Zbi rka odločb sodne pr akse  
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA  
NILSA WAHLA,  
predstavljeni 16. julija 2015 1  
Zadeva C-3 3 8 / 1 4  
Quenon K. SPRL  
proti  
Citibank Belgium SA  
in  
Citilife SA, postala Metlife Insurance SA  
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour d’appel de Bruxelles (Belgija)) 
„Predhodno odločanje — Samozaposleni trgovski zastopniki — Direktiva 86/653/EGS — Člen 17(2) — 
Pravica trgovskega zastopnika v primeru odpovedi pogodbe o zastopanju — Nadomestilo za stranke ali 
odškodnina — Kumulacija — Odškodnina poleg nadomestila za stranke — Dopustnost“ 
1. Zdaj se zdi v pravu držav članic Evropske unije sprejeto, da lahko odpoved pogodbe o trgovskem 
zastopanju trgovskem u zastopniku povzroči veliko škodo in da mora imeti v takem položaju načeloma 
pravico do finančnega nadomestila. Navedeni zastopnik lahko namreč zaradi preklica pooblastila, 
s čimer ostane brez pooblastila za zastopanje, izgubi tržni delež, ki ga je do tedaj ustvaril oziroma 
vzdrževal, in mu je s tem odvzeta možnost finančnega dobička, ki sta jo z naročiteljem ustvarila 
s skupnimi poslovnimi prizadevanji. 
2. Možnost, ki jo člen 17 Direktive 86/653/EGS 2 državam članicam ponuja glede izbire med dvema 
odškodninskima sistemoma, in sicer dodelitvijo nadomestila, izračunanega glede na stranke, ki jih je 
trgovski zastopnik priskrbel, ali poslovne stike, ki jih je razširil, ter dodelitvijo odškodnine za škodo, 
nastalo zaradi prenehanja pogodbe, pa ni bila taka, da ne bi povzročala težav. 3 Še vedno vzbuja številna 
vprašanja, kot kaže ta predlog za sprejetje predhodne odločbe. 
3. V obravnavani zadevi želi namreč Cour d’appel de Bruxelles (Belgija) od Sodišča dobiti nekatera 
pojasnila glede razlage člena 17(2) Direktive 86/653. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med 
družbo Quenon K. SPRL (v nadaljevanju: Quenon) ter družbama Citibank Belgium SA (v 
nadaljevanju: Citibank) in Citilife SA (v nadaljevanju: Citilife), postala Metlife Insurance SA, v zvezi 
s plačilom nadomestila in odškodnine, ki ju je družba Quenon zahtevala po odpovedi pogodb 
o zastopanju, ki sta zavezovali te družbe. Predvsem poziva Sodišče, naj se izreče o razmerju med 
sistemom nadomestil, določenim v členu 17(2)(a) in (b) te direktive, in možnostjo trgovskega 
zastopnika, da uveljavlja odškodnino na podlagi točke (c) iste določbe. 
1 — Jezik izvirnika: francoščina. 
2 — Direktiva Sveta z dne 18. decembra 1986 o usklajevanju zakono daje držav članic o samozaposlenih trgovskih zastopnikih (UL, posebna izdaja 
v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 177). 
3 — Glej še zlasti težave v zvezi z razlago, omenjene v Poročilu Komisije z dne 23. julija 1996 o uporabi člena 17 Direktive 86/653 (COM(96) 364 
final, str. od 10 do 13 (v nadaljevanju: poročilo iz leta 1996 )). O tem pričajo tudi kritične ocene soobstoja dveh različnih zakono dajnih 
pristopov v isti direktivi (glej zlasti točko 18 Sporočila Komisije Evropskem u parlamentu in Svetu – Skladnejše evropsko pogodbeno pravo – 
akcijski načrt (COM(2003 ) 68 final)). 
SL 
ECLI:EU:C:2015 :503 1 
SKLEPNI PREDLOGI N. WAHLA – ZADEVA C-338/14  
QUENON K.  
I – Pravni okvir 
A – Pravo Unije 
4. Člen 1 Direktive 86/653 določa: 
„1. Usklajevalni ukrepi, ki jih predpisuje ta direktiva, se nanašajo na zakone in druge predpise držav 
članic, ki urejajo pravna razmerja med trgovskimi zastopniki in njihovimi naročitelji. 
2. V skladu s to direktivo je ‚trgovski zastopnik‘ tisti, ki ima kot samozaposleni posrednik trajno 
pooblastilo za posredovanje pri prodaji ali nakupu izdelkov za drugo osebo, v nadaljevanju ‚naročitelj‘, 
ali za posredovanje in sklepanje poslov v imenu naročitelja in za njegov račun. 
[…]“ 
5. Člen 17, od (1) do (3), te direktive določa: 
„1. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi trgovskem u zastopniku po prenehanju 
veljavnosti pogodbe o trgovskem zastopanju zagotovijo nadomestilo v skladu z odstavkom 2 ali 
odškodnino v skladu z odstavkom 3. 
