SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

JULIANE KOKOTT,

predstavljeni 22. januarja 2009 ( 1 )

Zadeva C-75/08

The Queen, na predlog:

Christopherja Mellorja,

proti

Secretary of State for Communities and Local Government

„Direktiva 85/337/EGS — Presoja vplivov projektov na okolje — Obveznost seznanitve javnosti z razlogi za odločitev, da se projekt ne predloži v presojo“

I – Uvod

1. Sodišče se v obravnavanem primeru znova ukvarja z razlago Direktive Sveta 85/337/EGS z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje ( 2 ) (v nadaljevanju: Direktiva o PVO). Vendar je to različica Direktive 2003/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. maja 2003 o sodelovanju javnosti pri sestavi nekaterih načrtov in programov v zvezi z okoljem in o spremembi direktiv Sveta 85/337/EGS in 96/61/ES glede sodelovanja javnosti in dostopa do sodišč, ( 3 ) s katero se je Sodišče doslej redko ukvarjalo.

2. Podrobno je treba pojasniti, ali je odločitev, da se presoja vplivov na okolje ne opravi, treba obrazložiti oziroma kakšna naj bi bila morebiti potrebna obrazložitev.

II – Pravni okvir

3. V členu 2(1) je opredeljen namen Direktive o PVO: „Države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da so pred izdajo soglasja projekti, ki bodo verjetno pomembno vplivali na okolje, med drugim zaradi svoje narave, velikosti ali lokacije, predmet zahteve za izdajo soglasja za izvedbo in presojo njihovih vplivov. Ti projekti so opredeljeni v členu 4.“

4. V členu 3 je opisan predmet presoje vplivov na okolje: „Presoja vplivov na okolje na primeren način glede na vsak posamezni primer in skladno s členi od 4 do 11 opredeli, opiše in presodi neposredne in posredne vplive projekta na naslednje dejavnike: — ljudi, živalstvo in rastlinstvo, — tla, vodo, zrak, podnebje in krajino, — materialno lastnino in kulturno dediščino, — medsebojne vplive dejavnikov, navedenih v prvi, drugi in tretji alineji.“

5. V členu 4 je v bistvu določeno, kateri projekti se presojajo: „1. Ob upoštevanju člena 2(3) se projekte, ki so našteti v Prilogi I, presoja skladno s členi od 5 do 10. 2. Ob upoštevanju člena 2(3) države članice za projekte, ki so našteti v Prilogi II, s (a) preverjanjem za vsak primer posebej ali (b) pragovi ali merili, ki jih postavi država članica, odločijo, ali se bo projekt presojal skladno s členi od 5 do 10. Države članice se lahko odločijo za uporabo obeh postopkov, navedenih v (a) in (b). 3. Med preverjanjem za vsak primer posebej ali postavljanjem pragov ali meril za namen odstavka 2 se upoštevajo ustrezna izbirna merila, določena v Prilogi III. 4. Države članice zagotovijo, da je odločitev pristojnih organov v skladu z odstavkom 2 na razpolago javnosti.“

6. Predmet Priloge II, točka 10(b), so urbanistični projekti.

7. V Prilogi III so kot primer meril za odločitev o nujnosti presoje vplivov na okolje navedene različne značilnosti projekta, njegove lokacije in mogoči vplivi.

III – Dejansko stanje in predlog za sprejetje predhodne odločbe

8. V postopku v glavni stvari gre za načrtovano širitev nekdanjega ladijskega oporišča, ki je na območju s posebno lepo krajino. Tam naj bi se ustanovila bolnišnica. Prvo soglasje je bilo uspešno izpodbijano, ker ni bilo preverjeno, ali je potrebna presoja vplivov na okolje.

9. V upravnem postopku, ki je sledil, je Svet pristojnemu lokalnemu organu predložil stališče o nujnosti presoje vplivov na okolje. Taka presoja naj ne bi bila potrebna, saj verjetno ne bo pomembnih vplivov na okolje.

10. C. Mellor, tožeča stranka v postopku v glavni stvari, je ugovarjal. Po njegovem mnenju bi bilo med drugim uničeno bivališče netopirjev. Glede na to je lokalni organ spremenil svojo oceno.

11. V nadaljevanju pa je ministrica za okolje v Združenem kraljestvu z dopisom z dne 4. decembra 2006 sporočila odločitev, da naj presoja vplivov na okolje ne bi bila potrebna. V utemeljitev je navedla, da na podlagi dejavnikov projekta, kot so njegova narava, velikost in lokacija, verjetno ne bo pomembnih vplivov na okolje. Podrobnejših razlogov ni navedla.

