ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
61

V zadevi C‑59/20 je iz predložitvene odločbe razvidno, da predložitveno sodišče meni, da so storitve upravljanja tveganj in merjenja uspešnosti dejavnosti, ki so značilne za upravljanje takih skladov. To sodišče navaja tudi, da so izračuni, opravljeni s programsko opremo iz postopka v glavni stvari, bistvena podlaga za to, da lahko družba DBKAG opravlja naloge, povezane z upravljanjem tveganj in merjenjem uspešnosti, ki jih zahteva avstrijski zakon. Zato bi bilo na podlagi dejstva, da je ta programska oprema namenjena opravljanju izračunov, ki so bistveni za opravljanje upravnih storitev upravljanja tveganj in merjenja uspešnosti zadevnega sklada, mogoče sklepati, da je ta programska oprema bistvena za upravljanje tega sklada. Kljub temu pa bo moralo predložitveno sodišče preveriti, ali sta pogoja, navedena v točki 58 te sodbe, izpolnjena.
22

V teh okoliščinah je Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je treba člen 29(1) in člen 32(1)(e)(i) [carinskega zakonika Skupnosti] ter člen 70(1) in člen 71(1)(e)(i) [carinskega zakonika Unije] razlagati tako, da se mora transakcijska […] vrednost prilagoditi, da se vključijo vsi stroški, ki so prodajalcu […] dejansko nastali pri prevozu blaga do kraja, kjer je bilo blago vneseno na carinsko območje [Unije], kadar, kot v obravnavani zadevi, (1) je v skladu z dobavnimi pogoji […] obveznost za pokritje teh stroškov nosil […] proizvajalec ter (2) so ti stroški prevoza presegali dogovorjeno ceno, ki jo je dejansko plačal […] uvoznik, vendar (3) je dejanska cena, ki jo plačal […] uvoznik, ustrezala realni vrednosti blaga, čeprav ni zadoščala za pokritje vseh stroškov prevoza, ki so nastali […] proizvajalcu?“
16

Člen 57 te uredbe, naslovljen „Vnos in ponovni vnos osebnih in gospodinjskih predmetov v [Unijo]“, določa: „1. Odstopanje od člena 4 Uredbe (ES) št. 338/97 za osebne ali gospodinjske predmete iz člena 7(3) navedene uredbe se ne uporablja za osebke, ki se uporabljajo za komercialno korist, prodajajo, prikazujejo v komercialne namene, posedujejo za prodajo, ponujajo za prodajo ali prevažajo za prodajo. […] 3. Za prvi vnos osebnih ali gospodinjskih predmetov, skupaj z lovskimi trofejami, v [Unijo], ki ga opravi oseba, ki običajno prebiva v [Uniji], in vključuje vrste iz Priloge B k Uredbi (ES) št. 338/97, ni treba predložiti uvoznega dovoljenja carinskim organom, ob pogoju, da se predložita izvirnik in kopija dokumenta za (ponovni) izvoz. […] 4. Za ponovni vnos osebnih ali gospodinjskih predmetov, skupaj z lovskimi trofejami, ki so osebki vrst naštetih v Prilogi A ali B k Uredbi (ES) št. 338/97, v [Unijo], ki ga opravi oseba, ki običajno prebiva v [Uniji], ni treba predložiti uvoznega dovoljenja carinskim organom, kadar se predloži eno od naslednjega: (a) carinsko potrjena ,kopija za imetnika‘ (obrazec 2) prej uporabljenega uvoznega ali izvoznega dovoljenja [Unije]; (b) kopija dokumenta za (ponovni) izvoz iz odstavka 3; (c) dokaz, da so bili osebki pridobljeni v [Uniji]. 5. Z odstopanjem od odstavkov 3 in 4 za vnos ali ponovni vnos naslednjih predmetov iz Priloge B k Uredbi (ES) št. 338/97 v [Unijo] ni treba predložiti dokumenta o ponovnem izvozu ali uvoznega dovoljenja: (a) do največ 125 gramov kaviarja jesetrovk (Acipenseriformes spp.) na osebo v posodah, ki so posamično označene […] […]“
2.

