ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(Glej točki 25 in 62.)

V zvezi s členom 15(1) Uredbe št. 207/2009 o blagovni znamki Evropske unije iz ustaljene sodne prakse izhaja, da se znamka „resno in dejansko uporablja“ v smislu te določbe, če se uporablja v skladu s svojo bistveno funkcijo zagotavljanja istovetnosti izvora proizvodov ali storitev, za katere je bila registrirana, da bi se ustvaril oziroma ohranil trg za te proizvode in storitve, v nasprotju s simbolično uporabo, katere edini cilj je ohranjanje pravic, ki so podeljene z znamko.

Vendar okoliščina, da se znamka uporablja za to, da bi se ustvaril oziroma ohranil trg za proizvode ali storitve, za katere je bila registrirana, in ne z enim samim ciljem, da bi se ohranile pravice, podeljene z blagovno znamko, ne zadošča za sklep, da gre za „resno in dejansko uporabo“ v smislu člena 15(1) Uredbe št. 207/2009. Nujno je namreč prav tako, da se ta uporaba znamke opravi v skladu z bistveno funkcijo znamke.

Pri posameznih znamkah je temeljna funkcija znamke zagotoviti potrošniku ali končnemu uporabniku identiteto porekla proizvoda ali storitve, ki ga označuje znamka, kar mu omogoča, da brez morebitne zmede razlikuje ta proizvod ali to storitev od tistih, ki izvirajo od drugod. Da bi lahko znamka imela vlogo bistvenega elementa sistema neizkrivljene konkurence, ki ga Pogodba vzpostavlja in ohranja, mora namreč jamčiti, da so bili vsi proizvodi oziroma storitve, ki jih označuje, proizvedeni oziroma opravljeni pod nadzorom enega podjetja, ki je odgovorno za njihovo kakovost.

Nujnost – v okviru uporabe člena 15(1) Uredbe št. 207/2009 – uporabe v skladu z bistveno funkcijo označbe izvora odraža dejstvo, da čeprav se lahko neka znamka res uporablja v skladu z drugimi funkcijami, kot so zagotavljanje kakovosti ali pa sporočanje, investiranje ali oglaševanje, pa zanjo veljajo sankcije, določene v tej uredbi, če se v neprekinjenem obdobju petih let ni uporabljala v skladu s svojo bistveno funkcijo. V tem primeru se pravice imetnika znamke po postopku, določenem v členu 51(1)(a) Uredbe št. 207/2009, razveljavijo, razen če lahko uveljavlja upravičene razloge za to, da še ni začel uporabljati znamke, ki bi tej omogočala izpolnjevanje njene bistvene funkcije.

(Glej točke od 42 do 45.)
2.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Podobnost med zadevnima znamkama–Merila presoje–Sestavljena znamka–Določitev prevladujoče ali prevladujočih sestavin (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 22, od 26 do 28, 52, 56 in 71.)
2.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Figurativna znamka PRIMART Marek Łukasiewicz in besedne znamke PRIMA (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 37, 40, 53, 79, 92 in od 108 do 110.)
3.

Znamka Evropske unije–Odpoved, razveljavitev in ničnost–Relativni razlogi za ničnost–Uporaba znamke, ki se lahko prepove na podlagi druge prejšnje pravice–Pravica industrijske lastnine–Figurativna znamka Evropske unije z upodobitvijo moškega v regionalni noši–Prejšnji nacionalni industrijski vzorci (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 53(2)(d)) (Glej točke 34, 35, 43, 49 in od 54 do 56.)
3.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Besedna znamka tèespresso–Figurativna znamka TPresso in besedna znamka TPRESSO (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 30 do 34, od 40 do 47, 56, 65, 69 in 70.)
5.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Figurativni znamki Claro Sol Facility Services desde 1972 in SOL (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 43, 45, 49, 50, 54, 55, od 58 do 61 in od 63 do 66.)
2.