12. C. Mellor je zoper to odločitev vložil pritožbo. Postopek na drugi stopnji teče pri Court of Appeal, slednje pa je Sodišču v predhodno odločanje predložilo naslednja vprašanja: „1. Ali mora država članica na podlagi člena 4 Direktive Sveta 85/337/EGS, kot je bila spremenjena z direktivama 97/11/ES in 2003/35/ES, seznaniti javnost z razlogi za odločitev, da za projekt s področja Priloge II ni potrebna presoja v skladu s členi od 5 do 10 Direktive? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je bila ta obveznost z dopisom ministrice (Secretary of State) z dne 4. decembra 2006 izpolnjena? 3. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, kakšen je v teh okoliščinah obseg obveznosti obrazložitve?“

IV – Pravna presoja

A – Zakonodajni kontekst predloga za sprejetje predhodne odločbe

13. Postopek v glavni stvari se nanaša na predhodno preučitev, ali je za neki projekt potrebna presoja vplivov na okolje.

14. Države članice v skladu s členom 4(2) in Prilogo II, točka 10(b), k Direktivi o PVO s preverjanjem za vsak primer posebej ali s pragovi oziroma merili, ki jih postavi država članica, odločijo, ali se bo pri urbanističnih projektih opravila presoja vplivov na okolje. V skladu z ustaljeno sodno prakso je v členu 4(2) Direktive o PVO utemeljena diskrecijska pravica držav članic. Ta pa je omejena z obveznostjo, določeno v členu 2(1), da se presodijo vplivi projektov, ki bodo verjetno pomembno vplivali na okolje. ( 4 )

15. Države članice morajo, da bi ugotovile, ali bo projekt verjetno pomembno vplival na okolje, upoštevati zlasti njegovo naravo, velikost in lokacijo. ( 5 ) V zvezi s tem se Direktiva o PVO navezuje na celostno presojo vplivov, ki jih imajo projekti ali njihove spremembe na okolje. ( 6 ) V posameznem primeru je treba upoštevati neposredne vplive načrtovanih del in vplive na okolje, ki bi lahko nastali z uporabo in obratovanjem objektov, ki nastanejo s temi deli. ( 7 )

16. V obravnavanem primeru so pristojni organi s preverjanjem za vsak primer posebej ugotovili, da projekt glede na dejavnike, kot so narava, velikost ali lokacija projekta, verjetno ne bo pomembno vplival na okolje. Iz tega izhaja, da naj presoja vplivov na okolje ne bi bila potrebna.

17. Po mnenju C. Mellorja je treba to odločitev razveljaviti, saj naj ne bi bila utemeljena ali pa vsaj ne zadostno.

B – Prvo vprašanje za predhodno odločanje

18. S prvim vprašanjem želi predložitveno sodišče izvedeti, ali je odločitev, da se presoja vplivov na okolje ne opravi, treba obrazložiti.

19. Direktiva o PVO v členu 9 sicer določa, da je v primeru soglasja za izvedbo nekega projekta po presoji vplivov na okolje treba seznaniti javnost z izčrpnimi informacijami. Člen 4(4) pa glede zavrnitve presoje vplivov na okolje zahteva le objavo odločitve o zavrnitvi.

20. Kot poudarja Združeno kraljestvo, iz tega izhaja, da se v Direktivi o PVO ne zahteva izrecno obrazložitev odločitve, da se presoja vplivov na okolje ne opravi. Res pa je, da Direktiva za druge odločitve izrecno določa obveznost obrazložitve.

Sodba v zadevi C-87/02

21. Sodišče je že ugotovilo, da mora odločba, v kateri pristojni nacionalni organ meni, da značilnosti projekta ne zahtevajo predložitve v presojo vplivov na okolje, vsebovati ali pa imeti priložene vse podatke za preveritev, da temelji na ustrezni predhodni preveritvi, izvedeni v skladu z zahtevami Direktive o PVO. ( 8 )

22. Združeno kraljestvo pa upravičeno ugovarja, da naj bi ta ugotovitev pomenila samo obiter dictum. Predmet spornega postopka zaradi neizpolnitve obveznosti ni bila morebiti pomanjkljiva obrazložitev odločitve, da se presoja vplivov na okolje ne opravi. Komisija je bolj grajala, da naj ne bi bilo preverjeno, ali je presoja vplivov na okolje potrebna.

