ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
V zvezi s tem so avtorji Pogodbe z izrazom „ukrepi za približevanje“ iz člena 114 PDEU želeli zakonodajalcu Unije pustiti, odvisno od splošnih in posebnih okoliščin področja, ki ga je treba uskladiti, diskrecijo pri tehniki usklajevanja, ki je najprimernejša za dosego želenega cilja, predvsem na področjih, za katera so značilne kompleksne tehnične posebnosti. Ti ukrepi lahko glede na okoliščine zavezujejo vse države članice, da dovolijo dajanje v promet enega ali več zadevnih izdelkov, da tako obveznost dovoljenja vežejo na določene pogoje ali da začasno ali dokončno prepovejo dajanje v promet določenega izdelka ali izdelkov.

V primeru obstoja ovir pri menjavi ali verjetnosti nastanka teh ovir v prihodnosti zaradi dejstva, da so države članice v zvezi z izdelkom ali kategorijo izdelkov sprejele oziroma sprejemajo različne ukrepe, ki bi lahko zagotovili različno raven varstva in tako ovirali prosti pretok zadevnega izdelka ali izdelkov v Uniji, člen 114 PDEU zakonodajalcu Unije dovoljuje, da posreduje s sprejetjem primernih ukrepov in s tem, da na eni strani upošteva odstavek 3 navedenega člena in na drugi pravna načela, omenjena v PEU ali razdelana v sodni praksi, zlasti načelo sorazmernosti.

Prepoved dajanja na trg tobačnih izdelkov z značilno aromo, kot je mentol, iz člena 7 Direktive 2014/40 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic o proizvodnji, predstavitvi in prodaji tobačnih in povezanih izdelkov ne krši načela sorazmernosti.

S to prepovedjo se namreč lahko olajša pravilno delovanje notranjega trga s tobačnimi in povezanimi izdelki in zagotovi visoka raven varovanja zdravja ljudi, zlasti mladih. Nekatere arome so posebej privlačne za mlade in olajšujejo začetek uporabe tobaka. V zvezi s tem, glede na to, da je lahko zakonodajalec Unije za vse značilne arome veljavno uporabil enoten pravni režim, ker so njihove objektivne lastnosti v bistvu podobne lastnostim drugih tobačnih izdelkov z značilno aromo, saj njihova aroma prekriva ali zmanjšuje trpkost tobačnega dima, primernosti te prepovedi za dosego cilja varstva zdravja ljudi ni mogoče izpodbijati le za posamično aromo.

Poleg tega je treba ugotoviti, da je zakonodajalec Unije poskrbel, da so negativne ekonomske in družbene posledice prepovedi uporabe mentola kot značilne arome ublažene. Zakonodajalec Unije je namreč pretehtal ekonomske posledice te prepovedi na eni strani in potrebo iz člena 114(3) PDEU po visoki ravni varstva zdravja pred rakotvornim, mutagenim in reproduktivno toksičnim izdelkom na drugi. V zvezi s tem zgolj to, da zakonodajni akt Unije eno državo članico prizadene bolj kot druge, ne more kršiti načela sorazmernosti, če so izpolnjeni pogoji za njegovo uporabo. Direktiva 2014/40 ima namreč posledice v vseh državah članicah in predpostavlja, da je ravnovesje med različnimi obstoječimi interesi ob upoštevanju ciljev, ki se jih želi doseči s to direktivo, zagotovljeno. Zato ni mogoče šteti, da je iskanje takega ravnovesja, pri katerem se ne upošteva položaja posamične države članice, ampak položaj vseh držav članic Unije, v nasprotju z načelom sorazmernosti.

(Glej točke 50, 81, 82, 84, 99, 102 in 103.)
Člen 94 Uredbe št. 2100/94 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti je treba razlagati tako, da pravica do povračila, ki jo priznava imetniku zavarovane rastlinske sorte, ki je predmet kršitve, zajema celotno škodo, ki je imetniku nastala, pri čemer pa ta člen ne more biti podlaga za naložitev pavšalnega dodatka zaradi kršitve niti za, natančneje, vračilo dobička in koristi, ki jih je pridobil kršitelj.