Znamka Evropske unije–Pripombe tretjih oseb in ugovor–Preizkus ugovora–Dokaz o uporabi prejšnje znamke–Resna in dejanska uporaba–Pojem–Razlaga, ki upošteva ratio legis člena 42(2) in (3) Uredbe št. 207/2009 (Uredba Sveta št. 207/2009, uvodna izjava 10 ter člen 42(2) in (3); Uredba Komisije št. 2868/95, člen 1, pravilo 22(3)) (Glej točke od 45 do 48.)
148

Ob upoštevanju same narave postopka soglasja, ki je v tem, da se na potrditev sklepa iz neobstoja ugovora, tak postopek nujno in najmanj zahteva, da se pred sprejetjem sklepa dokaže, da so se osebe, ki sodelujejo v postopku potrditve s soglasjem, seznanile s tem postopkom in so lahko preučile osnutek, ki jim je bil predložen v potrditev. V tem primeru je bil prvi izpodbijani sklep glede na navedbe, ki so v njegovem besedilu, in okoliščino njegovega pošiljanja NOR istega dne (glej točko 11 zgoraj) sprejet najkasneje 15. aprila 2016 ob polnoči. Dokaza o tem, da so se pred polnočjo člani izvršne seje EOR lahko seznanili z osnutkom spremenjenega sklepa, in ne le z obstojem elektronskih sporočil, poslanih ob 19.04 in 20.06, pa EOR ni predložil.
9

Uporabniki nižje v verigi, ki so svoje mnenje podali v okviru posvetovanja, so navedli, da snovi, ki bi se lahko uporabile namesto svinčevih kromatov iz te zadeve, niso imele enakih prednosti in so bile v večini primerov dražje. Po drugi strani pa je British Coatings Federation, ki predstavlja 90 % industrije premazovanja v Združenem kraljestvu, v bistvu navedla, da se ne strinja z ugotovitvijo vlagatelja, da so svinčevi kromati nenadomestljivi. Ta organizacija je v bistvu navedla, da je bilo v sektorju barv dosedaj uporabljeno veliko število alternativ, ki ne vsebujejo svinca. Enako je družba A., ki je proizvajalka barv in premazov, poudarila, da so bile ustrezne in varnejše alternative, kot so svinčevi kromati iz te zadeve na voljo v svetovni trgovini več let, in da se jih lahko uporabi za pridobitev želenih lastnosti proizvoda in delovnih karakteristik po zmerni ceni. Nazadnje je družba B., druga proizvajalka kemičnih proizvodov in barv, navedla, da je večina njenih strank uspešno prešla na alternative brez svinca ali da je bila pripravljena to storiti. Vlagatelj je odgovoril na pripombe družb B. in A. ter navedel, da je določeno število malih in srednjih podjetij (MSP), ki so podprla njegovo vlogo v okviru posvetovanj, potrebovalo pigmente iz te zadeve za proizvodnjo specifičnih proizvodov, namenjenih določnim „nišnim“ uporabam.
127

Enako velja za to, da naj bi banka Italije konzorcij FITD „pozvala“, naj s holdinško družbo BPB sklene „uravnotežen sporazum“ v zvezi s kritjem negativnega premoženjskega stanja banke Tercas ob upoštevanju morebitnega negativnega učinka likvidacije banke Tercas in njene hčerinske družbe, banke Banca Caripe. Poudariti je treba namreč, kot so to storile tožeče stranke, da gre zgolj za izraz želje s splošno vsebino, ki nima nobenega zavezujočega učinka za konzorcij FITD. Taka želja javnih organov v okoliščinah, kot so v obravnavanem primeru, ni presenetljiva. Namen take želje pa nikakor ni to, da bi se zadevnim strankam naložile odredbe, in te stranke si je tudi niso razlagale v tem smislu. Iz spisa nikakor ni razvidno, da bi imel navedeni poziv kakršen koli vpliv na odločitev konzorcija FITD o posredovanju v korist banke Tercas, saj razlaga za to posredovanje v bistvu izhaja iz gospodarskih preudarkov konzorcija FITD in njegovih članic, ki jih dokazuje poročilo revizijske družbe in sveta, ki je bil v ta namen pooblaščen (glej točko 19 zgoraj).
6

