ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Kmetijstvo – Približevanje zakonodaj – Dajanje fitofarmacevtskih sredstev v promet – Direktiva 91/414

(Direktiva Sveta 91/414; Odločba Sveta 2003/199, člen 2, prvi odstavek, točka 3)

2. Kmetijstvo – Približevanje zakonodaj – Dajanje fitofarmacevtskih sredstev v promet – Direktiva 91/414

(Direktiva Sveta 91/414, člen 8(2); Odločba Sveta 2003/199, člen 2, prvi odstavek, točka 3)

3. Kmetijstvo – Približevanje zakonodaj – Dajanje fitofarmacevtskih sredstev v promet – Direktiva 91/414

(Direktiva Sveta 91/414; Odločba Sveta 2003/199, člen 2, prvi odstavek, točka 3)

Summary

1. Razumevanje člena 2, prvi odstavek, točka 3, Odločbe 2003/199 o nevključitvi aldikarba v Prilogo I k Direktivi 91/414 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet in o odvzemu registracij za fitofarmacevtska sredstva, ki vsebujejo to aktivno snov, ki bi omogočilo državam članicam izdati nova dovoljenja za dajanje takih proizvodov v promet kljub zavrnitvi vključitve aktivne snovi „aldikarb“ v Prilogo I k Direktivi 91/414, bi bilo hkrati neskladno s splošnim namenom in ciljem te direktive in v nasprotju z njenim členom 8(2), četrti pododstavek, ki ob odločitvi, da se aktivna snov ne vključi v to prilogo, državam članicam nalaga, naj nadzirajo, ali so upoštevne registracije umaknjene ali spremenjene med predpisanim obdobjem. Takemu razumevanju člena 2, prvi odstavek, točka 3, Odločbe 2003/199 gotovo nasprotujejo tudi druge jezikovne različice te določbe.

Zato je treba člen 2, prvi odstavek, točka 3, Odločbe 2003/199 razlagati tako, kot da državam članicam, navedenim v stolpcu A Priloge k tej odločbi, v nekaterih okoliščinah omogoča do 30. junija 2007 ohraniti v veljavi dovoljenja za dajanje fitofarmacevtskih proizvodov, ki vsebujejo aktivno snov „aldikarb“ za osnovno rabo, v promet.

(Glej točke od 22 do24.)

2. Člen 2, prvi odstavek, točka 3, Odločbe 2003/199 o nevključitvi aldikarba v Prilogo I k Direktivi 91/414 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet, ki določa rok za odvzem dovoljenj za dajanje fitofarmacevtskih proizvodov, ki vsebujejo aktivno snov „aldikarb“, v promet, pomeni ukrep za izvajanje člena 8(2) te direktive.

Ker Direktiva 91/414 ne obsega nobene omejitve v zvezi s tem, določitev različnih rokov za odvzem teh dovoljenj za proizvode, ki vsebujejo aktivno snov „aldikarb“, glede na rabo, za katero so proizvodi namenjeni, ni mogoče šteti za neskladno z določbami te direktive.

(Glej točke od 25 do 27.)

3. V okviru sprejemanja člena 2, prvi odstavek, točka 3, Odločbe 2003/199 o nevključitvi aldikarba v Prilogo I k Direktivi 91/414 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet in o odvzemu registracij za fitofarmacevtska sredstva, ki vsebujejo to aktivno snov je Svet globalno presodil prednosti in težave sistema, ki ga je treba vzpostaviti in ki ni očitno neprimeren glede na zasledovane cilje.

(Glej točko 32.)
Zadeva C-98/05

De Danske Bilimportører

proti

Skatteministeriet

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Østre Landsret)

„Šesta direktiva o DDV — Člen 11(A)(2)(a) in (3)(c) — Davčna osnova — Davek na registracijo novih motornih vozil“

Sklepni predlogi generalne pravobranilke J. Kokott, predstavljeni 16. marca 2006 I - 4947

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 1. junija 2006 I - 4960

Povzetek sodbe

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Davčna osnova

(Direktiva Sveta 77/388, člena 11(A)(2)(a) in 3(c))

V okviru prodajne pogodbe, ki določa, da v skladu z uporabo, za katero kupec nameni vozilo, distributer dobavi vozilo z registracijo in za ceno, ki zajema davek na registracijo, ki ga je plačal pred dobavo, ta davek, katerega obdavčljivi dogodek ni navedena dobava, ampak prva registracija vozila na nacionalnem ozemlju, ne spada med davke, dajatve, prelevmane in takse v smislu člena 11(A)(2)(a) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, ki morajo biti zajeti v davčno osnovo. Tak davek ustreza znesku, ki ga je prejel davčni zavezanec od kupca vozila kot povračilo za stroške, ki jih je ta imel v njegovem imenu in za njegov račun, v smislu odstavka 3(c) iste določbe, ki mora biti izključen iz te osnove.

