Če zavrnitev spremembe prvotne določitve tržnogospodarske obravnave podjetja iz začasne uredbe ni bila utemeljena s tem, da ni dovoljena nova ocena starih dejstev, kot je določeno v zadnji povedi člena 2(7)(c), osnovne protidampinške uredbe št. 384/96, ampak s tem, da računovodske evidence podjetja niso skladne z mednarodnimi računovodskimi standardi in da ne obstaja nov dokaz, ki bi lahko vplival na to oceno, je ta zavrnitev posledica uporabe vsebinskih meril iz člena 2(7)(c), prvi pododstavek, druga alinea, te uredbe.

Končni akt, sprejet v upravnem postopku, mora biti na podlagi obveznosti iz člena 253 ES utemeljen samo glede na vse dejanske in pravne elemente, ki so upoštevni za presojo tega akta. Cilj obveznosti obrazložitve ni pojasniti spreminjanja stališča te institucije med navedenim postopkom in njen namen torej ni utemeljiti odstopanja med rešitvijo v končnem aktu in začasnim stališčem, navedenim v dokumentih, ki so bili zainteresiranim strankam poslani med postopkom, da se jim omogoči, da podajo svoje pripombe. Ta obveznost torej navedeni instituciji ne nalaga, naj pojasni, zakaj stališče, izraženo v neki fazi upravnega postopka, morda ni bilo utemeljeno.

Namen dokončnega razkritja iz člena 20(4) osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 je med upravnim postopkom navesti bistvena dejstva in premisleke, na podlagi katerih namerava Komisija priporočiti Svetu uvedbo dokončnih ukrepov. Nanaša se na obveščanje vseh zainteresiranih strank o načrtovanih smernicah in zbiranje njihovih pripomb v zvezi s tem ter ni akt, ki posega v položaj ali podeljuje pravice. Ker se stališče Komisije lahko spremeni glede na prejete pripombe, je v skladu s tem, kar je navedeno v zadnji povedi te določbe, nujno začasno, kot trdita Svet in Komisija, tako da v obrazložitvi dokončne odločbe ni pojasnjeno, zakaj naj ugotovitve v dokončnem razkritju, do katerega je prišla Komisija, ne bi bile utemeljene.

Načelo spoštovanja pravic do obrambe je osnovno načelo prava Skupnosti, na podlagi katerega je treba podjetjem, ki so predmet postopka preiskave, ki mu sledi sprejetje protidampinške uredbe, s katero so uvedene dokončne protidampinške dajatve, med upravnim postopkom omogočiti, da primerno predstavijo svoje stališče do resničnosti in upoštevnosti zatrjevanih dejstev in okoliščin.

Te zahteve se izvajajo v členu 20 osnovne protidampinške uredbe št. 384/96, v odstavku 4 tega člena pa je določeno, da se dokončno razkritje o bistvenih dejstvih in premislekih, na podlagi katerih namerava Komisija Svetu priporočiti uvedbo dokončnih ukrepov, zadevnim podjetjem poda v pisni obliki, kar pomeni, da mora biti vsaka sprememba sporočena v najkrajšem možnem času.

Ker se člen 20(4) osnovne uredbe izrecno sklicuje na „drugačna dejstva in premisleke“, zahteva tudi, da se zainteresirane stranke obvesti o novi oceni dejstev, ki se niso spremenila, da se jim omogoči, da podajo svoje pripombe v zvezi s tem.

Iz člena 20(5) osnovne uredbe izhaja, da Komisija Svetu ne more poslati predloga za dokončne ukrepe pred iztekom desetdnevnega roka po posredovanju dokončnega razkritja navedenim podjetjem, kar bi omogočalo zagotovitev, da Komisija dejansko upošteva morebitne pripombe podjetij, ki lahko imajo velike posledice za vsebino končnega akta, preden pošlje predlog Svetu. Vendar neupoštevanje tega roka lahko povzroči razglasitev ničnosti uredbe Sveta samo, če obstaja možnost, da bi se upravni postopek zaradi te nepravilnosti lahko končal drugače in tako konkretno vplival na pravice do obrambe zadevnih podjetij.

(Glej točke od 63 do 67, 69 in 71.)