2. 
(a) Trgovski zastopnik ima pravico do nadomestila, če in kolikor: 
— je naročitelju priskrbel nove stranke ali razširil poslovne stike z obstoječimi strankami in 
naročitelj šeuživa velike prednosti v poslih s temi strankami 
in 
— je plačilo tega nadomestila ob upoštevanju vseh okoliščin ustrezno, predvsem glede provizije, za 
katero je trgovski zastopnik prikrajšan in ki izhaja iz poslov s temi strankami. […] 
(b) znesek nadomestila ne more presegati višine, ki ustreza letnemu nadomestilu, izračunanemu na 
podlagi letnega povprečja plačil, ki jih je trgovski zastopnik prejemal zadnjih pet let, in čese 
pogodba sklene za manj kakor pet let, se nadomestilo izračuna glede na povprečje tega obdobja; 
(c) odobritev tega nadomestila trgovskem u zastopniku ne preprečuje uveljavljanja odškodnine. 
3. Trgovski zastopnik ima pravico do odškodnine za nastalo škodo zaradi prenehanja pogodbenega 
razmerja z naročiteljem.Ta odškodnina se nanaša na prenehanje pogodbenega razmerja in vključuje 
okoliščine: 
— ki trgovskem u zastopniku onemogočajo prejemanje provizije, do katere bi bil pri normalnem 
izvajanju pogodbe upravičen, in naročitelju zagotavljajo pomem bne prednosti, povezane 
z dejavnostjo trgovskega zastopnika, 
— ki trgovskem u zastopniku niso omogočil[e] amortizacije stroškov in izdatkov, povzročenih 
z izvajanjem pogodbe na priporočilo naročitelja.“ 
ECLI:EU:C:2015 :503 2 
SKLEPNI PREDLOGI N. WAHLA – ZADEVA C-338/14  
QUENON K.  
B – Belgijsko pravo 
6. Direktiva 86/653 je bila v belgijsko pravo prenesena z zakono m o trgovskem zastopanju z dne 
13. aprila 1995 . 4 Člen 20 tega zakona določa: 
„Po prenehanju pogodbe ima trgovski zastopnik pravico do odpravnine, če je naročitelju priskrbel nove 
stranke ali razširil poslovne stike z obstoječimi strankami in naročitelj šeuživa velike prednosti v poslih 
s temi strankami. 
Če pogodba vsebuje konkurenčno klavzulo, se šteje, da naročitelj uživa velike prednosti, razen čese 
dokaže drugače. 
Znesek odpravnine se določi ob upoštevanju obsega razširitve poslovnih stikov in pridobljenih strank. 
Odpravnina ne sme presegati zneska enoletnega plačila, izračunanega na podlagi povprečja zadnjih 
petih let, ali če je pogodba trajala manj kot pet let, na podlagi povprečja preteklih let. […]“ 
7. Člen 21 zakona iz leta 1995 določa: 
„Če ima trgovski zastopnik pravico do odpravnine iz člena 20 in znesek te odpravnine nastale škode ne 
pokriva v celoti, lahko trgovski zastopnik poleg te odpravnine prejme odškodnino v višini razlike med 
zneskom škode, ki mu je dejansko nastala, in zneskom omenjene odpravnine, vendar le, če lahko 
dokaže dejanski obseg zatrjevane škode.“ 
II – Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje 
8. Iz elementov, predloženih Sodišču, je razvidno, da je družba Quenon, ki je bila ustanovljena 
leta 1997 za nadaljnje opravljanje dejavnosti K. Quenona, postala trgovski zastopnik družb Citibank in 
Citilife od 1. decembra 1997 na podlagi dveh pogodb o zastopanju. Bančne in zavarovalniške dejavnosti 
so bile združene v eni sami agenciji, družba Quenon pa je plačilo prejemala izključno v obliki provizij, 
ki sta jih plačevali družba Citibank za prodajo bančnih produktov in družba Citilife za prodajo 
zavarovalnih produktov. 
9. Družba Citibank je 9. januarja 2004 pogodbo o zastopanju, ki jo je imela z družbo Quenon, 
odpovedala brez odpovednega roka in brez navedbe razlogov. Družbi Quenon je plačala odškodnino 
zaradi odpovedi pogodbe v višini 95.268,30 EUR in odpravnino v višini 203.326,80 EUR. Družba 
Citibank je družbi Quenon prepovedala, da jo še naprej zastopa ter uporablja njeno ime in znamko. 
Od tega datuma družba Quenon ni imela več dostopa do računalniškega programa, ki ji je omogočal 
upravljanje portfelja zavarovalnih produktov družbe Citilife. Po navedbah družbe Quenon ta zato 
de facto ni mogla več izvajati pogodbe o zavarovalnem zastopanju. 
