ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Uredbo (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH) ter o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije in o spremembi Direktive 1999/45/ES ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES, v različici po spremembi z Uredbo Komisije (EU) št. 552/2009 z dne 22. junija 2009, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da se z nacionalno ureditvijo uvozniku kemikalij naloži registracija teh proizvodov pri pristojnem nacionalnem organu, čeprav ima ta uvoznik že na podlagi te uredbe obveznost registracije teh istih proizvodov pri Evropski agenciji za kemikalije, pod pogojem, da ta registracija pri pristojnem nacionalnem organu ni pogoj za dajanje teh proizvodov na trg, da se nanaša na druge informacije, kot so tiste, ki se zahtevajo na podlagi te uredbe, in da prispeva k uresničevanju ciljev te uredbe, zlasti ciljev zagotovitve visoke ravni zaščite zdravja ljudi in okolja ter prostega pretoka takih snovi na notranjem trgu, in sicer zlasti z izvajanjem sistema nadzora varnega upravljanja s takimi proizvodi v zadevni državi članici in z ocenjevanjem tega upravljanja, kar mora preveriti nacionalno sodišče.
61

Če pa država članica, kot v primeru iz postopka v glavni stvari, deleža televizijskih oglaševalskih vložkov ni omejila na raven, ki bi bila strožja od ravni, ki je določena v členu 23(1) Direktive o avdiovizualnih medijskih storitvah, bi bilo v nasprotju z voljo zakonodajalca Unije, če se „črne sekunde“, kakršne so v postopku v glavni stvari, ki ločujejo bodisi različne oglasne vložke, ki sestavljajo oglasni blok, bodisi ta blok in program, ki bloku sledi, ne bi vštele v delež televizijskih oglaševalskih vložkov iz te določbe. S tem bi se namreč čas, ki je znotraj posamezne ure namenjen predvajanju programov in drugih uredniških vsebin zmanjšal pod mejo, ki je posredno zagotovljena s to določbo, in sicer za toliko, kolikor trajajo take „črne sekunde“.
51

V postopku v glavni stvari ni sporno, da so dohodki, ki jih je ustvarila stalna poslovna enota v Avstriji, ki pripada družbi s sedežem v Nemčiji, tako tisti, ustvarjeni pred prenosom te stalne poslovne enote, kot tisti, ustvarjeni ob tem prenosu, oproščeni plačila davka v Nemčiji. Iz tega sledi, da izgub, ki so bile pred tem odbite glede prenesene poslovne enote, ni mogoče izravnati z obdavčitvijo dohodkov te poslovne enote. Zato je ponovno vštetje takih izgub v obdavčljivi poslovni izid družbe prenosnice ukrep, ki je sorazmeren s cilji, ki se jim sledi, to so ohranitev uravnotežene razdelitve davčne pristojnosti, nujnost zagotavljanja davčne doslednosti in preprečevanje izogibanja plačilu davka.
8