V skladu s prvim sporazumom o storitvah trženja, ki je bil 7. aprila 2003 podpisan za obdobje 10 let, je morala družba Ryanair opravljati dejavnosti trženja za promocijo regije Altenburg‑Nobitz. Družba AOC je morala v zameno plačati dve nagradi. Na eni strani je plačala „nagrado za uspešnost“ na odhajajočega potnika, na podlagi katere sta se določili neto taksa, ki jo je družba Ryanair plačevala na potnika za pristajanje, kontrolo lokalnega zračnega prometa, razsvetljavo, parkiranje (brez nočnega parkiranja), oskrbo na ploščadi in oskrbo potnikov in infrastrukturo, ter taksa za storitve prevoza potnikov v okviru potniškega zračnega prevoza. Družba AOC je na podlagi dokumentov o številu potnikov izračunala neto takso na potnika in izračun ob koncu vsakega tedna predložila družbi Ryanair. Družba Ryanair je izračunala nagrado za uspešnost in izračun družbi AOC predložila v 30 dneh po koncu vsakega meseca. V izračunu so se upoštevale storitve, opravljene v predhodnem koledarskem mesecu. Družba Ryanair je lahko svojo nagrado za uspešnost odštela od mesečnih računov družbe AOC za pristajalne pristojbine. Družba AOC je na drugi strani plačevala „nagrado za uspešnost“, ki je temeljila na določenem odstotku morebitnih povišanj pristojbin, ki jih pobira letališče, in sicer 100 % vsakega povišanja prispevkov za varnost, ki jih pobira država, do največ 10 % nad veljavno objavljeno tarifo v petletnem obdobju, in 100 % vsakega povišanja objavljenih pristojbin ali dodatnih pristojbin, taks ali prispevkov, uvedenih v okviru objavljenih letaliških taks, do največ 10 % celotne veljavne objavljene pristojbine, ki jo plačuje družba Ryanair, v petletnem obdobju.
63

Tožeče stranke trdijo, da jim je bil OI v skladu s členom 15 Priloge X h Kadrovskim predpisom dolžan povrniti celotne stroške izobraževanja, ki so presegali v Kadrovskih predpisih določeni najvišji znesek za tretje države. Njihovi primeri naj bi bili izjemni, ker so, kot navajajo, edine oblike šolanja, ki so bile na voljo v Pekingu in so bile primerne za njihove otroke, vključevale stroške izobraževanja, ki so presegali v Kadrovskih predpisih določeni najvišji znesek za tretje države. V podporo svojemu zatrjevanju se opirajo na trditve, ki se nanašajo na besedilo člena 15 Priloge X h Kadrovskim predpisom in pripravljalne dokumente za navedeno prilogo, ter na trditve, povezane z razlago te določbe z vidika načela pravne varnosti, načela varstva pridobljenih pravic in legitimnih pričakovanj, načela prepovedi diskriminacije, pravic otroka, pravice do družinskega življenja, pravice do izobraževanja in načela sorazmernosti.
51

Drugič, glede trditev Komisije, ki so navedene v točkah od 40 do 42 zgoraj, in sicer da je bil urad EPSO pristojen organizirati natečaj, zato da bi zapolnil potrebe po osebju institucije in da bi zagotavljal uporabo enotnih standardov za te natečaje ter v tem okviru dal administrativno podporo komisiji, je treba ugotoviti, da ni mogoče sklepati, da lahko urad EPSO sam odloči o zavrnitvi upoštevanja zahteve tožeče stranke za pregled, kljub jasnemu besedilu Splošnih pravil, ki to pristojnost dajejo komisiji.
99

V okviru tega nadzora mora sodišče Unije upoštevati to, da mora načeloma in v skladu z ustaljeno sodno prakso kandidat na natečaju komisiji predložiti vse informacije in dokumente, za katere meni, da so koristni za preizkus njegove kandidature, da bi lahko komisija preverila, ali izpolnjuje pogoje, določene v razpisu natečaja, in to še toliko bolj, če je bil k temu izrecno in uradno pozvan (glej v tem smislu sodbi z dne 12. julija 1989, Belardinelli in drugi/Sodišče, 225/87, EU:C:1989:309, točka 24, in z dne 20. junija 1990, Burban/Parlament, T‑133/89, EU:T:1990:36, točki 31 in 34). Kadar komisija odloča o pripustitvi ali izločitvi kandidatov za pristop k natečaju torej lahko omeji svoj preizkus le na prijave in dokazila, ki so jim priložena (glej v tem smislu sodbi z dne 13. marca 2002, Martínez Alarcón/Komisija, T‑357/00, T‑361/00, T‑363/00 in T‑364/00, EU:T:2002:66, točka 76, in z dne 28. novembra 2002, Pujals Gomis/Komisija, T‑332/01, EU:T:2002:289, točke od 42 do 44).
143

