ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Približevanje zakonodaj – Motorna vozila – Postopek homologacije v Skupnosti – Direktivi 92/61 in 2002/24

(Direktiva Parlamenta in Sveta 2002/24; Direktiva Sveta 92/61)

2. Prosti pretok blaga – Količinske omejitve – Ukrepi z enakim učinkom

(člena 34 PDEU in 36 PDEU)

Summary

1. Direktivi 92/61 o homologaciji dvo- ali trikolesnih motornih vozil in 2002/24 o homologaciji dvo- in trikolesnih motornih vozil in o razveljavitvi Direktive Sveta 92/61 je treba razlagati tako, da če se za vozilo ali za njegov sestavni del ali samostojno tehnično enoto ne uporablja postopek homologacije, ki ga uvajata ti direktivi, med drugim zato, ker ne spadajo na področje uporabe teh direktiv, njune določbe ne prepovedujejo, da za to vozilo, sestavni del ali samostojno tehnično enoto država članica v nacionalnem pravu uvede ustrezen mehanizem priznavanja pregledov, ki so jih opravile druge države članice. V zvezi s tem se glede na trenutno stanje prava Unije mehanizem homologacije na ravni Unije ne more uporabiti za sestavni del ali samostojno tehnično enoto, katere cilj bi bil tako spremeniti tehnične značilnosti mopeda, da ta ne bi več ustrezal opredelitvi mopeda iz direktiv 92/61 in 2002/24, zlasti glede na moč.

Vsekakor mora taka ureditev upoštevati pravo Unije, zlasti člena 34 PDEU in 36 PDEU.

(Glej točki 40 in 48 ter izrek.)

2. Splošna prepoved prodaje ali uporabe naprav, ki omogočajo povečanje moči in/ali hitrosti mopedov, utegne omejevati prosti pretok tega blaga. Takšna omejitev je prepovedana s členom 34 PDEU, če je ni mogoče utemeljiti z enim od razlogov splošnega interesa, naštetih v členu 36 PDEU, ali z nujnimi zahtevami. Če je tako prepoved mogoče utemeljiti zlasti s ciljem zagotoviti varnost v cestnem prometu, mora biti tak ukrep tudi primeren za zagotovitev uresničitve zastavljenega cilja in ne sme presegati tega, kar je nujno potrebno, da se ta cilj doseže. Ker je glede tega nujna posledica splošne prepovedi prodaje in uporabe naprav, ki omogočajo povečanje moči in/ali hitrosti mopedov v javnem prometu, preprečitev njihove uporabe zlasti za šport zunaj javnega prometa, se je treba vprašati predvsem, ali obstaja manj zavezujoč ukrep od splošne prepovedi, ki bi bil enako učinkovit pri zagotavljanju varnosti v cestnem prometu, za preizkus tega pa je pristojno nacionalno sodišče.

(Glej točke od 44 do 47.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Znamka Skupnosti

–

Postopkovne določbe

–

Vrnitev v prejšnje stanje

–

Rok za vložitev zahteve

–

Začetek

–

Datum, na katerega je zastopnik imetnika znamke izvedel, da je pravica prenehala (Uredba Sveta št. 40/94, člen 78(2); Uredba Komisije št. 2868/95, člen 1, pravilo 77) (Glej točke 36 in od 39 do 41.)

Subject of the case

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (zdaj Splošno sodišče) (prvi senat) z dne 23. septembra 2009 v zadevi Evets proti UUNT (združeni zadevi T-20/08 in T-21/08), s katero je bila zavrnjena tožba za razveljavitev odločbe četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (UUNT) R 603/2007-4 z dne 5. novembra 2007, s katero je bila zavrnjena pritožba zoper odločbo oddelka za upravljanje z znamkami in pravne zadeve in s katero je bilo ugotovljeno, da se zahteva za vrnitev v prejšnje stanje, ki jo je vložila pritožnica, da bi spet pridobila pravico do podaljšanja besedne znamke „DANELECTRO“, šteje za nevloženo, ker je bila vložena prepozno – Neupoštevanje roka za vložitev zahteve za podaljšanje znamk

Izrek

Izrek

1. Pritožba se zavrne.

2. Evets Corp. se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Summary



Keywords

Odškodninska tožba – Predmet – Odškodninski zahtevek za škodo, za katero odgovarja Skupnost

(člena 235 ES in 288, drugi odstavek, ES)

Summary

Tožba zoper Evropsko skupnost iz naslova nepogodbene odgovornosti, tudi če temelji na nacionalni zakonodaji, s katero je določena posebna pravna ureditev, ki se razlikuje od splošne ureditve zadevne države članice na področju civilne odgovornosti, v skladu s členom 235 ES v povezavi s členom 288, drugi odstavek, ES ne spada v pristojnost nacionalnih sodišč.

