ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(Glej točke od 43 do 45 in 48.)

(Glej točke od 54 do 56 in 58.)

Člen 1(3) Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa v povezavi s členom 2(2) Direktive Sveta z dne 12. junija 1989 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu (89/391/EGS) je treba razlagati tako, da dejavnost rejnika, ki v okviru delovnega razmerja z javnim organom obsega sprejem in vključitev otoka v svoje gospodinjstvo in neprekinjeno skrb za skladen razvoj in izobraževanje tega otroka, ne spada na področje uporabe Direktive 2003/88.

Kontinuirana in dolgoročna vključitev otrok, ki so zaradi svojega težkega družinskega položaja posebej ranljivi, v gospodinjstvo in družino rejnika, je primeren ukrep za varstvo otrokovih koristi, kot je določeno v členu 24 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.

V teh okoliščinah bi bilo to, da je treba rejniku v rednih intervalih dati pravico, da se loči od otroka, ki mu je bil dan v oskrbo, po določenem številu ur dela ali v obdobjih, ki so, kot dnevi tedenskega ali letnega počitka, na splošno povezani s trenutki, ugodnimi za razvoj družinskega življenja, neposredno v nasprotju s ciljem, ki ga uresničujejo romunski organi, da se otrok, zaupan rejniku, kontinuirano in dolgoročno vključi v njegovo gospodinjstvo in družino.

Zato omejitev ur tedenskega dela rejnikov v skladu s členom 6 Direktive 2003/88 in naložitev delodajalcu, da v skladu s členoma 5 in 7 te direktive tem rejnikom prizna ugodnost tedenskih ali letnih dni počitka, med katerimi ne bi opravljali svoje dejavnosti in se torej ne bi ukvarjali z otrokom, ki jim je dan v oskrbo, ne bi bila združljiva s posebnimi značilnostmi take dejavnosti, ki zahtevajo, da rejnik kontinuirano in dolgoročno otroka, ki mu je dan v oskrbo, sprejme v svojem gospodinjstvu in družini.

Treba je še dodati, da so omejitve pravice, ki jo vsakemu delavcu priznava člen 31(2) Listine, in sicer do obdobij dnevnega in tedenskega počitka ter letnega obdobja plačanega dopusta, lahko določene ob spoštovanju strogih pogojev iz člena 52(1) te listine in zlasti bistvene vsebine te pravice (glej v tem smislu sodbi z dne 6. novembra 2018, Bauer in Willmeroth, C‑569/16 in C‑570/16, EU:C:2018:871, točka 59, in z dne 6. novembra 2018, Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C‑684/16, EU:C:2018:874, točka 54).

Tako predpisane zakonske omejitve pravice teh rejnikov do obdobij dnevnega in tedenskega počitka in do plačanega letnega dopusta spoštujejo bistveno vsebino te pravice. Poleg tega se izkažejo kot potrebne za uresničitev cilja v splošnem interesu, ki ga priznava Unija, in sicer varstvo otrokovih koristi iz člena 24 Listine, kot je ta cilj zasnovala romunska ureditev in kateremu ustreza obveznost rejnika, da neprekinjeno skrbi za vključitev oskrbovanega otroka v svoje gospodinjstvo in svojo družino ter za skladen razvoj in oskrbo tega otroka.

(Glej točke 71, 72, 74, 83, 86, 88 in izrek.)
Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 25. julija 2018 – Španija/Komisija

(Zadeva C‑588/17 P) ( 1 )

„Pritožba – EKJS in EKSRP – Odhodki, izključeni iz financiranja Evropske unije – Odhodki Kraljevine Španije – Pomoč območjem z naravnimi omejitvami in kmetijsko-okoljski ukrepi v okviru programa razvoja podeželja v avtonomni skupnosti Kastilja in Leon“

1. Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju (člen. 256(1), drugi pododstavek, PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točke od 33 do 35.)

2. Pritožba – Razlogi – Razlog, prvič naveden v okviru pritožbe – Nedopustnost (Glej točke 55, 56 in 86.)

3. Pritožba – Razlogi – Pomanjkljiva obrazložitev – Implicitna obrazložitev Splošnega sodišča – Dopustnost – Pogoji (Glej točke 65, 70, 71 in 73.)

