I - 9852SODBA Z DNE 14. 10. 2010 – ZADEVA C-243/09
SODBA SODIŠČA (drugi senat) 
z dne 14. oktobra 2010*
V zadevi C-243/09,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki 
ga je vložilo Verwaltungsgericht Halle (Nemčija) z odločbo z dne 25. marca 2009, ki je prispela na Sodišče dne 3. julija 2009, v postopku
Günter Fuß
proti
Stadt Halle,
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi J.  N. Cunha Rodrigues, predsednik senata, A. Arabadjiev. A. Rosas, U. Lõhmus 
in A. Ó Caoimh (poročevalec), sodniki,
* Jezik postopka: nemščina.
I - 9853FUSS
generalni pravobranilec: P . Mengozzi, 
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za G. Fußa M. Geißler, odvetnik,
– za Stadt Halle M. Willecke, zastopnik,
– za nemško vlado M. Lumma in C. Blaschke, zastopnika,
– za avstrijsko vlado C. Pesendorfer, zastopnica,
I - 9854SODBA Z DNE 14. 10. 2010 – ZADEVA C-243/09
– za Komisijo Evropskih skupnosti V. Kreuschitz in M. van Beek, zastopnika,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi 
razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 22(1), prvi pod -
odstavek, točka  (b), Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z  dne 
4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa (UL L 299, str. 9).
2T
a predlog je bil vložen v  okviru spora med G. Fußom in njegovim delodajalcem, 
Stadt Halle (mesto Halle), ker je bil G. Fuß brez soglasja premeščen na delovno mesto, 
drugačno od tistega, na katerem je prej delal kot gasilec.
I - 9855FUSS
Pravni okvir
Ureditev Unije
3V s
kladu s prvo uvodno izjavo Direktive 2003/88 se s to direktivo zaradi jasnosti k o-
dificirajo določbe Direktive Sveta 93/104/ES z dne 23. novembra 1993 o določenih 
vidikih organizacije delovnega časa (UL L 307, str. 18), kakor je bila spremenjena z Di -
rektivo 2000/34/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. junija 2000 (UL L 195, 
str. 41, v nadaljevanju: Direktiva 93/104). Države članice so morale direktivi 93/104 in 2000/34 v nacionalno pravo prenesti najkasneje do 23. novembra 1996 oziroma do 1. avgusta 2003.
4Č
len 1 Direktive 2003/88 z naslovom „Namen in področje uporabe“ določa:
„1. Ta direktiva določa minimalne varnostne in zdravstvene zahteve pri organizaciji 
delovnega časa.
2. Ta direktiva se nanaša na:
(a) minimalni čas dnevnega počitka, tedenskega počitka in letnega dopusta, kot tudi 
na odmore in najdaljši tedenski delovni čas; in
[…]“
I - 9856SODBA Z DNE 14. 10. 2010 – ZADEVA C-243/09
5Člen 6 iste direktive z naslovom „Najdaljši tedenski delovni čas“ določa:
„Dr
žave članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi v skladu s potrebo po varov a-
nju zdravja in varnosti delavcev zagotovijo, da:
(a) je tedenski delovni čas omejen z  zakoni, podzakonskimi ali upravnimi akti ali 
s kolektivnimi pogodbami ali sporazumi med socialnimi partnerji;
(b) povprečni delovni čas za vsako sedemdnevno obdobje, vključno z nadurami, ne 
presega 48 ur. “
6Č
len 15 navedene direktive z naslovom „Ugodnejše določbe“ določa:
„
Ta direktiva ne vpliva na pravico držav članic, da uporabljajo ali uvajajo zakone, po d-
zakonske ali upravne akte, ki so ugodnejši za varovanje zdravja in varnosti delavcev, 
ali da olajšujejo ali dopuščajo izvajanje kolektivnih pogodb ali sporazumov, sklenjenih 
med socialnimi partnerji, ki so ugodnejši za varovanje zdravja in varnosti delavcev. “
I - 9857FUSS
7Člen 17 Direktive 2003/88 z naslovom „Odstopanja“ določa:
„1. Ob upoštevanju splošnih načel varovanja zdravja in varnosti delavcev države čl a-
nic
e lahko odstopajo od členov 3 do 6, 8 in 16, če zaradi posebnih značilnosti izvajane 
dejavnosti dolžina delovnega časa ni odmerjena in/ali vnaprej določena ali jo lahko 
določijo delavci sami, […]
[…]
3. V skladu z odstavkom 2 tega člena so mogoča odstopanja od členov 3, 4, 5, 8 in 16:
[…]
(c) v primeru dejavnosti, ki zahtevajo nepretrgano storitev ali proizvodnjo, zlasti:
 […]
I - 9858SODBA Z DNE 14. 10. 2010 – ZADEVA C-243/09
 (iii) […] storitve […] gasilcev in civilne zaščite. “
8Člen 22(1), prvi pododstavek, navedene direktive določa:
„Dr
žava članica ima možnost, da ne uporabi člena  6, pri čemer pa upošteva splo-
šna načela varovanja zdravja in varnosti delavcev pod pogojem, da sprejme potrebne 
ukrepe, s katerimi se zagotovi, da:
(a) noben delodajalec od delavca ne zahteva, da dela več kot 48 ur v sedem-dnevnem 
obdobju, izračunanem kot povprečje za referenčno obdobje iz člena 16(b), če prej ni pr
idobil delavčevega soglasja za opravljanje takega dela;
(b) delodajalec ne sme škodovati nobenemu delavcu, ki ni pripravljen dati soglasja za 
tako delo;
(c) delodajalec vodi tekočo evidenco vseh delavcev, ki opravljajo tako delo;
(d) se evidence predložijo pristojnim organom, ki lahko iz razlogov, povezanih z var -
no
stjo in/ali zdravjem delavcev, prepovejo ali omejijo možnost preseganja najvi š-
jega števila ur v delovnem tednu;
I - 9859FUSS
(e) delodajalec pristojnim organom na njihovo zahtevo predloži podatke o primerih, 
ko so delavci dali soglasje za delo preko 48 ur v sedem-dnevnem obdobju, izrač u-
nano k
ot povprečje za referenčno obdobje iz člena 16(b). “
9Dir
ektiva 2003/88 je v skladu s členom 28 začela veljati 2. avgusta 2004.
