Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA (drugi senat) 
z dne 5. septembra 2019 * 
„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Direktiva (EU) 2016 /343 – 
Člen 4(1) – Domneva nedolžnosti – Javno označevanje osumljenih ali obdolženih oseb za krive – 
Sporazum, sklenjen med državnim tožilcem in storilcem kaznivega dejanja – Nacionalna sodna praksa, 
v kateri je določena identifikacija osumljenih ali obdolženih oseb, ki niso sklenile takega sporazuma – 
Listina o temeljnih pravicah – Člen 48“ 
V zadevi C-377/18, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo 
Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče, Bolgarija) z odločbo z dne 31. maja 
2018 , ki je na Sodišče prispela 8. junija 2018 , v kazenskem postopku zoper 
AH, 
PB, 
CX, 
KM, 
PH, 
ob udeležbi 
MH, 
SODIŠČE (drugi senat), 
v sestavi A. Arabadjiev, predsednik senata, T. von Danwitz in C. Vajda (poročevalec), sodnika, 
generalni pravobranilec: H. Saugmandsgaard Øe, 
sodni tajnik: M. Aleksejev, vodja oddelka, 
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 13. marca 2019 , 
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili: 
– za nemško vlado sprva T. Henze, E. Lankenau in M. Hellmann, agenti, nato E. Lankenau in 
M. Hellmann, agenta, 
* Jezik postopka: bolgarščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2019 :670 1 
SODBA Z DNE 5. 9. 2019 – ZADEVA C-377/18  
AH IN DRU GI (DOMNEVA NEDOLŽNOSTI)  
– za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj s S. Faracijem, avvocato dello Stato, 
– za Evropsko komisijo R. Troosters in Y. G. Marinova, agenta,  
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 13. junija 2019  
izreka naslednjo  
Sodbo 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 4(1), prvi stavek, Direktive (EU) 
2016 /343 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o krepitvi nekaterih vidikov domneve 
nedolžnosti in krepitvi pravice biti navzoč na sojenju v kazenskem postopku (UL 2016 , L 65, str. 1) 
v povezavi z uvodno izjavo 16, prvi stavek, in uvodno izjavo 17 te direktive. 
2 Ta predlog je bil vložen v okviru kazenskega postopka, uvedenega zoper osebe AH, PB, CX, KM in PH, 
v zvezi z njihovim domnevnim sodelovanjem v organizirani hudodelski združbi. 
Pravni okvir 
Pravo Unije 
Listina 
3 Člen 48 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), naslovljen „Domneva 
nedolžnosti in pravica do obrambe“, določa: 
„1. Obdolženec velja za nedolžnega, dokler njegova krivda ni dokazana v skladu z zakono m. 
2. Vsakem u obdolžencu je zagotovljena pravica do obrambe.“ 
4 V Pojasnilih k Listini (UL 2007 , C 303, str. 17) je v zvezi s členom 48 Listine pojasnjeno, da ta določba 
ustreza členu 6(2) in (3) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, 
podpisane 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP). 
5 Člen 52 Listine, naslovljen „Obseg pravic in načel ter njihova razlaga“, v odstavku 3 določa: 
„Kolikor ta listina vsebuje pravice, ki ustrezajo pravicam, zagotovljenim z [EKČP], sta vsebina in obseg 
teh pravic enaka kot vsebina in obseg pravic, ki ju določa navedena konvencija. Ta določba ne 
preprečuje širšega varstva po pravu Unije.“ 
Direktiva 2016 /343 
6 V uvodnih izjavah 1, 4, 5, 9, 10, 16 in 48 Direktive 2016 /343 je navedeno: 
„(1) Domneva nedolžnosti in pravica do poštenega sojenja sta zapisani v členih 47 in 48 [Listine], 
členu 6 [EKČP], členu 14 Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah 
(MPDPP ) in členu 11 Splošne deklaracije o človekovih pravicah. 