23. Takratne stranke v skladu s tem niso navedle ničesar v zvezi z morebitno obveznostjo obrazložitve; za druge države članice, na primer Združeno kraljestvo, pa tudi ni bilo nobenega povoda za sodelovanje v postopku in za ugovor zoper domnevno obveznost obrazložitve. Zato je kljub sodbi Komisija proti Italiji treba preučiti nujnost obrazložitve.

Obveznost obrazložitve v primarnem pravu

24. Na podlagi člena 253 ES morajo biti odločitve obrazložene. Kot navaja zlasti C. Mellor, tudi pravica do dobrega upravljanja na podlagi člena 41(2), tretja alinea, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ( 9 ) vključuje obveznost uprave, da obrazloži svoje odločitve. Ker Lizbonska pogodba še ni bila ratificirana, Listina kot taka nima zavezujočega pravnega učinka, primerljivega s primarnim pravom. Vendar Listina kot pravni vir pojasnjuje temeljne pravice, ( 10 ) ki jih je treba upoštevati pri razlagi prava Skupnosti. ( 11 )

25. Vsekakor pa je že iz besedila člena 41(1) Listine in člena 253 Pogodbe ES razvidno, da za institucije Skupnosti velja tam navedena obveznost obrazložitve. Iz tega izhaja, da zadevne obveznosti ni mogoče brez obotavljanja prenesti na organe držav članic, čeprav ti izvajajo pravo Skupnosti. ( 12 )

Načeli učinkovitosti in ekvivalence

26. Načeloma države članice urejajo postopek za izvajanje prava Skupnosti, če to ne vsebuje posebnih zahtev. Sicer imamo pravila glede obrazložitve odločitev držav članic na podlagi nekaterih obveznosti iz prava Skupnosti, ( 13 ) tudi v okoljski zakonodaji, ( 14 ) ni pa posebnega pravila glede obrazložitve odločitev o predhodni preveritvi.

27. Države članice pri sprejemanju postopkovnih določb o uporabi prava Skupnosti vendarle niso popolnoma svobodne. Postopkovna pravila ne smejo biti manj ugodna kot tista, ki urejajo podobne notranje položaje (načelo enakovrednosti ali ekvivalence), in ne smejo praktično onemogočati ali čezmerno oteževati izvajanja pravic, ki jih daje pravni red Skupnosti (načelo učinkovitosti). ( 15 )

28. Diskriminacije v korist povsem notranjih položajev zaradi opustitve obveznosti obrazložitve ni mogoče zaznati. Vendar je vprašljivo, ali se spoštujejo meje načela učinkovitosti. Konkreten izraz načela učinkovitosti je načelo učinkovitega pravnega varstva. S tem načelom se določa, da se pravice, ki jih zagotavlja pravo Skupnosti, lahko uveljavljajo na sodišču. Zlasti morajo imeti sodišča možnost nadzirati odločitev organa, ki take pravice ne želi priznati. Nadzor se mora nanašati tudi na obrazložitev odločitve. ( 16 )

29. V tem smislu je treba razumeti ugotovitve sodbe v zadevi C-87/02 o obveznosti obrazložitve. Sodišče poudarja, da v takrat obravnavani zadevi brez zahtevanih informacij ne bi bilo mogoče ugotoviti, ali je bila opravljena predhodna preveritev v zvezi z nujnostjo presoje vplivov na okolje. ( 17 )

30. To je prepričljiva ugotovitev. Če pri odločitvi niso na voljo ustrezne informacije, je naknadno vsaj zelo težko ugotoviti, ali je organ, ki je odločal, sploh presodil mogoče vplive projekta na okolje. Tako bi pogosto ostali dvomi o tem, ali se v sodnem postopku odločitev, sprejeta na podlagi drugih razlogov, ne upravičuje zgolj naknadno.

31. Poleg tega obveznost obrazložitve posamezniku omogoči, da se ob poznavanju vseh okoliščin odloči, ali ima korist od tega, da se obrne na sodišče. ( 18 ) V obravnavanem primeru bi na podlagi obrazložitve morda lahko razbrali, katera okoljska tveganja so bila upoštevana. S pritožbo bi bilo mogoče ugovarjati napačni presoji teh tveganj ali neupoštevanju drugih pomembnih tveganj.

32. Sicer pa navajanje razlogov ni izključno v interesu državljana, saj omogoča začetno samokontrolo uprave in lahko pomiri odnos z državljanom. Če je namreč obrazložitev prepričljiva, odpravi zadevna nesoglasja in prepreči odvečne spore.

