Združene zadeve C-125/07 P, C-133/07 P, C-135/07 P in C-137/07 P

Erste Group Bank AG, nekdanja Erste Bank der österreichischen Sparkassen AG, in drugi

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Pritožba — Karteli — Pasivne in aktivne obrestne mere, ki so jih določile avstrijske banke — ‚Klub Lombard‘ — Prizadetost trgovine med državami članicami — Izračun glob — Nasledstvo podjetij — Dejanski vpliv na trg — Izvajanje kartela“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca Y. Bota, predstavljeni 26. marca 2009 I ‐ 8691

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 24. septembra 2009 I ‐ 8821

Povzetek sodbe

Konkurenca – Karteli – Prizadetost trgovine med državami članicami – Merila presoje – Skupni kartel, ki zajema skoraj vse banke države članice in se nanaša na obsežno paleto finančnih proizvodov in storitev

Sklep, sporazum ali ravnanje lahko prizadene trgovino med državami članicami le, če se na podlagi vseh objektivnih pravnih dejavnikov ali dejstev z zadostno verjetnostjo predvidi, da bi neposredno ali posredno, dejansko ali potencialno vplivali na blagovno menjavo med državami članicami, in to tako, da bi lahko ovirali uresničitev enotnega trga med državami članicami. Vseeno je pomembno, da ta vpliv ni zanemarljiv. Tako gre ponavadi za vpliv na trgovino znotraj Skupnosti takrat, ko je izpolnjenih več predpostavk, ki ne bi bile nujno odločilne, če bi se upoštevale posamezno. Za ugotovitev, ali omejevalni sporazum bistveno prizadene trgovino med državami članicami, ga je treba proučiti v njegovem gospodarskem in pravnem kontekstu. Dejstvo, da se omejevalni sporazum nanaša zgolj na trženje proizvodov v samo eni državi članici, ne zadostuje za izključitev možnosti, da bi bila lahko prizadeta trgovina med državami članicami. Omejevalni sporazum, ki se nanaša na celotno ozemlje države članice, namreč deluje po svoji naravi kot utrditev razdelitve trga na nacionalni podlagi, tako da ovira gospodarsko prepletenost, ki ji sledi Pogodba. V primeru takega omejevalnega sporazuma obstaja močna domneva o prizadetosti trgovine med državami članicami, ki jo je mogoče ovreči samo, če se s preučitvijo značilnosti sporazuma in gospodarskega okvira, v katerega se uvršča, dokaže nasprotno. Sodišče Skupnosti sme torej pri izvrševanju pooblastila za presojo dejanskega stanja, ne da bi preneslo dokazno breme, ugotoviti, da taka domneva ni bila izpodbita. (Glej točke od 36 do 39 in 43.)

Skupni kartel, ki se je nanašal na bistvene subjekte finančnega sektorja ene države članice in na obsežno paleto finančnih proizvodov in storitev in je temeljil na načelnem sporazumu, da bi se izključila cenovna konkurenca, izvajal pa se je v okviru sestankov in različnih „okroglih miz“ za posebne proizvode, je enotna kršitev, ki utemeljuje in zahteva skupno proučitev zmožnosti tega splošnega kartela, da prizadene trgovino znotraj Skupnosti. Ni treba torej ločeno proučiti zmožnosti vsake okrogle mize, da prizadene trgovino med državami članicami. (Glej točke 55, 56 in 59.)

Opredelitev trga nima enake vloge glede na to, ali gre za uporabo člena 81 ES ali 82 ES. Posledično se opredelitev upoštevnega trga ne upošteva, ko Komisija ugotovi, da sporazum izkrivlja konkurenco in bi lahko bistveno prizadel trgovino med državami članicami. (Glej točko 60.)