[…] 
ECLI:EU:C:2019 :670 2 
7 SODBA Z DNE 5. 9. 2019 – ZADEVA C-377/18  
AH IN DRU GI (DOMNEVA NEDOLŽNOSTI)  
(4) Izvajanje [načela vzajemnega priznavanja sodb in drugih sodnih odločb] temelji na predpostavki, 
da države članice zaupajo v kazenskopravne sisteme drugih držav članic. Obseg načela 
vzajemnega priznavanja je odvisen od več dejavnikov, ki vključujejo mehanizme za varovanje 
pravic osumljenih in obdolženih oseb in skupne minimalne standard e, potrebne za lažje 
uresničevanje navedenega načela. 
(5) Čeprav so države članice pogodbenice EKČP in MPDPP , izkušnje kažejo, da to samo po sebi ne 
zagotavlja vedno zadostnega zaupanja v kazenskopravne sisteme drugih držav članic. 
[…] 
(9) Namen te direktive je okrepiti pravico do poštenega sojenja v kazenskem postopku z določitvijo 
skupnih minimalnih pravil glede nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in pravice biti navzoč na 
sojenju. 
(10) Z določitvijo skupnih minimalnih pravil o varstvu procesnih pravic osumljenih in obdolženih 
oseb je namen te direktive okrepiti zaupanje držav članic v kazenskopravne sisteme drugih držav 
članic in tako olajšati vzajemno priznavanje odločb v kazenskih zadevah. Takšna skupna 
minimalna pravila lahko prav tako odpravijo ovire za prosto gibanje državljanov na ozemlju držav 
članic. 
[…] 
(16) Domneva nedolžnosti bi bila kršena, če bi javne izjave javnih organov ali sodne odločbe, razen 
odločbe o ugotovitvi krivde, osumljeno ali obdolženo osebo označile za krivo, dokler taki osebi 
ni dokazana krivda v skladu z zakono m. Take izjave in sodne odločbe ne bi smele odražati 
mnenja, da je ta oseba kriva. To ne bi smelo posegati v akte tožilstva, namenjene dokazovanju 
krivde osumljene ali obdolžene osebe, kot je obtožni akt, in v sodne odločbe, na podlagi katerih 
se izvrši pogojna kazen, pod pogojem, da se spoštujejo pravice obrambe. To prav tako ne bi 
smelo posegati v predhodne procesne odločbe, ki jih sprejmejo sodni ali drugi pristojni organi in 
ki temeljijo na sumu ali na obremenilnih dokazih, kot so odločbe o priporu pred sojenjem, če 
v teh odločbah osumljena ali obdolžena oseba ni označena za krivo. Pristojni organ bi moral 
morda pred sprejetjem predhodne procesne odločbe preveriti, ali obstaja dovolj obremenilnih 
dokazov zoper osumljeno ali obdolženo osebo za utemeljitev take odločbe, ta odločba pa lahko 
vsebuje sklicevanja na take dokaze. 
[…] 
(48) Glede na to, da direktiva določa minimalna pravila, bi države članice morale imeti možnost 
razširiti pravice iz te direktive, da zagotovijo višjo raven varstva. Raven varstva, ki jo zagotavljajo 
države članice, nikoli ne bi smela biti nižja od standard ov, ki so določeni v Listini oziroma EKČP, 
kakor ju razlagata Sodišče in Evropsko sodiščeza človekove pravice.“ 
Člen 1 Direktive 2016 /343, naslovljen „Predmet urejanja“, določa: 
„Ta direktiva določa skupna minimalna pravila o: 
(a) nekaterih vidikih domneve nedolžnosti v kazenskem postopku; 
(b) pravici biti navzoč na sojenju v kazenskem postopku.“ 
ECLI:EU:C:2019 :670 3 
SODBA Z DNE 5. 9. 2019 – ZADEVA C-377/18  
AH IN DRU GI (DOMNEVA NEDOLŽNOSTI)  
8 Člen 2 te direktive, naslovljen „Področje uporabe“, določa: 
„Ta direktiva se uporablja za fizične osebe, ki so osumljene ali obdolžene v kazenskem postopku. 
