Keywords

Summary



Keywords

1. Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Postopkovne zahteve – Opredelitev predmeta spora – Kratek povzetek navajanih razlogov – Odškodninska tožba za povrnitev škode, ki jo je povzročila institucija Skupnosti – Minimalne zahteve

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 44(1)(c))

2. Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Nezakonitost – Škoda – Vzročna zveza – Nedopustnost uveljavljanja sporazumov STO za izpodbijanje zakonitosti akta Skupnosti – Izjeme – Akt Skupnosti, katerega namen je, da zagotovi njihovo izvajanje, ali se nanje izrecno in določno sklicuje – Neobstoj takega akta – Odgovornost Skupnosti – Izključitev

(člen 288(2) ES; uredbi Sveta št. 404/93 in 1637/98; Uredba Komisije št. 2362/98)

3. Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Banane – Uvozni režim – Tarifna kvota – Določitev in razdelitev – Prenos izvedbenih pooblastil na Komisijo, ki zajema njeno široko diskrecijsko pravico

(člen 211 ES; uredbi Sveta št. 404/93, člen 19(1), in št. 1637/98)

4. Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Banane – Uvozni režim – Tarifna kvota – Določitev in razdelitev – Načelo prepovedi diskriminacije – Kršitev – Neobstoj

(uredbi Sveta št. 404/93 in 1637/98; uredbi Komisije št. 1442/93 in 2362/98)

5. Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Banane – Uvozni režim – Tarifna kvota – Določitev in razdelitev – Svobodno opravljanje gospodarske dejavnosti – Kršitev – Neobstoj

(uredbi Sveta št. 404/93 in 1637/98; Uredba Komisije št. 2362/98)

6. Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Banane – Uvozni režim – Tarifna kvota – Določitev in razdelitev – Načelo sorazmernosti – Kršitev – Neobstoj

(uredbi Sveta št. 404/93 in 1637/98; Uredba Komisije št. 2362/98)

7. Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Banane – Uvozni režim – Tarifna kvota – Določitev in razdelitev – Načelo varstva zaupanja v pravo – Kršitev – Neobstoj

(uredbi Sveta št. 404/93 in 1637/98; uredbi Komisije št. 1442/93 in 2362/98)

Summary

1. Na podlagi člena 44(1)(c) Poslovnika Sodišča prve stopnje mora vsaka tožbena vloga vsebovati predmet postopka in kratek povzetek tožbenih razlogov. Ta podatek mora biti dovolj jasen in natančen, da omogoči toženi stranki pripravo obrambe in Sodišču prve stopnje, da odloči o tožbi, glede na okoliščine primera, brez drugih podatkov v utemeljitev. Da zagotovi pravno varnost in ustrezen potek sodnih postopkov, morajo, da je tožba dopustna, bistveni elementi glede dejstev in prava, na katerih ta temelji, izhajati vsaj na kratko, vendar dosledno in razumljivo, iz besedila same tožbene vloge.

Da bi zadostila tem zahtevam, mora tožba za povrnitev škode, ki naj bi jo domnevno povzročila institucija Skupnosti, vsebovati elemente, ki dopuščajo opredeliti ravnanje, ki ga tožeča stranka očita instituciji, razloge, zaradi katerih meni, da obstaja vzročna zveza med ravnanjem in škodo, ki naj bi jo utrpela, ter naravo in obseg te škode.

(Glej točke 64, 65 in 191.)

2. Nepogodbena odgovornost Skupnosti v smislu člena 288(2) ES je podrejena izpolnitvi več pogojev – in sicer nezakonitost ravnanja, ki se ga očita institucijam, dejanskost škode in obstoj vzročne zveze med očitanim ravnanjem in navedeno škodo –, ki morajo biti vsi izpolnjeni. Upoštevajoč njihovo naravo in sistematiko, sporazumi STO in njihove priloge načeloma niso med normami, glede na katere Sodišče in Sodišče prve stopnje nadzorujeta zakonitost aktov institucij Skupnosti.