10. Družba Quenon je 20. decembra 2004 pri Tribunal de comme rce de Bruxelles vložila tožbo proti 
družbama Citibank in Citilife ter predlagala, naj se jima posamično ali solidarno naloži, da ji v bistvu 
plačata nadomestilo namesto odpovednega roka in odpravnino zaradi odpovedi pogodbe 
o zavarovalnem zastopanju, dodatno odškodnino in provizije za posle, sklenjene po prenehanju 
pogodbe o zastopanju. 
11. Ker je bila tožba družbe Quenon zavrnjena s sodbo z dne 8. julija 2009 , je ta pri predložitvenem 
sodišču vložila pritožbo, pri čemer je spremenila zneske, ki jih je zahtevala na prvi stopnji. 
4 — Moniteur belge z dne 2. junija 1995 , str. 15621 , v nadaljevanju: zakon iz leta 1995 . 
ECLI:EU:C:2015 :503 3 
SKLEPNI PREDLOGI N. WAHLA – ZADEVA C-338/14  
QUENON K.  
12. Iz predložitvene odločbe je razvidno, da družba Quenon v utemeljitev pritožbe navaja, da znesek 
odpravnine, ki ji jo je družba Citibank plačala zaradi odpovedi pogodbe o zastopanju za bančne posle, 
ni zadosten. Meni, da je treba na podlagi člena 21 zakona iz leta 1995 upoštevati nadomestilo namesto 
odpovednega roka in odpravnino, ki sta ji dolgovana zaradi de facto odpovedi pogodbe o zastopanju za 
zavarovalne posle in celotne škode, ki ji je nastala. 
13. Nasprotni stranki v postopku v glavni stvari trdita, da bi bila ta nacionalna določba, kot jo razlaga 
družba Quenon, v nasprotju z Direktivo 86/653, ki državam članicam ne dovoljuje kumulacije dveh 
sistemov za povračilo škode, in sicer sistema nadomestil in sistema odškodnin. 
14. Po mnenju predložitvenega sodišča se zato postavljata vprašanji, ali je Direktivo 86/653 mogoče 
razlagati tako, da nalaga obveznost povrnitve celotne škode, ki nastane trgovskem u zastopniku, in ali 
lahko države članice, čenikršitve naročitelja, predvidijo dodelitev odpravnine, ki je enaka največ 
enoletnemu plačilu, po potrebi povečane za odškodnino, ki pokriva razliko med zneskom dejansko 
nastale škode in zneskom te odpravnine. 
15. V teh okoliščinah je Cour d’appel de Bruxelles prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno 
odločanje predložilo ta vprašanja: 
„[1.] Ali je treba člen 17 Direktive [86/653] razlagati tako, da ta nacionalnemu zakono dajalcu 
dovoljuje, da določi, da je ob prenehanju veljavnosti pogodbe trgovski zastopnik upravičen do 
nadomestila za stranke, katerega višina ne sme presegati zneska enoletnega plačila, in če znesek 
tega nadomestila dejansko nastale škode ne pokriva v celoti, do odškodnine v višini razlike med 
zneskom dejansko nastale škode in zneskom tega nadomestila? 
[2.] Natančneje, ali je treba člen 17(2)(c) Direktive [86/653] razlagati tako, da je dodelitev odškodnine 
poleg nadomestila za stranke pogojena z obstojem kršitve pogodbe ali kvazidelikta s strani 
naročitelja, ki je vzročno povezan z zahtevano odškodnino, in z obstojem škode, ki ni enaka 
škodi, za katero je bilo izplačano pavšalno nadomestilo za stranke? 
[3.] Če je odgovor na zadnje vprašanje pritrdilen, ali mora biti kršitev drugačna od enostranske 
odpovedi pogodbe, na primer zagotovitev prekratkega odpovednega roka, dodelitev prenizkega 
nadomestila namesto odpovednega roka in nadomestila za stranke, obstoj resnih razlogov na 
strani naročitelja, kršitev zakono daje o odpovedi pogodbe ali katere koli druge kršitve, zlasti 
kršitve tržnih praks?“ 
16. Pisna stališča so predložile družbi Quenon in Citibank, belgijska in nemška vlada ter Evropska 
komisija. 
III – Analiza 
A – Pristojnost Sodišča 
17. Komisija je izrazila dvom o „dopustnosti“ tega predloga za sprejetje predhodne odločbe. Trdi, da 
položaj, obravnavan v postopku v glavni stvari, ne spada na področje uporabe Direktive 86/653, ker so 
se bančne in zavarovalniške dejavnosti, ki jih je družba Quenon opravljala za družbi Citibank in Citilife, 
nanašale na opravljanje storitev, in ne na „prodaj[o] ali nakup[…] izdelkov“, ki sta edina omenjena 
v členu 1(2) te direktive. Čeprav nemška vlada formalno ni vložila ugovora nepristojnosti, je navedla 
preudarke v tem smislu. 
