SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

JULIANE KOKOTT,

predstavljeni 11. novembra 2010( )

Zadeva C‑379/09

Maurits Casteels

proti

British Airways plc

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Arbeidshof te Brussel (Belgija))

„Člen 45 PDEU in člen 48 PDEU – Prosto gibanje delavcev – Socialna varnost delavcev migrantov – Pravica do dodatne pokojnine na podlagi sistemov poklicnega pokojninskega zavarovanja – Obdobja za pridobitev pravic – Delavec, ki je bil pri istem delodajalcu zaporedoma zaposlen v njegovih podružnicah v različnih državah članicah – Izguba pravice do dodatne pokojnine zaradi premestitve iz ene podružnice v drugo podružnico, ki je v drugi državi članici”

I – Uvod

1. Za državljane Unije je zaradi demografskih sprememb v Evropi in z njimi povezanimi izzivi za državne sisteme pokojninskega zavarovanja vse bolj pomembna vzpostavitev dodatnega zasebnega pokojninskega zavarovanja.

2. Pri tem imajo pomembno vlogo sistemi poklicnega pokojninskega zavarovanja. Pridobitev pravice do dodatne poklicne pokojnine pa praviloma predvideva, da je delovno razmerje obstajalo neko minimalno obdobje ali da so bili za delavca v nekem minimalnem obdobju plačani prispevki v poklicni pokojninski sistem. Šele z dopolnitvijo takih minimalnih obdobij je zagotovljeno, da pravica delavca do pokojnine pri njegovem izstopu iz sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja ali preprosto s prenehanjem njegovega delovnega razmerja v celoti ali delno ne „ugasne“. Za označitev takih minimalnih obdobij se je uveljavil izraz obdobja za pridobitev pravic.

3. Taka obdobja za pridobitev pravic so v središču pozornosti tudi v obravnavanem primeru. Maurits Casteels, belgijski delavec, je bil več let neprekinjeno zaposlen pri istem delodajalcu, letalski družbi British Airways. Delal je v različnih podružnicah družbe British Airways v več državah članicah. Zato je bil zaporedoma vključen v več sistemov poklicnega pokojninskega zavarovanja. Družba British Airways zdaj Mauritsu Casteelsu noče priznati poklicne dodatne pokojnine za njegovo skoraj triletno delo v Nemčiji, ker ni bil predpisano minimalno obdobje vključen v sistem poklicnega pokojninskega zavarovanja, ki obstaja na njenih nemških lokacijah, in ker je poleg tega prostovoljno zamenjal podružnico družbe British Airways.

4. Sodišče bo v obravnavanem primeru moralo preučiti, ali je tako ravnanje skladno z določbami prava Unije o prostem gibanju delavcev.

II – Pravni okvir

A – Pravo Unije

5. Okvir prava Unije je v tem primeru določen s predpisi o prostem gibanju delavcev.( )

6. Člen 45 PDEU (prejšnji člen 39 ES) med drugim določa:

„1. V Uniji se zagotovi prosto gibanje delavcev.

2. Prosto gibanje vključuje odpravo vsakršne diskriminacije na podlagi državljanstva delavcev držav članic v zvezi z zaposlitvijo, plačilom in drugimi delovnimi in zaposlitvenimi pogoji.

[...]“

7. Člen 48(1) PDEU (prejšnji člen 42 ES) določa:

„Evropski parlament in Svet sprejmeta po rednem zakonodajnem postopku takšne ukrepe na področju socialne varnosti, kakršni so potrebni za zagotovitev prostega gibanja delavcev; v ta namen vzpostavita ureditev, ki zaposlenim in samozaposlenim delavcem migrantom in njihovim vzdrževancem zagotavlja:

a) seštevanje vseh dob, ki se upoštevajo po zakonodajah posameznih držav, za pridobitev in ohranjanje pravice do dajatev ter za izračun višine dajatev;

b) izplačevanje dajatev osebam s prebivališčem na ozemlju držav članic.“

B – Nacionalno pravo

8. V Nemčiji sta nacionalni pravni okvir v času, ki je odločilen v obravnavanem primeru, določala Gesetz zur Verbesserung der betrieblichen Altersversorgung (zakon o izboljšanju poklicnega pokojninskega zavarovanja, v nadaljevanju: BetrAVG)( ) in kolektivna pogodba.

1. Zakon o izboljšanju poklicnega pokojninskega zavarovanja

9. Člen 1(1), prvi stavek, BetrAVG je v različici, ki je odločilna v obravnavanem primeru,( ) določal:

„Delavec, ki so mu bile zajamčene dajatve starostne, invalidske ali družinske pokojnine na podlagi njegovega delovnega razmerja (poklicno pokojninsko zavarovanje), obdrži svojo pravico, če njegovo delovno razmerje preneha pred nastopom zavarovalnega primera, če je delavec v tem trenutku star najmanj 35 let in

– če je jamstvo dajatev zanj obstajalo najmanj 10 let ali

– če je začel delati v podjetju pred 12 leti ali več in je jamstvo dajatev zanj obstajalo najmanj tri leta. [...]“( )

10. Člen 17(3) BetrAVG je prej določal:

„V kolektivnih pogodbah so dopustna odstopanja od členov od 2 do 5, 16, 27 in 28. Med delodajalci in delavci, ki niso vezani na kolektivne pogodbe, odstopajoče določbe veljajo, če med njimi obstaja dogovor o uporabi zadevne ureditve kolektivne pogodbe. Sicer pa niso dopustna odstopanja od določb tega zakona, ki niso ugodna za delavca.“

2. Kolektivna pogodba o pokojninskem zavarovanju št. 3

11. Ko je bil Maurits Casteels zaposlen v Nemčiji, se je za njegovo delovno razmerje uporabljal „Versorgungstarifvertrag Nr. 3 für das Bodenpersonal und die Flugbegleiter der British Airways plc in Deutschland“ (kolektivna pogodba o pokojninskem zavarovanju št. 3 za letališko osebje ter stevarde in stevardese družbe British Airways plc v Nemčiji).( ) Ta kolektivna pogodba je bila sklenjena 13. julija 1989 med nemško upravo družbe British Airways in sindikatom „javnih služb, prevozništva in prometa“ (Öffentliche Dienste, Transport und Verkehr (ÖTV)) in je veljala z učinkom od 1. januarja 1988. Določala je podrobnosti poklicne dodatne pokojnine za zaposlene družbe British Airways v Nemčiji. Člen 7 te kolektivne pogodbe je določal:

„1. Delavci, ki so se po 31. decembru 1977 zaposlili pri družbi BA, dobijo ob prenehanju pogodbe o zaposlitvi pred dopolnitvijo zakonsko določenega obdobja za pridobitev pravic povrnjene svoje prispevke brez obresti.