Uporablja se v vseh fazah kazenskega postopka, od trenutka, ko je oseba osumljena ali obdolžena 
storitve kaznivega dejanja ali domnevnega kaznivega dejanja, dokler odločba o končni ugotovitvi, ali je 
ta oseba storila zadevno kaznivo dejanje, ne postane pravnomočna.“ 
9 Člen 4 navedene direktive, naslovljen „Javno označevanje osumljenih ali obdolženih oseb za krive“, 
v odstavku 1 določa: 
„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da zagotovijo, da javne izjave javnih organov in sodne 
odločbe, razen odločb o ugotovitvi krivde, osumljene ali obdolžene osebe ne označujejo za krive, 
dokler tej osebi ni dokazana krivda v skladu z zakono m. To ne posega v akte tožilstva, katerih namen 
je dokazati krivdo osumljene ali obdolžene osebe, in v predhodne procesne odločbe, ki jih sprejmejo 
sodni ali drugi pristojni organi in ki temeljijo na sumu ali na obremenilnih dokazih.“ 
10 Člen 14 navedene direktive, naslovljen „Prenos v nacionalno zakono dajo“, v odstavku 1 določa: 
„Države članice uveljavijo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, do 1. aprila 
2018 . O tem takoj obvestijo Komisijo. 
Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali sklic nanjo navedejo ob njihovi 
uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.“ 
Bolgarsko pravo 
11 V skladu s členom 381 Nakazatelno-protsesualen kodeks (zakonik o kazenskem postopku, 
v nadaljevanju: NPK) lahko vsaka obdolžena oseba, ki prizna svojo krivdo, po koncu preiskave prek 
svojega odvetnika sklene sporazum z državnim tožilcem. 
12 Člen 381(5) NPK določa: 
„Sporazum se sklene v pisni obliki in vsebuje priznanje glede teh vprašanj: 
1. ali je bilo dejanje storjeno, ali ga je storil obdolženec, ali je ta odgovoren zanj, ali dejanje pomeni 
kaznivo dejanje in katera je pravna kvalifikacija tega dejanja? 
[…]“ 
13 Člen 381(7) NPK določa: 
„Kadar postopek zadeva več oseb […], lahko sporazum sklenejo nekatere od njih […]“ 
14 Člen 382(5) NPK določa: 
„Sodišče lahko predlaga spremem be sporazuma, ki se obravnavajo skupaj z državnim tožilcem in 
odvetniki obdolžencev. Obdolženec se izjavi zadnji.“ 
15 V skladu s členom 382(7) NPK sodišče odobri sporazum, če ta ni v nasprotju z zakono m in moralnimi 
načeli. 
16 Člen 383(1) NPK določa, da ima sporazum učinke pravnomočne sodbe. 
ECLI:EU:C:2019 :670 4 
SODBA Z DNE 5. 9. 2019 – ZADEVA C-377/18  
AH IN DRU GI (DOMNEVA NEDOLŽNOSTI)  
17 V skladu s členi od 12 do 14 Zakon za grazhdanskata registratsia (zakon o registru prebivalstva) se 
bolgarski državljani določijo s tremi elementi, in sicer z imenom, imenom očeta in priimkom. Imajo 
tudi nacionalno identifikacijsko številko, določeno v členu 11(1) tega zakona, kot upravno 
identifikacijsko oznako, ki omogoča jasno opredelitev zadevne osebe. 
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje 
18 Iz predložitvene odločbe je razvidno, da se osebe AH, PB, CX, KM, PH in MH preganja, ker so od 
novembra 2014 do novembra 2015 sodelovale v organizirani hudodelski združbi, ki je delovala v Sofiji 
(Bolgarija). Namen te skupine je bil pridobivanje premoženjske koristi z izdelavo ponarejenih uradnih 
listin ali s ponarejanjem vsebine teh listin, in sicer osebnih dokumentov in vozniških dovoljenj za 
vožnjo motornih vozil. V obtožnem aktu se zatrjuje, da je bila ta šesterica organizirana v hudodelsko 
združbo in da so si razdelili vloge z namenom doseči skupni cilj, ki je kaznivo dejanje. 
