SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

EVGENIJA TANCHEVA,

predstavljeni 13. septembra 2018 ( 1 )

Združene zadeve C‑262/17, C‑263/17 in C‑273/17

Solvay Chimica Italia SpA,

Solvay Specialty Polymers Italy SpA,

Solvay Chimica Bussi SpA,

Fenice – Qualità per l’ambiente SpA,

Ferrari F.lli Lunelli SpA,

Erg Power Srl,

Erg Power Generation SpA,

Eni SpA,

Enipower SpA (C‑262/17),

Whirlpool Europe Srl,

Fenice – Qualità Per L’ambiente SpA,

FCA Italy SpA,

FCA Group Purchasing Srl,

FCA Melfi SpA,

Barilla G. e R. Fratelli SpA,

Versalis SpA (C‑263/17),

Sol Gas Primari Srl (C‑273/17)

proti

Autorità per l’energia elettrica, il gas e il sistema idrico,

ob udeležbi

Terna SpA,

Nuova Solmine SpA,

American Husky III,

Inovyn Produzione Italia SpA,

Sasol,

Radici Chimica SpA,

La Vecchia Soc. cons. a r.l.,

Santa Margherita e Kettmeir e Cantine Torresella SpA,

Zignago Vetro SpA,

Chemisol Italia Srl,

Vinavil SpA,

Italgen SpA,

Arkema Srl,

Yara Italia SpA,

Ineos Manufacturing Italia SpA,

ENEL Distribuzione SpA,

CSEA – Cassa per i servizi energetici e ambientali,

Ministero dello Sviluppo Economico,

Terna SpA,

CSEA – Cassa per i servizi energetici e ambientali,

Ministero dello Sviluppo Economico,

ENEL Distribuzione SpA,

Terna SpA,

Ministero dello Sviluppo Economico

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (deželno upravno sodišče Lombardije, Italija))

„Notranji trg z električno energijo – Direktiva 2009/72/ES – Zaprti distribucijski sistemi – Pojem ‚distribucijski sistem‘ – Pooblastilo, podeljeno državam članicam, za oprostitev operaterjev zaprtih distribucijskih sistemov nekaterih obveznosti – Dostop tretjih strani – Stroški za razporejanje proizvodnih zmogljivosti“

1. V obravnavani zadevi je Sodišče zaprošeno, naj razloži pojem elektroenergetski „zaprti distribucijski sistemi“ v smislu člena 28 Direktive 2009/72/ES. ( 2 ) Ta pojem je bil v sekundarno pravo Unije uveden na podlagi sodbe Sodišča citiworks. ( 3 )

2. Sodišču je bilo v zadevi citiworks predloženo vprašanje, ali se obveznost, ki jo državam članicam nalaga člen 20(1) Direktive 2003/54/ES, ( 4 ) sedaj člen 32(1) Direktive 2009/72, da morajo poskrbeti za odprt dostop do prenosnih in distribucijskih sistemov, ( 5 ) uporablja za sistem, ki električno energijo dobavlja samo operaterju tega sistema, ki je upravljavec letališča Leipzig/Halle, in 93 drugim podjetjem na območju tega letališča. Sodišče je odločilo, prvič, da se mora takšen sistem obravnavati kot distribucijski sistem, saj z Direktivo 2003/54 niso bili določeni pogoji glede velikosti sistema ali porabe električne energije. Drugič, Sodišče je presodilo, da se člen 20(1) Direktive 2003/54 uporablja za sistem iz obravnavane zadeve, ker je prost dostop tretjih strani do distribucijskih sistemov eden od bistvenih ukrepov, ki jih morajo države članice udejanjiti, da se ustvari notranji trg električne energije, in da navedeni sistem ne spada na področje nobene izjeme ali odstopanja od obveznosti omogočanja prostega dostopa, ki jo določa Direktiva 2003/54. ( 6 )

3. Na podlagi sodbe Sodišča citiworks se je povečala zaskrbljenost, da so zahteve, ki so bile z Direktivo 2003/54 naložene operaterjem distribucijskih sistemov, kot je ta iz navedene sodbe, prevelike. ( 7 )

4. Z Direktivo 2009/72 je bil zato uveden pojem „zaprti distribucijski sistemi“, katerih operaterji so lahko oproščeni nekaterih obveznosti, ki so določene s to direktivo. Zaprt distribucijski sistem je v skladu s členom 28 Direktive 2009/72 sistem, ki, prvič, distribuira električno energijo znotraj geografsko omejenega industrijskega ali trgovskega območja ali območja skupnih storitev, in drugič, bodisi oskrbuje odjemalce, ki opravljajo integrirane operacije ali proizvodni proces, bodisi distribuira električno energijo predvsem lastniku ali operaterju sistema ali njunim povezanim podjetjem. Na podlagi iste določbe lahko države članice take sisteme oprostijo, prvič, obveznosti iz člena 25(5) te direktive, da morajo nabaviti električno energijo za pokritje izgub energije in rezervne zmogljivosti po preglednih, nediskriminatornih in tržno zasnovanih postopkih, in drugič, obveznosti iz člena 32(1) te direktive, da mora pristojni nacionalni regulativni organ potrditi tarife ali njihove metodologije pred začetkom njihove veljavnosti. ( 8 )

5. V obravnavani zadevi je Sodišče s predlogom, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (deželno upravno sodišče Lombardije, Italija), pozvano, naj prvič razloži člen 28 Direktive 2009/72. Zaprošeno je, naj opredeli področje uporabe te določbe. Postavljeno mu je tudi vprašanje, ali morajo operaterji zaprtih distribucijskih sistemov zagotoviti odprt dostop tretjim stranem in ali so lahko oproščeni drugih obveznosti, poleg tistih, ki so navedene v členu 28 Direktive 2009/72. Nazadnje, postavljeno mu je vprašanje, ali se glede stroškov za razporejanje proizvodnih zmogljivosti za uporabnike zaprtih distribucijskih sistemov lahko uporabijo pravila, ki se uporabljajo za uporabnike javnih omrežij. ( 9 )

I. Pravni okvir

A. Pravo Unije

6. Člen 28 Direktive 2009/72, naslovljen „Zaprti distribucijski sistemi“, določa: „1. Države članice lahko predpišejo, da nacionalni regulativni organi ali drugi pristojni organi klasificirajo sistem za distribucijo električne energije znotraj geografsko omejenega industrijskega ali trgovskega območja ali območja skupnih storitev in ki brez poseganja v odstavek 4 ne oskrbuje gospodinjstev, kot zaprt distribucijski sistem, če: (a) so iz posebnih tehničnih ali varnostnih razlogov operacije ali proizvodni proces odjemalcev tega sistema integrirani; ali (b) sistem distribuira električno energijo predvsem lastniku ali operaterju sistema ali njihovim povezanim podjetjem. 2. Države članice lahko predpišejo, da nacionalni regulativni organi oprostijo operaterja zaprtega distribucijskega sistema: (a) obveznosti iz člena 25(5), da nabavi električno energijo, ki jo rabi za pokritje izgub energije in rezervne zmogljivosti v svojem sistemu, po preglednih, nediskriminatornih in tržno zasnovanih postopkih; (b) obveznosti iz člena 32(1), da so tarife ali metodologija za njihov izračun potrjene pred začetkom njihove veljavnosti v skladu s členom 37. 3. Če se izvzetje odobri na podlagi odstavka 2, se veljavne tarife ali metodologije za njihov izračun pregledajo in potrdijo v skladu s členom 37 na zahtevo uporabnika zaprtega distribucijskega sistema. 4. Če distribucijski sistem postransko uporablja majhno število gospodinjstev, ki so v zaposlitvenem ali drugačnem razmerju z lastnikom distribucijskega sistema, nahajajo pa se na območju, ki ga oskrbuje zaprt distribucijski sistem, to ne sme preprečiti dodelitve izvzetja na podlagi odstavka 2.“

7. Člen 32 Direktive 2009/72, naslovljen „Dostop tretjih strani do sistema“, določa: „1. Države članice poskrbijo, da se za vse upravičene odjemalce uvede sistem dostopa tretjih strani do prenosnih in distribucijskih sistemov na podlagi objavljenih tarif, ki se izvaja objektivno in nediskriminatorno med uporabniki sistema. Države članice zagotovijo, da so te tarife ali metodologije za njihov izračun potrjene pred začetkom njihove veljavnosti v skladu s členom 37 in da se tarife – in metodologije za njihov izračun, če se potrditev nanaša samo nanje – objavijo pred začetkom njihove veljavnosti. 2. Operater prenosnega ali distribucijskega sistema lahko zavrne dostop, če nima potrebnih zmogljivosti. Za tako zavrnitev mora podati utemeljene razloge na podlagi objektivnih ter tehnično in ekonomsko upravičenih meril, zlasti ob upoštevanju člena 3. […]“

8. Člen 37 Direktive 2009/72, naslovljen „Naloge in pooblastila regulativnih organov“, določa: „[…] 6. Regulativni organi so pristojni za to, da določijo ali potrdijo vsaj metodologije za izračun ali določitev naslednjih pogojev dovolj zgodaj pred začetkom njihove veljavnosti: (a) priključitev in dostop do nacionalnih omrežij, skupaj s tarifami za prenos in distribucijo ali njihovimi metodologijami. Te tarife ali metodologije omogočajo potrebne naložbe v omrežja, tako da bosta zagotovljena delovanje in razvoj omrežij; (b) zagotavljanje storitev za izravnavo, ki se morajo izvajati na najbolj ekonomičen način in uporabnikom omrežja zagotavljati ustrezne spodbude za izravnavo dobave in odjema. Storitve za izravnavo so pravične in nediskriminatorne ter temeljiti [temeljijo] na objektivnih merilih, in (c) dostop do čezmejne infrastrukture, vključno s postopki dodeljevanja zmogljivosti in uravnavanja prezasedenosti. 7. Metodologije ali pogoji iz odstavka 6 se objavijo. 8. Pri določanju ali potrjevanju tarif ali metodologij in storitev za izravnavo regulativni organi zagotovijo, da imajo operaterji prenosnih in distribucijskih sistemov ustrezne spodbude, kratkoročno in dolgoročno, za povečevanje učinkovitosti, spodbujanje povezovanja trgov in zanesljivosti dobave ter za podpiranje zadevnih raziskovalnih dejavnosti. […]“

