Združeni zadevi C-191/09 P in C-200/09 P

Svet Evropske unije in Komisija Evropskih skupnosti

proti

Interpipe Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ZAT (Interpipe Niko Tube ZAT) in Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant VAT (Interpipe NTRP VAT)

„Pritožbi — Protidampinške dajatve — Uredba (ES) št. 954/2006 — Uvoz določenih brezšivnih cevi iz železa ali jekla s poreklom iz Hrvaške, Romunije, Rusije in Ukrajine — Uredba (ES) št. 384/96 — Členi 2(10)(i), 3(2), (3) in od (5) do (7), 18(3) in 19(3) — Določitev normalne vrednosti in škode — Pojem ‚enotni gospodarski subjekt‘ — Pravica do obrambe — Neobrazložitev“

Povzetek sodbe

Normalna vrednost in izvozna cena se določata po različnih pravilih in zato prodajnih, splošnih in upravnih stroškov ni nujno treba v vseh primerih obravnavati enako. Vendar bi bilo morebitne razlike med eno in drugo vrednostjo mogoče upoštevati v okviru prilagoditev, določenih s členom 2(10) Uredbe št. 384/96 o zaščiti proti dumpinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti. Tako iz besedila kot iz sistematike člena 2(10) te uredbe je razvidno, da se prilagoditev izvozne cene ali normalne vrednosti lahko opravi samo zaradi upoštevanja razlik v zvezi z dejavniki, ki vplivajo na obe ceni, kot so provizije, to je razlik v provizijah, ki se plačujejo v zvezi z obravnavanimi prodajami in ki torej vplivajo na njihovo primerljivost, da bi se zagotovilo, da se primerjava opravi na isti ravni trgovanja. Zato vprašanje prilagoditve izvozne cene v okviru uporabe člena 2(10) Uredbe št. 384/96 najprej zahteva preučitev ravni trgovanja, na kateri je bila določena izvozna cena. V zvezi z dokaznim bremenom za izkaz obstoja dejavnika, na podlagi katerega se zadevna prilagoditev predlaga ali opravi, mora stranka, če na podlagi člena 2(10) navedene uredbe predlaga prilagoditve, da bi bili normalna vrednost in izvozna cena primerljivi zaradi določanja stopnje dampinga, predložiti dokaz, da je njen predlog upravičen. Potrebo po posebnih prilagoditvah, navedenih v členu 2(10), od (a) do (k), Uredbe št. 384/96, morajo namreč dokazati tisti, ki se nameravajo na to sklicevati, ne glede na to, kdo so. Če torej proizvajalec zahteva, da se opravi prilagoditev normalne vrednosti, načeloma navzdol, ali izvoznih cen, logično navzgor, mora navesti in dokazati, da so pogoji za odobritev take prilagoditve izpolnjeni. V obratnem primeru, kadar Svet in Komisija menita, da je treba izvozno ceno prilagoditi navzdol, ker družba za prodajo, povezana s proizvajalcem, izvaja funkcije, podobne funkcijam zastopnika, ki dela na podlagi provizij, morata ti instituciji predložiti vsaj skladne indice, da je ta pogoj izpolnjen. (Glej točke 51, 53, 57, 58, 60 in 61.)

Nič iz besedila člena 2(10) Uredbe št. 384/96 o zaščiti proti dumpinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti, zlasti ne to, kar je določeno v točki (i), ne preprečuje, da bi se pri končni določitvi izvozne cene za pravično primerjavo po tem členu uporabil pojem „enotni gospodarski subjekt“. Torej, če proizvajalec izvaža svoje proizvode v Unijo prek družbe, ki je pravno ločena, vendar jo na gospodarski ravni nadzira, ni nobenega pomembnega pravnega ali gospodarskega razloga, ki bi preprečeval, da bi se ta subjekta štela za „enotni gospodarski subjekt“. Čeprav je bil navedeni pojem razvit za določitev normalne vrednosti, pa iz te ugotovitve ne izhaja, da bi se ta pojem lahko uporabil le v okviru notranjega trga proizvajalcev izvoznikov. Namreč, če en proizvajalec izvaža svoje proizvode v Unijo s posredovanjem družbe, ki je pravno ločena, vendar je pod njegovim gospodarskim nadzorom, zahteva po ugotovitvi, ki odraža gospodarsko stanje odnosov med tem proizvajalcem in to družbo, govori bolj v prid uporabi pojma „enotni gospodarski subjekt“ za izračun izvozne cene. (Glej točki 54 in 55.)