(Glej točke 14, 16 in 30 ter izrek.)
1)

Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska, s tem da ni sprejelo zakonskih in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Sveta 2001/55/ES z dne 20. julija 2001 o najnižjih standardih za dodelitev začasne zaščite v primeru množičnega prihoda razseljenih oseb in o ukrepih za uravnoteženje prizadevanj in posledic za države članice pri sprejemanju takšnih oseb, ni izpolnilo obveznosti iz te direktive.
1)

Helenska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2002/58/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. julija 2002 o obdelavi osebnih podatkov in varstvu zasebnosti na področju elektronskih komunikacij (Direktiva o zasebnosti in elektronskih komunikacijah), ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
26

V teh okoliščinah je Bundesfinanzhof prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba člena 59 in 60 Pogodbe ES razlagati tako, da gre za kršitev teh določb, če lahko dolžnik s sedežem v Nemčiji odgovarja za upnika s sedežem v eni izmed držav članic Evropske unije (v tem primeru Nizozemske), ki ima državljanstvo ene izmed držav članic EU, na podlagi člena 50a(5), peti stavek, [EStG] iz leta 1990, kot je veljal leta 1993, ker ni izvedel odtegnitve pri viru na podlagi člena 50a(4) EStG, medtem ko plačil upnikom, ki so v Nemčiji neomejeno zavezani za plačilo davka na dohodek (nemški državljani), ni treba odtegniti pri viru na podlagi člena 50a(4) EStG in zato tudi ne pride v poštev odgovornost dolžnika zaradi opustitve oziroma prenizke odtegnitve davka? 2. Ali je treba na prvo vprašanje odgovoriti drugače, če upnik s sedežem v drugi državi članici med opravljanjem storitve nima državljanstva ene izmed držav članic EU? 3. Če je odgovor na prvo vprašanje negativen: a) Ali je treba člena 59 in 60 Pogodbe ES razlagati tako, da mora dolžnik za namene odbitka upoštevati, v postopku odtegnitve pri viru, v skladu s členom 50a(4) EstG, stroške poslovanja, ki jih ima upnik s sedežem v drugi državi članici EU, ki so ekonomsko povezani z njegovimi poslovnimi dejavnostmi v Nemčiji, ki pripeljejo do plačila, ker so, tako kot to velja za nemške državljane, davku na dohodke podvrženi le neto dohodki, po odbitku stroškov poslovanja? b) Ali za izogib kršitve členov 59 in 60 Pogodbe ES zadostuje, da se v postopku odtegnitve pri viru, v skladu s členom 50a(4) EStG, za namene odbitka upoštevajo le stroški poslovanja, ki so ekonomsko povezani s poslovno dejavnostjo v Nemčiji, na podlagi katere nastane zahtevek za plačilo, ki jih je upnik s sedežem v drugi državi članici, dokazal dolžniku, in da se morebitni drugi stroški poslovanja lahko upoštevajo v kasnejšem postopku povračila davka? c) Ali je treba člena 59 in 60 Pogodbe ES razlagati tako, da gre za njuno kršitev, če se davčna oprostitev, do katere je upnik s sedežem na Nizozemskem upravičen v Nemčiji na podlagi [nemško-nizozemske davčne] konvencije, ne upošteva ob odtegnitvi pri viru v skladu s členom s členom 50a(4), branem skupaj s členom 50d(1) EstG, ampak šele v kasnejšem postopku oprostitve ali povračila davka, in tudi če dolžnik v postopku ugotavljanja odgovornosti ne more uveljavljati davčne oprostitve, medtem ko oproščeni dohodki nemških državljanov niso predmet odtegnitve pri viru, zato tudi ne pride v poštev odgovornost dolžnika zaradi opustitve, oziroma prenizke, odtegnitve pri viru? d) Ali so odgovori na vprašanje pod 3 (a) in (c) drugačni, če upnik s sedežem v drugi državi članici med opravljanjem storitve ni državljan ene izmed držav članic EU?“
12

