ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 30. januarja 2008 – Terezakis proti Komisiji

(Zadeva T-380/04)

„Dostop do dokumentov – Uredba (ES) št. 1049/2001 – Dokumenti v zvezi z izgradnjo novega atenskega mednarodnega letališča v Spati – Zavrnitev dostopa – Izjema, ki se nanaša na varstvo poslovnih interesov – Izjema, ki se nanaša na varstvo namena revizije – Delni dostop“

Evropske skupnosti – Institucije – Pravica dostopa javnosti do dokumentov – Uredba št. 1049/2001(člen 253 ES; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, člena 2(3) in 4 od (1) do (6)) (Glej točke od 38 do 46, od 53 do 67, od 69 do 73, od 85 do 105, od 153 do 155 in 163.)

Predmet

Predlog za razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 12. julija 2004, s katero je ta tožeči stranki zavrnila dostop do nekaterih dokumentov v zvezi z izgradnjo novega atenskega mednarodnega letališča v Spati.

Izrek

1) Odločba Komisije z dne 12. julija 2004 se razglasi za nično v delu, v katerem se nanaša na zavrnitev dostopa do pogodbe z dne 14. junija 1996, sklenjene med družbo Athens International Airport SA in konzorcijem družb pod vodstvom Hochtief AG.

2) Tožba se v preostalem zavrne.

3) Ioannis Terezakis nosi polovico svojih stroškov.
SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (prvi senat)

z dne 16. aprila 2008

Zadeva T-486/04

Christos Michail

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Ničnostna tožba – Dolžnost pomoči – Psihično nadlegovanje“

Predmet: Ničnostna tožba zoper zavrnitev zaradi molka Komisije z dne 20. marca 2004, s katero je ta zavrnila prošnjo za pomoč, ki jo je tožeča stranka vložila na podlagi člena 24 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih skupnosti.

Odločitev: Tožba se zavrne. Christos Michail nosi polovico svojih stroškov. Komisija poleg svojih stroškov nosi še polovico stroškov C. Michaila.

Povzetek

Uradniki – Psihično nadlegovanje – Pojem





Uradnik, ki trdi, da je žrtev psihičnega nadlegovanja, mora ne glede na svoje subjektivno dojemanje zatrjevanih dejstev predložiti vse dokaze, na podlagi katerih je mogoče dokazati, da je bil žrtev ravnanja, katerega objektivni namen je bil diskreditirati ga ali namerno poslabšati njegove delovne razmere, to je ravnanja, ki je objektivno namerno.

(Glej točki 62 in 63.)

Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 23. februar 2001, De Nicola proti EIB, združene zadeve T‑7/98, T‑208/98 in T‑109/99, RecFP, str. I‑A‑49 in II‑185, točka 286; Sodišče prve stopnje, 4. maj 2005, Schmit proti Komisiji, T‑144/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑101 in II‑465, točki 64 in 65.
62

Treba je dodati, da upoštevnost primerov primerljivih oblik za presojo razlikovalnega učinka prijavljene znamke v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 ne more biti izpodbijana zato, ker naj bi ravnanje tretjih, ki proizvajajo ali komercializirajo proizvode s to obliko, morda izhajalo iz nacionalne zakonodaje o nelojalni konkurenci (v tem smislu glej zgoraj navedeno sodbo Oblika steklenice limonade, točka 51) oziroma o pravu znamk. Dejansko je poudarjeno, da je skupnostni sistem znamk samostojen sistem, sestavljen iz skupnih pravil, in da sledi ciljem, ki so zanj značilni, pri čemer njegova uporaba ni odvisna od vseh nacionalnih sistemov. Zato se lahko lastnost znaka, ki se lahko registrira kot znamka Skupnosti, presoja samo na podlagi upoštevnih predpisov Skupnosti (sodba Sodišča prve stopnje z dne 7. februarja 2002 v zadevi Mag Instrument proti UUNT (Oblika žepnih svetilk ), T-88/00, Recueil, str. II-467, točka 41, in zgoraj navedena sodba Oblika bele in prozorne stekleničke, točka 45). V ostalem pa tožeča stranka ni dokazala, da oblike, ki jih je predložil preizkuševalec, ne kažejo dejanskih norm ali običajev zadevnega sektorja.
Razveljavitev petih odločb drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 3. decembra 2003 (zadeve R 107/2003-2, R 111/2003-2, R 114/2003-2, R 115/2003-2 in R 122/2003-2) v zvezi s postopki z ugovorom med družbama Budĕjovický Budvar, národní podnik, in Anheuser-Busch, Inc.
7