Kadar podjetje krši pravila o konkurenci, mora v skladu z načelom osebne odgovornosti odgovarjati za to kršitev. Subjekt, ki ni storil kršitve, je lahko vseeno kaznovan zanjo, prvič, če je subjekt, ki je storil kršitev, pravno prenehal obstajati. Namreč kadar je subjekt, ki je kršil pravila o konkurenci, pravno ali organizacijsko spremenjen, ta sprememba ne pomeni nujno ustanovitve novega podjetja, ki ni odgovorno za ravnanje predhodnega subjekta v nasprotju s pravili o konkurenci, če z gospodarskega vidika med subjektoma obstaja istovetnost. Poleg tega, drugič, se lahko protikonkurenčno ravnanje podjetja pripiše drugemu podjetju, če prvo svojega ravnanja na trgu ni določilo neodvisno, temveč je v glavnem sledilo navodilom drugega podjetja, zlasti ob upoštevanju gospodarskih in pravnih povezav med njima. Okoliščina, da je hčerinska družba ločena pravna oseba, zato ne zadostuje za izključitev možnosti, da se njeno ravnanje pripiše matični družbi. V zvezi s tem ima Komisija na izbiro, da naloži sankcijo hčerinski družbi, ki je sodelovala pri kršitvi, ali matični družbi, ki jo je v obdobju iz sporne odločbe nadzorovala. Komisija ni zavezana naprej proučiti, ali so izpolnjeni pogoji za pripisanje kršitve matični družbi podjetja, ki je storilo kršitev. Komisije namreč načeloma ni mogoče zavezati, da najprej opravi tako preverjanje in da se nato usmeri zoper podjetje, avtorja kršitve, tudi če se je to kot pravna oseba spremenilo. Načelo osebne odgovornosti nikakor ne nasprotuje temu, da želi Komisija najprej sankcionirati zadnje podjetje in nato raziskati, ali je mogoče kršitev morebiti pripisati matični družbi. Poleg tega bi se preiskave Komisije sicer precej otežile, ker bi morala ob vsakem nasledstvu pri nadzoru podjetja preveriti, koliko se lahko njegovo ravnanje pripiše prejšnji matični družbi. Poleg tega je treba v položaju, ko podjetje, ki sodeluje v kartelu, prevzame drugo podjetje, ki tudi sodeluje v kartelu, poudariti, da prvo podjetje ob prevzemu dejavnosti drugega ve, da bi lahko bilo zadnje v postopku zaradi kršitve člena 81 ES in da se kot pravni naslednik tega podjetja izpostavlja posledicam takega postopka v smislu globe. (Glej točke od 76 do 83.)

Pri določitvi zneska glob, naloženih zaradi kršitve pravil Skupnosti o konkurenci, je treba upoštevati trajanje in vse dejavnike, ki se lahko upoštevajo pri presoji teže kršitev. Težo kršitve je treba ugotoviti ob upoštevanju veliko dejavnikov, kot so posebne okoliščine primera, njegov kontekst in odvračilni učinek glob, ne da bi bil narejen zavezujoč in izčrpen seznam meril, ki jih je treba obvezno. Sodišče prve stopnje mora nadzorovati, kako Komisija izvršuje diskrecijsko pravico v zvezi s temi dejavniki. Sodišče prve stopnje si ne nasprotuje, ko presodi, da lahko Komisija celotno presoja težo kršitve ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin, skupaj z dejavniki, ki niso izrecno omenjeni v Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe ESPJ, niti ko presodi, da se horizontalni omejevalni sporazum o cenah, ki se nanaša na pomemben gospodarski sektor, opredeli za zelo resno kršitev. (Glej točke od 90 do 93.)

Sodišče Skupnosti se s tem, da pri presoji teže kršitve, da bi določilo znesek globe, navaja, da je imel kartel dejanske učinke na trg, ko navaja številne primere izvajanja zadevnih protikonkurenčnih sporazumov in ko pojasnjuje, da čeprav ti sporazumi niso bili vedno upoštevani, to ne more ovreči ugotovitve, da so se ti sporazumi izvajali in so imeli učinke na trg, ne omejuje na ugotovitev, da se je kartel izvajal. Torej mu ni mogoče očitati, da je ugotovitev, da kartel dejansko vpliva na trg, utemeljil le z izvajanjem kartela. (Glej točke od 116 do 118.)