18. Te dvome je po mojem mnenju mogoče zlahka odpraviti. 
ECLI:EU:C:2015 :503 4 
SKLEPNI PREDLOGI N. WAHLA – ZADEVA C-338/14  
QUENON K.  
19. Kot sta sicer zelo upravičeno poudarili nemška vlada in Komisija, se zakon iz leta 1995 , ki 
v belgijski pravni red prenaša Direktivo 86/653, v skladu s členom 1 5 brez razlikovanja uporablja za 
trgovske zastopnike, ki za račun naročiteljev zagotavljajo tako nakup ali prodajo izdelkov kot 
opravljanje storitev. 
20. Sodišče pa se je zaradi enotne razlage že večkrat izreklo za pristojno za odločanje o predlogih za 
sprejetje predhodne odločbe glede določb prava Unije v položajih, v katerih se za dejansko stanje 
v postopku v glavni stvari ni uporabljalo pravo Unije, ampak so se navedene določbe uporabljale na 
podlagi nacionalnega prava, ker se je to pravo sklicevalo na njihovo vsebino. 6 
21. Kar zadeva določbe, s katerimi je Direktiva 86/653 prenesena v belgijski pravni red, zadostuje 
ugotovitev, da je Sodišče, ki se je oprlo na rešitve, uporabljene v zadevah, v katerih sta bili izdani 
sodbi Poseidon Chartering 7 in Volvo Car Germany 8, že v sodbi Unamar 9 menilo, da čeprav se 
vprašanje predložitvenega sodišča ne nanaša na pogodbo o prodaji ali nakupu blaga, ampak na 
pogodbo o trgovskem zastopanju v zvezi z opravljanjem storitve pomorskega prevoza, se je belgijski 
zakono dajalec ob prenosu določb navedene direktive v notranje pravo odločil, da bo ti vrsti položajev 
obravnaval enako. 
22. Zato menim, da je Sodišče pristojno za odločanje o tem predlogu za sprejetje predhodne odločbe. 
B – Vprašanja za predhodno odločanje 
23. Predložitveno sodišče želi s tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe dobiti nekatera 
pojasnila o tem, kako je treba razlagati člen 17(2) Direktive 86/653. Čeprav je moralo Sodišče 
večkrat 10 odločiti o ukrepih za povrnitev škode, ki jih morajo države članice sprejeti na podlagi 
člena 17 te direktive, pa se mora prvič izreči o obsegu člena 17(2)(c), ki določa, da „odobritev […] 
nadomestila [za stranke] trgovskem u zastopniku ne preprečuje uveljavljanja odškodnine“. 
24. Prvo vprašanje za predhodno odločanje se nanaša na obseg odškodninske tožbe iz te določbe (prvi 
vidik). Drugo in tretje vprašanje pa se nanašata na sistem odgovornosti, ki mu mora eventualno 
ustrezati ta tožba (drugi vidik). 
1. Prvi vidik (prvo vprašanje): obseg in meje kumulacije nadomestila za stranke in odškodninskega 
zahtevka na podlagi člena 17(2)(c) Direktive 86/653 
25. Spomniti je treba, da je člen 17 Direktive 86/653 ena izmed določb, ki so v splošni sistematiki te 
direktive odločilnega pomena, ker opredeljujejo raven varstva, za katero je zakono dajalec Unije štel, da 
jo je razumno priznati trgovskim zastopnikom v okviru ustanovitve enotnega trga. 11 
26. Kot je Sodišče večkrat razsodilo, je za razlago člena 17 Direktive 86/653 treba spomniti na cilje, ki 
se jim sledi s to direktivo. 
5 — V skladu s to določbo je trgovski zastopnik pooblaščen za „posredovanje in morebitno sklepanje poslov v imenu in za račun naročitelja“ (moj 
poudarek). 
6 — Glej v tem smislu zlasti sodbe Dzodzi (C-297/88 in C-197/89, EU:C:1990 :360, točka 36); SC Volksbank România (C-602/10, EU:C:2012 :443, 
točka 86 in navedena sodna praksa) in Nolan (C-583/10, EU:C:2012 :638, točka 45). 
7 — C-3/04, EU:C:2006 :176, točke od 14 do 17. 
8 — C-203/09, EU:C:2010 :647, točke od 23 do 26. 
9 — C-184/12, EU:C:2013 :663, točka 30. 
10 — Glej zlasti sodbe Ingmar (C-381/98, EU:C:2000 :605); Poseidon Chartering (C-3/04, EU:C:2006 :176); Honyvem Informazioni Comme rciali 
(C-465/04, EU:C:2006 :199); Semen (C-348/07, EU:C:2009 :195); Volvo Car Germany (C-203/09, EU:C:2010 :647) in Unamar (C-184/12, 
EU:C:2013 :663). 
11 — Glej sodbo Unamar (C-184/12, EU:C:2013 :663, točka 39). 