V skladu z ustaljeno sodno prakso pravica do ustanavljanja za državljane ene države članice na ozemlju druge države članice zajema pravico začenjanja in opravljanja dejavnosti kot samozaposlena oseba ter pravico do ustanovitve in vodenja podjetij pod pogoji, ki jih za svoje državljane določa zakonodaja države, v kateri se taka ustanovitev izvede (glej zlasti sodbe z dne 28. januarja 1986 v zadevi Komisija proti Franciji, 270/83, Recueil, str. 273, točka 13; z dne 29. aprila 1999 v zadevi Royal Bank of Scotland, C-311/97, Recueil, str. I-2651, točka 22, in z dne 13. aprila 2000 v zadevi Baars, C-251/98, Recueil, str. I-2787, točka 27).
5

Člen 16a zakona o patentih (Patentgesetz) z dne 5. maja 1936 (BGBl. 1936, str. 117), v različici, ki se uporablja v sporu v glavni stvari, določa: „1. V skladu z uredbami Evropske gospodarske skupnosti o uvedbi dodatnih varstvenih certifikatov, ki jih je treba navesti v Bundesgesetzblatt, se za patent lahko zahteva dodatno varstvo, ki je neposredno povezano s časovno veljavnostjo patenta, določeno v členu 16(1). Za dodatno varstvo se plačujejo letne pristojbine. 2. Razen če določbe prava Skupnosti določajo drugače, se določbe zakona o patentih, ki se nanašajo na pravice prijavitelja (členi od 6 do 8), učinek patenta in odstopanja (členi od 9 do 12), pravilnik o uporabi, prisilno licenco in njen odvzem (členi od 13 do 24), področje varstva (člen 14), licence in njihovo registracijo (člena 15 in 30), pristojbine (člen 17(2)), prenehanje patenta (člen 20), ničnost (člen 22), javno ponudbo za podeljevanje licenc (člen 23), nacionalnega predstavnika (člen 25), Patentgericht (Patentno sodišče) in postopek pred tem sodiščem (členi od 65 do 99), postopek pred Bundesgerichtshof (členi od 100 do 122), obnovitev patenta (člen 123), obveznost verodostojnosti (člen 124), elektronski dokument (člen 125a), uradni jezik, vročanje in pravno pomoč (členi od 126 do 128), kršitve pravice (členi od 139 do 141 in 142a), združevanje tožb in na posebne pravice, vezane na patent, (člena 145 in 146), analogno uporabljajo za dodatno varstvo. 3. Licence in izjave iz člena 23 zakona o patentih, ki ustvarjajo učinke za patent, se uporabljajo tudi za dodatno varstvo.“
16

Innoventif, družba z omejeno odgovornostjo, ustanovljena po angleškem pravu in s sedežem v Birminghamu (Združeno kraljestvo), je bila vpisana v Companies House Cardiffa (Združeno kraljestvo) 1. aprila 2004. Dejavnost te družbe je izčrpno opisana v točki 3 njenega akta o ustanovitvi, ki ima naslov „The objects of which the Company is established are“. Točka 3 vsebuje 23 točk, in sicer točke od A do W, in obsega več strani.
Osebe, ki so opravljale vso poklicno dejavnost v državi članici, katere državljani so, in ki so izvajale pravico do bivanja v drugi državi članici šele po upokojitvi brez kakršnega koli namena delati v tej državi, se ne morejo sklicevati na svobodo gibanja, ki jo zagotavlja člen 39 ES.

Člen 18 ES je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, v skladu s katero davek na dohodek na starostno pokojnino, ki jo izplača državni zavod zadevne države članice osebi, ki prebiva v drugi državi članici, v nekaterih primerih preseže davek, ki bi ga bilo treba plačati, če bi ta oseba prebivala v prvi državi članici, kadar je ta pokojnina ves ali skoraj ves dohodek te osebe.

Nacionalna zakonodaja, ki postavi svoje državljane v manj ugoden položaj samo zato, ker so izvajali pravico do prostega gibanja in prebivanja v drugi državi članici, namreč vodi do neenakega obravnavanja, kar je v nasprotju z načeli, na katerih temelji status državljana Unije, to je jamstvom enakega pravnega obravnavanja pri izvajanju svobode gibanja.