Zgoraj navedene naloge so bile pozneje spremenjene, nazadnje s sklepom z dne 20. julija 2011 (Moniteur belge z dne 10. avgusta 2011). Te naloge so sedaj določene tako: „Člen 24 1. Operater distribucijskega omrežja in dobavitelji so vsak za svoj del odgovorni za obveznosti javne službe, kot so opredeljene v točkah 1 in 2: (1) zagotavljanje nepretrgane minimalne dobave električne energije za gospodinjsko rabo pod pogoji, opredeljenimi v poglavju IVa; (2) dobavo električne energije po posebni socialni tarifi za osebe in pod pogoji, določenimi v zvezni zakonodaji in poglavju IVa; 2. Okoljski inštitut (Institut bruxellois pour la gestion de l’environnement) je odgovoren za obveznosti javne službe, ki se nanašajo na spodbujanje razumne rabe električne energije z obveščanjem, predstavitvami ter zagotavljanjem opreme, storitev in finančne pomoči vsem kategorijam končnih odjemalcev in lokalnim dobaviteljem, ki krijejo celoto ali del potreb njihovih odjemalcev s postavitvijo objekta za proizvodnjo električne energije znotraj omejenega in jasno določenega geografskega območja, ki je priključen za glavnim števcem skupne priključitve in/ali zasebnega omrežja, v katerih dobavljajo […]. Člen 24a Poleg tega je operater distribucijskega omrežja odgovoren za te naloge javne službe: (1) prevzem proizvedene zelene električne energije, ki je proizvajalec ne porabi sam in se ne dobavi tretjim osebam, v mejah svojih potreb; (2) izključno nalogo v zvezi z gradnjo, vzdrževanjem in prenovo napeljave za javno razsvetljavo občinskih javnih poti in površin ob upoštevanju pristojnosti, določenih v členu 135 novega zakona o občinah, po triletnem programu, ki ga določi vsaka občina v soglasju z operaterjem distribucijskega omrežja ali na predlog za dodatna dela, ter električnim napajanjem te napeljave, tako da se daje prednost proizvodnim objektom, ki uporabljajo obnovljive vire energije, ali kakovostni soproizvodnji, ta naloga pa vsebuje cilja izboljšanja energetske učinkovitosti in povečanja potrošnje. […] 3. vlogo zasilnega dobavitelja in organizacijo službe za spremljanje pri odjemalcih, ki so v okviru te vloge preneseni nanj; (4) obveščanje gospodinjskih in poslovnih odjemalcev, priključenih na nizko napetost, o cenah in pogojih priključitve in dobave; (5) prenos informacij o različnih ukrepih za sprejem gospodinjskih odjemalcev, ki jih je izvedel operater distribucijskega omrežja v okviru svoje naloge zasilnega dobavitelja, na strežnik, ki je dostopen prek spleta; (6) vsakoletno pošiljanje poročila o kakovosti sprejema strank, ki ga je nudil gospodinjstvom v okviru svoje naloge kot zasilni dobavitelj, Bruglu [bruseljski regulator za trg s plinom in z električno energijo]; (7) vsakoletno pošiljanje poročila o programu zavez, s katerimi distribucijski operater zagotavlja nediskriminatorno ravnanje, Bruglu. Brugel to poročilo in svoje mnenje posreduje vladi ter ga objavi. (8) V primeru odvzema električne energije na distribucijskem omrežju, dobava električne energije za začasne praznične dogodke na javnih površinah pod natančnimi tehničnimi in finančnimi pogoji, določenimi z ali na podlagi tehnične uredbe o omrežju.“
6

V uvodnih izjavah od druge do pete Direktive 90/425 je navedeno: „ker usklajeno delovanje skupne ureditve trga za živali in proizvode živalskega izvora vključuje odpravo zootehničnih in veterinarskih ovir pri razvoju trgovine znotraj Skupnosti z zadevnimi živalmi in proizvodi; ker je prost pretok živali in kmetijskih proizvodov s tega vidika temeljna značilnost skupne ureditve trgov in mora omogočiti racionalni razvoj kmetijske proizvodnje in optimalno uporabo proizvodnih dejavnikov; ker se na področju veterine pregledi, katerih cilj je varovanje javnega zdravja in zdravstvenega varstva živali, trenutno opravljajo na mejah; ker je temeljni cilj zagotoviti, da se veterinarski pregledi izvajajo samo v odpremnih krajih; ker doseganje tega cilja vključuje uskladitev osnovnih zahtev v zvezi [z] zdravstvenim varstvom živali; ker je treba zaradi vzpostavitve notranjega trga, dokler ta cilj ni dosežen, dati večji pomen pregledom, ki se izvajajo na kraju porekla, in organiziranju tistih pregledov, ki se lahko izvajajo na namembnem kraju; ker takšna rešitev povzroči opustitev veterinarskih pregledov na notranjih mejah Skupnosti, in ker v tem smislu obstaja tehten razlog za ohranitev zdravstvenega spričevala ali identifikacijskega dokumenta, kakor predvidevajo pravila Skupnosti; […]“
44