4. Pritožba – Razlogi – Pomanjkljiva obrazložitev – Tožbeni razlog, ki se razlikuje od tistega, ki se nanaša na materialno zakonitost (Glej točko 74.)

Izrek

1. Pritožba se zavrne.

2. Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.

( 1 ) UL C 5, 8.1.2018.
Približevanje zakonodaj – Postopki za oddajo javnih naročil storitev, blaga, gradenj in v vodnem, energetskem, transportnem in telekomunikacijskem sektorju – Direktivi 2004/17 in 2004/18 – Časovna veljavnost – Odločitev naročnika, s katero ta izbere vrsto postopka, ki ga je treba uporabiti za oddajo javnega naročila po razveljavitvi direktiv – Neuporaba direktiv

(Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/17, 2004/18, 2014/24, člena 90 in 91, in 2014/25, člena 106 in 107)
Člen 10(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS je treba razlagati tako, da je treba odločbo o prošnji za izdajo dovoljenja za prebivanje družinskega člana državljana Unije sprejeti in vročiti v šestmesečnem roku iz te določbe.

Kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 44 sklepnih predlogov, uporaba besedne zveze „najpozneje v šestih mesecih od datuma vloge“ namreč jasno kaže, da morajo države članice zadevni osebi izdati dovoljenje za prebivanje družinskega člana državljana Unije v tem roku. Pojem „izdaja“ iz člena 10(1) Direktive 2004/38 pomeni, kot je v bistvu poudaril generalni pravobranilec v točkah 45 in 46 sklepnih predlogov, da morajo pristojni nacionalni organi v roku šestih mesecev iz te določbe preučiti prošnjo, sprejeti odločbo in prosilcu – če izpolnjuje pogoje za priznanje pravice do prebivanja na podlagi Direktive 2004/38 – izdati dovoljenje za prebivanje.

Iz tega sledi, da obveznost držav članic, da družinskemu članu državljana Unije izdajo dovoljenje za prebivanje v prekluzivnem roku šestih mesecev iz člena 10(1) Direktive 2004/38, nujno vključuje sprejetje in vročitev odločbe zadevni osebi pred iztekom tega roka.

Enako velja v primeru, v katerem pristojni nacionalni organi zadevni osebi zavrnejo izdajo dovoljenja za prebivanje družinskega člana državljana Unije.

(Glej točke 35, 36, 38, 39 in 43 ter točko 1 izreka.)
Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba št. 44/2001 – Posebne pristojnosti – Sodišče kraja izpolnitve pogodbene obveznosti, ki je podlaga za zahtevek – Pogodba o opravljanju storitev – Opravljanje storitev v več krajih v različnih državah članicah – Pristojnost sodišča v kraju, v katerem je bil opravljen glavni del storitev

Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba št. 44/2001 – Posebne pristojnosti – Sodišče kraja izpolnitve pogodbene obveznosti, ki je podlaga za zahtevek – Pogodba o opravljanju storitev – Prevoz blaga v več fazah med dvema državama članicama – Določitev kraja opravljanja prevoznih storitev – Odpravni kraj in kraj dostave blaga – Vključitev

(Uredba Sveta št. 44/2001, člen 5, točka 1(b), druga alinea)
Načelo retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona, določeno v členu 49(1), tretji stavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da je oseba obsojena, ker je posebna izvozna nadomestila, določena v Uredbi Komisije (EGS) št. 1964/82 z dne 20. julija 1982 o določitvi pogojev za dodelitev posebnih izvoznih nadomestil za nekatere kose odkoščenega govejega mesa, prejela neupravičeno na podlagi ravnanj ali lažnih izjav glede vrste blaga, za katero so bila nadomestila zaprošena, medtem ko je bilo na podlagi spremembe tega predpisa, do katere je prišlo po nastanku očitanih dejstev, za blago, ki ga je ta oseba izvozila, ta nadomestila mogoče pridobiti.

