2

Dejansko stanje je v točkah od 13 do 29 izpodbijane sodbe predstavljeno tako: „13 Tožeča stranka se je zaposlila pri [EUIPO] 16. julija 2001 in je bila od 16. julija 2002 zaposlena na podlagi pogodbe začasnega uslužbenca na podlagi člena 2(a) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev, ki so tedaj veljali, in sicer za prvotno predvideno obdobje štirih let, tj. do 15. julija 2006. […] 15 Po tem, ko je sodelovala pri enem izmed internih izbirnih postopkov za področje ‚industrijska lastnina‘, in glede na njeno uvrstitev je bil tožeči stranki ponujen aneks k njeni pogodbi začasnega uslužbenca z učinkom od 1. junija 2005, ki ga je sprejela. Člena 4 in 5 te pogodbe sta bila torej spremenjena, njena pogodba pa je tako v skladu z novim členom 4 postala ‚pogodba, […] sklenjena za nedoločen čas s klavzulo o odpovedi‘. 16 Spremenjeni člen 5 pogodbe začasnega uslužbenca je določal: ‚Ta pogodba se odpove pod pogoji, določenimi v členu 47 [Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev], če [ime] uslužbenca ne bo vpisano na rezervni seznam prihodnjega javnega natečaja za njegovo funkcionalno skupino s specializacijo na področju industrijske lastnine, ki ga organizira [Evropski urad za izbor osebja]. Ta pogodba se odpove tudi, če uslužbenec ne sprejme ponudbe [EUIPO], da se zaposli kot uradnik v svoji funkcionalni skupini, po objavi rezervnega seznama tega natečaja. Poleg tega [EUIPO] ohrani pravico odpovedi te pogodbe iz katerega koli drugega razloga iz členov od 47 do 50 [Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev], v skladu s pogoji iz teh členov. Če so pogoji za odpoved izpolnjeni, ta pogodba ex lege preneha veljati po izteku odpovednega roka iz člena 47(c)(i) [Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev].‘ […] 18 Direktor oddelka za človeške vire [EUIPO] je 19. decembra 2007 obvestil tožečo stranko, da sta javna natečaja UUNT/AD/02/07 in UUNT/AST/02/07 del tistih, na katere se nanaša klavzula o odpovedi iz člena 5 njegove pogodbe začasnega uslužbenca, kakor je bil spremenjen 1. junija 2005. 19 Tožeča stranka je sodelovala na javnem natečaju UUNT/AST/02/07, a [njeno ime] ni bilo vpisano na rezervni seznam. Njena pogodba je bila odpovedana z odločbo z dne 12. marca 2009 z učinkom 15. septembra 2009 zvečer (v nadaljevanju: odločba z dne 12. marca 2009). 20 Tožeča stranka je zoper odločbo z dne 12. marca 2009 vložila pritožbo. Ker je bila njena pritožba zavrnjena, je to odločbo izpodbijala v okviru skupinske tožbe, vložene skupaj s trinajstimi drugimi začasnimi uslužbenci in nekdanjimi začasnimi uslužbenci [EUIPO], ki je bila v vpisnik sodnega tajništva Splošnega sodišča vpisana pod številko F‑102/09. 21 V zvezi s skupinsko tožbo, vpisano pod številko F‑102/09, je bila izrečena sodba z dne 15. septembra 2011, Bennett in drugi/UUNT (F‑102/09, EU:F:2011:138, v nadaljevanju: sodba Bennett II). V tej sodbi je Splošno sodišče ocenilo, da pogodbe tožeče stranke kljub besedilu njenega člena 4, kakor je bil spremenjen z učinkom od 1. junija 2005, ni mogoče opredeliti kot pogodbo za nedoločen čas, za katero je značilna stabilnost zaposlitve (sodba Bennett II, točka 86), in da je treba spremembo njene pogodbe začasnega uslužbenca dne 1. junija 2005 z vstavitvijo klavzule o odpovedi šteti za prvo podaljšanje njene pogodbe za določen čas v smislu člena 2(a) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev (sodba Bennett II, točka 120). S to isto sodbo je Splošno sodišče zavrnilo tožbo v delu, v katerem se je nanašala na tožečo stranko, in torej odločbe z dne 12. marca 2009 ni razglasilo za nično. 