ko je to podjetje sodelovalo pri ugotovljeni kršitvi. Ta osnova za primerjavo verno kaže zmožnost vsakega od podjetij, da resno škodijo drugim gospodarskim subjektom v Evropskem gospodarskem prostoru, in omogoča predstavo o prispevku vsakega k učinkovitosti omejevalnega sporazuma v celoti oziroma o nestabilnosti, ki bi nastala v delovanju omejevalnega sporazuma, če to podjetje v njem ne bi sodelovalo.

(Glej točki 360 in 362.)

SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (drugi senat)

z dne 3. marca 2011( )

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg projektov za plinsko izolirane stikalne naprave – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP – Pravica do obrambe – Obveznost obrazložitve – Odgovornost za kršitev – Trajanje kršitve – Globe – Solidarna odgovornost za plačilo globe – Obteževalne okoliščine – Vloga vodje – Olajševalne okoliščine – Sodelovanje“

V zadevah T‑117/07 in T‑121/07,

Areva, delniška družba s sedežem v Parizu (Francija),

Areva T & D Holding SA s sedežem v Parizu,

Areva T & D SA s sedežem v Parizu,

Areva T & D AG s sedežem v Oberentfeldnu (Švica),

ki jih zastopata A. Schild in J.-M. Cot, odvetnika,

Alstom, delniška družba s sedežem v Levallois-Perretu (Francija), ki so jo sprva zastopali J. Derenne, odvetnik, W. Broere, solicitor, A. Müller-Rappard in C. Guirado, odvetnika, nato pa J. Derenne in A. Müller-Rappard, odvetnika,

tožeče stranke,

proti

Evropski komisiji, ki sta jo sprva zastopala X. Lewis in F. Arbault, nato X. Lewis ter nazadnje V. Bottka in N. Von Lingen, zastopniki,

tožena stranka,

zaradi predloga za razglasitev delne ničnosti Odločbe Komisije C(2006) 6762 konč. z dne 24. januarja 2007 o postopku uporabe člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/F/38.899 – Plinsko izolirane stikalne naprave) in, podredno, za zmanjšanje globe, ki jim je bila naložena,

SPLOŠNO SODIŠČE (drugi senat),

v sestavi I. Pelikánová (poročevalka), predsednica, K. Jürimäe, sodnica, in S. Soldevila Fragoso, sodnik,

sodna tajnica: C. Kristensen, administratorka,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 24. marca 2009

izreka naslednjo

Sodbo

Dejansko stanje

1 Predmet spora so v bistvu navedbe Komisije Evropskih skupnosti v Odločbi C(2006) 6762 konč. z dne 24. januarja 2007 o postopku uporabe člena 81 ES in člena 53 EGP (zadeva COMP/F/38.899 – Plinsko izolirane stikalne naprave) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba). Te navedbe se v delu, v katerem jih stranke niso izpodbijale ali veljavno izpodbijale, v tem sporu štejejo za dokazane.

Zadevni izdelek

2 Plinsko izolirane stikalne naprave (v nadaljevanju: GIS) se uporabljajo za nadzor pretoka energije v elektroenergetskih omrežjih. Gre za težko električno napravo, ki se uporablja kot pomembni sestavni del elektrorazdelilnih postaj, izdelanih na ključ.

3 Razdelilne postaje so pomožni električni postroji, ki pretvarjajo električni tok. Poleg transformatorja so sestavni deli razdelilne postaje sistem za nadzor, releji, akumulatorji, napajalniki in stikalna naprava. Stikalna naprava ščiti transformator pred preobremenitvijo in/ali prekine tok med omrežjem in pokvarjenim transformatorjem.

4 Stikalne naprave so lahko plinsko, zračno ali kombinirano izolirane, kadar združujejo obe prejšnji tehniki. GIS se po vsem svetu prodajajo kot sestavni deli elektrorazdelilnih postaj, izdelanih na ključ, ali kot ločeni deli za vgradnjo v take razdelilne postaje. Njihova cena pomeni približno od 30 do 60 % celotne cene teh razdelilnih postaj.

5 Izpodbijana odločba se nanaša na projekte GIS z napetostjo 72,5 kV ali več (v nadaljevanju: projekti GIS), kar vključuje GIS kot posamične izdelke skupaj z vsemi s tem povezanimi storitvami (prevoz, postavitev, preizkušanje, izolacija ipd.) in na ključ izdelane razdelilne postaje, katerih del je GIS, ki poleg GIS vsebujejo tudi druge sestavne dele razdelilne postaje, kot so transformatorji, ter vse s tem povezane storitve (prevoz, povezava, postavitev, izolacija ipd.).

Zadevna podjetja

6 Družba Alstom (prej imenovana Alsthom), delniška družba po francoskem pravu z upravnim odborom, je matična družba skupine družb (v nadaljevanju: skupina Alstom). Od 15. aprila 1988 do 8. januarja 2004 je bila skupina Alstom dejavna na področju prenosa in distribucije elektrike (v nadaljevanju: sektor T & D) in zlasti na področju GIS.

7 Dejavnosti skupine Alstom na področju GIS v Franciji je do leta 1989 opravljala družba Alsthom SA (France), ki je bila takrat preimenovana v GEC Alsthom SA, ta pa je bila v stoodstotni lasti družbe GEC Alsthom NV. Francoske dejavnosti na področju GIS so bile s sporazumom, ki je začel učinkovati 7. decembra 1992, prenesene na družbo Kléber Eylau SA, ki je bila ustanovljena 16. novembra 1992. Družbo Kléber Eylau sta imeli v lasti družbi GEC Alsthom SA (99,76 %) in Étoile Kléber (0,04 %). Junija 1993 se je družba Kléber Eylau preimenovala v GEC Alsthom T & D SA, ta pa se je junija 1998 preimenovala v Alstom T & D SA. Zadnjo je imela v stoodstotni lasti družba Alstom Holdings (France), ki je bila v stoodstotni lasti družbe Alstom.

8 Od januarja 1986, ko je družba Sprecher Energie AG postala hčerinska družba v stoodstotni lasti družbe Alsthom, so dejavnosti na področju GIS v Švici in Franciji potekale vzporedno. Novembra 1993 se je družba Sprecher Energie preimenovala v GEC Alsthom T & D AG, ki se je julija 1997 preimenovala v GEC Alsthom AG, ta pa junija 1998 v Alstom AG (v nadaljevanju: Alstom (Suisse)). Zadnjo je 22. decembra 2000 pridobila družba Alstom Power (Schweiz) AG. Novi subjekt se je imenoval Alstom (Schweiz) AG. Novembra 2002 je bila v okviru skupine Alstom ustanovljena nova pravna oseba, na katero so bile prenesene dejavnosti sektorja T & D v Švici. Ta novi subjekt se je najprej imenoval Alstom (Schweiz) Services AG, potem pa se je preimenoval v Alstom T & D AG.

9 Vse dejavnosti skupine Alstom v sektorju T & D so bile 8. januarja 2004 prenesene na skupino, katere matična družba je Areva, delniška družba po francoskem pravu z upravo in nadzornim svetom (v nadaljevanju: skupina Areva). Od 9. januarja do 11. maja 2004 sta dejavnosti skupine Areva na področju T & D opravljali družbi Areva T & D SA in Areva T & D AG, hčerinski družbi v stoodstotni lasti družbe Areva T & D Holding SA, ki je bila v stoodstotni lasti družbe Areva (v nadaljevanju skupaj: družbe iz skupine Areva).

Upravni postopek

10 Družba ABB Ltd je 3. marca 2004 Komisijo opozorila na obstoj protikonkurenčnega ravnanja v sektorju GIS in je v skladu z Obvestilom Komisije z dne 19. februarja 2002 o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (UL 2002, C 45, str. 3, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi) ustno zaprosila za imuniteto pred globami.

11 Ravnanje, ki ga je navedla družba ABB, je vključevalo usklajevanje prodaje projektov GIS na svetovni ravni, kar je zajemalo delitev trgov, dodelitev kvot in ohranitev tržnih deležev posameznega podjetja, dodelitev projektov GIS proizvajalcem, ki so bili za to določeni, manipulacije v postopkih javnega razpisa (manipulacije pri razpisih za zbiranje ponudb), da bi bile pogodbe dodeljene tem proizvajalcem, zapletene mehanizme za določitev cen za projekte GIS, ki niso bili dodeljeni, prekinitve licenčnih pogodb z družbami nečlanicami omejevalnega sporazuma in izmenjavo občutljivih poslovnih informacij na trgu.

12 Ustna prošnja družbe ABB za imuniteto pred globami je bila zlasti 7. maja 2004 dopolnjena z ustnimi informacijami in pisnimi dokazi. Komisija je 25. aprila 2004 družbi ABB odobrila pogojno imuniteto pred globami.

13 Komisija je na podlagi navedb družbe ABB uvedla preiskavo ter 11. in 12. maja 2004 pregledala prostore več družb, ki so bile dejavne v sektorju GIS.

14 Skupina Areva je med 14. in 25. majem 2004 sodelovala s Komisijo in ji na podlagi obvestila o ugodni obravnavi priskrbela različne pisne dokaze in informacije.

15 Družba ABB je 4. oktobra 2004 odgovorila na zahtevo Komisije za posredovanje informacij.

16 Komisija je 6. februarja 2006 družbi Alstom poslala zahtevo za posredovanje informacij, ta pa je nanjo odgovorila z dopisom z dne 24. februarja 2006.

17 Komisija je 20. aprila 2006 sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki je bilo poslano družbi Alstom in družbam iz skupine Areva ter družbi ABB, družbama Fuji Electric Holdings Co., Ltd in Fuji Electric Systems Co., Ltd (v nadaljevanju skupaj: družbi iz skupine Fuji), družbama Hitachi in Hitachi Europe Ltd (v nadaljevanju skupaj: družbi iz skupine Hitachi), družbi Japan AE Power Systems Corp. (v nadaljevanju: JAEPS), družbi Mitsubishi Electric System Corp. (v nadaljevanju: Melco), družbi Nuova Magrini Galileo SpA, družbi Schneider Electric SA (v nadaljevanju: Schneider), družbi Siemens AG, družbi Toshiba Corp. ter petim družbam iz skupine, katere matična družba je bila družba VA Technologie AG (v nadaljevanju: skupina VA Tech), vključno z družbo VA Technologie.