Res je, da glede neposrednih davkov položaj rezidentov in položaj nerezidentov na splošno nista primerljiva. Vendar če je starostna pokojnina, izplačana v državi članici, ves ali skoraj ves njihov dohodek, so upokojenci nerezidenti glede davka na dohodek objektivno v enakem položaju kot upokojenci, ki so rezidenti v tej državi in prejemajo enako starostno pokojnino.

(Glej točke 22, 26, 31, 39 in izrek.)
Zadeva C-98/04

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 85/337/EGS — Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje — Neobstoj zahteve za izdajo soglasja in presoje pred izvedbo projekta — Nedopustnost tožbe“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca D. Ruiz-Jaraboja Colomerja, predstavljeni 14. julija 2005 I - 4005

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 4. maja 2006 I - 4014

Povzetek sodbe

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Predmet spora – Določitev v predhodnem postopku

(člen 226 ES)

Obrazloženo mnenje iz člena 226 ES mora vsebovati skladno in natančno obrazložitev razlogov, na podlagi katerih je Komisija ugotovila, da zadevna država članica ni izpolnila ene od obveznosti iz Pogodbe. V obrazloženem mnenju in posledično tožbi, ki lahko temelji samo na razlogih, navedenih v omenjenem mnenju, morajo biti očitki torej skladno in natančno predstavljeni, zato da se državi članici in Sodišču omogoči, da natančno razumeta pomen očitane kršitve prava Skupnosti, kar je nujen pogoj, da lahko omenjena država članica uspešno uveljavlja razloge v svojo obrambo in da lahko Sodišče preveri obstoj zatrjevane neizpolnitve obveznosti.

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti, v kateri je Sodišču predstavljen samo en vidik pravnega mehanizma, ki ga sestavljata dva nerazdružljiva sklopa, in ki torej ne izpolnjuje pogojev zgoraj navedene skladnosti in natančnosti, se zavrže kot nedopustna.

(Glej točke 17, 18, 21 in 23 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Akti institucij – Časovna uporaba – Postopkovna pravila – Materialnopravna pravila – Razlika

(Uredba Sveta št. 2913/92, členi od 217 do 232)

2. Viri lastnih sredstev Evropskih skupnosti – Naknadna izterjava uvoznih ali izvoznih dajatev

(Uredba Sveta št. 2913/92, člen 221(1))

3. Viri lastnih sredstev Evropskih skupnosti – Naknadna izterjava uvoznih ali izvoznih dajatev

(Uredba Sveta št. 2913/92, člen 221)

Summary

1. Postopkovna pravila se običajno uporabljajo za vse spore, ki potekajo, ko ta pravila začnejo veljati, drugače kot pri pravilih materialnega prava, ki se običajno razlagajo tako, da se načeloma ne nanašajo na položaje, ki so nastali pred začetkom njihove veljavnosti.

Zato le postopkovna pravila, ki so v členih od 217 do 232 Uredbe Sveta št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, veljajo za izterjavo carinskega dolga, izvedeno po začetku veljavnosti tega zakonika, tj. 1. januarju 1994, ki je zapadel pred tem datumom.

Člen 221(3) je treba v nasprotju z odstavkoma 1 in 2 tega člena šteti za določbo materialnega prava in je torej ni mogoče uporabiti za izterjavo carinskega dolga, nastalega pred 1. januarjem 1994. Ob izteku roka, določenega v tem členu, izterjava carinskega dolga namreč zastara, razen pri izjemi, ki jo določa ta člen, kar je enakovredno zastaranju samega dolga in posledično njegovi ugasnitvi. Poleg tega člen 223 istega zakonika podrobneje določa, da so različni razlogi za ugasnitev carinskega dolga iz točk od (a) do (d) te določbe navedeni brez poseganja zlasti v določbe glede zastaranja carinskega dolga.

Če je carinski dolg nastal pred 1. januarjem 1994, zanj lahko veljajo le pravila glede zastaranja, ki so veljala takrat, čeprav se je postopek izterjave dolga začel po 1. januarju 1994.

(Glej točke 31, 40 in 42 ter točki 1 in 3 izreka.)

2. Člen 221(1) Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti zahteva, da se znesek uvozne ali izvozne dajatve vknjiži, preden se sporoči dolžniku. Iz formulacije te določbe, ki ni niti malo dvoumna, je namreč razvidno, da mora biti vknjižba, ki obsega to, da carinski organi vnesejo znesek dajatve v računovodske evidence ali kakšne druge ustrezne nosilce podatkov, storjena nujno pred sporočilom dolžniku o znesku uvoznih ali izvoznih dajatev.