19 Le ena od teh oseb, in sicer MH, je izrazila željo po sklenitvi sporazuma z državnim tožilcem, 
v katerem bi priznala svojo krivdo v zameno za milejšo kazen. 
20 V skladu z navedbami v predložitveni odločbi je preostalih pet obdolženih oseb (v nadaljevanju: pet 
obdolženih oseb) dalo „postopkovno soglasje“ k temu, da oseba MH sklene tak sporazum z državnim 
tožilcem, pri čemer so izrecno navedle, da to ne pomeni, da priznavajo svojo krivdo in da se 
odpovedujejo svoji pravici, da se izjavijo za nedolžne. 
21 Iz opisa dejanskega stanja v sporazumu, sklenjenem med državnim tožilcem in osebo MH, izhaja, da je 
bila zadnjenavedena oseba skupaj s petimi obdolženimi osebami del organizirane hudodelske združbe. 
Vse obdolžene osebe so v tem sporazumu identificirane na enak način, to je z njihovim imenom, 
imenom očeta, priimkom in nacionalno identifikacijsko številko. Edina razlika v tem, kako so te osebe 
identificirane, je dejstvo, da je oseba MH poleg tega identificirana z datumom rojstva in krajem rojstva, 
naslovom, narodnostjo, državljanstvom, družinskim statusom ter kazensko evidenco. 
22 V skladu z nacionalnimi procesnimi pravili je bil ta sporazum predložen v odobritev predložitvenemu 
sodišču, ki je pristojno za njegovo spremem bo. 
23 V zvezi s tem se to sodišče sprašuje, ali je v skladu s členom 4(1) Direktive 2016 /343, da se v besedilu 
sporazuma iz postopka v glavni stvari pet obdolženih oseb, ki niso sklenile tega sporazuma in v zvezi 
s katerimi se zadeva nadaljuje po rednem kazenskem postopku, jasno in izrecno navede kot članice 
zadevne organizirane hudodelske združbe in da se jih identificira z njihovim imenom, imenom očeta, 
priimkom in nacionalno identifikacijsko številko. 
24 Navaja, prvič, da se mora v skladu z ustaljeno nacionalno sodno prakso besedilo sporazuma popolnoma 
ujemati z besedilom obtožnega akta, v katerem so vse obdolžene osebe navedene kot sostorilke 
kaznivega dejanja. Poleg tega bi bila lahko navedba sostorilcev kaznivega dejanja zelo pomem bna za 
obstoj znakov zadevnega kaznivega dejanja, saj je v skladu z bolgarskim pravom za to, da obstaja 
organizirana hudodelska združba, potrebno sodelovanje vsaj treh oseb. 
25 Drugič, predložitveno sodišče poudarja, da člen 4(1) Direktive 2016 /343 sodišču prepoveduje 
označevati obdolženo osebo za krivo v odločbi, ki ni odločba o ugotovitvi krivde. Sprašuje se, ali je 
treba šteti, da je pet obdolženih oseb, za katere se zadeva nadaljuje po rednem kazenskem postopku, 
označenih za krive, če so v uradni sodni odločbi navedene z njihovim imenom, imenom očeta, 
priimkom in nacionalno identifikacijsko številko kot sostorilke zadevnega kaznivega dejanja. 