B. Italijansko pravo

1. Zakon št. 99/2009

9. Člen 30(27) zakona št. 99/2009 ( 10 ) določa: „Ministrstvo za gospodarski razvoj za zagotovitev dobave električne energije končnim potrošnikom, ki so na nacionalni elektroenergetski sistem priključeni prek zasebnih omrežij z morebitno notranjo proizvodnjo, in izboljšanje kakovosti te storitve […] v sto dvajsetih dneh od datuma začetka veljavnosti tega zakona določi nova merila za opredelitev razmerij med operaterjem omrežja, družbami s koncesijo za distribucijo, lastnikom zasebnih omrežij in končnim potrošnikom, priključenim na ta omrežja. Organ za električno energijo in plin skrbi za izvajanje zgoraj navedenih meril, da bi zagotovil ravnovesje in varstvo pridobljenih pravic, tudi v zvezi s potrebo po gospodarni rabi obstoječih virov.“

10. Člen 33 zakona št. 99/2009 določa posebno vrsto zasebnih omrežij, imenovanih „Notranja omrežja za uporabnike“ (v nadaljevanju: NOU). Člen 33(1) zakona št. 99/2009 določa: „[…] Notranje omrežje za uporabnike (NOU) je opredeljeno kot električno omrežje, katerega zasnova izpolnjuje naslednje pogoje: (a) to omrežje obstaja od začetka veljavnosti tega zakona ali so se na ta datum začela gradbena dela za njegovo postavitev ali so bila zanj pridobljena vsa dovoljenja, določena z veljavno zakonodajo; (b) to omrežje povezuje industrijske porabnike ali industrijske porabnike in elektroenergetske proizvodne enote, ki so funkcionalno bistvene za industrijski proizvodni proces, pri čemer morajo stati na območjih, ki so del ozemlja največ treh sosednjih občin ali največ treh sosednjih pokrajin, le če se proizvodne enote oskrbujejo z obnovljivimi viri; (c) za to omrežje ne velja obveznost priključitve tretjih strani, brez poseganja v pravico vsakega posameznega subjekta, vključenega v navedeno omrežje, da se alternativno priključi na omrežje, za katero velja obveznost priključitve tretjih strani; (d) to omrežje je prek enega ali več priključnih mest povezano z omrežjem, za katero velja obveznost priključitve tretjih strani in ki ima nazivno napetost najmanj 120 kV; (e) za to omrežje skrbi odgovorni subjekt, ki deluje kot edini operater tega omrežja. Navedeni subjekt se lahko razlikuje od subjektov, ki imajo v lasti porabniške ali proizvodne enote, vendar ne more imeti koncesij za prenos in razporejanje proizvodnih zmogljivosti ali distribucijo električne energije.“

2. Ministrski odlok z dne 10. decembra 2010

11. Člen 30(27) zakona št. 99/2009 je bil uveljavljen z ministrskim odlokom z dne 10. decembra 2010. ( 11 )

12. V ministrskem odloku z dne 10. decembra 2010 so bile določene zlasti te obveznosti: (i) obveznost operaterjev zasebnih omrežij, da omogočijo končnim potrošnikom, ki so priključeni na ta omrežja, da zaprosijo za fizično ali virtualno povezavo z javnim omrežjem in jo pridobijo; in (ii) obveznost operaterjev zasebnih omrežij, da dovolijo uporabo teh omrežij operaterjem javnega omrežja, da se končnim porabnikom zagotovi pravica do priključitve na javno omrežje.

13. Iz predložitvene odločbe je razvidno, da v italijanski zakonodaji ne obstaja opredelitev omrežij iz člena 30(27) zakona št. 99/2009. ( 12 ) Ta omrežja zato tvorijo kategorijo preostalih omrežij, ki se razlikujejo od NOU in enostavnih sistemov proizvodnje in porabe. ( 13 ) Imenoval jih bom „ostala zasebna omrežja“.

3. Zakonska uredba št. 93/2011

14. Člen 38(5) zakonske uredbe št. 93/2011 ( 14 ) določa: „Brez poseganja v določbe o učinkovitih sistemih za uporabnike v smislu člena 2(1)(t) zakonske uredbe št. 115/2008 so notranja omrežja za uporabnike v smislu člena 33 zakona št. 99/2009 in druga zasebna omrežja v smislu člena 30(27) zakona št. 99/2009 zaprti distribucijski sistemi […].“

15. V skladu s predložitveno odločbo se izraz „zaprti distribucijski sistemi“ v členu 38(5) zakonske uredbe št. 93/2011 navezuje na člen 28 Direktive 2009/72.

16. Po italijanskem pravu se kot zaprti distribucijski sistemi štejejo samo NOU ( 15 ) in druga zasebna omrežja. ( 16 )

17. V skladu s predložitveno odločbo se po italijanskem pravu sistemi v smislu člena 2(1)(t) zakonske uredbe št. 115/2008 ( 17 ) („učinkoviti sistemi za uporabnike“) in sistemi v smislu člena 10(2)(b) navedene zakonske uredbe („obstoječi sistemi, enakovredni učinkovitim sistemom za uporabnike“) ne štejejo kot zaprti distribucijski sistemi.

18. V skladu s členom 2(1)(t) zakonske uredbe št. 115/2008 v različici, ki se je uporabljala v času dejanskega stanja iz postopka v glavni stvari, je učinkovit sistem za uporabnike „sistem, ki neposredno prek zasebne povezave, za katero ne velja obveznost omogočanja dostopa tretjim stranem, povezuje elektroenergetsko proizvodno enoto […] s porabniško enoto, ki je v lasti enega samega končnega odjemalca, če je ta sistem postavljen na območju, ki je v lasti tega odjemalca ali mu je v celoti dostopen.“ Obstoječi sistemi, enakovredni učinkovitemu sistemu za uporabnike, so v skladu s členom 10(2)(b) zakonske uredbe št. 115/2008 v različici, ki se je uporabljala v času dejanskega stanja iz postopka v glavni stvari, sistemi, „katerih konfiguracija je v skladu z opredelitvijo, ki jo določa člen 2(1)(t), ali ki prek zasebne povezave, za katero ne velja obveznost omogočanja dostopa tretjim stranem, povezujejo izključno elektroenergetske proizvodne in porabniške enote v lasti istega pravnega subjekta“. Učinkoviti sistemi za uporabnike se skupaj z obstoječimi sistemi, enakovrednimi učinkovitim sistemom za uporabnike, obravnavajo kot „enostavni sistemi proizvodnje in porabe“.

4. Uredba-zakon št. 91/2014

19. Člen 24(2) uredbe-zakona št. 91/2014 ( 18 ) določa: „Za notranja omrežja za uporabnike iz člena 33 zakona št. 99/2009, kakor je bil pozneje spremenjen, za sisteme iz člena 10(2) zakonske uredbe št. 115/2008, kakor je bila pozneje spremenjena, in za učinkovite sisteme za uporabnike iz člena 10(1) navedene zakonske uredbe, ki so začeli obratovati do 31. decembra 2014, se prispevki za kritje splošnih stroškov sistema iz odstavka 1, kar zadeva njihov variabilni del, obračunajo za porabljeno električno energijo, ki ni bila odvzeta iz omrežja, v višini 5 % ustreznih zneskov na enoto, ki se plačajo za odjem električne energije iz omrežja.“

5. Sklep organa za električno energijo, plin in vodni sistem št. 539/2015

20. Priloga A k sklepu Autorità per l’energia elettrica il gas e il sistema idrico (organ za električno energijo, plin in vodni sistem; v nadaljevanju: AEEGSI) št. 539/2015 ( 19 ) določa ureditev, ki velja za zaprte distribucijske sisteme.

21. Člen 8 Priloge A k sklepu št. 539/2015 določa, da je „zaprt distribucijski sistem […] omrežje, za katero velja obveznost priključitve samo uporabnikov, ki v skladu s členom 6 tega sklepa spadajo med uporabnike, ki se lahko priključijo na navedeni zaprti distribucijski sistem“.

22. Člen 10(6) Priloge A k sklepu št. 539/2015 določa, da je „operater zaprtega distribucijskega sistema glede obveznosti na področju računovodskega ločevanja iz prečiščenega besedila o računovodskem ločevanju in funkcionalnega ločevanja iz prečiščenega besedila o funkcionalnem ločevanju izenačen z izvajalcem storitve distribucije električne energije z manj kot 5000 odjemnimi mesti“. ( 20 )

23. V skladu s členom 22(1) priloge A k sklepu št. 539/2015 se „pravila o razporejanju proizvodnih zmogljivosti uporabljajo glede na električno energijo, ki jo vsak uporabnik odda v zaprte distribucijske sisteme in iz njih odvzame prek svojega priključnega mesta na ta sistem“.

II. Dejansko stanje, postopek v glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

24. Solvay Chimica Italia S.p.A. (v nadaljevanju: družba Solvay), Erg Power S.r.l. in Erg Power Generation S.p.A. (v nadaljevanju skupaj: družbi Erg Power), Eni S.p.A., Enipower S.p.A. in Versalis S.p.A. (v nadaljevanju skupaj: družbe Eni), Sol Gas Primari S.r.l in Whirlpool Europe S.r.l. imajo v lasti ali upravljajo zasebna omrežja za distribucijo električne energije, ki se v skladu s členom 38(5) zakonske uredbe št. 93/2011 štejejo za zaprte distribucijske sisteme. Na primer, Erg Power S.r.l. ima v lasti, Erg Power Generation S.p.A. pa upravlja NOU petrokemičnega vozlišča, ki je postavljeno v občinah Priolo Gargallo in Melilli (obe sta v pokrajini Siracusa). To NOU povezuje enajst podjetij s termoelektrarno, ki jo upravlja Erg Power S.r.l.

25. Na podlagi razvrstitve omrežij v lasti ali upravljanju podjetij iz prejšnje točke med zaprte distribucijske sisteme v skladu s členom 38(5) zakonske uredbe št. 93/2011 je organ AEEGSI sprejel sklep št. 539/2015, s katerim je operaterjem teh omrežij naložil nove obveznosti.

26. Zato so ta podjetja, med drugim, sprožila postopek pred Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (deželno upravno sodišče Lombardije) za razveljavitev sklepa št. 539/2015.

27. Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari so trdile, da so bili s sklepom št. 539/2015 zaprti distribucijski sistemi v smislu člena 38(5) zakonske uredbe št. 93/2011 podvrženi pravilom, ki se uporabljajo za javno omrežje, ( 21 ) ne da bi se ob tem upoštevale posebne lastnosti teh sistemov. Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari menijo, da enačenje takih sistemov z javnim omrežjem ni v skladu s členom 28 Direktive 2009/72.

28. Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari so pred predložitvenim sodiščem grajale naslednje točke sklepa št. 539/2015: (i) obveznost priključitve tretjih strani, ki je naložena operaterjem zaprtih distribucijskih sistemov v smislu člena 38(5) zakonske uredbe št. 93/2011; (ii) obveznost vodenja ločenih računov in funkcionalnega ločevanja, ki je naložena navedenim operaterjem; (iii) uporabo stroškov za razporejanje proizvodnih zmogljivosti za vsakega uporabnika, ki je priključen na zaprt distribucijski sistem, ne da bi se tak sistem obravnaval kot celota, torej kot en sam uporabnik razporejanja proizvodnih zmogljivosti, kot je veljalo prej; in (iv) obračunavanje splošnih stroškov elektroenergetskega sistema za porabo električne energije vsakega uporabnika, ki je priključen na zaprt distribucijski sistem, tudi če se električna energija proizvaja znotraj tega sistema.

29. Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (deželno upravno sodišče Lombardije) je menilo, da ne more odločiti v sporu, zato je Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba določbe [Direktive 2009/72/], zlasti člen 3(5) in (6) ter člen 28, razlagati tako, da je sistem – ki ga je vzpostavil in ga upravlja zasebni subjekt, na katerega je priključeno omejeno število proizvajalcev in porabnikov in ki je sam povezan z javnim omrežjem, pri čemer iz te razvrstitve ni mogoče izključiti zasebnih sistemov s takšnimi značilnostmi, ki so bili vzpostavljeni pred začetkom veljavnosti navedene direktive in ki so bili prvotno vzpostavljeni z namenom samoproizvodnje – nujno elektroenergetsko omrežje in torej ‚distribucijsko omrežje‘ v smislu navedene direktive? 2. Če je odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen, ali je edina možnost, zagotovljena z [Direktivo 2009/72], za izrabo posebnih značilnosti zasebnega električnega omrežja ta, da se uvrsti v kategorijo zaprtih distribucijskih sistemov iz člena 28 [Direktive 2009/72], ali pa lahko nacionalni zakonodajalec določi drugačno kategorijo distribucijskih sistemov, za katere velja poenostavljena ureditev, ki se razlikuje od ureditve za zaprte distribucijske sisteme? 3. Ne glede na prejšnji vprašanji, ali je treba navedeno direktivo razlagati tako, da je za zaprte distribucijske sisteme iz člena 28 [Direktive 2009/72] vsekakor naložena obveznost priključitve tretjih strani? 4. Ne glede na prejšnja vprašanja, ali sme nacionalni zakonodajalec glede na razvrstitev zasebnega električnega omrežja kot zaprtega distribucijskega sistema v smislu člena 28 [Direktive 2009/72] za ta sistem določiti samo odstopanja od splošne ureditve distribucijskih sistemov, ki so zajete v členih 28 in 26(4) navedene direktive, ali pa je državi članici – glede na navedbo v uvodnih izjavah 29 in 30 navedene direktive – dovoljeno ali celo naloženo, da določi dodatne izjeme od uporabe splošne ureditve distribucijskih sistemov, pri čemer zagotovi izpolnjevanje ciljev iz zgoraj navedenih uvodnih izjav? 5. Če Sodišče meni, da država članica lahko določi ali mora določiti ureditev, v kateri so upoštevane posebne značilnosti zaprtih distribucijskih sistemov, ali je v nasprotju z določbami [Direktive 2009/72] – zlasti z uvodnima izjavama 29 in 30 ter členi 15(7), 37(6)(b) in 26(4) – nacionalna zakonodaja, kakršna je upoštevna v obravnavanem postopku, v skladu s katero za zaprte distribucijske sisteme velja ureditev o razporejanju proizvodnih zmogljivosti in ločevanju (unbundling), ki je zelo podobna ureditvi, določeni za javna omrežja, in ki v zvezi s splošnimi stroški elektroenergetskega sistema določa, da se plačilo prispevkov zanje delno odmeri tudi glede na energijo, porabljeno v zaprtem sistemu?“

30. Pisna stališča so predložile družbe Solvay, Erg Power in Eni, Helenska republika, Italijanska republika, Kraljevina Nizozemska ter Evropska komisija.

31. V odgovoru na zahtevo Sodišča za pojasnila v skladu s členom 101 Poslovnika je Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (deželno upravno sodišče Lombardije) v sklepu z dne 12. aprila 2018 navedlo, prvič, da se obveznost funkcionalnega ločevanja več ne uporablja za operaterje zaprtih distribucijskih sistemov v smislu člena 38(5) zakonske uredbe št. 93/2011, ( 22 ) in drugič, da je bil člen 24(2) uredbe‑zakona št. 91/2014 razveljavljen, tako da se splošni stroški elektroenergetskega sistema sedaj zaračunajo za električno energijo, ki jo zaprt distribucijski sistem kot celota odvzame iz javnega omrežja. ( 23 )

32. Predložitveno sodišče je zato umaknilo peto vprašanje za predhodno odločanje v delu, ki se nanaša na obveznosti ločevanja in splošne stroške elektroenergetskega sistema. Navedeno vprašanje pa je obdržalo v delu, ki se nanaša na stroške za razporejanje proizvodnih zmogljivosti.

33. Družbe Solvay in Eni, Italijanska republika ter Evropska komisija so ustno podale navedbe na obravnavi 31. maja 2018.

III. Analiza

A. Uvodna pojasnila

34. Zaradi jasnosti želim poudariti, da je treba v vprašanjih za predhodno odločanje, ki so predložena Sodišču, pojem „javno omrežje“ razumeti kot distribucijske in prenosne sisteme, ki obratujejo na podlagi koncesijske pogodbe. V skladu s členom 1(1)(u) Priloge A k sklepu št. 539/2015 je „javno omrežje“ namreč „vsako elektroenergetsko omrežje, ki obratuje na podlagi koncesijske pogodbe za prenos ali distribucijo električne energije“ in katerega operater „mora ob podani zahtevi zagotoviti dostop tretjim stranem“, ker opravlja javno storitev.

35. Zato bom prenosne ali distribucijske sisteme, ki po italijanskem pravu obratujejo na podlagi koncesijske pogodbe, v teh sklepnih predlogih imenoval „javno omrežje“. NOU, ( 24 ) druga zasebna omrežja ( 25 ) ter enostavni sistemi proizvodnje in porabe ( 26 ) niso del javnega omrežja.

36. Najprej bom preučil, ali je treba sistem, ki ga vzpostavi in upravlja zasebni subjekt ter na katerega je priključeno manjše število proizvodnih in porabniških enot in ki je povezan z javnim omrežjem, obravnavati kot „distribucijski sistem“ v smislu Direktive 2009/72 (prvo vprašanje za predhodno odločanje). Ker je po mojem mnenju tako, bom nato preučil, ali lahko države članice distribucijski sistem oprostijo obveznosti, ki so določene z Direktivo 2009/72, le če je navedeni sistem mogoče uvrstiti med zaprte distribucijske sisteme v smislu člena 28(1) te direktive, ali pa smejo države članice določiti še drugo kategorijo distribucijskih sistemov, za katere se lahko uporabijo druga izvzetja (drugo vprašanje za predhodno odločanje). Nato se bom posvetil vprašanju, ali se obveznost omogočanja dostopa tretjim stranem, ki jo določa člen 32 Direktive 2009/72, uporablja za operaterje zaprtih distribucijskih sistemov (tretje vprašanje za predhodno odločanje) in ali so obveznosti, ki so naštete v členih 26(4) in 28(2) navedene direktive, edine obveznosti, iz katerih lahko države članice izvzamejo operaterje zaprtih distribucijskih sistemov (četrto vprašanje za predhodno odločanje). Nazadnje bom preučil, ali Direktiva 2009/72 nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki določa, da se glede stroškov za razporejanje proizvodnih zmogljivosti za uporabnike zaprtih distribucijskih sistemov uporabljajo pravila, ki se uporabljajo za uporabnike javnega omrežja (peto vprašanje za predhodno odločanje).

B. Prvo vprašanje za predhodno odločanje

37. S prvim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje Sodišče, ali je treba sistem, ki ga vzpostavi in upravlja zasebni subjekt ter na katerega je priključeno manjše število proizvodnih in porabniških enot in ki je povezan z javnim omrežjem, obravnavati kot „distribucijski sistem“ v smislu Direktive 2009/72, natančneje njenih členov 2(5) in (6) ter 28. Predložitveno sodišče sprašuje še, ali je treba v zvezi s tem upoštevati, da je bil tak sistem vzpostavljen, preden je začela veljati Direktiva 2009/72, ali da je bil prvotno vzpostavljen kot sistem samoproizvodnje.

38. Dodati moram, da je treba po mojem mnenju sklicevanje na člen 3(5) in (6) Direktive 2009/72 v prvem vprašanju za predhodno odločanje razumeti kot sklicevanje na člen 2(5) in (6) navedene direktive. Člen 3(5) in (6) Direktive 2009/72 se namreč nanaša na obveznosti javnih storitev (natančneje, na pravico potrošnikov do zamenjave dobavitelja in do pridobitve vseh upoštevnih podatkov o porabi ter na obveznost držav članic za dodelitev nadomestil in izključnih pravic za nediskriminatorno opravljanje obveznosti javnih storitev). Navedena določba je težko upoštevna za razvrstitev NOU in drugih zasebnih omrežij med distribucijske sisteme. Poleg tega člen 3(5) in (6) Direktive 2009/72 ni omenjen v obrazložitvi predloga za sprejetje predhodne odločbe. Nasprotno pa je člen 2(5) in (6) te direktive omenjen v obrazložitvi tega predloga. Poleg tega je upošteven za prvo vprašanje za predhodno odločanje, saj sta v njem opredeljena izraza „distribucija“ in „operater distribucijskega sistema“.

39. Družba Solvay in družbi Erg Power trdijo, da se sistemi, ki jih vzpostavi in upravlja zasebni subjekt ter na katere je priključeno manjše število proizvodnih in porabniških enot in ki so povezani z javnim omrežjem, ne uvrščajo nujno med distribucijske sisteme v smislu členov 2(5) in (6) ter 28 Direktive 2009/72. Po njihovem mnenju je iz takšne razvrstitve mogoče izključiti sisteme, ki imajo te lastnosti, so bili vzpostavljeni pred začetkom veljavnosti Direktive 2009/72 in so bili prvotno vzpostavljeni za samoproizvodnjo. Družbe Eni trdijo, da NOU ne morejo spadati med distribucijske sisteme v smislu Direktive 2009/72.

40. Italijanska vlada trdi, da NOU spadajo med distribucijske sisteme v smislu Direktive 2009/72. Grška in nizozemska vlada ter Komisija menijo, da je treba sistem, ki ga vzpostavi in upravlja zasebni subjekt ter na katerega je priključeno manjše število proizvodnih in porabniških enot in ki je povezan z javnim omrežjem, obravnavati kot distribucijski sistem.