33. V tem smislu je Sodišče pred kratkim ugotovilo, da morajo nacionalni organi obrazložiti odločitev, s katero zavračajo odobritev pravice, ki jo zagotavlja pravo Skupnosti. ( 19 ) V tem smislu člen 41 Listine o temeljnih pravicah vendarle ne vsebuje samo pravil o dobrem upravljanju s strani institucij, temveč pomeni splošno pravno načelo, ki ga morajo pri uporabi prava Skupnosti upoštevati tudi organi držav članic. ( 20 )

34. Če povzamem, treba je ugotoviti, da morajo države članice zagotoviti dostop do razlogov za odločitev, s katero zavračajo neko pravico, ki jo zagotavlja pravo Skupnosti.

Možnost kršitve pravice

35. Preučiti je torej treba, ali je opustitev presoje vplivov na okolje mogoče šteti za zavrnitev pravice, ki jo zagotavlja pravo Skupnosti.

36. Zavrnitve pravice v tem smislu ni mogoče razumeti tako, da bi tu dejansko morala biti pravica do presoje vplivov na okolje. V tem primeru bi bila obveznost obrazložitve praktično brez pomena. Neupoštevanje dejansko obstoječe pravice je namreč ne glede na obrazložitev nezakonito dejanje.

37. Obrazložitev naj bi omogočila preverjanje vsake odločitve, s katero je bilo ugotovljeno, da neke pravice, ki jo pravo Skupnosti načeloma zagotavlja, v konkretnem primeru ni bilo. Iz tega izhaja, da uprava mora obrazložiti odločitev, če je Skupnost posamezniku priznala pravne položaje, ki jih je s to odločitvijo mogoče kršiti.

38. V postopku v glavni stvari niso bile kršene pravice nosilca projekta. Ta je namreč zaprosil, naj bi se postopek izdaje soglasja izvedel brez presoje vplivov na okolje. Iz tega izhaja, da njemu ni treba obrazložiti odločitve.

39. Vendar pa so za obveznost obrazložitve pomembne tudi pravice tretjih strank. Na podlagi postopkov Skupnosti se zahteva po obrazložitvi presoja tudi glede na zanimanje, ki bi ga o ugotovitvah lahko imele druge osebe, na katere se pravni akt neposredno in posamično nanaša. ( 21 ) V skladu s tem je obrazložitev potrebna, če Komisija v zadevah konkurenčnega prava ne nasprotuje koncentraciji ( 22 ) ali pomoči ( 23 ).

40. Ta merila morajo veljati tudi za odločitve, ki jih pri uporabi prava Skupnosti sprejmejo organi države članice. Opustitev presoje vplivov na okolje nujno zadeva ne samo nosilca projekta, ampak tudi tretje stranke, vsaj če lahko te načeloma zahtevajo, naj se opravi presoja.

41. To, da lahko tretje stranke upravičeno zahtevajo, naj se opravi presoja vplivov na okolje, je Sodišče že ugotovilo. Če zakonodajalec ali uprava države članice prekorači diskrecijsko pravico, ki izhaja iz člena 4(2) in člena 2(1) Direktive o PVO, se posamezniki lahko sklicujejo na te določbe pred sodiščem te države članice zoper nacionalne organe. V takem primeru je naloga zadevnih organov države članice, da v mejah svojih pristojnosti sprejmejo vse potrebne splošne ali posebne ukrepe, da se pri projektih preveri, ali se je treba bati, da bodo verjetno pomembno vplivali na okolje, in če bodo, da se opravi presoja njihovih vplivov. ( 24 )

42. Poleg tega člen 10(a) Direktive o PVO določa, da lahko člani zadevne javnosti ali nevladnih organizacij pod nekaterimi pogoji zahtevajo sodno revizijo odločitev, za katere veljajo določbe Direktive o PVO glede sodelovanja javnosti. Ta pravica bi bila ogrožena, če te tožeče stranke ne bi mogle nasprotovati odločitvi, da se pravila glede sodelovanja javnosti ne uporabijo.

43. S členi 4(2), 2(1) in 10(a) Direktive o PVO je Skupnost torej posamezniku zagotovila pravico do sodne revizije odločitev. Odločitev, da se presoja vplivov na okolje opusti, lahko posega v to pravico, zato morajo biti zanjo navedeni razlogi.

Pravne posledice pomanjkljive obrazložitve

44. Poleg tega je treba opozoriti na to, da načelo učinkovitosti ne zahteva, da naj bi se v različnih pravnih sistemih držav članic poenotile pravne posledice pomanjkljive obrazložitve. Države članice zlasti niso obvezane prevzeti pravil, ki veljajo za pomanjkljivo obrazložitev pri institucijah.

