Keywords

Summary



Keywords

1. Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Meje – Zahtevana razlaga za primer sprejetja nacionalne zakonodaje, ki je v skladu s pravom Unije, za dejansko stanje, ki ne spada na področje uporabe tega prava

(člen 35 EU)

2. Evropska unija – Policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Položaj žrtev v kazenskem postopku – Okvirni sklep 2001/220 – Žrtev – Pojem – Pravne osebe – Izključitev

(Okvirni sklep Sveta 2001/220, člena 1(a) in 10(1))

3. Evropska unija – Policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Položaj žrtev v kazenskem postopku – Okvirni sklep 2001/220 – Poravnavanje, ki je v nacionalni zakonodaji izrecno določeno za nekatera kazniva dejanja

(Okvirni sklep Sveta 2001/220, člen 10)

Summary

1. Sodišče je na vprašanje za predhodno odločanje, zastavljeno v okviru člena 35 EU, pristojno odgovoriti tudi, kadar dejansko stanje iz postopka v glavni stvari ne spada na področje uporabe prava Unije, če so z nacionalno zakonodajo za primere, ki jih pravo Unije ne ureja, sprejete enake rešitve kot v pravu Unije. V interesu pravnega reda Unije je zagotovo to, da se zaradi izogibanja prihodnjim različnim razlagam vsaka določba prava Unije razlaga enotno, in sicer ne glede na okoliščine, v katerih se uporablja.

(Glej točko 33.)

2. Člena 1(a) in 10 Okvirnega sklepa 2001/220 o položaju žrtev v kazenskem postopku je treba razlagati tako, da pojem „žrtev“ ne obsega pravnih oseb v okviru pospeševanja poravnavanja v kazenskih zadevah, določenega v členu 10(1).

Iz samega besedila člena 1(a) tega okvirnega sklepa, za namene katerega je žrtev opredeljena kot fizična oseba, ki je utrpela škodo, vključno s telesno ali duševno poškodbo, s čustvenim trpljenjem ali z ekonomsko izgubo, ki so jo neposredno povzročila dejanja ali opustitve, ki kršijo kazensko zakonodajo države članice, je namreč razvidno, da se ta določba nanaša samo na fizične osebe, ki so utrpele tako škodo.

Okoliščina, da nekatere države članice določajo poravnavanje v kazenskem postopku tudi, če je žrtev pravna oseba, ne zbuja dvoma o tem sklepu. Ker namen navedenega okvirnega sklepa namreč ni popolnoma uskladiti zadevno področje, ta okvirni sklep ne preprečuje niti ne zavezuje držav članic, da uporabijo njegove določbe, kadar je žrtev pravna oseba. Prav tako razlaga tega okvirnega sklepa, po kateri se ta nanaša samo na fizične osebe, ne pomeni diskriminacije pravnih oseb, saj lahko zakonodajalec Unije legitimno uvede sistem varstva samo za fizične osebe, saj so te zaradi svoje večje občutljivosti in zaradi narave interesov – kot so življenje in telesna celovitost žrtve – v katere lahko posegajo samo kazniva dejanja, storjena proti fizičnim osebam, v objektivno drugačnem položaju kot pravne osebe.

(Glej točke 26 in od 28 do 31 ter točko 1 izreka.)

3. Člen 10 Okvirnega sklepa 2001/220 o položaju žrtev v kazenskem postopku je treba razlagati tako, da ne zavezuje držav članic, da dopustijo postopek poravnavanja za vsa kazniva dejanja, katerih znaki kaznivega dejanja, določeni v nacionalni zakonodaji, v bistvu ustrezajo znakom tistih dejanj, za katera je poravnavanje izrecno predvideno s to zakonodajo.

Ta določba namreč zgolj nalaga državam članicam, da si prizadevajo za pospeševanje poravnavanja za kazniva dejanja, ki jih štejejo za primerna, tako da je izbira kaznivih dejanj, za katera je mogoč postopek poravnavanja, odvisna od presoje držav članic. Nacionalni zakonodajalec torej z odločitvijo, da dovoli uporabo postopka poravnavanja samo v primeru nekaterih kaznivih dejanj, kot so kazniva dejanja zoper ljudi, zoper varnost prometa ali zoper premoženje – sprejeto pravzaprav iz pravno‑političnih razlogov – ne prekorači svoje diskrecijske pravice.

(Glej točke 37, 38 in 40 ter točko 2 izreka.)