41. Kot navaja predložitveno sodišče, Direktiva 2009/72 ne opredeljuje pojma „distribucijski sistem“. Vendar pa v skladu s členom 2(5) te direktive „‚distribucija‘ pomeni transport električne energije po visoko‑, srednje‑ in nizkonapetostnem distribucijskem sistemu z namenom dobave odjemalcem, vendar ne vključuje dobave“. ( 27 ) Torej, kot je Sodišče odločilo v sodbi citiworks, je distribucijski sistem sistem, uporabljen za transport električne energije visoke, srednje ali nizke napetosti, ki je namenjena prodaji grosističnim oziroma končnim odjemalcem. ( 28 )

42. Za ugotavljanje, ali omrežje spada med distribucijske sisteme v smislu Direktive 2009/72, ni pomembno, da povezuje samo manjše število proizvodnih in porabniških enot.

43. Distribucija je namreč opredeljena kot transport električne energije po nekaterih sistemih z namenom dobave „odjemalcem“. V členu 2(5) Direktive 2009/72 ni nikjer navedeno, da naj se transport električne energije za dobavo le nekaj odjemalcem ne bi štel za distribucijo v smislu navedene določbe. Posledično ni razloga, zakaj naj se sistem, ki povezuje le nekaj porabniških in proizvodnih enot, ne bi štel za distribucijski sistem v smislu Direktive 2009/72. Glede tega ugotavljam, da je sistem iz zadeve citiworks, za katerega je Sodišče ugotovilo, da je distribucijski sistem v smislu Direktive 2009/72, oskrboval manjše število odjemalcev. ( 29 ) Kot je navedlo Sodišče, „[z]akonodajalec [Unije] […] ni želel izključiti nekaterih […] distribucijskih omrežij s področja uporabe Direktive 2003/54 zaradi njihove velikosti ali njihove porabe električne energije“. ( 30 )

44. Pri odločanju, ali omrežje spada med distribucijske sisteme v smislu Direktive 2009/72, ni pomembno niti to, da je bilo vzpostavljeno, preden je začela veljati navedena direktiva. V Direktivi 2009/72 ni določeno, da se ne uporablja za sisteme, ki so bili vzpostavljeni, preden je začela veljati.

45. Nazadnje, pri odločanju, ali omrežje spada med distribucijske sisteme v smislu Direktive 2009/72, ni pomembno, da je bilo prvotno vzpostavljeno za samoproizvodnjo.

46. Ugotavljam, da se v skladu s členom 28(1)(b) Direktive 2009/72 sistem, ki „distribuira električno energijo predvsem lastniku ali operaterju sistema ali njihovim povezanim podjetjem,“ lahko uvrsti med zaprte distribucijske sisteme (in torej distribucijske sisteme, kot bo pojasnjeno spodaj). ( 31 ) V skladu s Pojasnjevalno opombo Komisije o maloprodajnih trgih se člen 28(1)(b) Direktive 2009/72 uporablja, „če je podjetje dovolilo uporabnikom, da se priklopijo na sistem, ki je bil vzpostavljen za lastno uporabo podjetja“. ( 32 ) Menim, da ta določba zajema distribucijske sisteme, ki so bili, tako kot NOU, prvotno vzpostavljeni za samoproizvodnjo. ( 33 )

47. Zato bi bilo treba na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člena 2(5) in 28(1) Direktive 2009/72 razlagati tako, da je sistem, ki ga je vzpostavil in ga upravlja zasebni subjekt ter na katerega je priključeno manjše število proizvodnih in porabniških enot in ki je sam povezan z glavnim elektroenergetskim omrežjem, distribucijski sistem. Pri tem ni pomembno, da je bil ta sistem prvotno vzpostavljen kot sistem za samoproizvodnjo in da je bil vzpostavljen, preden je začela veljati Direktiva 2009/72.

C. Drugo vprašanje za predhodno odločanje

48. Z drugim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje Sodišče, ali lahko države članice distribucijski sistem oprostijo obveznosti, ki so določene z Direktivo 2009/72, le če se navedeni sistem uvršča med zaprte distribucijske sisteme v smislu člena 28(1) te direktive, ali pa smejo države članice določiti drugo kategorijo distribucijskih sistemov in sisteme znotraj te kategorije oprostiti drugih obveznosti kot so tiste, ki so jih lahko oproščeni zaprti distribucijski sistemi.

49. Družbe Solvay, Erg Power in Eni trdijo, da se z nacionalno zakonodajo lahko določi kategorija distribucijskih sistemov, ki niso zaprti distribucijski sistemi, in za to kategorijo oblikuje poenostavljen nabor pravil, ki se razlikujejo od tistih, ki se uporabljajo za zaprte distribucijske sisteme.

50. Italijanska, grška in nizozemska vlada ter Komisija trdijo, da Direktiva 2009/72 državam članicam ne dopušča, da bi določile kategorijo distribucijskih sistemov, ki niso zaprti distribucijski sistemi, in za to kategorijo uporabile drugi nabor poenostavljenih pravil.

51. Ugotavljam, da so z Direktivo 2009/72 operaterjem distribucijskih sistemov naložene nekatere obveznosti. Med drugim morajo navedeni operaterji izvesti funkcionalno ( 34 ) in računovodsko ločevanje. ( 35 ) Dolžni so tudi zagotoviti dostop tretjim stranem na podlagi objektivnih in nediskriminatornih tarif. ( 36 ) Poleg tega mora operater distribucijskega sistema električno energijo za pokritje izgub energije in rezervne zmogljivosti nabaviti (če izvaja to dejavnost) po preglednih, nediskriminatornih in tržno zasnovanih postopkih. ( 37 )

52. V Direktivi 2009/72 so določene štiri kategorije distribucijskih sistemov, ki jih države članice lahko oprostijo obveznosti, ki so določene s to direktivo, in sicer zaprti distribucijski sistemi, majhni izdvojeni sistemi, mikro izdvojeni sistemi in sistemi, ki oskrbujejo manj kot 100.000 priključenih odjemalcev.

53. Prvič, distribucijski sistem se uvršča med zaprte distribucijske sisteme v smislu člena 28(1) Direktive 2009/72, če sta izpolnjena dva pogoja. Prvič, tak sistem mora biti namenjen „distribucij[i] električne energije znotraj geografsko omejenega industrijskega ali trgovskega območja ali območja skupnih storitev“. ( 38 ) Drugič, namenjen mora biti distribuciji električne energije odjemalcem, katerih dejavnosti ali proizvodni postopki so med seboj povezani, ali predvsem svojemu lastniku ali operaterju. V skladu s členom 28(2) navedene direktive lahko države članice operaterja zaprtega distribucijskega sistema oprostijo (i) obveznosti iz člena 25(5) navedene direktive, da mora nabaviti električno energijo, ki jo potrebuje za pokritje izgub energije in rezervne zmogljivosti, po preglednih, nediskriminatornih in tržno zasnovanih postopkih, in (ii) obveznosti iz člena 32(1) Direktive 2009/72, da so tarife potrjene pred začetkom njihove veljavnosti v skladu s členom 37 te direktive. Poleg tega lahko na podlagi člena 26(4) Direktive 2009/72 države članice oprostijo obveznosti ločevanja distribucijske sisteme, ki oskrbujejo manj kot 100.000 priključenih odjemalcev, kar je pri zaprtih distribucijskih sistemih verjeten pojav. ( 39 )

54. Drugič, majhni izdvojeni sistemi so v skladu s členom 2(26) Direktive 2009/72 sistemi „s porabo, ki je manjša od 3000 GWh v letu 1996, kjer se manj kot 5 % porabe na leto pridobi iz povezav z drugimi sistemi“. Države članice lahko na podlagi člena 44(1) navedene direktive uporabijo odstopanja od obveznosti, ki so določene v njenih poglavjih IV, VI, VII in VIII (toda le če pridobijo dovoljenje Komisije). Na podlagi člena 26(4) Direktive 2009/72 lahko tudi majhne izdvojene sisteme izvzamejo iz obveznosti ločevanja. ( 40 )

55. Tretjič, mikro izdvojeni sistemi so v skladu s členom 2(27) Direktive 2009/72 sistemi „s porabo, ki je manjša od 500 GWh v letu 1996, kjer ni povezav z drugimi sistemi“. Države članice lahko na podlagi člena 44(1) Direktive 2009/72 mikro izdvojene sisteme izvzamejo iz določb poglavij III, IV, VI, VII in VIII te direktive (ravno tako, le če pridobijo dovoljenje Komisije). Države članice lahko na podlagi člena 26(4) navedene direktive oprostijo obveznosti ločevanja tudi sisteme, ki oskrbujejo manj kot 100.000 priključenih odjemalcev, kar je zelo verjetno pri mikro izdvojenih sistemih.

56. Četrtič, sistemi, ki oskrbujejo manj kot 100.000 priključenih odjemalcev, so na podlagi člena 26(4) Direktive 2009/72 lahko oproščeni obveznosti ločevanja, ki so določene v odstavkih 1, 2 in 3 te določbe. Kot je bilo zgoraj navedeno, lahko zaprti distribucijski sistemi, majhni izdvojeni sistemi in mikro izdvojeni sistemi spadajo v to kategorijo.

57. Po mojem mnenju ni drugih kategorij distribucijskih sistemov, ki bi jih države članice lahko izvzele iz obveznosti, določenih z Direktivo 2009/72. Če bi zakonodajalec Unije želel državam članicam podeliti pooblastilo za določitev druge kategorije distribucijskih sistemov in uporabo izjem za sisteme v tej kategoriji, bi to izrecno storil, kot je storil v členih 26(4), 28(2) in 44(1) navedene direktive.

58. Posledično lahko države članice distribucijski sistem oprostijo obveznosti, ki so določene z Direktivo 2009/72, le če gre za zaprt distribucijski sistem, majhni izdvojeni sistem, mikro izdvojeni sistem ali sistem, ki oskrbuje manj kot 100.000 priključenih odjemalcev.

59. V obravnavani zadevi ni bilo zatrjevano, da bi se morala NOU ali druga zasebna omrežja šteti za majhne izdvojene sisteme ali mikro izdvojene sisteme. Vendar pa člen 38(5) zakonske uredbe št. 93/2011 uvršča NOU in druga zasebna omrežja med zaprte distribucijske sisteme. ( 41 )

60. Predložitveno sodišče mora odločiti, ali bi se morala NOU in druga zasebna omrežja šteti za zaprte distribucijske sisteme v smislu člena 28(1) Direktive 2009/72.