18 Družbi Alstom je bilo 5. maja 2006 omogočeno, da pregleda izjave, ki so jih ustno podale druge vpletene družbe.

19 Družba Alstom in družbe iz skupine Areva so 30. junija 2006, v roku, ki jim je bil določen, Komisiji v odgovor na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah sporočile svoja stališča. Družba Alstom je v prilogi k svojemu odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah predložila več internih dokumentov skupine Alstom, za katere je zahtevala, da se v razmerju do vseh tretjih oseb, razen do Komisije, obravnavajo kot zaupni. Tudi družba ABB, družbi iz skupine Fuji, družbi Hitachi in JAEPS ter družbe Melco, Schneider, Siemens AG Österreich, Siemens in Toshiba so v roku, ki jim je bil določen, pisno odgovorile na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.

20 Družbi iz skupine Fuji sta sodelovali s Komisijo tako, da sta ji z dopisom z dne 12. julija 2006 na podlagi obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah poslali različne pisne dokaze in informacije.

21 Družba ABB je 14. julija 2006 Komisiji poslala „dodatek k odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah“.

22 Komisija je 18. in 19. julija 2006 zaslišala družbe, na katere je bilo naslovljeno obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.

23 Komisija je 25. avgusta 2006 strankam v postopku, da bi jim omogočila, da se o njih izjavijo, omogočila vpogled v izvlečke iz nezaupne različice odgovora družb iz skupine Fuji na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, v dokumente, ki sta jih družbi iz skupine Fuji poslali 12. julija 2006 na podlagi obvestila o ugodni obravnavi (glej točko 20 zgoraj), v dodatek k odgovoru družbe ABB na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah in v druge dokumente. Družba Alstom je svoja stališča do teh dokumentov predložila 15. septembra 2006, zraven pa izjavo gospoda S., ki naj bi bil neposredno seznanjen s spornimi dejstvi.

24 Komisija je 20. septembra 2006 družbam iz skupine Areva poslala zahtevo za posredovanje informacij, na katero so te družbe 6. oktobra 2006 odgovorile tako, da so predložile številne dokumente v zvezi z reorganizacijo dejavnosti v sektorju T & D skupine Alstom, da bi pojasnile prenos med skupinama, ki je naveden v točki 9 zgoraj.

25 Komisija je 14. novembra 2006 družbi Alstom v angleščini sporočila svoje stališče glede dodatnih dokumentov, ki so omenjeni v točki 23 zgoraj, 22. novembra 2006, potem ko je ta družba 17. novembra 2006 za to zaprosila, pa ji je poslala to stališče še v francoščini. Družba Alstom je 27. novembra 2006 sporočila svoja stališča glede tega stališča Komisije.

26 Družba Alstom je 4. decembra 2006 Komisiji poslala dopis v zvezi z določitvijo pravnih oseb, na katere se nanašajo sporna dejstva. Ta dopis je vseboval zlasti številne sheme, ki so ponazarjale različne projekte, s katerimi je bilo izvedeno prestrukturiranje dejavnosti sektorja T & D skupine Alstom.

Izpodbijana odločba

27 Komisija je 24. januarja 2007 sprejela izpodbijano odločbo, katere povzetek je bil objavljen v Uradnem listu z dne 10. januarja 2008 (UL C 5, str. 7). Družbi Alstom in družbam iz skupine Areva je bila vročena 8. februarja 2007.

28 Izpodbijana odločba je bila naslovljena na družbe iz skupine Areva, poleg tega pa tudi na družbo ABB, na družbi iz skupine Fuji, na družbi iz skupine Hitachi ter na družbe JAEPS, Melco, Nuova Magrini Galileo, Schneider, Siemens, Siemens AG Österreich, Siemens Transmission & Distribution Ltd (v nadaljevanju: Reyrolle), Siemens Transmission & Distribution SA, Toshiba in VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG.

29 V točkah od 113 do 123 obrazložitve izpodbijane odločbe je Komisija navedla, da so različna podjetja, ki so sodelovala pri omejevalnem sporazumu, dodeljevanje projektov GIS po dogovorjenih pravilih razen na nekaterih trgih usklajevala po vsem svetu, zlasti zato, da bi obdržala kvote, ki so pretežno odražale njihove na podlagi preteklih obdobij ocenjene tržne deleže. Pojasnila je, da je bila dodelitev projektov opravljena na podlagi skupne „japonske“ in skupne „evropske“ kvote, ki ju je bilo treba nato razdeliti med japonske in evropske proizvajalce. Sporazum, ki je bil podpisan 15. aprila 1998 na Dunaju (v nadaljevanju: sporazum GQ), je postavil pravila, ki so omogočala dodelitev projektov GIS japonskim ali evropskim proizvajalcem in upoštevanje njihove vrednosti pri ustrezni kvoti. Poleg tega je Komisija v točkah od 124 do 132 obrazložitve izpodbijane odločbe pojasnila, da so različna podjetja, ki so sodelovala pri omejevalnem sporazumu, sklenila nezapisan dogovor (v nadaljevanju: skupni dogovor), v skladu s katerim so bili projekti GIS na Japonskem na eni strani in v državah evropskih članic kartela na drugi strani, ki so bile skupaj določene kot „matične države“ za projekte GIS, rezervirani za japonske oziroma evropske članice omejevalnega sporazuma. Informacije o projektih GIS v „matičnih državah“ se med tema skupinama niso izmenjevale, prav tako se ti projekti niso upoštevali pri kvotah teh skupin.

30 Sporazum GQ je vseboval tudi pravila v zvezi z izmenjavo informacij, ki so bile potrebne za delovanje kartela, med tema skupinama proizvajalcev, za kar sta skrbela zlasti tajnika teh skupin, v zvezi z manipulacijami pri zadevnih razpisih za zbiranje ponudb in v zvezi z določitvijo cen za projekte GIS, katerih dodelitev ni bila mogoča. V skladu s prilogo 2 k sporazumu GQ se je ta uporabljal za ves svet, razen za Združene države Amerike, Kanado, Japonsko in 17 držav Zahodne Evrope. Poleg tega so bili na podlagi skupnega dogovora projekti GIS v evropskih državah, ki niso bile „matične države“, rezervirani za evropsko skupino, ker so se japonski proizvajalci zavezali, da ne bodo dajali ponudb za projekte GIS v Evropi.

31 Po navedbah Komisije je bila razdelitev projektov GIS med evropske proizvajalce urejena v sporazumu, ki je bil podpisan na Dunaju 15. aprila 1988, z naslovom „E-Group Operation Agreement for GQ-Agreement“ (sporazum skupine E za izvajanje sporazuma GQ) (v nadaljevanju: sporazum EQ). Komisija je navedla, da so za dodeljevanje projektov GIS v Evropi veljala enaka pravila in postopki kot za dodeljevanje projektov GIS v drugih državah. Zlasti naj bi tudi za projekte GIS v Evropi veljala dolžnost obveščanja, treba naj bi jih bilo navesti na seznamu, dodeliti, se o njih dogovoriti ali jim določiti najnižjo ceno.

32 V točki 142 obrazložitve izpodbijane odločbe je Komisija ugotovila, da so bili v sporazumih GQ in EQ zaradi organizacije in delovanja omejevalnega sporazuma, različni člani omejevalnega sporazuma označeni z oznako, ki je bila za evropske člane sestavljena iz dveh cifer in za japonske člane iz črk. Prvotne oznake so bile po juliju 2002 nadomeščene s številkami.

33 Komisija je v členu 1(b) izpodbijane odločbe ugotovila, da je družba Alstom kršila člen 81 ES in člen 53 Sporazuma o evropskem gospodarskem prostoru (v nadaljevanju: Sporazum EGP) s tem, da je od 15. aprila 1988 do 8. januarja 2004 sodelovala pri vseh sporazumih in usklajenih ravnanjih v sektorju projektov GIS v EGP. V členu 1(c), (d), (e) in (f) izpodbijane odločbe je to dvojno kršitev ugotovila tudi pri družbah Areva in Areva T & D Holding za obdobje od 9. januarja do 11. maja 2004, Areva T & D AG za obdobje od 22. decembra 2003 do 11. maja 2004 ter Areva T & D SA za obdobje od 7. decembra 1992 do 11. maja 2004.

34 Za kršitvi, ki sta bili ugotovljeni v členu 1 izpodbijane odločbe, je bila družbi Alstom v členu 2(b) in (c) izpodbijane odločbe naložena globa 11.475.000 EUR, za plačilo katere je bila odgovorna individualno, ter globa 53.550.000 EUR, za plačilo katere je bila ta družba odgovorna solidarno z družbo Areva T & D SA.

35 Za kršitvi, ki sta bili ugotovljeni v členu 1 izpodbijane odločbe, je bila družbi Areva T & D SA v členu 2(c) izpodbijane odločbe naložena globa 53.550.000 EUR, za plačilo katere je bila odgovorna solidarno z družbo Alstom, za plačilo 25.500.000 EUR od tega zneska pa je bila ta družba odgovorna solidarno z družbami Areva, Areva T & D Holding in Areva T & D AG.

Postopek in predlogi strank

36 Družbe iz skupine Areva in družba Alstom so 18. aprila 2007 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložile tožbi, ki sta bili evidentirani pod opravilnima številkama T‑117/07 in T‑121/07.

37 Splošno sodišče (drugi senat) je na podlagi poročila sodnika poročevalca odločilo, da v zadevah T-117/07 in T-121/07 začne ustni postopek.

38 Ko so se stranke opredelile do tega vprašanja, je predsednik drugega senata Splošnega sodišča s sklepom z dne 12. marca 2009 v skladu s členom 50 Poslovnika Splošnega sodišča zadevi T-117/07 in T-121/07 združil za ustni postopek. Poleg tega je odobril zaupno obravnavanje dokumentov, ki so bili priloženi odgovoru družbe Alstom na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah (glej točko 19 zgoraj) in vloženi v spis zadeve T‑121/07.