22 Pred tem je Splošno sodišče v okviru druge skupinske tožbe, ki je bila v vpisnik pri sodnem tajništvu Splošnega sodišča vpisana pod številko F‑19/08, pri kateri je sodelovala tudi tožeča stranka in v zvezi s katero je bila izdana sodba z dne 2. julija 2009, Bennett in drugi/UUNT (F‑19/08, EU:F:2009:75, v nadaljevanju: sodba Bennett I), potem, ko je ugotovilo, da sta bila natečaja UUNT/AD/02/07 in UUNT/AST/02/07 organizirana zaradi zaposlitve zgolj štirih asistentov in enega administratorja, v točki 116 te sodbe presodilo: ‚[EUIPO] se je s tem, da je 31 uslužbencem, ki so uspešno sodelovali v internih izbirnih postopkih, ponudil pogodbo začasnega uslužbenca za nedoločen čas, v kateri je klavzula o odpovedi, ki se uporablja le, če zadevne osebe ne bi bile vpisane na rezervni seznam, pripravljen po javnem natečaju za specializacijo na področju industrijske lastnine, katerih organizacijo je sam predsednik najavil za leto 2007 ali 2008, jasno zavezal, da bo zadevne osebe trajno zaposloval, če bodo na takem rezervnem seznamu. V teh okoliščinah je EUIPO s tem, da je na skupno pet omejil število prostih delovnih mest, medtem ko je bilo zadevnih oseb [enaintrideset], in s tem, da je število uspešnih kandidatov, uvrščenih na sezname ustreznih kandidatov, pripravljenih po [natečajih UUNT/AD/02/07 in UUNT/AST/02/07] – povrhu javnih – omejil točno na število prostih delovnih mest, radikalno in objektivno zmanjšal možnosti vseh tožečih strank, da se zanje ne bi uporabila klavzula o odpovedi in zato deloma odvzel pomen obsegu svojih pogodbenih zavez v razmerju do svojega začasnega osebja.‘ […] 25 Po sodbah Bennett I in Bennett II, sta [EUIPO] in tožeča stranka 1. decembra 2011 podpisala ‚protokol o vrnitvi na delo‘, ki je določal ‚vrnitev na delo‘ tožeče stranke v okvir njene pogodbe začasnega uslužbenca, kakor je bila spremenjena 1. junija 2005, pri čemer je člen 5 te pogodbe ostal nespremenjen, člen 4 pa je bil črtan (v nadaljevanju: protokol o vrnitvi na delo); s tem protokolom je [EUIPO] tožečo stranko dejansko ponovno vrnil na njeno delovno mesto s 1. decembrom 2011. […] 27 Predsednik EUIPO je 28. novembra 2013 tožečo stranko obvestil, da se bo v zvezi z objavo zadevnega natečaja za ‚klavzulo [o odpovedi iz člena 5 njene pogodbe začasnega uslužbenca] štelo, [da se uporabi] če [njenega] imena ne [bo] […] na rezervn[ih] seznam[ih] [javnih] natečajev [UUNT/AD/01/13 in UUNT/AST/02/13]‘. 28 Tožeča stranka je sodelovala na javnem natečaju UUNT/AST/02/13 (v nadaljevanju: zadevni natečaj), vendar [njeno ime] ni bilo vpisano na rezervni seznam. Njena pogodba začasnega uslužbenca je bila odpovedana z odločbo z dne 4. junija 2014 z učinkom od poteka šestmesečnega odpovednega roka od tega istega datuma, tj. 3. decembra 2014 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba). 29 Tožeča stranka je zoper izpodbijano odločbo 4. septembra 2014 vložila pritožbo, ki je bila zavrnjena 12. januarja 2015.“