61. Vendar dodajam, da morajo NOU v skladu s členom 33(1)(b) zakona št. 99/2009 povezovati ali „industrijske porabnike“ ali „industrijske porabnike in elektroenergetske proizvodne enote“, ( 42 ) in da morajo „stati na območjih, ki so del ozemlja največ treh sosednjih občin ali največ treh sosednjih pokrajin, le če se proizvodne enote oskrbujejo z obnovljivimi viri“. Zato menim, da je prva obveznost iz člena 28(1) Direktive 2009/72, da je sistem namenjen distribuciji električne energije „znotraj geografsko omejenega industrijskega […] območja“, izpolnjena. Poleg tega ugotavljam, da je vsaj tam, kjer NOU povezuje industrijske porabnike in elektroenergetske proizvodne enote, „ki so funkcionalno bistvene za industrijski proizvodni proces“, druga obveznost iz člena 28(1)(a) Direktive 2009/72, da mora biti proizvodni proces odjemalcev integriran, po mojem mnenju izpolnjena. ( 43 )

62. Zato bi bilo treba na drugo vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da države članice distribucijske sisteme lahko izvzamejo iz obveznosti, ki jih določa Direktiva 2009/72 le takrat, kadar se ti sistemi uvrščajo med zaprte distribucijske sisteme v smislu njenega člena 28(1), med majhne izdvojene sisteme v smislu njenega člena 2(26) ali med mikro izdvojene sisteme v smislu njenega člena 2(27) ali kadar oskrbujejo manj kot 100.000 odjemalcev. Države članice ne smejo določiti druge kategorije distribucijskih sistemov in sistemov iz te kategorije oprostiti drugih obveznosti poleg tistih, katerih so lahko oproščeni zaprti distribucijski sistemi, majhni izdvojeni sistemi, mikro izdvojeni sistemi ali sistemi, ki oskrbujejo manj kot 100.000 priključenih odjemalcev.

D. Tretje vprašanje za predhodno odločanje

63. S tretjim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje Sodišče, ali so operaterji zaprtih distribucijskih sistemov v smislu člena 28(1) Direktive 2009/72 dolžni v vseh primerih zagotoviti dostop tretjim stranem.

64. Družbe Solvay, Erg Power in Eni ter italijanska in grška vlada trdijo, da operaterji zaprtih distribucijskih sistemov niso dolžni v vseh primerih zagotoviti dostopa tretjim stranem. ( 44 )

65. Komisija meni, da Direktiva 2009/72 državam članicam ne dovoljuje, da bi operaterje zaprtih distribucijskih sistemov oprostile obveznosti omogočanja dostopa tretjim stranem.

66. Člen 32 Direktive 2009/72 določa, da „[d]ržave članice poskrbijo, da se […] uvede sistem dostopa tretjih strani do […] distribucijskih sistemov“ na podlagi objektivnih in nediskriminatornih tarif. Države članice morajo poskrbeti tudi, da take tarife potrdi njihov nacionalni regulativni organ in da se objavijo pred začetkom njihove veljavnosti v skladu s členom 37 navedene direktive.

67. Iz sodne prakse izhaja, da je prost dostop tretjih strani do prenosnih in distribucijskih omrežij eden od bistvenih ukrepov, ki jih morajo države članice udejanjiti, da se dokonča notranji trg električne energije. ( 45 ) Glede tega je v uvodni izjavi 4 Direktive 2009/72 poudarjeno, da nediskriminatorni dostop do omrežja še ni zagotovljen v vseh državah članicah.

68. Menim, da člen 32 Direktive 2009/72 od operaterjev zaprtih distribucijskih sistemov zahteva, da zagotovijo dostop tretjih strani.

69. Prvič, poudarjam, da so zaprti distribucijski sistemi v smislu člena 28(1) Direktive 2009/72 distribucijski sistemi. ( 46 ) Posledično so vse obveznosti, ki so določene za operaterje distribucijskih sistemov, določene tudi za operaterje zaprtih distribucijskih sistemov, razen kadar navedena direktiva določa drugače.

70. To je v skladu s Pojasnjevalno opombo Komisije o maloprodajnih trgih. V skladu z njenim oddelkom 5.3 so „zaprti distribucijski sistemi distribucijski sistemi ter niso nova in ločena kategorija sistemov“.

71. To je v skladu tudi s predlogom Komisije za prenovitev direktive o električni energiji z dne 23. februarja 2017. ( 47 ) Po tem predlogu se členu 28 Direktive 2009/72 (člen 38 v predlogu Komisije za prenovitev direktive o električni energiji) doda peti odstavek, ki določa, da se „[z]aprti distribucijski sistemi […] v tej direktivi štejejo za distribucijske sisteme“.

72. Drugič, res je, da člen 32(1) Direktive 2009/72 prepušča državam članicam, da sprejmejo potrebne ukrepe za uvedbo sistema dostopa tretjih strani do prenosnih in distribucijskih sistemov. Vendar ob upoštevanju pomena načela odprtega dostopa do prenosnih in distribucijskih sistemov ( 48 ) to polje proste presoje državam članicam ne dopušča odstopanja od tega načela, razen v tistih primerih, v katerih Direktiva 2009/72 določa izjeme ali odstopanja. ( 49 )

73. V zvezi s tem ugotavljam, da člen 28(2)(b) Direktive 2009/72 državam članicam ne dopušča, da bi operaterje zaprtih distribucijskih sistemov oprostile obveznosti omogočanja nediskriminatornega dostopa tretjim stranem.

74. Člen 28(2)(b) Direktive 2009/72 namreč določa, da države članice operaterje zaprtih distribucijskih sistemov lahko izvzamejo iz „obveznosti iz člena 32(1), da so tarife ali metodologija za njihov izračun potrjene pred začetkom njihove veljavnosti v skladu s členom 37“. Zato lahko države članice na podlagi člena 28(2)(b) Direktive 2009/72 operaterje zaprtih distribucijskih sistemov oprostijo obveznosti predhodne potrditve njihovih tarif. To pomeni, da se operaterjem zaprtih distribucijskih sistemov lahko dovoli uporaba dogovorjenih tarif, kot je navedeno v Pojasnjevalni opombi Komisije o maloprodajnih trgih. ( 50 ) Če se izkoristi ta možnost, lahko uporabniki zaprtega distribucijskega sistema na podlagi člena 28(3) navedene direktive od nacionalnega regulativnega organa zahtevajo, naj pregleda zadevne tarife. Vendar člen 28(2)(b) Direktive 2009/72 državam članicam ne dopušča izvzetja operaterjev zaprtih distribucijskih sistemov iz njihove obveznosti omogočanja dostopa tretjim stranem. ( 51 )

75. Ugotavljam še, da je v oddelku 5.3 Pojasnjevalne opombe Komisije o maloprodajnih trgih navedeno, da se „obveznost zagotavljanja dostopa tretjim stranem uporablja tudi za [operaterje] zaprtih [distribucijskih sistemov]“.

76. Člen 3(14) Direktive 2009/72, nasprotno, določa, da „[se] države članice […] lahko odločijo, da ne bodo uporabile določb člen[a] […] 32 […], če bi uporaba [te] določb[e] pravno in dejansko ovirala izpolnjevanje obveznosti, ki so naložene elektroenergetskim podjetjem v splošnem gospodarskem interesu […]“. ( 52 ) V skladu s sodno prakso se države članice torej lahko odločijo, da ne bodo uporabile določb iz člena 32 Direktive 2009/72, ki določa dostop tretjih strani, pod pogoji, določenimi v členu 3(8) te direktive. ( 53 )

77. Člen 32 Direktive 2009/72 torej operaterjem zaprtih distribucijskih sistemov nalaga, da morajo zagotoviti dostop tretjim stranem, razen če, kot določa drugi odstavek te določbe, nimajo potrebnih zmogljivosti.

78. V obravnavani zadevi ugotavljam, da v skladu s členom 8 Priloge A k sklepu št. 539/2015 ( 54 ) za NOU in druga zasebna omrežja ne velja obveznost priključitve tretjih strani, medtem ko imajo uporabniki teh omrežij pravico biti priključeni na javno omrežje. ( 55 )

79. Če bi se NOU in druga zasebna omrežja štela za zaprte distribucijske sisteme v smislu člena 28(1) Direktive 2009/72, potem določbe, navedene v prejšnji točki, ne bi bile v skladu s členom 28(2)(b) in členom 32 navedene direktive.

80. Posledično bi bilo treba na tretje vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člena 28(2)(b) in 32 Direktive 2009/72 razlagati tako, da operaterji zaprtih distribucijskih sistemov morajo zagotoviti dostop tretjim stranem, razen če nimajo potrebnih zmogljivosti.

E. Četrto vprašanje za predhodno odločanje

81. S četrtim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje Sodišče, ali smejo države članice operaterje zaprtih distribucijskih sistemov v smislu člena 28(1) Direktive 2009/72 oprostiti le obveznosti, ki so naštete v členih 26(4) in 28(2) te direktive, ali pa države članice smejo ali morajo navedene operaterje oprostiti drugih obveznosti, ki so določene s to direktivo.

82. Družba Solvay trdi, da države članice zaprte distribucijske sisteme lahko oprostijo ne le obveznosti, ki so navedene v členih 26(4) in 28(2) Direktive 2009/72, pač pa še drugih obveznosti, ki so določene s to direktivo, da bi se preprečila, kot je navedeno v uvodnih izjavah 29 in 30 te direktive, nesorazmerna ali nepotrebna obremenitev za operaterje teh sistemov. Družbi Erg Power se strinjata z mnenjem družbe Solvay. Družbe Eni trdijo, da morajo države članice izvzeti zaprte distribucijske sisteme iz drugih obveznosti. Italijanska vlada meni, da je zaprte distribucijske sisteme mogoče oprostiti drugih obveznosti poleg tistih iz členov 26(4) in 28(2) Direktive 2009/72, če s tem nastane poenostavljen režim. Grška vlada trdi, da pooblastilo državam članicam, da operaterje zaprtih distribucijskih sistemov izvzamejo iz obveznosti, ki so določene z navedeno direktivo, najverjetneje ni omejeno na tiste, ki so naštete v njenih členih 26(4) in 28(2).

83. Nizozemska vlada trdi, da države članice zaprte distribucijske sisteme lahko izvzamejo samo iz obveznosti, ki so naštete v členih 26(4) in 28(2) Direktive 2009/72. Komisija trdi, da se zaprti distribucijski sistemi lahko izvzamejo samo iz obveznosti, ki jih določata člena 25(5) in 32(1) navedene direktive.

84. Po mojem mnenju države članice operaterjev zaprtih distribucijskih sistemov ne smejo oprostiti nobenih drugih obveznosti, razen tistih iz členov 26(4) in 28(2) Direktive 2009/72, kar pomeni (i) obveznosti ločevanja, ki jo določa člen 26(1), (2) in (3) navedene direktive, (ii) obveznosti iz člena 25(5) te direktive, da morajo nabaviti električno energijo, ki jo potrebujejo za pokritje izgub energije in rezervne zmogljivosti, po preglednih, nediskriminatornih in tržno zasnovanih postopkih, in (iii) obveznosti, da mora tarife predhodno odobriti nacionalni regulativni organ, kar sem preučil v točkah od 63 do 80 teh sklepnih predlogov.