Vendar je treba po eni strani poudariti – kot izhaja iz spisa, predloženega Sodišču – da od storitve kaznivega dejanja, ki je obravnavano v postopku v glavni stvari, francoski zakonodajalec opisa kaznivega dejanja, kot je podan v členu 426, točka 4, carinskega zakonika, nikakor ni spremenil. Lažne izjave ali ravnanja, katerih učinek je pridobitev ugodnosti v zvezi z izvozom, kakršna je posebno izvozno nadomestilo, določeno v Uredbi št. 1964/82, se torej kazenskopravno sankcionirajo na enak način kot na datum nastanka dejstev, obravnavanih v postopku v glavni stvari. Po drugi strani je treba glede spremembe, do katere je prišlo v okviru predpisov Unije, ki so bili predstavljeni v točki 31 te sodbe, poudariti – kot to izhaja iz druge uvodne izjave Uredbe št. 2469/97 – da je bil cilj uvedbe posebnega izvoznega nadomestila za kose odkoščenega mesa iz sprednjih četrti odraslih moških govedi prilagoditi navedene predpise spreminjajočim razmeram na trgu mesa ter zlasti razvoju razmer na svetovnem trgu, do katerega je prišlo zaradi izvajanja sporazumov, sklenjenih v okviru večstranskih trgovinskih pogajanj urugvajskega kroga. Zato je odločitev zakonodajalca Unije, da spremeni merila za dopustnost, določena v členu 1 Uredbe št. 1964/82, temeljila na izključno gospodarski in tehnični presoji razmer na svetovnem trgu mesa.

(Glej točke 34, 36, 37 in 41 ter izrek.)
Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 14. junija 2018 – Makhlouf/Svet

(Zadeva C-458/17 P) ( 1 )

„Pritožba – Skupna zunanja in varnostna politika – Omejevalni ukrepi proti Sirski arabski republiki – Ukrepi proti vodilnim poslovnežem, delujočim v Siriji, in vplivnim članom družin Assad in Makhlouf – Pravica do obrambe – Dokaz o utemeljenosti vpisa na seznam“

1. Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju (člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točko 57.)

2. Pritožba – Razlogi – Razlog, prvič naveden v okviru pritožbe – Nedopustnost (Poslovnik Sodišča, člen 170(1)) (Glej točko 74.)

3. Pritožba – Razlogi – Neopredelitev navedene napačne uporabe prava – Nedopustnost (člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člena 168(1)(d) in 169) (Glej točko 75.)

4. Pritožba – Razlogi – Razlog zoper preudarek iz sodbe, ki ni nujen za utemeljitev izreka – Brezpredmeten razlog (člen 256(1) PDEU) (Glej točko 96.)

Izrek

1. Pritožba se zavrne.

2. Ramiju Makhloufu se naloži, da poleg svojih stroškov nosi stroške, ki sta jih priglasila Svet Evropske unije in Evropska komisija.

( 1 ) UL C 309, 18.9.2017.
Zadeva C‑323/17

People Over Wind in Peter Sweetman

proti

Coillte Teoranta

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo la High Court (Irska))

„Predhodno odločanje – Okolje – Direktiva 92/43/EGS – Ohranitev naravnih habitatov – Posebna ohranitvena območja – Člen 6(3) – Predhodna ocena zaradi ugotovitve, ali je treba opraviti presojo vplivov načrta ali projekta na posebno ohranitveno območje – Ukrepi, ki se jih lahko upošteva v ta namen“

Povzetek – Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 12. aprila 2018

Okolje – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Direktiva 92/43 – Posebna ohranitev območja – Obveznosti držav članic – Presoja vplivov projekta na območje – Predhodna ocena zaradi ugotovitve, ali je treba opraviti presojo vplivov načrta ali projekta na posebno ohranitveno območje – Ukrepi, ki se jih lahko upošteva v ta namen

(Direktiva Sveta 92/43, člen 6(3))

Člen 6(3) Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst je treba razlagati tako, da se za ugotovitev, ali je treba pozneje opraviti ustrezno presojo vplivov načrta ali projekta na zadevno območje, v fazi predhodne ocene ne sme upoštevati ukrepov, katerih namen je preprečiti ali zmanjšati škodljive posledice tega načrta ali projekta na to območje.

