ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 221/5

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Constanța (Romunija) 29. marca 2017 – Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius/Ministerul Finanțelor Publice – Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Serviciul Inspecție Fiscală Persoane Fizice

(Zadeva C-159/17)

(2017/C 221/06)

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Curtea de Apel Constanța

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius

Nasprotni stranki: Ministerul Finanțelor Publice – Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Serviciul Soluționare Contestații, Agenția Națională de Administrare Fiscală – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Galați – Administrația Județeană a Finanțelor Publice Constanța – Serviciul Inspecție Fiscală Persoane Fizice

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba določbe členov 167, 168, 169, 179, 213(1), 214(1)(a) in 273 Direktive 2006/112/ES (1) razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki v okoliščinah, kakršne so te iz postopka v glavni stvari, davčnemu zavezancu, katerega identifikacija za namene DDV je bila razveljavljena, nalagajo, da državi plača DDV, pobran v obdobju, v katerem je bila identifikacijska številka za DDV razveljavljena, ne da bi mu priznala pravico do odbitka DDV, povezanega z nakupi, izvedenimi v istem obdobju?

(1) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2016 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. 1).
2.

Ali – če določitev, urejena v členih I/1 in II/1 pogodbe, ni skladna s pojmom pogodbenih pogojev, sestavljenih v jasnem in razumljivem jeziku, in je mogoče preveriti, ali so njune določbe nepoštene – se v primeru ugotovitve, da so nepoštene, glede na to, da je v skladu z nacionalnim pravom pravna posledica tega, da predmet pogodbe ni določen, neveljavnost celotne pogodbe, lahko ugotovi, da je pogodba v celoti neveljavna?
1.

Ali ima občina ob upoštevanju členov 167, 168 ter 184 in naslednjega Direktive Sveta 2006/112/ES (1) z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1) in načela nevtralnosti pravico (s popravkom) odbiti vstopni DDV, ki ga je plačala v zvezi s svojimi investicijskimi odhodki, če — se je izdelano (pridobljeno) investicijsko blago sprva uporabljalo za namene, ki niso predmet DDV (občina ga je kot organ oblasti uporabljala za opravljanje javnih nalog), [vendar] — se je način uporabe investicijskega blaga spremenil in ga občina zdaj uporablja tudi za obdavčljive transakcije?
SL Uradni list Evropske unije C 213/16

Pritožba, ki jo je Redpur GmbH vložila 16. februarja 2017 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 15. decembra 2016 v zadevi T-227/15, Redpur GmbH/Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

(Zadeva C-86/17 P)

(2017/C 213/19)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnica: Redpur GmbH (zastopnik: S. Schiller, odvetnik)

Drugi stranki v postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO), Redwell Manufaktur GmbH

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— sodbo Splošnega sodišča z dne 15. decembra 2016 v zadevi T-227/15 razveljavi in ugovor zavrne;

— EUIPO naloži plačilo stroškov, ki so ji nastali v tem postopku;

— Redwell Manufaktur GmbH naloži plačilo stroškov, ki so ji nastali v postopku pred oddelkom za ugovore in odborom za pritožbe pri EUIPO.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prijavitelj znamke Evropske unije: pritožnica

Zadevna znamka Evropske unije: besedna znamka „Redpur“ za proizvode iz razreda 11 – prijava znamke Evropske unije št. 10 934 305

Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: druga stranka v postopku

Znamke ali znaki, navajani v postopku z ugovorom: besedna in figurativna znamka Evropske unije št. 004769717 „redwell INFRAROT HEIZUNGEN“ za proizvode iz razreda 11; avstrijska besedna znamka št. 232549 „Redwell“ za proizvode iz razreda 11; mednarodna besedna znamka (WIPO) št. 914971 „Redwell“ za proizvode iz razreda 11 in firma v Avstriji „REDWELL Manufaktur GmbH“ za „ogrevalne sisteme in naprave, zlasti za infrardeče ogrevanje in infrardeče ogrevalne naprave“

Odločitev oddelka za ugovore: ugoditev ugovoru

Odločitev odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe

Pritožbeni razlog: kršitev člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009. (1)

(1) Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Evropske unije (UL L 78, 24.3.2009, str. 1).
2.

Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo pri razlogovanju, ki se nanaša na prvi del prvega tožbenega razloga in ki je navedeno v točkah od 58 do 64 sodbe. Prvi del se nanaša na uporabo znamke v obliki, v kateri je bila registrirana. Družba Mondelez trdi, da znamka sploh ni bila uporabljena v obliki, v kateri je bila registrirana. Splošno sodišče je uporabilo napačen pravni preizkus s tem, da: (i) ni dalo zadostne teže svoji ugotovitvi, da je ploščica oblika, na katero se samodejno pomisli v zvezi zadevnimi proizvodi; in (ii) se je zaneslo na „spontano in takojšno povezavo“ med obliko in besedo KIT KAT v nasprotju s smernicami v zadevi C-215/14 Société des Produits Nestlé, EU:C:2015:604 (zadeva C-215/14).
1.

Ali je treba člen 311(1), točka 1, Direktive Sveta 2006/112/ES (1) z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost razlagati tako, da se nekatere rabljene predmete, ki jih kupi preprodajalec in ki vsebujejo plemenite kovine ali drage kamne (kot v obravnavanem primeru) in ki se preprodajajo predvsem zaradi pridobivanja plemenitih kovin ali dragih kamnov, ki so vsebovani v teh predmetih, lahko šteje za rabljeno blago?
SL Uradni list Evropske unije C 161/15

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Združeno kraljestvo) 24. marca 2017 – Swedish Match AB/Secretary of State for Health

(Zadeva C-151/17)

(2017/C 161/19)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Swedish Match AB

Tožena stranka: Secretary of State for Health

Vprašanja za predhodno odločanje

„Ali sta člena 1(c) in 17 Direktive 2014/40/EU (1) neveljavna zaradi:

i. kršitve splošnega načela EU o prepovedi diskriminacije;

ii. kršitve splošnega načela EU o sorazmernosti;

iii. kršitve člena 5(3) PEU in načela EU o subsidiarnosti;

iv. kršitve člena 296(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU);

v. kršitve členov 34 in 35 PDEU in

vi. kršitve členov 1, 7 in 35 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah?

(1) Direktiva 2014/40/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. aprila 2014 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic o proizvodnji, predstavitvi in prodaji tobačnih in povezanih izdelkov in razveljavitvi Direktive 2001/37/ES (UL 2014. L 127, str. 1.).
2.

Ali člen 3 v povezavi s točko 1(e) Priloge in členi 4(1), 6(1) ter 7(1) Direktive 93/13 nasprotujejo sodni praksi, v skladu s katero je treba ob presojanju nepoštenosti pogoja iz posojilne pogodbe, ki določa obrestno mero zamudnih obresti, kot predmet preizkusa nepoštenosti upoštevati pribitek, ki ga ta obrestna mera pomeni glede na pogodbene obresti, ker predstavlja „nesorazmerno visoko nadomestilo, ki ga mora plačati potrošnik, ki ne izpolni svoje obveznosti“, in v skladu s katero mora biti posledica ugotovitve nepoštenosti popolna odprava tega pribitka, tako da se do vračila posojila dolgujejo le pogodbene obresti?
1.

Ali je treba člen 9 Direktive Sveta 92/50/EGS z dne 18. junija 1992 (1), v skladu s katerim se naročila, katerih predmet so storitve, naštete v Prilogi IB, oddajo v skladu s členoma 14 in 16, razlagati tako, da za navedena naročila vseeno še naprej veljajo načela svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev, enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva ter preglednosti in nediskriminacije iz členov 43, 49 in 86 [ES]?
3.