Pravo Evropske unije – Načela – Pravica do obrambe – Pravica do izjave v sodnem postopku – Obveznost vključiti vse trditve strank v odločbo – Neobstoj (Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47, drugi odstavek) (Glej točke od 32 do 37.)
59

Iz tega sledi, da je cilj Okvirnega sklepa 2002/584, ki je z uvedbo novega poenostavljenega in učinkovitejšega sistema predaje oseb, ki so obsojene ali osumljene kršitve kazenskega prava, olajšati in pospešiti pravosodno sodelovanje med pravosodnimi organi odreditvene države članice in pravosodnimi organi države članice, ki izvrši evropski nalog za prijetje, mogoče uresničiti le ob spoštovanju temeljnih pravic in pravnih načel, kot so določeni v členu 6 PEU in ki se odražajo v Listini, kar je obveznost, ki se poleg tega nanaša na vse države članice ter zlasti na odreditveno in izvršitveno državo članico (glej v tem smislu sodbo z dne 12. februarja 2019, TC, C‑492/18 PPU, EU:C:2019:108, točki 41 in 54 ter navedena sodna praksa).
3.

Kmetijstvo – Financiranje s strani EKJS in EKSRP – Potrditev obračuna – Izvedbeni sklep, s katerim se določi pavšalni finančni popravek – Ničnostna tožba zoper ta sklep – Nemožnost Komisije, da bi ta sklep prilagodila v zvezi s stopnjo popravka, uporabljeno pri ponovni preučitvi že ugotovljene pomanjkljivosti – Neobstoj (člena 256 in 263 PDEU; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1306/2013, člen 52; Uredba Komisije št. 908/2014, člen 34(7)) (Glej točko 74.)
7

Komisija je 5. marca in 29. oktobra 2013 na podlagi člena 11(6) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 [ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) začela postopek za ugotavljanje kršitev proti družbam HSBC, skupini Barclays, družbama Crédit agricole SA in Crédit agricole Corporate and Investment Bank (v nadaljevanju skupaj: družbi Crédit agricole), družbam Deutsche Bank AG, Deutsche Bank Services (Jersey) Ltd in DB Group Services (UK) Ltd (v nadaljevanju skupaj: skupina Deutsche Bank), družbam JP Morgan Chase & Co., JP Morgan Chase Bank National Association in JP Morgan Services LLP (v nadaljevanju skupaj: družbe JP Morgan Chase), družbama Royal Bank of Scotland Group plc in the Royal Bank of Scotland Group plc (v nadaljevanju skupaj: skupina RBS) in družbi Société générale.
23

Člen 9 uredbe-zakona št. 49/2003, naslovljen „Vračilo preveč zaračunane dajatve“, določa: „1. AGEA ob izteku vsakega obdobja: (a) pripravi obračun oddanega mleka in dajatve, ki so jo skupaj plačali odkupovalci v skladu z obveznostmi iz člena 5; (b) izračuna nacionalno dajatev, ki jo je treba skupaj plačati Evropski uniji za proizvodne presežke pri oddaji; (c) izračuna preplačani znesek dajatve. […] 3. Znesek iz odstavka 1(c), od katerega se odšteje pristojbina iz odstavka 2, se razdeli med proizvajalce imetnike kvot, ki so plačali dajatev, po naslednjih merilih in vrstnem redu: (a) med tiste, ki jim je bila naložena dajatev v celoti ali deloma neupravičeno pobrana ali je kako drugače zapadla; (b) med imetnike kmetijskih gospodarstev na gorskih območjih […]; (c) med imetnike kmetijskih gospodarstev na območjih z omejenimi možnostmi […]; (c-a) med tiste, ki so morali na podlagi ukrepa, ki ga je izdal pristojni zdravstveni organ, preprečiti premike živali na območjih, ki so jih prizadele razširjene nalezljive bolezni, vsaj 90 dni v tržnem obdobju in ki so bili zato prisiljeni proizvajati večjo količino […]. 4. Če se z navedenimi vračili ne izčrpajo razpoložljiva sredstva iz odstavka 3, se preostanek razdeli med proizvajalce imetnike kvot, ki so plačali dajatev, razen tistih, ki so svojo individualno referenčno količino presegli za več kot 100 odstotkov, v skladu z naslednjimi merili in vrstnim redom: […].“
Drugič, v zvezi z zakonodajnimi spremembami, ki jih je predložitveno sodišče grajalo in ki so bile navedene v točkah 28 in 29 te sodbe ter ki so nato vplivale na člen 44 zakona o KRS, je treba poudariti, da je Sodišče, odkar je bil vložen ta predlog za sprejetje predhodne odločbe, v izreku sodbe A. B. in drugi med drugim razsodilo, da je treba člen 19(1), drugi pododstavek, PEU razlagati tako, da nasprotuje določbam, s katerimi je bilo spremenjeno nacionalno pravo in na podlagi katerih:

