ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 3(2), (6) in (7) navedene direktive je določal:

„2. Ob popolnem upoštevanju ustreznih določb […], zlasti člena […] [106] [PDEU] […], lahko države članice v splošnem gospodarskem interesu naložijo podjetjem, ki delujejo v elektroenergetskem sektorju, obveznosti javnih storitev, ki se lahko nanašajo na zanesljivost, vključno z zanesljivostjo oskrbe, na rednost, kakovost in ceno oskrbe in na varovanje okolja, ki vključuje učinkovito rabo energije, energije iz obnovljivih virov in varstvo podnebja. Take obveznosti so jasno določene, pregledne, nediskriminatorne in preverljive ter elektroenergetskim podjetjem v [Evropski uniji] zagotavljajo enak dostop do nacionalnih potrošnikov. […]

[…]

6. Finančna nadomestila, druge oblike odškodnine ali izključne pravice, ki jih država članica dodeli za izpolnjevanje obveznosti iz odstavkov 2 in 3, se zagotovijo na nediskriminatoren in pregleden način.

7. Države članice sprejmejo ustrezne ukrepe, da zaščitijo končne odjemalce in poskrbijo zlasti za ustrezne nadzorne ukrepe za zaščito ranljivih odjemalcev. V tej zvezi vsaka država članica opredeli koncept ranljivih odjemalcev, ki se lahko nanaša na pomanjkanje energije in med drugim lahko prepoveduje odklop električne energije tem odjemalcem v času krize. Države članice zagotovijo, da se izvajajo pravice in obveznosti, povezane z ranljivimi odjemalci. […]“
6.

‚Naložba‘ pomeni vsako vrsto sredstev, ki jih ima neposredno ali posredno v lasti ali pod nadzorom kak investitor, in vključuje: (a) opredmetena in neopredmetena sredstva, premičnine in nepremičnine, lastnino in vse lastninske pravice, kot so zakupi, hipoteke, pravice do zasega in zastave; (b) družbo ali poslovno podjetje ali delnice, deleže ali druge oblike kapitalskih udeležb v družbi ali poslovnem podjetju ter obveznice in druge zadolžitve družbe ali poslovnega podjetja; (c) denarne terjatve in zahtevke za izvajanje pogodbenih storitev, ki imajo gospodarsko vrednost in so povezane z naložbo; (d) intelektualno lastnino; (e) donose; (f) vsako pravico, zagotovljeno z zakonom ali pogodbo, iz naslova vseh na podlagi zakona dodeljenih koncesij in dovoljenj za izvajanje gospodarske dejavnosti v energetiki. Sprememba oblike, v kateri so sredstva vložena, ne vpliva na naravo naložbe in izraz ‚naložba‘ vključuje vse naložbe, bodisi obstoječe ali uresničene po datumu začetka veljavnosti te pogodbe za pogodbenico investitorja, ki uresničuje naložbo, oziroma za pogodbenico, na katere območju se naložba uresničuje (v nadaljevanju: ‚datum začetka veljavnosti‘), in sicer po kasnejšem od teh dveh datumov pod pogojem, da se ta pogodba uporablja samo za zadeve, ki vplivajo na take naložbe po datumu začetka veljavnosti. ‚Naložba‘ se nanaša na vsako naložbo, ki je povezana z gospodarsko dejavnostjo v energetiki, in na naložbe ali vrste naložb, ki jih je pogodbenica na svojem območju označila kot ‚projekte za učinkovito izvajanje Listine‘ in o tem obvestila Sekretariat.
118

Komisija s tretjim delom edinega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo tretji pogoj iz člena 1(d) Uredbe 2015/1589 in izkrivilo točke 66, 102, 103, 109, 139 in 140 obrazložitve spornega sklepa s tem, da je v točkah od 114 do 119 izpodbijane sodbe ugotovilo, da upravičenci do oprostitve presežnega dobička z akti, ki so podlaga te sheme, niso bili opredeljeni „na splošen in abstrakten način“. Komisija meni, da bi Splošno sodišče, če bi ustrezno upoštevalo ustaljeno upravno prakso belgijskih davčnih organov v zvezi s to oprostitvijo, prišlo do nasprotne ugotovitve.
75