Kot trdijo tožeči stranki v postopku v glavni stvari in Komisija, se zaradi okoliščine, da se – kot je poudarilo predložitveno sodišče – ukrepi za preprečitev ali zmanjšanje škodljivih posledic načrta ali projekta na zadevno območje upoštevajo pri ugotavljanju potrebe po tem, ali naj se opravi ustrezna presoja, domneva, da je verjetno, da se pomembno vpliva na območje in da je zato treba opraviti tako presojo. Tako ugotovitev potrjuje dejstvo, da je treba celovito in natančno analizo ukrepov, s katerimi se lahko preprečijo ali zmanjšajo morebitne pomembne posledice za zadevno območje, izvesti ravno v fazi ustrezne presoje, ne pa v fazi predhodne ocene. Upoštevanje takih ukrepov že v fazi predhodne ocene bi lahko ogrozilo polni učinek Direktive o habitatih na splošno in natančneje faze presoje, ker bi ta zadnja faza izgubila namen in ker bi obstajala nevarnost zlorabe te faze presoje, ki pa je bistveno jamstvo, ki ga določa ta direktiva.

(Glej točke od 35 do 37, 40 in izrek.)
Približevanje zakonodaj–Postopki za oddajo javnih naročil v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev, in javnih naročil gradenj, blaga in storitev–Direktivi 2004/17 in 2004/18–Področje uporabe–Naročnik v smislu Direktive 2004/17–Naročila, ki so povezana z izvajanjem dejavnosti v enem ali več sektorjih iz Direktive 2004/17–Uporaba postopkov, ki jih ta določa–Naročila, ki so oddana v zvezi z izvajanjem drugih dejavnosti–Možnost uporabe postopkov, ki so določeni v Direktivi 2004/18

(Direktiva 2004/17 Evropskega parlamenta in Sveta, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1251/2011, členi od 3 do 7, in Direktiva 2004/18 Evropskega parlamenta in Sveta)
Zadeva C‑110/17

Evropska komisija

proti

Kraljevini Belgiji

„Neizpolnitev obveznosti države – Prosti pretok kapitala – Člen 63 PDEU – Člen 40 Sporazuma EGP – Davek od dohodka rezidentov Belgije – Določitev dohodka od nepremičnin – Uporaba dveh različnih metod izračuna glede na kraj, kjer je nepremičnina – Izračun na podlagi katastrske vrednosti za nepremičnine v Belgiji – Izračun na podlagi dejanske najemne vrednosti za nepremičnine v drugi državi članici Evropske unije ali Evropskega gospodarskega prostora (EGP) – Različno obravnavanje – Omejitev prostega pretoka kapitala“

Povzetek – Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 12. aprila 2018

Prosti pretok kapitala in svoboda plačil – Omejitve – Davčna zakonodaja – Davek na dohodek – Izračun dohodka od nepremičnin – Nacionalna ureditev, ki določa dve različni metodi izračuna glede na kraj, kjer je nepremičnina – Izračun na podlagi katastrske vrednosti za nepremičnine, ki so v zadevni državi članici – Izračun na podlagi dejanske najemne vrednosti za nepremičnine, ki so v drugi državi članici – Neizpolnitev obveznosti

(člen 63 PDEU; Sporazum EGP, člen 40)

Obveznosti iz člena 63 PDEU in člena 40 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru ne izpolni država članica, ki ohranja v veljavi določbe, na podlagi katerih se pri oceni dohodka od nepremičnin, ki niso dane v najem, ali nepremičnin, ki so dane v najem fizičnim osebam, ki jih ne uporabljajo za poklicne namene, ali pravnim osebam, ki jih dajejo na razpolago fizičnim osebam za zasebne namene, davčna osnova za nepremičnine na nacionalnem ozemlju izračuna na podlagi katastrske vrednosti, za nepremičnine v tujini pa na podlagi dejanske najemne vrednosti

(Glej točko 65 in izrek.)
Člen 13(2) Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah v povezavi s členom 11(1)(b) te uredbe je treba razlagati tako, da se nanj ne more sklicevati fizična oseba, katere poklicna dejavnost med drugim zajema uveljavljanje odškodninskih terjatev proti zavarovalnicam in ki se opira na pogodbo o odstopu terjatve, sklenjeno z oškodovancem v prometni nesreči, da bi zavarovatelja civilne odgovornosti povzročitelja te nesreče, ki ima svoj sedež v državi članici, ki ni država članica stalnega prebivališča oškodovanca, tožila pred sodiščem zadnjenavedene države članice.