(Glej točki 46 in 49 ter točko 2 izreka.)

3. Države članice niso dolžne sprejeti posebnih postopkovnih pravil glede načina, na katerega je treba carinskemu dolžniku v skladu s členom 221 Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti sporočiti znesek uvoznih ali izvoznih dajatev, saj se za ta sporočila lahko uporabijo notranja splošna postopkovna pravila, ki zagotavljajo ustrezno obveščenost carinskega dolžnika in mu omogočajo, da polno obveščen poskrbi za obrambo svojih pravic.

(Glej točko 54 in točko 4 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Okolje – Odpadki – Uredba št. 259/93 o pošiljkah odpadkov

(Uredba Sveta št. 259/93, člen 2(g)(ii))

2. Okolje – Odpadki – Uredba št. 259/93 o pošiljkah odpadkov

(Uredba Sveta št. 259/93, člen 7(2) in (4)(a), prva alinea)

3. Okolje – Odpadki – Uredba št. 259/93 o pošiljkah odpadkov

(Uredba Sveta št. 259/93, člen 6(5), prva alinea)

4. Okolje – Odpadki – Uredba št. 259/93 o pošiljkah odpadkov

(Uredba Sveta št. 259/93, člena 6(5) in 7(2))

Summary

1. Besedilo „kadar to ni mogoče“ iz člena 2(g)(ii) Uredbe št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti je treba razlagati tako, da samo dejstvo, da je oseba zbiralec, ki mu je bilo izdano dovoljenje, temu ne daje tudi statusa prijavitelja pošiljke odpadkov za predelavo. Vendar okoliščini, da povzročitelj odpadkov ni znan ali da je število povzročiteljev tako veliko in njihov posamični prispevek iz te dejavnosti tako majhen, da ne bi bilo razumno, da bi morali ti povzročitelji posamično prijavljati pošiljke odpadkov, lahko upravičujeta, da se zbiralec, ki mu je bilo izdano dovoljenje, šteje za prijavitelja pošiljke odpadkov za predelavo.

(Glej točko 19 in točko 1 izreka.)

2. Pristojni organ države odpreme lahko na podlagi člena 7(2) in (4)(a), prva alinea, Uredbe št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti ugovarja pošiljki odpadkov, če nima podatkov o razmerah njihove obdelave v namembni državi. Po drugi strani pa od prijavitelja ni mogoče zahtevati, naj dokaže, da bo predelava v namembni državi enakovredna tisti, ki jo predvidevajo predpisi države odpreme. Nasprotno, če namerava pristojni organ v državi odpreme na podlagi omenjenega člena 7(4)(a), prva alinea, ugovarjati pošiljki na podlagi nacionalnih pravil za predelavo, mora sam dokazati tveganje za zdravje ljudi in okolja, ki bi ga pomenila predelava odpadkov v namembni državi.

(Glej točki 33 in 34 ter točko 2 izreka.)

3. Člen 6(5), prva alinea, Uredbe št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti je treba razlagati tako, da pri prijavi pošiljke dolžnost predložitve podatkov o sestavi odpadkov ni izpolnjena, če prijavitelj prijavi kategorijo odpadkov z navedbo „odpadki iz elektronskih delov strojev“. Taka navedba je namreč abstraktna in nenatančna in ne vsebuje podrobnih podatkov, iz katerih bi pristojni organ lahko dobil informacije o posebnih značilnostih zadevnih odpadkov.

(Glej točki 38 in 39 ter točko 3 izreka.)

4. Rok, določen v členu 7(2) Uredbe št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti, začne teči, ko pristojni organi namembne države pošljejo potrditev, ne glede na dejstvo, da pristojni organi države odpreme menijo, da niso dobili vseh podatkov, ki jih zahteva člen 6(5) te uredbe. Posledica prekoračitve tega roka je to, da pristojni organi ne morejo več ugovarjati pošiljki oziroma zahtevati od prijavitelja dodatnih informacij.