Nacionalna ureditev
10Č
len 2(1) uredbe dežele Saška-Anhalt o delovnem času javnih uslužbencev v gasilskih 
tehničnih službah mest in občin (Verordnung über die Arbeitszeit der Beamtinnen 
und Beamten im feuerwehrtechnischen Dienst der Städte und Gemeinden des Lan -
des Sachsen-Anhalt) z dne 7. oktobra 1998 (v nadaljevanju: ArbZVO-FW 1998), ki je 
veljala do 31. decembra 2007, določa:
„P
olni tedenski delovni čas javnih uslužbencev, ki opravljajo izmensko delo in katerih 
tedenske dejavnosti potekajo predvsem v službah za intervencijo, znaša v povprečju 54 ur. […]“
11ArbZ
VO-FW 1998 je bila nadomeščena z  ArbZVO-FW z  dne 5.  julija 2007, ki je 
 začela veljati 1. januarja 2008 (v nadaljevanju: ArbZVO-FW 2007).
I - 9860SODBA Z DNE 14. 10. 2010 – ZADEVA C-243/09
12Člen 2(1) ArbZVO-FW 2007 določa:
„P
olni tedenski delovni čas javnih uslužbencev v letnem povprečju znaša 48 ur, vključ -
no z nadurami. “
13Č
len 4 ArbZVO-FW 2007 z naslovom „Posebni dogovori“ določa:
„1. Ob upoštevanju splošnih načel varnosti in varovanja zdravja lahko trajanje i z-
mens
kega dela presega povprečni polni tedenski delovni čas iz člena 2(1), če delod a-
jalec lahko dokaže, da je zadevna oseba s tem soglašala.
2. Soglasje iz odstavka 1 se lahko prekliče ob upoštevanju šestmesečnega odpove -
dne
ga roka. Zadevne osebe morajo biti o tem pisno obveščene. “
14Č
len 612a civilnega zakonika (Bürgerliches Gesetzbuch) določa, da delodajalec v sp o-
razumih, ki jih sprejme skupaj z delavcem, ali ukrepih, ki jih sprejme v zvezi z njim, 
tega delavca ne sme postaviti v slabši položaj z utemeljitvijo, da je ta zakonito izvrš e-
val svoje pravice.
I - 9861FUSS
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
15G
. Fuß je od 10. maja 1982 zaposlen pri mestu Halle. Leta 1998 je bil imenovan za javne -
ga uslužbenca, in sicer višjega gasilskega poveljnika („Oberbrandmeister“), od 15. de -
cembra 2005 pa ima naziv glavnega gasilskega poveljnika („Hauptbrandmeister“).
16D
o 4. januarja 2007 je G. Fuß delal v gasilski službi za intervencijo „protipožarna z a-
ščita“ mesta Halle kot voznik. Njegov razpored dela je določal delovni čas povprečno 
54 ur na teden.
17N
a zboru zaposlenih v začetku leta 2006 je vodstvo mesta Halle delavcem v službi 
za intervencijo sporočilo, da bo prišlo do premestitev v gasilsko poveljstvo, če želijo upoštevati Direktivo 2003/88.
18Z dopi
som z dne 13. decembra 2006 je G. Fuß s sklicevanjem na sklep z dne 14. ju -
lija 2005 v zadevi Personalrat der Feuerwehr Hamburg (C-52/04, ZOdl., str. I-7111) zahteval, naj v  prihodnje njegov tedenski delovni čas več ne preseže zgornje meje povprečja 48 ur, določenih v členu 6(b) Direktive 2003/88. G. Fuß je z istim dopisom zahteval nadomestilo za nezakonito nadurno delo v obdobju od 1. januarja 2004 do 
31. decembra 2006.
19M
esto Halle je z  odločbo z  dne 18.  decembra 2006 uvedlo sistemizacijo delovnih 
mest, na podlagi katere je bilo treba – da bi se izognili pomanjkljivostim v kakovosti 
organizacijske sheme – izpraznjeno rotacijsko delovno mesto v gasilskem poveljstvu 
zasesti z učinkom od 1. aprila 2007.
I - 9862SODBA Z DNE 14. 10. 2010 – ZADEVA C-243/09
20G. Fuß je 21. decembra 2006 imel razgovor s svojim delodajalcem glede načrta z a-
dnjega, da G. Fußa premesti na omenjeno delovno mesto. Med razgovorom je G. Fuß 
povedal, da želi še naprej delati v službi za intervencijo.