45. V sistemu Skupnosti je načeloma treba posredovati obrazložitev pravnega akta zadevni osebi sočasno s pravnim aktom, ki posega v njen položaj. Neobrazložitve oziroma očitno nezadostne obrazložitve (načeloma) ni mogoče popraviti z dejstvom, da se zadevna oseba seznani z razlogi za pravni akt med postopkom pred sodiščem Skupnosti. ( 25 ) Temu pa ustreza stroga dejanska in pravna razmejitev predmeta spora s sistemom razlogov in trditev. Ker tožeča stranka svoje pritožbe praviloma ne more dopolniti, ( 26 ) bi bila, če bi tožena institucija lahko enostavno ( 27 ) dopolnila svojo obrazložitev med postopkom, ogrožena procesna enakost orožij.

46. Vendar pa ne bi bilo izključeno, da bi se pomanjkljivosti obrazložitve bolj velikodušno odpravljale na podlagi drugače strukturiranega procesnega prava. To pride v poštev zlasti, če je predmet pritožbe odprt glede na pravne razloge, to pomeni pravne ugovore zoper izpodbijano odločitev, ali če je dopolnitev pritožbe v sodnem postopku dovoljena. To pa so vprašanja nacionalnega procesnega prava.

Odgovor na prvo vprašanje

47. Države članice morajo torej na podlagi člena 4 Direktive o PVO seznaniti javnost z razlogi za odločitev, da za projekt s področja Priloge II ni potrebna presoja v skladu s členi od 5 do 10 te direktive.

C – Drugo in tretje vprašanje

48. Ker Sodišče ne more preveriti, ali je ministrica za okolje zadostno obrazložila svojo odločitev, je treba drugo in tretje vprašanje razumeti v tem smislu, da se ugotovi, katere zahteve je treba določiti za obrazložitev odločitve, da se presoja vplivov na okolje ne opravi, in zlasti, ali zadošča, da se le navedejo merila, na podlagi katerih projekt verjetno ne bo pomembno vplival na okolje.

49. Vsebina obrazložitve mora biti v skladu s ciljem obveznosti obrazložitve. V zvezi s tem je Sodišče v že omenjeni sodbi v zadevi C-87/02 ugotovilo, da mora odločba o opustitvi presoje vplivov na okolje vsebovati ali pa imeti priložene vse podatke za preveritev, da temelji na ustrezni predhodni preveritvi, izvedeni v skladu z zahtevami Direktive o PVO. ( 28 ) Odločilno je torej, ali navedeni razlogi kažejo, da je bila izvedena ustrezna predhodna preveritev.

50. V zvezi z obsegom ustrezne predhodne preveritve je treba opozoriti, da se Direktiva o PVO navezuje na celostno presojo vplivov, ki jih imajo projekti, in da morajo države članice upoštevati zlasti naravo, velikost in lokacijo projekta, da bi ugotovile, ali bo projekt verjetno pomembno vplival na okolje. ( 29 )

51. Če je očitno, da projekt ne bo pomembno vplival na okolje, zadošča, da se taka preveritev dokumentira z enim stavkom. Če nasprotno že poteka razprava o mogočih vplivih na okolje, se zahtevajo podrobnejše navedbe, ki dokazujejo, da je bila za te vplive opravljena ustrezna presoja. V tej zvezi sodna praksa glede obveznosti obrazložitve daje usmeritve glede primarnega prava. Na podlagi sodne prakse je treba zadostno pojasniti razloge, zakaj pravni in dejanski vidiki, navedeni že v predhodnem postopku, ne prikazujejo mogočih pomembnih vplivov na okolje. Vsekakor se ni treba opredeliti do stališč, ki so očitno postranska, brez pomena ali nedvomno manjšega pomena, oziroma ni treba predpostaviti morebitnih ugovorov. ( 30 )

52. V zvezi s tem je v postopku v glavni stvari poudarjeno predvsem dvoje, in sicer po eni strani lega projekta na območju, ki mu nacionalno pravo pripisuje posebno lepo krajino, po drugi strani pa, kot je v upravnem postopku navedel C. Mellor, mogoči škodljivi vplivi na bivališče netopirjev. Oboje se nanaša na lokacijo projekta. V skladu s členom 4(3) in točko 2 Priloge III k Direktivi o PVO je treba upoštevati okoljsko občutljivost tega geografskega območja. Pri tem je treba še posebej upoštevati nekaj izrecno navedenih značilnosti.