85. Najprej, kot sem navedel zgoraj, ( 56 ) so zaprti distribucijski sistemi distribucijski sistemi. Posledično so vse obveznosti, ki so določene za operaterje distribucijskih sistemov, določene tudi za operaterje zaprtih distribucijskih sistemov, razen kadar je z Direktivo 2009/72 določeno drugače.

86. Drugič, ugotavljam, da je med pripravljalnimi deli za Direktivo 2009/72 Evropski parlament predlagal, naj se členu 26 Direktive 2003/54 doda odstavek ( 57 ) z vsebino, da „[d]ržave članice lahko iz določb poglavij III, IV, V, VI in VII izvzamejo industrijska območja“. ( 58 )„Industrijska območja“ je Parlament opredelil kot „geografsk[a] območj[a] v zasebni lasti z električnim omrežjem, ki je namenjeno predvsem oskrbi industrijskih odjemalcev na te[h] območj[ih]“. ( 59 ) Po mojem mnenju so „industrijska območja“ podobna zaprtim distribucijskim sistemom, ki jih obravnavam v teh sklepnih predlogih (ki so bili šele pozneje vključeni v Direktivo 2009/72). S spremembo Parlamenta so bile države članice pooblaščene, da so lahko izvzele „industrijska območja“ iz velikega števila določb, zlasti tistih, ki se nanašajo na obratovanje distribucijskih sistemov (kar je bilo urejeno s poglavjem V Direktive 2003/54).

87. Vendar je bila Direktiva 2009/72 sprejeta brez spremembe Parlamenta. To nakazuje, da je bil namen zakonodajalca Unije dovoliti državam članicam, da operaterjem zaprtih distribucijskih sistemov odobrijo le manjše število izvzetij iz obveznosti, ki so določene za operaterje distribucijskih sistemov.

88. Tretjič, res je, da v skladu z oddelkom 5.3 Pojasnjevalne opombe Komisije o maloprodajnih trgih „[države članice] lahko oblikujejo ciljno usmerjena in sorazmerna pravila za [operaterje] zaprtih [distribucijskih sistemov], s katerimi se upoštevajo njihove posebne okoliščine. To je še posebej pomembno, ker natančno naravo mnogih obveznosti operaterjev sistemov opredelijo države članice in ta ni neposredno določena v [Direktivi 2009/72].“

89. Vendar je po mojem mnenju državam članicam dopuščeno polje proste presoje glede izvajanja obveznosti, ki so določene v Direktivi 2009/72 (to je glede opredelitve „natančne narave“ takih obveznosti). Ker je v uvodni izjavi 30 navedene direktive določeno, da se zaprtim distribucijskim sistemom ne sme naložiti „nepotrebno administrativno breme“, države članice lahko prilagodijo zadevne obveznosti, tako da upoštevajo posebne značilnosti teh sistemov. To ne pomeni, da lahko države članice zaprte distribucijske sisteme izvzamejo iz obveznosti, ki so določene z Direktivo 2009/72.

90. Na primer, v skladu s Pojasnjevalno opombo Komisije o maloprodajnih trgih države članice lahko upoštevajo posebne značilnosti zaprtih distribucijskih sistemov pri določitvi pravil za imenovanje operaterjev distribucijskih sistemov. V tej opombi pa ni navedeno, da bi države članice smele podjetja, ki imajo v lasti ali so odgovorna za zaprte distribucijske sisteme, oprostiti obveznosti imenovanja operaterja, ki jo določa člen 24 Direktive 2009/72.

91. Poleg tega so stavki, navedeni zgoraj v točki 88, del oddelka 5.3 Pojasnjevalne opombe Komisije o maloprodajnih trgih, naslovljenega „Ni ločena kategorija sistemov“, ( 60 ) ne pa oddelka 5.4 navedene opombe, naslovljenega „Posebna izvzetja“, ki se nanaša na člen 28(2) Direktive 2009/72. To potrjuje, da pooblastilo državam članicam, da opredelijo „natančno naravo“ obveznosti, ki so določene za operaterje zaprtih distribucijskih sistemov, na katere se ti stavki nanašajo, ni pooblastilo za izvzetje, temveč pooblastilo za prilagoditev pravil, ki so določena za operaterje distribucijskih sistemov, ki niso zaprti.

92. V obravnavani zadevi so operaterji NOU in drugih zasebnih omrežij izvzeti iz nekaterih obveznosti, ki so določene za operaterje distribucijskih sistemov, in sicer iz (i) obveznosti omogočanja dostopa tretjim stranem in (ii) obveznosti funkcionalnega ločevanja. ( 61 )

93. Izvzetje iz obveznosti omogočanja dostopa tretjim stranem sem preučil zgoraj. Kar zadeva izvzetje iz obveznosti funkcionalnega ločevanja, je v skladu s pooblastilom državam članicam, ki ga določa člen 26(4) Direktive 2009/72, da te obveznosti oprostijo sisteme, ki oskrbujejo manj kot 100.000 priključenih odjemalcev.

94. Zato bi bilo treba na četrto vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člena 26(4) in 28(2) Direktive 2009/72 razlagati tako, da državam članicam preprečujeta izvzetje operaterjev zaprtih distribucijskih sistemov iz obveznosti, ki niso naštete v navedenih določbah.

F. Peto vprašanje za predhodno odločanje

95. S petim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje Sodišče, ali Direktiva 2009/72, zlasti njena člena 15(7) in 37(6)(b) ter uvodni izjavi 29 in 30, nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki določa, da za uporabnike zaprtih distribucijskih sistemov veljajo pravila glede stroškov za razporejanje proizvodnih zmogljivosti, ki se uporabljajo za uporabnike javnega omrežja.

96. Kot je Komisija navedla v Preiskavi energetskega sektorja iz leta 2007, ( 62 )„ker električne energije ni mogoče skladiščiti“ in stabilnost omrežij zahteva, da sta proizvodnja in poraba vedno v ravnovesju, „obstajajo režimi izravnavanja odstopanj in rezerv, s katerimi se izravnajo neravnovesja v realnem času med udeleženci na trgu, ki so rezultat odstopanj med […] povpraševanjem po električni energiji in njeno proizvodnjo“. ( 63 ) Za delovanje teh režimov so zadolženi operaterji prenosnih in distribucijskih sistemov. ( 64 )

97. Člen 2(10) zakonske uredbe št. 79/1999 ( 65 ) opredeljuje razporejanje kot „dejavnost dajanja navodil za usklajeno uporabo in delovanje proizvodnih enot, prenosnega omrežja in dodatnih storitev“. V skladu s členom 1(1) navedene zakonske uredbe je razporejanje javna storitev, ki jo opravlja država prek operaterja nacionalnega prenosnega sistema Terna SpA (v nadaljevanju: družba Terna).

98. Uporabnikom sistema se zaračuna nudenje storitev razporejanja. V skladu s členom 22(1) Priloge A k sklepu št. 539/2015 se glede stroškov za razporejanje za uporabnike zaprtih distribucijskih sistemov uporabljajo določbe, ki se uporabljajo za uporabnike javnega omrežja. V tej določbi je navedeno tudi, da se za uporabnike zaprtih distribucijskih sistemov stroški za razporejanje obračunajo „glede na električno energijo, ki jo vsak uporabnik odda v zaprte distribucijske sisteme in iz njih odvzame prek svojega priključnega mesta na ta sistem.“

99. Stroški za razporejanje se plačajo družbi Terna in ne operaterju zaprtega distribucijskega sistema.

100. Preden je začel veljati sklep št. 539/2015, so se stroški za razporejanje obračunavali samo glede na električno energijo, ki jo je zaprt distribucijski sistem kot celota oddal v javno omrežje ali iz njega odvzel prek priključnega mesta tega sistema na to omrežje. To pomeni, da so se stroški za razporejanje obračunavali samo glede na električno energijo, ki je bila oddana v javno omrežje ali iz njega odvzeta. Niso se obračunavali za električno energijo, ki je bila proizvedena znotraj zaprtega distribucijskega sistema.

101. Družbe Solvay, Erg Power in Eni ter grška vlada trdijo, da Direktiva 2009/72 nasprotuje temu, da bi se določbe o razporejanju proizvodnih zmogljivosti, ki se uporabljajo za javno omrežje, uporabljale za zaprte distribucijske sisteme.

102. Italijanska vlada trdi, da se uporabniki NOU lahko odločijo za združitev v eno samo priključno mesto na javno omrežje, v tem primeru pa se stroški za razporejanje obračunajo le za električno energijo, ki jo NOU kot celota odvzame iz javnega omrežja. ( 66 )

103. Komisija trdi, da Direktiva 2009/72 ne nasprotuje temu, da se za uporabnike NOU uporabijo pravila o razporejanju, ki se uporabljajo za uporabnike javnega omrežja.

104. Ugotavljam, kot trdijo družbe Eni, da uporabniki NOU običajno le oddajajo električno energijo v NOU in jo odvzemajo iz NOU, ne pa iz javnega omrežja, zato storitve razporejanja opravlja operater NOU in ne družba Terna. Le poredko, ko se v NOU pojavijo nepričakovane konice povpraševanja ali motnje proizvodnje, uporabniki NOU odvzemajo električno energijo iz javnega omrežja in zanje storitve razporejanja opravlja družba Terna.

105. Metodologija, po kateri se znesek stroškov za razporejanje izračuna glede na električno energijo, ki se odda v NOU ali iz njega odvzame, ne zgolj glede na električno energijo, ki se odda v javno omrežje ali odvzame iz tega omrežja, zato ni v skladu z zahtevo iz člena 15(7) in člena 37(6)(b) Direktive 2009/72, da morajo biti prispevki za izravnavo neravnotežja „nediskriminatorni“. Uporabnikom NOU, tako kot uporabnikom javnega omrežja, družba Terna namreč zaračuna opravljanje storitev razporejanja, čeprav uporabniki prvonavedenega omrežja v nasprotju z uporabniki drugonavedenega le izjemoma uporabijo te storitve.

106. Še več, ta metodologija ni v skladu z zahtevo iz člena 15(7) in uvodne izjave 35 Direktive 2009/72, da morajo prispevki za izravnavo neravnotežja „odraža[ti] stroške“, in z zahtevo iz člena 37(6)(b) te direktive, da se morajo storitve za izravnavo izvajati „na najbolj ekonomičen način“. Tako je zato, ker Terna ni imela nobenih stroškov ali pa je imela le manjše stroške, povezane z uporabniki NOU.