– po eni strani, ne glede na to, da je kandidat za delovno mesto sodnika na sodišču, kakršno je Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), vložil tožbo zoper sklep organa, kakršen je KRS, da ne bo izbral njegove kandidature, ampak da predsedniku republike predloži kandidaturo drugih kandidatov, je ta sklep pravnomočen v delu, v katerem so z njim predlagani ti drugi kandidati, tako da ta tožba ni ovira za imenovanje teh kandidatov s strani predsednika republike in morebitna razglasitev ničnosti navedenega sklepa v delu, v katerem z njim tožeča stranka ni bila predlagana za imenovanje, ne more privesti do nove presoje položaja zadnjenavedene za morebitno dodelitev zadevnega delovnega mesta, in

– po drugi strani, takšna tožba ne more temeljiti na tožbenem razlogu, da se je pri odločanju o predložitvi predloga za imenovanje upoštevala nepravilna ocena glede tega, ali kandidati izpolnjujejo merila,

če se izkaže – pri čemer je Sodišče predložitveno sodišče v zadevi, v kateri je bila izdana navedena sodba, pozvalo, naj to presodi na podlagi vseh upoštevnih elementov – da bi te določbe pri pravnih subjektih lahko ustvarile legitimne dvome v zvezi z zavarovanostjo sodnikov, ki so bili tako imenovani s strani predsednika republike na podlagi sklepov organa, kakršen je KRS, pred zunanjimi dejavniki ter zlasti pred posrednimi in neposrednimi vplivi zakonodajne in izvršilne oblasti in v zvezi z njihovo nevtralnostjo v razmerju do nasprotujočih si interesov, pri čemer te določbe tako lahko privedejo do vtisa, da ti sodniki niso neodvisni in nepristranski, kar bi lahko omajalo zaupanje, ki ga mora v demokratični družbi in v pravni državi pri pravnih subjektih vzbujati pravosodje.
64

Na podlagi preudarkov, navedenih v točki 55 te sodbe, je Sodišče poleg tega omejilo možnost nacionalnih sodišč, da razglasijo ničnost nekaterih sporazumov pred začetkom veljavnosti določb iz člena 83(1) ES, ki bi se za te sporazume morale začeti uporabljati. Tako je Sodišče v sodbah z dne 30. aprila 1986, Asjes in drugi (od 209/84 do 213/84, EU:C:1986:188, točka 68), in z dne 11. aprila 1989, Saeed Flugreisen in Silver Line Reisebüro (66/86, EU:C:1989:140, točka 20), na kateri se sklicujejo tožene stranke v postopkih v glavni stvari in Komisija, v bistvu razsodilo, da do začetka veljavnosti ureditve iz člena 83(1) ES nacionalna sodišča ne morejo na lastno pobudo ugotoviti, da je sporazum ali ravnanje nezdružljivo s členom 81(1) ES, in da lahko na podlagi člena 81(2) ES razglasijo ničnost zgolj sporazumov in ravnanj, za katere so organi držav članic na podlagi člena 84 ES ugotovili, da so zajeti s členom 81(1) ES in da za njih ne pride v poštev izjema od prepovedi iz člena 81(3), ali za katere je Komisija ugotovila kršitev iz člena 85(2) ES.
91

Na drugi strani je Sodišče pojasnilo, da čeprav je za to, da se sodišču zaprošene države članice omogoči izvajanje sodnega nadzora, pomembno, da lahko dostopa do zaprosila za informacije, ki ga država članica prosilka pošlje zaprošeni državi članici, pa za zadevno stranko ni nujno, da ima za namene pravične predstavitve njene zadeve v zvezi s pogojem verjetne pomembnosti dostop do celotnega zaprosila za informacije. Za to zadostuje, da ima v okviru pravnega sredstva zoper odredbo za posredovanje podatkov in odločbo o naložitvi sankcije zaradi nespoštovanja te odredbe dostop do minimalnih informacij iz člena 20(2) Direktive 2011/16, in sicer do identitete osebe, ki je predmet preverjanja ali preiskave, in davčnega namena, za katerega se zahtevajo podatki (glej v tem smislu sodbo z dne 16. maja 2017, Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, točke 92, 99 in 100).
89