Člen 94 te uredbe je namreč podlaga za pravico do povračila škode v korist imetnika žlahtniteljske pravice v Skupnosti, ki je ne le popolno, ampak poleg tega temelji na objektivni podlagi, in sicer zajema le škodo, ki mu je nastala zaradi kršitve. Zato člen 94 ne omogoča, da se kršitelju naloži plačilo pavšalnega dodatka zaradi kršitve, ker dodatek ne izraža nujno škode, ki je nastala imetniku sorte, ki je predmet kršitve, čeprav Direktiva 2004/48 o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine državam članicam ne preprečuje, da določijo ukrepe, ki zagotavljajo večje varstvo. Prav tako ta člen imetniku žlahtniteljske pravice v Skupnosti ne omogoča, da zahteva vračilo koristi in dobička, pridobljenih s kršitvijo. Primerno nadomestilo kot tudi znesek povračila, dolgovanega na podlagi člena 94(2) Uredbe št. 2100/94, je namreč treba določiti glede na škodo, ki je nastala žrtvi, ne pa glede na korist, ki je nastala kršitelju.

(Glej točke 33, 40, 41 in 43 ter izrek 1.)
Splošno načelo prepovedi diskriminacije na podlagi starosti, kot je konkretizirano z Direktivo Sveta 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu, je treba razlagati tako, da tudi v sporu med posamezniki nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki delavcu ne priznava pravice do odpravnine zaradi odpovedi pogodbe o zaposlitvi, če ta lahko zahteva starostno pokojnino, ki jo izplača delodajalec na podlagi pokojninskega sistema, h kateremu je ta delavec pristopil pred dopolnjenim 50. letom starosti, ne glede na to, ali se odloči ostati na trgu dela ali se upokojiti.

Glede na to, ker Direktiva 2000/78 sama ne določa splošnega načela prepovedi diskriminacije na podlagi starosti, ampak le konkretizira to načelo na področju zaposlovanja in dela, obseg varstva iz te direktive ne presega varstva, ki ga zagotavlja to načelo.

Po drugi strani, glede na dejstvo, da člena 2 in 6(1) Direktive 2000/78 nasprotujeta nacionalni zakonodaji, na podlagi katere delavci, ki so upravičeni do starostne pokojnine, ki jo izplača delodajalec na podlagi pokojninskega sistema, h kateremu so pristopili pred dopolnjenim 50. letom starosti, samo iz tega razloga niso upravičeni do posebne odpravnine zaradi odpovedi pogodbe o zaposlitvi, ki je namenjena temu, da so delavci, ki so bili več kot dvanajst let zaposleni v podjetju, spodbujeni k ponovni vključitvi v delo, velja enako glede temeljnega načela enakega obravnavanja, katerega posebna oblika je splošno načelo prepovedi diskriminacije na podlagi starost.

(Glej točke 23, 26, 27 in izrek 1)
3.

Konkurenca — Upravni postopek — Zahtevek za informacije — Obveznost obrazložitve — Obseg (člen 296(2) PDEU; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 18(3)) (Glej točke 19, od 21 do 23, 26 in od 39 do 41.)
4.

