Na področju nepogodbene odgovornosti Unije velja, da če ima zadevna institucija le znatno omejeno ali celo neobstoječe polje proste presoje, lahko za ugotovitev obstoja dovolj resne kršitve pravnega pravila, katerega cilj je podeliti pravice posameznikom, zadostuje sama kršitev prava Unije. Vendar ni nobene samodejne povezave med neobstojem diskrecijske pravice zadevne institucije in opredelitvijo kršitve za dovolj resno kršitev prava Unije. Čeprav je obseg diskrecijske pravice odločilen, pa ni izključno merilo. Unija je lahko odgovorna le zaradi ugotovitve nepravilnosti, ki je v podobnih okoliščinah ne bi storila povprečno pozorna in razumna uprava. Zato mora sodišče Unije po tem, ko ugotovi, ali je imela institucija polje proste presoje, upoštevati kompleksnost položajev, ki jih je treba urediti, in težave pri uporabi ali razlagi besedil, stopnjo jasnosti in natančnosti kršenega pravila in namernost ali neopravičljivost storjene napake.

V zvezi s tem Komisija – s sprejetjem Odločbe 2005/760 pri izvrševanju diskrecijske pravice, ki jo ima na podlagi člena 18(1) Direktive 91/496 o določitvi načel o organizaciji veterinarskih pregledov živali, ki vstopajo v Skupnost iz tretjih držav, in ker ni obrazložitve in konkretnih dejstev, zadostno znanstveno podprtih, ki bi lahko utemeljevali globalni pristop v tej odločbi, zlasti ni znanstvene ocene tveganj, izvedene tako temeljito, kot je to mogoče – ni izpolnila svoje dolžnosti skrbnega ravnanja in je zato kršila pravno pravilo, ki daje pravice posameznikom, ker ni ravnala tako, kot bi v enakih okoliščinah ravnala skrbna institucija. Ta kršitev načela skrbnega ravnanja je dovolj resna, da se lahko uveljavlja nepogodbena odgovornost Unije zaradi nezakonitega sprejetja Odločbe 2005/760.

Glede uveljavljanja nepogodbene odgovornosti Unije zaradi sprejetja Odločbe 2005/760 o nekaterih zaščitnih ukrepih pri uvozu ptic v ujetništvu v zvezi z visoko patogeno aviarno influenco v nekaterih tretjih državah velja, da mora morebitna dovolj resna kršitev zadevnih pravnih pravil temeljiti na očitni in resni kršitvi omejitev široke diskrecijske pravice, ki jo ima zakonodajalec Unije pri izvrševanju svojih pooblastil na področju skupne kmetijske politike na podlagi člena 37 ES. Izvajanje te diskrecijske pravice namreč pomeni, da mora zakonodajalec Unije predvideti in oceniti zapleten in negotov ekološki, znanstveni, tehnični in gospodarski razvoj.

Glede uvedbe zaščitnega ukrepa na podlagi prve možnosti iz člena 18(1) Direktive 91/496 o določitvi načel o organizaciji veterinarskih pregledov živali, ki vstopajo v Skupnost iz tretjih držav, namreč pojava ali razširitve zoonoze ali kake druge bolezni ali pojava, ki lahko resno ogrozi zdravje živali ali ljudi, je Komisiji priznana široka diskrecijska pravica na podlagi previdnostnega načela. Komisija lahko zato v skladu s tem načelom sprejme zaščitne ukrepe, da bi preprečila morebitno širjenje teh bolezni, če lahko resno ogrozijo zdravje živali ali ljudi, kadar to upravičujejo resni veterinarski razlogi. Poleg tega imajo institucije Unije pri uporabi previdnostnega načela in zlasti sprejemu zaščitnih ukrepov tudi široko diskrecijsko pravico glede določitve ravni tveganja, ki velja za nesprejemljivo za družbo.