Okoliščina, da za vložitev take tožbe zaradi odgovornosti veljajo posebni pogoji – med drugim, da je lahko zadevna oseba odgovorna le v primeru „hude in resne napake“ – ne more prikriti dejstva, da ima ta sodba splošne značilnosti odškodninske tožbe na področju nepogodbene odgovornosti v smislu člena 288, drugi odstavek, ES, ki na podlagi člena 235 ES spada v izključno pristojnost sodišč Skupnosti.

(Glej točke 17, 22 in 26 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Vizumi, azil in priseljevanje – Azilna politika – Status begunca ali status subsidiarne zaščite – Direktiva 2004/83

(Direktiva Sveta 2004/83, člen 12(1)(a), prvi stavek)

Summary

Za namene uporabe člena 12(1)(a), prvi stavek, Direktive 2004/83 o minimalnih standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da se jim prizna status begunca ali osebe, ki iz drugih razlogov potrebuje mednarodno zaščito, in o vsebini te zaščite oseba uživa varstvo ali pomoč agencije Združenih narodov, razen Urada visokega komisarja Združenih narodov za begunce (UNCHR), če to varstvo ali pomoč dejansko uveljavi.

Člen 1(D) Ženevske konvencije o statusu beguncev, na katerega napotuje člen 12(1)(a) Direktive, se omejuje na izključitev oseb, ki „zdaj uživajo“ varstvo ali pomoč drugih organov ali agencij Združenih narodov, razen UNCHR, s področja uporabe navedene konvencije. Iz jasnega besedila člena 1(D) Ženevske konvencije je razvidno, da so le osebe, ki dejansko uveljavijo pomoč, ki jo ponuja Agencija Združenih narodov za pomoč in zaposlovanje palestinskih beguncev na Bližnjem vzhodu, zajete z izključitveno klavzulo glede priznanja statusa begunca, ki je določena v tej konvenciji in ki jo je treba kot tako razlagati ozko, in zato ne more vključevati tudi oseb, ki so ali so bile samo upravičene do uživanja varstva ali pomoči te agencije.

(Glej točke 50, 51 in 53 ter izrek.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Države članice – Obveznosti – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev (člen 226 ES) (Glej točko 18.)

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Pravica Komisije, da vloži tožbo – Diskrecijsko izvajanje (člen 226 ES) (Glej točko 19.)

3. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 31.)

4. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Dokaz neizpolnitve – Dokazno breme Komisije (člen 226 ES) (Glej točko 34.)

5. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Davčna osnova – Odbitek vstopnega davka – Obveznosti davčnih zavezancev (Direktiva Sveta 2006/112, členi 73, 168 in 273) (Glej točko 39 in izrek.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 73, 168 in 273 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1) – Mednarodni cestni prevoz oseb – Nacionalna ureditev, ki za prevoznike s sedežem v tujini določa obveznost plačila DDV po pavšalnem sistemu, ki temelji le na številu potnikov, prepeljanih na nacionalno ozemlje, in ki ne dopušča odbitka davka, plačanega v predhodnih stopnjah

Izrek

Izrek

1. Republika Poljska s tem, da je davek na dodano vrednost odmerila tako, kot je določeno v poglavju 13, odstavek 35, točke 1 in od 3 do 5, uredbe ministra za finance z dne 27. aprila 2004 o izvrševanju nekaterih določb zakona o davku na proizvode in storitve, ni izpolnila obveznosti iz členov 73, 168 in 273 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost.

2. Republiki Poljski se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Summary



Keywords

Približevanje zakonodaj – Znamke – Direktiva 89/104 – Izčrpanje pravice iz znamke – Zahteva – Izrecno ali implicitno soglasje imetnika za dajanje na trg v Evropski skupnosti oziroma v Evropskem gospodarskem prostoru – Posrednikovo dajanje izdelkov na trg, ki krši določbo pogodbe o distribuciji

(Uredba Sveta št. 40/94, člen 13(1); Direktiva Sveta 89/104, člen 7(1))

Summary

Člen 13(1) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti in člen 7(1) Direktive 89/104 v zvezi z blagovnimi znamkami je treba razlagati tako, da do izčrpanja pravic iz znamke pride le, če se lahko po presoji nacionalnega sodišča sklepa o izrecnem ali implicitnem soglasju imetnika, da se zadevni izdelki, za katere se uveljavlja izčrpanje, dajo na trg v Skupnosti oziroma v Evropskem gospodarskem prostoru.