Čeprav so, kot potrjuje člen 6(3) PEU, temeljne pravice, ki so priznane v EKČP, kot splošna načela del prava Unije in čeprav člen 52(3) Listine določa, da imajo pravice iz Listine, ki ustrezajo pravicam iz EKČP, enak pomen in obseg, kot sta zanje določena z navedeno konvencijo, ta konvencija, dokler Unija ne postane njena pogodbenica, ni pravni instrument, ki bi bil formalno vključen v pravni red Unije. V skladu s pojasnili k členu 52 Listine je namen odstavka 3 tega člena zagotoviti potrebno usklajenost med Listino in EKČP, „ne da bi to škodilo avtonomiji prava Unije in Sodišča Evropske unije“ (sodba z dne 20. marca 2018, Garlsson Real Estate in drugi, C‑537/16, EU:C:2018:193, točki 24 in 25 ter navedena sodna praksa).
38

Zato in zlasti glede na člen 1, točka 2, Direktive 2009/103 države članice v obstoječem stanju prava Unije v okviru svojih ureditev civilne odgovornosti načeloma prosto določijo zlasti škodo, ki jo povzročijo motorna vozila in ki jo je treba povrniti, obseg odškodnine za to škodo in osebe, ki so upravičene do te odškodnine (sodbi z dne 24. oktobra 2013, Drozdovs, C‑277/12, EU:C:2013:685, točka 32, in z dne 23. januarja 2014, Petillo, C‑371/12, EU:C:2014:26, točka 30).
3

V uvodnih izjavah 15, 18 in 34 Uredbe št. 1215/2012 je navedeno: „(15) Pravila o pristojnosti bi morala biti čim bolj predvidljiva in morajo temeljiti na načelu, da se pristojnost praviloma določa po stalnem prebivališču toženca. Pri tem bi morala taka pristojnost vedno obstajati, razen v nekaterih točno opredeljenih primerih, v katerih je zaradi predmeta spora ali avtonomije strank upravičena druga navezna okoliščina. Da bi postala skupna pravila preglednejša in da ne pride do kolizije pristojnosti, je treba stalno prebivališče pravne osebe opredeliti kot avtonomen koncept. […] (18) Šibkejša stranka bi morala biti v zvezi z zavarovalnimi ter potrošniškimi pogodbami in pogodbami o zaposlitvi zaščitena s pravili o pristojnosti, ki so za varstvo njenih pravic ugodnejša od splošnih pravil. […] (34) Zagotoviti bi bilo treba kontinuiteto med [Konvencijo z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32), kakor je bila spremenjena z zaporednimi konvencijami o pristopu novih držav članic k tej konvenciji], Uredbo [Sveta] (ES) št. 44/2001 [z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42)] in to uredbo ter v ta namen predpisati prehodne določbe. To velja tudi za razlago [te] konvencije […] in uredb, ki so jo nadomestile, s strani Sodišča Evropske unije.“
36

Poleg tega je treba opozoriti, da kadar razlik v pogojih plačila delavcev, ki opravljajo enako delo ali delo enake vrednosti, ni mogoče pripisati enemu samemu viru, manjka subjekt, ki je odgovoren za neenakost in ki bi lahko ponovno vzpostavil enako obravnavanje, tako da tak položaj ne spada na področje uporabe te določbe (glej v tem smislu sodbi z dne 17. septembra 2002, Lawrence in drugi, C‑320/00, EU:C:2002:498, točki 17 in 18, in z dne 13. januarja 2004, Allonby, C‑256/01, EU:C:2004:18, točka 46). Iz tega sledi, da položaj, v katerem je mogoče pogoje plačila delavcev različnega spola, ki opravljajo enako delo ali delo enake vrednosti, pripisati enemu samemu viru, spada na področje uporabe člena 157 PDEU ter da je mogoče delo in plačilo teh delavcev primerjati na podlagi tega člena, čeprav ti opravljajo delo v različnih poslovnih enotah.
51