V zvezi s tem je treba opozoriti na sodno prakso Sodišča, po kateri je vsaka denarna dajatev, ne glede na obliko in način uporabe, ki se enostransko naloži in s katero je obremenjeno blago zaradi prestopa meje, če ni carina v ožjem pomenu, dajatev z enakim učinkom v smislu členov 28 PDEU in 30 PDEU (glej sodbi Nádasdi in Németh, C‑290/05 in C‑333/05, EU:C:2006:652, točki 38 in 39, in Brzeziński, C‑313/05, EU:C:2007:33, točka 22 in navedena sodna praksa).
10

Člen 365 izvedbene uredbe, ki je veljal do 30. junija 2009, je določal: „1. Če se izvod št. 5 tranzitne deklaracije ne vrne carinskim organom države članice odhoda v dveh mesecih od datuma sprejema deklaracije, ti organi obvestijo glavnega zavezanca in od njega zahtevajo, naj predloži dokazila o koncu postopka. 1a. Kadar se uporabijo določbe iz pododdelka 7 oddelka 2 in carinski organi odhodnih držav članic ne prejmejo sporočila, ‚Obvestilo o prispetju‘ do roka, v katerem mora biti blago predloženo namembnemu uradu, ti organi obvestijo glavnega zavezanca in ga prosijo, naj predloži dokazilo, da je postopek končan.“ 2. Dokazilo iz odstavka 1 je mogoče glede na zahteve carinskih organov predložiti kot dokument, ki so ga potrdili carinski organi namembne države članice in s katerim je mogoče preveriti istovetnost blaga in ugotoviti, da je bilo predloženo namembnemu uradu ali, če se uporablja člen 406, pooblaščenemu prejemniku. 3. Skupnostni tranzitni postopek se šteje kot končan tudi, če glavni zavezanec v skladu z zahtevami carinskih organov predloži carinski dokument, izdan v tretji državi, po katerem je blago dano v carinsko dovoljeno rabo ali uporabo, ali izvod ali fotokopijo dokumenta, s katerim je mogoče ugotavljati istovetnost blaga. Izvod ali fotokopijo mora overiti organ, ki je potrdil izvirne dokumente, ali zadevni organi tretje države, ali organi ene od držav članic.“
Člen 7 Direktive 94/62, naslovljen „Sistemi vračanja, zbiranja in predelave“, določa:

„1. Države članice storijo vse potrebno, da zagotovijo, da se vzpostavijo sistemi, ki zagotavljajo:

(a) vračanje in/ali zbiranje rabljene embalaže in/ali odpadne embalaže od potrošnika, drugega končnega uporabnika ali iz sicer zbranih odpadkov, zato da se jo usmeri v drugačne oblike najprimernejšega ravnanja z odpadki;

(b) ponovno uporabo ali predelavo, vključno z recikliranjem zbrane embalaže in/ali odpadne embalaže,

da se izpolnijo cilji, določeni v tej direktivi.

Ti sistemi so odprti za sodelovanje vseh gospodarskih subjektov iz zadevnih sektorjev in pristojnih javnih oblasti. Brez razlikovanja se uporabljajo tudi za uvožene proizvode, vključno s podrobno ureditvijo in cenami za dostop do teh sistemov, in so zasnovani tako, da ne pride do trgovinskih ovir ali izkrivljanja konkurence skladno s Pogodbo [DEU].

2. Ukrepi iz odstavka 1 so del politike, ki velja za vso embalažo in odpadno embalažo, in upoštevajo zlasti zahteve glede varstva okolja in zdravja potrošnikov, varnosti in higiene; varstvo kakovosti, pristnost in tehnične značilnosti embaliranega blaga in uporabljenih materialov; varstvo pravic industrijske in poslovne lastnine.“
1.