ECLI:EU:C:2015 :503 5 
SKLEPNI PREDLOGI N. WAHLA – ZADEVA C-338/14  
QUENON K.  
27. V zvezi s tem je od sodb Bellone in Ingmar 12 sprejeto, da ima ta direktiva dva cilja: ne gre namreč 
le za zaščito interesov trgovskih zastopnikov v njihovih odnosih z naročitelji (cilj varnosti trgovskega 
zastopnika), ampak tudi za spodbujanje varnosti pri sklepanju trgovskih poslov in lajšanje trgovanja 
med državami članicami s približevanjem nacionalnih zakono daj (cilj uskladitve predvsem zaradi 
pravne varnosti). 
28. Kot je odločilo Sodišče, je treba člen 17 Direktive 86/653, ki državam članicam nalaga obveznost, 
da uvedejo mehanizem za povračilo izgube trgovskem u zastopniku po prenehanju pogodbe, razlagati 
z vidika teh dveh ciljev. 13 
29. Poleg tega je treba poudariti, da člen 17 Direktive 86/653 spada v okvir usklajevalnih določb, ki je 
hkrati obvezen in minimalen. Varstvo, določeno z Direktivo, se zahteva ne le od držav članic, ki lahko 
določijo le večje varstvo, ampak zavezuje tudi stranke pogodbe o trgovskem zastopanju, ki pred 
iztekom pogodbe ne morejo odstopati od tega člena v škodo trgovskega zastopnika (glej člen 19 
Direktive 86/653). 
30. To ne spremeni dejstva, da člen 17 te direktive, ki je plod kompromisa, glede na različne pristope, 
ki so bili do zdaj uporabljeni v pravu držav članic, 14 tem prepušča, da izberejo eno izmed dveh rešitev: 
bodisi sistem nadomestila – po zgledu nemške prakse – ki se določi v skladu z merili, navedenimi 
v odstavku 2 tega člena, bodisi mehanizem odškodnine za škodo – podoben mehanizmu v francoskem 
pravu – ki se določi v skladu z merili, določenimi v odstavku 3 istega člena. Alternativno naravo tega 
sistema za povrnitev škode je potrdilo Sodišče, ki je jasno navedlo, da člen 17 navedene direktive 
prepoveduje kumulacijo dodelitve nadomestila iz odstavka 2 tega člena in dodelitve odškodnine iz 
odstavka 3 istega člena. 15 
31. Vendar menim, da je namen uskladitvenih ukrepov, določenih v členu 17 Direktive 86/653, zlasti 
zaradi poenotenja pogojev konkurence in povečanja varnosti pri sklepanju trgovskih poslov le uskladiti 
pogoje za povračilo škode trgovskem u zastopniku za gospodarsko škodo, ki je neposredna posledica 
prenehanja pogodbenega razmerja z naročiteljem in, nazadnje, same izgube strank. 
32. Povedano drugače, uskladitev pogojev za povračilo škode trgovskim zastopnikom, ki izhaja iz te 
direktive, je izčrpna le v delu, ki se nanaša na tako imenovano nadomestilo „za stranke“. Njen namen 
ni urejati vse možnosti povrnitve škode, ki nastane trgovskim zastopnikom, na podlagi zakono daje 
o deliktni ali pogodbeni odgovornosti držav članic. Zastopniki, ki jim je bila pogodba odpovedana, 
tako ohranijo možnost, da na podlagi veljavnega nacionalnega prava uveljavljajo odgovornost svojih 
naročiteljev, da bi dobili odškodnino za škodo, ki ni enaka škodi, ki jo pokriva nadomestilo za stranke 
iz člena 17(2) Direktive 86/653. 
33. Glede tega je treba pojasniti, da čeprav je ureditev, ki jo predpisuje člen 17 Direktive, zavezujoča in 
določa neki okvir, vseeno ne določa podrobnosti glede načina izračuna nadomestila za prenehanje 
pogodbe. Zato imajo države članice znotraj okvira, opredeljenega s to določbo, določeno polje proste 
presoje. 16 
12 — C-215/97, EU:C:1998 :189, točki 13 in 17, terC-381/98, EU:C:2000 :605, točki 20in 23.  
13 — Sodbi Semen (C-348/07, EU:C:2009 :195, točki 14 in 31) in Unamar (C-184/12, EU:C:2013 :663, točka 37).  
14 — Glej poročilo iz leta 1996 , str. 1. Za popolnejši pregled pristopov, uporabljenih v državah članicah, glej Theux, A., Le statut européen de  
l’agent comm ercial – Approche critique de droit comparé, Facultés universitaires Saint-Louis, 1992 , zlasti str. 280 in naslednje. 
15 — Sodbi Honyvem Informazioni Comme rciali (C-465/04, EU:C:2006 :199, točka 20) in Semen (C-348/07, EU:C:2009 :195, točka 15). 