V tem okviru je neodvisnost sodišč držav članic temeljnega pomena za pravni red Unije iz več razlogov (sodba z dne 9. julija 2020, Land Hessen, C‑272/19, EU:C:2020:535, točka 45). Tako je bistvena za pravilno delovanje sistema pravosodnega sodelovanja, ki ga predstavlja mehanizem postopka predhodnega odločanja iz člena 267 PDEU, ker lahko ta mehanizem uporabi le organ, ki je pristojen za izvajanje prava Unije in ki med drugim izpolnjuje to merilo neodvisnosti (glej zlasti sodbo z dne 21. januarja 2020, Banco de Santander, C‑274/14, EU:C:2020:17, točka 56 in navedena sodna praksa). Poleg tega je zahteva po neodvisnosti sodišč, ki je neločljivo povezana z nalogo sojenja, del bistvene vsebine temeljne pravice do učinkovitega sodnega varstva in do poštenega sojenja, določene v členu 47 Listine, ki ima poglaviten pomen kot garant varstva vseh pravic, ki jih imajo pravni subjekti na podlagi prava Unije, in ohranitve skupnih vrednot držav članic, ki so navedene v členu 2 PEU, zlasti vrednote pravne države (glej v tem smislu sodbi z dne 26. marca 2020, Preveritev Simpson/Svet in HG/Komisija, C‑542/18 RX‑II in C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, točki 70 in 71, in z dne 2. marca 2021, A. B. in drugi (Imenovanje sodnikov vrhovnega sodišča – Pravno sredstvo), C‑824/18, EU:C:2021:153, točka 116 in navedena sodna praksa).
(a)

kmetijska zemljišča in natančneje: obdelovalna kmetijska zemljišča – orna zemljišča, vinogradi, sadovnjaki, trsnice in sadno drevje, nasadi hmelja in murve, pašniki, travniki, rastlinjaki, tople grede, setvene grede in druge podobne strukture – zemljišča z gozdno vegetacijo, če niso del gospodarjenja z gozdovi, pogozdeni pašniki, zemljišča, na katerih so zootehnične in kmetijske zgradbe in naprave, ribogojnice in obrati za izboljševanje tal, poljske poti in poti za kmetijsko gospodarjenje, skladiščne ploščadi in skladiščni prostori za potrebe kmetijske proizvodnje in nezasajene površine, ki jih je mogoče obdelati in uporabiti za kmetijsko proizvodnjo;
67

Ob tem in kot je razvidno iz uvodne izjave 24 Uredbe št. 1023/2013, je zakonodajalec Unije s spremembami člena 7 Priloge V in člena 8 Priloge VII h Kadrovskim predpisom želel v okviru reforme Kadrovskih predpisov za uradnike in Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Unije pravila o potovalnem času in povračilu letnih potnih stroškov posodobiti in racionalizirati, tako da jih je vezal na izselitveni status oziroma na status „prebivanja v tujini“, da bi bila njihova uporaba bolj preprosta in bolj pregledna. Poleg tega se ta specifični cilj umešča v splošnejši cilj, in sicer, kot je razvidno iz uvodnih izjav 2 in 12 te uredbe, zagotavljanje stroškovne učinkovitosti v socialno-ekonomskem okviru v Evropi, ki zahteva sanacijo javnih financ in posebno prizadevanje prav vsake javne uprave in prav vsakega člana osebja, da bi se izboljšala učinkovitost in uspešnost, ob ohranjanju cilja zagotavljanja zaposlovanja kakovostnega osebja na podlagi najširšega možnega geografskega območja.
56