Ali je člen 19(1) Direktive 2006/54/ES mogoče razlagati tako, da se za „dejstva, na podlagi katerih se lahko domneva, da je prišlo do neposredne ali posredne diskriminacije“ delavke, ki doji, – v sporu, katerega predmet sta obstoj izpostavljenosti tveganju v obdobju dojenja in posledična obveznost zagotovitve dopusta, določena v členu 5 Direktive 92/85/ES in prenesena v špansko pravo s členom 26 Ley de Prevención de Riesgos Laborales – lahko šteje to, da (1) delavka opravlja izmensko delo kot varnostnica, pri katerem so nekatere izmene, med katerimi poleg tega dela sama, nočne, (2) pri čemer v okviru svojih obveznosti izvaja obhode in po potrebi ukrepa v nujnih primerih (delikti, požari in drugi dogodki), ne da bi (3) na delovnem mestu imela dostop do prostora, primernega za dojenje oziroma mehanično izčrpavanje materinega mleka?
—

je neupravičeno omejilo „široko polje proste presoje“ držav članic, ki velja tako za opredelitev kot za organizacijo storitev splošnega gospodarskega pomena in ki zato vključuje izbiro načina opravljanja storitev splošnega gospodarskega pomena ter izbiro konkretne tehnologije, in to ne glede na to, ali so ti vsebovani v aktu opredelitve ali v ločenem aktu;
5.

Ali ni v nasprotju s pravom Unije in zahtevo po presoji vseh okoliščin v smislu člena 4(1) Direktive 93/13/EGS zakonodaja, kakršna je zakonodaja o hitrem postopku, v katerem naj bi se izdal plačilni nalog (člen 172(1) OSP (zakonik o civilnem postopku) in naslednji), v skladu s katero je mogoče (1) prodajalcu ali ponudniku, z učinki sodbe, priznati pravico do denarne dajatve (2) v okviru hitrega postopka, (3) ki poteka pred upravnim uslužbencem sodišča, (4) samo na podlagi izjav prodajalca ali ponudnika, in to (5) brez pridobivanja dokazov ter v položaju, v katerem (6) potrošnika ne zastopa pravni strokovnjak (7) in njegove obrambe ne more izvesti učinkovito, brez njegovega soglasja, združenje za varstvo potrošnikov, kvalificirano in pooblaščeno za izpolnitev cilja iz člena 7(1) Direktive 93/13/EGS, kakor je bil prenesen s členom 53a(1) in (2) civilnega zakonika?“
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, se postavlja vprašanje, ali ta direktiva in zlasti navedeni členi ter načelo nevtralnosti nasprotujejo zakonodaji, iz katere izhaja, da je ali ni zakonito, da pridobitelj – po prejetju dokumentov s popravki prvotnih računov, ki so bili izdani po izvedbi davčnega nadzora in po plačilu dodatnega davka državi ter katerih namen je doseči plačilo tega dodatnega davka, kadar je navedeni rok za uveljavljanje pravice do odbitka že potekel – zavrne plačilo, in torej nemožnost odbitka dodatnega davka upravičuje zavrnitev prevalitve?
SL Uradni list Evropske unije C 121/10

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) 19. decembra 2016 – Finmeccanica SpA/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

(Zadeva C-656/16)

(2017/C 121/15)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Finmeccanica SpA

Tožena stranka: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je v nasprotju s pravilno uporabo člena 5(4), drugi pododstavek, Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/25/ES z dne 21. aprila 2004 o ponudbah za prevzem (1) v povezavi s splošnimi načeli iz člena 3(1) navedene direktive in s pravilno uporabo splošnih načel evropskega prava, kot so pravna varnost, varstvo legitimnih pričakovanj, sorazmernost, razumnost, preglednost in prepoved diskriminacije, nacionalna zakonodaja, kakršna je določena v členu 106(3)(d), točka 2, zakonske uredbe št. 58 z dne 24. februarja 1998 (Testo unico delle disposizioni in materia di intermediazione finanziaria – zbirka predpisov na področju finančnega posredništva, v smislu členov 8 in 21 zakona št. 52 z dne 6. februarja 1996), kakor je bila spremenjena, in členu 47 g sklepa Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (nacionalna komisija za družbe in borzo) – Consob št. 11971 z dne 14. maja 1999 (Regolamento di attuazione del decreto legislativo 24 febbraio 1998, n. 58, concernente la disciplina degli emittenti – izvedbena uredba za zakonsko uredbo št. 58 z dne 24. februarja 1998 v zvezi z ureditvijo o družbah izdajateljicah), kakor je bil spremenjen, v delu, v katerem navedeni določbi komisiji Consob dovoljujeta, da zviša ponudbo za prevzem iz navedenega člena 106, če „so se ponudnik ali osebe, ki ravnajo usklajeno z njim, z enim ali več prodajalci tajno dogovarjali“, vendar niso opredeljena posebna ravnanja, ki vključujejo tak primer, s čimer torej ni jasno določeno niti, kakšne okoliščine in merila morajo biti izpolnjeni, da lahko komisija Consob ceno ponudbe za prevzem popravi navzgor?