Pritožnica na prvem mestu trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri določitvi cilja, na podlagi katerega je bilo treba opraviti primerjavo v drugi fazi preizkusa selektivnosti spornega ukrepa. Splošno sodišče, ki naj bi tudi v tem primeru odstopilo od tega, kar je navedeno v spornem sklepu, naj bi napačno razlagalo sodno prakso v zvezi z določitvijo cilja, ki se uporablja za davčni ukrep. V nasprotju s tem, kar naj bi se lahko domnevalo na podlagi navedb Splošnega sodišča, naj sodna praksa Sodišča ne bi bila protislovna glede vprašanja, ali je treba položaj podjetij, ki so upravičena do „zadevnega ukrepa“, in položaj podjetij, ki so iz njega izključena, primerjati glede na cilj tega ukrepa ali glede na cilj „sistema, v katerega je umeščen ta ukrep“. Pritožnica meni, da morata cilja sovpadati, in če ne sovpadata, je to zato, ker je nacionalni zakonodajalec v davčni sistem uvedel ukrep, ki ne ustreza logiki tega sistema. V obravnavanem primeru naj bi bil pravi cilj ureditve, glede na katerega bi bilo treba opraviti primerjavo, davčna nevtralnost, kot je Komisija sama priznala v spornem sklepu. Šlo naj bi za veliko splošnejši in bolj logičen cilj kot vzporednost med računovodskim in davčnim obravnavanjem dobrega imena, ki ga pridobi podjetje zaradi pridobitve deležev v družbi, na katero se je sklicevalo Splošno sodišče, saj se načeloma vsi davki od dohodkov pravnih oseb po definiciji oddaljujejo od opredelitve poslovnega izida.
12

Člen 8 iste direktive, naslovljen „Zaščitni ukrepi“, določa: „1. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da se osebam, na katere vplivajo ukrepi iz te direktive, zagotovi pravica do učinkovitega pravnega sredstva in poštenega sojenja z namenom varovanja njihovih pravic. […] 6. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da je vsak sklep o odvzemu obrazložen in poslan osebi, na katero vpliva. Države članice osebi, v zvezi s katero se odredi odvzem, zagotovijo dejansko možnost izpodbijanja sklepa pred sodiščem. 7. Brez poseganja v [Direktivo 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku (UL 2012, L 142, str. 1) in Direktivo 2013/48/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2013 o pravici do dostopa do odvetnika v kazenskem postopku in v postopkih na podlagi evropskega naloga za prijetje ter pravici do obvestitve tretje osebe ob odvzemu prostosti in do komunikacije s tretjimi osebami in konzularnimi organi med odvzemom prostosti (UL 2013, L 294, str. 1)] imajo osebe, na premoženje katerih vpliva sklep o odvzemu, pravico do dostopa do odvetnika ves čas postopka odvzema v zvezi z določitvijo premoženjske koristi in predmetov, ki so bili uporabljeni za kaznivo dejanje, da varujejo svoje pravice. Zadevne osebe se obvesti o tej pravici. 8. V postopku iz člena 5 ima prizadeta oseba dejansko možnost izpodbijanja okoliščin primera, vključno s specifičnimi dejstvi in razpoložljivimi dokazi, na podlagi katerih se zadevno premoženje obravnava kot premoženje, pridobljeno s kaznivim ravnanjem. 9. Tretje osebe lahko zahtevajo lastništvo ali druge lastninske pravice, tudi v primerih iz člena 6. […]“.
5