53. Lepa krajina na zadevni lokaciji, torej estetski vidik, je v strukturo okoljske občutljivosti vključen le v zametkih: v točki 2 Priloge III, tretja alinea, točka (h), so omenjene zgodovinsko, kulturno ali arheološko pomembne krajine. Če nobena od teh značilnosti ni upoštevna, gre pri estetskem vidiku bolj za človeški okus kot za okoljsko merilo. V tem primeru mogoči škodljivi vplivi na mesta posebnega pomena niso neovrgljiv dejavnik za mogoče pomembne vplive na okolje. Ta vidik bi bil potemtakem manjšega pomena, tako da se nanj ne bi bilo treba sklicevati.

54. Nasprotno pa gre pri mogočih škodljivih vplivih na bivališče netopirjev za vprašanje absorpcijske sposobnosti naravnega okolja v smislu točke 2 Priloge III, tretja alinea, k Direktivi o PVO. Ta bivališča so izrecno zajeta le, če so, v skladu s točko (e), del zavarovanih območij, zlasti območij v smislu Direktive o habitatih ( 31 ). Države članice pa morajo v skladu s členom 12(1)(d) in Prilogo IV k Direktivi o habitatih zagotoviti strogo varstvo vseh bivališč netopirjev, ker so to razmnoževališča in/ali počivališča strogo zaščitenih vrst. ( 32 ) Škodljivi vplivi na bivališča netopirjev bi bili dovoljeni samo pod posebnimi ozko določenimi pogoji. ( 33 ) Zato škodljivi vplivi na bivališča netopirjev načeloma pomenijo pomembne vplive na okolje, za katere je treba opraviti presojo. ( 34 )

55. Odločba o opustitvi presoje vplivov na okolje mora torej vsebovati ali pa imeti priložene vse podatke za preveritev, da temelji na ustrezni predhodni preveritvi, izvedeni v skladu z zahtevami Direktive o PVO. V zvezi s tem je treba zlasti zadostno pojasniti razloge, zakaj pravni in dejanski vidiki, navedeni že v predhodnem postopku, ne pomenijo mogočih pomembnih vplivov na okolje.

V – Predlog

56. Iz tega izhaja, da Sodišču predlagam, naj na predlog za sprejetje predhodne odločbe odgovori: „1. Države članice morajo na podlagi člena 4 Direktive Sveta 85/337/EGS o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, kot je bila spremenjena z Direktivo 2003/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta o sodelovanju javnosti pri sestavi nekaterih načrtov in programov v zvezi z okoljem in o spremembi direktiv Sveta 85/337/EGS in 96/61/ES glede sodelovanja javnosti in dostopa do sodišč, seznaniti javnost z razlogi za odločitev, da za projekt s področja Priloge II ni potrebna presoja v skladu s členi od 5 do 10 Direktive o PVO. 2. Ta odločba mora vsebovati ali pa imeti priložene vse podatke za preveritev, da temelji na ustrezni predhodni preveritvi, izvedeni v skladu z zahtevami Direktive 85/337. V zvezi s tem je zlasti treba zadostno pojasniti razloge, zakaj pravni in dejanski vidiki, navedeni že v predhodnem postopku, ne pomenijo mogočih pomembnih vplivov na okolje.“

( 1 ) Jezik izvirnika: nemščina.

( 2 ) UL L 175, str. 40.

( 3 ) UL L 156, str. 17.

( 4 ) V zvezi s prejšnjimi različicami Direktive glej sodbe z dne 24. oktobra 1996 v zadevi Kraaijeveld in drugi (C-72/95, Recueil, str. I-5403, točka 50), z dne 21. septembra 1999 v zadevi Komisija proti Irski (C-392/96, Recueil, str. I-5901, točka 64), z dne 29. aprila 2004 v zadevi Komisija proti Portugalski (C-117/02, Recueil, str. I-5517, točka 82), z dne 2. junija 2005 v zadevi Komisija proti Italiji (C-83/03, ZOdl., str. I-4747, točka 19), z dne 8. septembra 2005 v zadevi Komisija proti Španiji (C-121/03, ZOdl., str. I-7569, točka 87), z dne 16. marca 2006 v zadevi Komisija proti Španiji (C-332/04, ZOdl., str. I-40, točka 76), z dne 28. februarja 2008 v zadevi Abraham in drugi (C-2/07, ZOdl., str. I-1197, točki 37 in 42) in z dne 25. julija 2008 v zadevi Ecologistas en Acción-CODA (C-142/07, ZOdl., str. I-6097, točka 38).