Ničnostna tožba — Fizične ali pravne osebe — Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo — Neposredno nanašanje — Merila — Odločba izvajalske agencije Evropske unije, da nekaterih stroškov, priglašenih ob izvedbi projekta, ki je predmet finančne pomoči Skupnosti, ne bo štela za upravičene — Neposredno nanašanje na subjekt, pristojen za izvedbo navedenega projekta — Neobstoj (členi 107(1) PDEU, 108(3), PDEU in 263, četrti odstavek, PDEU; uredbi Komisije št 1998/2006 in št. 1407/2013) (Glej točke 61 in od 63 do 65.)
Zbi rka odločb sodne pr akse 
Zadeva C-4 5 3 / 1 4 
Vorarlberger Gebietskrankenkasse 
in 
Alfred Knauer  
proti  
Landeshauptmann von Vorarlberg  
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof) 
„Predhodno odločanje —Uredba (ES) št. 883/2004 —Člen 5 —Pojem ‚enakovredne dajatve‘— 
Izenačitev dajatev za starost dveh držav članic Evropskega gospodarskega prostora —Nacionalna 
zakono daja, ki pri izračunu prispevkov za socialno varnost upošteva dajatve za starost, prejete v drugih 
državah članicah“ 
Povzetek –Sodba Sodišča(četrti senat) z dne 21. januarja 2016 
1. Socialna varnost — Delavci migranti — Ureditev Unije — Stvarno področje uporabe — 
Izjave držav članic v zvezi z dajatvami za starost — Obseg 
(Uredba št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 9) 
2. Pravo Evropske unije — Razlaga — Metode — Jezikovna, sistematična in teleološka razlaga 
3. Socialna varnost — Delavci migranti — Ureditev Unije — Stvarno področje uporabe — Dajatve za 
starost — Dajatve, izplačane iz sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja ene države članice in 
dajatve, izplačane iz zakonskega pokojninskega sistema druge države članice — 
Enakovredne dajatve 
(Uredba št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta , člen 5(a)) 
1. Če so bile dajatve za starost omenjene v izjavi države članice v smislu člena 9 Uredbe št. 883/2004 
o koordinaciji sistemov socialne varnosti, spadajo na področje uporabe te uredbe. 
Glede tega je treba ugotoviti, da ker je bil sistem poklicnega pokojninskega zavarovanja v celoti 
predmet izjave, ki jo na podlagi člena 9 Uredbe št. 883/2004 podala Kneževina Lihtenštajn, ki jo je za 
potrebe uporabe te uredbe treba izenačiti z državo članico, je treba za dajatve za starost, izplačane iz 
tega sistema, šteti, da spadajo na področje uporabe navedene uredbe. 
(Glej točki 23 in 24.) 
2. Glej besedilo odločbe. 
SL 
ECLI:EU:C:2016 :37 1 
POVZETEK – ZADEVA C-453/14  
KNAUER  
(Glej točko 27.) 
3. Člen 5(a) Uredbe (ES) št. 883/2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti je treba razlagati tako, 
da so dajatve za starost, ki se izplačajo iz sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja ene države 
članice, in tiste dajatve, ki se izplačajo iz zakonskega pokojninskega sistema druge države članice, 
oboje pa spadajo na področje uporabe iste uredbe, enakovredne dajatve v smislu te določbe, če obe 
kategoriji dajatev sledita istemu cilju, ki je zagotoviti njihovim upravičencem ohranitev življenjskega 
standarda , kakršnega so imeli pred upokojitvijo. 
V zvezi s tem okoliščina, da obstajajo razlike, zlasti glede načina pridobitve teh pravic oziroma 
možnosti upravičencev, da so deležni dodatnih prostovoljnih prejemkov, ne more utemeljiti drugačnega 
sklepa. 
Objektivna utemeljitev, da se zadevne dajatve za starost ne obravnavajo enako, bi, glede na primer, 
lahko obstajala, če bi bili prispevki za kritje dajatev za primer bolezni plačani v eni državi članici na 
dajatve za starost, izplačane iz sistema poklicnega pokojninskega zavarovanja druge države članice, 
medtem ko so bili ti prispevki že plačani v prvi državi članici. 
(Glej točke od 36 do 38 in izrek.) 
ECLI:EU:C:2016 :37 2
Člen 15(1)(c) Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba v delu, ki se nanaša na pogodbo, sklenjeno v okviru gospodarske ali poklicne dejavnosti, ki jo podjetnik „usmerja v“ državo članico stalnega prebivališča potrošnika, v povezavi s členom 16(1) te uredbe razlagati tako, da se lahko uporabi za pogodbo, sklenjeno med potrošnikom in podjetnikom, ki ne spada na področje gospodarske ali poklicne dejavnosti, ki jo ta podjetnik „usmerja v“ državo članico stalnega prebivališča potrošnika, vendar je tesno povezana s pogodbo, ki je bila sklenjena prej med istima strankama v okviru take dejavnosti. Nacionalno sodišče mora preučiti, ali so izpolnjeni temeljni elementi te povezave, predvsem enakost, pravna ali dejanska, strank teh dveh pogodb, enakost gospodarskega cilja obeh pogodb, ki se nanašata na isti konkreten predmet, in dopolnilnost druge pogodbe k prvi s tem, da omogoča doseganje gospodarskega cilja prve pogodbe.

