SL Uradni list Evropske unije C 107/11

Pritožba, ki jo je vložil Jörn Sack 1. februarja 2008 zoper sodbo Sodišča prve stopnje (peti senat), razglašeno 11. decembra 2007 v zadevi T-66/05, Jörn Sack proti Komisiji Evropskih skupnosti

(Zadeva C-38/08 P)

(2008/C 107/17)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnik: Jörn Sack (zastopnika: U. Lehmann-Brauns in D. Mahlo, odvetnika)

Druga stranka v postopku: Komisija Evropskih skupnosti

Predlogi pritožnika:

— razveljaviti sodbo Sodišča prve stopnje z dne 11. decembra 2007 v zadevi T-66/05 in (medtem ko Sodišče samo odloča na podlagi načela enakosti o vprašanjih, ki so neupravičeno ostala odprta) ugoditi tožbi, tako da razglasi ničnost odločbe Komisije o določitvi mesečne plače tožeče stranke za mesec maj 2004;

— podredno razveljaviti zgoraj navedeno sodbo in zadevo odstopiti Sodišču prve stopnje v ponovno odločanje, tako da bo odločilo o vprašanju kršitve načela enakosti zaradi neupoštevanja tožeče stranke pri dodelitvi dodatka k plači za opravljanje nalog v skladu s členom 44, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje, v skladu s katero pritožnik, ki je bil koordinator za vsa pravna vprašanja, povezana s širitvijo Evropske unije v ekipi pravne službe Komisije, nima pravice do dodatka k plači za opravljanje nalog, določenega za vodje oddelkov, temelji na naslednjih pritožbenih razlogih.

Prvi pritožbeni razlog: Sodišče prve stopnje ni priznalo pomena in obsega splošnega načela enakosti, ki velja v pravu Skupnosti, in ga je torej kršilo.

Načelo enakosti je na splošno in izrecno priznano kot prepoved diskriminacije v členih 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in sodna praksa Sodišča ga že dolgo časa priznava kot del hierarhično višjega prava Skupnosti. V pravu Skupnosti spoštovanje načela enakega obravnavanja ni zgolj obveznost vseh organov, ampak tudi osebna pravica posameznika, na katerega se nanaša akt organov, do enakega obravnavanja. Ker ima ta pravica, kot je Sodišče že večkrat odločilo v zgoraj omenjenih sodbah, prednost pred sekundarnim pravom Skupnosti, je treba pomen te pravice kot temeljne pravice ustrezno upoštevati pri razlagi in uporabi prava Skupnosti. Sodišče Evropskih skupnosti mora ravno tako spoštovati načelo enakosti v okviru postopkovnih pravil in posamičnih postopkov.

Pritožnik v svoji argumentaciji ni navajal Kadrovskih predpisov, ampak je večkrat navedel načelo enakosti in dejstvo, da je opravljal naloge, ki niso le enakovredne nalogam vodje oddelka, ampak je treba šteti, da imajo višjo vrednost glede na naloge številnih vodij oddelkov v okviru nalog srednjega vodstvenega kadra. Sodišče prve stopnje je pritožniku s tem, da ni primerjalno preučilo njegovega položaja in položajev drugih kategorij uradnikov, ki so bili upravičeni do dodatka k plači, popolnoma odvzelo temeljno pravico do varstva pred samovoljnim obravnavanjem in s tem kršilo načelo enakosti.

Drugi pritožbeni razlog: Sodišče prve stopnje je kršilo pravila pravne logike.

Kadar se navede samovoljno obravnavanje več zadevnih oseb, se lahko zagotovi enakost in pravna varnosti zgolj, če sodišče ugotovi, da navedeni primerljiv položaj ne obstaja, ali če odloči, da so zadevne osebe v primerljivem položaju neupravičeno dobile ugodnost in posledično tudi pritožnik ne bi bil upravičen do te ugodnosti. Če se uporabijo ta pravila pravne logike, je očitno, da je bilo treba za zavrnitev tožbe preučiti vsaj enega od dveh vprašanj v nadaljevanju in nanj glede pritožnika odgovoriti nikalno. Prvič, Sodišče prve stopnje bi bilo moralo odločiti o vprašanju, ali je pritožnik opravljal enake naloge, kot jih opravljajo uradniki in ki jih Komisija enači z nalogami vodij oddelkov, in drugič, bi bilo moralo odločiti o vprašanju, ali je Komisija tem uradnikom upravičeno ali neupravičeno dodelila dodatek k plači za opravljanje nalog.

Ker sta ti dve vprašanji ostali brez odgovora, mora biti za to, da bi se lahko štelo, da sta brez pravnega pomena, mogoče predpostaviti, da bi bilo treba tožbo zavrniti, tudi če bi bilo treba na ti vprašanji odgovoriti v smislu trditev pritožnika. Tak sklep ni mogoč. Ker Sodišče prve stopnje ni preučilo vprašanja zakonitosti tega, da je Komisija vključila druge kategorije uradnikov, z natančnostjo, ki se zahteva s pravom, torej upoštevajoč načelo enakosti, ki ima prednost pred sekundarnim pravom Skupnosti, je treba predpostaviti, da bi taka preučitev privedla do sklepa, da je Komisija z razširitvijo na druge kategorije uradnikov ravnala zakonito. V nasprotju s trditvami Sodišča prve stopnje v zvezi s tem pritožnik ne zahteva enakosti v nezakonitosti, ampak enako obravnavanje v pravu.

Tretji pritožbeni razlog: Sodišče prve stopnje je kršilo temeljna načela pravilnega postopka.

Zavrnitev preizkusa, ali gre za zatrjevano kršitev temeljne pravice, ogroža to pravico dosti resneje kot pravna napaka glede vprašanja, ali je bila temeljna pravica dejansko predmet kršitve, ker je zadevni osebi odvzeto varstvo na podlagi temeljne pravice. Zgolj če je bila trditev pritožnika, da je bila kršena temeljna pravica, popolnoma neutemeljena ali če v okviru primerjave položajev navajana dejstva očitno ne utemeljujejo trditev, je mogoče zavrniti preizkus kršitve temeljne pravice. Vendar v tej zadevi ni tako. Sodišče prve stopnje je torej kršilo temeljna načela pravilnega postopka. Zato sodbe z razlogi, ki so v njej navedeni, ni mogoče ohraniti.