Člen 15 Uredbe št. 3821/85 je določal: „[…] 2. Vozniki morajo uporabljati tahografske vložke ali vozniške kartice za vsak dan vožnje od prevzema vozila dalje. Tahografski vložek ali vozniška kartica se ne odvzame pred koncem delovnega dneva, razen če je odvzem drugače dovoljen. Tahografski vložek ali vozniška kartica se ne sme uporabljati daljše obdobje od tistega, za katerega je namenjen. […] 3. Vozniki: – zagotovijo, da čas zapisa na vložku ustreza uradnemu času v državi registracije vozila, – upravljajo preklopne mehanizme, ki omogočajo ločen in razločen zapis naslednjih časovnih obdobij: (a) […] čas vožnje; (b) ‚drugo delo‘ pomeni vsako dejavnost razen vožnje, kot so opredeljena v členu 3(a) Direktive 2002/15/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2002 o urejanju delovnega časa oseb, ki opravljajo spremljevalne dejavnosti v cestnem prometu [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 224)], in tudi vsako delo za istega ali drugega delodajalca znotraj prevozniškega sektorja ali zunaj njega […] […] 7. (a) Če voznik vozi vozilo, ki je opremljeno s tahografom v skladu s Prilogo I, mora voznik na zahtevo inšpektorja predložiti: (i) tahografske vložke za tekoči teden in tiste, ki jih je voznik uporabljal v predhodnih 15 dneh; (ii) voznikovo kartico, če jo ima; in (iii) vse ročne zapise in izpise, izdelane v tekočem tednu in v predhodnih 15 dneh, kot to zahtevata ta uredba in Uredba [št. 561/2006]. Vendar pa po 1. januarju 2008 časovna obdobja iz (i) in (iii) pokrivajo tekoči dan in predhodnih 28 dni. (b) Če voznik vozi vozilo, ki je opremljeno s tahografom v skladu s Prilogo IB, mora voznik na zahtevo inšpektorja predložiti: (i) voznikovo kartico, katere imetnik je; (ii) vse ročne zapise in izpise, izdelane v tekočem tednu in v predhodnih 15 dneh, kot to zahtevata ta uredba in Uredba [št. 561/2006]; in (iii) tahografske vložke, ki ustrezajo istemu obdobju, kot je obdobje iz prejšnjega pododstavka, v katerem je vozil vozilo z vgrajenim tahografom v skladu s Prilogo I. Vendar pa po 1. januarju 2008 časovna obdobja iz (ii) pokrivajo tekoči dan in predhodnih 28 dni. (c) Pooblaščeni inšpektor lahko skladnost z Uredbo [št. 561/2006] preveri z analizo tahografskih vložkov, z analizo prikazanih ali izpisanih podatkov, ki jih je tahograf zapisal, ali z analizo voznikove kartice ali, če te ni, z analizo katerega koli drugega spremnega dokumenta, ki utemeljuje neskladnost z eno izmed določb, kot so tiste, navedene v členu 16(2) in (3). […]“
7

Člen 77 tega zakona določa: „1. Pri dobavah blaga, opravljanju storitev ali pridobitvi blaga znotraj Unije je sprememba ali iztek pogodbe – vključno z neveljavnostjo in neobstojem pogodbe – razlog za naknadno zmanjšanje davčne osnove v znesku, ki ustreza predplačilu ali plačilu, ki je bilo v celoti ali delno vrnjeno oziroma ga je treba vrniti. […] 4. Če davčni zavezanec po dobavi blaga ali opravljenih storitvah v skladu s pogoji, določenimi v njegovi tržni politiki, z namenom promocije povrne znesek denarja osebi, ki blaga ali storitve, ki daje pravico do povračila, ni pridobila neposredno od davčnega zavezanca, ne glede na to, ali je sama davčni zavezanec ali ne, lahko davčni zavezanec, ki opravi povračilo, naknadno zmanjša davčno osnovo za dobavo blaga ali opravljanje storitev, ki je predmet povračila (ta transakcija daje pravico do zmanjšanja davčne osnove), če: (a) je dobava blaga ali opravljanje storitev, ki se opravi neposredno za osebo, ki ima pravico do povračila (ta transakcija daje pravico do povračila), obdavčljiva transakcija, opravljena na nacionalnem ozemlju, in (b) je znesek, ki ga je treba vrniti, manjši od zmnožka števila transakcij, ki dajejo pravico do povračila, in najnižje cene na enoto – povečane za davek – blaga ali storitev, dobavljenega oziroma opravljenih v okviru zadevnega promocijskega ukrepa, v zvezi z vsemi transakcijami, ki dajejo pravico do zmanjšanja davčne osnove. 5. V okviru uporabe odstavka 4 se šteje, da povrnjeni znesek vključuje znesek davka.“
143