Kar zadeva to, da naj bi naloge strokovnega sodelavca v kabinetu predsednika Sodišča „poleg tistih, ki so bile povezane z pravosodnim delom Sodišča, obsegale predvsem nadziranje upravnega delovanja Sodišča za račun predsednika Sodišča, kar [naj bi] vključevalo kadrovska vprašanja (vključno z vprašanji zmanjšanja zaposlenih), pripravo proračuna, informacijsko organizacijo Sodišča, infrastrukturo in, splošneje, celotno delovanje uprave“, je treba ugotoviti, da vse te dejavnosti niso omenjene v življenjepisu tožeče stranke, ki je omenila samo – kot je bilo že navedeno v točki 129 zgoraj – spremljanje procesnih vprašanj, pripravo dodelitve prejetih zadev, spremljanje sodne prakse velikega senata, spremljanje upravne dejavnosti institucije in sodelovanje v odborih za račun predsednika Sodišča. Prav tako niso omenjene v ocenjevalnih poročilih tožeče stranke, zaključenih 17. marca 2015 (obdobji od 1. januarja 2012 do 31. decembra 2012 in od 1. januarja 2013 do 31. decembra 2013) in 27. marca 2015 (obdobje od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014). V prvih dveh poročilih je funkcija tožeče stranke opisana kot „vodja oddelka za pravice iz Kadrovskih predpisov, socialne in zdravstvene zadeve ter delovne pogoje“, v zadnjem poročilu pa kot „[s]trokovni sodelavec (odgovoren predvsem za upravne zadeve, spremljanje procesnih vprašanj do dodelitve zadev in dodatno tudi sodne prakse velikega senata)“.
76

Ne glede na ta vidik in tudi ob predpostavki, da se „kontekst predhodnih stališč, vsebovanih v zaprošenih dokumentih, ni nanašal na navedene zakonodajne postopke“, tožeča stranka meni, da naj Komisija v izpodbijanem sklepu nikakor ne bi pojasnila, kako bi ji razkritje spornih dokumentov odvzelo možnost, da prejme odkrita, objektivna in popolna mnenja v smislu sodne prakse. V zvezi s tem naj bi se namreč omejila na apodiktično trditev, da bi ji njihovo razkritje „odvzelo bistveni element […] izvajanja izjave EU in Turčije“. V sodbi z dne 1. julija 2008, Švedska in Turco/Svet (C‑39/05 P in C‑52/05 P, EU:C:2008:374, točke od 57 do 64), pa naj bi Sodišče postavilo načelo, da je treba razkriti pravna mnenja, ki se nanašajo na zakonodajno področje. Vsekakor, ker naj bi bili sporni dokumenti po mnenju tožeče stranke namenjeni informiranju Komisije o pristojnosti Unije za sprejetje izjav EU in Turčije z dne 8. in 18. marca 2016 ter o pravnem redu Unije na področju azila, ta institucija ni mogla razumno pričakovati, da bodo ta pravna mnenja ostala zaupna. Nasprotno, morala bi pričakovati, da bodo nekega dne objavljena in v zvezi s tem tožeča stranka ne razume, v čem na splošno bi razkritje dokumentov, kot so sporni dokumenti, tej instituciji preprečilo, da zaprosi za pravna mnenja.
119

Poleg tega je iz zahtevanih dokumentov, ki so bili Splošnemu sodišču predloženi v okviru ukrepa procesnega vodstva, navedenega v točki 25 zgoraj, razvidno, da so v neposredovanih delih posojilne pogodbe in priporočila EIB – kot je navedeno v izpodbijanem sklepu – natančneje določene pravice in obveznosti pogodbenih strank ter občutljive poslovne informacije, kot so cene električne energije podjetja Energoatom, omejitve finančnih obveznosti in analiza posojilnega tveganja, katerih razkritje bi lahko v smislu člena 4(2), prva alinea, Uredbe št. 1049/2001 konkretno in dejansko oslabilo poslovne interese tako podjetja Energoatom kot tudi Komisije.
7