Previdnostno načelo je splošno načelo prava Unije, s katerimi je oblastem naložena dolžnost, da v natančnem okviru izvrševanja pristojnosti, ki so jim dane z ustreznimi predpisi, sprejmejo ustrezne ukrepe za preprečevanje nekaterih možnih tveganj za javno zdravje, varnost in okolje, pri čemer so ekonomski interesi podrejeni zahtevam, povezanim z varovanjem teh interesov, ne da bi morale počakati, da sta resničnost in resnost teh tveganj v celoti dokazani. Natančneje, kadar se pokaže, da zaradi nezadostnih, nesklepčnih ali nenatančnih rezultatov izvedenih študij ni mogoče z gotovostjo ugotoviti, ali je tveganje podano oziroma kakšen je njegov obseg, pri čemer pa verjetnost dejanske škode za zdravje ljudi, živali ali okolja obstaja za primer uresničitve tveganja, to načelo upravičuje sprejetje restriktivnih in objektivnih ukrepov.

Glede zaščitnega ukrepa, ki ga je Komisija sprejela na podlagi svoje diskrecijske pravice iz člena 18(1) Direktive 91/496 o določitvi načel o organizaciji veterinarskih pregledov živali, ki vstopajo v Skupnost iz tretjih držav, s katerim je začasno ustavljen celotni uvoz divjih ptic, velja, da je tak ukrep – vsaj z geografskega vidika – očitno nesorazmeren, saj ne obstajajo znanstveni dokazi, ki bi ga upravičevali. V teh okoliščinah dokazano, da niso obstajali manj omejujoči ukrepi, to je geografsko bolj omejene ustavitve uvoza, ter da je bil ukrep potreben in primeren za zastavljeni cilj.

Glede sodnega nadzora okoliščin uveljavitve načela sorazmernosti ob upoštevanju široke diskrecijske pravice, ki jo ima zakonodajalec Unije glede skupne kmetijske politike, lahko zakonitosti tega ukrepa škoduje le očitna neprimernost ukrepa, sprejetega na tem področju, glede na cilj, ki mu sledi pristojna institucija. Tako ne gre za vprašanje, ali so ukrepi, ki jih je sprejel zakonodajalec, edini ali najboljši možni, ampak za vprašanje, ali so bili očitno neprimerni glede na zadevni cilj (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Jippes in drugi.

Uredba št. 318/2007 o pogojih zdravstvenega varstva živali pri uvozu nekaterih ptic v Skupnost in pogojih za karanteno teh ptic ima v delu, kjer uvaja prepoved uvoza, ki je popolna in brez razlikovanja, zadostno pravno podlago, in sicer člen 17(2)(b) in (3) in člen 18(1), prva in četrta alinea, Direktive 92/65 o zahtevah zdravstvenega varstva živali za trgovino in za uvoz v Skupnost živali, semena, jajčnih celic in zarodkov, za katere ne veljajo zahteve zdravstvenega varstva živali, določene v posebnih pravilih Skupnosti iz Priloge A(I) k Direktivi 90/425.

Prvič, ureditev, s katero so določeni pogoji zdravstvenega varstva pri trgovini z živalmi in njihovem uvozu v Unijo, kot je med drugim določena z Direktivo 92/65, temelji na načelu, da je zaradi zdravstvenega varstva živali in prevencije v bistvu prepovedan celoten uvoz živali iz tretjih držav in je dovoljen le pod pogojem izrecne odobritve, vezane na izpolnitev formalnosti in opravljene obvezne predhodne.

Drugič, iz načela predhodne odobritve izhaja, da je uvoz v Unijo možen le ob izpolnitvi zahtev, izrecno navedenih v Direktivi 92/65, med katerimi je tudi njen člen 17(2).

Tretjič, iz člena 17(3)(c) in člena 18(1), prva in četrta alinea, Direktive 92/65 je razvidno, da ima Komisija široko diskrecijsko pravico za sprejetje predpisov v zvezi z zdravstvenim varstvom živali za dajanje živali na trg v smislu pete uvodne izjave navedene direktive.

Četrtič, tudi če bi Direktiva 92/65 temeljila samo na členu 37 ES v zvezi s skupno kmetijsko politiko, se umešča tudi v okvir izvajanja politike Unije glede varstva zdravja in okolja na podlagi členov 152 ES in 174 ES ter jo je treba zato razlagati tudi z vidika previdnostnega načela, za izvedbo katerega ima Komisija široko diskrecijsko pravico, upoštevaje pri tem zlasti določbe člena 17(3)(c) Direktive 92/65.

(Glej točke od 139 do 144, 146 in 147.)