Člena 4(1) in 5 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 98/70/ES z dne 13. oktobra 1998 o kakovosti motornega bencina in dizelskega goriva ter spremembi Direktive 93/12/EGS, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1882/2003 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. septembra 2003, je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da država članica v nacionalnem pravu za trženje dizelskega goriva poleg zahtev iz te direktive določi dodatne zahteve glede kakovosti, kakršne so te, ki se nanašajo na plamenišče v zadevi v glavni stvari, ker ne gre za tehnično specifikacijo dizelskega goriva, ki se za namene te direktive nanaša na varstvo zdravja in okolja.
6

Deutsches Patent- und Markenamt (nemški urad za patente in znamke) je 11. decembra 2006 v register vpisal besedno znamko BGW Bundesverband der deutschen Gesundheitswirtschaft (v nadaljevanju: poznejša znamka) pod številko 306 33835, zlasti za proizvode in storitve iz razredov 16, 35, 41 in 43 v smislu Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, ki ustrezajo temu opisu: „razred 16: tiskovine; razred 35: oglaševanje; vodenje; poslovno vodenje; pisarniška dela; poslovno svetovanje; svetovanje s področja poslovne organizacije; svetovanje s področja vodenja; organizacija razstav in sejmov za gospodarske namene in namene oglaševanja; komuniciranje; razred 41: izobraževanje; usposabljanje; razvedrilo; športne in kulturne dejavnosti; organiziranje kulturnih in izobraževalnih razstav; nudenje objektov za prosti čas; športni klubi; organizacija in vodenje kolokvijev; organizacija in vodenje konferenc, kongresov in simpozijev; najem športne opreme; poučevanje gimnastike; organizacija in vodenje seminarjev, delavnic, predavanj, okroglih miz in tečajev; svetovanje glede razvedrila; organizacija in vodenje izobraževalnih prireditev; nudenje informacij zdraviliškim gostom o športnih in kulturnih prireditvah; zdraviliško svetovanje; razred 43: storitve nudenja hrane in pijače; rezervacije in posredovanje pri prenočitvah gostov, zlasti zdraviliških gostov; storitve domov za upokojence; obratovanje počitniških kampov.“
45

Direktiva 2006/123 se tako v skladu s členoma 2(1) in 4 uporablja za vsako pridobitno dejavnost samozaposlene osebe, ki jo praviloma za plačilo opravlja ponudnik s sedežem v državi članici, ne glede na to, ali ima stalni sedež v namembni državi članici, razen za dejavnosti, ki so izrecno izključene, med katere spadajo tudi „storitve na področju prevoza, vključno s pristaniškimi storitvami, ki jih zajema področje uporabe [naslova VI tretjega dela Pogodbe DEU]“, ki so navedene v tem členu 2(2)(d).
25