Zato, kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točkah 83 in 84 sklepnih predlogov, če je bila prejšnja kazenska obsodba, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, izrečena v prvi državi članici, v skladu z Okvirnim sklepom 2008/909 posredovana in priznana zaradi njene izvršitve v drugi državi članici, okoliščina, da se ta obsodba v drugi državi članici upošteva za izrek sodbe, s katero se izreče enotna kazen, ne more „posegati“ v to obsodbo ali v njeno izvrševanje, niti se ne „razveljavi“ ali „revidira“ v smislu člena 3(3) Okvirnega sklepa 2008/675, pod pogojem, da se s to sodbo, s katero se izreče enotna kazen, glede navedene obsodbe spoštujejo pogoji in omejitve iz člena 8, od (2) do (4), člena 17(2) in člena 19 (2) Okvirnega sklepa 2008/909, kot so navedeni v točkah 36, 41 in 44 te sodbe.
37

Poleg tega je treba v zvezi s trditvami družbe Firma Z poudariti, da je predložitveno sodišče navedlo, da med drugim glede na nacionalno pravo o zdravstvenem zavarovanju ne dvomi o naravi razmerij pri zadevni dobavi. V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu s členom 267 PDEU, ki temelji na jasni ločitvi nalog med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, vsakršna presoja dejstev spada v pristojnost nacionalnega sodišča. Sodišče je, natančneje, pristojno le za odločanje o razlagi ali veljavnosti akta Evropske unije glede na dejstva, ki mu jih predloži nacionalno sodišče. Predložitveno sodišče pa je izključno pristojno za razlago nacionalne zakonodaje. Prav tako je le nacionalno sodišče tisto, ki mora v okviru postopka predhodnega odločanja opredeliti predmet vprašanj, ki jih namerava postaviti Sodišču. Sodišče ne more na predlog ene od strank iz postopka v glavni stvari preučiti vprašanj, ki mu jih nacionalno sodišče ni predložilo (glej v tem smislu sklep z dne 7. oktobra 2013, Società cooperativa Madonna dei miracoli, C‑82/13, EU:C:2013:655, točka 11, ter sodbo z dne 11. junija 2015, Berlington Hungary in drugi, C‑98/14, EU:C:2015:386, točka 48).
9

Člen 15(1), (2) in (5) uredbe iz leta 1992 določa: „1. Druga pogodbena stranka je odgovorna potrošniku za pravilno izpolnitev obveznosti iz pogodbe ne glede na to, ali mora obveznost izpolniti sama ali drugi izvajalci storitev, vendar to ne sme vplivati na katero koli pravno sredstvo ali pravico do tožbe, ki bi ga/jo lahko druga pogodbena stranka vložila zoper druge izvajalce storitev. 2. Druga pogodbena stranka je odgovorna potrošniku za kakršno koli škodo, ki mu je bila povzročena zaradi neizpolnitve ali nepravilne izpolnitve pogodbe, razen če za neizpolnitev ali nepravilno izpolnitev nista kriva niti druga pogodbena stranka niti kateri drug izvajalec storitev, ker: (a) je napake, ki nastanejo pri izpolnjevanju pogodbe, mogoče pripisati potrošniku, (b) je take napake mogoče pripisati tretji osebi, ki ni povezana z zagotavljanjem pogodbenih storitev, in so nepredvidljive ter se jim ni mogoče izogniti, ali (c) so napake posledica: (i) nenavadnih in nepredvidljivih okoliščin zunaj vpliva stranke, ki se na te okoliščine sklicuje, posledicam teh okoliščin pa se ni bilo mogoče izogniti, čeprav je bilo vse izvedeno z vso potrebno skrbnostjo, ali (ii) dogodka, ki ga druga pogodbena stranka ali izvajalec storitev kljub skrbnemu ravnanju nista mogla predvideti ali preprečiti. […] 5. Brez poseganja v odstavka 3 in 4 nobeno pogodbeno določilo ne more izključiti odgovornosti iz odstavkov 1 in 2.“
6

