Združenje, ki zastopa interese evropske železarske industrije, načeloma lahko vloži ničnostno tožbo zoper sklep Komisije o določitvi prehodnih pravil za usklajeno brezplačno dodelitev pravic do emisije na ravni Unije v skladu s členom 10a Direktive 2003/87 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti le, če imajo podjetja, ki jih zastopa, ali nekatera od njih, posamično procesno upravičenje za vložitev tožbe ali če lahko izkaže lastni interes za vložitev tožbe.

Fizična ali pravna oseba, ki ni naslovnik akta, lahko trdi, da se akt nanjo posamično nanaša v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU, le če zadevni akt nanjo vpliva zaradi nekaterih njenih posebnih značilnosti ali zaradi dejanskega položaja, zaradi katerega se razlikuje od vseh drugih oseb, in jo torej individualizira podobno kot naslovnika akta.

Zato ni dopustna ničnostna tožba združenja, ki zastopa interese evropske železarske industrije, zoper sklep Komisije o določitvi prehodnih pravil za usklajeno brezplačno dodelitev pravic do emisije na ravni Unije v skladu s členom 10a Direktive 2003/87 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti.

Čeprav so namreč ta podjetja upravljavci nepremičnih naprav iz poglavja III navedene direktive, to dejstvo ni tako, da bi jih individualiziralo, saj glede na določbe izpodbijanega sklepa ta akt nanje vpliva le zaradi njihovega objektivnega statusa upravljavca navedenih naprav, enako kot vpliva na kateri koli drugi gospodarski subjekt, ki je ali bi lahko bil v enakem položaju.

Enako velja za procesna jamstva, ki jih imajo ta podjetja na podlagi člena 10a(1), peti pododstavek, in (2), prvi pododstavek, Direktive 2003/87. Dejstvo, da oseba sodeluje v postopku, ki vodi do sprejetja akta Unije, to osebo lahko individualizira glede na zadevni akt samo, kadar so v pravu Unije določena nekatera procesna jamstva za navedeno osebo. Čeprav ima – kadar določba prava Unije nalaga, da je treba za sprejetje neke odločbe uporabiti postopek, v katerem lahko oseba uveljavlja morebitne pravice, med katerimi je pravica do izjave – ta oseba posebni pravni položaj, ki jo individualizira v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU, je treba ugotoviti, da osebi ali organizaciji, ki ima tako procesno pravico, načeloma ob katerem koli procesnem jamstvu ni mogoče priznati procesnega upravičenja za izpodbijanje materialnopravne zakonitosti akta Unije. Natančen obseg pravice posameznika do pravnega sredstva zoper akt Unije je namreč odvisen od njegovega pravnega položaja, ki ga opredeljuje pravo Unije zaradi varstva tako priznanih legitimnih interesov.

Čeprav je iz člena 10a(1), peti pododstavek, in (2), prvi pododstavek, Direktive 2003/87 razvidno, da so podjetja, ki jih zastopa tožeča stranka, kot zainteresirane strani v smislu teh določb imela pravico do izjave pred Komisijo in da se je torej Komisija pred sprejetjem izpodbijanega sklepa morala z njimi posvetovati o načelih iz navedenih določb, pa se tožbeni razlogi, ki jih je navedla tožeča stranka v utemeljitev svojega predloga za razglasitev ničnosti navedenega sklepa, ne nanašajo na to, da naj bi bila kršena ta pravica do posvetovanja. Ker tožeča stranka v obravnavanem primeru ne želi zaščititi procesnih pravic svojih članov, ampak izpodbijati materialnopravno zakonitost tega sklepa, se ta na navedena podjetja ne nanaša posamično v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU.

(Glej točke od 30 do 36, 38 in 39.)