ECLI:EU:C:2019 :670 5 
SODBA Z DNE 5. 9. 2019 – ZADEVA C-377/18  
AH IN DRU GI (DOMNEVA NEDOLŽNOSTI)  
26 V teh okoliščinah je Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče, Bolgarija) prekinilo 
odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: 
„Ali je nacionalna sodna praksa, ki zahteva, da se v besedilu sporazuma (sklenjenega v okviru 
kazenskega postopka) kot storilci zadevnega kaznivega dejanja navedejo ne le obdolženec, ki je priznal 
krivdo za navedeno kaznivo dejanje in je sklenil ta sporazum, temve č tudi drugi obdolženci, sostorilci 
kaznivega dejanja, ki niso sklenili tega sporazuma in niso priznali krivde ter v zvezi s katerimi se 
zadeva nadaljuje po rednem kazenskem postopku, toda ki soglašajo s tem, da prvi obdolženec sklene 
sporazum, v skladu s členom 4(1), prvi stavek, Direktive 2016 /343 v povezavi z uvodno izjavo 16, prvi 
stavek, in uvodno izjavo 17 te direktive?“ 
27 Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 22. junija 2018 odločil, da se zadeva v skladu s členom 53(3) 
Poslovnika Sodišča obravnava prednostno. 
Vprašanje za predhodno odločanje 
28 Najprej, čeprav je v predlogu za sprejetje predhodne odločbe navedeno, da je pet obdolženih oseb dalo 
„postopkovno soglasje“ k temu, da oseba MH sklene sporazum o priznanju krivde z državnim tožilcem 
v zameno za milejšo kazen, je treba poudariti, da Sodišču ni postavljeno vprašanje o morebitni 
združljivosti nacionalne ureditve, s katero bi bila glede na okoliščine primera sodna odobritev takega 
sporazuma odvisna od soglasja teh oseb, s pravom Unije. 
29 Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 4(1) Direktive 2016 /343 razlagati 
tako, da nasprotuje temu, da v sporazumu, v katerem obdolžena oseba prizna svojo krivdo v zameno za 
milejšo kazen in ki ga mora potrditi nacionalno sodišče, kot sostorilka zadevnega kaznivega dejanja ni 
izrecno navedena samo ta oseba, ampak tudi druge obdolžene osebe, ki krivde niso priznale in se 
preganjajo v okviru ločenega kazenskega postopka. 
Uporaba Direktive 2016 /343 
30 Najprej je treba preučiti, ali se Direktiva 2016 /343 uporablja v okoliščinah, kot so te iz postopka 
v glavni stvari. 
31 Prvič, ni sporno, da se ta direktiva uporablja ratione temporis. V zvezi s tem zadostuje ugotoviti, da 
predložitveno sodišče še ni odobrilo sporazuma iz postopka v glavni stvari in da bo torej do 
morebitne odobritve tega sporazuma nujno prišlo po roku za prenos Direktive 2016 /343, ki je 1. april 
2018 . 
32 Drugič, Direktiva 2016 /343 se uporablja tudi ratione personae. V skladu s členom 2 te direktive se ta 
direktiva uporablja za fizične osebe, ki so osumljene ali obdolžene v kazenskem postopku. Uporablja se 
v vseh fazah kazenskega postopka, in sicer od trenutka, ko je oseba osumljena ali obdolžena storitve 
kaznivega dejanja ali domnevnega kaznivega dejanja, dokler odločba o končni ugotovitvi, ali je ta 
oseba storila zadevno kaznivo dejanje, ne postane pravnomočna. 
33 Iz predložitvene odločbe pa je razvidno, da se pet obdolženih oseb iz postopka v glavni stvari preganja 
v kazenskem postopku in da končna odločba o ugotovitvi njihove krivde za zadevno kaznivo dejanje še 
ni bila sprejeta. 
ECLI:EU:C:2019 :670 6 
SODBA Z DNE 5. 9. 2019 – ZADEVA C-377/18  
AH IN DRU GI (DOMNEVA NEDOLŽNOSTI)  
34 Tretjič, navedena direktiva se uporablja ratione materiae, ker sporazum iz postopka v glavni stvari 
spada v kategorijo „sodne odločbe, razen odločb o ugotovitvi krivde“ iz člena 4(1) Direktive 2016 /343. 