Horizontalni omejevalni sporazum o cenah, čeprav ni drugih omejitev konkurence, kot je razdelitev trgov, spada med zelo resne kršitve v smislu Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe ESPJ. Tak omejevalni sporazum v sektorju, ki je tako pomemben kot bančni, ki zajema široko paleto bančnih proizvodov in vključuje veliko večino gospodarskih subjektov, je treba ne glede na njegov kontekst načeloma opredeliti kot zelo resno kršitev. (Glej točko 141.)

V okviru določitve zneska glob, naloženih zaradi kršitve člena 81 ES v bančnem sektorju, ko Komisija, da bi v različne kategorije razdelila družbe, ki imajo vlogo krovnih družb v bančni skupini, upošteva tržne deleže bank iz decentraliziranih sektorjev, to ne pomeni pripisanja odgovornosti za kršitve teh bank krovnim družbam. Gre za korak, katerega namen je zagotoviti, da globe, naložene krovnim družbam, ustrezno odsevajo težo njihovih kršitev. Zaradi presoje teže te kršitve je treba v skladu s točko 1(A), četrti in šesti odstavek, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe ESPJ, upoštevati dejansko gospodarsko zmožnost podjetij, da izkrivljajo konkurenco, in njihovo specifično težo ter torej dejanski vpliv na konkurenco zaradi njihovih kršitev. To pa zahteva, da se upoštevajo tudi stalne strukturne povezave, ki jih z bankami iz decentraliziranih sektorjev zlasti prek zastopanja in izmenjave informacij vzdržujejo krovne družbe, saj je lahko zaradi teh povezav dejanska gospodarska moč teh podjetij in torej njihova zmožnost, da škodujejo konkurenci, večja od moči, ki je prikazana z njihovim prometom. Če se ne bi upoštevali tržni deleži decentraliziranih subjektov, bi bilo ogroženo zagotavljanje odvračilnega učinka globe. Tako merilo, ki se nanaša na gospodarsko moč bank, se razlikuje od merila o pogosti udeležbi na pomembnih sestankih, ki ga Komisija lahko upošteva za odločitev, katere banke morajo biti naslovnice končne odločbe. (Glej točke od 172 do 177, 214 in 215.)

Kadar Komisija razvrsti člane kartela v več kategorij, da bi določila izhodiščni znesek glob, naloženih zaradi kršitve pravil Skupnosti o konkurenci, ji ni treba določiti natančnih pragov za kategorije, ki jih določi, in si lahko pomaga s priporočenimi vrednostmi, okrog katerih se gibljejo tržni deleži podjetij, razvrščenih v isto kategorijo. Razlike med temi priporočenimi vrednostmi morajo biti dosledne in objektivno utemeljene. (Glej točki 189 in 191.)

Če ni izključeno, da je lahko nacionalni pravni okvir ali ravnanje nacionalnih organov v določenih okoliščinah olajševalna okoliščina, se odobritev ali toleriranje kršitve s strani nacionalnih organov ne moreta upoštevati, kadar imajo zadevna podjetja potrebna sredstva, da dobijo natančne in pravilne pravne informacije. (Glej točki 228 in 230.)

Komisija ima diskrecijsko pravico pri ocenjevanju, ali so informacije oziroma dokumenti, ki so jih podjetja predložila prostovoljno, olajšali njeno nalogo in ali je treba podjetju priznati zmanjšanje na podlagi poglavja D, točka 2, Obvestila o nenalaganju ali zmanjševanju glob v primerih kartelov. Tako ocenjevanje Komisije je predmet le omejenega sodnega nadzora. (Glej točki 248 in 249.)