To je lahko tako zlasti v primeru mandatne pogodbe, ki je bila sklenjena kot neposredno podaljšanje take gospodarske ali poklicne dejavnosti in ki je dopolnilna glede na posredniško pogodbo, ki je bila prej sklenjena med istima strankama z namenom, da bi kupci iz ene države članice pridobili stanovanje v državi članici, v kateri ima sedež posrednik, saj mandatna pogodba omogoča doseganje gospodarskega cilja posredniške pogodbe, to je dejanski užitek stanovanja. Čeprav ni pravne soodvisnosti med posredniško in mandatno pogodbo, je treba namreč ugotoviti gospodarsko povezavo med prvo in drugo.

(Glej točke od 35 do 37 in 40 ter izrek.)
Uredbo št. 1308/2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb št. 922/72, št. 234/79, št. 1037/2001 in št. 1234/2007 je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalnemu ukrepu, ki predpisuje najnižjo ceno na enoto alkohola za maloprodajo vin, če je tak ukrep dejansko primeren za zagotovitev doseganja cilja varovanja zdravja in življenja ljudi, in če glede na cilje skupne kmetijske politike in dobrega delovanja skupne ureditve kmetijskih trgov ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje cilja varovanja zdravja in življenja oseb.

Uredba št. 1308/2013 namreč nima niti določb, ki bi dovoljevale določitev maloprodajne cene vin bodisi na nacionalni ravni bodisi na ravni Unije, niti določb, ki bi državam članicam prepovedovale, da sprejmejo nacionalne ukrepe, s katerimi se določijo take cene. Zato države članice načeloma ostajajo pristojne za sprejetje nekaterih ukrepov, ki niso določeni v navedeni uredbi, pod pogojem da ti ukrepi ne odstopajo ali ne posegajo v to uredbo ali ovirajo njeno dobro delovanje. Kar zadeva določitev najnižje cene na enoto alkohola, lahko ta posega v Uredbo št. 1308/2013, saj je ta določitev v nasprotju z načelom svobodne določitve prodajnih cen kmetijskih proizvodov na podlagi svobodne konkurence, na katerem ta uredba temelji. Ker pa vzpostavitev skupne ureditve kmetijskih trgov državam članicam ne preprečuje, da uporabijo nacionalna pravila, ki uresničujejo cilj v splošnem interesu, ki ni eden izmed tistih, ki jih zajema ta skupna ureditev, se lahko država članica sklicuje na cilj varovanja zdravja in življenja ljudi, zato da utemelji ukrep, ki posega v sistem svobodne določitve cen v pogojih učinkovite konkurence, na katerem temelji Uredba št. 1308/2013.

Omejevalni ukrep pa mora biti v skladu z načelom sorazmernosti, in sicer mora biti primeren za uresničevanje zastavljenega cilja in ne sme presegati tega, kar je nujno za dosego tega cilja. Preizkus sorazmernosti je treba opraviti ob upoštevanju, zlasti ciljev skupne kmetijske politike in dobrega delovanja skupne ureditve kmetijskih trgov, kar zahteva tehtanje med temi cilji in ciljem varovanja javnega zdravja, ki ga uresničuje nacionalna ureditev.