(1) UL L 142, str. 12.
SL Uradni list Evropske unije C 151/14

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supremo Tribunal Administrativo (Portugalska) 28. novembra 2016 – Giovanna Judith Kerr/Fazenda Pública

(Zadeva C-615/16)

(2017/C 151/19)

Jezik postopka: portugalščina

Predložitveno sodišče

Supremo Tribunal Administrativo

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica v postopku s kasacijsko pritožbo: Giovanna Judith Kerr

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Fazenda Pública

Vprašanje za predhodno odločanje

[…] Ali je treba določbe členov 135(1)(f) in 15(2) Direktive Sveta 2006/112/ES (1) […] razlagati tako, da se nanašajo le na stranke pogodb o trženju pravic do uporabe nepremičnin, ali pa jih je mogoče razlagati tudi tako, da se nanašajo prav tako na dejavnost, ki jo opravlja tožeča stranka in ki obsega pridobivanje strank in promocijo storitev, tako da se podjetju, ki navedene storitve trži, zagotovi sklenitev posla, v skladu z vnaprej dogovorjenimi smernicami in mejami, določenimi za popuste in promocijska darila?

(1) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. 1).
SL Uradni list Evropske unije C 104/29

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea Constituțională a României (Romunija) 30. decembra 2016 – Relu Adrian Coman, Robert Clabourn Hamilton, Asociația Accept/Inspectoratul General pentru Imigrări, Ministerul Afacerilor Interne, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării

(Zadeva C-673/16)

(2017/C 104/43)

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Curtea Constituțională a României

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Relu Adrian Coman, Robert Clabourn Hamilton, Asociația Accept

Tožene stranke: Inspectoratul General pentru Imigrări, Ministerul Afacerilor Interne, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali izraz „zakonec“ iz člena 2(2)(a) Direktive 2004/38/[ES] (1) v povezavi s členi 7, 9, 21 in 45 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah vključuje istospolnega zakonca, ki prihaja iz države, ki ni članica Evropske unije, in ki je zakonito poročen z državljanom Evropske unije na podlagi prava države članice, ki ni država gostiteljica?

2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali mora država članica gostiteljica v skladu s členoma 3(1) in 7(1) Direktive 2004/38/[ES] v povezavi s členi 7, 9, 21 in 45 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah podeliti pravico do prebivanja na svojem ozemlju ali za obdobje, daljše od treh mesecev, istospolnemu zakoncu, ki je državljan Evropske unije?

3. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je mogoče istospolnega zakonca, ki prihaja iz države, ki ni članica Evropske unije, in ki je zakonito poročen z državljanom Evropske unije na podlagi prava države članice, ki ni država gostiteljica, opredeliti kot „katerega koli družinskega člana“ v smislu člena 3(2)(a) Direktive 2004/38/[ES] ali kot „partnerja, s katerim ima državljan Unije trajno razmerje, ki je ustrezno potrjeno“, v skladu s členom 3(2)(b) Direktive 2004/38/[ES], tako da bi imela država gostiteljica temu ustrezno obveznost, da olajša njegov vstop in prebivanje, tudi če navedena država gostiteljica ne priznava zakonskih zvez med osebami istega spola in ne določa nobene druge oblike pravnega priznanja registriranih partnerskih skupnosti?

4. Če je odgovor na tretje vprašanje pritrdilen, ali mora država članica gostiteljica v skladu s členoma 3(2) in 7(2) Direktive 2004/38/[ES] v povezavi s členi 7, 9, 21 in 45 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah podeliti pravico do prebivanja na svojem ozemlju ali za obdobje, daljše od treh mesecev, istospolnemu zakoncu, ki je državljan Evropske unije?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46).
3.