2. Za delavce, ki so se pred 1. januarjem 1978 zaposlili pri družbi BA, velja:

a) Delavci, ki imajo pravice, ki ne ugasnejo, lahko pri prenehanju pogodbe o zaposlitvi pred dosegom starostne meje zahtevajo izplačilo vrednosti pravice iz pokojninskega zavarovanja, zagotovljene s svojimi prispevki [...]

b) Delavci, ki pred potekom petih let zaposlitve na svojo željo zapustijo službo pri družbi BA, imajo le pravico do dajatev, zagotovljenih s svojimi prispevki.

Delavci, ki po poteku petih let zaposlitve, vendar pred dopolnitvijo zakonsko določenega obdobja za pridobitev pravic, na svojo željo ali iz katerega koli drugega razloga zapustijo službo pri družbi BA, imajo tudi pravico do dajatev iz pokojninskega zavarovanja, ki so do tega trenutka zagotovljene s prispevki družbe BA. [...]

[...]“

III – Dejansko stanje in postopek v glavni stvari

12. Maurits Casteels je bil od 1. julija 1974 neprekinjeno zaposlen pri letalski družbi British Airways plc, družbi angleškega prava, ki ima v Evropski uniji številne podružnice. Maurits Casteels je bil zaposlen v podružnicah družbe British Airways v več državah članicah, in sicer v Belgiji, Franciji in Nemčiji.

13. Na podlagi dogovora med Mauritsom Casteelsom in družbo British Airways z dne 10. marca 1988 naj bi se za njegovo delovno razmerje vedno uporabljal tisti sistem poklicnega pokojninskega zavarovanja, ki velja glede na njegov konkretni kraj dela. Pogodba je bila ustrezno prilagojena vsakič, ko je Maurits Casteels zamenjal podružnico. Cilj je bil, da se njegovo delovno razmerje podvrže vsakokratnim nacionalnim sistemom poklicnega pokojninskega zavarovanja. Poleg tega naj bi se preprečilo, da bi bil Maurits Casteels sočasno vključen v več sistemov poklicnega pokojninskega zavarovanja družbe British Airways.

14. Iz dogovora z dne 10. marca 1988 tudi jasno izhaja, da se za začetek zaposlitve Mauritsa Casteelsa pri družbi British Airways v vsakem pogledu šteje 1. julij 1974.( )

15. Maurits Casteels je bil od 15. novembra 1988 do 1. oktobra 1991( ) zaposlen v Nemčiji kot letalski mehanik v podružnici družbe British Airways v Düsseldorfu. Stranki sta se zaradi njegove preselitve v Nemčijo 19. oktobra 1988 dogovorili, da ima Maurits Casteels glede svojih delovnih pogojev tak položaj kot nemški delavec, ki je od 1. julija 1974 zaposlen v nemški podružnici družbe British Airways. Od tega je bila v skladu s kolektivno pogodbo o pokojninskem zavarovanju št. 3, ki v Nemčiji velja za sodelavce družbe British Airways, izvzeta le udeležba v sistemu poklicnega pokojninskega zavarovanja. V ta sistem naj bi bil Maurits Casteels vključen šele 15. novembra 1988 z dejanskim začetkom dela v Nemčiji.( )

16. Potem ko je Maurits Casteels prejel ponudbo družbe British Airways za delo pri njeni francoski podružnici v Parizu (letališče Charles De Gaulle), se je 1. oktobra 1991 iz Nemčije preselil v Francijo. Tam so se zanj uporabljale določbe poklicnega pokojninskega zavarovanja, ki veljajo za delavce družbe British Airways v Franciji. Od 1. aprila 1996 je Maurits Casteels, ne da bi se še kdaj preselil v tujino, ponovno delal za družbo British Airways v Belgiji, kjer se je spet vključil v belgijski sistem poklicnega pokojninskega zavarovanja.

17. Maurits Casteels ima nesporno pravico do poklicne dodatne pokojnine od 1. aprila 1996, ko se je dokončno vrnil v Belgijo. Sicer je bila najprej sporna – in predmet spora pred belgijskimi delovnimi sodišči – obravnava celotnega obdobja pred tem datumom od 1. julija 1974 do 31. marca 1996. Zdaj gre v sporu o glavni stvari le še za vprašanje, ali ima Maurits Casteels na podlagi svoje zaposlitve v Nemčiji pravico do poklicne dodatne pokojnine. Družba British Airways te dodatne pokojnine Mauritsu Casteelsu noče priznati, ker naj bi leta 1991 pred potekom obdobja za pridobitev pravic prostovoljno zapustil podružnico v Düsseldorfu.

18. Trenutno spor o glavni stvari poteka na drugi stopnji pred Arbeidshof te Brussel( ) kot pritožbenim sodiščem v delovnopravnih zadevah.

IV – Predlog za sprejetje predhodne odločbe in postopek pred Sodiščem

19. Arbeidshof te Brussel (v nadaljevanju tudi: predložitveno sodišče) je s sodbo z dne 15. septembra 2009, ki je na Sodišče prispela 25. septembra 2009, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

1. Ali se lahko posameznik v sporu pred nacionalnimi sodišči proti svojemu delodajalcu iz zasebnega sektorja sklicuje na člen 42 ES, čeprav Svet ni bil dejaven?