Čeprav je res, da je, kot je navedeno v uvodni izjavi 18 Uredbe št. 1215/2012, cilj oddelka 3 poglavja II te uredbe šibkejšo stranko zaščititi s pravili o pristojnosti, ki so za varstvo njenih pravic ugodnejša od splošnih pravil, je očitno, da spada predlog iz postopka v glavni stvari med razmerja med poklicnimi udeleženci in da ne more vplivati na položaj stranke, ki naj bi bila šibkejša, v postopku (glej v tem smislu sodbo z dne 21. januarja 2016, SOVAG,C‑521/14, EU:C:2016:41, točki 29 in 30). V zvezi s tem zaradi okoliščine, da poklicni udeleženec, kot je P. Hofsoe, opravlja svojo dejavnost v okviru malega podjetja, ni mogoče šteti, da gre za stranko, ki naj bi bila šibkejša od zavarovalnice. Namreč to, da bi se vprašanje, ali je takega poklicnega udeleženca mogoče obravnavati kot „šibkejšo stranko“, zato da bi lahko spadal pod pojem „oškodovanec“ v smislu člena 13(2) Uredbe št. 1512/2012, presojalo v vsakem posameznem primeru, bi povzročilo nevarnost za nastanek pravne negotovosti in bi bilo v nasprotju s ciljem navedene uredbe, ki je izražen v njeni uvodni izjavi 15, in sicer, da morajo biti pravila o pristojnosti čim bolj predvidljiva (glej v tem smislu sodbo z dne 20. julija 2017, MMA IARD,C‑340/16, EU:C:2017:576, točka 34).

(Glej točke 44, 45 in 47 ter izrek.)
71

Kot izhaja iz točke 22 te sodbe, je v razpisu za prijavo interesa pod naslovom IV navedeno, da so bili trije jeziki, ki so bili določeni kot jezik 2 izbirnega postopka, to je angleščina, francoščina in nemščina, izbrani zaradi „interesa službe“, ki je, da se zagotovi, da so zaposlene osebe „sposobne nemudoma začeti delo ter se pri vsakdanjem delu učinkovito sporazumevati“. V zvezi s tem je pojasnjeno, da so zaradi „dolgoletne prakse“ Parlamenta, „kar zadeva jezike, ki se uporabljajo v notranjem komuniciranju“, pa tudi ob upoštevanju „potreb služb glede zunanjega komuniciranja ter obdelave spisov […] najbolj uporabljeni jeziki še vedno angleščina, francoščina in nemščina“.
61

Glede predloga francoske vlade, da se učinki sodbe časovno omejijo, je treba spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso razlaga pravila prava Unije, ki jo Sodišče poda pri izvrševanju pristojnosti, ki mu je podeljena s členom 267 PDEU, pojasnjuje in natančneje določa pomen in obseg tega pravila, kot ga je treba ali bi ga bilo treba razumeti in uporabljati od začetka njegove veljavnosti. Iz tega izhaja, da sodišče tako razlagano pravilo lahko uporabi – in ga tudi mora – za pravna razmerja, nastala in oblikovana, preden je bila izrečena sodba v zvezi s predlogom za sprejetje predhodne odločbe glede razlage, če so pogoji za predložitev spora o uporabi omenjenega pravila pristojnemu sodišču sicer izpolnjeni (sodba z dne 29. septembra 2015, Gmina Wrocław, C‑276/14, EU:C:2015:635, točka 44 in navedena sodna praksa).
86

V zvezi s četrtim delom tega pritožbenega razloga je treba opozoriti, da mora pritožnik v skladu s členom 256 PDEU, členom 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije in členom 168(1)(d) Poslovnika Sodišča natančno navesti dokaze, ki naj bi jih Splošno sodišče izkrivilo, in dokazati napake pri analizi, ki so po njegovem mnenju povzročile, da je to sodišče izkrivilo dokaze. Poleg tega mora biti v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča izkrivljanje očitno iz listin v spisu, ne da bi bilo treba na novo presojati dejstva in dokaze (glej v tem smislu sodbi z dne 9. junija 2011, Comitato Venezia vuole vivere in drugi/Komisija, C‑71/09 P, C‑73/09 P in C‑76/09 P, EU:C:2011:368, točki 152 in 153, ter z dne 8. marca 2016, Grčija/Komisija, C‑431/14 P, EU:C:2016:145, točka 32 in navedena sodna praksa).
56