Kadar se posrednikom, ki so v pogodbenem razmerju z imetnikom znamke, prepustijo tako imenovani poskusni vzorci parfumov – da bi lahko njihove stranke preizkusile njihovo vsebino, ne da bi bila prenesena lastninska pravica, prodaja pa je prepovedana – kadar lahko imetnik znamke vedno umakne blago in kadar se predstavitev tega blaga očitno razlikuje od stekleničk parfuma, ki jih imetnik znamke običajno da na voljo navedenim posrednikom, na podlagi tega, da so ti poskusni vzorci stekleničke parfuma, na katerih sta označbi „za predstavitev“ in „ni za prodajo“, ni mogoče sklepati, da obstaja implicitno soglasje imetnika znamke, da se dajo na trg, če ne obstaja nikakršen nasprotni dokaz, kar pa mora presoditi nacionalno sodišče.

(Glej točki 47 in 48 ter izrek.)
Člen 2(1) Uredbe št. 2201/96 o skupni ureditvi trga za predelano sadje in zelenjavo, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 386/2004, je treba razlagati tako, da se za proizvod, ki spada pod eno od tarifnih številk KN, ki so naštete v Prilogi I k tej uredbi, kakor je bila spremenjena, vključno s tarifno številko KN 20087092, in ki ustreza opredelitvi „breskev v sirupu in/ali naravnem sadnem soku“ v smislu navedene uredbe v povezavi z Uredbo št. 1535/2003 o določitvi podrobnih pravil za uporabo Uredbe št. 2201/96 v zvezi s programom pomoči za proizvode, predelane iz sadja in zelenjave, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 386/2004, in Uredbo št. 2320/89 o določitvi najnižjih zahtev glede kakovosti za breskve v sirupu in/ali naravnem sadnem soku v okviru programa proizvodne pomoči, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 996/2001, lahko pridobi pomoč iz sistema pomoči iz te določbe.

(Glej točko 32 in točko 1 izreka.)
5

Člen 15 zakona iz leta 1969 o davku od dohodkov pravnih oseb določa: „1. Če ima davčni zavezanec (matična družba) s pravnega in ekonomskega vidika v lasti vsaj 95% vplačanega nominalnega kapitala drugega davčnega zavezanca (odvisna družba), se na predlog obeh davčnih zavezancev davek obračuna, kot da bi šlo za enega davčnega zavezanca, to je kot da so dejavnosti in premoženje odvisne družbe del dejavnosti in premoženja matične družbe. Davek se obračuna pri matični družbi. Davčna zavezanca se obravnavata skupaj kot davčna skupina. V davčni skupini je lahko več odvisnih družb. […] 3. Prvi odstavek se uporabi zgolj, če: […] (b) se za izračun dobička obeh davčnih zavezancev uporabljajo iste določbe; (c) imata oba davčna zavezanca sedež na Nizozemskem, če pa se za enega davčnega zavezanca uporablja zakon o davčni ureditvi Kraljevine [(Belastingregeling voor het Koninkrijk)] ali konvencija o izogibanju dvojnega obdavčevanja, pa se tudi zanj v skladu s to ureditvijo ali s to pogodbo šteje, da ima sedež na Nizozemskem; […] 4. Pravila je mogoče sprejeti s splošnim ukrepom uprave, s katerim se davčnim zavezancem, za ugotavljanje dobička katerih se ne uporabljajo iste določbe, z odstopanjem od odstavka 3(b) omogoči, da vseeno oblikujejo davčno skupino. Poleg tega lahko z odstopanjem od odstavka 3(c) davčni zavezanec, ki na podlagi svoje nacionalne zakonodaje ali zakona o davčni ureditvi Kraljevine ali celo konvencije o izogibanju dvojnega obdavčevanja nima sedeža na Nizozemskem, vendar posluje prek stalne poslovne enote na Nizozemskem, pod pogoji, opredeljenimi s splošnim ukrepom uprave, sestavlja davčno skupino, če lahko Nizozemska na podlagi zakona o davčni ureditvi Kraljevine ali konvencije o izogibanju dvojnega obdavčevanja obdavči dobiček tega podjetja in če: (a) je sedež dejanske uprave tega davčnega zavezanca na Nizozemskih Antilih, na Arubi, v državi članici Evropske unije ali v državi, za katero se uporablja konvencija o izogibanju dvojnega obdavčevanja, sklenjena z Nizozemsko, ki prepoveduje diskriminacijo stalnih poslovnih enot; (b) je davčni zavezanec iz točke (a) delniška družba, družba z omejeno odgovornostjo ali gospodarski subjekt, ki je primerljiv po svoji naravi in načinu ustanovitve, in (c) kadar davčni zavezanec iz točke (a) sestavlja davčno skupino kot matična družba, spada delež v odvisni družbi iz odstavka 1 v premoženje stalne poslovne enote te matične družbe na Nizozemskem. […]“
7