39 Stranke so na obravnavi 24. marca 2009 podale stališča in odgovore na vprašanja Splošnega sodišča. Tožeče stranke so potrdile, da je treba za njihove tožbene razloge oziroma očitke, ki se nanašajo na kršitev člena 81 ES, šteti, da se nanašajo tudi na člen 53 Sporazuma EGP. Komisija je zavzela stališče, da se pri solidarni odgovornosti za kršitve konkurenčnega prava, kadar izrek odločbe, s katero je ugotovljena ta odgovornost, ničesar ne določa, domneva, da gre za odgovornost po enakih delih. Tožeče stranke so ugovarjale veljavnosti te domneve. Komisija je nazadnje potrdila, da je pri presoji vloge vodje pri kršitvi konkurenčnega prava treba glede na njihovo težo upoštevati vsa merila, vključno s trajanjem vloge vodje in intenzivnostjo njenega izvajanja. Ta stališča so bila vnesena v zapisnik obravnave. V svojih končnih stališčih so družbe iz skupine Areva omenile vsebinsko napako Komisije, ki je menila, da je Areva T & D AG ista družba kot Alstom T & D in da se je spremenila le firma te družbe.

40 Z dopisoma, ki sta bila v sodnem tajništvu vložena 29. in 30. aprila 2009, so družba Alstom in družbe iz skupine Areva sporočile nekatere pripombe na zapisnik obravnave v zvezi z odgovori, ki jih je Komisija podala na vprašanja Splošnega sodišča o institutu solidarne odgovornosti za kršitve konkurenčnega prava.

41 Postopek je bil s sklepom Splošnega sodišča z dne 3. junija 2009 ponovno odprt. Predsednica drugega senata Splošnega sodišča je na podlagi člena 7(2) Navodil sodnemu tajniku Splošnega sodišča odločila, da se dopisa, ki sta bila vložena 29. in 30. aprila 2009, vložita v spis.

42 Z dopisom, ki je bil v vpisnik sodnega tajništva Splošnega sodišča vpisan 18. junija 2009, je Komisija odgovorila na navedbe iz omenjenih dopisov. Pri tem je navedla, da kadar več družbam naloži globo, ki jo je treba plačati solidarno, ne da bi kar koli pojasnila ali navedla v izreku odločbe, to pomeni, da ni nameravala urediti vprašanja razdelitve plačila globe med različne sodolžnike.

43 Predsednica drugega senata Splošnega sodišča je, potem ko je preverila vsebino ustnih odgovorov Komisije na obravnavi, z odločbo z dne 1. julija 2009 zavrnila predloga za spremembo zapisnika te obravnave.

44 Družba Alstom Splošnemu sodišču predlaga:

– naj člena 1(b) ter 2(b) in (c) izpodbijane odločbe razglasi za nična;

– podredno, naj bistveno zmanjša globo, ki ji je bila naložena v členu 2(b) in (c) izpodbijane odločbe;

– naj Komisiji naloži plačilo stroškov.

45 Družbe iz skupine Areva Splošnemu sodišču predlagajo:

– naj člen 1 izpodbijane odločbe razglasi za ničen v delu, v katerem je družbama Areva T & D SA in Alstom pripisana solidarna odgovornost za kršitev v obdobju od 7. decembra 1992 do 8. januarja 2004, in v delu, v katerem je tema družbama pripisana solidarna odgovornost za kršitev v obdobju od 9. januarja do 11. maja 2004;

– podredno, naj odpravi ali bistveno zmanjša globo, ki je bila omenjenima družbama naložena v členu 2(c) izpodbijane odločbe;

– naj Komisiji naloži plačilo stroškov.

46 Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbi zavrne kot neutemeljeni;

– tožečim strankam naloži plačilo stroškov.

Pravo

47 Ker imata obravnavani zadevi isti predmet in so se stranke do tega opredelile, Splošno sodišče meni, da jih je treba na podlagi člena 50 Poslovnika zaradi izdaje skupne odločbe združiti.

48 Tožbi se nanašata na razglasitev ničnosti člena 1(b), (c), (d), (e) in (f) izpodbijane odločbe (kot glavni zahtevek), na razglasitev ničnosti člena 2(b) in (c) izpodbijane odločbe (kot glavni zahtevek ali podredno) in na spremembo člena 2(b) in (c) izpodbijane odločbe (podredno).

49 Najprej je treba preizkusiti predloge za razglasitev ničnosti člena 1 (b), (c), (d), (e) in (f) izpodbijane odločbe. Nato bodo preizkušeni, kolikor je to potrebno, predlogi za razglasitev ničnosti člena 2(b) in (c) izpodbijane odločbe. Nazadnje bodo po potrebi preizkušeni predlogi za spremembo člena 2(b) in (c) izpodbijane odločbe.

50 V podporo svojim predlogom v zadevi T-117/07 družbe iz skupine Areva navajajo sedem tožbenih razlogov. Prvi tožbeni razlog se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve iz člena 253 ES. Drugi tožbeni razlog se v bistvu nanaša na kršitev pravil o pripisovanju odgovornosti za kršitve, ki izhajajo iz člena 81(1) ES in iz člena 53(1) Sporazuma EGP, ter na kršitev splošnih načel pravne varnosti in prepovedi retroaktivnosti. Tretji tožbeni razlog se v bistvu nanaša na kršitev pravil o pripisovanju odgovornosti za kršitve, ki izhajajo iz člena 81(1) ES in iz člena 53(1) Sporazuma EGP. Četrti tožbeni razlog se v bistvu nanaša na kršitev pravil o pripisovanju odgovornosti za kršitve in o solidarni odgovornosti za plačilo glob, ki izhajajo iz člena 81(1) ES in člena 53(1) Sporazuma EGP, na kršitev člena 7 ES in na kršitev splošnih načel enakega obravnavanja, pravne varnosti in učinkovitega sodnega varstva. Peti tožbeni razlog se nanaša na kršitev pravil o solidarni odgovornosti za plačilo glob, ki izhajajo iz člena 81(1) ES in člena 53(1) Sporazuma EGP. Šesti tožbeni razlog se v bistvu nanaša na kršitev člena 23(2)(a) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL L 1, str. 1), na kršitev točke 2 Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) [PJ] (UL 1998, C 9, str. 3, v nadaljevanju: smernice), na napako pri presoji in na kršitev splošnih načel enakega obravnavanja in sorazmernosti. Nazadnje, sedmi tožbeni razlog se v bistvu nanaša na napako pri presoji ter na kršitev člena 81 ES, člena 53(1) Sporazuma EGP in obvestila o ugodni obravnavi.

51 V podporo svojim predlogom v zadevi T-121/07 družba Alstom navaja osem tožbenih razlogov. Prvi tožbeni razlog se nanaša na kršitev pravice do učinkovitega pravnega sredstva. Drugi tožbeni razlog se v bistvu nanaša na kršitev pravil o solidarni odgovornosti za plačilo glob, ki izhajajo iz člena 81 ES in iz člena 53 Sporazuma EGP, na kršitev splošnih načel pravne varnosti in individualizacije kazenskih sankcij in na kršitev obveznosti obrazložitve. Tretji tožbeni razlog se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve, ki izhaja iz člena 253 ES. Četrti tožbeni razlog se kot glavni zahtevek nanaša na kršitev pravil o pripisovanju odgovornosti za kršitve, ki izhajajo iz člena 81 ES in iz člena 53 Sporazuma EGP, in na napačno uporabo prava ter podredno na kršitev člena 25 Uredbe št. 1/2003. Peti tožbeni razlog se v bistvu nanaša na napako pri presoji, na kršitev smernic, na kršitev načel enakega obravnavanja in sorazmernosti ter na kršitev obveznosti obrazložitve. Šesti tožbeni razlog se v bistvu nanaša na kršitev pravil o dokazovanju nadaljevane kršitve, ki izhajajo iz člena 23(3) Uredbe št. 1/2003 in iz člena 15(2) Uredbe št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prve uredbe o izvajanju členov [81 ES] in [82 ES], kakor je bila spremenjena (UL 1962, 13, str. 204), ter na kršitev načela pravne varnosti. Sedmi tožbeni razlog se nanaša na kršitev načela spoštovanja pravice do obrambe in člena 27(1) Uredbe št. 1/2003. Osmi tožbeni razlog se v bistvu nanaša na kršitev smernic in podredno na kršitev načela sorazmernosti.

52 Kjer se nekateri od navedenih tožbenih razlogov prekrivajo, so zaradi učinkovitega izvajanja sodne oblasti obravnavani skupaj.

Predlogi za razglasitev ničnosti člena 1(b), (c), (d), (e) in (f) izpodbijane odločbe

53 S tožbenimi razlogi oziroma očitki, ki se nanašajo na člen 1(b), (c), (d), (e) in (f) izpodbijane odločbe, se izpodbija ugotovitev Komisije, da so družbe iz skupine Areva in družba Alstom s tem, da so v obdobjih, ki so omenjena v tem členu, sodelovale pri vseh sporazumih in usklajenih ravnanjih v EGP, kršile člen 81 ES in člen 53 Sporazuma EGP (glej točko 33 zgoraj).

54 Predlogi za razglasitev ničnosti člena 1(c), (d), (e) in (f) izpodbijane odločbe so v zadevi T-117/07 podprti s tožbenimi razlogi oziroma očitki, navedenimi v tožbi, s katerimi se izpodbija presoja Komisije, da so družbe Areva T & D SA za obdobje od 7. decembra 1992 do 11. maja 2004, Areva T & D AG za obdobje od 22. decembra 2003 do 11. maja 2004 ter Areva in Areva T & D Holding SA za obdobje od 9. januarja do 11. maja 2004 osebno odgovorne za sodelovanje svojih organizacijskih enot, ki so bile dejavne na področju GIS, ali hčerinskih družb pri vseh sporazumih in usklajenih ravnanjih v EGP (drugi, tretji, četrti in peti tožbeni razlog), ali pa se sklicujejo na bistveno kršitev postopka, ki bi lahko vplivala na to presojo (prvi tožbeni razlog).

55 Predlogi za razglasitev ničnosti člena 1(b) izpodbijane odločbe so v zadevi T‑121/07 podprti s tožbenimi razlogi oziroma očitki, navedenimi v tožbi, s katerimi se izpodbija presoja Komisije, da je družba Alstom osebno odgovorna za sodelovanje svoje organizacijske enote, ki je bila dejavna na področju GIS, in svojih hčerinskih družb pri vseh sporazumih in usklajenih ravnanjih v EGP od 15. aprila 1998 do 8. januarja 2004 (četrti in šesti tožbeni razlog), ali pa se opirajo na bistveno kršitev postopka, ki bi lahko vplivala na to presojo (tretji in sedmi tožbeni razlog).