21M
esto Halle je z odločbo z dne 2. januarja 2007 G. Fußa premestilo v poveljstvo za 
določeno obdobje, in sicer od 5. januarja 2007 do 31. marca 2009, z utemeljitvijo, da je taka premestitev potrebna zaradi organizacije dela (v nadaljevanju: odločba o pr e-
mestitvi). V skladu z navedbami mesta Halle se za to delovno mesto zahtevajo tečaj za glavnega gasilskega poveljnika, več let delovnih izkušenj na mestu voznika gasilskega avtomobila in tečaj za zdravstvenega reševalca. Poleg tega naj bi se s to premestitvijo 
G. Fußu omogočilo predvsem delo ob upoštevanju najdaljšega tedenskega delovnega 
časa 48 ur.
22G
. Fuß od premestitve dela 40 ur na teden in mu ni več treba opravljati 24-urnih de -
žurstev. Poleg tega, ker je število ur dela ob neugodnem času (ponoči, ob nedeljah in praznikih) manjše, prejema manjše dodatke za delo ob neugodnem času.
23G
. Fuß je 4. januarja 2007 pri mestu Halle vložil ugovor zoper odločbo o premestitvi, 
v katerem je v bistvu trdil, da ne želi delati po drugem modelu organizacije dela.
24Z o
dločbo z dne 23. januarja 2007 je mesto Halle ta ugovor zavrnilo z utemeljitvijo, da 
je odredba o premestitvi v bistvu kadrovski ukrep, ki temelji na pravici delodajalca, da 
odloča v kadrovskih zadevah, ki jo ima pravico izvajati po lastni presoji.
I - 9863FUSS
25G. Fuß je 28. februarja 2007 pri Verwaltungsgericht Halle vložil tožbo za razveljavitev 
odločbe o premestitvi in vrnitev na delovno mesto, ki ga je zasedal pred ukrepom, sprejetim glede njega. V bistvu navaja, da je do premestitve prišlo samo zato, ker je 
pred tem zahteval skrajšanje delovnega časa v skladu z določbami Direktive 2003/88. 
Mesto Halle nasprotno trdi, da namen te odločbe ni bil kaznovati G. Fußa, temveč ugoditi njegovi prošnji po upoštevanju 48-urnega delovnega tedna, ne da bi bilo tr e-
ba predčasno in samo zanj prilagoditi sistem izmenskega dela, kar bi povzročilo t e-
žave z organizacijo. Sprememba sistema izmenskega dela za uskladitev z Direktivo 
2003/88 bi namreč morala biti opravljena enotno za vse uslužbence.
26N
acionalno sodišče v predložitvenem sklepu ugotavlja, da je odločba o premestitvi 
v  skladu z  nacionalnim pravom. Po eni strani je bil G.  Fuß namreč premeščen na 
delovno mesto z istim nazivom, ki spada v isti plačilni razred. Po drugi strani preme -
stitev G. Fußa, tudi če je ni mogoče upravičiti z razlogi organizacije službe, temelji na utemeljenem razlogu, in sicer želji, da se prenehajo kršitve člena 6(b) Direktive 2003/88 v razmerju do tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, ne da bi bilo pri tem treba spremeniti ali uskladiti sistem izmenskega dela ali delovni čas drugih gasilcev 
z direktivo.
27N
acionalno sodišče pa se vendarle sprašuje, ali je odločba o premestitvi v nasprotju 
s členom 22(1), prvi pododstavek, točka (b), Direktive 2003/88.
I - 9864SODBA Z DNE 14. 10. 2010 – ZADEVA C-243/09
28Ugotavlja, da v času dejanskega stanja člen 2(1) ArbZVO-FW 1998 ni bil mišljen kot 
določba, ki odstopa od člena 6(b) Direktive 2003/88 v smislu njenega člena 22(1), prvi pododstavek, in da nobena druga določba nacionalnega prava ni določala možnosti 
takega odstopanja ob upoštevanju vseh pogojev iz te določbe, zlasti iz njenega prvega 
pododstavka, točka (b), ki določa, da se ne sme škodovati nobenemu delavcu, ki ni pripravljen dati soglasja za delo, ki presega povprečje 48 ur na teden. Vendar, razen če bi se dopustilo, da se pravice iz Direktive 2003/88 spodkopavajo in da ta direktiva ne doseže svojega namena, se mora prepoved škodovanja delavcem a fortiori uporabiti, 
če delodajalec – kljub temu, da ni izrecne odločbe, ki bi mu to dovoljevala – od de -
lavca zahteva, da opravlja delo prek najdaljšega delovnega časa, določenega v zgoraj omenjenem členu 6(b), ta delavec pa zahteva, da se ta določba spoštuje.
29Pr
edložitveno sodišče meni, da pa se kljub temu postavlja vprašanje, ali je treba pojem 
„škodovati“ iz člena 22(1), prvi pododstavek, točka (b), Direktive 2003/88 razumeti subjektivno ali objektivno. S subjektivnega vidika naj bi se G. Fußu škodovalo, če bi ta premestitev dojemal kot kazen. Nasprotno, z objektivnega vidika naj se G. Fußu ne bi škodovalo, saj je novo delovno mesto manj nevarno od tega, ki ga je imel prej, in mu je 
ponujena možnost, da pridobi dodatne poklicne kvalifikacije. Res je, da je G. Fuß utr -
pel izgubo zaslužka zaradi zmanjšanja dodatka za delo ob neugodnem času. Vendar 
se to zmanjšanje upravičuje s tem, da G. Fuß dela manj ur ob neugodnem času in se izravna s pridobitvijo več prostega časa. Dalje, dejstvo, da je bila premestitev omejena na določen čas, nima nobenega vpliva, saj bi v skladu z ArbZVO-FW 2007, ki velja od 1. januarja 2008, G. Fuß lahko ostal na delovnem mestu izven službe za intervencije, 
če ne bi dal soglasja za prekoračitev najdaljšega delovnega časa 48 ur na teden.