Znamka št. 2147672 označuje naslednje proizvode iz razreda 20: „postelje, žimnice in vzglavne blazine iz volne, volneni in slamnati odpadki, konjska žima in podobne snovi, mešane žimnice z elastičnimi vzmetmi, vzglavne blazine in žimnice iz kavčuka, pena in vse vrste poliuretanskih pen; zibelke, divani; slamnate žimnice z lesom in vzmetmi z železnim ogrodjem; pogradi, nočne omarice, zibelke, pohištvo za kampiranje in plažo, vse vrste pohištva, vključno s kovinskim pohištvom, zložljivim pohištvom, pisarniškim pohištvom, žimnicami s kovinskimi in cevastimi vzmetmi, napihljivimi žimnicami, ki niso za medicinske namene, žimnicami in vzmetnicami za posteljno opremo, posteljni okviri (iz lesa); posteljna oprema, razen posteljnega perila; instalacije za posteljno opremo (nekovinske), posteljna kolesca, nekovinska; vzmetnice za postelje, bolniške postelje; vodne postelje, ki niso za medicinske namene, pohištvo, ogledala, okvirji, izdelki, ki jih ne obsegajo drugi razredi, iz lesa, plute, trsa, rogoza, vrbovega protja, roževine, kosti, slonovine, ribje kosti, želvovine, jantarja, biserne matice, morske pene in nadomestkov vseh teh snovi ali iz umetnih snovi“.
Podjetje, ki ga takšen postopek zadeva, se ne more sklicevati na kršitev svoje pravice do obrambe zaradi dejstva, da nekateri dokazni elementi iz različice prijave, ki vsebuje zaupne podatke in s katero se je začel navedeni postopek, niso povzeti v poslani različici, ki ne vsebuje zaupnih podatkov, saj če ni primerno opozorilo Komisije in nato Sveta, tem institucijam ni omogočilo, da presodijo težave, ki bi mu jih ta neobstoj povzetka lahko povzročal.

Na podlagi načela spoštovanja pravice do obrambe mora biti podjetjem, ki jih zadeva postopek preiskave, ki mu sledi sprejetje protidampinške uredbe, med upravnim postopkom omogočeno, da primerno predstavijo svoje stališče o resničnosti in upoštevnosti zatrjevanih dejstev in okoliščin ter o dokaznih elementih, ki jih Komisija navaja v podporo svoji trditvi o obstoju dampinga in škode, ki naj bi s tem nastala.

Pri določanju začasnih in dokončnih protidampinških in izravnalnih dajatev je treba upoštevati sestavo Skupnosti ob sprejetju zadevnih uredb. Te dajatve namreč ne sankcionirajo predhodnega ravnanja, temveč so zaščitni ukrep zoper nelojalno konkurenco, ki je posledica iz dampinga in subvencij. Poleg tega mora določanje škode v skladu s členom 3(2) Uredbe št. 384/96 in členom 8(2) Uredbe št. 2026/97 o zaščiti proti subvencioniranemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti temeljiti na pozitivnih dokazih in vključevati objektivno presojo, prvič, obsega dampinškega in subvencioniranega uvoza ter njunega učinka na cene na trgu Skupnosti za podobne izdelke in, drugič, posledičnega vpliva tega uvoza na industrijo Skupnosti. Zato, če je po obdobju preiskave prišlo do širitve Skupnosti in Komisija v tem obdobju ni zbrala informacij z vidika širitve in se torej te nanašajo le na Skupnost z začetnim številom držav članic, mora Komisija, ko je sprejela začasni uredbi, in po potrebi Svet, ko je sprejel dokončni uredbi, preveriti, ali so te informacije upoštevne tudi za razširjeno Skupnost.

Institucij nikakor ni mogoče razbremeniti takšne obveznosti, niti običajne prepovedi upoštevanja dokazov, zbranih po obdobju preiskave, določene v členu 6(1) temeljne protidampinške uredbe št. 384/96 in členu 11(1) Uredbe Sveta št. 2026/97, niti možnosti pregleda ukrepov. Prvič, namen navedenega obdobja in prepovedi z izjemami je namreč, da se zagotovi reprezentativnost in zanesljivost rezultatov preiskave ter da na podatke, na podlagi katerih se ugotavlja damping ali subvencija in škoda, ne vpliva ravnanje zadevnih proizvajalcev po začetku postopka in torej, da je dokončna dajatev, uvedena na koncu postopka, ustrezna za učinkovito odpravo navedene škode. Drugič, zgolj možnost tega pregleda, ki se prepusti diskreciji Komisije in nastopi po sprejetju uredb, nikakor ne more pomeniti zadostnega upoštevanja učinkov širitve.