2. Ali člen 39 ES, pred začetkom veljavnosti Direktive 98/49/ES, in člen 42 ES, posamično ali v povezavi, nasprotujeta temu,

da se za delavca, ki je zaposlen pri isti pravni osebi kot delodajalcu, ni bil napoten in je zaporedoma zaposlen v različnih podružnicah tega delodajalca v različnih državah članicah, pri čemer je vsakič vključen v sisteme dodatnega pokojninskega zavarovanja, ki veljajo za te podružnice,

– pri določitvi obdobja za pridobitev dokončne pravice do dajatev iz dodatnega pokojninskega zavarovanja (na podlagi prispevkov delodajalca in delavca) v določeni državi članici ne upoštevata niti doba zaposlitve, dopolnjena pri istem delodajalcu v drugi državi članici, niti njegova vključitev v tamkajšnji sistem dodatnega pokojninskega zavarovanja, in

– da se premestitev delavca z njegovo privolitvijo v podružnico istega delodajalca v drugi državi članici enači s prostovoljno zapustitvijo podružnice, kar je primer, ki ga urejajo predpisi o pokojnini, s čimer so pravice iz dodatnega pokojninskega zavarovanja omejene na prispevke delavca,

če je neugodna posledica tega položaja ta, da delavec izgubi pravice do dajatev iz dodatnega pokojninskega zavarovanja za zaposlitev v tej državi članici, do česar ne bi prišlo, če bi samo v eni državi članici delal za svojega delodajalca in bi ostal vključen v njen sistem dodatnega pokojninskega zavarovanja?

20. V postopku pred Sodiščem so poleg Mauritsa Casteelsa in družbe British Airways pisna stališča predložile vlade Nemčije, Grčije in Združenega kraljestva ter Evropska komisija. Ustne obravnave, ki je potekala 6. oktobra 2010, so se udeležile družba British Airways, nemška vlada in Komisija.

V – Presoja

21. Sodišče se je s poklicnim pokojninskim zavarovanjem do zdaj ukvarjalo predvsem v povezavi z načelom enakega plačila za moške in ženske,( ) poleg tega so poklicne pokojnine v zadnjem času igrale vlogo v zvezi s prepovedjo diskriminacije delavcev zaradi njihove spolne usmerjenosti.( ) V obravnavanem postopku se nasprotno postavlja vprašanje, ali določena obdobja za pridobitev pravice do poklicne dodatne pokojnine, ki je družba British Airways noče priznati Mauritsu Casteelsu, nasprotujejo prostemu gibanju delavcev.

22. Medtem ko v zvezi z zakonskimi sistemi pokojninskega zavarovanja v pravu Unije že desetletja obstajajo sekundarnopravne določbe, ki naj bi zagotovile prosto gibanje delavcev,( ) takih določb o poklicnih dodatnih pokojninah ni.( ) Kot je Sodišče že ugotovilo, prav tako ni mogoče upoštevati analogne uporabe predpisov, ki veljajo za zakonske sisteme pokojninskega zavarovanja.( )

23. Z Direktivo 98/49/ES( ) so bili sicer narejeni prvi koraki v smeri zaščite pravic iz dodatnega pokojninskega zavarovanja za delavce migrante. Do zdaj pa še ni bila dosežena resnična prenosljivost, torej izčrpna možnost delavcev migrantov, da pridobijo in ohranijo pravice iz dodatnega poklicnega pokojninskega zavarovanja.( ) Direktive 98/49 za dejansko stanje iz postopka v glavni stvari poleg tega že iz časovnih razlogov ni mogoče uporabiti, saj jo je bilo treba šele s 25. julijem 2001 prenesti v nacionalno pravo,( ) torej precej po tem, ko je bil Maurits Casteels zaposlen v nemški podružnici družbe British Airways v Düsseldorfu.

24. Za odgovor na vprašanji, ki ju je predložilo Arbeidshof te Brussel, so torej odločilne le določbe primarne zakonodaje o prostem gibanju delavcev.

25. Člena 39 ES in 42 ES, na katera se predložitveno sodišče glede na naravo stvari še sklicuje v predlogu za sprejetje predhodne odločbe, sta bila z uveljavitvijo Lizbonske pogodbe 1. decembra 2009 preoblikovana v člen 45 PDEU in člen 48 PDEU. V skladu s splošnim načelom, da se novo pravilo uporabi tudi za sedanje ali prihodnje učinke obstoječih položajev,( ) je treba za rešitev obravnavane zadeve uporabiti le člen 45 PDEU in člen 48 PDEU. V tem primeru namreč ne gre za presojo zakonitosti (upravne) odločbe glede na pravno stanje, veljavno ob njeni izdaji,( ) ampak za presojo zahtevka delavca in njegovih sedanjih možnosti za uspeh.( )

26. To, da v obravnavanem primeru pred belgijskim sodiščem poteka spor o združljivosti predpisov, veljavnih v Nemčiji, s pravom Unije, ne vpliva na dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe.( )

A – Prvo vprašanje

27. Arbeidshof te Brussel želi s prvim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali se lahko posameznik proti svojemu delodajalcu sklicuje na člen 42 ES (zdaj člen 48 PDEU). Pri tem vprašanju je treba upoštevati, da za zadevno časovno obdobje med letoma 1988 in 1991 – kot je bilo že navedeno( ) – ne obstajajo nikakršne sekundarnopravne določbe, ki bi za celotno Unijo usklajevale poklicne dodatne pokojnine.

28. Določba prava Unije je v skladu z ustaljeno sodno prakso neposredno uporabljiva, če je jasna in brezpogojna ter če za njeno izvajanje ni potreben prost preudarek.( ) Poenostavljeno rečeno, neka določba mora biti torej vsebinsko brezpogojna in dovolj natančna, da se posamezniki lahko nanjo neposredno sklicujejo.

29. Člen 48 PDEU ne izpolnjuje teh pogojev. Določba vsebuje pravno podlago za zakonodajalca Unije, da na področju socialne varnosti sprejme potrebne ukrepe za vzpostavitev prostega gibanja delavcev. Določba ni niti vsebinsko brezpogojna niti dovolj natančna.