Uvodne ugotovitve

56 Iz tožbenih razlogov oziroma očitkov, ki so navedeni v tožbah, je razvidno, da družbe iz skupine Areva na eni strani in družba Alstom na drugi strani glede odgovornosti za kršitev za celotno obdobje od 15. aprila 1988 do 11. maja 2004 oziroma za del tega obdobja zastopajo popolnoma nasprotni stališči.

57 Družba Alstom v bistvu trdi, da je bila osebna odgovornost, ki ji je bila za obdobje od 15. aprila 1988 do 8. januarja 2004 pripisana zaradi sodelovanja njene organizacijske enote, ki je bila dejavna na področju GIS, pri kršitvi po tem, ko je njena skupina prestrukturirala dejavnosti v sektorju T & D, prenesena na družbi Alstom T & D SA in Alstom T & D AG. Poleg tega trdi, da ji za obdobji od 7. decembra 1992 do 8. januarja 2004 in od 22. decembra 2003 do 8. januarja 2004 zaradi sodelovanja omenjenih hčerinskih družb pri kršitvi ni mogoče pripisati osebne odgovornosti, saj družbi Alstom T & D SA in Alstom T & D AG, na kateri so bile te dejavnosti prenesene, svoje ravnanje na trgu določata samostojno. Nazadnje družba Alstom trdi, da je bila osebna odgovornost, ki ji je bila za obdobje od 15. aprila 1988 do 8. januarja 2004 pripisana zaradi sodelovanja njene organizacijske enote, ki je bila dejavna na področju GIS, družbe Alstom T & D SA in družbe Alstom T & D AG pri kršitvi, skupaj s to organizacijsko enoto in omenjenima hčerinskima družbama (ki sta nato postali Areva T & D SA in Areva T & D AG) prenesena na družbe iz skupine Areva, v okviru projekta prenosa dejavnosti v sektorju T & D med skupinama.

58 Družbe iz skupine Areva trdijo nasprotno, da jim ni mogoče naložiti nobene osebne odgovornosti za sodelovanje družb iz skupine Alstom pri kršitvi od 7. decembra 1992 do 8. januarja 2004 in od 22. decembra 2003 do 8. januarja 2004, saj je ravnanje družb Alstom T & D SA in Alstom T & D AG, na kateri so bile prenesene dejavnosti na področju GIS, določala družba Alstom. Poleg tega družbi Areva in Areva T & D Holding SA trdita, da jima ni mogoče naložiti nobene osebne odgovornosti za sodelovanje njunih hčerinskih družb pri kršitvi od 9. januarja do 11. maja 2004, ker sta družbi Areva T & D SA in Areva T & D AG, na kateri so bile omenjene dejavnosti prenesene, svoje ravnanje na trgu določali samostojno.

59 Treba je ugotoviti, da se tožeče stranke v svojih dokumentih opirajo na dejstvo, da sta Areva T & D SA in Areva T & D AG le novi firmi, ki sta ju družbi Alstom T & D SA in Alstom T & D AG dobili po prenosu na skupino Areva 8. januarja 2004. V zvezi s tem trditev, ki so jih družbe iz skupine Areva navedle v svojih končnih stališčih na obravnavi, da je Komisija naredila vsebinsko napako, ker je menila, da je bila Areva T & D AG ista družba kot Alstom T & D AG, ni mogoče upoštevati. Ker se namreč te trditve nanašajo na tožbeni razlog, da je v izpodbijani odločbi v zvezi s tem napačno ugotovljeno dejansko stanje, je treba spomniti, da v skladu s členom 48(2), prvi pododstavek, Poslovnika navajanje novih tožbenih razlogov med postopkom ni dovoljeno, razen če izhajajo iz pravnih in dejanskih okoliščin, ki so se pojavile med postopkom. Ker v obravnavanem primeru družbe iz skupine Areva niso navedle bistvenih dejanskih okoliščin, ki bi utemeljile njihov novi tožbeni razlog, niti niso, a fortiori, trdile, da so se te okoliščine pojavile med postopkom, je treba njihove zgoraj omenjene navedbe zavreči kot nedopustne. Zato je treba šteti, da v zadevah T‑117/07 in T‑121/07 firmi Alstom T & D AG in Areva T & D AG označujeta isto družbo.

Prenos osebne odgovornosti, ki je bila družbi Alstom zaradi sodelovanja njene organizacijske enote, ki je bila dejavna na področju GIS, pri kršitvi pripisana za obdobje od 15. aprila 1988 do 6. decembra 1992

– Trditve strank

60 Družba Alstom v drugem delu četrtega tožbenega razloga, ki se nanaša na napačno uporabo prava, Komisiji očita, da v izpodbijani odločbi osebne odgovornosti, ki ji je bila pripisana za obdobje od 15. aprila 1988 do 6. decembra 1992 zaradi sodelovanja dela njenega „sektorja T & D“ pri kršitvi, ni prenesla na družbi Areva T & D SA in Areva T & D AG.

61 Družba Alstom meni, da je Komisija napačno uporabila pravila o pripisovanju odgovornosti iz člena 81 ES in iz člena 53 Sporazuma EGP, ker glede razmerja z njenima prejšnjima hčerinskima družbama, ki sta bili dejavni v sektorju T & D, ni uporabila merila „gospodarske kontinuitete“, ki izhaja iz sodne prakse (sodba Sodišča z dne 7. januarja 2004 v združenih zadevah Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P, Recueil, str. I‑123, točke od 356 do 359, in sodba Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2006 v zadevi Jungbunzlauer proti Komisiji, T‑43/02, ZOdl., str. II‑3435, točka 132), in ker jo je štela za osebno odgovorno za sodelovanje dela njenega „sektorja T & D“ pri kršitvi od 15. aprila 1988 do 6. decembra 1992, ne da bi upoštevala, da je to podjetje po prestrukturiranju skupine Alstom preneslo svoje prejšnje hčerinske družbe, ki so bile dejavne v sektorju T & D. V bistvu meni, da čeprav „sektor T & D“ skupine Alstom pred ustanovitvijo hčerinske družbe, ki je bila posebej odgovorna za ta sektor zunaj Švice, to je družbe Kléber Eylau (ki se je pozneje imenovala Alstom T & D SA in nato Areva T & D SA), 7. decembra 1992 ni imel pravne osebnosti, pa je ta ustanovitev Komisiji omogočila, da bi ob sprejetju izpodbijane odločbe določila pravno osebo, na katero je bilo podjetje, ki je sodelovalo pri kršitvi, preneseno in bi ji lahko zaradi tega pripisala odgovornost za kršitev. Podobno rešitev bi bilo mogoče uporabiti glede prenosa dejavnosti skupine Alstom v sektorju T & D v Švici 22. decembra 2003 na družbo Alstom (Schweiz) Services AG (ki se je pozneje imenovala Alstom T & D AG in nato Areva T & D AG).

62 Komisija trditve družbe Alstom zavrača in predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga.

– Presoja Splošnega sodišča

63 V konkurenčnem pravu je treba pojem podjetja razumeti, kot da označuje gospodarsko enoto z vidika predmeta zadevne kršitve (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 12. julija 1984 v zadevi Hydrotherm Gerätebau, 170/83, Recueil, str. 2999, točka 11, ter sodbi Splošnega sodišča z dne 29. junija 2000 v zadevi DSG proti Komisiji, T‑234/95, Recueil, str. II‑2603, točka 124, in z dne 15. septembra 2005 v zadevi DaimlerChrysler proti Komisiji, T‑325/01, ZOdl., str. II‑3319, točka 85). Naslovniki člena 81(1) ES, ki podjetjem prepoveduje zlasti sklepanje sporazumov ali sodelovanje pri usklajenih ravnanjih, ki bi lahko prizadeli trgovino med državami članicami in katerih cilj oziroma posledica je preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na skupnem trgu, so gospodarske enote, ki so vsaka zase enotna organizacija osebnih, opredmetenih in neopredmetenih elementov, ki trajno sledi določenemu gospodarskemu cilju, in so lahko soudeležene pri kršitvi iz te določbe (glej v tem smislu sodbi Splošnega sodišča z dne 17. decembra 1991 v zadevi Enichem Anic proti Komisiji, T‑6/89, Recueil, str. II‑1623, točka 235, in z dne 10. marca 1992 v zadevi Shell proti Komisiji, T‑11/89, Recueil, str. II‑757, točka 311).

64 Za njihovo uporabo in izvršitev je treba odločbe, sprejete na podlagi člena 81 ES, nasloviti na subjekte, ki imajo pravno osebnost (glej v tem smislu sodbi Splošnega sodišča z dne 20. aprila 1999 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, imenovana „PVC II“, od T‑305/94 do T‑307/94, od T‑313/94 do T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 in T‑335/94, Recueil, str. II‑931, točka 978, in z dne 12. decembra 2007 v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, T‑112/05, ZOdl., str. II‑5049, točka 59). Tako mora Komisija, ko sprejme odločbo na podlagi člena 81(1) ES, v njej določiti fizične ali pravne osebe, ki jim je mogoče pripisati odgovornost za ravnanje zadevnega podjetja in jih je mogoče zaradi tega kaznovati ter nanje nasloviti odločbo (glej v tem smislu zgoraj v točki 63 navedeno sodbo Hydrotherm Gerätebau, točka 11).

65 V skladu z načelom osebne odgovornosti (sodbe Sodišča z dne 14. julija 1972 v zadevi ICI proti Komisiji, 48/69, Recueil, str. 619, točke od 131 do 141; z dne 8. julija 1999 v zadevi Komisija proti Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, str. I‑4125, točka 78, in z dne 11. decembra 2007 v zadevi ETI in drugi, C‑280/06, ZOdl., str. I‑10893, točka 39; glej tudi sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott k zgoraj navedeni sodbi ETI in drugi, ZOdl., str. I‑10892, točka 71 in naslednje), po katerem lahko neka oseba odgovarja le za svoja dejanja (sklepni predlogi generalnega pravobranilca G. Cosmasa k zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Anic Partecipazioni, Recueil, str. I‑4130, točka 74), mora načeloma oseba, ki je zadevno podjetje vodila takrat, ko je to podjetje sodelovalo pri kršitvi, za to kršitev odgovarjati, čeprav je bila ob sprejetju odločbe o ugotovitvi kršitve za poslovanje tega podjetja odgovorna druga oseba ali je takrat to podjetje vodila druga oseba (sodbi Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi SCA Holding proti Komisiji, C‑297/98 P, Recueil, str. I‑10101, točka 27, in v zadevi Stora Kopparbergs Bergslags proti Komisiji, C‑286/98 P, Recueil, str. I‑9925, točka 37; glej v tem smislu tudi sodbo Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi Cascades proti Komisiji, C‑279/98 P, Recueil, str. I‑9693, točka 79).