16 — Sodbe Ingmar (C-381/98, EU:C:2000 :605, točka 21); Honyvem Informazioni Comme rciali (C-465/04, EU:C:2006 :199, točki 34 in 35); Semen 
(C-348/07, EU:C:2009 :195, točka 18) in Unamar (C-184/12, EU:C:2013 :663, točka 40). 
ECLI:EU:C:2015 :503 6 
SKLEPNI PREDLOGI N. WAHLA – ZADEVA C-338/14  
QUENON K.  
34. To po mojem mnenju velja tako za dejanska podrobna pravila za izračun nadomestila iz člena 17(2) 
Direktive 86/653, ker je točka (b) te določbe omejena na določitev najvišjega zneska tega nadomestila, 
kot za njegovo morebitno razmerje z odškodninskim zahtevkom, kot je določen vtočki (c) iste določbe. 
Kot je Komisija ugotovila v poročilu iz leta 1996 , člen 17(2)(c) Direktive 86/653 ureja položaje, 
v katerih nacionalna zakono daja zastopniku podeljuje pravico do odškodnine zaradi odpovedi pogodbe 
ali neupoštevanja odpovednega roka, določenega s to direktivo. 
35. Kot je bilo mogoče poudariti, 17 je cilj nadomestila iz člena 17(2) Direktive 86/653 predvsem 
nagraditi trgovskega zastopnika. Iz pogojev za dodelitev nadomestila, določenih v Direktivi 86/653 
(pridobitev strank ali občutna razširitev poslovnih stikov z obstoječimi strankami s strani trgovskega 
zastopnika, ohranitev velike prednosti naročitelja po prenehanju pogodbe o zastopanju, neobstoj 
okoliščin za izključitev pravice do nadomestila, določenih v členu 18 Direktive), namreč izhaja, da je 
namen tega nadomestila, običajno imenovanega „nadomestilo za stranke“, predvsem nagraditi 
zastopnika za njegova prizadevanja, če ima naročitelj tudi po prenehanju pogodbe o zastopanju 
gospodarske koristi od teh prizadevanj, in hkrati preprečiti primere neupravičene obogatitve ali 
oportunističnega ravnanja ob odpovedi pogodbe. Če po prenehanju pogodbe o zastopanju ne bi 
obstajala obveznost nadomestila, bi naročitelj lahko – ne da bi mu bilo treba izplačati kakršno koli 
nadomestilo za trgovskega zastopnika – še naprej užival dobiček, h kateremu je trgovski zastopnik 
tako ali drugače prispeval s svojo dejavnostjo. 
36. Pravica do nadomestila, kot je določena v Direktivi 86/653, torej ne zajema vse škode, ki 
navedenemu zastopniku nastane ob prenehanju pogodbenega razmerja z naročiteljem, ampak le 
škodo, ki nastane neposredno zaradi izgube strank. 
37. Tako je bilo mogoče poudariti, da sistem odškodnine iz člena 17(3) te direktive, ki ni povezana le 
z izgubo strank in katere znesek ni omejen, zajema vso škodo, ki nastane zastopniku, in je lahko 
z določenih vidikov ugodnejši za trgovskega zastopnika. 18 
38. Zato menim, da zgornja meja, določena v členu 17(2)(b) Direktive 86/653, in sicer enoletno plačilo, 
zadeva le nadomestilo za stranke in ne omejuje odškodnine, katere predmet bi moral biti drugačen od 
predmeta tega nadomestila. Zato ni mogoče izključiti – kot je določeno v členu 17(2)(c) te direktive – 
da lahko trgovski zastopnik poleg te nagrade uveljavlja odškodnino za kritje neodvisne škode. Čeprav 
ob upoštevanju uskladitve, ki izhaja iz člena 17 navedene direktive, kumulacija dveh tožb, ki obe 
zadevata povrnitev škode, nastale zaradi izgube strank, ni mogoča, je treba dopustiti, da lahko ti tožbi, 
katerih predmet je povrnitev različnih škod, soobstajata. 
39. Poleg tega se mi zdi, da iz besedila in strukture člena 17 Direktive 86/653 dovolj jasno izhaja, da je 
odškodninska tožba, določena v členu 17(2)(c) navedene direktive, predvidena kot morebitna 
dopolnitev dodelitve nadomestila in kot taka ni omejena z zgornjo mejo nadomestila, določeno 
vtočki (b) istega odstavka. Kot je omenila družba Quenon, je iz pripravljalnih dokumentov za Direktivo 
86/653 razvidno, da se je zakono dajalec Unije nazadnje odločil, da ne bo upošteval dela prvotnega 
predloga Komisije, ki je želela, da bi bila zgornja meja nadomestila absolutna. 19 
17 — Glej posebej sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Poiaresa Madura v zadevi Honyvem Informazioni Comme rciali (C-465/04, 
EU:C:2005 :641, točke od 14 do 19) in generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Volvo Car Germany (C-203/09, EU:C:2010 :315, točka 50). 