30. Člen 48 PDEU ni vsebinsko brezpogojen, ker je za uresničitev ciljev te določbe potrebno delovanje zakonodajalca Unije. Zakonodajalec Unije ima pri izbiri ukrepov, ki jih mora sprejeti, široko diskrecijsko pravico.( )

31. Člen 48 PDEU ni vsebinsko natančen, saj so v njem za zelo zapleteno področje socialne varnosti navedeni le splošni cilji glede seštevanja zavarovalnih dob (člen 48(1)(a) PDEU) in glede izplačevanja dajatev v tujino (člen 48(1)(b) PDEU). Iz člena 48 PDEU pa neposredno ne izhaja, v kolikšnem obsegu in pod katerimi pogoji je treba seštevati zavarovalne dobe, prav tako določba ne pojasnjuje, za katere dajatve in v katerih okoliščinah je treba vzpostaviti izplačevanje v tujino. Člen 48 PDEU zakonodajalcu Unije torej nalaga vzpostavitev sistema na ravni Unije,( ) ne določa pa dovolj natančno, kakšen naj bo ta sistem.

32. Zato je na prvo vprašanje Arbeidshof te Brussel treba odgovoriti nikalno.

B – Drugo vprašanje

33. Predložitveno sodišče želi z drugim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali prosto gibanje delavcev zahteva, naj se glede na dopolnitev obdobij za pridobitev pravic do poklicnih dodatnih pokojnin upošteva skupno trajanje zaposlitve delavca pri istem delodajalcu v njegovih podružnicah v različnih državah članicah. Poleg tega predložitveno sodišče zanima, ali prosto gibanje delavcev prepoveduje, da bi se premestitev takega delavca iz ene podružnice v drugo glede na dopolnitev takih obdobij za pridobitev pravic štela za prostovoljno zapustitev konkretne podružnice, tudi če je delavec privolil v premestitev.

34. Ti delni vprašanji sta sicer zastavljeni glede na člen 39 ES in tudi glede na člen 42 ES (zdaj člen 45 PDEU in člen 48(1) PDEU). Treba pa ju je obravnavati le glede na člen 45 PDEU,( ) saj člen 48 PDEU vsebinsko ni dovolj natančen,( ) da bi se po njem lahko presojale nacionalne določbe.

1. Uvodna pripomba

35. Nemška vlada trdi, da zakonska določba o obdobjih za pridobitev pravic iz člena 1(1), prvi stavek, BetrAVG, ki je nekoč veljala v Nemčiji, že zato ni v nasprotju s pravom Unije, ker gre le za minimalne predpise. Delodajalci in delavci se v okviru pogodbene svobode lahko dogovorijo o ugodnejših določbah – zlasti o krajših obdobjih za pridobitev pravic (glej tudi člen 17(3) BetrAVG).

36. V zvezi s tem je treba pripomniti, da se lahko zakonsko določene minimalne zahteve, namenjene varstvu delavcev, presojajo po pravu Unije in da morajo biti z njim združljive,( ) saj so izraz modela, ki ga je zakonodajalec oblikoval za ureditev zadevnega področja. Zakonski okvir, ki se mora uporabiti, če se delodajalci in delavci ne dogovorijo drugače, mora biti skladen s pravom Unije. Nacionalni zakonodajalec ne sme na primer le pogodbenim strankam prepustiti, da vzpostavijo stanje, ki je skladno s pravom Unije.

37. V obravnavanem primeru pa ni treba podrobneje obravnavati te problematike. Maurits Casteels, kot se je namreč izkazalo v pisnem in ustnem postopku pred Sodiščem, ni uspešen pri uveljavljanju svoje pokojninske pravice za čas trajanja svoje zaposlitve v Düsseldorfu bolj zaradi člena 7 kolektivne pogodbe o pokojninskem zavarovanju št. 3 kot zaradi zakonsko določenih obdobij za pridobitev pravic, ki so nekoč veljala v Nemčiji.

38. Ta ureditev iz kolektivne pogodbe je nazadnje tudi osrednja točka presoje predložitvenega sodišča, ki se v drugem vprašanju sklicuje na „določitev obdobja za pridobitev dokončne pravice“ in se v tej zvezi zanima zlasti za „upoštevanje delovne dobe, dopolnjene v drugi državi članici“, in za „prostovoljno zapustitev podružnice, kar je primer, ki ga urejajo predpisi o pokojnini“.

2. Prosto gibanje delavcev

39. Člen 45 PDEU ne zajema le zakonskih ukrepov in ravnanj javnih organov, ampak tudi pravila drugačne narave, ki kolektivno urejajo plačano zaposlitev, predvsem kolektivne pogodbe.( ) Določbe kolektivnih pogodb o poklicnih dodatnih pokojninah, kot so te iz obravnavanega primera, se torej lahko presojajo po merilu prostega gibanja delavcev.

a) Omejitev prostega gibanja

i) Splošno

40. Določbe kolektivne pogodbe o pokojninskem zavarovanju št. 3 in tudi zakonske določbe, na katere se sklicujejo določbe te kolektivne pogodbe,( ) veljajo prav za vse delavce, ki so zaposleni v podružnicah družbe British Airways v Nemčiji. Te določbe ne razlikujejo niti neposredno glede na državljanstvo zadevnih delavcev niti ne obstajajo indici za to, da glede na svojo naravo bolj vplivajo na pripadnike drugih držav članic kot na domačine, kar bi lahko pripeljalo do posredne diskriminacije zaradi državljanstva.( )

41. V skladu z ustaljeno sodno prakso pa člen 45 PDEU ne prepoveduje le vsakršne diskriminacije delavcev, neposredne ali posredne, zaradi njihovega državljanstva, ampak tudi nacionalne določbe, ki ovirajo (ali „omejujejo“) prosto gibanje zadevnih delavcev, čeprav se uporabljajo neodvisno od državljanstva delavcev.( ) Kajti člen 45 PDEU nasprotuje vsakemu nacionalnemu ukrepu, ki bi, tudi če se ga uporablja brez diskriminacije glede na državljanstvo, za državljane Unije lahko pomenil oviro pri izvajanju temeljnih svoboščin, zagotovljenih s pogodbama, ali povzročil, da je njihovo izvrševanje manj privlačno.( )