66 V nekaterih izjemnih okoliščinah sodna praksa priznava, da je mogoče od načela osebne odgovornosti odstopiti, tako da se uporabi merilo „gospodarske kontinuitete“, v skladu s katerim je mogoče kršitev pravil konkurence naložiti ekonomskemu nasledniku pravne osebe, ki je kršitev storila, celo če ta pravna oseba ob sprejetju odločbe o ugotovitvi te kršitve ni prenehala obstajati, zato da spremembe, zlasti pravne oblike zadevnih družb, ne bi vplivale na polni učinek teh pravil (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 20. marca 2002 v zadevi HFB in drugi proti Komisiji, T‑9/99, Recueil, str. II‑1487, točki 105 in 106).

67 V zgoraj v točki 61 navedeni sodbi Aalborg Portland in drugi proti Komisiji (točke od 356 do 359) je Sodišče presodilo, da Splošno sodišče ni storilo napake, ko je štelo, da je Komisija pri prenosu podjetja med skupinama prevzemno družbo pravilno štela za odgovorno za kršitev, ki jo je storilo to podjetje pred prenosom, in to čeprav je prenosna družba še naprej pravno obstajala. Sodišče je odmik od rešitve, ki je vsebovana v točki 145 sodbe Komisija proti Anic Partecipazioni, navedene zgoraj v točki 65, v skladu s katero se merilo „gospodarske kontinuitete“ uporablja, le če je pravna oseba, ki je odgovorna za upravljanje podjetja, prenehala pravno obstajati po tem, ko je bila kršitev storjena, utemeljilo s tem, da je prenosna družba na prevzemno družbo prenesla vse svoje gospodarske dejavnosti, vendar je ohranila strukturno povezavo s to družbo, v kateri je imela 50-odstotno lastništvo delnic.

68 V zgoraj v točki 61 navedeni sodbi Jungbunzlauer proti Komisiji (točki 132 in 133) je Splošno sodišče s sklicevanjem na zgoraj v točki 61 navedeno sodbo Aalborg Portland in drugi proti Komisiji presodilo, da dejstvo, da družba še naprej obstaja kot pravni subjekt, z vidika konkurenčnega prava ne izključuje možnosti, da se del dejavnosti te družbe, ki v smislu konkurenčnega prava pomenijo podjetje, prenese na drugo družbo, ki postane odgovorna za dejanja tega podjetja. Zato je Splošno sodišče presodilo, da Komisija ni storila napake, ko je pri prenosu podjetja med skupinama menila, da je kršitev, ki jo je to podjetje storilo pred prenosom, treba naložiti prevzemni družbi, čeprav je prenosna družba pravno še naprej obstajala. V obravnavanem primeru je prenosna družba, čeprav je ohranila proizvodnjo, ki je bila vezana na to podjetje, na prevzemno družbo prenesla upravljanje in vodenje tega podjetja, zaradi česar je mogoče to družbo šteti za ekonomsko naslednico prenosne družbe.

69 V točkah od 38 do 42 sodbe ETI in drugi, navedene zgoraj v točki 65, je Sodišče merilo „gospodarske kontinuitete“ utemeljilo s tem, da je treba zagotoviti, da imajo sankcije za kršitve konkurenčnega prava odvračalen učinek. S sklicevanjem na zgoraj v točki 61 navedeno sodbo Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, je Sodišče v točkah od 48 do 51 navedlo, da je tako sankcioniranje dopustno in ni v nasprotju z načelom osebne odgovornosti, čeprav subjekt, ki je storil kršitev, še vedno obstaja, ko je subjekt, na katerega je prenesel svoje gospodarske dejavnosti, kaznovan, če sta bila ta subjekta pod nadzorom iste osebe in sta glede na tesne vezi, ki ju povezujejo na gospodarskem in organizacijskem področju, uporabljala v glavnem iste gospodarske smernice. Sodišče je presodilo, da je treba člen 81 ES in naslednje razlagati tako, da je v primeru subjektov, ki sta odvisna od istega javnega organa, lahko – kadar je ravnanje, ki pomeni kršitev pravil o konkurenci, začel prvi subjekt, drugi subjekt, ki je nasledil prvega, ki ni prenehal obstajati, pa je to ravnanje nadaljeval do konca – ta drugi subjekt sankcioniran za kršitev v celoti, če se dokaže, da sta bila ta subjekta pod nadzorom tega javnega organa.

70 Po analogiji se omenjena sodna praksa uporablja tudi za razlago člena 53(1) Sporazuma EGP.

71 V obravnavanem primeru je treba najprej v smislu konkurenčnega prava opredeliti „podjetje“, ki je sodelovalo pri kršitvi, ki je bila v členu 1(b) izpodbijane odločbe pripisana družbi Alstom. Iz navedb v točkah od 5 do 87 obrazložitve izpodbijane odločbe, ki se nanašajo na „zadevni sektor v postopku“, in iz točk od 16 do 22 izpodbijane odločbe, ki se nanašajo na „zadevna podjetja v postopku“, je razvidno, da je zadevno podjetje enotna organizacija osebnih, opredmetenih in neopredmetenih elementov, ki je najprej v okviru skupine Alstom in po prenosu med skupinama 8. januarja 2004 (glej točko 9 zgoraj) v okviru skupine Areva opravljala dejavnosti na področju GIS (v nadaljevanju: zadevno podjetje). Zato družba Alstom napačno trdi, da je zadevno podjetje „sektor T & D“ skupine Alstom, ali širše, skupek elementov, ki so v času dejanskega stanja prispevali k dejavnosti tega sektorja.

72 Poleg tega iz točk 357 in 358 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je Komisija, da bi družbi Alstom pripisala sodelovanje zadevnega podjetja pri kršitvi za obdobje od 15. aprila 1988 do 6. decembra 1992, navedla, da je pred 7. decembrom 1992 dejavnosti na področju GIS v okviru skupine Alstom neposredno izvajala družba Alsthom SA, nato GEC Alsthom SA, ne pa predhodnici družb Areva T & D SA in Areva T & D AG. Prav tako je navedla, da je dejavnosti skupine Alstom v sektorju T & D v Švici izvajala družba Sprecher Energie (ki jo je družba Alsthom SA pridobila januarja 1986), ki je postala Alstom AG (Suisse). Potem ko je Komisija ugotovila, da so zadevne pravne osebe v okviru skupine Alstom pod novimi imeni še vedno obstajale, je štela, da je družba Alstom kot matična družba s stoodstotnim lastništvom teh različnih subjektov ostala odgovorna za njihove dejavnosti pred ustanovitvijo predhodnic družb Areva T & D SA in Areva T & D AG. Iz tega je Komisija sklepala, da se družbi Areva T & D SA in Areva T & D AG kot pravni in ekonomski naslednici ne smeta šteti za odgovorni za sodelovanje zadevnega podjetja pri kršitvi v zadevnem obdobju, čeprav so bile dejavnosti sektorja T & D skupine Alstom nato prenesene na njuni predhodnici.

73 Družba Alstom ni navedla nobenega posebnega tožbenega razloga ali očitka, ki bi se nanašal na razloge, iz katerih ji je v izpodbijani odločbi pripisano sodelovanje zadevnega podjetja pri kršitvi od 15. aprila 1988 do 6. decembra 1992, ker je v času dejanskega stanja vodila to podjetje prek hčerinskih družb, ki so bile v njeni popolni ali skoraj popolni lasti. Omejila se je na namreč na trditev, da bi bilo treba odgovornost, ki ji je bila v zvezi s tem pripisana, po načelu „gospodarske kontinuitete“ iz zgoraj v točki 61 navedenih sodb Aalborg Portland in drugi proti Komisiji ter Jungbunzlauer proti Komisiji prenesti na družbi Areva T & D SA in Areva T & D AG.

74 Najprej je treba pojasniti, da za točko 339 obrazložitve izpodbijane odločbe, na katero se sklicuje v točki 357 obrazložitve, ni mogoče šteti, da podpira odločitev Komisije, da na družbi Areva T & D SA in Areva T & D AG ne prenese odgovornosti za sodelovanje zadevnega podjetja pri kršitvi od 15. aprila 1988 do 6. decembra 1992. Točka 339 obrazložitve izpodbijane odločbe namreč obravnava možnost prenosa odgovornosti med družbami znotraj iste skupine na podlagi merila „gospodarske kontinuitete“ v skladu z načeli iz točk od 356 do 359 sodbe Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, navedene zgoraj v točki 61, in iz točke 132 sodbe Jungbunzlauer proti Komisiji, navedene zgoraj v točki 61. V njej Komisija navaja, da dejstvo, da neka družba, potem ko je prenesla del svojih dejavnosti na drugo družbo v isti skupini, ohrani svojo pravno osebnost, ne preprečuje tega, da bi drugo družbo šteli za odgovorno za kršitve, ki jih je storila prva. Iz tega izhaja, da sklicevanja na točko 339 obrazložitve izpodbijane odločbe iz točke 357 obrazložitve ni mogoče upoštevati pri presoji utemeljenosti neprenosa odgovornosti za sodelovanje zadevnega podjetja pri kršitvi od 15. aprila 1988 do 6. decembra 1992 na družbi T & D SA in Areva T & D AG.

75 Komisija je v odgovoru na tožbo v zadevi T-121/07 navedla, da se je v izpodbijani odločbi držala pravil, ki izhajajo iz načela osebne odgovornosti (glej točko 65 zgoraj). Iz točk 357 in 358 obrazložitve izpodbijane odločbe, katerih vsebina je povzeta v točki 72 zgoraj, namreč izhaja, da je sodelovanje zadevnega podjetja pri kršitvi od 15. aprila 1988 do 6. decembra 1992 družbi Alstom pripisano zato, ker je v času dejanskega stanja vodila to podjetje prek hčerinskih družb, ki so bile v njeni popolni ali skoraj popolni lasti in so bile še vedno v skupini Alstom.

76 Zato je treba na vprašanje, ali je treba, kot trdi družba Alstom, odgovornost za sodelovanje zadevnega podjetja pri kršitvi od 15. aprila 1988 do 6. decembra 1992 prenesti na družbi Areva T & D SA in Areva T & D AG, ker sta družba GEC Alsthom SA 7. decembra 1992 in družba Alstom AG (Suisse) 22. decembra 2003 zadevno podjetje prenesli na njuni pravni predhodnici, to je na družbo Kléber Eylau oziroma na družbo Alstom (Schweiz) Services.