EUIPO je 31. januarja 2011 intervenientko pozval, naj predloži dokaze glede uporabe zadevne znamke. Intervenientka je 28. aprila 2011 predložila sklop dokazov o uporabi. V prvi prilogi so bili računi, datirani med 26. januarjem 2006 in 26. januarjem 2011, ki jih je izdala družba Berneda SA, in sicer podjetje, povezano z intervenientko, ki mu je slednja dovolila uporabo zadevne znamke. Ti računi so bili naslovljeni na stranke v različnih državah članicah, v njih pa so bile reference na konkretne številke modelov čevljev. Intervenientka je za vsako državo članico vključila razpredelnice, v katerih so bile številke prodanih modelov čevljev povezane z ustreznimi vnosi v katalogu, ki je v drugi prilogi. V tej prilogi so bili splošni in sezonski katalogi za leta od 2006 do 2011, v katerih so bile fotografije čevljev, katerih številke modelov so ustrezale tistim iz računov, predloženih v prvi prilogi. Intervenientka je navedla, da šteje, da je obdobje petih let pred datumom vložitve zahteve za razveljavitev pri EUIPO ustrezno. Če pa bi EUIPO štel, da je primerno obdobje petih let pred datumom vložitve nasprotne tožbe pri Landgericht Düsseldorf (deželno sodišče v Düsseldorf), pa je navedla, da lahko predloži dodatne dokumente, ki dokazujejo uporabo zadevne znamke za obdobje od 29. junija 2005 do 26. januarja 2006. Intervenientka je 29. aprila 2011 predložila še šeststransko razpredelnico za nekatere dodatne račune, ki jih je izdala družba Berneda in se nanašajo na obdobje od 25. avgusta 2009 do 26. januarja 2011, z navzkrižnimi referencami med vsakim računom in modelom prodanega čevlja glede na številko modela, vsebovano v katalogih, ki so v drugi prilogi.
65

V zvezi s tem je treba opozoriti, da je iz sodne prakse razvidno, da čeprav se trimesečni rok iz člena 91(3) Kadrovskih predpisov uporablja samo za spore med institucijami Unije ter njihovimi uradniki in uslužbenci, in ne za povsem notranje spore med EIB in njenimi uslužbenci, zlasti tiste, s katerimi ti predlagajo razglasitev ničnosti aktov, ki posegajo v njihov položaj, je ta rok upoštevna referenca, saj so prvonavedeni spori po naravi podobni drugonavedenim in so oboji predmet sodnega nadzora na podlagi člena 270 PDEU (sodba z dne 23. februarja 2001, De Nicola/EIB, T‑7/98, T‑208/98 in T‑109/99, EU:T:2001:69, točka 100).
7

Te štiri prejšnje figurativne znamke Evropske unije so med drugim označevale proizvode in storitve, in sicer prva znamka iz razredov 30, 32 in 33, druga znamka iz razreda 32, tretja znamka iz razredov 32 in 43 ter četrta znamka iz razredov 32 in 33, ter so za vsako od teh znamk in za vsakega od teh razredov ustrezale temu opisu: – za znamko Evropske unije št. 8792475: – razred 30: „Kava, čaj, kakav, sladkor, riž, tapioka, sago, kavni nadomestki; moka in izdelki iz žitaric, kruh, pecivo in slaščice, sladoled; med, melasni sirup; kvas, pecilni prašek; sol, gorčica; kis, omake (začimbe); začimbe; led“; – razred 32: „Piva; mineralne vode in sodavice ter druge brezalkoholne pijače; sadne pijače in sadni sokovi; sirupi in drugi pripravki za proizvodnjo pijač“; – razred 33: „Alkoholne pijače (razen piva)“; – za znamko Evropske unije št. 3021086: „Pijače, in sicer pitna voda, aromatizirana voda, mineralne vode in sodavice; druge brezalkoholne pijače, kot so brezalkoholne pijače, energijski napitki in napitki za športnike; sadne pijače in sadni sokovi; sirupi, koncentrati in praški za pripravo pijač, kot so aromatizirane vode, mineralne vode in sodavice, osvežilne pijače, energijski napitki, napitki za športnike, sadne pijače in sadni sokovi“ iz razreda 32; – za znamko Evropske unije št. 2117828: – razred 32: „Piva; mineralne vode in sodavice ter druge brezalkoholne pijače; sadne pijače in sadni sokovi; sirupi in drugi pripravki za proizvodnjo pijač“; – razred 43: „Nudenje hrane in pijače; nudenje začasne nastanitve“; – za znamko Evropske unije št. 2107118: – razred 32: „Piva; mineralne vode in sodavice ter druge brezalkoholne pijače; sadne pijače in sadni sokovi; sirupi in drugi pripravki za proizvodnjo pijač“; – razred 33: „Alkoholne pijače (razen piva)“.
45