Komisija v zvezi s tem trdi, prvič, da je bilo poslabšanje zavarovanih habitatov zavarovanega naravnega območja Doñana, ki je posledica prekomernega izkoriščanja njegovega vodonosnika, dokazano s številnimi znanstvenimi dokazi in z več uradnimi poročili. Po mnenju Komisije so bili zavarovani habitatni tipi, najbolj občutljivi za izsuševanje z zmanjšanjem podtalnice, sredozemski občasni ribniki, ki so zavarovani habitati in imajo oznako 3170*, površinski vodotoki (potoki, kanali in spodnji tokovi) in obrežni habitati (majhni gozdovi in galerijski sestoji). V teh je mogoče najti različne rastlinske in živalske vrste, ki obstajajo v majhnem številu in jih to izsuševanje ogroža.
Člen 1 Legge Regione Sicilia n. 12 – Interventi per favorire il risanamento e il reintegro degli allevamenti zootecnici colpiti dalla tubercolosi, dalla brucellosi e da altre malattie infettive e diffusive e contributi alle associazioni degli allevatori (deželni zakon Sicilije št. 12 o ukrepih za sanacijo in obnovo živinorejskih gospodarstev, ki so jih prizadele tuberkuloza, bruceloza in druge nalezljive bolezni, ter prispevki združenjem rejcev, Gazzetta ufficiale della Regione Sicilia št. 28 z dne 7. junija 1989), določa:

„1. Za sanacijo govedorejskih gospodarstev, ki so jih prizadele tuberkuloza, bruceloza in levkoza, ter ovčerejskih in kozjerejskih gospodarstev, ki jih je prizadela bruceloza, se v skladu z [legge 9 giugno 1964, n. 615 (zakon št. 615 z dne 9. junija 1964)] in [leggi 23 gennaio 1968, n. 33 e n. 34 (zakona št. 33 in 34 z dne 23. januarja 1968)], kakor so bili pozneje spremenjeni in dopolnjeni, lastnikom goveda, zaklanega in/ali izločenega zaradi okužbe s tuberkulozo, brucelozo in levkozo, ter ovc in koz, zaklanih in/ali izločenih zaradi okužbe z brucelozo, poleg odškodnine, določene v veljavnih nacionalnih določbah, dodeli odškodnina v obsegu, navedenem v tabeli, priloženi temu zakonu.

2. Assessore regionale per la sanità [deželni minister za zdravje] mora z uredbo letno prilagoditi višino dodatne odškodnine, določene z deželnim zakonom št. 12/1989 […], v sorazmerju z letnim zvišanjem zneskov, ki jih država dodeli na tem področju, v mejah proračunskih sredstev, določenih s tem zakonom.

[…]

4. Za iste namene, kot so navedeni v prejšnjih odstavkih, in za lažjo izvedbo sanacijskih ukrepov na živinorejskih gospodarstvih, se samostojnim veterinarjem, pooblaščenim za izvajanje postopkov iz ministrskih odlokov z dne 1. junija 1968 in 3. junija 1968, poleg nadomestila, ki je določeno v veljavnih nacionalnih določbah, plača nadomestilo v višini 2000 italijanskih lir (ITL) [(približno 1,03 EUR)] za vsako pregledano govedo. Celotno nadomestilo nikakor ne sme presegati 3000 ITL [(približno 1,55 EUR)].

5. Za namene tega člena se odobrijo izdatki v višini 7000 milijonov ITL [(približno 3.615.000 EUR)] za tekoče proračunsko leto ter po 6000 milijonov ITL [(približno 3.099.000 EUR)] za vsako proračunsko leto 1990 in 1991.“
50

V obravnavanem primeru po eni strani ni bilo zatrjevano, da bi bila uvedba starostne omejitve 50 let za pristop k temu natečaju upravičena s sposobnostjo teh kandidatov za opravljanje tega poklica. Po drugi strani, kot je razvidno iz točke 39 te sodbe, v okviru natečaja za notarje iz postopka v glavni stvari nezanemarljivo število delovnih mest ni bilo zapolnjenih in zato mladi kandidati niso imeli dostopa do notarskega poklica, kandidatom, ki so dopolnili 50 let, pa je bila odvzeta možnost, da bi se jim s sodelovanjem na tem natečaju priznala usposobljenost, tako da se zdi, da člen 1 zakona št. 1365/1926 z določitvijo te starostne meje presega to, kar je nujno za uresničitev cilja olajšanja menjave generacij in pomladitve tega poklica.