(Glej točko 52 in točko 4 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davek – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Oprostitve, določene s Šesto direktivo – Oprostitev za bolnišnično in zunajbolnišnično zdravstveno oskrbo in dejavnosti, ki so s tem tesno povezane – Pojma „tesno povezane dejavnosti“ in „zdravstvena oskrba“ – Dobava telefonskih storitev in dajanje v najem televizije bolnikom ter dobava postelj in obrokov za njihove spremljevalce – Izključitev – Izjema – Pogoji – Presoja, ki jo opravi nacionalno sodišče

(Direktiva Sveta 77/388, člen 13(A)(1)(b))

Summary

Dobava telefonskih storitev in dajanje v najem televizije bolnikom, ki ju opravijo osebe, določene v členu 13(A)(1)(b) Šeste direktive o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, ter dobava postelj in obrokov za njihove spremljevalce, ki jo opravijo iste osebe, na splošno ne pomenijo dejavnosti, ki so tesno povezane z bolnišnično in zunajbolnišnično zdravstveno oskrbo v smislu te določbe. Oprostitev takih dejavnosti, ki je določena v členu 13(A)(1)(b) Šeste direktive, je namreč namenjena temu, da zagotovi, da ne bi bile koristi zunajbolnišnične zdravstvene in bolnišnične oskrbe nedostopne zaradi povečanih stroškov te oskrbe, ki bi nastali, če bi bila ta oskrba ali dejavnosti, ki so z njo tesno povezane, obdavčena z davkom na dodano vrednost. Bolnišnična in zunajbolnišnična zdravstvena oskrba v smislu te določbe je v skladu s sodno prakso tista, katere namen je postaviti diagnozo, negovati in, v okviru zmožnosti, ozdraviti bolezni ali zdravstvene motnje. Zato, ob upoštevanju namena, ki se ga zasleduje z oprostitvijo, določeno v členu 13(A)(1)(b) navedene direktive, iz tega sledi, da so samo storitve, ki sodijo v okvir bolnišnične in zunajbolnišnične zdravstvene oskrbe in ki so nujna potrebna stopnja v procesu opravljanja teh storitev za dosego njihovih terapevtskih ciljev, primerne za to, da se opredelijo kot „tesno povezane dejavnosti“ v smislu te določbe.

Te storitve na splošno ne pomenijo dejavnosti, ki so „tesno povezane“, razen če so nujne za dosego terapevtskih ciljev, ki se zasledujejo z bolnišnično in zunajbolnišnično zdravstveno oskrbo, in v bistvu niso namenjene temu, da dobavitelj teh storitev pridobi dodatne prihodke z opravljanjem transakcij, ki neposredno konkurirajo transakcijam komercialnih podjetij, ki so zavezana za davek na dodano vrednost. Predložitveno sodišče mora, ob upoštevanju vseh konkretnih dejstev sporov, ki sta mu bila predložena, ter, glede na okoliščine primera, vsebine zdravniškega priporočila, izdanega v korist zadevnih bolnikov, določiti, ali dobavljene storitve izpolnjujejo te pogoje.

(Glej točke od 23 do 25, 30 in 35 ter točki 1 in 2 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Prosto gibanje oseb – Delavci – Enako obravnavanje – Denarna pomoč za čakanje za mlade iskalce prve zaposlitve – Dodelitev, ki je pogojena s končanim srednješolskim izobraževanjem v izobraževalni ustanovi zadevne države članice – Nedopustnost – Utemeljitev – Neobstoj

(člen 39 ES)

Summary

Člen 39 ES nasprotuje temu, da država članica zavrne pravico do denarne pomoči za čakanje na zaposlitev državljanu druge države članice, iskalcu prve zaposlitve, ki ni vzdrževan otrok delavca migranta s prebivališčem v prvi državi, zgolj zato, ker je zainteresirani srednješolsko izobraževanje zaključil v drugi državi članici.

Ker je dodelitev denarne pomoči za čakanje pogojena z zahtevo, da je prosilec zahtevano diplomo pridobil v tej državi članici, lahko ta pogoj lažje izpolnijo državljani te države članice, v slabši položaj pa so postavljeni predvsem državljani drugih držav članic.

Tako razlikovanje v obravnavanju se lahko utemelji le na podlagi objektivnih ugotovitev, ki so neodvisne od državljanstva zadevnih oseb in sorazmerne s ciljem, ki ga legitimno zasleduje nacionalno pravo. Čeprav je za nacionalnega zakonodajalca legitimno, da želi zagotoviti dejansko povezavo med prosilcem za denarno pomoč za čakanje na zaposlitev in geografskim trgom dela, je edini pogoj glede kraja, v katerem je bila pridobljena diploma o končanem srednješolskem izobraževanju, preveč splošen in izključujoč ter presega tisto, kar je potrebno za doseganje zasledovanega cilja.

(Glej točke od 28 do 31, 38 in izrek.)