18 — Glej zlasti Gardiner, C., „Compe nsation comme rcial agents under the Comme rcial Agents Directive – Uncertainty continues“, Comm ercial 
Law Practitioner, 2006 , 8, str. 195. 
19 — Glej člene 28, 30 in 31 predloga direktive Sveta o usklajevanju zakono daje držav članic o (samozaposlenih) trgovskih zastopnikih, ki ga je 
Komisija Svetu predložila 17. decembra 1976 (UL 1977 , C 13, str. 2). 
ECLI:EU:C:2015 :503 7 
SKLEPNI PREDLOGI N. WAHLA – ZADEVA C-338/14  
QUENON K.  
40. Poleg tega iz sodne prakse Sodišča izhaja, da kadar se države članice odločijo za eno izmed 
možnosti iz tega člena 17, je lahko nadomestilo le enako ali višje od nadomestila, ki bi izhajalo iz 
uporabe odstavka 2 istega člena. 20 Uporaba izraza „višje“ kaže, da je uskladitev, izvedena z Direktivo 
86/653, minimalna in da imajo torej države članice možnost, da poleg posebnega nadomestila iz te 
določbe predvidijo tudi odškodninsko tožbo v skladu s točko (c) navedene določbe. 21 
41. Tako bi moralo biti med drugim takrat, kadar trgovski zastopnik meni, da je kljub plačilu, ki ga je 
prejel za pridobitev novih ali ohranitev obstoječih strank pri naročitelju in za izgubo prihodnjih plačil 
zaradi izgube navedenih strank ter do katerega je upravičen na podlagi pogodbe o zastopanju 
v pravem pomenu besede, utrpel posebno škodo ob odpovedi pogodbe. Navedeni člen 17 trgovskem u 
zastopniku ne preprečuje, da zoper naročitelja uveljavlja pravico do dodatne odškodnine, da bi dobil 
nadomestilo za premoženjsko in nepremoženjsko škodo, to je pravico, ki presega pravico do 
nadomestila po odpovedi pogodbe. Tako so bili kot primer različnih škod, ki se povrnejo v okviru 
odškodninskega zahtevka, vloženega na podlagi člena 17(3)(c) Direktive 86/653, navedeni 
neamortizirani investicijski odhodki, ki nastanejo zastopniku, nadomestilo namesto odpovednega roka, 
ki se dolguje odpuščenemu osebju, ali celo stroški v zvezi z najemnimi ali zakupnimi pogodbami. 22 
42. Sicer se zdi, da je tako v postopku v glavni stvari, v katerem je očitno, da je nenadna odpoved 
pogodbe o zastopanju za bančne posle, ki so jo sklenile družba Quenon in nasprotni strani, de facto 
onemogočila izvajanje pogodbe o zastopanju na področju zavarovalništva. V obravnavani zadevi bi bilo 
mogoče škodo, ki jo uveljavlja družba Quenon, analizirati tako, da namen tega ni le dobiti nadomestilo 
za škodo, ki izhaja neposredno iz odpovedi pogodbe o zastopanju za bančne posle in izgube 
prihodnjega dobička, ampak tudi povrniti posredno škodo, ki zajema nemožnost izvajati pogodbo 
o zastopanju na področju zavarovalništva, in stransko škodo, nastalo zaradi nespoštovanja odpovednega 
roka. 
43. Vendar je treba pojasniti, da tožba, vložena na podlagi člena 17(2)(c) Direktive 86/653, ne sme obiti 
pravila o prepovedi kumulacije, določenega v sodni praksi, sicer pride do prekomernega finančnega 
nadomestila v korist zastopnika, ki je v nasprotju s cilji te direktive. Zato mora biti zatrjevana škoda, 
ki jo pokriva ta tožba, jasno ločena od škode, ki jo pokriva nadomestilo. Dopustiti, da lahko dodatna 
odškodnina iz te določbe nadomesti tudi izgubo prihodnjih plačil, bi poleg tega pomenilo, da se ne 
upošteva zgornja meja zneska odpravnine, določena v Direktivi 86/653. 
44. Skratka, člen 17 Direktive 86/653 ne bi smel nasprotovati nacionalni zakono daji, ki v primeru 
prenehanja pogodbe o zastopanju določa, da ima zastopnik poleg pravice do nadomestila za stranke, 
katerega znesek ne sme presegati enoletnega plačila zastopnika, tudi pravico do odškodnine za kritje 
dejansko nastale škode, ki ni pokrita s tem nadomestilom. 