I - 9865FUSS
30Verwaltungsgericht Halle je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v pre d-
hodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1. Ali je treba škodovanje delavcu iz člena  22(1), [prvi pododstavek,] točka  (b), 
 Direktive [2003/88] razumeti objektivno ali subjektivno?
2. Ali gre za škodovanje delavcu v smislu člena 22(1), [prvi pododstavek,] točka (b), 
Direktive [2003/88], če je javni uslužbenec v službi za intervencijo zaradi svoje 
pr
ošnje, da se v prihodnje upošteva najdaljši delovni čas, proti svoji volji preme -
ščen na drugo delovno mesto, ki pretežno zajema pisarniško delo?
3. Ali se šteje nižje plačilo za škodovanje delavcu v smislu člena 22(1), [prvi podo d-
st
avek,] točka b, Direktive [2003/88], če se s premestitvijo zmanjša obseg dela ob 
neugodnem času (ponoči, ob nedeljah in praznikih) in s tem tudi višina dodatka, 
ki je predviden za tako delo?
4. Če je odgovor na drugo […] ali tretje vprašanje pritrdilen, ali se lahko s preme -
stitv
ijo povzročeno škodovanje izravna z drugimi prednostmi novega delovnega 
mesta, kot sta krajši delovni čas ali dodatno izobraževanje?“
I - 9866SODBA Z DNE 14. 10. 2010 – ZADEVA C-243/09
Vprašanja za predhodno odločanje
31Z v
prašanji, ki jih je treba preučiti skupaj, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, 
ali je treba pojem „škodovanja“ iz člena 22(1), prvi pododstavek, točka (b), Direktive 
2003/88 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je ta v postopku 
v glavni stvari, ki delodajalcu v javnem sektorju omogoča premestitev brez sogla s-
ja delavca, zaposlenega kot gasilca v službi za intervencijo, ker je ta zahteval, da se 
v navedeni službi za intervencijo upošteva najdaljši povprečni tedenski delovni čas iz člena 6(b) te direktive.
32V 
zvezi s  tem je treba opozoriti, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je namen 
Direktive 2003/88 določitev minimalnih zahtev, namenjenih izboljšanju življenjskih razmer in razmer dela za delavce s približevanjem nacionalnih zakonodaj, ki se na -
našajo predvsem na delovni čas. Namen tega usklajevanja na ravni Evropske unije na področju organizacije delovnega časa je zagotavljanje boljše zaščite varnosti in zdravja delavcev s tem, da se jim zagotavlja pravica do minimalnega počitka, pre d-
vsem dnevnega in tedenskega, in do primernih odmorov, ter da se določi zgornja meja tedenskega delovnega časa (glej zlasti sodbe z dne 5. oktobra 2004 v združenih 
zadevah Pfeiffer in drugi, od C-397/01 do C-403/01, ZOdl., str. I-8835, točka 76; z dne 
1. decembra 2005 v zadevi Dellas in drugi, C-14/04, ZOdl., str. I-10253, točki 40 in 41, in z dne 7. septembra 2006 v zadevi Komisija proti Združenemu kraljestvu, C-484/04, ZOdl., str. I-7471, točki 35 in 36).
33T
ako člen  6(b) Direktive 2003/88 države članice obvezuje, da sprejmejo potrebne 
ukrepe, s katerimi v skladu s potrebo po varovanju zdravja in varnosti delavcev zago -
tovijo, da povprečni delovni čas za vsako sedemdnevno obdobje, vključno z nadura -
mi, ne presega 48 ur. Ta zgornja meja glede povprečnega tedenskega delovnega časa 
I - 9867FUSS
predstavlja pravilo socialnega prava Unije posebnega pomena, ki je sprejeto v korist 
vsakega delavca kot minimalna zahteva, namenjena zagotavljanju njegove varnosti  
in zdravja (glej zgoraj navedene sodbe Pfeiffer in drugi, točka 100; Dellas in drugi, 
točka 49, in Komisija proti Združenemu kraljestvu, točka 38).
34Če
prav člen 15 Direktive 2003/88 na splošno omogoča uporabo ali uvedbo nacional -
nih določb, ki so ugodnejše za varovanje zdravja in varnosti delavcev, je mogoče v si s-
temu, ki ga ta direktiva vzpostavlja, odstopiti samo od nekaterih taksativno naštetih 
določb, ki jih določijo države članice ali socialni partnerji. Uporaba odstopanja od teh določb je poleg tega podrejena strogim pogojem, da bi se zagotovilo učinkovito varovanje varnosti in zdravja delavcev (glej zgoraj navedeno sodbo Pfeiffer in drugi, točki 77 in 96).