Glej točke 17, 19, 24, od 26 do 29 ter točko 1 izreka.
Zbi rka odločb sodne pr akse 
Zadeva C-3 4 5 / 1 4  
SIA „Maxima Latvija“  
proti  
Konkurences padome  
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Augstākā tiesa) 
„Predhodno odločanje —Konkurenca —Člen 101(1) PDEU —Uporaba podobnih nacionalnih 
predpisov —Pristojnost Sodišča —Pojem ‚sporazum, ki ima za cilj omejevanje konkurence‘— 
Pogodbe o najemu poslovnih prostorov —Trgovski centri —Pravica referenčnega najemojemalca, da 
nasprotuje temu, da najemodajalec odda poslovne prostore v najem tretjim“ 
Povzetek –Sodba Sodišča(četrti senat) z dne 26. novembra 2015 
1. Vprašanja za predhodno odločanje — Pristojnost Sodišča — Razlaga, za katero je bilo zaprošeno 
zaradi uporabe določbe prava Unije, uveljavljene z nacionalnim pravom, za notranji položaj — 
Pristojnost za zagotovitev te razlage 
(člen 267 PDEU) 
2. Omejevalni sporazumi — Škodovanje konkurenci — Merila presoje — Razlikovanje med kršitvami 
glede na cilj in kršitvami glede na posledico — Kršitev glede na cilj — Zadostna škodljivost — 
Zadostna ugotovitev 
(člen 101(1) PDEU) 
3. Omejevalni sporazumi — Škodovanje konkurenci — Merila presoje — Protikonkurenčni cilj — 
Pogodbe o najemu poslovnih prostorov — Pravica najemojemalca nasprotovati temu, da 
najemodajalec odda poslovne prostore v najem tretjim osebam — Dopustnost 
(člen 101(1) PDEU) 
4. Omejevalni sporazumi — Škodovanje konkurenci — Merila presoje — Pogodbe o najemu poslovnih 
prostorov — Pravica najemojemalca nasprotovati temu, da najemodajalec odda poslovne prostore 
v najem tretjim osebam — Presoja glede na gospodarske in pravne okoliščine ter glede na 
morebitno zapiranje trga 
(člen 101(1) PDEU) 
1. Glej besedilo odločbe. 
(Glej točko 12.) 
2. Glej besedilo odločbe. 
SL 
ECLI:EU:C:2015 :784 1 
POVZETEK – ZADEVA C-345/14 
MAXIMA LATVIJA 
(Glej točke od 16 do 20.) 
3. Člen 101(1) PDEU je treba razlagati tako, da zgolj na podlagi okoliščine – da pogodba o najemu 
poslovnih prostorov, katere predmet je oddaja v najem velikega prostora v trgovskem centru, vsebuje 
določbo, ki najemojemalcu daje pravico, da nasprotuje temu, da bi najemodajalec poslovne prostore 
v tem centru oddal v najem drugim najemojemalcem – ni mogoče šteti, da ima ta pogodba za cilj 
omejevanje konkurence v smislu te določbe. 
(Glej točko 24 in točko 1 izreka.) 
4. V pravu Unije o konkurenci je mogoče za pogodbe o najemu poslovnih prostorov, katerih predmet 
je oddaja v najem velikega prostora v trgovskem centru in ki vsebuje določbo, ki najemojemalcu daje 
pravico, da nasprotuje temu, da bi najemodajalec poslovne prostore v tem centru oddal v najem 
drugim najemojemalcem, mogoče šteti, da so sporazumi, katerih posledica je preprečevanje, 
omejevanje ali izkrivljanje konkurence v smislu člena 101(1) PDEU, če se za te pogodbe – na podlagi 
podrobne analize gospodarskih in pravnih okoliščin, v katere so te pogodbe umeščene, in posebnosti 
zadevnega upoštevnega trga – ugotovi, da znatno prispevajo k morebitnemu zapiranju tega trga. 
Obseg prispevka vsake pogodbe k temu zapiranju je odvisen zlasti od položaja pogodbenih strank na 
navedenem zadevnem trgu in od trajanja te pogodbe. 
(Glej točko 31 in točko 2 izreka.) 
ECLI:EU:C:2015 :784 2
Zadeva C‑432/14

O

proti

Bio Philippe Auguste SARL

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo conseil de prud’hommes de Paris)