V pojasnjevalnih opombah HS v zvezi s tarifno številko 8701 in njenimi podštevilkami je navedeno: „Za potrebe te tarifne številke se za traktorje štejejo vozila na kolesih ali gosenicah, ki so konstruirana izključno ali predvsem za vleko ali potiskanje drugih vozil, naprav ali bremen. Imajo lahko pomožno transportno opremo v povezavi z osnovnim namenom traktorja, in sicer za transport orodja, semen, gnojila in drugega blaga, ali pa opremo za priklop delovnih orodij na traktor (kot pomožna funkcija traktorja). […] Ta tarifna številka vključuje traktorje (razen traktorjev, ki se uporabljajo na železniških peronih – tar. št. [8709]) raznih vrst (kmetijski ali gozdarski traktorji, cestni traktorji, težki traktorji za gradbeno-inženirska dela, traktorji z vitlom itd.). Traktorje iz te tarifne številke lahko poganja kakršen koli motor (motor z notranjim zgorevanjem, elektromotor itd.). […] Traktorji iz te tarifne številke so lahko opremljeni s karoserijo (telo) ali lahko imajo sedeže za voznika, sovoznike ali vozniško kabino. Lahko so opremljeni z zabojem za orodje, z napravo za dvigovanje in spuščanje naprav za obdelovanje zemlje, s spojkami za prikolice in polprikolice (na primer: na mehanskih konjih ali podobnih vlečnih sredstvih), ali pa z napravo za odjem moči za poganjanje strojev, kot so na primer: mlatilnice, krožne žage itd. […] V to tarifno številko se uvrščajo tudi traktorji, opremljeni z vitli (na primer: traktorji, ki se uporabljajo za izvlekanje zagozdenih vozil, ruvanje in vleko debel, ali pa za daljše prevoze orodij za obdelovanje zemlje itd.). Ta tarifna številka ne vključuje samonakladalnih motornih vozil za prevažanje okvarjenih vozil, ki so opremljena z dvigali, vitli, škripci itd. (tar. št. [8705]). […] 8701.91 do 8701.95 Ta tarifna podštevilka zajema vozila, ki se uporabljajo za vleko polpriklopnikov na kratkih razdaljah. Ta vozila so znana pod različnimi imeni (npr. ‚postajni vlačilci‘, ‚pristaniški vlačilci‘, itd.) in so namenjena za nameščanje ali premikanje prikolic na določenem območju. Niso primerna za dolge razdalje v cestnem prometu, za katerega so namenjeni cestni vlačilci iz tar. podšt. 870120. Od cestnih vlačilcev se razlikujejo po tem, da so običajno opremljena z dizelskim motorjem z največjo hitrostjo, ki običajno ne presega 50 km/h in so na splošno opremljena z enojnim sedežem v zaprti kabini samo za voznika.“
3