V teh okoliščinah je High Court of Justice (England & Wales) (višje sodišče (Anglija in Wales), družinski oddelek) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Kaj pomeni v smislu člena 19(1) in (3) Uredbe št. 2201/2003 izraz ‚ugotovljena‘ v okoliščinah, v katerih: a) je tožeča stranka v postopku pred sodiščem, ki je prvo začelo postopek (v nadaljevanju: prvi postopek), po prvem naroku praktično popolnoma nedejavna, razen da izbere prvo sodišče, ter zlasti ne vloži predloga (assignation) v okviru roka za vložitev tožbe (requête), zaradi česar se prvi postopek v skladu z lokalnim (francoskim) pravom, ki velja za prvi postopek, ustavi s potekom časa, namreč 30 mesecev po prvem spravnem naroku; b) je prvi postopek, kot je navedeno zgoraj, ustavljen zelo hitro (tri dni) po tem, ko se začne postopek pred drugim sodiščem v Združenem kraljestvu (v nadaljevanju: drugi postopek), zaradi česar v Franciji ni izdana sodba in ni nevarnosti za nezdružljivi sodbi v prvem in drugem postopku; ter c) bi zaradi časovnega pasu Združenega kraljestva tožeča stranka iz prvega postopka po ustavitvi prvega postopka lahko kadar koli sprožila postopek za razvezo zakonske zveze v Franciji, preden bi lahko tožeča stranka [v drugem postopku] sprožila postopek za razvezo zakonske zveze v Združenem kraljestvu? 2. Natančneje, ali izraz ‚ugotovljena‘ pomeni, da mora biti tožeča stranka iz prvega postopka dejavna, tako da se ta postopek nadaljuje s potrebno skrbnostjo in dovolj hitro za rešitev spora (bodisi na sodišču bodisi sporazumno), ali pa, ko je bila enkrat zagotovljena pristojnost na podlagi členov 3 in 19(1) [Uredbe št. 2201/2003], ni več potrebna nikakršna dejavnost tožeče stranke iz prvega postopka za dokončanje prvega postopka in si ta tako svobodno zagotovi ustavitev drugega postopka in zastoj v celotnem sporu?“
19

A. Wojciechowski je s tožbo z dne 11. decembra 2012 pri tribunal du travail de Bruxelles (Belgija) med drugim vložila predlog za razglasitev ničnosti odločbe z dne 11. septembra 2012 in predlog za ugotovitev, da ji mora ONP odobriti starostno pokojnino v deležu 13/45, kar je po oceni A. Wojciechowski približno 367,07 EUR mesečno. A. Wojciechowski v utemeljitev svojega predloga zlasti trdi, da če bi se za njen položaj uporabila Uredba Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 35), kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 3, v nadaljevanju: Uredba št. 1408/71), ali Uredba (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72), bi to v skladu s sodno prakso Sodišča pomenilo, da ONP pri izračunu njene belgijske pokojnine ne more uporabiti navedenega načela enote delovne dobe. Poleg tega meni, da je ONP storil napako, saj njena delovna doba v institucijah znaša 34 let in 11 mesecev, torej 35 let, in ne 45 let. V zvezi s tem sprašuje, na kateri pravni podlagi je ONP teoretično določil znesek njene evropske pokojnine.
V teh okoliščinah je treba na postavljena vprašanja odgovoriti, da je treba člena 63 PDEU in 65 PDEU razlagati tako, da nasprotujeta zakonodaji države članice, ki nalaga pobiranje pri viru odtegnjenega davka od dividend, ki jih družba rezidentka izplača davčnim zavezancem rezidentom in davčnim zavezancem nerezidentom, s tem da določa mehanizem odbitja ali vračila tega odtegljaja le za davčne zavezance rezidente, medtem ko za davčne zavezance nerezidente – fizične osebe in družbe – ta odtegljaj pomeni dokončni davek, saj davčni zavezanci nerezidenti v tej državi nosijo večje dokončno davčno breme v zvezi s temi dividendami, kot ga nosijo davčni zavezanci rezidenti, kar mora v postopkih v glavni stvari preveriti predložitveno sodišče. Za ugotovitev teh davčnih obremenitev mora predložitveno sodišče v zadevah C‑10/14 in C‑14/14 upoštevati obdavčitev rezidentov v zvezi z vsemi delnicami, ki jih imajo v nizozemskih družbah v koledarskem letu, in kapital, ki je v skladu z nacionalno zakonodajo oproščen plačila davka, v zadevi C‑17/14 pa stroške, ki so neposredno povezani s prejemom dividend.