„Predhodno odločanje — Socialna politika — Načeli enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije na podlagi starosti — Direktiva 2000/78/ES — Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu — Člen 2(1) in (2)(a) — Različno obravnavanje na podlagi starosti — Primerljivost položajev — Plačilo nadomestila zaradi izteka pogodbe o zaposlitvi za določen čas, ki je namenjeno ublažitvi negotovosti — Izključitev mladih, ki delajo med svojimi šolskimi ali univerzitetnimi počitnicami“

Povzetek – Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 1. oktobra 2015

Vprašanja za predhodno odločanje — Pristojnost Sodišča — Meje — Pristojnost nacionalnega sodišča — Ugotovitev in presoja dejanskega stanja — Nujnost vprašanja za predhodno odločanje in upoštevnost postavljenih vprašanj (člen 267 PDEU) Vprašanja za predhodno odločanje — Pristojnost Sodišča — Meje — Očitno neupoštevna vprašanja, hipotetična vprašanja, postavljena v kontekstu, ki izključuje koristen odgovor, in vprašanja, ki nimajo zveze s predmetom spora v glavni stvari — Neobstoj — Dopustnost (člen 267 PDEU) Prosto gibanje oseb — Delavci — Pojem — Obstoj delovnega razmerja — Dejanska in pristna dejavnost — Celovita presoja zadevnega delovnega razmerja (člen 45 PDEU) Socialna politika — Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu — Direktiva 2000/78 — Prepoved diskriminacije na podlagi starosti — Nacionalna zakonodaja, ki izključuje plačilo nadomestila zaradi izteka pogodbe on zaposlitvi za določen čas za mlade, ki imajo sklenjeno pogodbo za obdobje, ki spada v okvir njihovih šolskih ali univerzitetnih počitnic — Dopustnost (Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 21; Direktiva Sveta 2000/78, člen 2(1))
Člen 63(1) PDEU nasprotuje nacionalni zakonodaji, v skladu s katero lahko načeloma v tej državi članici po cestnem omrežju vozijo samo vozila z upravnim dovoljenjem in registrskimi tablicami, ki jih je izdala ta država članica, in mora oseba s prebivališčem v tej državi članici, ki se namerava sklicevati na izjemo od tega pravila, ki temelji na dejstvu, da uporablja vozilo, ki ji ga je dal na voljo imetnik navedenega vozila, s sedežem v drugi državi članici, ob policijskem nadzoru na kraju samem dokazati, da izpolnjuje pogoje za to izjemo, kakršni so določeni v zadevni nacionalni zakonodaji, sicer se brez možnosti oprostitve takoj kaznuje z globo, enakovredno tisti, ki se plača v primeru kršitve obveznosti registracije. Drugače je le, če je vozilo, registrirano v drugi državi članici, namenjeno temu, da se na ozemlju države članice v bistvu uporablja trajno ali se tako dejansko uporablja, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.

S tako zakonodajo se sicer lahko zagotovi uresničitev cilja, boja zoper davčne zatajitve na področju dajatev za registracijo in davka na motorna vozila, da pa se mora vseeno šteti, da presega, kar je nujno za uresničitev tega cilja. Ni namreč mogoče sklepati, da je cilj boja proti davčnim zatajitvam mogoče doseči le, če se dokumenti, ki dokazujejo, da so pogoji za izjemo od obveznosti registracije izpolnjeni, predložijo v trenutku cestnega nadzora, sicer se naloži globa, enakovredna tisti, ki se plača v primeru kršitve obveznosti registracije, in da takega cilja ni več mogoče doseči, če bi bili ti dokumenti predloženi kmalu po tem nadzoru.

Glede utemeljitev, povezanih z zahtevo po učinkovitosti cestnega nadzora, taka zakonodaja, s katero se nalaga visoka globa, ki je posebej namenjena sankcioniranju nespoštovanja obveznosti registracije, presega, kar je potrebno za uresničitev cilja učinkovitosti cestnega nadzora.

(Glej točke 30, od 32 do 34, 37 in izrek.)
Člena 1(2) in 3(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 2988/95 o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti je treba razlagati tako, da v okoliščinah, v katerih je bila kršitev določbe prava Unije odkrita šele po nastanku škode, zastaralni rok začne teči od trenutka, ko nastaneta dejanje ali opustitev gospodarskega subjekta, ki pomeni kršitev prava Unije, in škoda za proračun Unije ali proračunska sredstva, ki jih ta upravlja.

