Združene zadeve od C‑204/12 do C‑208/12

Essent Belgium NV

proti

Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt

(Predlogi za sprejetje predhodne odločbe, ki jih je vložilo Rechtbank van eerste aanleg te Brussel)

„Predhodno odločanje — Regionalni program podpore, ki določa dodelitev zelenih certifikatov, s katerimi je mogoče trgovati, za naprave v zadevni regiji, ki proizvajajo električno energijo iz obnovljivih virov energije — Obveznost dobaviteljev električne energije, da pristojnemu organu letno predložijo neko kvoto certifikatov — Neupoštevanje potrdil o izvoru iz drugih držav članic Evropske unije in držav podpisnic Sporazuma EGP — Upravna globa za nepredložitev certifikatov — Direktiva 2001/77/ES — Člen 5 — Prosti pretok blaga — Člen 28 ES — Člena 11 in 13 Sporazuma EGP — Direktiva 2003/54/ES — Člen 3“

Povzetek – Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 11. septembra 2014

(člena 28 ES in 30 ES; Sporazum EGP, člena 11 in 13)

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2001/77, člena 4 in 5)

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 47 in 48.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 51.)

Člen 5 Direktive 2001/77/ES o spodbujanju proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov energije na notranjem trgu z električno energijo je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalnemu programu podpore, ki določa, da pristojni regionalni regulativni organ certifikate, s katerimi je mogoče trgovati, dodeli ob upoštevanju električne energije, proizvedene iz obnovljivih virov energije na ozemlju zadevne regije, in ki za dobavitelje električne energije določa obveznost, da navedenemu organu letno predložijo neko količino teh certifikatov, ki ustreza deležu kvote glede na njihovo celotno dobavo električne energije v tej regiji, sicer jim grozi upravna globa, pri čemer ni dovoljeno, da ti dobavitelji navedeno obveznost izpolnijo z uporabo potrdil o izvoru iz drugih držav članic Unije ali iz tretjih držav, ki so članice Evropskega gospodarskega prostora. Cilj navedenega člena 5 je namreč omogočiti, da se izvor zelene električne energije lahko dokaže s potrdilom o izvoru. Za nacionalne programe podpore, prek katerih so proizvajalci električne energije upravičeni do neposrednih ali posrednih pomoči in pri katerih se lahko uporabijo mehanizmi zelenih certifikatov, pa se uporablja druga določba navedene direktive, in sicer njen člen 4. Vendar iz besedila navedenih členov 4 in 5 ali uvodnih izjav Direktive 2001/77 ni razvidno, da bi zakonodajalec Unije nameraval uvesti vez med potrdili o izvoru in nacionalnimi programi podpore za proizvodnjo zelene električne energije. Zakonodajalec Unije torej državam članicam, ki so se odločile za program podpore, pri katerem se uporabljajo zeleni certifikati, ni želel naložiti, da upravičenje do tega programa razširijo na zeleno električno energijo, ki je proizvedena na ozemlju druge države članice. (Glej točke od 59 do 61, 66, 69 in točko 1 izreka.)

Člena 28 ES in 30 ES ter člena 11 in 13 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalnemu programu podpore, ki določa, da pristojni regionalni regulativni organ certifikate, s katerimi je mogoče trgovati, dodeli ob upoštevanju električne energije, proizvedene iz obnovljivih virov energije na ozemlju zadevne regije, in ki za dobavitelje električne energije določa obveznost, da navedenemu organu letno predložijo neko količino teh certifikatov, ki ustreza deležu kvote glede na njihovo celotno dobavo električne energije v tej regiji, sicer jim grozi upravna globa, pri čemer ni dovoljeno, da ti dobavitelji navedeno obveznost izpolnijo z uporabo potrdil o izvoru iz drugih držav članic Unije ali iz tretjih držav, ki so članice Evropskega gospodarskega prostora, če: — obstajajo mehanizmi, ki zagotavljajo vzpostavitev pravega trga certifikatov, na katerem se lahko ponudba in povpraševanje srečata in težita k ravnovesju, tako da je zainteresiranim dobaviteljem omogočeno, da pridobijo certifikate na učinkovit način in pod pravičnimi pogoji; — sta način izračuna in znesek upravne globe, ki ga morajo plačati dobavitelji, ki te obveznosti niso izpolnili, določena tako, da ne presegata tistega, kar je potrebno za spodbujanje proizvajalcev k dejanskemu povečanju njihove proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov energije in za spodbujanje dobaviteljev, ki jim je naložena navedena obveznost, k dejanski pridobitvi zahtevanih certifikatov, pri čemer se je treba zlasti vzdržati pretirano strogega kaznovanja navedenih dobaviteljev. Ta ureditev lahko namreč ovira uvoz zlasti zelene električne energije iz drugih držav članic in gre zato za ukrep z enakim učinkom, kot ga imajo količinske omejitve pri uvozu, ki načeloma ni v skladu z obveznostmi prava Unije, ki izhajajo iz člena 28 ES. Vendar je s ciljem spodbujanja uporabe obnovljivih virov energije za proizvodnjo električne energije načeloma mogoče upravičiti morebitne ovire prostega pretoka blaga. Poleg tega sama omejitev upravičenosti do programa podpore, pri katerem se uporabljajo zeleni certifikati, na izključno zeleno električno energijo, ki je proizvedena na regionalnem ozemlju, in neupoštevanje potrdil o izvoru, ki se nanašajo na električno energijo, proizvedeno v drugih državah članicah, pri izpolnitvi kvotne obveznosti ne moreta biti taka, da bi kršila načelo sorazmernosti. (Glej točke 88, 95, 103, 116 in točko 2 izreka.)