Če se dokaže obstoj omejitve pretoka kapitala, je to mogoče utemeljiti z učinki dvostranske konvencije za izogibanje dvojnemu obdavčevanju, sklenjene med državo članico rezidentstva in državo članico vira dividend, pod pogojem, da različno obravnavanje, kar zadeva obdavčenje dividend, davčnih zavezancev z rezidentstvom v zadnjenavedeni državi in tistih z rezidentstvom v drugih državah članicah izgine. V okoliščinah, kakršne so te v zadevah C‑14/14 in C‑17/14, in brez poseganja v preverjanja, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, omejitve prostega pretoka kapitala – če bo ta dokazana – ni mogoče šteti za utemeljeno.
5

Člen 19 Direktive 2003/109, naslovljen „Proučitev vlog in izdaja dovoljenj za prebivanje“, določa: „[…] 2. Če so izpolnjeni pogoji iz členov 14, 15 in 16, druga država članica ob upoštevanju določb o javnem redu, javni varnosti in javnem zdravju v členih 17 in 18 izda rezidentu za daljši čas obnovljivo dovoljenje za prebivanje. To dovoljenje za prebivanje se na podlagi vloge, če se ta zahteva, ob poteku avtomatsko podaljša. Druga država članica prvo državo članico obvesti o svojem sklepu. 3. Druga država članica izda članom družine rezidenta za daljši čas obnovljiva dovoljenja za prebivanje, veljavna za enako obdobje kot dovoljenje za prebivanje rezidenta za daljši čas.“
56

Da bi se odpravile težave, ki bi lahko nastale zaradi razlik med zakonodajami držav članic v zvezi s tem vprašanjem, je bilo s členom 44 Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32) uvedeno pravilo, da so tuje odločbe, ki se glasijo na plačilo denarne kazni, izvršljive v državi članici izvršiteljici, samo če so sodišča v državi izvora dokončno določila višino denarne kazni (glej poročilo P. Schlosserja o Konvenciji z dne 9. oktobra 1978 o pridružitvi Kraljevine Danske, Irske in Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska h Konvenciji o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah ter protokolu o njeni razlagi s strani Sodišča (UL 1979, C 59, str. 71, točka 213)). To pravilo je bilo z enakimi besedami povzeto v členu 49 Uredbe št. 44/2001.
80

Drugič, pritožnica meni, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da se je v točkah 93 in 94 izpodbijane sodbe oprlo na načelo zakonitosti, da bi zavrnilo njene argumente, ki so se nanašali na načelo enakega obravnavanja. Iz sodb Alliance One International in Standard Commercial Tobacco/Komisija ter Komisija/Alliance One International in drugi (C‑628/10 P in C‑14/11 P, EU:C:2012:479) naj bi namreč izhajalo, da bi se bilo za zavrnitev predloga stranke mogoče sklicevati na načelo zakonitosti, le če ta predlaga uporabo nezakonite metode za izračun globe. V obravnavani zadevi pa naj bi bila pritožnici zavrnjena uporaba popolnoma zakonite metode za izračun globe. Metoda, uporabljena za dobavo zaslonov LCD znotraj skupine, ki sta jo opravili družbi LGD in AUO, naj bi bila namreč metoda, ki naj bi jo Splošno sodišče in Sodišče potrdili v sodbi Splošnega sodišča Europa Carton/Komisija (T‑304/94, EU:T:1998:89) in sodbi Sodišča KNP BT/Komisija (C‑248/98 P, EU:C:2000:625). Splošno sodišče naj bi potrdilo zakonitost te metode tudi v sodbi LG Display in LG Display Taiwan/Komisija (T‑128/11, EU:T:2014:88) in zato naj bi bilo v izpodbijani sodbi samo s sabo v protislovju.
27