Samo pod predpostavko, da je Komisija nameravala izvršiti določeno obveznost, prevzeto v okviru STO, ali kadar se akt Skupnosti izrecno sklicuje na natančno določene določbe sporazumov iz prilog k sporazumu STO, Sodišče ali Sodišče prve stopnje lahko nadzorujeta zakonitost zadevnega akta Skupnosti glede na pravila STO.

S tem ko je Skupnost sprejela režim iz leta 1999 in zlasti Uredbo št. 2362/98 o podrobnih pravilih za izvajanje Uredbe št. 404/93 v zvezi z uvozom banan v Skupnost, ni nameravala izvesti posebne obveznosti, naložene v okviru sporazumov STO, v smislu te sodne prakse, in zato se tožeča stranka ne more sklicevati na to, da je Skupnost kršila obveznosti iz teh sporazumov.

(Glej točke 76, 114, 115 in 170.)

3. Na podlagi člena 211, četrti odstavek, ES Komisija, da bi zagotovila ustrezno delovanje in razvoj skupnega trga, izvaja pooblastila, ki jih je nanjo prenesel Svet za izvajanje svojih predpisov. V skladu z ustaljeno sodno prakso iz strukture Pogodbe, v katero je treba umestiti ta člen, ter iz praktičnih zahtev izhaja, da je treba izraz izvrševanje razlagati široko. Ker je bila Komisija edina, ki je ustaljeno in pozorno sledila razvoju kmetijskih trgov in v položajih, ki so to zahtevali, hitro postopala, je to lahko vodilo Svet, da ji je na tem področju zaupal široka pooblastila. Posledično je treba meje teh pooblastil presojati zlasti glede na splošne bistvene cilje ureditve trga, ob tem, da se na področju kmetijstva Komisiji dovoli, da sprejema vse potrebne ali koristne ukrepe za izvedbo temeljne Uredbe, če niso v nasprotju z njo ali z izvedbeno Uredbo Sveta.

Ker je v tem primeru Svet naložil Komisiji, naj sprejme ukrepe za tarifne kvote po metodi, ki upošteva tradicionalne trgovinske tokove na podlagi člena 19(1) Uredbe št. 404/93 v zvezi z uvozom banan v Skupnost, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 1637/98, in naj sprejme potrebne ukrepe za spoštovanje obveznosti iz sporazumov, ki jih sklene Skupnost v skladu s členom 300 ES, tožeča stranka pa ni dokazala, da je Komisija očitno prekoračila polje proste presoje, ki ji jo je zaupal Svet, ko je nameravala uskladiti te cilje tako, da je sprejela ukrepe za razdeljevanje uvoznih dovoljenj in razdelitev nacionalnih kvot, določenih z Uredbo št. 2362/98 o podrobnih pravilih za izvajanje Uredbe št. 404/93 v zvezi z uvozom banan v Skupnost.

(Glej točke od 183 do 185.)

4. Čeprav je na dobavitelje, ki tržijo banane iz latinske Amerike, in na dobavitelje banan iz Skupnosti ali AKP režim iz leta 1993 različno vplival, se tako različno obravnavanje vendarle izkaže kot neločljivo povezano s ciljem integracije trgov, ki so bili do tedaj razdeljeni, in zagotavljanja prodaje banan iz Skupnosti in AKP.

Čeprav je res, da je po vzpostavitvi skupne ureditve trgov za banane in v petletnem obdobju, ko je veljal režim iz leta 1993, trg Skupnosti za banane doživel velike spremembe, pa določbe Uredbe št. 1637/98 o spremembi Uredbe št. 404/93 v zvezi z uvozom banan v Skupnost niso spremenile teh ciljev integracije trgov, ki so bili do tedaj razdeljeni, in zagotavljanja prodaje banan iz Skupnosti in AKP, ampak so se omejile na spremembo predpisov delovanja glede trgovine s tretjimi državami. Posledično različno obravnavanje med temi dobavitelji v okviru režima iz leta 1999 ostaja neločljivo povezano s ciljem skupne ureditve trgov za banane in v takih okoliščinah ne pomeni kršitve načela prepovedi diskriminacije, zaradi katere bi bila Skupnost lahko odgovorna.

