Glavne značilnosti ureditve, vzpostavljene z EEG iz leta 2012, so navedene v točkah od 4 do 12 izpodbijane sodbe kot sledi:

„4 Na prvem mestu, upravljavci omrežja vseh ravni napetosti (v nadaljevanju: UO), ki zagotavljajo splošno oskrbo z električno energijo, morajo, prvič, na svoje omrežje priključiti naprave, ki proizvajajo električno energijo EEG v okviru svoje dejavnosti (členi od 5 do 7 EEG iz leta 2012), drugič, to električno energijo oddati v svoje omrežje, jo prenesti in prednostno distribuirati (členi od 8 do 12 EEG iz leta 2012), in tretjič, upravljavcem teh naprav izplačati nadomestilo, izračunano na podlagi cen, določenih z zakonom, ob upoštevanju narave zadevne električne energije in določene ali nazivne moči zadevne naprave (členi od 16 do 33 EEG iz leta 2012). Alternativno, upravljavci naprav, ki proizvajajo električno energijo EEG, imajo po eni strani pravico, da tržijo vso ali del te električne energije neposredno pri tretjih osebah, in po drugi strani, da zahtevajo, da jim UO, na katerega je bila taka naprava priključena, če takega neposrednega trženja ni, izplača tržno premijo, izračunano na podlagi zneska nadomestila, ki bi bilo dolgovano v primeru priključitve (člen od 33a do 33i EEG iz leta 2012). V praksi ni sporno, da te obveznosti bremenijo zlasti upravljavce omrežja za lokalno distribucijo z nizko ali srednjo napetostjo (v nadaljevanju: UOD).

5 Na drugem mestu, UOD morajo električno energijo EEG prenesti upravljavcem medregijskih prenosnih omrežij z visoko in zelo visoko napetostjo, ki so višje na distribucijski verigi (v nadaljevanju: UMPO) (člen 34 EEG iz leta 2012). Kot protidajatev te obveznosti morajo UMPO izplačati UOD enakovreden znesek nadomestil in tržnih premij, ki jih slednji plačujejo upravljavcem naprav (člen 35 EEG iz leta 2012).

6 Na tretjem mestu, EEG iz leta 2012 določa tako imenovani mehanizem ‚izravnave na zvezni ravni‘ količin električne energije EEG, ki jih vsak UMPO odda v svoje omrežje, na eni strani, in zneskov, plačanih UOD kot protivrednost, na drugi strani (člen 36 EEG iz leta 2012). V praksi se lahko vsak UMPO, ki je oddal in plačal neko količino električne energije EEG, ki je višja od te, ki so jo dobavitelji električne energije dobavili končnim odjemalcem na njegovem območju, nasproti drugim UMPO uveljavlja pravico do nadomestila, ki ustreza tej razliki. Od let 2009–2010 to nadomestilo ni več v fizični obliki (izmenjava pretoka električne energije EEG), ampak v finančni obliki (izravnava stroškov, povezanih s tem). Trije od štirih UMPO, na katere se nanaša ta določba o nadomestilu, so zasebna podjetja (Amprion GmbH, TenneT TSO GmbH in 50Hertz Transmission GmbH), četrto pa je javno podjetje (Transnet BW GmbH).

7 Na četrtem mestu, UMPO morajo električno energijo EEG, ki jo oddajo v svoje omrežje, tržiti na gotovinskem trgu borze z električno energijo (člen 37(1) EEG iz leta 2012). Če jim tako dobljena cena ne omogoča kritja finančnega bremena, ki ga nalaga zakonska obveznost, da plačujejo električno energijo po cenah, določenih z zakonom, lahko pod pogoji, določenimi s podzakonskimi predpisi, zahtevajo, da jim dobavitelji, ki oskrbujejo končne odjemalce, plačajo razliko v sorazmerju s prodanimi količinami. Ta mehanizem se imenuje ‚dajatev EEG‘ (člen 37(2) EEG iz leta 2012). Znesek prispevka EEG pa se lahko v nekaterih primerih zniža za 2 centa EUR na kilovatno uro (KWh) (člen 39 EEG iz leta 2012). Dobavitelji električne energije morajo, da bi lahko bili deležni takega znižanja, ki je v EEG iz leta 2012 opredeljeno kot ‚znižanje prispevka EEG‘, znano pa je tudi pod imenom ‚privilegij zelene električne energije‘, med drugim najprej dokazati, da je vsaj 50 % električne energije, ki jo dobavljajo svojim strankam, električna energija EEG, dalje, da vsaj 20 % te energije izvira iz vetrne ali sončne energije in nazadnje, da jo neposredno prodajajo svojim strankam.