Na eni strani namreč tak sporazum, ki je sklenjen med državnim tožilcem in obdolženo osebo, po 
odobritvi sodišča pomeni sodno odločbo, kot je navedel generalni pravobranilec navedel v točkah 
od 37 do 42 sklepnih predlogov. 
35 Na drugi strani v tem sporazumu iz postopka v glavni stvari ni odločeno o krivdi petih obdolženih 
oseb. V zvezi s tem je treba poudariti, da zgolj to, da se ta sporazum nanaša na krivdo osebe MH, ne 
more izključiti opredelitve odločbe, „razen odločb o ugotovitvi krivde“, kar zadeva pet obdolženih 
oseb. Kot je poudarilo predložitveno sodišče, lahko ta sporazum pomeni vsebinsko odločitev za osebo, 
ki ga je sklenila in ki je torej lahko označena za krivo, ne pa za druge obdolžence, ki niso sklenili 
sporazuma. Drugačna razlaga člena 4(1) Direktive 2016 /343 bi povzročila, da pet obdolženih oseb ne 
bi moglo več uveljavljati jamstev iz te določbe. Taka razlaga bi bila v nasprotju z namenom direktive, 
kot izhaja iz njene uvodne izjave 9, in sicer okrepitvijo pravice do poštenega sojenja v kazenskem 
postopku. 
Obveznost iz člena 4(1), prvi stavek, Direktive 2016 /343 
36 Države članice na podlagi člena 4(1), prvi stavek, Direktive 2016 /343 sprejmejo potrebne ukrepe, da 
zagotovijo, da med drugim sodne odločbe, razen odločb o ugotovitvi krivde, osumljene ali obdolžene 
osebe ne označujejo za krive, dokler tej osebi ni dokazana krivda v skladu z zakono m. 
37 Iz uvodne izjave 16 Direktive 2016 /343 izhaja, da je namen te določbe zagotoviti spoštovanje domneve 
nedolžnosti. Zato take sodne odločbe v skladu s to uvodno izjavo ne bi smele odražati mnenja, da je ta 
oseba kriva. 
38 V tem okviru je treba ugotoviti, da je predmet Direktive 2016 /343, kot je razvidno iz njenega člena 1 in 
uvodne izjave 9, določiti skupna minimalna pravila, ki se uporabljajo v kazenskih postopkih glede 
nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in pravice biti navzoč na sojenju (sodba z dne 19. septembra 
2018 , Milev, C-310/18 PPU , EU:C:2018 :732, točka 45). 
39 Namen te direktive je tako okrepiti zaupanje držav članic v kazenskopravne sisteme drugih držav 
članic, kot to izhaja iz uvodnih izjav 4, 5 in 10 te direktive. 
40 Čeprav člen 4(1) Direktive 2016 /343 državam članicam dopušča prosto presojo pri sprejemanju 
ukrepov, potrebnih za namene te določbe, ostaja dejstvo, kot je razvidno iz uvodne izjave 48 te 
direktive, da raven varstva, ki jo zagotavljajo države članice, nikoli ne bi smela biti nižja od 
standard ov, določenih v Listini in EKČP, zlasti tistih, ki se nanašajo na domnevo nedolžnosti. 
41 V zvezi s tem je treba poudariti, da je domneva nedolžnosti zapisana v členu 48 Listine, ki ustreza 
členu 6(2) in (3) EKČP, kot je razvidno iz Pojasnil k Listini. V skladu s členom 52(3) Listine iz tega 
sledi, da je treba za razlago člena 48 Listine upoštevati člen 6(2) in (3) EKČP kot minimalno raven 
varstva (glej po analogiji, kar zadeva člen 17 Listine, sodbo z dne 21. maja 2019 , Komisija/Madžarska 
(Pravice užitka na kme tijskih zemljiščih), C-235/17, EU:C:2019 :432, točka 72 in navedena sodna 
praksa). 
42 V Direktivi 2016 /343 in sodni praksi v zvezi s členom 48 Listine ni natančnih navedb o tem, kako je 
treba določiti, ali je oseba v sodni odločbi označena za krivo, zato se je treba za razlago člena 4(1) 
Direktive 2016 /343 zgledovati po sodni praksi Evropskega sodiščaza človekove pravice v zvezi 
s členom 6(2) EKČP. 