42. Na splošno je namen določb Pogodbe DEU o prostem gibanju delavcev državljanom držav članic olajšati opravljanje različnih poklicnih dejavnosti na ozemlju Unije, pri čemer te določbe nasprotujejo ukrepom, ki bi lahko postavili v slabši položaj tiste državljane Unije, ki želijo opravljati gospodarsko dejavnost na ozemlju druge države članice.( )

43. Določbe kolektivnih pogodb, kot je člen 7 kolektivne pogodbe o pokojninskem zavarovanju št. 3, povzročijo, da se delavci težje odločijo za zapustitev svojega podjetja, da bi se zaposlili v drugem, ki je vključeno v drug sistem poklicnega pokojninskega zavarovanja ali pa sploh ni vključeno v tak sistem. Kajti če zapustitev podjetja – in s tem povezana izključitev iz sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja – povzroči ugasnitev pravice do pokojnine, zadevni delavec utrpi občutne finančne izgube in tudi izgube v okviru svojega zasebnega pokojninskega zavarovanja. Tako na primer danes Mauritsu Casteelsu ni priznana pravica do poklicne pokojnine za čas trajanja njegove zaposlitve v nemški podružnici družbe British Airways v Düsseldorfu, prispevki, ki jih je njegov delodajalec vplačal v sistem poklicnega pokojninskega zavarovanja, pa mu ne koristijo.

44. Take določbe in z njimi povezane izgube se sicer ne presojajo po členu 45 PDEU, če ovirajo ali naredijo manj privlačno le zamenjavo med podjetji znotraj ene države članice. Določbe primarne zakonodaje o prostem gibanju delavcev se namreč ne uporabljajo za položaje, ki so izključno nacionalni.( ) Zadevne določbe pa omejujejo prosto gibanje delavcev, če lahko – kot v obravnavanem primeru – negativno vplivajo na čezmejno zamenjavo podjetja za podjetje v drugi državi članici. Kajti določbe, ki državljana Unije lahko odvrnejo od tega, da bi zapustil eno državo članico zato, da bi se kot delavec zaposlil v drugi državi članici, vplivajo na prosto gibanje delavcev.( )

45. Kaj drugega bi lahko veljalo le, če učinki spornih določb kolektivne pogodbe ne bi bili dovolj gotovi in bi bili preveč posredni, da bi lahko pomenili omejevanje prostega gibanja delavcev.( ) V obravnavanem primeru pa za to ni nobenih indicev. Delavec v položaju Mauritsa Casteelsa, ki se po skoraj treh letih zaposlitve lahko zanese le na svoje pokojninske prispevke,( ) ne da bi mu koristili zneski, ki jih je vplačal delodajalec, utrpi precejšnje finančne izgube v primerjavi s kolegi, ki so ostali v podjetju. Poleg tega za zadevno obdobje zaposlitve ne obdrži pravice do poklicne dodatne pokojnine,( ) kar povzroči precejšnje izgube v okviru njegovega zasebnega pokojninskega zavarovanja. Take finančne izgube, povezane z izgubami v okviru zasebnega pokojninskega zavarovanja, lahko delavca odvrnejo od tega, da bi zamenjal svoje podjetje za drugo podjetje v tujini.

ii) Trditve družbe British Airways

46. Tudi trditve družbe British Airways nič ne spremenijo glede dejstva, da gre za omejevanje prostega gibanja delavcev. Te trditve bom v nadaljevanju na kratko obravnavala zaradi celostne slike.

– Primerjava z zamenjavo podružnice znotraj ene države

47. Družba British Airways najprej meni, da ne gre za omejevanje, saj bi Maurits Casteels izgubil pravico do pokojnine tudi pri zamenjavi podružnice v isti državi članici. Podobno trdi tudi grška vlada.

48. Ta trditev ne drži.

49. Po eni strani pojem omejevanja prostega gibanja delavcev ne predvideva nujno, da do neenakega obravnavanja in postavitve v slabši položaj pride pri čezmejnih položajih v primerjavi z izključno nacionalnimi položaji. Sodišče je že večkrat razsodilo, da gre za omejevanje tudi v primerih, v katerih je sporna ureditev na enak način vplivala na nacionalne in čezmejne položaje.( )

50. Po drugi strani pa je že iz enega pogleda v kolektivno pogodbo o pokojninskem zavarovanju št. 3 očitno, da je v obravnavanem primeru, v nasprotju s trditvijo družbe British Airways, vsekakor prišlo do tega, da je čezmejna menjava podružnice pomenila dejansko postavitev v slabši položaj v primerjavi s tako menjavo znotraj države. Iz spisa namreč izhaja, da je kolektivna pogodba o pokojninskem zavarovanju št. 3 ozemeljsko obsegala celotno območje takratne Zvezne republike Nemčije; veljala je za letališko osebje družbe British Airways „v Nemčiji“.( )

51. Če bi torej Maurits Casteels leta 1991, ko je zapustil Düsseldorf, le zamenjal podružnico družbe British Airways znotraj Nemčije, to v skladu s kolektivno pogodbo o pokojninskem zavarovanju št. 3 ne bi vplivalo na njegovo pravico do pokojnine. Nasprotno pa je čezmejen prehod k francoski podružnici družbe British Airways povzročil – vsaj glede na sedanje razlaganje družbe British Airways – ugasnitev njegove pravice do pokojnine v skladu s kolektivno pogodbo o pokojninskem zavarovanju št. 3.

– Otežitev dostopa do trga dela v drugih državah članicah

52. Drugič, družba British Airways navaja, da prosto gibanje Mauritsa Casteelsa ni bilo omejeno, saj ga določbe kolektivne pogodbe konkretno sploh ne bi odvrnile od tega, da bi podružnico letalske družbe zamenjal za drugo podružnico v tujini. Maurits Casteels naj bi dejansko v razponu več let delal v več podružnicah družbe British Airways v različnih državah članicah. Njegov „dostop do trga dela“ v drugih državah članicah naj torej ne bi bil oviran.