77 Glede tega je treba spomniti, da bi upoštevanje stališča, ki ga zastopa družba Alstom, pomenilo, da bi družbi Areva T & D SA in Areva T & D AG odgovarjali za kršitev, za katero sta osebno odgovorni družbi GEC Alsthom SA in Alstom AG (Suisse), ki sta bili znotraj skupine Alstom v času dejanskega stanja hčerinski družbi v izključni ali skoraj izključni lasti družbe Alstom ali njenih predhodnic.

78 Vendar bi bilo mogoče v takem položaju merilo „gospodarske kontinuitete“ uporabiti le, če za poslovanje zadevnega podjetja ali njegovo vodenje po prestrukturiranju skupine Alstom 7. decembra 1992 in 22. decembra 2003 ne bi bila več odgovorna družba Alstom. Če, nasprotno, družba Alstom do prenosa med skupinama 8. januarja 2004 nikoli ne bi prenehala voditi zadevno podjetje prek hčerinskih družb, ki so bile v njeni popolni ali skoraj popolni lasti, bi ostala osebno odgovorna za sodelovanje zadevnega podjetja pri kršitvi od 15. aprila 1988 do 6. decembra 1992, Komisija pa zato, ker za razmerja med družbo Alstom in njenimi hčerinskimi družbami, ki so bile dejavne v sektorju T & D glede na zgoraj omenjeno prestrukturiranje znotraj skupine, ni uporabila merila „gospodarske kontinuitete“, ne bi napačno uporabila prava (glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca J. Mischoja k zgoraj v točki 65 navedeni sodbi SCA Holding proti Komisiji, Recueil, str. I-10104, točka 26).

79 Iz zgoraj navedenih razlogov je pred odločitvijo o tem očitku smiselno odgovoriti na tožbene razloge ali očitke zoper naložitev odgovornosti družbi Alstom kot matični družbi, ki je bila stoodstotna lastnica družb Alstom T & D SA in Alstom T & D AG, za sodelovanje zadevnega podjetja pri kršitvi od 7. decembra 1992 do 8. januarja 2004 v členu 1(b) izpodbijane odločbe.

Osebna odgovornost družbe Alstom kot matične družbe, ki je bila stoodstotna lastnica družb Alstom T & D SA in Alstom T & D AG, za sodelovanje zadevnega podjetja pri kršitvi od 7. decembra 1992 do 8. januarja 2004

– Trditve strank

80 Družba Alstom v prvem delu četrtega tožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev pravil o pripisovanju odgovornosti za kršitve iz člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP, Komisiji očita, da ji je v izpodbijani odločbi kot matični družbi, ki je bila stoodstotna lastnica družb Alstom T & D SA in Alstom T & D AG, pripisala odgovornost za sodelovanje zadevnega podjetja pri kršitvi od 7. decembra 1992 do 8. januarja 2004.

81 V tretjem tožbenem razlogu družba Alstom Komisiji očita, da je kršila člen 253 ES, ker glede na informacije, ki jih je predložila v upravnem postopku, ni pravno zadostno utemeljila, da ji je kot matični družbi, ki je bila stoodstotna lastnica družb Alstom T & D SA in Alstom T & D AG, treba pripisati odgovornost za kršitev. Na obravnavi se je glede tega sklicevala tudi na kršitev načela spoštovanja pravice do obrambe in načela enakosti strank v postopku pred sodiščem Unije.

82 V sedmem tožbenem razlogu družba Alstom trdi, da sta bila kršena načelo spoštovanja pravice do obrambe in člen 27(1) Uredbe št. 1/2003, ker je Komisija, da bi ji kot matični družbi, ki je bila stoodstotna lastnica družb Alstom T & D SA in Alstom T & D AG, pripisala odgovornost za sodelovanje zadevnega podjetja pri kršitvi od 7. decembra 1992 do 8. januarja 2004, zoper njo v izpodbijani odločbi uporabila nekatera dejstva, ki so jih sporočile družbe iz skupine Areva, ne da bi jo vnaprej obvestila, da se lahko ta dejstva uporabijo zoper njo in ne da bi ji omogočila, da se o njih izjavi. Šlo naj bi za navedbe iz točk 351 in 354 izpodbijane odločbe v zvezi z obsodbo družbe Alsthom SA, ene od njenih predhodnic, z odločbo francoskega Conseil de la concurrence (urad za varstvo konkurence) z dne 1. marca 1988 in za to, da je šest članov upravnega odbora družbe Alstom T & D SA sočasno ali zaporedoma zasedalo vodilne položaje v družbi Alstom.

83 Komisija argumentom družbe Alstom nasprotuje in predlaga zavrnitev zgoraj navedenih tožbenih razlogov oziroma očitkov.

– Presoja Splošnega sodišča

84 Pri uporabi konkurenčnega prava formalna ločitev dveh družb, ki izhaja iz njune ločene pravne osebnosti, ni odločilna, saj je odločilno merilo obstoj ali neobstoj enotnosti njunega ravnanja na trgu (glej v tem smislu zgoraj v točki 65 navedeno sodbo ICI proti Komisiji, točka 140). Torej se lahko izkaže, da je treba ugotoviti, ali družbi z različnima pravnima osebnostma oblikujeta eno samo podjetje oziroma spadata v to podjetje, ki se obravnava kot gospodarska enota z enotnim ravnanjem na trgu (zgoraj v točki 63 navedena sodba DaimlerChrysler proti Komisiji, točka 85).

85 Tako v skladu z ustaljeno sodno prakso okoliščina, da je hčerinska družba ločena pravna oseba, ne zadostuje za izključitev možnosti, da se njeno ravnanje pripiše matični družbi, zlasti kadar hčerinska družba o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma izvaja navodila matične družbe (zgoraj v točki 65 navedena sodba ICI proti Komisiji, točki 132 in 133, in zgoraj v točki 64 navedena sodba PVC II, točka 960). Če hčerinska družba pri določanju svojih usmeritev za ravnanje na trgu nima dejanske samostojnosti, prepovedi iz člena 81(1) ES ni mogoče uporabiti za razmerja med to družbo in njeno matično družbo, s katero tvori gospodarsko enoto (zgoraj v točki 65 navedena sodba ICI proti Komisiji, točka 134; sodba Splošnega sodišča z dne 12. januarja 1995 v zadevi Viho proti Komisiji, T‑102/92, Recueil, str. II‑17, točka 51).

86 V teh okoliščinah mora načeloma Komisija dokazati, da je matična družba dejansko odločilno vplivala na ravnanje hčerinske družbe na trgu, in to na podlagi vseh dejanskih okoliščin, zlasti tega, ali je matična družba izvajala vodstvena pooblastila, ki jih ima v razmerju do hčerinske družbe (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2006 v zadevi Avebe proti Komisiji, T‑314/01, ZOdl., str. II‑3085, točka 136 in navedena sodna praksa). Vendar iz ustaljene sodne prakse Sodišča in Splošnega sodišča izhaja, da sme Komisija v teh okoliščinah razumno domnevati, da hčerinska družba, katere kapital je v stoodstotni lasti matične družbe, v glavnem uporablja njena navodila in da ta domneva o odgovornosti pomeni, da Komisija ni dolžna preverjati, ali je matična družba to pristojnost v razmerju do hčerinske družbe dejansko izvajala. Če v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah Komisija navede svoj namen, da bo matično družbo na podlagi domneve o odgovornosti, ki izhaja iz tega, da ima v lasti ves kapital hčerinske družbe, štela za osebno odgovorno za kršitev, ki jo je mogoče pripisati njeni hčerinski družbi, mora matična družba, ki namerava izpodbijati svojo odgovornost, v upravnem postopku ali najpozneje pred sodiščem Unije predložiti zadostne dokaze za ovrženje te domneve, tako da dokaže, da je hčerinska družba, čeprav je bil njen kapital v popolni lasti matične družbe, dejansko samostojno določala svoje usmeritve za ravnanje na trgu (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2006 v zadevi Akzo Nobel proti Komisiji, T‑330/01, ZOdl., str. II‑3389, točki 82 in 83 ter navedena sodna praksa).

87 Komisija mora v odločbi o ugotovitvi kršitve upoštevati odgovore zadevnih podjetij na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. V zvezi s tem ne more le sprejeti ali zavrniti trditev zadevnih podjetij, ampak mora tudi analizirati dejansko stanje, ki so ga navedla, da bi opustila očitke, ki se niso izkazali za utemeljene, ali da bi tako dejansko kot pravno spremenila ali dopolnila argumentacijo v podporo očitkov, ki jih bo ohranila (sodba Splošnega sodišča z dne 15. marca 2006 v zadevi BASF proti Komisiji, T‑15/02, ZOdl., str. II‑497, točka 93; glej v tem smislu tudi sodbe Sodišča z dne 15. julija 1970 v zadevi ACF Chemiefarma proti Komisiji, 41/69, Recueil, str. 661, točki 91 in 92; z dne 16. decembra 1975 v združenih zadevah Suiker Unie in drugi proti Komisiji, od 40/73 do 48/73, 50/73, od 54/73 do 56/73, 111/73, 113/73 in 114/73, Recueil, str. 1663, točki 437 in 438, in z dne 29. oktobra 1980 v združenih zadevah Van Landewyck in drugi proti Komisiji, od 209/78 do 215/78 in 218/78, Recueil, str. 3125, točka 68).

