SL Uradni list Evropske unije C 274/9

Pritožba, ki jo je 8. julija 2010 vložila Freixenet, SA zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 27. aprila 2010 v zadevi T-110/08, Freixenet proti UUNT

(Zadeva C-345/10 P)

()

2010/C 274/13

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnica: Freixenet, SA (zastopniki: F. de Visscher, E. Cornu in D. Moreau, odvetniki)

Druga stranka v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

Predlogi

— Primarno: razveljavita naj se sodba Splošnega sodišča z dne 27. aprila 2010 in odločba prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 20. novembra 2007 ter odloči naj se, da prijava znamke Skupnosti št. 32 540 izpolnjuje pogoje za objavo v skladu s členom 40 Uredbe št. 40/94 (postal člen 39 Uredbe št. 207/2009);

— podredno, razveljavi naj se sodba Splošnega sodišča z dne 27. aprila 2010;

— v vsakem primeru naj se UUNT naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja tri pritožbene razloge.

S prvim pritožbenim razlogom v bistvu navaja kršitev pravice do obrambe in pravice do poštenega postopka, člena 6 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter členov 73, drugi stavek, in 38(3) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (1) (postala člena 75, drugi stavek, in 37(3) Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (2)).

Prvi del tega pritožbenega razloga se nanaša na neupoštevanje pravila o kontradiktornosti. Po mnenju pritožnice in nasprotno od mnenja Splošnega sodišča v izpodbijani sodbi je odbor za pritožbe UUNT v odločbi, ki je bila predložena Splošnemu sodišču, opravil novo presojo razlikovalnega učinka znamke pritožnice, ne da bi ji omogočil, da predstavi stališča o tem novem pristopu. V zvezi s tem naj bi bila utemeljitev Splošnega sodišča glede odločbe prvega odbora za pritožbe napačna in nezadostna glede na načelo postopkovne pravičnosti in potrebno upoštevanje pravice do obrambe. Izpodbijana sodba naj bi prav tako kršila pravico do obrambe in načelo postopkovne pravičnosti s presojo, da Urad lahko pritožnici sporoči več dejanskih elementov in navede, da namerava z njimi utemeljiti svojo zavrnilno odločbo, ter nato po prejemu pisnih stališč pritožnice o teh elementih odloči, da jih vsaj delno ne bo upošteval, in utemelji svojo odločbo na dejansko in pojmovno drugačni presoji, ne da bi dal pritožnici možnost, da predloži svoja stališča.

Pritožnica v drugem delu navaja predvsem, da je Splošno sodišče kršilo obveznost obrazložitve, ker ni mogoče, da bi se v izpodbijani sodbi odločba prvega odbora za pritožbe glede uporabe člena 7(1)(b) štela za dovolj obrazloženo, saj ni naveden noben dokaz, na katerem ta odločba temelji, niti ni mogoča presoja, da je sklicevanje na dokaze odveč, ker naj bi se prvi odbor za pritožbe domnevno oprl na „sklepe na podlagi praktičnih izkušenj“. Poleg tega negotovost glede dejstev in dokazov, na katera sta se oprla Urad in Splošno sodišče, krši pravico do obrambe in obveznost obrazložitve iz člena 73 navedene Uredbe št. 40/94.

Pritožnica z drugim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče kršilo člen 7(1)(b) navedene Uredbe št. 40/94. Čeprav je dokazala z dokumenti, da je prijavljena znamka sestavljena iz kombinacije značilnih elementov, ki jo bistveno razlikujejo od drugih predstavitev proizvodov na trgu, naj bi Splošno sodišče pri ugotovitvi, da prijavljena znamka nima razlikovalnega učinka, le povzelo nejasna in splošna zanikanja Urada. Splošno sodišče naj bi bilo pri presoji razlikovalnega učinka znamke strožje kot v primerih drugih bolj tradicionalnih znamk. Izpodbijana sodba naj bi tako kršila pravilo o konkretni presoji razlikovalnega učinka znamke. Na drugi strani naj bi Splošno sodišče s presojo, da velika večina potrošnikov ne zazna originalnega videza znamke kot koristnega elementa pri določanju porekla zadevnega penečega vina, ampak se raje opre na etiketo, izključilo iz varstva obliko embalaže proizvoda, čeprav je ta možnost izrecno predvidena v členu 4 navedene uredbe.

Družba, ki je vložila pritožbo, s tretjim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče kršilo člen 7(3) Uredbe št. 40/94, ker je v izpodbijani sodbi zahtevalo, da prijavljena znamka pridobi razlikovalni učinek z uporabo v vsaki državi članici Unije. Splošno sodišče je namreč s tem, da ni priznalo pridobitev razlikovalnega učinka z uporabo s strani pomembnega deleža upoštevne kategorije oseb, hkrati pa je priznalo, da je znamka pritožnice tak učinek pridobila vsaj na španskem ozemlju, določilo nesorazmerno in napačno pravilo glede na navedeno uredbo.

(1) UL 1994, L 11, str. 1.

(2) UL L 78, str. 1.