Ali je treba pogoj „in so vedele ali bi morale vedeti, da so bili podatki, potrebni za izdelavo carinske deklaracije, napačni“, določen v členu 201(3), drugi pododstavek, carinskega zakonika, razlagati tako, da pravne in fizične osebe, ki so izkušeni subjekti na trgu, ne morejo biti odgovorne za dodatne dajatve, ki se dolgujejo zaradi zlorabe prava, če so transakcijsko strukturo s ciljem izognitve dodatnim dajatvam vzpostavile šele po tem, ko so priznani strokovnjaki s področja carinskega prava potrdili, da je taka struktura s pravnega in davčnega vidika dopustna?
3.

Če je treba določbe Uredbe Dublin III razlagati ob upoštevanju drugih pravnih aktov: a) Ali je treba pri presoji, ali gre za „nezakonito prečkanje“ meje v smislu člena 13(1) Uredbe Dublin III, upoštevati zlasti, ali so izpolnjeni pogoji za vstop na podlagi Zakonika o schengenskih mejah, zlasti na podlagi člena 5 Uredbe (ES) št. 562/2006 (2) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja, ki je zaradi časa vstopa upošteven za primere iz postopka v glavni stvari? Če je odgovor na vprašanje 3.a) nikalen: b) Katere določbe prava Unije je treba zlasti upoštevati pri presoji, ali gre za „nezakonito prečkanje“ meje v smislu člena 13(1) Uredbe Dublin III? Če je odgovor na vprašanje 3. a) pritrdilen: c) Ali je treba pod pogoji primerov iz postopka v glavni stvari, za katera je značilno, da sta se zgodila v času, v katerem so se nacionalni organi držav, ki so imele največjo vlogo, soočali z izredno velikim številom ljudi, ki so zahtevali tranzit skozi njihovo ozemlje, to, da je država članica, ne da bi presodila okoliščine za vsak primer posebej, dejansko dopustila vstop na svoje ozemlje, katerega izključni namen naj bi bil tranzit skozi prav to državo članico in vložitev prošnje za mednarodno zaščito v drugi državi članici, šteti za dovolitev vstopa v smislu člena 5(4)(c) Zakonika o schengenskih mejah? Če je odgovor na vprašanji 3.a) in 3.c) pritrdilen: d) Ali dovolitev vstopa na podlagi člena 5(4)(c) Zakonika o schengenskih mejah pomeni dovoljenje, ki ga gre enačiti z vizumom v smislu člena 5(1)(b) Zakonika o schengenskih mejah, in s tem „vizum“ na podlagi člena 2(m) Uredbe Dublin III, tako da je treba pri uporabi določb za ugotovitev odgovorne države članice na podlagi te uredbe upoštevati tudi njen člen 12? Če je odgovor na vprašanja 3.a), 3.c) in 3.d) pritrdilen: e) Ali je treba pri dejanski dopustitvi vstopa z namenom tranzita domnevati, da je „vizum“, ko je zadevna oseba zapustila ozemlje zadevne države članice, prenehal veljati? f) Ali je treba pri dejanski dopustitvi vstopa z namenom tranzita domnevati, da „vizum“ še vedno velja, če zadevna oseba še ni zapustila ozemlja zadevne države članice, ali „vizum“ ne glede na to, da zadevna oseba ni zapustila ozemlja zadevne države članice, preneha veljati v trenutku, v katerem prosilec dokončno opusti namero potovanja v drugo državo članico? g) Ali to, da prosilec opusti namero potovanja v prvotno ciljno državo članico, pomeni prevaro po izdaji „vizuma“ v smislu člena 12(5) Uredbe Dublin III, tako da država članica, ki je izdala „vizum“, ni odgovorna? Če je odgovor na vprašanji 3.a) in 3.c) pritrdilen, odgovor na vprašanje 3.d) pa nikalen: h) Ali je treba besedno zvezo iz člena 13(1) Uredbe Dublin III „je […] ob prihodu iz tretje države nezakonito prečkal mejo države članice po kopnem, morju ali zraku“ razumeti tako, da je treba pod navedenimi posebnimi pogoji primerov iz postopka v glavni stvari šteti, da prehod meje, ki ga je treba opredeliti kot dovolitev vstopa v smislu člena 5(4)(c) Zakonika o schengenskih mejah, ne pomeni nezakonitega prečkanja zunanje meje?
1.

