Keywords

Summary



Keywords

1. Socialna politika – Približevanje zakonodaj – Varstvo delavcev v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca – Direktiva 80/987

(Direktiva Sveta 80/987, člen 8)

2. Socialna politika – Približevanje zakonodaj – Varstvo delavcev v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca – Direktiva 80/987

(Direktiva Sveta 80/987, člen 8)

3. Pravo Skupnosti – Pravice, podeljene posameznikom – Kršitev države članice – Obveznost povrnitve škode, povzročene posameznikom

(Direktiva Sveta 80/987, člen 8)

Summary

1. Člen 8 Direktive 80/987 o približevanju zakonodaje držav članic o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti njihovega delodajalca je treba razlagati tako, da v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca in nezadostnih sredstev dodatnega pokojninskega podjetniškega ali medpodjetniškega zavarovanja financiranja priznanih prejemkov za starost ni dolžna obvezno zagotoviti sama država članica in ni treba, da je to financiranje popolno.

Prvič, besedilo člena 8 Direktive, ki splošno določa, da države članice „zagotovijo potrebne ukrepe“, namreč držav članic ne zavezuje, da same financirajo pravice do prejemkov, katerih varstvo mora zagotoviti izvajanje Direktive, temveč jim pušča prosto presojo glede ukrepov, ki jih morajo sprejeti, da bi zagotovile to varstvo. Drugič, člen 8 s tem, da se omejuje na splošno zahtevo po sprejetju ukrepov, ki so potrebni za „zagotovitev interesov“ zadevnih oseb, daje državam članicam pri določanju stopnje zavarovanja široko polje proste presoje, ki izključuje zagotovitev obveznega jamstva v celoti.

(Glej točke 35, 36, 45, 46 in točko 1 izreka.)

2. Člen 8 Direktive 80/987 o približevanju zakonodaje držav članic o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti njihovega delodajalca, ki državam članicam nalaga, da zagotovijo potrebne ukrepe za varstvo interesov zadevnih delavcev v zvezi z njihovimi pravicami do starostnih prejemkov iz naslova dodatnega pokojninskega zavarovanja, nasprotuje sistemu varstva, ki v nekaterih primerih omogoča, da je jamstvo prejemkov omejeno na manj kot polovico prejemkov, do katerih bi lahko bil delavec upravičen.

Čeprav niti ta člen niti nobena druga določba navedene direktive ne vsebuje elementov, na podlagi katerih bi se lahko natančno opredelila minimalna stopnja, ki se zahteva za varstvo prejemkov iz naslova sistema dodatnega pokojninskega zavarovanja, namreč takega sistema glede na voljo zakonodajalca Skupnosti ni mogoče šteti za skladnega z izrazom „varstvo“, uporabljenim v členu 8 Direktive.

(Glej točke 56, 57, 62 in točko 2 izreka.)

3. Za nastanek odgovornosti države članice za škodo, ki posameznikom nastane zaradi kršitve prava Skupnosti, se zahteva, da je namen pravnega pravila, ki je kršeno, posameznikom dati pravice, da je kršitev resna in da je med kršitvijo obveznosti, ki jo je treba pripisati državi, in škodo, ki jo utrpijo te osebe, neposredna vzročna zveza. Pogoj za resnost kršitve prava Skupnosti pomeni očitno in težko kršitev pooblastil za odločanje po prostem preudarku s strani države članice, pri čemer sta dejavnika, ki ju je treba upoštevati v zvezi s tem, zlasti stopnja jasnosti in natančnosti kršenega pravila ter obseg polja proste presoje, ki ga kršeno pravilo dopušča nacionalnim organom. To polje proste presoje, ki predstavlja pomembno merilo, je zelo odvisno od stopnje jasnosti in natančnosti kršenega pravila.

Člen 8 Direktive 80/987 o približevanju zakonodaje držav članic o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti njihovega delodajalca, ki državam članicam nalaga, da zagotovijo potrebne ukrepe za varstvo interesov zadevnih delavcev v zvezi z njihovimi pravicami do starostnih prejemkov iz naslova dodatnega pokojninskega zavarovanja, državam članicam zaradi splošnosti dikcije daje široko polje proste presoje, da določijo stopnjo zavarovanja prejemkov. Zato je odgovornost države članice zaradi nepravilnega prenosa te določbe odvisna od ugotovitve očitne in hude kršitve omejitev njenega pooblastila za odločanje po prostem preudarku.

Nacionalno sodišče, ki mu je bil predložen odškodninski zahtevek, mora zato, da ugotovi, ali je ta pogoj izpolnjen, upoštevati vse dejavnike, ki zadevajo primer, ki mu je bil predložen. Ti dejavniki vključujejo poleg stopnje jasnosti in natančnosti kršenega pravila ter obsega polja proste presoje, ki ga kršeno pravilo dopušča nacionalnim organom, še dejstvo, ali je bila kršitev ali škoda povzročena namerno ali nenamerno, ali je bila kakršna koli zmotna uporaba prava opravičljiva ali neopravičljiva, in okoliščino, da je lahko stališče, ki ga je oblikovala institucija Skupnosti, prispevalo k opustitvi, sprejetju ali ohranitvi nacionalnih ukrepov ali praks, ki so v nasprotju s pravom Skupnosti.

(Glej točke 69, 70, od 72 do 77, 82 in točko 3 izreka.)