107. Posledično se mi zdi, da iste metodologije ni mogoče uporabiti za izračun stroškov za razporejanje, ki jih plačajo uporabniki NOU, in za izračun stroškov za razporejanje, ki jih plačajo uporabniki javnega omrežja. Stroške za razporejanje, ki jih plačajo uporabniki NOU, je treba izračunati glede na električno energijo, ki je bila oddana v javno omrežje ali odvzeta iz njega. Ti stroški morajo namreč odražati stroške, ki jih je imela družba Terna pri opravljanju storitev razporejanja za uporabnike NOU.

108. Dodajam, da je na obravnavi italijanska vlada trdila, da se v skladu z italijansko zakonodajo uporabniki NOU lahko združijo, tako da se stroški za razporejanje izračunajo glede na električno energijo, ki jo je v javno omrežje oddalo oziroma iz njega odvzelo NOU kot celota. Kot trdi italijanska vlada, se stroški za razporejanje, če se uporabniki NOU odločijo združiti, izračunajo enako, kot so se računali, preden je začel veljati sklep št. 539/2015. Na obravnavi sta zastopnika družb Solvay in Eni odgovorila, da združitev uporabnikov NOU ne bi vplivala na izračun stroškov za razporejanje. To vprašanje bo moralo razjasniti predložitveno sodišče.

109. Glede vprašanja, ali bi bilo treba plačevati dajatev za samo možnost odvzema električne energije iz javnega omrežja, torej tudi če se ta možnost ne izkoristi in se iz javnega omrežja ne odvzame nič električne energije, Sodišče po mojem mnenju nima dovolj podatkov o italijanskem regulativnem okviru in tržnih danostih, da bi lahko obravnavalo to vprašanje.

110. Zato bi bilo treba na peto vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da člena 15(7) in 37(6)(b) Direktive 2009/72 nasprotujeta nacionalni zakonodaji, po kateri se stroški za razporejanje, ki jih operaterju glavnega elektroenergetskega omrežja plačajo uporabniki zaprtih distribucijskih sistemov, obračunajo za električno energijo, ki jo vsak uporabnik odda v zaprt distribucijski sistem, ali za električno energijo, ki jo vsak uporabnik odvzame iz zaprtega distribucijskega sistema. Ti stroški bi se morali uporabljati samo za električno energijo, ki jo vsak uporabnik zaprtega distribucijskega sistema odda v glavno elektroenergetsko omrežje, ali za električno energijo, ki jo vsak uporabnik zaprtega distribucijskega sistema odvzame iz glavnega elektroenergetskega omrežja.

IV. Predlog

111. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je predložilo Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (deželno upravno sodišče Lombardije, Italija), odgovori: 1. Člena 2(5) in 28(1) Direktive 2009/72/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 2003/54/ES je treba razlagati tako, da je sistem, ki ga je vzpostavil in ga upravlja zasebni subjekt ter na katerega je priključeno manjše število proizvodnih in porabniških enot in ki je sam povezan z glavnim elektroenergetskim omrežjem, distribucijski sistem. Pri tem ni pomembno, da je bil ta sistem prvotno vzpostavljen kot sistem za samoproizvodnjo in da je bil vzpostavljen, preden je začela veljati Direktiva 2009/72. 2. Države članice lahko distribucijske sisteme izvzamejo iz obveznosti, ki so določene z Direktivo 2009/72, kadar se ti sistemi uvrščajo med zaprte distribucijske sisteme v smislu njenega člena 28(1), med majhne izdvojene sisteme v smislu njenega člena 2(26) ali med mikro izdvojene sisteme v smislu njenega člena 2(27) ali kadar oskrbujejo manj kot 100.000 odjemalcev. Države članice ne smejo določiti druge kategorije distribucijskih sistemov in sistemov iz te kategorije oprostiti drugih obveznosti poleg tistih, katerih so lahko oproščeni zaprti distribucijski sistemi, majhni izdvojeni sistemi, mikro izdvojeni sistemi ali sistemi, ki oskrbujejo manj kot 100.000 priključenih odjemalcev. 3. Člena 28(2)(b) in 32 Direktive 2009/72 je treba razlagati tako, da operaterji zaprtih distribucijskih sistemov morajo zagotoviti dostop tretjim stranem, razen če nimajo potrebnih zmogljivosti. 4. Člena 26(4) in 28(2) Direktive 2009/72 je treba razlagati tako, da državam članicam preprečujeta izvzetje operaterjev zaprtih distribucijskih sistemov iz obveznosti, ki niso naštete v navedenih določbah. 5. Člena 15(7) in 37(6)(b) Direktive 2009/72 nasprotujeta nacionalni zakonodaji, po kateri se stroški za razporejanje, ki jih operaterju glavnega elektroenergetskega omrežja plačajo uporabniki zaprtih distribucijskih sistemov, obračunajo za električno energijo, ki jo vsak uporabnik odda v zaprt distribucijski sistem, ali za električno energijo, ki jo vsak uporabnik odvzame iz zaprtega distribucijskega sistema. Ti stroški bi se morali uporabljati samo za električno energijo, ki jo vsak uporabnik zaprtega distribucijskega sistema odda v glavno elektroenergetsko omrežje, ali za električno energijo, ki jo vsak uporabnik zaprtega distribucijskega sistema odvzame iz glavnega elektroenergetskega omrežja.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 2003/54/ES (UL 2009, L 211, str. 55).

( 3 ) Sodba z dne 22. maja 2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298).

( 4 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 96/92/ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 12, zvezek 2, str. 211).

( 5 ) Naj pojasnim, da medtem ko „prenos“ pomeni „transport električne energije na zelo visokonapetostnem in visokonapetostnem povezanem sistemu“, pomeni „distribucija“„transport električne energije po visoko‑, srednje‑ in nizkonapetostnem distribucijskem sistemu“ (glej člen 2(3) in (5) Direktive 2009/72).

( 6 ) Sodba z dne 22. maja 2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, točke 44, 49, 55 in 64).

( 7 ) Oddelek 5.1 Pojasnjevalne opombe Komisije z dne 22. januarja 2010 o maloprodajnih trgih v Direktivi 2009/72 in Direktivi 2009/73/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 2003/55/ES (UL 2009, L 211, str. 94; v nadaljevanju: Pojasnjevalna opomba o maloprodajnih trgih). Ta opomba je na voljo na spletni strani Generalnega direktorata Komisije za energetiko na tem spletnem naslovu: https://ec.europa.eu/energy/en/home.

( 8 ) Podobna določba je bila uvedena v Direktivo 2009/73. Glej člen 28 Direktive 2009/73.

( 9 ) Glej točko 35 spodaj.

( 10 ) Legge 23 luglio 2009, n. 99 – Disposizioni per lo sviluppo e l’internazionalizzazione delle imprese, nonché in materia di energia (zakon št. 99 z dne 23. julija 2009 o določbah o razvoju in internacionalizaciji podjetij ter energiji; v nadaljevanju: zakon št. 99/2009).

( 11 ) Decreto ministeriale 10 dicembre 2010 – Attuazione dell’articolo 30, comma 27, della legge 23 luglio 2009, n. 99, in materia di rapporti intercorrenti fra i gestori delle reti elettriche, le società di distribuzione in concessione, i proprietari di reti private ed i clienti finali collegati a tali reti (ministrski odlok z dne 10. decembra 2010 o izvajanju člena 30(27) zakona št. 99 z dne 23. julija 2009 o razmerjih med operaterjem omrežja, družbami s koncesijo za distribucijo, lastnikom zasebnih omrežij in končnimi odjemalci, priključenim na ta omrežja; v nadaljevanju: ministrski odlok z dne 10. decembra 2010).

( 12 ) Čeprav je bilo s členom 30(27) zakona št. 99/2009 ministrstvo za gospodarski razvoj pozvano k sprejetju meril za opredelitev navedenih omrežij.

( 13 ) Glej točko 18 spodaj.

( 14 ) Decreto legislativo 1 giugno 2011, n. 93 – Attuazione delle direttive 2009/72/CE, 2009/73/CE e 2008/92/CE relative a norme comuni per il mercato interno dell’energia elettrica, del gas naturale ed ad una procedura comunitaria sulla trasparenza dei prezzi al consumatore finale industriale di gas e di energia elettrica, nonchè abrogazione delle direttive 2003/54/CE e 2003/55/CE (zakonska uredba št. 93 z dne 1. junija 2011 o izvajanju direktiv 2009/72/ES, 2009/73/ES in 2008/92/ES o skupnih pravilih notranjega trga z električno energijo in zemeljskim plinom ter o postopku Skupnosti za večjo preglednost cen plina in električne energije, ki se zaračunavajo industrijskim končnim uporabnikom, ter o razveljavitvi direktiv 2003/54/ES in 2003/55/ES; v nadaljevanju: zakonska uredba št. 93/2011).

( 15 ) Glej točko 10 zgoraj.

( 16 ) Glej točko 13 zgoraj.

( 17 ) Decreto legislative 30 maggio 2008, n. 115 – Attuazione della direttiva 2006/32/CE relative all’efficienza degli usi finali dell’energia e i servizi energetici e abrogazione della direttiva 93/76/CEE (zakonska uredba št. 115 z dne 30. maja 2008 o prenosu Direktive 2006/32/ES o učinkovitosti rabe končne energije in o energetskih storitvah ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/76/EGS; v nadaljevanju: zakonska uredba št. 115/2008).

( 18 ) Decreto legge 24 giugno 2014, n. 91 – Disposizioni urgenti per il settore agricolo, la tutela ambientale e l’efficientamento energetico dell’edilizia scolastica a universitaria, il rilancio e lo sviluppo delle imprese, il contenimento dei costi gravanti sulle tariffe elettriche, nonché per la definizione immediata di adempimenti derivanti della normativa europea (uredba‑zakon št. 91 z dne 24. junija 2014 o nujnih določbah za kmetijski sektor, varstvo okolja in povečanje učinkovitosti rabe energije v šolskih in univerzitetnih zgradbah, ponovno odpiranje in razvoj podjetij, zmanjšanje stroškov, ki vplivajo na tarife za električno energijo, ter takojšnje izvajanje pravil EU; v nadaljevanju: uredba‑zakon št. 91/2014). Uredba‑zakon št. 91/2014 je bila kasneje s spremembami preoblikovana v zakon.

( 19 ) Deliberazione 12 novembre 2015, n. 539/2015/R/eel dell’Autorità per l’energia elettrica il gas e il sistema idrico – Regolazione dei servizi di connessione, misura, trasmissione, distribuzione, dispacciamento e vendita nel caso di sistemi di distribuzione chiusi (sklep organa za električno energijo, plin in vodni sistem št. 539/2015 z dne 12. novembra 2015 o ureditvi storitev priključitve, merjenja, prenosa, razporejanja proizvodnih zmogljivosti in prodaje električne energije v zvezi z zaprtimi distribucijskimi sistemi; v nadaljevanju: sklep št. 539/2015). Sklep št. 539/2015 je na voljo na spletni strani AEEGSI, zdaj Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (regulativni organ za energetiko, omrežja in okolje), na spletnem naslovu https://www.arera.it/it/index.htm.