ECLI:EU:C:2019 :670 7 
SODBA Z DNE 5. 9. 2019 – ZADEVA C-377/18  
AH IN DRU GI (DOMNEVA NEDOLŽNOSTI)  
43 V zvezi s tem je Evropsko sodiščeza človekove pravice štelo, da je načelo domneve nedolžnosti kršeno, 
če sodna odločba ali izjava nosilca uradne funkcije, ki se nanaša na obdolženo osebo, vsebuje jasno 
izjavo – brez pravnomočne obsodbe – da je zadevna oseba storila zadevno kaznivo dejanje. V tem 
okviru je to sodišče poudarilo pomem bnost izbire izrazov, ki jih uporabijo sodni organi, ter posebnih 
okoliščin, v katerih so ti bili uporabljeni, in narave in okvira zadevnega postopka (glej v tem smislu 
sodbo ESČP z dne 27. februarja 2014 , Karaman proti Nemčiji, CE:ECHR:20140227 JUD001710310 , 
točka 63). 
44 Navedeno sodišče je priznalo, da mora nacionalno sodišče v sestavljenih kazenskih postopkih, v katerih 
se obravnava več osumljencev, ki jim ni mogoče soditi skupaj, da bi presodilo krivdo obdolžencev, 
nujno navesti sodelovanje tretjih oseb, ki [se] jim bo nato ločeno sodil[o]. Vendar je pojasnilo, da čeje 
treba predložiti dejstva v zvezi z vpletenostjo tretjih oseb, bi se moralo zadevno sodišče izogniti temu, 
da bi se posredovalo več informacij, za katere ni potrebno, da bi se analiziralo pravno odgovornost 
oseb, ki jih je treba obravnavati pred njim. Poleg tega je to isto sodišče poudarilo, da je treba 
obrazložitev sodnih odločb formulirati tako, da se je mogoče izogniti morebitni prezgodnji sodbi 
o krivdi zadevnih tretjih oseb, ki bi lahko ogrozila pravično obravnavo obtožb proti slednjim v okviru 
ločenega postopka (glej v tem smislu sodbo ESČP z dne 27. februarja 2014 , Karaman proti Nemčiji, 
CE:ECHR:20140227 JUD001710310 , točki 64 in 65; glej tudi sodbo ESČP z dne 23. februarja 2016 , 
Navalny y in Ofitserov proti Rusiji, CE:ECHR:2016 :0223 JUD004663213 , točka 99). 
45 Glede na to sodno prakso in kot je v bistvu navedel generalni pravobranilec v točki 91 sklepnih 
predlogov, je treba člen 4(1) Direktive 2016 /343 razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da je 
v sporazumu, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari, ki ga mora potrditi nacionalno sodišče, 
navedeno sodelovanje obdolženih oseb, ki niso oseba, ki je sklenila ta sporazum in je tako priznala 
svojo krivdo, ki pa bodo obravnavane ločeno in so identificirane, če, prvič, je ta navedba nujna za 
opredelitev pravne odgovornosti osebe, ki je sklenila navedeni sporazum, in drugič, če je v istem 
sporazumu jasno navedeno, da se te druge osebe preganjajo v ločenem kazenskem postopku in da 
njihova krivda ni bila dokazana v skladu z zakono m. 
46 V zvezi s tem je treba za nadzor nad spoštovanjem domneve nedolžnosti vedno analizirati sodno 
odločbo in njeno obrazložitev v celoti ter ob upoštevanju posebnih okoliščin, v katerih je bila sprejeta. 
Kot je na obravnavi poudarila Komisija, bi bilo vsako izrecno sklicevanje na neobstoj krivde 
soobdolžencev v določenih odstavkih sodne odločbe brez smisla, če bi bilo mogoče druge odstavke te 
odločbe razumeti kot prezgodnji izraz njihove krivde. 