(Glej točke od 63 do 67 in 71.)
Zadeva T-260/04

Centro di educazione sanitaria e tecnologie appropriate sanitarie (Cestas)

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Ničnostna tožba — Evropski razvojni sklad — Vračilo predujma — Opomin — Akt, ki ga ni mogoče izpodbijati s tožbo — Pripravljalni akt — Nedopustnost“

Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 17. aprila 2008 II - 703

Povzetek sodbe

Ničnostna tožba – Izpodbojni akti – Pojem – Akti z zavezujočimi pravnimi učinki – Pripravljalni akti – Izključitev

(člena 230 ES in 256 ES; finančna uredba v zvezi z 9. Evropskim razvojnim skladom, členi 44, 45 in 46(2))

Le ukrepi, ki povzročijo zavezujoče pravne učinke, ki lahko vplivajo na interese tožeče stranke tako, da značilno spremenijo njen pravni položaj, pomenijo akte, ki so lahko predmet ničnostne tožbe v smislu člena 230 ES.

Akte ali odločbe, sprejete v večstopenjskem postopku, zlasti ob koncu internega postopka, je mogoče izpodbijati le, če gre za ukrepe, ki na koncu tega postopka dokončno določajo stališče Komisije, in če ne gre za vmesne ukrepe, katerih namen bi bil priprava končne odločbe.

Iz več določb finančne uredbe v zvezi z 9. Evropskim razvojnim skladom izhaja, da je opomin obvestilo dolžniku. Ker je v členih 44 in 46(2) navedene uredbe obravnavan izvršljiv sklep, ki je ločen in nastopi pozneje kot opomin v okviru postopka izterjave, je jasno, da opomin ni izvršljiv. Gre za pripravljalni akt, ki mu sledi morebitno sprejetje odločitve Komisije, da bo začela postopek izterjave v okviru sodnega postopka ali s sprejetjem odločbe na podlagi člena 256 ES. Zato ta ukrep, ki bi na koncu tega postopka dokončno določal stališče Komisije, ne povzroči zavezujočih pravnih učinkov, ki lahko vplivajo na interese tožeče stranke, in zato zoper njo ni mogoče vložiti ničnostne tožbe v smislu člena 230 ES.

(Glej točke 67, 69 in 76.)
V zvezi s tem člen 95(4) ES ni podlaga za to, da država članica od Komisije zahteva, naj sprejme odločitev o obsegu uskladitve, ki jo uvaja direktiva Skupnosti, in/ali o združljivosti nacionalne ureditve s tako direktivo. Ker v skladu z isto določbo o tem, ali poslati uradno obvestilo zaradi pridobitve dovoljenja za odstopanje zaradi izjemnih okoliščin, odloča zgolj zadevna država članica in ker poleg tega Komisija na podlagi nobene določbe Direktive 2002/45 o dvajseti spremembi Direktive 76/769 o omejitvah pri trženju in uporabi nekaterih nevarnih snovi in pripravkov (klorirani parafini s kratkimi verigami) ni pristojna za odločanje o njeni razlagi, je stališče tega organa glede področja uporabe zadevnega ukrepa Skupnosti zgolj mnenje, ki ne zavezuje pristojnih nacionalnih organov.

Ko se torej Komisija v okviru preizkusa dopustnosti obvestila, ki je določen v členu 95(4) ES, omejuje na to, da opozori na obseg uskladitve, ki ga uvaja zadevna direktiva, in da potrdi presojo države članice, ki je slednjo privedla do tega, da je Komisijo obvestila o zadevnih nacionalnih določbah, rezultat takega preizkusa ne more spremeniti pravnega položaja zadevne države članice in s tem biti predmet ničnostne tožbe, glede na to, da se je postopek iz člena 95(4) in (6) ES začel na podlagi obvestila in ne na podlagi mnenja Komisije glede razlage zadevne usklajevalne direktive. V okviru tega postopka tako mnenje namreč pomeni zgolj preizkus utemeljitev, ki jih je podala ta država članica glede morebitne ohranitve nacionalnih določb, o katerih je uradno obvestila Komisijo.

(Glej točko 68.)
Ker je ta oddelku za ugovore prevode dokazov in dodatne dokumentacije o ugledu svojih prejšnjih znamk v jezik postopka predložil prepozno, in sicer po izteku navedenega roka, se šteje, kot da dokazov ni predložil pravočasno v smislu člena 74(2) Uredbe št. 40/94, tako da jih Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) v skladu z isto določbo lahko spregleda.