V okviru pritožbe zoper sodbo Sodišča prve stopnje na področju glob za kršitev pravil Skupnosti o konkurenci je namen nadzora Sodišča, prvič, preveriti, koliko je Sodišče prve stopnje pravno pravilno upoštevalo vse bistvene dejavnike za presojo teže nekega ravnanja glede na člena 81 ES in 82 ES ter člen 15 Uredbe št. 17, in, drugič, preveriti, ali je Sodišče prve stopnje pravno zadostno odgovorilo na vse trditve tožeče stranke za odpravo ali zmanjšanje globe. Nasprotno pa glede obsega zmanjšanja globe Sodišče ne more s svojo presojo nadomestiti presoje Sodišča prve stopnje pri odločanju v sporu polne jurisdikcije. Če je Sodišče prve stopnje opravilo preizkus in ugotovilo, da dodana vrednost dokumentov, ki jih je v okviru obvestila o nenalaganju ali zmanjševanju glob v primerih kartelov predložila tožeča stranka, ne utemeljuje večjega zmanjšanja glob, je taka presoja dejstev le v pristojnosti Sodišča prve stopnje in je Sodišče v pritožbi ne more nadomestiti s svojo. Poleg tega, če je Sodišče prve stopnje ugotovilo, da je lahko tožeča stranka primerno izrazila stališče, ker je navedla tožbene razloge, ki so povezani z zmanjšanjem globe in se nanašajo zlasti na ugotovitve Komisije glede opredelitve kršitve, obstoja olajševalnih okoliščin in sodelovanja tožeče stranke v postopku, Sodišče ni zavezano, da se v okviru pritožbe izreče glede vprašanja, ali bi Sodišče prve stopnje pred izvršitvijo pristojnosti odločanja v sporu polne jurisdikcije moralo pozvati tožečo stranko, naj poda stališča v zvezi z morebitno spremembo zneska globe. (Glej točke od 254 do 256 in od 328 do 330.)

Spoštovanje pravice do obrambe v vseh postopkih, ki lahko privedejo do sankcij, zlasti glob ali denarnih kazni, je temeljno načelo prava Skupnosti, ki mora biti upoštevano tudi v upravnih postopkih. Čeprav ima Komisija zaradi ohranitve polnega učinka člena 11(2) in (5) Uredbe št. 17 pooblastilo, da od podjetja zahteva, naj ji predloži vse potrebne informacije o njemu znanih dejstvih in ji po potrebi pošlje s tem povezane dokumente, ki jih ima, tudi če se lahko zoper to ali drugo podjetje uporabijo kot dokaz o obstoju protikonkurenčnega ravnanja, pa Komisija z odločbo, ki vsebuje zahtevo po informacijah, kljub temu ne sme poseči v pravico do obrambe podjetja. Ta rešitev velja le, če je Komisija sprejela „odločbo“ v smislu člena 11(2) in (5) Uredbe št. 17. (Glej točke od 270 do 273 in 327.)

Zmanjšanje globe na podlagi Obvestila o nenalaganju ali zmanjševanju glob v primerih kartelov je mogoče utemeljiti samo takrat, kadar bi se lahko predloženi podatki in, splošneje, ravnanje zadevnega podjetja v tem pogledu šteli za dokaz njegovega resničnega sodelovanja. Kadar podjetje predloži skupno poročilo o dejanskem stanju, ki je nepopolno, potrdilno in ne pomeni „dodane vrednosti“, se torej ne more sklicevati na tako ravnanje. Čeprav mora Komisija obrazložiti, zakaj meni, da so dokazi, ki jih v okviru Obvestila o ugodni obravnavi predložijo podjetja, prispevek, ki zmanjšanje naložene globe utemeljuje ali ne, pa morajo podjetja, ki želijo v zvezi s tem izpodbijati odločbo Komisije, dokazati, da Komisija brez takih informacij, ki so jih ta podjetja prostovoljno predložila, ne bi mogla dokazati bistvenih elementov kršitve in torej sprejeti odločbe o naložitvi glob. (Glej točke 281, 283, 297 in 305.)