88 Glede obveznosti obrazložitve, ki jo ima Komisija, zlasti ko sprejme odločbo o kršitvi pravil konkurence, je treba spomniti, da je na podlagi ustaljene sodne prakse treba razločevati med očitkom, ki se nanaša na neobstoj ali pomanjkljivost obrazložitve, in očitkom, da je obrazložitev nepravilna (zaradi zmote o dejanskem stanju ali pri pravni presoji). Ta zadnjenavedeni vidik se nanaša na preizkus zakonitosti vsebine izpodbijane odločbe, in ne na bistvene kršitve postopka, zato ne gre za kršitev člena 253 ES (glej v tem smislu sodbe Sodišča z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija proti Sytraval in Brink’s France, C-367/95 P, Recueil, str. I-1719, točki 67 in 72; z dne 30. marca 2000 v zadevi VBA proti Florimex in drugim, C-265/97 P, Recueil, str. I-2061, točka 114, in z dne 2. oktobra 2003 v združenih zadevah International Power in drugi proti NALOO, C-172/01 P, C‑175/01 P, C-176/01 P in C-180/01 P, Recueil, str. I-11421, točka 145, ter sodbo Splošnega sodišča z dne 7. novembra 1997 v zadevi Cipeke proti Komisiji, T‑84/96, Recueil, str. II‑2081, točka 47). Kot bistvena postopkovna zahteva mora biti obrazložitev, ki se zahteva v členu 253 ES, prilagojena naravi obravnavanega akta in mora jasno in nedvoumno izražati razlogovanje institucije, ki je akt izdala, tako da se lahko stranke zaradi obrambe svojih pravic seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče izvede nadzor (sodba Sodišča z dne 18. septembra 2003 v zadevi Volkswagen proti Komisiji, C-338/00 P, Recueil, str. I-9189, točka 124). Čeprav mora Komisija na podlagi člena 253 ES navesti dejanske in pravne okoliščine, s katerimi je utemeljila odločbo, in pravne razloge za njeno sprejetje, ta določba ne zahteva, da se mora opredeliti do vseh dejanskih in pravnih okoliščin, ki so bile obravnavane v upravnem postopku (sodbi Sodišča z dne 17. januarja 1984 v združenih zadevah VBVB in VBBB proti Komisiji, 43/82 in 63/82, Recueil, str. 19, točka 22, in z dne 11. julija 1989 v zadevi Belasco in drugi proti Komisiji, 246/86, Recueil, str. 2117, točka 55, ter zgoraj navedena sodba Volkswagen proti Komisiji, točka 127). Zahtevo po obrazložitvi je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera, zlasti glede na vsebino pravnega akta, značilnosti navedenih razlogov in interes za pojasnila, ki bi ga lahko imeli naslovniki akta ali katere koli druge osebe, ki jih ukrep neposredno in posamično zadeva (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Sytraval in Brink’s France, točka 63 in navedena sodna praksa).

89 Navedena sodna praksa se po analogiji uporablja za odločbe Komisije o ugotovitvi kršitev člena 53(1) Sporazuma EGP.

90 V obravnavanem primeru je Komisija v odstavkih 331 in 337 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah navedla svoj namen, da družbo Alstom šteje za odgovorno solidarno z družbama Areva T & D SA in Areva T & D AG za sodelovanje zadevnega podjetja pri kršitvi od 15. aprila 1988 do 8. januarja 2004, pri čemer se je oprla na domnevo o odgovornosti, ki izhaja iz tega, da ima matična družba v lasti ves kapital hčerinske družbe (glej točko 86 zgoraj).

91 Iz točk 335, od 348 do 356 in 358 obrazložitve izpodbijane odločbe je razvidno, da se Komisija, da bi družbi Alstom solidarno z družbo Areva T & D SA pripisala odgovornost za sodelovanje zadevnega podjetja pri kršitvi od 7. decembra 1992 do 8. januarja 2004, nazadnje ni oprla le na domnevo o odgovornosti, ki izhaja iz tega, da ima matična družba v lasti ves kapital hčerinske družbe, temveč tudi na dejstva, ki jih je ugotovila v upravnem postopku. Komisija se je tako v točki 351 obrazložitve izpodbijane odločbe oprla na odločbo francoskega Conseil de la concurrence z dne 1. marca 1988, s katero je bila družbi Alsthom na podlagi francoskega konkurenčnega prava naložena globa zaradi manipulacij pri razpisih za zbiranje ponudb, ki so se prav tako nanašale na električne naprave (srednjenapetostne transformatorje). V točki 353 obrazložitve izpodbijane odločbe se je oprla tudi na informacije, ki jih je poslala sama družba Alstom in s katerimi se je želelo dokazati, da ima v skupini Alstom organizacija poslovanja prednost pred pravno obliko in da so tako kot v sektorju T & D dejavnosti glede projektov GIS na najvišji ravni vodile družba Alstom in njene predhodnice. Nazadnje se je v točkah 354 in 355 obrazložitve izpodbijane odločbe oprla na informacije, ki so jih predložile družbe iz skupine Areva in ki so omogočale identifikacijo šestih članov upravnega odbora družbe Alstom T & D SA, ki so bili pred januarjem 2004 hkrati ali zaporedoma člani upravnega odbora „krovnih družb“ skupine Alstom oziroma so celo zasedali mesto generalnega direktorja.

92 Družba Alstom ne nasprotuje dejstvu, ki je bilo ugotovljeno v izpodbijani odločbi, da sta bili družbi Alstom T & D SA in Alstom T & D AG njeni hčerinski družbi, v katerih je imela med obdobjem od 7. decembra 1992 do 8. januarja 2004 stoodstotno lastništvo. V nasprotju s tem, kar trdi družba Alstom, pa že ta ugotovitev Komisiji omogoča domnevo, da družbi Alstom T & D SA in Alstom T & D AG svojih usmeritev za ravnanje na trgu nista določali neodvisno od družbe Alstom in da sta ti družbi skupaj z zadnjenavedeno tvorili eno podjetje v smislu konkurenčnega prava. V skladu s sodno prakso, navedeno v točki 86 zgoraj, bi morala zato družba Alstom, ki se sklicuje na to, da so njene hčerinske družbe, ki so bile dejavne v sektorju T & D, v zadevnem obdobju samostojno določale svoje usmeritve za ravnanje na trgu, s predložitvijo zadostnih dokazov ovreči domnevo o odgovornosti, ki izhaja iz tega, da ima matična družba v lasti ves kapital hčerinskih družb.

93 Družba Alstom je v odstavkih od 90 do 150 odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah trdila, da je treba kot zadevno podjetje šteti sektor T & D skupine Alstom in da je treba, ker ta sektor samostojno določa svoje ravnanje na trgu, šteti za odgovorne samo operativne hčerinske družbe, ki so skrbele za ta sektor. Po mnenju družbe Alstom nasprotje med organizacijo poslovanja in pravno obliko v skupini Alstom potrjuje neobstoj povezave med kapitalsko povezanostjo in ravnanjem sektorjev in njihovih različnih dejavnosti na trgu, ki delujejo in sprejemajo odločitve popolnoma samostojno in decentralizirano. Družba Alstom naj kot matična družba skupine Alstom ne bi imela možnosti niti z vidika osebja, niti z vidika organizacije, niti z vidika znanja, da bi odločilno vplivala na poslovno politiko svojih sektorjev. Omejila naj bi se le na to, da prek svojega izvršnega odbora odloča in nadzoruje globalno strategijo in finančne cilje, ki jih morajo ti sektorji doseči, poslovna tveganja, ki so povezana z njihovimi dejavnostmi, in sklepe operativnih hčerinskih družb, ki so zanje pristojne, kadar bi lahko pomenili finančno tveganje za celotno skupino Alstom. „Sektor T & D“ skupine Alstom naj bi tako izdelal lastna pravila o tem, kako bodo njegove različne poslovne dejavnosti organizirane in vodene. Zlasti glede vodenja dejavnosti na področju GIS naj bi bila vloga družbe Alstom omejena na potrjevanje – na podlagi kratkega povzetka informacij na izvršnem odboru – predlogov ponudb za projekte GIS, ki presegajo neki prag ali vsebujejo nekatera „bistvena tveganja“ za skupino Alstom. V teh okoliščinah naj bi bilo absolutno nemogoče – ob upoštevanju omejenih poslovnih informacij, s katerimi je razpolagala – da bi družba Alstom ugotovila, da je del „sektorja T & D“ iz skupine Alstom sodeloval pri kršitvi. Nekaj oseb, ki so sodelovale pri dejavnostih na področju GIS in so bile iz operativnih hčerinskih družb, odgovornih za te dejavnosti, to je iz družb Alstom T & D SA in Alstom T & D AG, ter ki so sodelovale pri sestankih kartela, naj bi delovalo brez vednosti družbe Alstom in njenih vodij.

94 Družba Alstom je v podporo svoji argumentaciji v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah predložila različne dokumente, ki so bili vloženi v spis zadeve T‑121/07 in za katere je bilo odobreno zaupno obravnavanje (glej točki 19 in 38 zgoraj). Gre za „Information Memorandum“ (informativni memorandum), ki je bil izdelan marca 2003 za prodajo „sektorja T & D“ skupine Alstom skupini Areva, za kopijo internih navodil tega sektorja, ki so bila od leta 1999 dostopna na spletnem mestu skupine Alstom, za „e-Book“ (elektronsko knjigo) družbe Alstom, za dva neizpolnjena obrazca za potrditev ponudb za projekte GIS in, nazadnje, za kopije zapisnikov vseh sestankov izvršnega odbora skupine Alstom od začetka leta 1999 do konca leta 2003.

95 Komisija je v točki 348 obrazložitve izpodbijane odločbe ugotovila, da družba Alstom v odstavkih od 90 do 150 odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki so povzeti v točkah od 345 do 347 obrazložitve izpodbijane odločbe, ni predložila niti veljavnih obrazložitev niti prepričljivih argumentov, ki bi omogočali zaključek, da ni mogla odločilno vplivati na gospodarsko politiko hčerinskih družb, ki so delovale v sektorju T & D.

96 Stranke si nasprotujejo, prvič, glede vprašanja, ali je Komisija pravno zadostno obrazložila zavrnitev dokazov, ki jih je predložila družba Alstom v upravnem postopku, kot nezadostnih.