( 20 ) Glej člen 1(r) in (s) Priloge A k sklepu št. 539/2015. Prečiščeno besedilo o računovodskem ločevanju je določeno v Prilogi A k deliberazione 22 maggio 2014, n. 231/2014/R/com dell’AEEGSI – Disposizioni in materia di obblighi di separazione contabile (unbundling) per i settori dell’energia elettrica e del gas (sklep AEEGSI št. 231/2014/R/com z dne 22. maja 2014 o obveznosti vodenja ločenih računov (unbundling) v sektorjih električne energije in plina). Prečiščeno besedilo o funkcionalnem ločevanju je določeno v Prilogi A k deliberazione 22 giugno 2015, n. 296/2015/R/com dell’AEEGSI – Disposizioni in merito agli obblighi di separazione funzionale (unbundling) per i settori dell’energia elettrica e del gas (sklep AEEGSI št. 296/2015/R/com z dne 22. junija 2015 o obveznosti funkcionalnega ločevanja (unbundling) v sektorjih električne energije in plina). Oba sklepa sta na voljo na spletnem mestu AEEGSI.

( 21 ) Glej točko 35 spodaj.

( 22 ) Razlog je ta, da sta bila z legge 4 agosto 2017, n. 124 – legge annuale per il mercato e la concorrenza (zakon št. 124 z dne 4. avgusta 2017 – letni zakon o trgu in konkurenci) v člen 38(5) zakonske uredbe št. 93/2011 dodana odstavka 5a in 5b, v skladu s katerima se obveznost funkcionalnega ločevanja, ki je določena za operaterje distribucijskih sistemov, ne uporablja za operaterje zaprtih distribucijskih sistemov, ki morajo voditi ločene račune, le če so del vertikalno integriranega podjetja. Posledično je regulativni organ za energetiko, omrežja in okolje sprejel deliberazione 18 gennaio 2018, n. 15/2018/R/com – Esclusione dagli obblighi di separazione funzionale per le imprese di distribuzione elettrica con meno di 25000 punti di prelievo e per i sistemi di distribuzione chiusi, ai sensi della legge 124/2017 (sklep št. 15/2018/R/com z dne 18. januarja 2018 o oprostitvi obveznosti funkcionalnega ločevanja za distributerje električne energije z do 25.000 priključnimi mesti in za zaprte distribucijske sisteme v smislu zakona št. 124/2017).

( 23 ) Glej decreto legge 30 dicembre 2016, n. 244 – Proroga e definizione di termini (uredba‑zakon št. 244 z dne 30. decembra 2016 o podaljšanju in opredelitvi rokov), ki je bila kasneje preoblikovana v zakon.

( 24 ) Glej točko 10 zgoraj.

( 25 ) Glej točko 13 zgoraj.

( 26 ) Glej točko 18 zgoraj.

( 27 ) Člen 2(19) Direktive 2009/72 opredeljuje „dobav[o]“ kot „prodajo skupaj s preprodajo električne energije odjemalcem“.

( 28 ) Sodba z dne 22. maja 2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, točka 46).

( 29 ) Glej točko 2 zgoraj.

( 30 ) Sodba z dne 22. maja 2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, točka 49). Ugotovitev Sodišča iz točke 49 sodbe citiworks, da distribucijski sistemi spadajo na področje uporabe Direktive 2003/54 ne glede na njihovo velikost, se lahko uporabi za Direktivo 2009/72. Razlog za to je, da je besedilo člena 2(5) Direktive 2003/54, zaradi katerega je Sodišče v točki 49 sodbe citiworks prišlo do zgoraj navedene ugotovitve, skoraj enako besedilu člena 2(5) Direktive 2009/72. Člen 2(5) Direktive 2003/54 namreč opredeli „distribucij[o]“ kot „transport električne energije po visoko‑, srednje‑ in nizkonapetostnem distribucijskem sistemu z namenom dobave odjemalcem, vendar ne vključuje dobave“.

( 31 ) Glej točko 69 spodaj.

( 32 ) Glej točko 5.2, str. 11, Pojasnjevalne opombe Komisije o maloprodajnih trgih.

( 33 ) V zvezi s tem je predložitveno sodišče navedlo, da ko so bila leta 1962 elektroenergetska omrežja nacionalizirana, omrežja, ki so povezovala eno proizvodno enoto z eno porabniško enoto niso bila vključena. Ta namreč niso bila obravnavana kot pristna distribucijska omrežja, saj so povezovala dve enoti v lasti istega subjekta. Obravnavana so bila kot omrežja za samoproizvodnjo. Sčasoma pa so se nekatera od teh omrežij za samoproizvodnjo spremenila, na primer takrat, ko je bila porabniška enota prodana tretji strani, zaradi česar se omrežje ni moglo več šteti za omrežje za samoproizvodnjo.

( 34 ) Glej člen 26 Direktive 2009/72.

( 35 ) Glej člen 31 Direktive 2009/72.

( 36 ) Glej člen 32 Direktive 2009/72.

( 37 ) Glej člen 25(5) Direktive 2009/72.

( 38 ) Zaprt distribucijski sistem ne more oskrbovati gospodinjskih odjemalcev, razen majhnega števila gospodinjstev, ki ga uporabljajo postransko. Glej člen 28(4) Direktive 2009/72.

( 39 ) V oddelku 5.3 Pojasnjevalne opombe Komisije o maloprodajnih trgih je navedeno, da „[operaterji] zaprtih [distribucijskih sistemov] nimajo več kot 100.000 odjemalcev, saj delujejo na zaprtih geografskih območjih in oskrbujejo le negospodinjske odjemalce. Zato lahko države članice uporabijo določbe člena 26(4) [Direktive 2009/72], ki državam članicam dovoljujejo, da od takih [operaterjev distribucijskih sistemov] ne zahtevajo ločevanja.“

( 40 ) Za to, da država članica uveljavi možnost, ki je določena s členom 26(4) Direktive 2009/72, ni potreben sklep Komisije.

( 41 ) V skladu s predlogom za sprejetje predhodne odločbe ima pojem „zaprt distribucijski sistem“ enak pomen v členu 38(5) zakonske uredbe št. 93/2011 in členu 28(1) Direktive 2009/72. Glej točko 15 zgoraj.

( 42 ) Moj poudarek.

( 43 ) Vprašanja ni mogoče obravnavati v povezavi z drugimi zasebnimi omrežji, saj, kot trdi predložitveno sodišče, v italijanskem pravu taka omrežja niso opredeljena. Glej točko 13 zgoraj.

( 44 ) Nizozemska vlada ni predložila stališč v zvezi s tretjim vprašanjem za predhodno odločanje.

( 45 ) Sodbe z dne 22. maja 2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, točka 44); z dne 9. oktobra 2008, Sabatauskas in drugi (C‑239/07, EU:C:2008:551, točka 33), in z dne 29. septembra 2016, Essent Belgium (C‑492/14, EU:C:2016:732, točka 76).

( 46 ) Kot jih je opredelilo Sodišče v sodbi z dne 22. maja 2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, točka 46). Glej točko 41 zgoraj.

( 47 ) Predlog Komisije za direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o skupnih pravilih notranjega trga električne energije (prenovitev) z dne 23. februarja 2017 (v nadaljevanju: predlog Komisije za prenovitev direktive o električni energiji) (COM(2016) 864 final/2).

( 48 ) Glej točko 67 zgoraj.

( 49 ) Sodba z dne 22. maja 2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, točka 55).

( 50 ) Oddelek 5.5 Pojasnjevalne opombe Komisije o maloprodajnih trgih je naslovljen „Postopek pregleda dogovorjenih tarif“ (moj poudarek). Oddelek 5.5 te opombe spada v oddelek 5, ki se nanaša na zaprte distribucijske sisteme.

( 51 ) Glej A. Johnston in G. Block, EU Energy Law, Oxford University Press, 2012, oddelek 4.131.

( 52 ) Nasprotno člen 28(2)(b) Direktive 2009/72 določa, da države članice operaterje zaprtih distribucijskih sistemov lahko oprostijo neke „obveznosti“, ki jo določa člen 32 te direktive, ne pa samega člena 32.

( 53 ) Sodba z dne 29. septembra 2016, Essent Belgium (C‑492/14, EU:C:2016:732, točka 91).

( 54 ) Glej točko 21 zgoraj.

( 55 ) Glej tudi, kar zadeva NOU, člen 33(1)(c) zakona št. 99/2009 (naveden zgoraj v točki 10) in, kar zadeva druga zasebna omrežja, ministrski odlok z dne 10. decembra 2010 (naveden zgoraj v točki 12).

( 56 ) Glej točke od 69 do 71 zgoraj.

( 57 ) Člen 26 Direktive 2003/54 ustreza členu 44 Direktive 2009/72.

( 58 ) Zakonodajna resolucija Evropskega parlamenta z dne 18. junija 2008 o predlogu Direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive 2003/54/ES o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo (UL 2009, C 286 E, str. 106).

( 59 ) Glej člen 1(2)(c) zakonodajne resolucije, navedene zgoraj v opombi 58.

( 60 ) Oddelek 5.3 navedene opombe je del oddelka 5, ki je naslovljen „Zaprti distribucijski sistemi“.

( 61 ) Glej točko 31 zgoraj.

( 62 ) Poročilo Generalnega direktorata za konkurenco o preiskavi energetskega sektorja z dne 10. januarja 2007 (v nadaljevanju: Preiskava energetskega sektorja iz leta 2007) (SEC(2006) 1724). To poročilo je na voljo na spletnem mestu Generalnega direktorata Komisije za konkurenco na spletnem naslovu http://ec.europa.eu/competition/sectors/energy/overview_en.html.

( 63 ) Glej točko 327 Preiskave energetskega sektorja iz leta 2007.

( 64 ) Glej člena 15 in 25 Direktive 2009/72.

( 65 ) Decreto legislativo 16 marzo 1999, n. 79 – Attuazione della direttiva 96/92/CE recante norme comuni per il mercato interno dell’energia elettrica (zakonska uredba št. 79 z dne 16. marca 1999 o izvajanju Direktive 96/92/ES o skupnih pravilih notranjega trga z električno energijo; v nadaljevanju: zakonska uredba št. 79/1999).

( 66 ) Nizozemska vlada ni predložila stališč v zvezi s petim vprašanjem za predhodno odločanje.