(Glej točke 21, 24, od 27 do 29, 31, 33, 40, 41 in 43 ter točko 1 izreka.)

Kar zadeva primerljivost, je namen nacionalne zakonodaje položaj skupine, ki jo sestavljajo matična družba in njene hčerinske družbe ter družbe vnukinje, čim bolj približati položaju enega podjetja, ki ima več poslovnih enot, saj te določbe dovoljujejo davčno konsolidacijo poslovnih izidov vseh teh družb. Zato sta položaja, v katerem imajo matične družbe družbe vnukinje rezidentke v lasti prek vmesnih družb rezidentk ali prek vmesnih družb nerezidentk, objektivno primerljiva v delu, v katerem skupina, sestavljena iz matične družbe in družb vnukinj, poskuša pridobiti ugodnosti sistema davčne skupine.

Možnost, ki je v tem pravu predvidena za družbe rezidentke, namreč pomeni likvidno prednost za zadevne družbe. Ta ureditev predvsem omogoča, da se dobički in izgube družb, ki so vključene v davčno skupino, konsolidirajo na ravni matične družbe in da transakcije, opravljene znotraj skupine, ostanejo davčno nevtralne.

Člena 49 PDEU in 54 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotujeta zakonodaji države članice, na podlagi katere lahko matična družba rezidentka sestavlja davčno skupino z vnukinjo rezidentko, kadar jo ima v lasti prek ene ali več vmesnih družb rezidentk, z njo pa davčne skupine ne more sestavljati, kadar jo ima v lasti prek vmesnih družb nerezidentk, ki nimajo stalne poslovne enote v tej državi članici.

Člena 49 PDEU in 54 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotujeta zakonodaji države članice, na podlagi katere je uporaba sistema davčne skupine omogočena matični družbi rezidentki, ki ima v lasti hčerinske družbe rezidentke, izključena pa je za sestrske družbe rezidentke, katerih skupna matična družba v tej državi članici nima sedeža niti stalne poslovne enote.

Ta zakonodaja tako povzroča različno obravnavanje na eni strani matičnih družb s sedežem v tej državi članici, ki lahko na podlagi sistema davčne skupine pri določitvi svojega obdavčljivega dobička zlasti takoj odštejejo izgube hčerinskih družb, ki poslujejo z izgubo, od dobičkov hčerinskih družb, ki poslujejo z dobičkom, in na drugi strani matičnih družb, ki so prav tako imetnice hčerinskih družb v tej državi članici, svoj sedež pa imajo v drugi državi članici in nimajo stalne poslovne enote ter so izključene od ugodnosti davčne skupine in torej od likvidne prednosti, ki jo ta omogoča.

Ker določbe iz te zakonodaje z davčnega vidika položaje z razsežnostjo Skupnosti v primerjavi s povsem notranjimi položaji postavljajo v slabši položaj, tako pomenijo omejitev, ki jo načeloma določbe Pogodbe o svobodi ustanavljanja prepovedujejo.

Kar zadeva primerljivost čezmejnega položaja z notranjim položajem, je namen sistema davčne skupine, ki omogoča družbam iz iste skupine, da se za davčne namene štejejo, kot če bi tvorile enega in istega davčnega zavezanca, lahko dosežen tako v primeru skupin, v katerih je matična družba rezidentka, kot v primeru skupin, kjer to ni, vsaj kar zadeva obdavčitev sestrskih družb, ki so zavezanke v tej državi. Iz tega sledi, da različno obravnavanje v zvezi z možnostjo davčne integracije sestrskih družb torej ni utemeljeno z objektivno razliko med položajema.

Prav tako ni utemeljeno z nujnim razlogom v splošnem interesu zaradi zagotovitve skladnosti davčnega sistema v povezavi s preprečevanjem dvojnega uveljavljanja izgube, če ne obstaja nobena neposredna povezava med to davčno ugodnostjo in določeno davčno dajatvijo.

(Glej točke 47, 48, od 50 do 54 in 56 ter točko 2 izreka.)