53. Tudi ta argument ni trden.

54. Po eni strani iz ustaljene sodne prakse izhaja, da gre za omejevanje vedno že takrat, kadar ukrep lahko ovira ali naredi manj privlačno izvajanje temeljnih svoboščin, ki jih zagotavlja Pogodba.( ) V obravnavanem primeru gre za tak položaj, saj določbe kolektivne pogodbe in z njimi povezana možnost finančnih izgub in izgub v okviru zasebnega pokojninskega zavarovanja delavce odvračajo od tega, da bi razmišljali o menjavi podružnice.( ) Zaradi demografskih sprememb in vse večje potrebe po dodatnem zasebnem pokojninskem zavarovanju nikakor ni mogoče izključiti, da delavci pri odločitvi o izvajanju svoje pravice do prostega gibanja upoštevajo tudi možnost izgube svojih pravic do poklicne dodatne pokojnine.( )

55. Po drugi strani ni sporno, da bo Maurits Casteels zaradi zamenjave nemške podružnice družbe British Airways v Düsseldorfu leta 1991 s francosko podružnico dejansko utrpel finančne izgube in izgube v okviru svojega zasebnega pokojninskega zavarovanja, če se določbe kolektivne pogodbe uporablja tako, kot si to predstavlja družba British Airways.

56. Pravica do prostega gibanja iz člena 45 PDEU delavcu ne zagotavlja, da bo v vsaki državi članici, v katero se bo odpravil, deležen enakih delovnopravnih, socialnopravnih in davčnopravnih okvirnih pogojev.( ) Določbe prava Unije o prostem gibanju pa naj bi delavca zaščitile pred specifičnimi pomanjkljivostmi, ki izhajajo iz izvajanja pravice do prostega gibanja;( ) izvajanje pravice do prostega gibanja zlasti ne sme pripeljati do nepovratnega vplačila prispevkov za socialno varnost.( ) Prav to pa povzroči določba kolektivne pogodbe, kot je ta v obravnavanem primeru, če se jo razlaga in uporablja tako, kot to dela družba British Airways: delavec, ki se pred dopolnitvijo obdobja za pridobitev pravic preseli v drugo državo članico, izgubi – v celoti ali delno – svojo pravico do pokojnine v skladu s kolektivno pogodbo o pokojninskem zavarovanju št. 3, pridobljeno s plačevanjem prispevkov.

– Primerjava z zadevo Graf

57. Tretjič, družba British Airways želi primerjati obravnavano zadevo in zadevo Graf( ): v obeh primerih naj bi šlo za izgubo finančnih dajatev zaradi prostovoljne zamenjave delovnega mesta zadevnega delavca; če torej v zadevi Graf ni šlo za omejevanje prostega gibanja delavcev, potem naj Sodišče tudi v tej zadevi ne bi smelo pritrditi takemu omejevanju.

58. Tudi ta trditev ni prepričljiva.

59. V zadevi Graf je šlo za odškodnino zaradi odpovedi pogodbe o zaposlitvi, za tako imenovano „odpravnino“, ki jo določa avstrijsko pravo. Takrat je Sodišče poudarilo, da je pravica do te odpravnine odvisna „od prihodnjega hipotetičnega dogodka, namreč poznejšega prenehanja delovnega razmerja, do katerega ni prišlo na pobudo delavca in ki zanj tudi ni odgovoren“.( ) V obravnavanem primer pa je v središču pozornosti nasprotno pravica do pokojnine, katere pridobitev v skladu s kolektivno pogodbo o pokojninskem zavarovanju št. 3 nikakor ni odvisna od „prihodnjega hipotetičnega dogodka“, ampak od okoliščine, po definiciji povezane z izvajanjem pravice do prostega gibanja, namreč izbire kraja, v katerem je zadevni delavec zaposlen.( )

60. Poleg tega je treba upoštevati, da je jamstvo družbe British Airways glede dajatev za Mauritsa Casteelsa postalo veljavno že z njegovim nastopom službe 15. novembra 1988 v Düsseldorfu in da je Maurits Casteels že s prvim dnem prek svojih pokojninskih prispevkov in prispevkov delodajalca pridobil pravico do poklicne dodatne pokojnine. Če se za to pravico zdaj šteje, da je „ugasnila“, to na koncu pomeni izgubo prihrankov, ki so bili za Mauritsa Casteelsa, glede na njegovo zasebno pokojninsko zavarovanje, zbrani med njegovo skoraj tri leta trajajoče zaposlitve v Düsseldorfu. Tudi v tem je bistvena razlika z zadevo Graf.

61. Zato skupno vztrajam pri sklepu, da določba kolektivne pogodbe, kot je ta v obravnavanem primeru, ovira prosto gibanje delavcev v smislu člena 45 PDEU in zato pomeni omejevanje te temeljne svoboščine.

b) Utemeljitev

62. Ukrep, ki ovira prosto gibanje delavcev, se lahko dovoli le, če se z njim sledi legitimnemu cilju, ki je v skladu s pogodbama in ga upravičujejo omejitve iz nujnih razlogov v splošnem interesu. V takem primeru pa je potrebno tudi to, da je z uporabo takega ukrepa mogoče zagotoviti uresničitev zadevnega cilja in da ne presega tega, kar je potrebno, da se ta cilj doseže.( )

63. Stranke so se na ustni obravnavi strinjale, da so določbe kolektivnih pogodb o obdobjih za pridobitev pravic, kot so te v obravnavanem primeru, predvsem namenjene vezavi delavca na svojega delodajalca; namenjene so spodbujanju in hkrati nagrajevanju zvestobe delavca podjetju. Temu dodajam, da take določbe poleg tega povečujejo zanesljivost načrtovanja sistemov poklicnega pokojninskega zavarovanja in nosilcu tega sistema lahko prihranijo stroške, ki so morda povezani z upravljanjem in izpolnjevanjem posebno majhnih pokojninskih zahtevkov.