Sodišče je v tej sodbi menilo, da člena 1(2) in 8(2) in (4) Direktive 91/439 ne nasprotujeta temu, da država članica na svojem ozemlju zavrne priznanje pravice do vožnje na podlagi vozniškega dovoljenja, ki ga je druga država članica izdala osebi, za katero na ozemlju prve države članice velja ukrep odvzema pravice do vožnje, tudi če je bil ta ukrep izrečen po izdaji navedenega dovoljenja, če je to pridobljeno po izdaji odločbe o začasnem odvzemu vozniškega dovoljenja, izdanega v prvi državi članici, in če sta tako ta slednji ukrep kot navedeni ukrep odvzema upravičena z razlogi, ki obstajajo na datum izdaje drugega vozniškega dovoljenja (glej v tem smislu sodbo Weber, C‑1/07, EU:C:2008:640, točka 41. Glej tudi sodbo Apelt, C‑224/10, EU:C:2011:655, točka 31).
8

Člen L. 162‑22‑7 zakonika o socialni varnosti v različici, ki velja v sporih o glavni stvari, določa: „Država oblikuje seznam lastniških zdravil, za katera je bilo izdano dovoljenje za promet in ki se izdajajo pacientom, ki se bolnišnično zdravijo v zdravstvenih ustanovah, navedenih v členu L. 162‑22‑6, in ki so lahko ob predložitvi računov krita iz sistema obveznega zdravstvenega zavarovanja poleg storitev bolnišničnega zdravljenja, omenjenih v točki 1 istega člena, ter določi pogoje, pod katerimi so lahko nekateri proizvodi in storitve, omenjeni v členu L. 165‑1, kriti poleg zgoraj navedenih bolnišničnih storitev. Ustanovam, ki so pristopile k pogodbi o pravilni uporabi zdravil, proizvodov in storitev, sestavljeni skupaj z generalnim direktorjem regionalne agencije za zdravje in zdravstveno zavarovanje, se pod pogoji, opredeljenimi v odredbi, v celoti povrne del, krit iz sistema obveznega zdravstvenega zavarovanja. Če pristopna ustanova ne spoštuje določb te pogodbe, je mogoče po pozivu, naj ta predloži svoja stališča, to povračilo ob upoštevanju ugotovljenih neizpolnitev znižati do 30 % v delu, ki ga krije zdravstveno zavarovanje. Ustanovam, ki niso pristopile k pogodbi o pravilni uporabi zdravil, proizvodov in storitev, se 70‑odstotno povrne del, krit iz sistema obveznega zdravstvenega zavarovanja. V obeh primerih za razliko med zneskom, ki ga je mogoče povrniti, in zneskom, ki je povrnjen, ni mogoče izdati računa pacientom. […]“
10

Člen 129(1), (5) in (7) zakona o davčnem postopku in postopku na področju socialne varnosti (danačno osiguritelen procesualen kodeks) določa: „1. Pobot ali vračilo lahko opravi davčna uprava na lastno pobudo ali na podlagi pisne zahteve zadevne osebe. Zahteva za pobot ali vračilo se preveri, če je bila podana pred iztekom petih let, računano od 1. januarja leta, ki sledi letu, v katerem je nastal razlog za vračilo, razen če je z zakonom določeno drugače. […] 5. Davčna uprava mora v skladu z odstavkom 2, točka 2, v 30 dneh po predložitvi pravnomočne sodne odločbe ali pravnomočnega upravnega akta v celoti vrniti ali pobotati v odločbi navedene zneske skupaj z obrestmi, dolgovanimi v skladu z odstavkom 6, če se v odločbi oziroma aktu prizna zahtevek davčnega zavezanca do plačila: 1. neupravičeno plačanih ali pobranih zneskov v zvezi z davki, prispevki za obvezno zavarovanje, pristojbinami, globami in denarnimi kaznimi, ki jih je ugotovila, pobrala ali naložila davčna uprava, vključno s tistimi, ki so bili plačani na podlagi pisnega navodila ali pisnega stališča; 2. zneskov, katerih vračilo je bilo nezakonito zavrnjeno; 3. priznanih zneskov in odškodnin ter nastalih stroškov. […] 7. Zoper odločbo o pobotu ali povračilu je mogoče vložiti ugovor v skladu s pravili o ugovorih zoper odmerne odločbe.“