Keywords

Summary



Keywords

1. Pritožba – Razlogi – Razlogi in trditve, predstavljeni pred Sodiščem prve stopnje, ki jih je stranka samo ponovila – Nedopustnost – Izpodbijanje razlage ali uporabe prava Skupnosti, ki ju je podalo Sodišče prve stopnje – Dopustnost

(člen 225 ES; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člen 112(1)(c))

2. Ničnostna tožba – Izpodbojni akti – Pojem – Akti, ki ustvarjajo zavezujoče pravne učinke

(člen 230 ES)

3. Pravo Skupnosti – Načela – Pravica do učinkovitega pravnega varstva

(člena 235 ES in 288(2) ES)

Summary

1. Zahtev po obrazloženosti, ki izhaja iz člena 225 ES, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča in člena 112(1)(c) Poslovnika Sodišča ne izpolnjuje pritožba, v kateri so samo ponovljeni ali dobesedno navedeni razloge in trditve, ki so bili predloženi Sodišču prve stopnje, skupaj s tistimi, ki so temeljili na dejstvih, ki jih je to sodišče izrecno zavrnilo. Taka pritožba pravzaprav pomeni le predlog za ponovno obravnavanje tožbe, vložene pri Sodišču prve stopnje, za kar pa Sodišče ni pristojno.

Kadar tožeča stranka izpodbija način, kako je Sodišče prve stopnje razlagalo ali uporabilo pravo Skupnosti, pa se pravna vprašanja, obravnavana na prvi stopnji, lahko ponovno obravnavajo v pritožbi. Če namreč tožeča stranka svoje pritožbe v tem smislu ne bi mogla utemeljiti z razlogi in trditvami, ki jih je že navajala pred Sodiščem prve stopnje, bi postopek s pritožbo deloma izgubil smisel.

(Glej točke od 49 do 51.)

2. Le ukrepi, ki povzročijo zavezujoče pravne učinke, ki lahko vplivajo na interese tožeče stranke tako, da značilno spremenijo njen pravni položaj, pomenijo akte ali odločbe, ki so lahko predmet ničnostne tožbe. Torej Sodišče ne izvaja sodnega nadzora, določenega v členu 230 ES, le nad pripravljalnimi akti, ampak tudi nad vsemi akti, ki ne povzročajo zavezujočih pravnih učinkov, ki bi lahko vplivali na interese upravičenca, kot so potrditveni in čisti izvršilni akti, enostavna priporočila in mnenja ter načeloma notranja navodila.

Torej, čeprav je predložitev zadeve v odločanje sodišču nujno dejanje, da bi se dosegla zavezujoča sodna odločba, pa kot takšna ne določa dokončne obveznosti strank v sporu, tako da a fortiori sklep o vložitvi pravnega sredstva sam po sebi ne spreminja spornega pravnega položaja. Poleg tega je uporaba lastnih postopkovnih pravil s strani sodišča, ki mu je bila tako predložena zadeva v odločanje, del posledic, ki se nujno navezujejo na predložitev zadeve v odločanje kateremu koli sodišču in jih torej ni mogoče označiti kot pravni učinek v smislu člena 230 ES sklepa, da se vloži tožba.

(Glej točke 54, 55, 58 in 61.)

3. Čeprav upravičenci zoper ukrepe, ki ne povzročajo zavezujočih pravnih učinkov, ki bi lahko vplivali na njihove interese, ne morejo vložiti ničnostne tožbe, jim nikakor ni odvzet dostop do sodišča, ker imajo še vedno na voljo tožbo iz naslova nepogodbene odgovornosti, določeno v členih 235 ES in 288, drugi odstavek, ES, če je zadevno ravnanje tako, da povzroči odgovornost Skupnosti. Taka tožba pa ni odvisna od sistema nadzora nad veljavnostjo aktov Skupnosti z zavezujočimi pravnimi učinki, ki lahko vplivajo na interese tožeče stranke, temveč je na voljo takrat, ko je ena stranka utrpela škodo zaradi nezakonitega ravnanja institucije.

Poleg tega okoliščina, da tožeče stranke morda ne morejo dokazati obstoja nezakonitega ravnanja institucij Skupnosti, zatrjevane škode ali vzročne zveze med takim ravnanjem in tako škodo, ne pomeni, da bi bile brez učinkovitega sodnega varstva.

(Glej točke 79 in od 82 do 84.)