(Glej točke 207, 209, 211 in 212.)

5. Omejitve pri svobodnem opravljanju gospodarske dejavnosti se zlasti v okviru skupne ureditve trgov lahko uvedejo, če te omejitve dejansko ustrezajo ciljem splošnega interesa Skupnosti in glede njihovega cilja ne pomenijo čezmerne in nedopustne intervencije, ki bi ogrozila samo bistvo tako zagotovljenih pravic.

Ker je režim iz leta 1999 sledil, ne da bi jih spreminjal, ciljem splošnega interesa iz Uredbe št. 404/93, in sicer integraciji nacionalnih trgov in prodaji banan s poreklom iz Skupnosti ali iz AKP, je treba šteti, da razvoj gospodarskih razmer, ki so posledica začetka veljavnosti skupne ureditve trgov za banane, na katerega se sklicuje tožeča stranka, ne dopušča sklepanja, da gre za nedopustno poseganje v njene pravice, ki ne bi ustrezalo omenjenim ciljem splošnega interesa.

(Glej točki 220 in 221.)

6. Glede na to, da ima zakonodajalec Skupnosti na področju skupne kmetijske politike široko polje proste presoje, lahko le očitno neprimerna narava ukrepa, sprejetega na tem področju, glede na cilj, ki ga zasleduje ustrezna institucija, ogrozi zakonitost takega ukrepa. Ta omejitev sodnega nadzora je potrebna, zlasti če ob uresničitvi skupne ureditve trgov Svet in Komisija odločata med različnimi interesi in v zvezi s tem sprejemata politične odločitve v okviru svojih pristojnosti.

V zadevnem primeru, kjer je Komisija pri sprejemanju Uredbe št. 2362/98 o podrobnih pravilih za izvajanje Uredbe št. 404/93 v zvezi z uvozom banan v Skupnost skušala uskladiti cilje, neločljivo povezane s skupno ureditvijo trgov za banane, s spoštovanjem mednarodnih obvez Skupnosti, ki izhajajo iz sporazumov STO in iz Loméjske konvencije, ob upoštevanju volje Sveta, da se tarifne kvote upravlja v skladu z metodo, ki upošteva tradicionalne trgovinske tokove, mora tožeča stranka dokazati, da so določbe Uredbe št. 2362/98, ki urejajo podeljevanje uvoznih dovoljenj in razdelitev nacionalnih tarifnih podkvot, očitno neprimerne za uresničenje želenega cilja in da prekoračijo, kar je potrebno za njegovo dosego, kar pa se ni zgodilo.

(Glej točke od 228 do 230.)

7. Pravico do uveljavljanja načela varstva zaupanja v pravo ima vsak gospodarski subjekt, pri katerem je institucija ustvarila utemeljena pričakovanja.

Glede tega pa, prvič, ker tožeča stranka ni bila stranka v sporih med Skupnostjo in njenimi trgovinskimi partnerji glede režimov iz leta 1993 in iz leta 1999, trgovina med temi ne bi mogla biti razlog za takšno pričakovanje.

In drugič, zaradi kompleksnosti določb iz sporazumov STO in zaradi nenatančnosti določenih izrazov, na katere se sklicujejo, načelo izvrševanja mednarodnih konvencij v dobri veri iz člena 26 Dunajske konvencije nalaga razumen trud Skupnosti za sprejetje ukrepov v skladu s temi sporazumi tako, da ji dopusti izbiro oblike in sredstev za dosego tega cilja. Upoštevajoč polje proste presoje, ki ga imajo na voljo institucije Skupnosti glede izbire ukrepov, potrebnih za uresničitev njihove politike in izvršitev njihovih mednarodnih obveznosti, tožeča stranka ni imela podlage, da bi gojila legitimna pričakovanja glede spremembe režima iz leta 1993 v skladu s svojimi interesi.

(Glej točki 255 in 256.)