Kot je spravni organ navedel v točki 6.2 mnenja z dne 19. oktobra 2013, „grški organi niso zagotovili tabele s primeri, v katerih roki niso bili spoštovani“. Zato Komisija v nasprotju s trditvami Helenske republike v točki 32 tožbe ni mogla natančno določiti neizterjanih zneskov, ker ta država članica kljub večkratnim zahtevam Komisije v tej smeri ni v ustrezni obliki izpolnila tabel iz Priloge III k Uredbi št. 885/2006. Ta pomanjkljivost, kot to izhaja iz točke 19.6.3 zbirnega poročila, je podana pri številnih ključnih nadzorih, ki „niso bili uporabljeni ali pa so bili uporabljeni tako šibko ali tako redko, da so bili popolnoma neprimerni za sankcioniranje nepravilnosti v skladu z zahtevami[, ki izhajajo iz ureditve]“. Ti bistveni nadzori so vključevali ustrezne postopke in nadzore za zagotovitev, prvič, da se neupravičeno izplačani zneski pravočasno opredelijo, izterjajo in povrnejo skladoma, drugič, da bodo računovodski izkazi in podatki v zvezi z upravljanjem podatkov točni, in tretjič, da bosta knjiga terjatev in Priloga III k Uredbi št. 885/2006 celoviti.
40

Dalje, glede znamk, ki jih sestavlja oblika proizvoda, ki ga označujejo, lahko pristojni organ ugotovi njihove bistvene značilnosti s preučitvijo proizvoda. Taka preučitev je namreč potrebna, če je opredelitev bistvene značilnosti znamke nujna za določitev natančne narave elementov, ki sestavljajo grafično upodobitev in morebitnih opisov, predloženih ob vložitvi zahteve za registracijo, ter da se tako zavaruje javni interes, ki je podlaga za člen 7(1)(e)(ii) Uredbe št. 207/2009. Ta interes je gospodarskemu subjektu prepovedati, da bi si neupravičeno prilastil znak, ki ga sestavlja oblika proizvoda in ki vključuje tehnično rešitev (sodba z dne 6. marca 2014, Pi‑Design in drugi/Yoshida Metal Industry, od C‑337/12 P do C‑340/12 P, neobjavljena, EU:C:2014:129, točke 50 in od 54 do 56). Ta problematika se po definiciji pojavi pri znamki, ki jo sestavlja oblika konkretnega proizvoda in ne abstraktna oblika (sodba z dne 10. novembra 2016, Simba Toys/EUIPO, C‑30/15 P, EU:C:2016:849, točka 47).
30

Tožeča stranka trdi, da kakovost prikazov videza izdelka omogoča izvedbo reprodukcije. V skladu s členom 4(1)(d) in (e) Uredbe št. 2245/2002 so bili namreč na nevtralni podlagi, niso bili retuširani s črnilom ali korekturno tekočino in so bili dovolj kakovostni, da so bile jasno razvidne podrobnosti predmeta, za katerega se je zahtevalo varstvo, in je bilo omogočeno njegovo pomanjšanje ali povečanje. Zakonodaja Unije naj bi določala le te zahteve. Zavrnitev odbora za pritožbe, da določi datum vložitve, ker naj prikazi ne bi omogočali ugotovitve, ali se je varstvo zahtevalo za kozarec, steklenico ali za kombinacijo obeh, je napačna, ker naj bi se to vprašanje morebiti postavilo le v okviru postopka ugotavljanja kršitve, ne bi pa preprečevalo določitve datuma vložitve. Poleg tega bi bilo mogoče razlogovanje odbora za pritožbe upoštevati glede tega, ali je videz izdelka mogoče registrirati kot model. Tožeča stranka meni, da člen 36(1)(c) Uredbe št. 6/2002 in člen 10(1)(c) Uredbe št. 2245/2002 v povezavi s členom 4(1)(e) te uredbe določajo zahteve le glede kakovosti prikaza videza izdelka, ne pa glede njegove vsebine. Splošna sistematika členov 45 in 46 Uredbe št. 6/2002 naj bi govorila v prid dejstvu, da bi moral biti za njeni prijavi za registracijo datum vložitve potrjen.
2.

Približevanje zakonodaj – Enotne zakonodaje – Zdravila za uporabo v humani medicini – Zdravila sirote – Zdravila, ki so podobna zdravilu siroti in imajo enako zdravilno učinkovino, terapevtsko indikacijo, farmacevtsko obliko, način uporabe in odmerke kot referenčno zdravilo – Dovoljenje za promet – Mešani postopek – Neobstoj obveznosti predložitve kliničnih študij, da bi se dokazala terapevtska enakovrednost teh zdravil (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 141/2000, člen 8(1) in (3); Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2001/83, člena 8(3)(i) in 10(1) in (3)) (Glej točke od 52 do 60.)