8 […]

9 Na petem mestu, ni sporno, da čeprav EEG iz leta 2012 dobaviteljev električne energije ne zavezuje k prevalitvi dajatve EEG na končne odjemalce, pa jim tega tudi ne prepoveduje. Prav tako ni sporno, da dobavitelji, ki so sami zavezani k plačilu te dajatve UMPO, v praksi to breme prevalijo na svoje stranke, kar je na obravnavi tudi potrdila Zvezna republika Nemčija. Podrobna pravila, v skladu s katerimi je treba ta prispevek navesti na računu, ki je nanje naslovljen, določa EEG iz leta 2012 (člen 53 EEG iz leta 2012), prav tako kot pogoje, pod katerimi je treba te stranke obvestiti o deležu energije iz obnovljivih virov, ki je subvencionirana v skladu z zakonom o energiji iz obnovljivih virov in ki jim je dobavljena (člen 54 EEG iz leta 2012).

10 Poleg tega EEG iz leta 2012 določa tudi poseben sistem izravnave, na podlagi katerega Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle (zvezni urad za gospodarstvo in nadzor nad izvozom, v nadaljevanju: BAFA) vsako leto določi zgornjo mejo deleža dajatve EEG, ki jo dobavitelji električne energije lahko prevalijo na dve določeni kategoriji strank, in sicer na eni strani na ‚elektro-intenzivna podjetja proizvodnega sektorja (v nadaljevanju: EIP)‘ in na drugi strani na ‚prevoznike v železniškem prometu‘ na podlagi vloge, ki jo morajo slednja vložiti pred 30. junijem predhodnega leta z namenom znižanja njihovih stroškov za električno energijo in s tem ohranitve njihove konkurenčnosti (člen 40 EEG iz leta 2012).

11 EEG iz leta 2012 natančno določa pogoje, pod katerimi se lahko pridobi pravica do tega sistema, postopek, ki ga morajo izbrana podjetja upoštevati, podrobna pravila določitve zgornje meje za vsak posamezni primer in učinke odločb, ki jih glede tega sprejme BAFA (členi od 41 do 44 EEG iz leta 2012). EEG iz leta 2012 zlasti določa, da je za podjetja iz proizvodnega sektorja, katerih stroški porabe električne energije pomenijo vsaj 14 % njihove bruto dodane vrednosti in katerih poraba je vsaj ena gigavatna ura (GWh), ta zgornja meja določena na 10 % dajatve EEG za delež njihove porabe med 1 GWh in 10 GWh in 1 % te dajatve za delež njihove porabe med 10 GWh in 100 GWh ter 0,05 centa za KWh za višjo porabo. EEG iz leta 2012 prav tako določa, da je za podjetja iz proizvodnega sektorja, katerih stroški porabe električne energije pomenijo vsaj 20 % njihove bruto dodane vrednosti in katerih poraba je vsaj 100 GWh, zgornja meja dajatve EEG določena na 0,05 centa na KWh od prve kilovatne ure naprej. EEG iz leta 2012 določa tudi, da morajo dobavitelji električne energije obvestiti podjetja, katerim je bil izdan sklep o določitvi zgornje meje za dajatev EEG, prvič, o deležu energije iz obnovljivih virov, za katero je dodeljena pomoč na podlagi zakona o energiji iz obnovljivih virov, ki jim je dobavljena, drugič, o sestavi njihovega celotnega energetskega portfelja, in tretjič, za podjetja, ki so na podlagi zakona o energiji iz obnovljivih virov privilegirana, o sestavi njihovega energetskega portfelja, ki jim je ponujen (člen 54 EEG iz leta 2012).

12 Na šestem mestu EEG iz leta 2012 določa vrsto obveznosti obveščanja in objave za upravljavce naprav, za UO in dobavitelje električne energije, zlasti v razmerju do UMPO in Bundesnetzagentur (zvezna agencija za omrežja, v nadaljevanju: BNetzA), ki se jim pridružuje vrsta obveznosti o preglednosti, ki so naložene zlasti UMPO (členi od 45 do 51 EEG iz leta 2012). Ta zakon tudi podrobno opredeljuje pristojnosti nadzora in kontrole, ki jih ima BNetzA do UOD in UMPO (člen 61 EEG iz leta 2012).“