35T
ako člen 22(1), prvi pododstavek, Direktive 2003/88, na katerega se nanašajo vpra -
šanja za predhodno odločanje, državam članicam omogoča, da ne uporabljajo člena 6 
te direktive, pod pogojem, da spoštujejo splošna načela varovanja varnosti in zdra v-
ja delavcev in da izpolnjujejo določeno število pogojev, kumulativno navedenih v tej 
določbi, zlasti določbo iz prvega pododstavka, točka (b), v skladu s katero je treba sprejeti ukrepe s katerimi se zagotovi, da delodajalec ne more škodovati nobenemu delavcu, ki ni pripravljen dati soglasja za delo, katerega najdaljši povprečni tedenski 
delovni čas presega zgornjo mejo, določeno v členu 6(b) te direktive.
36V
endar pa je v obravnavani zadevi nesporno, da niti Zvezna republika Nemčija – kot 
je Sodišče že ugotovilo v  točki  85 sodbe z  dne 9.  septembra 2003 v  zadevi Jaeger  
(C-151/02, Recueil, str.  I-8389) in v  točki  98  zgoraj navedene sodbe Pfeiffer in drugi – niti  
I - 9868SODBA Z DNE 14. 10. 2010 – ZADEVA C-243/09
dežela Saška-Anhalt – kot je ugotovilo nacionalno sodišče v predložitvenem sklepu 
in kot sta v okviru tega postopka v svojih pisnih stališčih potrdili tako nemška vlada kot mesto Halle – v času dejanskega stanja iz spora v glavni stvari nista uporabili mo -
žnosti odstopanja, saj določbe nacionalnega prava, ki so takrat veljale, niso vsebovale nobenega ukrepa v skladu s členom 22(1), prvi pododstavek, Direktive 2003/88 ali namena prenesti te določbe. V odgovoru na pisno vprašanje Sodišča v zvezi s tem je mesto Halle potrdilo to ugotovitev, G. Fuβ in avstrijska vlada pa sta prav tako izrazila enako stališče.
37Pr
edložitveno sodišče kvečjemu poudarja, da je dežela Saška-Anhalt pozneje upora -
bila možnost odstopanja iz člena 22(1), prvi pododstavek, točka (b), Direktive 2003/08 v okviru zakonodaje, ki jo je naknadno sprejela posebej za prenos te direktive glede gasilcev, ki jih zaposlujejo mesta in občine te dežele. Vendar je ta zakonodaja začela veljati šele 1. januarja 2008, kar je po datumu sprejetja odločbe o premestitvi.
38T
o pomeni, da če ne obstajajo nacionalni ukrepi za izvajanje možnosti odstopanja, ki 
jih imajo države članice na voljo na podlagi člena 22(1), prvi pododstavek, Direktive 2003/88, je ta določba popolnoma brezpredmetna za rešitev spora v glavni stvari in je zato – v delu, ki določa načelo, da morajo države članice spoštovati najdaljši povpre č-
ni delovni čas 48 ur za vsako sedemdnevno obdobje – treba upoštevati samo člen 6(b) te direktive.
39V z
vezi s tem je treba spomniti, da je v okviru postopka sodelovanja med nacionalni -
mi sodišči in Sodiščem, uvedenega s členom 267 PDEU, naloga Sodišča nacionalnemu 
I - 9869FUSS
sodišču dati koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. V ta 
namen mora Sodišče po potrebi preoblikovati predložena vprašanja. Naloga Sodišča je namreč razložiti vse določbe prava Unije, ki jih nacionalna sodišča potrebujejo za 
odločanje v sporih, čeprav te določbe niso izrecno navedene v vprašanjih, ki jih post a-
vijo ta sodišča (glej v tem smislu zlasti sodbe z dne 8. marca 2007 v zadevi Campina, 
C-45/06, ZOdl., str. I-2089, točki 30 in 31; z dne 26. junija 2008 v združenih zadevah Wiedemann in Funk, C-329/06  in C-343/06, ZOdl., str.  I-4635, točka  45, in z  dne 2. septembra 2010 v zadevi Kirin Amgen, C-66/09, ZOdl., str. I-7943, točka 27).
40Z
ato, čeprav je predložitveno sodišče svoja vprašanja formalno omejilo samo na ra z-
lago člena 22(1), prvi pododstavek, točka (b), Direktive 2003/88, to Sodišča ne ovira, da predložitvenemu sodišču sporoči vse vidike razlage prava Unije, ki bi mu lahko koristili pri presoji predložene zadeve, in sicer ne glede na to, ali se je nanje sklic e-
valo v predstavitvi svojih vprašanj ali ne. Glede tega mora Sodišče iz vseh dejstev in dokazov, ki jih je predložilo nacionalno sodišče, zlasti iz obrazložitve predložitvenega sklepa, zbrati elemente prava Unije, ki jih je treba razložiti ob upoštevanju predmeta 
 
sp
ora (glej sodbo z dne 12. januarja 2010 v zadevi Wolf, C-229/08, ZOdl., str. I-1, 
 točka 32 in navedena sodna praksa).
41V obravnavani zadevi je iz predložitvenega sklepa razvidno, da sodišče, ki mu je bil predložen spor o glavni stvari, meni, da če se pogoj glede neškodovanja delavcu iz čle-na 22(1), prvi pododstavek, točka (b), Direktive 2003/88 uporablja, kadar delodajalec 
ob obstoju ukrepov nacionalnega prava za izvajanje te določbe ni pridobil soglasja 
delavca za odstopanje od člena 6(b) iste direktive, se mora ta pogoj uporabljati a for -
tiori, kadar, kot v okoliščinah tega primera, delodajalec tako odstopanje vsiljuje kljub 
I - 9870SODBA Z DNE 14. 10. 2010 – ZADEVA C-243/09
neobstoju nacionalnih določb, ki bi to dovoljevale, zadevni delavec pa takemu odst o-
panju nasprotuje in zahteva upoštevanje omenjenega člena 6(b).