64. Vsi ti cilji temeljijo na legitimnih delovno‑ in socialnopravnih preudarkih,( ) ki jih je mogoče uvrstiti na področje nujnih razlogov v splošnem interesu.

65. Nedvomno so določbe kolektivnih pogodb, kot so te v obravnavanem primeru, tudi primerne za uresničitev navedenih ciljev.

66. Podrobneje pa je sicer treba preučiti vprašanje, ali uporaba takih določb kolektivnih pogodb – zlasti ob tani razlagi, ki jo zagovarja družba British Airways – ne presega tega, kar je potrebno za uresničitev legitimnih delovno‑ in socialnopravnih ciljev.

67. Družba British Airways meni, da je treba pri uporabi obdobij za pridobitev pravic šteti preselitev Mauritsa Casteelsa 1. oktobra 1991 iz Nemčije v Francijo za prostovoljno prenehanje njegovega delovnega razmerja v Nemčiji; hkrati naj se ne bi smela upoštevati njegova delovna doba, dopolnjena v drugih podružnicah družbe British Airways.

68. Tako ravnanje, ki bi očitno povzročilo, da bi delavec, kot je Maurits Casteels, izgubil svojo pravico do pokojnine,( ) se ne zdi potrebno za uresničitev navedenih delovno‑ in socialnopravnih ciljev.

69. Kar najprej zadeva cilj vezanosti delavca na delodajalca, ta cilj očitno ni ogrožen, če delavec zamenja eno podružnico svojega delodajalca za drugo podružnico istega delodajalca. Nasprotno, zadevni delavec svojo zvestobo delodajalcu celo še dodatno potrdi, če sprejme njegovo povabilo in zamenja svojo podružnico za drugo podružnico v drugi državi članici ter s tem v interesu podjetja vzame v zakup selitev v tujino.

70. Če bi se proti delavcu zaradi take zamenjave uveljavljale določbe kolektivne pogodbe, ki bi povzročile izgubo njegove pravice do poklicne dodatne pokojnine, bi to presegalo tisto, kar je potrebno za zagotovitev zvestobe delavca.

71. Kaj drugega bi teoretično lahko veljalo glede na drugi zgoraj navedeni cilj, ki se nanaša na zagotovitev zanesljivosti načrtovanja in preprečitev upravnih stroškov, povezanih s posebno majhnimi pokojninskimi zahtevki. Glede na ta cilj bi teoretično tudi „interna selitev“ delavca iz ene podružnice v drugo podružnico istega delodajalca lahko upravičila izgubo pravice do pokojnine, če bi do te selitve prišlo po zelo kratkem času. Do „interne selitve“ po skoraj treh letih neprekinjene zaposlitve v isti podružnici pa ne pride po zelo kratkem času, zlasti če gre za delovno razmerje, kot je to Mauritsa Casteelsa, pri katerem so pogoste čezmejne menjave podružnic v interesu podjetja običajne in celo pogodbeno dogovorjene.( )

72. Skupno torej glede na prosto gibanje delavcev ni mogoče upravičiti uporabe določb kolektivnih pogodb, kot so te v obravnavanem primeru.

3. Posledice za spor o glavni stvari

73. V skladu z ustaljeno sodno prakso mora nacionalno sodišče določbo nacionalnega prava – v obsegu pooblastila za prosto presojo, ki mu ga prizna nacionalno pravo – razlagati in jo uporabiti v skladu z zahtevami prava Unije.( )

74. Uporaba prava Unije v sporu o glavni stvari je sicer stvar predložitvenega sodišča.( ) Da pa bi to dobilo koristen odgovor na drugo vprašanje, je treba na kratko pripomniti še naslednje.

75. Glede na smisel in namen člena 45 PDEU, da je treba zagotoviti čim večje prosto gibanje delavcev, je treba preprečiti, da delavec zaradi zamenjave ene podružnice svojega delodajalca za drugo podružnico istega delodajalca v drugi državi članici izgubi morebitno pravico do poklicne dodatne pokojnine.

76. V členu 45 PDEU se zato zahteva, naj se glede na dopolnitev obdobij za pridobitev pravic upošteva skupno trajanje zaposlitve delavca pri istem delodajalcu v njegovih podružnicah v različnih državah članicah. V členu 45 PDEU je poleg tega prepovedano, da bi se premestitev delavca iz ene podružnice v drugo podružnico istega delodajalca v različnih državah članicah glede na dopolnitev obdobij za pridobitev pravic štela za prostovoljno zapustitev podjetja, tudi če je delavec privolil v premestitev.

77. V obravnavanem primeru nikakor nista izključeni razlaga in uporaba obdobij za pridobitev pravic iz člena 7 kolektivne pogodbe o pokojninskem zavarovanju št. 3 v povezavi s členom 1(1), prvi stavek, BetrAVG, ki sta skladni s pravom Unije in se ravnata po zahtevah glede prostega gibanja delavcev. Zadoščalo bi, če bi se za „delovno dobo“ Mauritsa Casteelsa pri družbi British Airways štelo skupno trajanje njegovega delovnega razmerja od 1. julija 1974 naprej.( )

78. Tako celostno upoštevanje delovne dobe Mauritsa Casteelsa od 1. julija 1974 naprej je celo nujno, če pomislimo, da sta se stranki 10. marca 1988 izrecno dogovorili, da je datum začetka zaposlitve Mauritsa Casteelsa pri družbi British Airways v vsakem pogledu (v angleščini: „for all purposes“) 1. julij 1974.

79. Maurits Casteels naj glede na soglasno mnenje strank iz spora o glavni stvari ne bi smel biti sočasno vključen v več sistemov poklicnega pokojninskega zavarovanja. V obravnavanem kontekstu pa sploh ne obstaja nevarnost neupravičene obogatitve delavca (zaradi pridobitve več pravic do poklicne dodatne pokojnine v istem časovnem obdobju), ampak nasprotno nevarnost njegovega neupravičenega prikrajšanja (zaradi izgube pravice do poklicne pokojnine za skoraj tri leta). Ta okoliščina potrjuje to, da je treba v zvezi z dopolnitvijo morebitnih obdobij za pridobitev pravic upoštevati skupno trajanje njegovega delovnega razmerja pri družbi British Airways.