V uvodnih izjavah 3, 4, 9, 10, 23 in 31 Direktive 2001/29 je navedeno: „(3) Predlagano usklajevanje bo pomagalo uresničevati štiri svoboščine notranjega trga in je povezano s spoštovanjem temeljnih pravnih načel, zlasti lastnine, vključno z intelektualno lastnino, ter s svobodo izražanja in javnim interesom. (4) Usklajena pravna ureditev avtorske in sorodnih pravic bo zaradi večje pravne varnosti in hkrati z zagotavljanjem visoke stopnje varstva intelektualne lastnine omogočala naložbe v ustvarjalnost in inovacije […] […] (9) Vsakršno usklajevanje avtorske in sorodnih pravic mora temeljiti na visoki stopnji varstva, kajti takšne pravice so za intelektualno ustvarjanje bistvenega pomena. Njihovo varstvo pomaga zagotoviti ohranjanje in razvoj ustvarjalnosti v interesu avtorjev, izvajalcev, producentov, potrošnikov, kulture, industrije in javnosti nasploh. Intelektualna lastnina se torej prizna kot sestavni del lastnine. (10) Če naj avtorji ali izvajalci nadaljujejo z ustvarjalnim in umetniškim delom, morajo za uporabo svojega dela prejeti primerno nagrado, prav tako pa tudi producenti, da lahko to delo financirajo. V proizvodnjo proizvodov, kot so fonogrami, filmi ali multimedijski izdelki, ter opravljanje storitev, kot so storitve ‚na zahtevo‘, je treba precej investirati. Zadostno pravno varstvo pravic intelektualne lastnine je nujno, če se želi zagotoviti takšno nagrajevanje in zagotoviti možnost za zadovoljive donose na te investicije. […] (23) S to direktivo naj se nadalje uskladi avtorjeva pravica do priobčitve javnosti. To pravico je treba razumeti v širokem pomenu, ki zajema vsakršno priobčitev javnosti, ki ni prisotna na kraju izvora priobčitve. Ta pravica naj zajema vsako tovrstno oddajanje ali retransmisijo dela v javnost po žici ali na brezžični način, vključno z radiodifuznim oddajanjem. Ta pravica naj ne zajema nobenih drugih dejanj. […] (31) Zagotoviti je treba pravično ravnotežje pravic in interesov med različnimi kategorijami imetnikov pravic, pa tudi med različnimi kategorijami imetnikov pravic in uporabnikov varovanih predmetov. Obstoječe izjeme in omejitve pravic, kot jih določajo države članice, je treba ponovno ovrednotiti glede na novo elektronsko okolje. Obstoječe razlike pri izjemah in omejitvah določenih omejenih dejanj imajo neposredne negativne učinke na delovanje notranjega trga avtorske in sorodnih pravic. Takšne razlike lahko kmalu postanejo bolj izrazite z nadaljnjim razvojem čezmejnega izkoriščanja del in čezmejnih dejavnosti. Da bi zagotovili pravilno delovanje notranjega trga, je treba takšne izjeme in omejitve opredeliti bolj usklajeno. Stopnja njihovega usklajevanja mora temeljiti na njihovem vplivu na gladko delovanje notranjega trga.“
43

Na tretjem mestu je treba spomniti, da namen Direktive 2008/115 ni harmonizacija nacionalnih predpisov o prebivanju tujcev v celoti (sodba z dne 6. decembra 2011, Achughbabian, C‑329/11, EU:C:2011:807, točka 28). Skupni standardi in postopki, uvedeni s to direktivo, se namreč nanašajo zgolj na sprejemanje in izvrševanje odločb o vrnitvi (glej v tem smislu sodbi z dne 6. decembra 2011, Achughbabian, C‑329/11, EU:C:2011:807, točka 29, in z dne 8. maja 2018, K. A. in drugi (Združitev družine v Belgiji), C‑82/16, EU:C:2018:308, točka 44).
1

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 4, 21 in 24 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), člena 5(a), člena 6(1) in (4), člena 8(1) in člena 10 Direktive 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav (UL 2008, L 348, str. 98) ter člena 15 Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite (UL 2011, L 337, str. 9).
37

V tem okviru je tako iz predložitvene odločbe kot iz pisnih stališč INSS in španske vlade razvidno, da so navedeni cilji nacionalne ureditve iz postopka v glavni stvari v skladu s cilji Unije, navedenimi v zeleni knjigi Komisije z dne 7. julija 2010, naslovljeni „Za ustrezne, vzdržne in varne evropske pokojninske sisteme“ (COM (2010) 365 final), ter v beli knjigi te institucije z dne 16. februarja 2012, naslovljeni „Strategija za ustrezne, varne in trajne pokojnine“ (COM (2012) 55 final), ki se zavzemata za doseganje ravnovesja med trajanjem delovne dobe in pokoja, zlasti ob upoštevanju podaljševanja pričakovane življenjske dobe, da bi se zagotovili ustreznost in vzdržnost pokojninskih sistemov.
15