42Pr
edložitveno sodišče tako meni, da če se zadevnemu delavcu s tem, da ni dal soglasja 
za prekoračitev zgornje meje 48 ur iz člena 6(b) Direktive 2003/88 za povprečni t e-
denski delovni čas, ne škoduje, ni v nasprotju s to direktivo, da se lahko njegov delo-
dajalec na podlagi nacionalnega prava odloči, da delavca proti njegovi volji premesti na drugo delovno mesto, ki upošteva zgornjo mejo iz te določbe, ker taka premestitev 
pomeni prenehanje kršitev te določbe v razmerju do tega delavca.
43D
a bi se predložitvenemu sodišču dal koristen odgovor, je v teh okoliščinah treba na -
vedena vprašanja preoblikovati v tem smislu, da predložitveno sodišče v bistvu spra -
šuje, ali je treba člen 6(b) Direktive 2003/88 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni 
ureditvi, kakršna je ta v  postopku v  glavni stvari, ki delodajalcu v  javnem sektorju 
omogoča premestitev brez soglasja delavca, zaposlenega kot gasilca v službi za inter -
vencijo, ker je ta zahteval, naj se v službi za intervencijo upošteva najdaljši povprečni 
tedenski delovni čas iz omenjene določbe, v primeru, da se delavcu s tako premesti -
tvijo ne škoduje.
44V 
zvezi s tem je treba spomniti, da – kot je razvidno iz točke 61 zgoraj navedenega 
sklepa Personalrat der Feuerwehr Hamburg – dejavnosti, ki jih izvajajo intervencijske sile gasilske javne službe – razen v resnih okoliščinah izjemnega obsega, kjer mora cilj zagotovitve dobrega delovanja služb, ki so nujno potrebne zaradi javnih inter e-
sov, prevladati nad ciljem zagotovitve varnosti in zdravja delavcev, ki so dodeljeni enotam za intervencijo in pomoč, ki pa niso okoliščine iz postopka v glavni stvari – 
 
sp
adajo na področje uporabe Direktive  2003/88, tako da njen člen  6(b) načeloma 
I - 9871FUSS
nasprotuje temu, da se preseže meja 48 ur, ki je določena kot najdaljši tedenski delov -
ni čas, vključno z dežurstvi.
45V obra
vnavani zadevi pa ni sporno, da je ureditev dežele Saška-Anhalt v času dejan -
skega stanja iz postopka v glavni stvari za gasilce, ki so bili, tako kot G. Fuß, zaposleni 
v službi za intervencijo mest in občin te dežele, določala tedenski delovni čas, ki je presegal zgornjo mejo iz člena 6(b) Direktive 2003/88.
46D
a bi odgovorili na vprašanja predložitvenega sodišča, je v teh okoliščinah treba pr e-
učiti, ali je, kot predlaga predložitveno sodišče, ugotovitev, da je bil kršen člen 6(b) Direktive 2003/08 pogojena s tem, da je zadevni delavec utrpel škodo, in ugotoviti, kakšne so posledice za nacionalna sodišča v primeru kršitve teh določb.
47Pr
vič, glede vprašanja, ali mora zadevni delavec utrpeti škodo, da bi bilo mogoče 
ugotoviti kršitev člena 6(b) Direktive 2003/88, je treba spomniti, kot je že razvidno iz zgoraj navedene točke 33, da ta določba predstavlja pravilo socialnega prava Unije p o-
sebnega pomena, ki državam članicam nalaga obveznost določitve zgornje meje 48 ur za povprečni tedenski delovni čas, vključno z nadurami, kot je izrecno določeno v tej določbi, in od katere v primeru neizvajanja člena 22(1), prvi pododstavek, točka (b), te direktive v nacionalnem pravu niso mogoča odstopanja kar zadeva dejavnosti, kot 
je gasilstvo iz postopka v glavni stvari.
I - 9872SODBA Z DNE 14. 10. 2010 – ZADEVA C-243/09
48Kot je bilo že navedeno zgoraj v točki 34, je namreč mogoče odstopiti samo od ne -
katerih izrecno navedenih določb Direktive 2003/88, ki jih določijo države članice ali 
socialni partnerji.
49V
endar pa je člen 6 Direktive 2003/88 omenjen samo v njenem členu 17(1), medtem 
ko ni sporno, da se zadnja določba nanaša na dejavnosti, ki v  ničemer niso pove -
zane s tistimi, ki jih izvajajo gasilci. Nasprotno pa so v členu 17(3)(c)(iii) navedene „dejavnosti, ki zahtevajo nepretrgano storitev“, med katerimi so tudi „storitve […] gasilcev“, vendar ta določba ne določa možnosti odstopanja od člena 6 te direktive, pač pa od drugih njenih določb (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Pfeiffer in drugi, točka 97).