( 5 ) Sodbi Komisija proti Španiji (C-332/04, navedena v opombi 4, točka 76) ter Abraham in drugi (navedena v opombi 4, točka 38).

( 6 ) Sodba Abraham in drugi (navedena v opombi 4, točka 42).

( 7 ) Sodba Abraham in drugi (navedena v opombi 4, točka 43).

( 8 ) Sodba z dne 10. junija 2004 v zadevi Komisija proti Italiji (C-87/02, ZOdl., str. I-5975, točka 49).

( 9 ) Listina je bila slovesno razglašena najprej 7. decembra 2000 v Nici (UL L 364, str. 1) in nato še drugič 12. decembra 2007 v Strasbourgu (UL L 303, str. 1).

( 10 ) V zvezi s tem glej tudi sodbi z dne 27. junija 2006 v zadevi Parlament proti Svetu („Združitev družine“, C-540/03, ZOdl., str. I-5769, točka 38) in z dne 13. marca 2007 v zadevi Unibet (C-432/05, ZOdl., str. I-2271, točka 37).

( 11 ) Sodbe z dne 24. marca 1994 v zadevi Bostock (C-2/92, Recueil, str. I-955, točka 16), z dne 18. maja 2000 v zadevi Rombi in Arkopharma (C-107/97, Recueil, str. I-3367, točka 65), z dne 6. novembra 2003 v zadevi Lindqvist (C-101/01, Recueil, str. I-12971, točka 87) in sodba v zvezi z združitvijo družine (navedena v opombi 10, točka 105). Glej tudi člen 52(5) Listine o temeljnih pravicah.

( 12 ) V tem smislu glej sodbo z dne 26. junija 2003 v zadevi Komisija proti Franciji (C-233/00, Recueil, str. I-6625, točka 109).

( 13 ) V zvezi z izgonom državljanov Unije glej člen 30(2) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS (UL L 158, str. 77).

( 14 ) V zvezi z zavrnitvijo zahteve za informacije o okolju glej člen 4(5), drugi stavek, Direktive 2003/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu javnosti do informacij o okolju in o razveljavitvi Direktive Sveta 90/313/EGS (UL L 41, str. 26), v zvezi s soglasjem za izvedbo projektov na podlagi presoje vplivov na okolje pa člen 9(1), druga alinea, Direktive o PVO.

( 15 ) Sodbe z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Weber’s Wine World in drugi (C-147/01, Recueil, str. I-11365, točka 103), z dne 7. januarja 2004 v zadevi Wells (C-201/02, Recueil, str. I-723, točka 67), z dne 19. septembra 2006 v združenih zadevah i-21 Germany in Arcor (C-392/04 in C-422/04, ZOdl., str. I-8559, točka 57) in z dne 15. marca 2007 v zadevi Reemtsma (C-35/05, ZOdl., str. I-2425, točka 37).

( 16 ) Sodbi z dne 15. oktobra 1987 v zadevi Heylens in drugi (222/86, Recueil, str. 4097, točka 15) in z dne 15. februarja 2007 v zadevi BVBA Management, Training en Consultancy (C-239/05, ZOdl., str. I-1455, točka 36).

( 17 ) Sodba Komisija proti Italiji, navedena v opombi 8.

( 18 ) Sodba Heylens (navedena v opombi 16) in moji sklepni predlogi, predstavljeni 27. januarja 2005 v zadevi Housieaux (C-186/04, ZOdl., str. I-3299, točka 32).

( 19 ) Sodba BVBA Management, Training en Consultancy (navedena v opombi 16, točka 36) v zvezi z zakonodajo o blagovnih znamkah. Glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Poiaresa Madura, predstavljene 15. februarja 2007 v zadevi Tele2 Telecommunication (C-426/05, ZOdl., str. I-685, točka 49), sklepne predloge generalne pravobranilke Sharpston, predstavljene 6. julija 2006 v zadevi BVBA Management, Training en Consultancy (C-239/05, ZOdl., str. I-1455, točka 40), in moje sklepne predloge v zadevi Housieaux (navedeni v opombi 18).

( 20 ) V zvezi z drugimi zahtevami glede dobrega upravljanja, kadar države članice uporabljajo pravo Skupnosti, glej sodbo z dne 21. junija 2007 v zadevi Laub (C-428/05, ZOdl., str. I-5069, točka 25) in sklepne predloge generalnega pravobranilca Ruiz-Jaraboja, predstavljene 27. novembra 2007 v združenih zadevah SECAP (C-147/06 in 148/06, ZOdl., str. I-9233, točka 49 in naslednje).