Po mnenju bolgarske vlade, določba, kot je člen 175(2), točka 3, zakonika o davčnem postopku, omogoča dosego cilja, ki mu sledi nacionalno pravo, to je pravočasno pobiranje davkov od davčnih zavezancev brez kršitve ciljev in načel, ki so določeni s pravom Unije. Namen te določbe naj bi bil torej omogočiti davčnemu organu, da načrtuje in predvidi prihodke od davka od dohodkov pravnih oseb ter da zagotovi učinkovitost pobiranja davka. Poleg tega naj bi člen 175(2), točka 3, zakonika o davčnem postopku pomenil spodbudo za davčne zavezance, da v predpisanem roku dokažejo, da so pogoji za uporabo sporazuma o izogibanju upoštevnega dvojnega obdavčevanja izpolnjeni, kadar v skladu s to konvencijo davek še ni zapadel oziroma je znesek davka nižji od zneska, ki ga je ponavadi treba plačati na podlagi bolgarskega prava.
51

Kar zadeva, najprej, cilj in namen dajatve iz postopka v glavni stvari, iz člena 3 zakona o poklicni pokojnini, zlasti iz njegovih odstavkov 1 in 3, izhaja, da je poklicna pokojnina upoštevna za delavce, ki so opravljali dela z dejavniki tveganja v posebnih pogojih, ki imajo lahko nepovratne učinke na zdravje ali ki kljub tehničnemu napredku zahtevajo posebne duševne in telesne sposobnosti, ki se s staranjem še pred upokojitveno starostjo tako zmanjšajo, da je oteženo delo, ki se je opravljalo dotlej, ali celo za delavce, ki ne morejo več zagotavljati opravljanja del posebne vrste, kot so tista, za katera so potrebne posebna odgovornost in sposobnosti ter ki se zaradi pešanja duševnih in telesnih sposobnosti, ki so posledica staranja, ne morejo več opravljati, ne da bi bilo ogroženo zdravje in življenje drugih.
3

V uvodnih izjavah 4, 23, 24 in 29 Direktive 2000/78 je navedeno: „(4) Pravica vseh oseb do enakosti pred zakonom in do zaščite pred diskriminacijo je univerzalna pravica, ki jo priznavajo Splošna deklaracija o človekovih pravicah, Konvencija ZN o odpravi vseh oblik diskriminacije žensk, sporazuma ZN o državljanskih in političnih pravicah ter o ekonomskih, socialnih in kulturnih pravicah in Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, katerih podpisnice so vse države članice. Konvencija št. 111 Mednarodne organizacije dela (MOD) prepoveduje diskriminacijo na področju zaposlovanja in dela. […] (23) Pod zelo omejenimi pogoji je različno obravnavanje upravičeno, kadar neka značilnost, povezana z vero ali prepričanjem, hendikepiranostjo, starostjo ali spolno usmerjenostjo, predstavlja bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic, pod pogojem, da je cilj legitimen in zahteva sorazmerna. Takšni pogoji bi morali biti navedeni v informacijah, ki jih države članice dajo Komisiji. (24) Evropska unija v svoji Deklaraciji št. 11 o statusu cerkva in nekonfesionalnih organizacij, ki je priloga Sklepne listine Amsterdamske pogodbe, izrecno priznava, da spoštuje in ne vpliva na status cerkva in verskih združenj ali skupnosti, ki ga imajo na podlagi nacionalne zakonodaje v državah članicah, in da enako spoštuje status svetovnonazorskih in nekonfesionalnih organizacij. Glede na to lahko države članice obdržijo ali opredelijo posebne zahteve glede bistvenih, legitimnih in utemeljenih poklicnih zahtev, ki so mogoče potrebne za opravljanje neke poklicne dejavnosti. […] (29) Osebe, ki so bile žrtev diskriminacije zaradi vere ali prepričanja, hendikepiranosti, starosti ali spolne usmerjenosti, bi morale imeti na voljo sredstva ustreznega pravnega varstva. Da bi zagotovili učinkovitejše varstvo, bi morala imeti združenja ali pravne osebe tudi pravico, da se na način, ki ga določijo države članice, vključujejo v postopke v imenu ali v podporo žrtve, ne da bi to vplivalo na nacionalne predpise glede zastopanja in obrambe pred sodiščem.“