SL Uradni list Evropske unije C 69/19

Pritožba, ki jo je vložila Powerserv Personalservice GmbH, prej Manpower Personalservice GmbH 16. decembra 2008 zoper sodbo, razglašeno 15. oktobra 2008 v zadevi T-405/05, Powerserv Personalservice GmbH proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

(Zadeva C-553/08)

(2009/C 69/35)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnica: Powerserv Personalservice GmbH, prej Manpower Personalservice GmbH (zastopnica: B. Kuchar, odvetnica)

Druga stranka v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

Predlogi pritožnice:

— Sodišče naj izpodbijano odločbo Sodišča prve stopnje z dne 15. oktobra 2008 v zadevi T-405/05 razveljavi in znamko Skupnosti 76059 razglasi za nično za vse proizvode in storitve, ki jih označuje.

— Izpodbijano odločbo Sodišča prve stopnje z dne 15. oktobra 2008 v zadevi T-405/05 razveljavi v delu, v katerem se nanaša na nepredložen dokaz o potrebnem razlikovalnem učinku znamke Skupnosti 76059 in zadevo vrniti v novo sojenje.

— V vsakem primeru naj Sodišče naloži UUNT in imetniku znamke Skupnosti lastne stroške in stroške, ki jih je priglasila tožeča stranka v postopku pred odborom za pritožbe UUNT, pred Sodiščem prve stopnje in pred Sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Ta pritožba se nanaša na sodbo Sodišča prve stopnje, s katero je bil tožba pritožnice, s katero je predlagala, naj se odločba četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (v nadaljevanju: UUNT) z dne 22. julija 2005 o razglasitvi ničnosti znamke Skupnosti „MANPOWER“ razveljavi, zavrnjena. Sodišče prve stopnje je odločilo, da je znamka Skupnosti „MANPOWER“ za registrirane proizvode in storitve opisna le v Združenem kraljestvu, na Irskem, v Nemčiji in v Avstriji in je odobrilo odločbo odbora za pritožbe, v skladu s katero je sporna znamka v državah članicah, v katerih je opisna, pridobila razlikovalni učinek z uporabo.

Kot pritožbeni razlog se uveljavlja kršitev člena 51(1)(a) in člena 51(2) v povezavi s členom 7(1)(c) in členom 7(3) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti.

V nasprotju z mnenjem Sodišča prve stopnje je znak „MANPOWER“ – kot je odbor za pritožbe UUNT pravilno presodil – opisen tudi na Nizozemskem, Švedskem, Danskem in Finskem in poleg tega v vseh ostalih državah članicah, ki so bile del Skupnosti pred 1. majem 2004. Če bi Sodišče prve stopnje presojalo dejstvo, da v skladu s statistiko Komisije 47 % zadevnih oseb v Skupnosti govori angleško, bi moralo priti do sklepa, da je besedna znamka „MANPOWER“ opisna ne samo v Nemčiji in Avstriji, ampak tudi v drugih državah EU, predvsem na Nizozemskem, Švedskem, Finskem in Danskem. Sodišče prve stopnje je tudi v zvezi z drugimi državami, ki so bile del Skupnosti pred 1. majem 2004, spregledalo, da ima upoštevni del celotnega prebivalstva zaradi obveznega izobraževanja v vsaki od teh držav članic zadostno znanje angleščine, da razume smisel temeljnega besedišča, kot sta besedi „MAN“ in „POWER“, in s tem tudi, da prepozna, da beseda „MANPOWER“ opisuje proizvode in storitve imetnika znamke. Sodišče prve stopnje pa ne samo, da ni obrazložilo, zakaj prebivalstvu zunaj Združenega kraljestva in Irske ne bi mogli priznati niti osnovnega znanja angleškega jezika, ampak je odločilo celo v nasprotju s svojo dosedanjo sodno prakso, v skladu s katero se tudi vsemu prebivalstvu zunaj Združenega kraljestva in Irske priznava določeno osnovno znanje angleškega jezika v zvezi z zaznavo znamke.

V zvezi z dokazom o razlikovalnem učinku, pridobljenem z uporabo, je Sodišče prve stopnje napačno razlagalo pravo, ker je razširilo upoštevno javnost v primerjavi z odločbo odbora za pritožbe, ne da bi ponovno presojalo predložene dokaze o pridobljenem razlikovalnem učinku. Tudi če bi se strinjali z mnenjem Sodišča prve stopnje, da je treba dokaz o prepoznavnosti predložiti le za Združeno kraljestvo, Irsko, Nemčijo in Avstrijo, bi moralo to sodišče zaradi razširjene javnosti razveljaviti odločbo odbora za pritožbe v tej točki in bi moralo zadevo vrniti odboru za pritožbe v novo odločanje. Sodišče prve stopnje je tudi napačno potrdilo mnenje odbora za pritožbe o „učinku prelivanja“ morebitne prepoznavnosti zadevne besedne znamke iz Združenega kraljestva na Irsko, čeprav ni mogoče sprejeti, da se je prepoznavnost znamke razširila bodisi z ene države članice na drugo bodisi z enega blaga ali storitve na drugo blago ali storitev.