Institucije Unije imajo na področju ukrepov trgovinske zaščite široko diskrecijsko pravico zaradi zapletenosti gospodarskih, političnih in pravnih razmer, ki jih morajo preučiti. Sodni nadzor take presoje mora biti omejen na preverjanje, ali so bila postopkovna pravila spoštovana, ali je bilo dejansko stanje, ki se upošteva pri izpodbijani izbiri, pravilno ugotovljeno, ali ne gre za očitno napako pri presoji tega dejanskega stanja ali za zlorabo pooblastil. Splošno sodišče pri ugotovitvi, da dokazi, ki jih je institucija predložila za utemeljitev opravljene prilagoditve, niso dovolj prepričljivi in da jih zato ni mogoče šteti za pokazatelje, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti obstoj dejavnika, v skladu s katerim je bila prilagoditev opravljena, in ugotoviti njegov vpliv na primerljivost cen, ne prekoračuje meja svojega nadzora zakonitosti. Splošno sodišče namreč s tem institucijama ne nalaga nobenega posebnega dokaznega bremena, razen da morata dokazati, da so bili izpolnjeni pogoji za odobritev take prilagoditve. Poleg tega presoja Splošnega sodišča v zvezi s tem, da nekateri dokumenti ne zadostujejo za dokaze, ni nova presoja dejstev, ki bi nadomeščala presojo institucij. V teh okoliščinah ni mogoče šteti, da je sodni nadzor posegel v široko diskrecijsko pravico, ki jo imata instituciji. (Glej točke 62, 63, 67 in 68.)

Spoštovanje pravice do obrambe v postopkih protidampinških preiskav je temeljno. V zvezi s tem mora biti zainteresiranim podjetjem med upravnim postopkom omogočeno, da primerno predstavijo svoje stališče o resničnosti in upoštevnosti zatrjevanih dejstev in okoliščin ter o dokazih, ki jih Komisija navaja v podporo svoji trditvi o obstoju dampinga in škode, ki naj bi s tem nastala. Poleg tega od zainteresirane družbe ni mogoče zahtevati, da dokaže, da bi bila odločba Komisije drugačna, temveč le, da ta možnost ni v celoti izključena, ker bi lahko ta družba bolje poskrbela za svojo obrambo, če ne bi bilo postopkovnih nepravilnosti. Vendar se zaradi obstoja nepravilnosti v zvezi s pravico do obrambe Uredba št. 954/2006 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz določenih brezšivnih cevi iz železa ali jekla s poreklom iz Hrvaške, Romunije, Rusije in Ukrajine lahko razglasi za nično samo, če obstaja možnost, da bi se upravni postopek zaradi te nepravilnosti končal drugače. (Glej točke od 76 do 79 in 83.)

Splošnemu sodišču na podlagi obveznosti obrazložitve ni treba zagotoviti razlage, ki bi izčrpno in po vrsti sledila vsem razlogovanjem strank v sporu, ampak je obrazložitev lahko tudi implicitna, če zadevnim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi, iz katerih so bili zadevni ukrepi sprejeti. (Glej točko 105.)

V okviru protidampinške preiskave iz člena 18(3) Uredbe št. 384/96 o zaščiti proti dumpinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti, izhaja, da informacij, ki so predložene v drugi obliki ali drugem dokumentu kakor kot odgovor na vprašalnik Komisije, ni treba zanemariti, kadar so izpolnjeni pogoji, določeni v tem členu. Kadar stranka ne odgovori na vprašalnik, vendar zagotovi informacije v drugem dokumentu, ji ni mogoče očitati nesodelovanja, prvič, če zaradi morebitnih pomanjkljivosti ni pretirano oteženo doseganje razumno točnih ugotovitev, drugič, če so informacije pravočasno predložene, tretjič, če so preverljive, in četrtič, če je zainteresirana stranka delovala po svojih najboljših zmožnostih. Poleg tega proizvajalec Unije ni obravnavan kot nesodelujoč, če pomanjkljivosti v predložitvi podatkov, ki so posledica dejstva, da z njim povezana družba ne odgovori na vprašalnik Komisije, ne vplivajo znatno na potek preiskave. Zato podatkov, ki se nanašajo na takega proizvajalca, ni mogoče samodejno izključiti iz tistih, ki so se upoštevali za izračun škode, ki je nastala industriji Unije. (Glej točke od 150 do 152.)

V skladu s členom 9(4) Uredbe št. 384/96 o zaščiti proti dumpinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti, ki določa pravilo nižje dajatve, se stopnja škode uporablja za določanje stopnje protidampinške dajatve, le kadar je stopnja dampinga višja od nje. (Glej točko 153.)

Sodišče pri odločanju o pritožbi ni pristojno, da presojo dokazov, predloženih Splošnemu sodišču, nadomesti s svojo presojo. Tako Sodišče, kadar Splošno sodišče odloči, da se bo oprlo na nekatere dokaze, ki so mu bili predloženi v presojo, nekatere pa zavrnilo, ne more opraviti nadzora nad to odločitvijo, razen če bi ugotovilo, da je Splošno sodišče z neupoštevanjem njihove dokazne vrednosti izkrivilo te dokaze. (Glej točko 160.)