50K
ot je že razvidno iz zgoraj navedenih točk 35 in 36, ni sporno, da niti Zvezna repu-
blika Nemčija niti dežela Saška-Anhalt nista uporabili možnosti odstopanja iz čle -
na 22(1), prvi pododstavek, Direktive 2003/88, ki državam članicam omogoča, da ne uporabijo člena 6 te direktive, če so izpolnjeni določeni, kumulativno navedeni pogoji (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Pfeiffer in drugi, točka 98).
51D
a bi se v  teh okoliščinah zagotovil polni učinek Direktive 2003/88, morajo drž a-
ve članice preprečiti vsako preseganje najdaljšega tedenskega delovnega časa, kot je določen v členu 6(b) Direktive 2003/88 (zgoraj navedena sodba Pfeiffer in drugi, 
točka 118).
I - 9873FUSS
52Kot je Sodišče že razsodilo, države članice torej ne morejo enostransko določiti ob -
sega omenjene določbe z določitvijo kakršnih koli pogojev ali omejitev za izvajanje 
pravice delavcev, da njihov povprečen tedenski delovni čas ne presega 48 ur (zgoraj 
navedena sodba Pfeiffer in drugi, točka 99).
53Z
ato preseganje najdaljšega povprečnega tedenskega delovnega časa, določnega 
v členu 6(b) Direktive 2003/88, pomeni samo po sebi kršitev te določbe, ne da bi bilo 
treba dokazovati, da je bila povzročena posebna škoda. Če v nacionalnem pravu ni ukrepov za izvajanje možnosti odstopanja iz člena 22(1), prvi pododstavek, te dire k-
tive, je pojem „škodovanja“ iz te določbe popolnoma brezpredmeten za razlago in uporabo člena 6(b).
54K
ot je razvidno iz zgoraj navedene točke 32, ker je cilj Direktive 2003/88 zagotov i-
tev varstva in zdravja delavcev z zagotavljanjem ustreznega počitka, je zakonodajalec Unije menil, da glede na to, da preseganje najdaljšega povprečnega tedenskega delov -
nega časa iz člena 6(b) delavca prikrajša za tak počitek, mu že to samo po sebi škoduje, saj se s tem ogrozita njegovo varstvo in zdravje.
55Iz t
ega sledi, da nacionalna ureditev, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki, kar 
zadeva delavce, zaposlene kot gasilce v službi za intervencijo, določa delovni čas, ki presega zgornjo mejo iz člena 6(b) Direktive 2003/88, krši to določbo, ne da bi bilo 
treba dokazovati, da je delavec utrpel posebno škodo.
I - 9874SODBA Z DNE 14. 10. 2010 – ZADEVA C-243/09
56Drugič, glede posledic za nacionalna sodišče, ki izhajajo iz take kršitve člena 6(b) Di -
rektive 2003/88, je treba spomniti, da iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da 
so v  vseh primerih, ko se zdijo določbe direktive vsebinsko brezpogojne in dovolj 
natančne, posamezniki upravičeni, da se nanje sklicujejo nasproti državi, tudi ko ta 
nastopa kot delodajalec, zlasti če v roku ni prenesla te direktive v nacionalno pravo ali če jo je prenesla nepravilno (glej v tem smislu sodbi z dne 26. februarja 1986 v zadevi Marshall, 152/84, Recueil, str. 723, točki 46 in 49, in z dne 23. aprila 2009 v zdru
-
ženih zadevah Angelidaki in drugi, od C-378/07 do C-380/07, ZOdl., str.  I-3071, 
 točki 193 in 194).
57Člen 6(b) Direktive 2003/88 pa izpolnjuje ta merila, saj državam članicam z nedvou -
mnim besedilom nalaga natančno obligacijo rezultata, ki ni odvisna od nikakršnega pogoja, kar zadeva uporabo pravila, ki ga navaja, in ki določa zgornjo mejo 48 ur, 
vključno z nadurami, kar zadeva povprečni tedenski delovni čas (glej v tem smislu 
zgoraj navedeno sodbo Pfeiffer in drugi, točka 104).
58Če
prav v  zvezi s  tem Direktiva 2003/88 v  členu  22(1), prvi pododstavek, državam 
članicam omogoča, da predvidijo odstopanja od določb njenega člena 6, ta okoliščina ne vpliva na natančnost in nepogojnost člena 6(b). Možnost držav članic, da ne up o-
rabijo člena 6, je namreč podrejena spoštovanju vseh pogojev, navedenih v omenj e-
nem členu 22(1), prvi pododstavek, tako da je mogoče določiti minimalno varstvo, ki se mora vsekakor izvajati (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Pfeiffer in drugi, točka 105).
59Z
ato člen  6(b) Direktive 2003/88 izpolnjuje vse zahtevane pogoje za neposredni 
 učinek (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Pfeiffer in drugi, točka 106).
I - 9875FUSS
60Posledično, ker je v času dejanskega stanja iz postopka v glavni stvari rok za prenos 
Direktive 93/104 že potekel in ker je dežela Saška-Anhalt, kar zadeva gasilce, zaposle -
ne v službi za intervencijo, v tistem času ni prenesla v svoje notranje pravo, se lahko 
delavec, kot je G. Fuß, zaposlen v taki službi pri mestu Halle, neposredno sklicuje na 
določbe člena 6(b) Direktive 2003/88 proti temu delodajalcu, da se zagotovi spošt o-
vanje pravice do nepreseganja povprečnega tedenskega delovnega časa 48 ur, ki je zagotovljena na podlagi te določbe.