Ali je treba člen 107(1) PDEU razlagati tako, da mehanizem obveznosti odkupa električne energije, proizvedene v napravah, ki izkoriščajo energijo sončnega sevanja, po višji ceni od tržne, ki ga financirajo končni odjemalci električne energije – kakor ta mehanizem izhaja iz ministrskih odlokov z dne 10. julija 2006 (JORF št. 171 z dne 26. julija 2006, str. 11133) in z dne 12. januarja 2010 (JORF št. 0011 z dne 14. januarja 2010, str. 727) o določitvi pogojev za odkup te električne energije v povezavi z zakonom št. 2000-108 z dne 10. februarja 2000 o posodobitvi in razvoju javne službe za električno energijo, odredbo št. 2000-1196 z dne 6. decembra 2000 in odredbo št. 2001-410 z dne 10. maja 2001 – pomeni državno pomoč?
—

Zvezna republika Nemčija je kršila Sklep Sveta 2014/699/EU (1) in člen 4(3) PEU, s tem ko je na 25. zasedanju Revizijskega odbora OTIF glasovala proti stališču, določenem v tem sklepu, ter podala javni ugovor zoper to stališče in zoper uresničevanje glasovalnih pravic, določeno v tem stališču.
—

razveljavi sodbo Splošnega sodišča z dne 15. septembra 2016, ki je bila Svetu vročena 16. septembra 2016, v združenih zadevah od T-112/14 do T-116/14 in T-119/14, Molinos Río de la Plata SA in drugi/Svet Evropske unije;
1.

Prvi pritožbeni razlog pritožnice temelji na tem, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da so sporazumi o patentni poravnavi (SPP), sklenjeni med Generics (UK) (GUK) in Lundbeck, omejitve zaradi cilja v skladu s členom 101(1) PDEU: i. Kot prvo, pritožnica trdi, da se je Splošno sodišče storilo napako v zvezi z uporabo pravnega standarda in pravilnega pristopa za ugotovitev, ali je mogoče SPP opredeliti kot omejitev zaradi cilja, zlasti ob upoštevanju načel, upoštevanih v zadevi C-67/13 P Cartes Bancaires. ii. Kot drugo, pritožnica trdi, da je Splošno sodišče storilo napako s tem, da ni analiziralo, ali je bila stopnja škodljivosti besedila SPP zadostna. iii. Kot tretje, pritožnica trdi, da je Splošno sodišče storilo napako s tem, da je ugotovilo, da je stopnja škodljivosti SPP zadostna, na podlagi tega, da so bili ti enakovredni sporazumom o izključitvi iz trga. iv. Kot četrto, pritožnica navaja, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da je bilo to, da sta stranki sklenili SPP, pomembno za presojo potencialne konkurence. v. Kot peto, pritožnica trdi, da je Splošno sodišče storilo napako s tem, da je plačilo GUK-u na temelju SPP štelo za enega glavnih elementov omejevanja zaradi cilja. vi. Kot šesto, pritožnica trdi, da je Splošno sodišče storilo napako s tem, da je za ugotovitev omejevanja zaradi cilja uporabilo navedbo dejanskega stanja izven besedila SPP. vii. Kot sedmo, pritožnica navaja, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da je SPP v povezavi z EGP presegel obseg patentov Lundbeck.
1.

Ali se sme možnost, ki jo daje člen 64(1)(c) Uredbe št. 883/2004 (1), glede na člena 63 in 7 navedene uredbe, glede na cilj in vsebino te uredbe ter glede na prosto gibanje oseb in delavcev uporabiti tako, da se prošnja za podaljšanje obdobja izplačevanja nadomestila za brezposelnost v tujino načeloma zavrne, razen če podaljšanja obdobja izplačevanja nadomestila v tujino po mnenju Uwv glede na posebne okoliščine posameznega primera – na primer obstoj konkretne in dokazljive možnosti zaposlitve – ni mogoče razumno odreči? Če ne: