Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurenca – Upravni postopek – Spoštovanje pravic obrambe

(člen 81(1) ES; Uredba Sveta št. 17, člen 19(1))

2. Konkurenca – Upravni postopek – Spoštovanje pravic obrambe

(Uredba Sveta št. 17)

3. Konkurenca – Upravni postopek – Vpogled v spis

(Uredba Sveta št. 17)

4. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitev podjetja – Pripis odgovornosti drugemu podjetju zaradi gospodarskih in pravnih povezav, ki ju združujejo

(člen 81(1) ES)

Summary

1. Spoštovanje pravic obrambe pomeni temeljno načelo prava Skupnosti in ga je treba upoštevati v vseh okoliščinah, zlasti v vsakem postopku, ki bi lahko pripeljal do sankcij, čeprav gre za upravni postopek. Zahteva, da je zadevnim podjetjem in združenjem podjetij v fazi upravnega postopka omogočeno, da primerno sporočijo svoje stališče o resničnosti in ustreznosti dejstev, očitkov in okoliščin, ki jih zatrjuje Komisija.

Glede tega, če se Komisija namerava opreti na odlomek odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah ali na dokument, priložen k takemu odgovoru, da bi dokazala obstoj kršitve v postopku uporabe člena 81(1) ES, je treba drugim strankam, vpletenim v ta postopek, omogočiti, da se opredelijo glede takega dokaznega sredstva. V takih okoliščinah namreč zadevni odlomek iz odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah ali dokument, priložen k takemu odgovoru, dejansko pomeni obremenilni dokaz zoper različne stranke, ki naj bi bile udeležene pri kršitvi.

Ta načela veljajo tudi, če se Komisija opre na odlomek odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, da bi podjetju pripisala kršitev.

Zadevna podjetja morajo dokazati, da bi bil rezultat, do katerega je prišla Komisija v svoji odločbi, drugačen, če bi moral biti nesporočeni dokument, na katerega se je Komisija oprla pri obdolžitvi tega podjetja, izločen kot obremenilni dokaz.

(Glej točke od 49 do 52.)

2. V okviru kontradiktornega postopka, uvedenega na podlagi predpisov za izvajanje členov 81 ES in 82 ES, ni samo dolžnost Komisije, da se odloči, kateri dokumenti so koristni za obrambo podjetij v postopku kršitve pravil o konkurenci. Zlasti ob upoštevanju splošnega načela enakosti orožij ni mogoče sprejeti, da bi Komisija lahko sama odločila, ali bo uporabila dokumente zoper tožečo stranko, medtem ko ta do njih ni imela dostopa in se torej ni mogla ustrezno odločiti, ali bi jih uporabila za obrambo.

(Glej točko 66.)

3. Če se med upravnim postopkom, uvedenim zaradi kršitve pravil Skupnosti o konkurenci, izkaže, da Komisija obdolženemu podjetju ni sporočila dokumentov, ki bi lahko vsebovali razbremenilne dokaze, se kršitev pravic obrambe lahko ugotovi šele, če se dokaže, da bi upravni postopek lahko pripeljal do drugačnega rezultata, če bi imelo navedeno podjetje med tem postopkom dostop do zadevnih dokumentov. Če so navedeni dokumenti del preiskovalnega spisa o preiskavi Komisije, taka kršitev pravic obrambe ni odvisna od tega, kako je zadevno podjetje ravnalo v upravnem postopku. Nasprotno, če razbremenilni dokumenti niso del spisa o preiskavi Komisije, je kršitev mogoče ugotoviti samo, če je to podjetje v upravnem postopku Komisiji predložilo izrecno zahtevo za dostop do teh dokumentov. Če tega ne stori, ob ničnostni tožbi, vloženi zoper končno odločbo, ne more več uveljavljati tega očitka.

(Glej točko 67.)

4. Protikonkurenčno ravnanje podjetja je mogoče očitati drugemu podjetju, če svojega ravnanja na trgu ni določilo neodvisno, ampak je predvsem uporabilo navodila tega podjetja, zlasti ob upoštevanju gospodarskih in pravnih povezav, ki ju združujejo.

Komisija se ne bi smela zadovoljiti z ugotovitvijo, da bi podjetje „lahko“ izvajalo tak odločilen vpliv nad drugim podjetjem, ne da bi bilo treba preveriti, ali je bil tak vpliv dejansko izvajan. Nasprotno, njena dolžnost je načeloma, da dokaže tak odločilen vpliv na podlagi vseh dejstev, med katerimi je zlasti morebitna pristojnost vodenja enega od teh podjetij drugega podjetja.

Če pa matična družba nadzira 100 % hčerinske družbe, ki je kriva za kršitveno ravnanje, obstaja ovrgljiva domneva, da je navedena matična družba dejansko izvajala odločilen vpliv nad ravnanjem hčerinske družbe. Torej je dolžnost matične družbe, da ovrže to domnevo s tem, da poda dokaze, ki bi lahko dokazali neodvisnost njene hčerinske družbe.

Enako velja, če imata dve družbi v lasti vsaka 50 % subjekta, ki ga vodita skupno in s trajnim tesnim dogovarjanjem.

(Glej točke 135, 136 in 138.)