97 Komisija je v točkah od 350 do 356 obrazložitve izpodbijane odločbe podrobno obrazložila, zakaj je menila, da dokazi, ki jih je predložila družba Alstom v upravnem postopku, niso zadostni, zlasti glede na nasprotna dejstva, ki so jih predložile družbe iz skupine Areva. V točkah od 350 do 353 obrazložitve izpodbijane odločbe je Komisija ugotovila, da delegiranje poslovnih nalog na ravni „sektorja T & D“ ali delegiranje dejavnosti skupine Alstom na področju GIS ne morejo odvezati družbe Alstom njene odgovornosti, saj je sama priznala, da je bila v času kršitve njena naloga potrjevanje vseh predlogov ponudb za projekte GIS, ki so presegali neki prag ali so vsebovali nekatera „bistvena tveganja“ za skupino Alstom. Glede na veliko globo, ki jo je družbi Alsthom naložil francoski Conseil de la concurrence z odločbo z dne 1. marca 1988, naj ne bi bilo mogoče, da družba Alstom kršitve konkurenčnega prava ne bi štela za bistveno tveganje, ki zahteva povečano pozornost. Poleg tega informacije, ki jih je predložila družba Alstom, da bi dokazala, da ima v skupini Alstom organizacija poslovanja prednost pred pravno obliko, kažejo tudi na to, da je družba Alstom prek operativnih vodij „sektorja T & D“ skupine Alstom, ki so spadali v to skupino in so ji bili odgovorni, odločilno vplivala na dejavnosti hčerinskih družb, ki so bile dejavne v sektorju T & D, na področju GIS. V točkah od 354 do 356 izpodbijane odločbe je Komisija trditev družbe Alstom, da njeni vodje niso bili obveščeni o sodelovanju zadevnega podjetja pri kršitvi, štela za neverodostojno glede na informacije, ki so jih posredovale družbe iz skupine Areva in ki kažejo na to, da je več oseb hkrati ali zaporedoma zasedalo vodilne položaje v družbi Alstom ali krovnih družbah in v hčerinskih družbah skupine Alstom, in glede na dejstvo, da so bile različne hčerinske družbe, ki so v skupini Alstom zaporedoma izvajale dejavnosti na področju GIS, vedno neposredno ali posredno v stoodstotni lasti družbe Alstom ali njenih predhodnic.

98 Čeprav je družba Alstom pravilno navedla, da se v točkah od 350 do 356 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija ni podrobno opredelila do vseh pravnih in dejanskih okoliščin, ki jih je navedla v upravnem postopku, pa izpodbijana odločba vseeno vsebuje zadostno obrazložitev, iz katere lahko ta družba razbere, da je Komisija štela, da so te okoliščine brez dokazne vrednosti, in ji je zato pripisala osebno odgovornost za sodelovanje zadevnega podjetja pri kršitvi od 7. decembra 1992 do 8. januarja 2004. Domnevne pomanjkljivosti obrazložitve v tem primeru družbi Alstom niso preprečile, da bi Splošnemu sodišču predložila svojo argumentacijo, da pravne in dejanske okoliščine, ki jih je navedla v upravnem postopku, dokazujejo, da so njene hčerinske družbe, ki so bile dejavne v sektorju T & D, v zadevnem obdobju samostojno določale svoje ravnanje na trgu in da je tako v postopku pred Komisijo ovrgla domnevo o odgovornosti, ki izhaja iz tega, da ima matična družba v lasti ves kapital hčerinske družbe. Poleg tega družba Alstom ni ugovarjala temu, da Splošno sodišče preizkusi zakonitost izpodbijane odločbe v delu, v katerem se opira na to domnevo, da bi se kršitev pripisala družbi Alstom.

99 Očitek, ki se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve, iz tretjega tožbenega razloga, ki ga navaja družba Alstom, je torej treba zavrniti kot neutemeljen.

100 Družba Alstom je s tem, da je na obravnavi poleg očitkov, ki jih je glede tega vidika izpodbijane odločbe navedla na začetku, zatrjevala tudi kršitev načela spoštovanja pravice do obrambe in načela enakosti strank v postopku pred sodiščem Unije, navedla nova tožbena razloga, ne da bi ju utemeljila s pravnimi in dejanskimi okoliščinami, ki so se pojavile med postopkom. V skladu s členom 48(2), prvi pododstavek, Poslovnika je treba ta tožbena razloga zavreči kot nedopustna.

101 Stranke si nasprotujejo, drugič, glede vprašanja, ali so informacije, ki jih je družba Alstom predložila v odstavkih od 90 do 150 odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, kot so bile povzete v točkah od 345 do 347 obrazložitve izpodbijane odločbe, ter dokumenti, ki jih je predložila v podporo temu odgovoru, ovrgli domnevo o odgovornosti, ki izhaja iz tega, da ima matična družba v lasti ves kapital hčerinske družbe, in dokazali, da sta družbi Alstom T & D SA in Alstom T & D AG v času kršitve kljub takemu lastništvu svoje ravnanje na trgu določali neodvisno od svoje matične družbe.

102 Najprej je treba ugotoviti, da dokumenti, ki jih je predložila družba Alstom v podporo svojemu odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, dokazujejo, da ima v skupini Alstom organizacija poslovanja prednost pred pravno obliko. Glede tega elementa se stranke strinjajo s stališčem, da ima v skupini Alstom organizacija operativnih oddelkov ali sektorjev prednost pred pravno obliko. „E-Book“, ki jo je predložila družba Alstom in vsebuje navodila in splošne usmeritve skupine Alstom, kot jih je opredelil generalni direktor družbe Alstom, v točki 3.1.1, tretji pododstavek, potrjujejo, da „[zaupno] ( )“. Zlasti iz točke 1.4 dokumenta „Information Memorandum“ je razvidno, da je pred prenosom na skupino Areva sektor T & D „[zaupno]“ v skupini Alstom, tako da „[zaupno]“. Glede na to stranke niso veljavno oporekale temu, da sta bili družbi Alstom T & D SA in Alstom T & D AG v zadevnih obdobjih, to je od 7. decembra 1992 do 8. januarja 2004 in od 22. decembra 2003 do 8. januarja 2004, nosilki pravic na premoženju in zaposlenih, ki so sodelovali pri dejavnostih na področju GIS in v obravnavani zadevi ustrezajo zadevnemu podjetju (glej točko 71 zgoraj; glej v tem smislu tudi zgoraj v točki 65 navedene sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott k sodbi ETI in drugi, točka 31). Zato vprašanja določanja usmeritev, ki jih je imelo zadevno podjetje v navedenih obdobjih, ni mogoče razlikovati od določanja usmeritev, ki sta jih v teh obdobjih upoštevali družbi Alstom T & D SA in Alstom T & D AG.

103 Dokumenti, ki jih je predložila družba Alstom, med drugim ne dokazujejo, da je v skupini Alstom „sektor T & D“ deloval popolnoma decentralizirano in samostojno in da so se znotraj njega tako opravljale tudi dejavnosti na področju GIS. Nasprotno, ti dokumenti dokazujejo, da je vodstvo skupine Alstom – za vodenje je bila pristojna družba Alstom – sodelovalo pri določanju usmeritev za ravnanje „sektorja T & D“ skupine Alstom in njenih različnih organizacijskih enot na trgu in da je trajno nadziralo, kako ta sektor in njegove različne organizacijske enote izvajajo te usmeritve.

104 V točkah 3.1.2.1 in 3.1.2.2 „E-Book“ je opisano, kako je bilo organizirano vodenje skupine Alstom. [zaupno]

105 [zaupno]

106 [zaupno]

107 [zaupno]

108 [zaupno]

109 [zaupno]

110 Glede na organizacijske, poslovne in pravne povezave med vodstvom skupine Alstom, ki je delovalo v okviru družbe Alstom, in dejavnostmi te skupine na področju GIS, ki sta jih v tem obdobju prek „sektorja T & D“ opravljali družbi Alstom T & D SA in Alstom T & D AG, ki jih je mogoče ugotoviti iz informacij, ki jih je družba Alstom predložila med upravnim postopkom, je lahko Komisija v izpodbijani odločbi pravilno ugotovila, da ti elementi ne morejo ovreči domneve o odgovornosti, ki izhaja iz tega, da ima matična družba v lasti ves kapital hčerinske družbe. Zato je Komisija v izpodbijani odločbi družbi Alstom pravilno pripisala osebno odgovornost za sodelovanje zadevnega podjetja pri kršitvi od 7. decembra 1992 do 8. januarja 2004.

111 Ker kaže, da družba Alstom do prenosa med skupinama 8. januarja 2004 ni nikoli prenehala voditi zadevno podjetje prek hčerinskih družb, ki so bile v njeni popolni ali skoraj popolni lasti, in da je družba Alstom do tega datuma ostala osebno odgovorna za sodelovanje zadevnega podjetja pri ugotovljeni kršitvi, je iz zgornjega sklepa razvidno, da je treba očitek, ki se nanaša na napačno uporabo prava, ker kljub prestrukturiranju znotraj skupine 7. decembra 1992 in 22. decembra 2003 (glej točko 78 zgoraj) ni bilo uporabljeno merilo „gospodarske kontinuitete“, zaradi povezave med družbo Alstom in njenimi hčerinskimi družbami, ki so dejavne v sektorju T & D, zavrniti kot neupošteven.

112 Nazadnje, ta sklep omogoča tudi zavrnitev očitka, ki je bil naveden v okviru sedmega tožbenega razloga in se nanaša na kršitev načela spoštovanja pravice do obrambe v zvezi z nekaterimi dodatnimi dokazi, na katere se je Komisija v izpodbijani odločbi oprla, da bi podkrepila domnevo o odgovornosti, ki izhaja iz tega, da ima matična družba v lasti ves kapital hčerinske družbe (glej točko 91 zgoraj), kot neutemeljenega. Načelo spoštovanja pravice do obrambe bi lahko bilo kršeno le, če bi lahko Komisija v upravnem postopku, ki ga vodi, zaradi nepravilnosti prišla do drugačnega zaključka (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Thyssen Stahl proti Komisiji, C‑194/99 P, Recueil, str. I‑10821, točka 31 in navedena sodna praksa). Poleg tega družba Alstom ni dokazala, da če bi med upravnim postopkom vedela, da namerava Komisija za podkrepitev domneve o odgovornosti, ki izhaja iz tega, da ima matična družba v lasti ves kapital hčerinske družbe, uporabiti dodatne dokaze, bi lahko bolje pripravila svojo obrambo (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Thyssen Stahl proti Komisiji, točka 31 in navedena sodna praksa).

Prenos osebne odgovornosti, ki je bila pripisana družbi Alstom zaradi sodelovanja zadevnega podjetja pri kršitvi od 15. aprila 1988 do 8. januarja 2004, na družbe iz skupine Areva zaradi prenosa tega podjetja na skupino Areva

– Trditve strank

113 Družba Alstom v drugem delu svojega četrtega tožbenega razloga, ki se nanaša na napačno uporabo prava, Komisiji očita, da v izpodbijani odločbi kljub prenosu med skupinama 8. januarja 2004 ni prenesla odgovornosti, ki ji je bila pripisana zaradi sodelovanja zadevnega podjetja pri kršitvi od 15. aprila 1988 do 8. januarja 2004, na družbe iz skupine Areva.