47 V obravnavanem primeru predložitveno sodišče navaja, da je – kot določa nacionalno pravo – za to, da 
obstaja hudodelska združba, potrebno sodelovanje vsaj treh oseb. Zdi se, da iz predložitvene odločbe 
torej izhaja – ob pridržku preveritve, ki jo opravi predložitveno sodišče – da je bila navedba petih 
obdolženih oseb kot sostorilcev kaznivega dejanja v sporazumu iz postopka v glavni stvari nujna za 
ugotovitev krivde osebe MH zaradi njenega sodelovanja v organizirani hudodelski združbi. 
48 Kaže pa, da v sporazumu iz postopka v glavni stvari, kot je bil predložen predložitvenemu sodišču 
v odobritev, ni jasno navedeno, da se pet obdolženih oseb preganja ločeno in da njihova krivda ni bila 
dokazana v skladu z zakono m, kar mora preveriti predložitveno sodišče. Ker takega pojasnila ni, ta 
sporazum v nasprotju s členom 4(1) Direktive 2016 /343 omogoča označitev teh oseb za krive, čeprav 
njihova krivda še ni bila dokazana v skladu z zakono m. 
49 Iz predložitvene odločbe pa je razvidno, da ima predložitveno sodišče na podlagi nacionalnega prava 
možnost, da v okviru postopka odobritve spremeni pogoje navedenega sporazuma. V teh okoliščinah 
člen 4(1) te direktive zahteva, da se sporazum iz postopka v glavni stvari po potrebi odobri šele po 
njegovi spremem bi, s katero je jasno navedeno, da se pet obdolženih oseb preganja v okviru ločenega 
kazenskega postopka in da njihova krivda ni bila dokazana v skladu z zakono m. 
ECLI:EU:C:2019 :670 8 
SODBA Z DNE 5. 9. 2019 – ZADEVA C-377/18  
AH IN DRU GI (DOMNEVA NEDOLŽNOSTI)  
50 V teh okoliščinah je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 4(1) Direktive 2016 /343 
razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da v sporazumu, v katerem obdolžena oseba prizna svojo krivdo 
v zameno za milejšo kazen in ki ga mora potrditi nacionalno sodišče, kot sostorilka zadevnega 
kaznivega dejanja ni izrecno navedena samo ta oseba, ampak tudi druge obdolžene osebe, ki niso 
priznale svoje krivde in se preganjajo v okviru ločenega kazenskega postopka, če, prvič, je ta navedba 
nujna za opredelitev pravne odgovornosti osebe, ki je sklenila navedeni sporazum, in drugič, čeje 
v istem sporazumu jasno navedeno, da se te druge osebe preganjajo v ločenem kazenskem postopku 
in da njihova krivda ni bila dokazana v skladu z zakono m. 
Stroški 
51 Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, 
se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo: 
Člen 4(1) Direktive (EU) 2 0 1 6 / 3 4 3  E v ropskega parlamenta in Sveta z dne 9. mar ca 2 0 1 6 
o krepitvi nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in krepitvi pravice biti nav zoč na sojenju 
v kazenskem postopku je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da v sporazumu, 
v katerem obdolžena oseba prizna svojo krivdo v zameno za milejšo kazen in ki ga mora potrditi 
nacionalno sodišče, kot sostorilka zadevnega kaznivega dejanja ni iz recno navedena samo ta 
oseba, ampak tudi druge obdolžene osebe, ki niso priznale svoje krivde in se preganjajo v okviru 
ločenega kazenskega postopka, če, pr vič, je ta navedba nujna za opredelitev pravne odgovornosti 
osebe, ki je sklenila navedeni sporazum, in drugič, če je v istem sporazumu jasno navedeno, da se 
te druge osebe preganjajo v ločenem kazenskem postopku in da njihova krivda ni bila dokazana 
v skladu z zakonom. 
Podpisi 
ECLI:EU:C:2019 :670 9