Člen 18(2) zakona o davkih in dajatvah pooblašča VID, naj preveri, če je davčni zavezanec znesek davka pravilno izračunal in če so bili davki in dajatve dejansko plačani. V skladu s členom 23(1) tega zakona lahko VID, če preiskava odkrije kršitev davčnih določb, popravi znesek dolgovanega DDV in kršitelju naloži plačilo globe v roku treh let po izteku roka za plačilo davka.
Komisija je 14. februarja 2005 s spornim aktom, ki ga je podpisal direktor direktorata za pomoč pri operacijah v okviru urada za sodelovanje EuropeAid, odgovorila na prošnjo družbe IH z dne s temi besedami:

„Zahvaljujemo se vam za vaš dopis z dne 22. decembra 2004 […], s katerim ste na podlagi Uredbe [št.] 1049/2001 […] prosili za dostop do dokumentov [v zvezi s pogodbo].

[…] 21. januarja 2005 smo vas obvestili, da mora Komisija pred odgovorom na vašo prošnjo sprejeti dokončno stališče glede odločbe varuha človekovih pravic z dne .

Ko je Komisija glede navedene odločbe sprejela stališče, da se ne strinja z varuhovo razlago [člena 4(1)(b) in (3), drugi pododstavek,] zgoraj navedene uredbe in Uredbe [(ES) št.] 45/2001 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2000] o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti [in o prostem pretoku takih podatkov (UL 2001, L 8, str. 1)], je odločila, da ne bo odobrila dostopa do dokumentov, ki po mnenju Komisije spadajo med izjeme, določene z navedeno uredbo, na katere se je Komisija sklicevala v dopisu varuhu človekovih pravic z dne .

Z obžalovanjem vam sporočamo, da vam razen dokumentov, ki so vam bili na voljo ob dostopu vaše stranke do spisa [v zvezi s pogodbo] 26. [avgusta] 2002, in [petih] dokumentov, ki jih je Komisija priložila k navedenemu dopisu varuhu človekovih pravic – katerega vsebina vam je bila poslana […] – Komisija ne namerava dati na voljo drugih dokumentov […]“
40

Če ta primerjalni preizkus diplom privede do ugotovitve, da znanje in kvalifikacije, ki jih potrjuje tuja diploma, ustrezajo znanju, ki se zahteva z nacionalnimi določbami, mora država članica priznati, da ta diploma izpolnjuje pogoje, ki jih določajo te določbe. Če pa je, nasprotno, na podlagi primerjave ugotovljeno, da le delno ustrezajo tem zahtevanim znanju in kvalifikacijam, ima država članica gostiteljica pravico zahtevati, da zainteresirana oseba dokaže, da je pridobila manjkajoče znanje in kvalifikacije (glej zgoraj navedeni sodbi Vlassopoulou, točka 19, in Aguirre Borrell in drugi, točka 14; sodbo z dne 8. julija 1999 v zadevi Fernández de Bobadilla, C-234/97, Recueil, str. I-4773, točka 32; zgoraj navedeno sodbo Morgenbesser, točka 70, in sodbo z dne 7. oktobra 2004 v zadevi Markopoulos in drugi, C-255/01, ZOdl., str. I-9077, točki 64 in 65).
Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 8. oktobra 2008 v zadevi Carbone‑Lorraine proti Komisiji (T-73/04), s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo tožbo tožeče stranke za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2004/420/ES z dne 3. decembra 2003 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP glede omejevalnega sporazuma na trgu elektrotehničnih in mehanskih ogljikovih in grafitnih proizvodov, in podredno za razveljavitev ali znižanje globe, ki je bila naložena tožeči stranki – Kršitev načela individualizacije kazni – Metoda izračuna zneska naložene globe – Tesno in stalno sodelovanje v upravnem postopku – Načelo sorazmernosti in načelo enakega obravnavanja
Člen 8 navedene direktive, naslovljen „Zaščitna klavzula“, državam članicam omogoča, da sprejmejo te ukrepe:

„1. Če kaka država članica ugotovi, da lahko pripomočki iz druge alinee člena 4(1) in (2) pri predvidenem namenu in ob pravilni namestitvi, vzdrževanju in uporabi škodljivo vplivajo na zdravje in/ali varnost bolnikov, uporabnikov in, če to pride v poštev, drugih oseb, sprejme ustrezne začasne ukrepe za umik takih pripomočkov s trga ali za prepoved ali omejitev njihovega dajanja na trg ali v uporabo. Država članica nemudoma obvesti Komisijo o vseh takih ukrepih z navedbo razlogov za tako odločitev in še posebej, ali je neskladnost s to direktivo posledica:

a) neizpolnjevanja bistvenih zahtev iz člena 3;

b) nepravilne uporabe standardov iz člena 5, če se zatrjuje, da so bili ti standardi uporabljeni;

c) pomanjkljivosti standardov samih.

2. Komisija se nemudoma posvetuje z zadevnimi stranmi. Če Komisija po teh posvetovanjih ugotovi, da:

— so ukrepi upravičeni, o tem nemudoma obvesti državo članico, ki je dala pobudo, in druge države članice; če je odločitev iz odstavka 1, utemeljena na pomanjkljivostih standardov in če država, ki je ukrep uvedla, namerava pri njem vztrajati, Komisija po posvetovanju z zadevnimi stranmi v dveh mesecih predloži zadevo odboru iz člena 6(1), ter začne postopek iz člena 6,

— ukrepi niso upravičeni, o tem nemudoma obvesti državo članico, ki je dala pobudo, in proizvajalca ali njegovega pooblaščenega zastopnika s sedežem v Skupnosti.

3. Če pripomoček, ki ni v skladu s temi zahtevami, nosi oznako CE, pristojna država članica sproži ustrezne ukrepe proti osebi/osebam, ki so pritrdile oznako, in o tem obvesti Komisijo in druge države članice.

4. Komisija zagotavlja, da so države članice seznanjene z napredovanjem in izidom tega postopka.“
11

Člen 1(2) in (3) Direktive 2004/17/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev (UL L 134, str. 1) določa: „2. […] (b) ‚Javna naročila gradenj‘ so javna naročila, katerih predmet je bodisi izvedba bodisi projektiranje in izvedba gradenj, povezanih z eno od dejavnosti v skladu s pomenom iz Priloge XII, ali gradnja ali izvedba gradnje s katerimi koli sredstvi, ki ustreza zahtevam naročnika. ‚Gradnja‘ pomeni rezultat dejavnosti na področju visokih ali nizkih gradenj kot celote, ki sam po sebi izpolnjuje gospodarsko in tehnično funkcijo. (c) ‚Javna naročila blaga‘ so javna naročila, razen tistih iz točke (b), katerih predmet je nakup, zakup, najem ali nakup na kredit z nakupno pravico ali brez nje. Javno naročilo, katerega predmet je nabava proizvodov in dodatno namestitvena in inštalacijska dela, se obravnava kot ‚javno naročilo blaga‘. (d) ‚Javna naročila storitev‘ so javna naročila, katerih predmet je opravljanje storitev iz Priloge XVII, razen javnih naročil gradenj ali naročil blaga. Javno naročilo, katerega predmet so proizvodi in storitve v smislu Priloge XVII, velja za ‚javno naročilo storitev‘, če je vrednost storitev večja od vrednosti proizvodov, ki so vključeni v naročilo. Javno naročilo, katerega predmet so storitve v smislu Priloge XVII in vključujejo dejavnosti v smislu Priloge XII, ki so samo dodatek glavnemu predmetu naročila, velja za javno naročilo storitev. (a) ‚Koncesija za javne gradnje‘ je naročilo enake vrste kot javno naročilo gradenj, razen da je plačilo za opravljanje gradenj bodisi samo pravica do izkoriščanja gradenj ali ta pravica skupaj s plačilom. (b) ‚Koncesija za storitve‘ je naročilo enake vrste kot naročilo storitev, razen da je plačilo za opravljanje storitev bodisi samo pravica do izkoriščanja storitev ali ta pravica skupaj s plačilom.“
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 29. oktobra 2009 – Komisija proti Belgiji

