Keywords

Summary



Keywords

1. Postopek – Intervencija – Trditve, drugačne od trditev stranke, ki se jo podpira

(Statut Sodišča, člen 40, četrti odstavek; Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 116(3))

2. Evropske skupnosti – Institucije – Pravica dostopa javnosti do dokumentov – Uredba št. 1049/2001

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, člen 4)

Summary

1. Člen 40, četrti odstavek, Statuta Sodišča, ki se za Sodišče prve stopnje uporablja na podlagi njegovega člena 53, in člen 116(3) Poslovnika Sodišča prve stopnje ne nasprotujeta temu, da lahko intervenient navaja drugačne trditve kot stranka, ki jo podpira, a če ne spremenijo okvira spora in če je intervencija ves čas namenjena podpori predlogom te stranke.

(Glej točko 40.)

2. Zgolj okoliščina, da dokument, naveden v prošnji za dostop na podlagi Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, zadeva interes, ki je zavarovan z izjemo, ni mogla zadoščati za utemeljitev njene uporabe. Taka uporaba je načeloma lahko utemeljena le, če je institucija predhodno presodila, prvič, ali bi dostop do dokumenta lahko konkretno in dejansko oslabil varovani interes in, drugič, v primerih iz člena 4(2) in (3) navedene uredbe, če ni prevladal javni interes za razkritje tega dokumenta. Poleg tega mora biti nevarnost oslabitve varovanega interesa razumno predvidljiva, in ne zgolj hipotetična. Zato je treba preizkus, ki ga mora institucija načeloma opraviti, da bi lahko uporabila izjemo, izvesti konkretno in jasno pokazati razloge za odločitev. Poleg tega iz navedene uredbe izhaja, da morajo vse izjeme iz odstavkov od 1 do 3 člena 4 veljati za „dokument“. Ta konkretni preizkus je treba torej opraviti za vsak dokument, naveden v prošnji.

Dalje, samo konkreten in posamičen preizkus, v nasprotju z abstraktnim in splošnim, instituciji omogoči, da oceni možnost za odobritev delnega dostopa prosilcu v skladu s členom 4(6) te uredbe; v zvezi z uporabo izjem ratione temporis od pravice do dostopa pa člen 4(7) navedene uredbe določa, da izjeme iz odstavkov od 1 do 3 tega člena veljajo le za obdobje, ko varstvo utemeljuje „vsebina dokumenta“.

Obveznost institucije, da konkretno in posamično presodi vsebino dokumentov, navedenih v prošnji za dostop, je načelna obveznost, ki se nanaša na vse izjeme, navedene v odstavkih od 1 do 3 člena 4 navedene uredbe, ne glede na področje, iz katerega izhajajo dokumenti, in ki zadeva zlasti področje omejevalnih sporazumov ali področje nadzora nad javnimi pomočmi. Iz tega sledi, da preizkus ni potreben, kadar je zaradi posebnih okoliščin primera očitno, da je treba dostop zavrniti ali, nasprotno, odobriti. To bi bilo zlasti takrat, kadar za določene dokumente v celoti velja izjema od pravice do dostopa ali so, nasprotno, v celoti očitno taki, da se lahko dostop odobri, ali pa so že bili predmet konkretne in posamične presoje Komisije v podobnih okoliščinah. Poleg tega, samo izjemoma in samo če je obseg upravnega bremena posebno velik zaradi konkretnega in posamičnega preizkusa, ki tako preseže meje tistega, kar se lahko razumno zahteva, se lahko dovoli odstop od obveznosti preizkusa.

(Glej točke od 77 do 79, 85, 86 in 94.)