Taka ugotovitev je v skladu s ciljem navedene uredbe, ki je na podlagi njenega člena 1(1) zaščita finančnih interesov Unije. Dies a quo nastopi namreč na dan dogodka, ki se zgodi pozneje, to je ali na dan nastanka škode, če ta škoda nastane po dejanju ali opustitvi, ki pomeni kršitev prava Unije, ali na dan tega dejanja ali te opustitve, če je bila zadevna korist dodeljena pred navedenim dejanjem ali navedeno opustitvijo. Poleg tega te ugotovitve ni mogoče omajati s trditvijo, da dies a quo nastopi na dan, ko pristojni organi odkrijejo nepravilnost, ker dan, ko so organi izvedeli za nepravilnost, ne vpliva na začetek zastaralnega roka. Poleg tega ima uprava splošno dolžnost skrbnega ravnanja pri preverjanju pravilnosti plačil, ki jih je izvedla in ki bremenijo proračun Unije.

(Glej točke od 25 do 29 in točko 1 izreka.)
Zbi rka odločb sodne pr akse  
Zadeva C-3 0 6 / 1 4  
Direktor na Agentsia „Mitnitsi“  
proti  
Biovet AD  
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, 
ki ga je vložilo Varhoven administrativen sad) 
„Predhodno odločanje — Direktiva 92/83/EGS — Uskladitev struktur trošarin za alkohol in alkoholne 
pijače — Člen 27(1)(d) — Oprostitev za usklajene trošarine — Etilni alkohol — Uporaba za čiščenje in 
razkuževanje materiala in objektov, ki se uporabljajo pri proizvodnji zdravil“ 
Povzetek – Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 15. oktobra 2015 
1. Vprašanja za predhodno odločanje — Pristojnost Sodišča — Opredelitev upoštevnih elementov 
prava Unije — Preoblikovanje vprašanj 
(člen 267 PDEU) 
2. Davčne določbe — Usklajevanje zakonodaj — Trošarine — Direktiva 92/83 — Alkohol in alkoholne 
pijače — Oprostitve usklajene trošarine — Proizvodi, ki se uporabljajo za proizvodnjo zdravil — 
Pojem — Etilni alkohol, ki se uporablja za čiščenje ali razkuževanje materiala in prostorov, 
namenjenih za proizvodnjo zdravil — Vključitev 
(Direktiva Sveta 92/83, člen 27(1)(d)) 
1. Glej besedilo odločbe. 
(Glej točko 17.) 
2. Člen 27(1)(d) Direktive Sveta 92/83 o uskladitvi strukture trošarin za alkohol in alkoholne pijačeje 
treba razlagati tako, da je oprostitev v skladu s to določbo obvezna za etilni alkohol, ki ga podjetje 
uporablja za čiščenje ali razkuževanje materiala in prostorov, namenjenih za proizvodnjo zdravil. 
Besedilo navedene določbe namreč za uporabo te oprostitve ne določa pogoja, da so ti proizvodi 
neposredno namenjeni proizvodnji zdravil oziroma da so sestavni del zdravil, za proizvodnjo katerih se 
uporabljajo. Navedena oprostitev želi nevtralizirati učinek plačila usklajene trošarine za alkohol, 
uporabljen za proizvodnjo zdravil, če je ta alkohol sestavni del teh zdravil ali če je le potreben za 
njihovo proizvodnjo, ne da bi postal sestavni del teh zdravil. 
SL 
ECLI:EU:C:2015 :689 1 
POVZETEK – ZADEVA C-306/14  
BIOVET  
Poleg tega je treba, če je to razkuževanje sestavni del proizvodnega procesa zdravil, za etilni alkohol, ki 
je bil uporabljen za to, šteti, da se je uporabil za „proizvodnjo zdravil“ v smislu člena 27(1)(d) Direktive 
92/83. 
(Glej točke 20, 23, 26 in 28 in izrek.) 
ECLI:EU:C:2015 :689 2