(Zadeva C-474/08)

„Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje vseh ukrepov, potrebnih za uskladitev s členom 23(2) in (5) Direktive 2003/54/ES o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo – Pristojnosti regulatornega organa v sektorju električne energije“

1. Približevanje zakonodaj – Ukrepi za vzpostavitev in delovanje notranjega trga z električno energijo – Direktiva 2003/54 (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2003/54, člen 23(5)) (Glej točko 23.)

2. Približevanje zakonodaj – Ukrepi za vzpostavitev in delovanje notranjega trga z električno energijo – Direktiva 2003/54 (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2003/54, člen 23(2)(a)) (Glej točko 31.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje vseh ukrepov, potrebnih za uskladitev s členom 23(2) in (5) Direktive 2003/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 96/92/ES (UL L 176, str. 37) – Pristojnosti regulatornega organa v sektorju električne energije

Izrek

1) Kraljevina Belgija

– s tem, da ni določila, da se lahko v skladu z določbami člena 23(5) Direktive 2003/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 96/92/ES primeri zavrnitve dostopa do omrežja za distribucijo ali prenos električne energije predložijo regulatornemu organu, ki mora nato odločiti z zavezujočim sklepom v roku dveh mesecev, in

– s tem, da je v nasprotju z določbami člena 23(2)(a) Direktive 2003/54 organu, ki ni regulatorni organ, dodelila pristojnost za opredelitev odločilnih elementov za izračun tarif v zvezi z nekaterimi napravami za prenos električne energije,

ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

2) Kraljevini Belgiji se naloži plačilo stroškov.
3

Člen 2 kraljevega odloka z dne 9. junija 1999 o izvrševanju zakona z dne o zaposlovanju tujih delavcev (Moniteur belge z dne , str. 24162), kakor je bil spremenjen s kraljevim odlokom z dne (Moniteur belge z dne , str. 9583), določa: „Pridobitve delovnega dovoljenja so oproščeni: […] 14. delavci, ki ne prihajajo iz ene od držav članic Evropskega gospodarskega prostora, ki jih zaposluje podjetje s sedežem v državi članici Evropskega gospodarskega prostora, ki v Belgiji opravlja storitve, če: (a) imajo ti delavci v državi članici Evropskega gospodarskega prostora, v kateri imajo prebivališče, pravico ali dovoljenje za prebivanje za obdobje, daljše od treh mesecev; (b) je tem delavcem dovoljeno delati v državi članici, v kateri imajo prebivališče, in če je to dovoljenje veljavno vsaj za obdobje, ko opravljajo storitev v Belgiji; (c) imajo ti delavci sklenjeno običajno pogodbo o zaposlitvi; (d) so ti delavci pri podjetju zaposleni vsaj šest mesecev brez prekinitve; (e) imajo ti delavci, da bi jim bil zagotovljena vrnitev v državo izvora ali stalnega prebivališča, potni list in dovoljenje za prebivanje, veljavno tri mesece po tem, ko je storitev opravljena.“
V uvodni izjavi 17 Direktive 2004/38/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/[EGS] (UL L 158, str. 77, in popravki UL L 229, str. 35; UL 2005, L 197, str. 34 in UL 2007, L 204, str. 28), je navedeno:

„Uživanje pravice do stalnega prebivališča s strani državljanov Unije, ki so se odločili, da se naselijo za daljši čas v državi članici gostiteljici, bi krepilo občutek državljanstva Unije in je ključni element za spodbujanje socialne kohezije, ki je eden od temeljnih ciljev Unije. Pravica do stalnega prebivališča bi zato morala biti predvidena za vse državljane Unije in njihove družinske člane, ki prebivajo v državi članici gostiteljici v skladu s pogoji, določenimi v tej direktivi, neprekinjeno pet let, v kolikor ni bil zoper njih izrečen ukrep izgona.“
1)

Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska s tem, da v predpisanem roku ni sprejelo zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/65/ES z dne 26. oktobra 2005 o krepitvi varnosti v pristaniščih, ni izpolnilo obveznosti iz člena 18 te direktive.