45. Kar zadeva vprašanje, ali lahko odškodnina, kadar se kumulira z nadomestilom za stranke, presega 
ali ne najvišji znesek, določen v členu 17(2)(b) Direktive, se mi zdi dokaj jasno, da zgornja meja, 
določena v tej določbi, zadeva le nadomestilo za stranke in ne omejuje zneska odškodnine, katere 
predmet je drugačen od predmeta tega nadomestila. Ker je predmet te tožbe škoda, ki ni enaka škodi, 
ki jo pokriva nadomestilo za stranke, ni mogoče izključiti, da lahko vsota zneskov, ki jih izterja trgovski 
zastopnik, ta prag preseže. 
20 — Sodba Honyvem Informazioni Comme rciali (C-465/04, EU:C:2006 :199, točka 32). 
21 — Kot sem navedel v sklepnih predlogih v zadevi Unamar (C-184/12, EU:C:2013 :301, točka 52), je namen mehanizma iz Direktive 86/653 le 
zagotoviti, da trgovski zastopnik prejme minimalno odškodnino,indržavam članicam ne prepoveduje, da v svojih zakono dajah določijo 
dodatna nadomestila. 
22 — Crahay, P., „La rupture du contrat d’agence comme rciale“, Les dossiers du Journal des tribunaux, št. 65, Larcier 2008 . 
ECLI:EU:C:2015 :503 8 
SKLEPNI PREDLOGI N. WAHLA – ZADEVA C-338/14  
QUENON K.  
46. Ob upoštevanju navedenega predlagam, naj se na prvo vprašanje odgovori, da je treba člen 17 
Direktive 86/653 razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni zakono daji, ki določa, da je ob prenehanju 
pogodbe trgovski zastopnik upravičen do nadomestila za stranke, katerega višina ne sme presegati 
zneska enoletnega plačila, in če znesek tega nadomestila dejansko nastale škode ne pokriva v celoti, do 
odškodnine. 
2. Drugi vidik (drugo in tretje vprašanje): zahteva po kršitvi in kvalificiranost navedene kršitve za 
dodelitev odškodnine 
47. Predložitveno sodišče želi z drugim vprašanjem izvedeti, ali se v okviru odškodninske tožbe na 
podlagi člena 17(2)(c) Direktive 86/653 zahteva po eni strani dokaz o kršitvi s strani naročitelja, ki je 
vzročno povezana z zatrjevano škodo, in po drugi strani obstoj škode, ki ni enaka škodi, za katero je 
bilo izplačano pavšalno nadomestilo za stranke. 
48. Odgovor na to vprašanje se mi zdi precej očiten. Kot so poudarile družba Quenon, belgijska in 
nemška vlada ter Komisija, ta direktiva ne vsebuje nobenega pojasnila glede sistema odgovornosti, ki 
se uporablja v okviru odškodninskih tožb, ki jih trgovski zastopnik vloži na podlagi člena 17(2)(c) 
Direktive 86/653. 
49. Ob upoštevanju spoštovanja načel enakovrednosti in učinkovitosti lahko torej države članice 
v okviru, opredeljenem z navedeno direktivo, določijo pogoje, ki veljajo za odškodninsko tožbo, kot so 
zahteva po kršitvi, kvalificiranost oziroma nekvalificiranost navedene kršitve in obseg škode, ki jo je 
treba povrniti. 
50. Vendar – kot sem že omenil – škoda, ki se uveljavlja na tej podlagi, ne sme biti enaka škodi, ki 
izhaja neposredno iz odpovedi pogodbe o zastopanju in ki je že pokrita z nadomestilom za stranke, 
ker se sicer ne bi upoštevalo dejstvo, da obeh možnosti, predvidenih z Direktivo, ni mogoče uporabljati 
kumulativno. 
51. Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem sprašuje o naravi in pomenu kršitve, zahtevanih 
v okviru odškodninske tožbe, vložene na podlagi člena 17(2)(c) Direktive 86/653. 
52. Ob upoštevanju odgovora na drugo vprašanje na tretje vprašanje ni treba odgovoriti. 
IV – Predlog 
53. Glede na zgoraj navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanja, ki jih je postavilo Cour d’appel de 
Bruxelles, odgovori: 
Člen 17 Direktive Sveta 86/653/EGS z dne 18. decembra 1986 o usklajevanju zakono daje držav članic 
o samozaposlenih trgovskih zastopnikih ne nasprotuje nacionalni zakono daji, ki določa, da je ob 
prenehanju pogodbe o zastopanju trgovski zastopnik upravičen do nadomestila za stranke, katerega 
višina ne sme presegati zneska enoletnega plačila, in če znesek tega nadomestila dejansko nastale 
škode ne pokriva v celoti, do odškodnine. 
Člen 17(2)(c) Direktive 86/653 je treba razlagati tako, da je dodelitev odškodnine poleg nadomestila za 
stranke pogojena z obstojem škode, ki ni enaka škodi, za katero je bilo izplačano to nadomestilo, ne pa 
z obstojem kršitve pogodbe ali kvazidelikta s strani naročitelja, ki je vzročno povezan z zatrjevano 
škodo. 
ECLI:EU:C:2015 :503 9