80. Če se za začetek zaposlitve pri družbi British Airways upošteva 1. julij 1974, potem se za Mauritsa Casteelsa lahko uporabi člen 7(2) kolektivne pogodbe o pokojninskem zavarovanju št. 3. Ta določba velja za delavce, ki „so se pred 1. januarjem 1978 zaposlili pri družbi [British Airways]“.( )

81. Dalje je potem Mauritsa Casteelsa v smislu člena 7(2)(b), druga alinea, kolektivne pogodbe o pokojninskem zavarovanju št. 3 mogoče šteti za delavca, ki je sicer pred dopolnitvijo zakonsko določenega obdobja za pridobitev pravic v smislu člena 1(1), prvi stavek, BetrAVG, vendar „po poteku petih let zaposlitve“, „zapustil“ službo pri družbi British Airways.( )

82. To bi povzročilo, da Maurits Casteels v skladu s členom 7(2)(b), drugi pododstavek, kolektivne pogodbe o pokojninskem zavarovanju št. 3 ne bi imel pravice le do tistih pokojninskih dajatev, ki izhajajo iz njegovih prispevkov, ampak tudi do tistih, ki temeljijo na prispevkih delodajalca, plačanih do njegove selitve v Francijo. Maurits Casteels bi torej za čas trajanja svoje zaposlitve v Nemčiji imel polno pravico do pokojnine, pri kateri bi se upoštevali njegovi prispevki in tudi prispevki njegovega delodajalca.

83. V tem pogledu ni pomembno, da je družba British Airways leta 1991 odpovedala svojo nemško skupinsko zavarovalno pogodbo v delu, ki se je nanašal na Mauritsa Casteelsa.( ) Če bo potrebno, bo družba British Airways morala Mauritsu Casteelsu plačati odškodnino, ki bo ustrezala njegovi poklicni dodatni pokojnini za delovno dobo, dopolnjeno v Nemčiji.

84. Če razlaga in uporaba določb kolektivne pogodbe v skladu s pravom Unije, v nasprotju s pričakovanji, ne bosta mogoči, predložitveno sodišče ne bi smelo uporabiti kolektivne pogodbe o pokojninskem zavarovanju št. 3, če nasprotuje uveljavljanju pravice Mauritsa Casteelsa do pokojnine. V skladu z ustaljeno sodno prakso je pri kolektivnih pogodbah dopustna neposredna uporaba določb o prostem gibanju delavcev, tudi če gre za „horizontalna“ pravna razmerja med zasebniki.( )

4. Omejitev učinkov sodbe

85. Če bo odgovor na vprašanji, ki ju je predložilo Arbeidshof te Brussel, tak, kot ga tu predlagam, grška vlada zahteva časovno omejitev učinkov sodbe.

86. V zvezi s tem je treba pripomniti, da se razlaga, ki jo Sodišče poda o določbi prava Unije, omejuje na razjasnitev in določitev njenega pomena in dometa, kot bi jo bilo treba razumeti in uporabljati od začetka njene uveljavitve.( ) Časovna omejitev učinkov sodb o vprašanju za predhodno odločanje se zato le zelo redko upošteva,( ) in sicer le, če je to utemeljeno z nujnimi razlogi pravne varnosti.( ) Za določitev take omejitve morata biti izpolnjena dva bistvena pogoja, in sicer dobra vera zainteresiranih in nevarnost resnih težav.( )

87. V obravnavanem primeru ni izpolnjen noben od teh dveh pogojev.

88. V zvezi s pogojem dobre vere je treba pripomniti, da se določbe kolektivnih pogodb že dolgo presojajo po merilu določb prava Unije.( ) Socialni partnerji v različnih državah članicah torej niso mogli v dobri veri zaupati temu, da se za določbe o obdobjih za pridobitev pravic, o katerih so se dogovorili v kolektivnih pogodbah, na splošno ne uporablja pravo Unije.

89. Kot je poleg tega nemška vlada navedla na ustni obravnavi pred Sodiščem, je upoštevanje delovne dobe, dopolnjene v tujih podružnicah istega delodajalca, vsaj v skladu z nemškim pravom v vsakem primeru obvezno.

90. Kar zadeva pogoj resnih težav, nobena stranka postopka ni navedla, da bi tu predlagana rešitev lahko resno ogrozila finančno ravnovesje sistemov poklicnega pokojninskega zavarovanja.( ) To je tudi težko predstavljivo, saj gre v obravnavanem primeru le za ohranitev pravice do pokojnine, za katero so delodajalci in delavci že plačali prispevke.

91. Zato menim, da ni potrebna časovna omejitev učinkov predhodne odločbe Sodišča.

VI – Predlog

92. Ob upoštevanju vseh navedenih ugotovitev Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je predložilo Arbeidshof te Brussel, odgovori:

1. Člen 48 PDEU nima neposrednega učinka.

2. Če je bil delavec pri istem delodajalcu zaposlen v več podružnicah v različnih državah članicah, pri čemer je bil v vsaki podružnici vključen v tam veljavni sistem poklicnega pokojninskega zavarovanja, je treba določbe konkretnega sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja razlagati in uporabljati čim bolj v skladu s členom 45 PDEU. Velja zlasti:

– Pri obračunavanju delovne dobe, ki jo je moral tak delavec dopolniti pri svojem delodajalcu, da bi v konkretnem sistemu poklicnega pokojninskega zavarovanja pridobil pravico do pokojnine, ki ne more ugasniti, je treba upoštevati skupno trajanje njegove zaposlitve v vseh podružnicah istega delodajalca.

– Premestitve takega delavca iz ene podružnice v drugo ni dopustno šteti za prostovoljni izstop iz konkretnega sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja, tudi če je delavec privolil v premestitev.