Zadevno blago je bilo za račun družbe Bakati odpeljano iz njenega skladišča v Szegedu (Madžarska) do skladišča, ki so ga pridobitelji najeli v kraju Tompa (Madžarska) v bližini srbsko‑madžarske meje, kjer so bili računi in obrazci za zahtevo za vračilo DDV za tuje potnike, ki jih je družba Bakati izdala na podlagi informacij, ki so jih predložili ti pridobitelji, izročeni skupaj z zadevnim blagom v zameno za nakupno ceno. Navedeni pridobitelji so to blago nato z osebnim vozilom odpeljali v Srbijo kot osebno prtljago. Za to blago so bili upravičeni do oprostitve plačila DDV, določene za blago, ki se prevaža v osebni prtljagi tujih potnikov, tako da so družbi Bakati poslali izvod obrazca za zahtevek za vračilo DDV, na katerem je carinski organ potrdil iznos in v katerem je bilo navedeno, da je blago zapustilo ozemlje Evropske unije v kraju Tompa. Družba Bakati jim je ob prejemu tega obrazca vrnila DDV, ki so ga plačali ob nakupu.
7

Poglavje VI te uredbe, naslovljeno „Informacije za potrošnike“, vsebuje člene od 19 do 21 te uredbe. Člen 19 navedene uredbe, naslovljen „Označevanje“, določa: „1. Brez poseganja v druge določbe tega člena so kozmetični izdelki dostopni na trgu samo, če so na primarni in sekundarni embalaži kozmetičnih izdelkov naslednje informacije v neizbrisni, čitljivi in vidni pisavi: […] (d) podrobni varnostni ukrepi, ki jih je treba upoštevati pri uporabi, najmanj pa tisti, našteti v prilogah III do VI, in vse posebne previdnostne informacije na izdelkih za poklicno uporabo; […] (f) namen kozmetičnega izdelka, razen če je razviden iz njegovega videza; (g) seznam sestavin. Ta podatek je lahko naveden samo na sekundarni embalaži. Pred seznamom je naveden izraz ‚sestavine‘ ali ‚ingredients‘. […] 2. Kadar iz praktičnih razlogov ni mogoče navesti informacij iz točk (d) in (g) odstavka 1, kot je določeno, se uporablja naslednje: – informacije se navedejo na priloženem ali pripetem listku, etiketi, traku, nalepki ali kartici; – razen, če je to neizvedljivo, se te informacije navedejo v skrajšani obliki ali z grafičnim simbolom, navedenim v točki 1 Priloge VII, ki morajo biti za informacije iz točke (d) odstavka 1 navedeni na primarni ali sekundarni embalaži, za informacije iz točke (g) odstavka 1 pa na sekundarni embalaži. 3. Pri milih, kopalnih kroglicah in drugih majhnih izdelkih, pri katerih iz praktičnih razlogov ni mogoče, da bi bile informacije navedene v točki (g) odstavka 1, na etiketi, nalepki, traku ali kartici ali na priloženem listku, se te informacije navedejo na obvestilu v neposredni bližini zbirnega mesta (posode, škatle, itd…), na katerem se kozmetični izdelek prodaja. 4. Za kozmetične izdelke, ki niso predpakirani, ki so pakirani na kraju prodaje na zahtevo kupca ali pa so predpakirani za takojšnjo prodajo, države članice sprejmejo predpise za navedbo informacij, predvidenih v odstavku 1. 5. Jezik, v katerem so navedene informacije iz točk (b), (c), (d) in (f) odstavka 1 in iz odstavkov (2), (3) in (4), se določi z zakonodajo države članice, v kateri je izdelek dostopen končnemu uporabniku. […]“
85

Na drugi strani je treba opozoriti, da sta lahko polna učinkovitost prava Unije in učinkovito varstvo pravic, ki jih imajo na njegovi podlagi posamezniki, po potrebi zagotovljena z načelom odgovornosti države za škodo, povzročeno posameznikom zaradi kršitev prava Unije, za katere odgovarja država, saj to načelo izhaja iz sistema pogodb, na katerih temelji Unija, in je veljavno za vsak primer, v katerem država članica krši pravo Unije, in to ne glede na to, kateri javni organ je storilec te kršitve (sodba z dne 19. decembra 2019, Wightman in drugi, Deutsche Umwelthilfe, C‑752/18, EU:C:2019:1114, točki 54 in 55 ter navedena sodna praksa).