61V z
vezi s tem je treba pojasniti, da ker ima omenjena določba neposredni učinek, je 
zavezujoča za vse organe držav članic, kar pomeni ne samo za nacionalna sodišča, temveč tudi za vse organe uprave, tudi decentralizirane, kakršne so dežele, mesta in občine, ti organi pa jo morajo uporabljati (glej v tem smislu sodbo z dne 22. juni -
ja 1989 v zadevi Costanzo, 103/88, Recueil, str. 1839, točke od 30 do 33).
62V p
ostopku v glavni stvari mesto Halle meni, da premestitev brez soglasja G. Fußa po 
tem, ko je ta od svojega delodajalca zahteval upoštevanje najdaljšega tedenskega de -
lovnega časa iz člena 6(b) Direktive 2003/88, na drugo delovno mesto, na katerem se upošteva zgornja meja, zagotavlja polno izvajanje te direktive v razmerju do G. Fußa, saj se s to premestitvijo zoper njega preneha kršiti pravo Unije.
63V z
vezi s tem je treba poudariti, da morajo v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodi -
šče, nacionalna sodišča in organi uprave v celoti uporabiti pravo Unije in zavarovati pravice, ki jih to pravo priznava posameznikom, pri čemer po potrebi ne uporabijo nasprotujočih določb nacionalnega prava (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Costanzo, točka 33, in sodbo z dne 11. januarja 2007 v zadevi ITC, C-208/05, ZOdl., 
str. I-181, točki 68 in 69 in navedena sodna praksa).
I - 9876SODBA Z DNE 14. 10. 2010 – ZADEVA C-243/09
64V obravnavani zadevi je pomembno, da je polni učinek pravic, ki jih člen 6(b) Direkti -
ve 2003/88 neposredno podeljuje delavcem, v nacionalnem pravu v celoti zagotovljen 
(glej zgoraj navedeno sodbo Dellas in drugi, točka 53).
65T
reba pa je ugotoviti, da premestitev brez soglasja delavca, kakršna je ta v postopku 
v  glavni stvari, pravici do najdaljšega tedenskega delovnega časa 48 ur v  službi za intervencijo – ki jo podeljuje člen 6(b) Direktive 2003/88 in jo je Sodišče priznalo 
v zgoraj navedenem sklepu Personalrat der Feuerwehr Hamburg gasilcu, zaposlene -
mu v taki službi, kot je G. Fuß – odvzema ves pomen in zato, kar zadeva tega delavca, 
tak ukrep uniči polni učinek te določbe. Jasno je torej, da tak ukrep ne zagotavlja niti uporabe omenjenega člena 6(b) Direktive 2003/88 v celoti niti varstva pravic, ki jih ta določba podeljuje delavcem v zadevni državi članici.
66P
oleg tega, kot je pravilno navedla Komisija, bi bila temeljna pravica do učinkovitega 
sodnega varstva – ki jo zagotavlja člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih prav i-
cah, ki ima v skladu s členom 6(1), prvi pododstavek, PEU „enako pravno veljavnost kot Pogodbe“ – bistveno prizadeta, če bi delodajalec v odgovor na pritožbo ali sodni 
postopek, ki ga sproži delavec, da bi se zagotovilo upoštevanje določb direktive o z a-
ščiti njegove varnosti in zdravja, imel pravico sprejeti ukrep, kakršen je ta v postopku 
v glavni stvari. Strah pred takim povračilnim ukrepom, zoper katerega ni nobenega pravnega sredstva, bi lahko delavce, ki menijo, da so bili prizadeti z ukrepom, ki ga je sprejel njihov delodajalec, odvračal od uveljavljanja svojih pravic v sodnem postopku 
in bi zato lahko resno ogrozil uresničitev cilja, ki mu sledi direktiva (glej po analogiji 
sodbo z dne 22. septembra 1998 v zadevi Coote, C-185/97, Recueil, str. I-5199, to č-
ki 24 in 27).
67Z
ato je treba na predložena vprašanja odgovoriti, da je treba člen  6(b) Direktive 
2003/88 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je ta v postopku 
I - 9877FUSS
v glavni stvari, ki delodajalcu v javnem sektorju omogoča premestitev brez soglasja 
delavca, zaposlenega kot gasilca v službi za intervencijo, ker je ta zahteval, da se na j-
daljši povprečni tedenski delovni čas iz omenjene določbe upošteva znotraj službe 
za intervencijo. Dejstvo, da tak delavec zaradi te premestitve ni utrpel nobene p o-
sebne škode razen te, ki je posledica kršitve omenjenega člena 6(b), v zvezi s tem ni 
pomembno.
Stro
ški
68K
er je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku 
pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
Č
len 6(b) Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novem -
bra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa je treba razlagati tako, 
da nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je ta v  postopku v  glavni stvari, ki delodajalcu v javnem sektorju omogoča premestitev brez soglasja delavca, z a-
poslenega kot gasilca v službi za intervencijo, ker je ta zahteval, da se najdalj-ši povprečni tedenski delovni čas iz omenjene določbe upošteva znotraj službe 
za intervencijo. Dejstvo, da tak delavec zaradi te premestitve ni utrpel nobene 
I - 9878SODBA Z DNE 14. 10. 2010 – ZADEVA C-243/09
posebne škode razen te, ki je posledica kršitve omenjenega člena 6(b), v zvezi 
s tem ni pomembno.
Podpisi