( 21 ) Sodba z dne 10. julija 2008 v zadevi Bertelsmann in Sony Corporation of America proti Impala (C-413/06 P, ZOdl., str. I-4951, točka 166 in navedene reference).

( 22 ) Sodba Bertelsmann in Sony Corporation of America proti Impala (navedena v opombi 21, točka 171 in naslednje).

( 23 ) Sodbi z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija proti Sytraval in Brink's Francija (C-367/95 P, Recueil, str. I-1719, točka 64) in z dne 1. julija 2008 v združenih zadevah Chronopost proti UFEX in drugim (C-341/06 P in C-342/06 P, ZOdl., str. I-4777, točka 89).

( 24 ) Sodba z dne 16. septembra 1999 v zadevi WWF in drugi (C-435/97, Recueil, str. I-5613, točka 71).

( 25 ) Sodbe z dne 26. novembra 1981 v zadevi Michel proti Parlamentu (195/80, Recueil, str. 2861, točka 22), z dne 26. septembra 2002 v zadevi Španija proti Komisiji (C-351/98, Recueil, str. I-8031, točka 84), z dne 22. januarja 2004 v zadevi Mattila proti Svetu in Komisiji (C-353/01 P, Recueil, str. I-1073, točka 32), z dne 29. aprila 2004 v združenih zadevah IPK-München proti Komisiji (C-199/01 P in C-200/01 P, Recueil, str. I-4627, točka 66) in z dne 28. junija 2005 v združenih zadevah Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji (C-189/02 P, C-202/02 P, od C-205/02 P do C-208/02 P in C-213/02 P, ZOdl., str. I-5425, točka 463) ter sodbi Sodišča prve stopnje z dne 12. decembra 2006 v zadevi Organizacija mudžahidov iranskega ljudstva proti Svetu (T-228/02, ZOdl., str. II-4665, točka 139) in z dne 23. oktobra 2008 v zadevi People's Mojahedin Organization of Iran proti Svetu (T-256/07, ZOdl., str. II-3019, točka 182).

( 26 ) Glej člen 42(2) Poslovnika Sodišča in v zvezi s tem sodbo z dne 30. septembra 1982 v zadevi Amylum proti Svetu (108/81, Recueil, str. 3107, točka 24 in naslednje) ter – glede postopkov zaradi neizpolnitve obveznosti – moje sklepne predloge, predstavljene 29. januarja 2004 v zadevi Komisija proti Nizozemski (C-350/02, Recueil, str. I-6213, točka 31 in naslednje).

( 27 ) V sodbi z dne 3. septembra 2008 v združenih zadevah Kadi in Al Barakaat International Foundation proti Svetu in Komisiji (C-402/05 P in C-415/05 P, ZOdl., str. I-6351, točka 350) so možnosti za odpravo napak v izjemnih okoliščinah ostale odprte.

( 28 ) Navedeno v opombi 8.

( 29 ) Glej točko 15 zgoraj.

( 30 ) V tem smislu glej poleg sodb Komisija proti Sytraval in Brink's Francija ter Chronopost proti UFEX in drugim, ki sta navedeni v opombi 23, tudi sodbo z dne 25. oktobra 2005 v združenih zadevah Nemčija in Danska proti Komisiji (C-465/02 in C-466/02, ZOdl., str. I-9115, točka 106) ter sodbo Bertelsmann in Sony Corporation of America proti Impala (navedena v opombi 21, točka 167).

( 31 ) Direktiva Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst (UL L 206, str. 7).

( 32 ) V zvezi s tem glej sodbe z dne 20. oktobra 2005 v zadevi Komisija proti Združenemu kraljestvu (C-6/04, ZOdl., str. I-9017, točka 79), z dne 10. januarja 2006 v zadevi Komisija proti Nemčiji (C-98/03, ZOdl., str. I-53, točka 55) in z dne 11. januarja 2007 v zadevi Komisija proti Irski (C-183/05, ZOdl., str. I-137, točka 47).

( 33 ) Glede odstopanj od sistema varstva v zvezi z lovom na volkove glej sodbo z dne 14. junija 2007 v zadevi Komisija proti Finski (C-342/05, ZOdl., str. I-4713, točka 25 in naslednje).

( 34 ) Glej sodbo Komisija proti Irski (navedena v opombi 32, točka 34 in naslednje).