Iz dvojnega napotila, iz pravila 16(3) Uredbe št. 2868/95 za izvedbo Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti na pravilo 20(2) po eni strani in iz pravila 17(2) na pravilo 16(3) po drugi strani, izhaja, da je rok, ki ga na podlagi pravila 20(2) določi oddelek za ugovore za vložitev podrobnih podatkov o dejstvih, dokazih in navedbah v podporo ugovoru, prav tako mogoče uporabiti glede prevodov dokazov o ugledu prejšnjih znamk vložnika ugovora v jezik postopka z ugovorom.

Ko je odboru za pritožbe predložena pritožba zoper odločbo, s katero je bil zavrnjen ugovor zoper registracijo znaka kot znamke Skupnosti, ima ta na podlagi člena 74(2) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti široko diskrecijsko pravico pri odločanju, ali bo, glede na odločbo, o kateri odloča, dejstva in dokaze, ki jih je vložnik ugovora predložil prepozno pred oddelkom za ugovore, upošteval ali ne. Tako upoštevanje dejstev in dokazov je lahko zlasti upravičeno takrat, kadar lahko po eni strani prepozno predloženi dokazi že od začetka zelo vplivajo na izid ugovora, in po drugi strani, kadar faza postopka, v kateri je prišlo do te prepozne predložitve, in njegove okoliščine ne nasprotujejo upoštevanju teh dejstev in dokazov.

Odbor za pritožbe, s tem da takoj odkloni izvrševanje svoje diskrecijske pravice glede tega, ali je treba upoštevati take dokaze in dodatno dokumentacijo, torej napačno uporablja pravo.

(Glej točke 62, 63 in 67.)
Nasprotno ta obveznost ne obstaja v zvezi s predlogom sprememb dokumenta, ki je bil članicam Odbora predhodno pravilno posredovan, do teh sprememb pa je prišlo med zasedanjem Odbora, če nobena določba poslovnika navedenega odbora ne določa, da bi bilo treba te predloge predstaviti pisno v vseh uradnih jezikih. Ta možnost, ustno predstaviti spremembe med zasedanjem Odbora, obstaja, čeprav bi šlo celo za vsebinske spremembe osnutka, vpisanega na dnevni red zasedanja. Če bi namreč Komisija svoje predloge sprememb morala predstaviti pisno in v vseh uradnih jezikih, bi bilo med zasedanjem osnutek praktično nemogoče vsebinsko spremeniti.

Besedilo „od 1. januarja 2003“ odstavka 1 člena 13 Uredbe št. 2371/2002 o ohranjevanju in trajnostnem izkoriščanju ribolovnih virov v okviru skupne ribiške politike se nanaša tako na vstope v ribiško ladjevje kot na umike, ki jih je bilo treba nadomestiti, tako da je mogoče upoštevati samo umike, ki so se izvedli po tem datumu. Zato režim nadomestil vstopov in izstopov, ki je bil uveden z Uredbo št. 2371/2002, pomeni, da se zmogljivost ribiškega ladjevja države članice ne more povečati preko njene ravni, ki je obstajala 1. januarja 2003. Referenčne ravni, določene na podlagi člena 12 Uredbe št. 2371/2002, imajo dejansko vrednost le za države članice, ki so jih presegle 1. januarja 2003, in bodo postale brezpredmetne, ko jih bodo spoštovale vse države članice.

(Glej točke od 67 do 77.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo

(člena 88(2) ES in 230, četrti odstavek, ES)

2. Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo

(člen 88(2) ES)

Summary

1. Odločba bi lahko zadevala druge subjekte od naslovnikov le, če jih zadeva zaradi nekih posebnih značilnosti ali dejanskega položaja, ki jih označuje glede na vse druge osebe in jih zaradi tega individualizira podobno, kot bi naslovljence.

Ker je bila izpodbijana odločba sprejeta po izvedenem formalnem postopku preiskave iz člena 88(2) ES, taka odločba posamično zadeva podjetja takrat, ko so vložila prijavo, s katero je bil sprožen ta postopek, in predložila stališča, ki so vplivala na potek postopka, če je ukrep, ki je predmet te odločbe, znatno prizadel njihov tržni položaj.

Zgolj okoliščina, da je zadevna odločba lahko vplivala na konkurenčne odnose na upoštevnem trgu in da je bilo to podjetje v kakršnem koli konkurenčnem odnosu z upravičencem iz te odločbe, še ne pomeni, da gre za znaten vpliv.

Tako se podjetje ne more sklicevati le na konkurenčen odnos, ki ga ima s podjetjem, ki je upravičeno do zadevnega ukrepa, temveč mora poleg tega izkazati tudi to, koliko je prizadet njegov položaj na trgu.

Glede pomembnosti kršitve za položaj tožeče stranke na trgu ni v pristojnosti sodnega organa Skupnosti, da se na stopnji preučitve dopustnosti dokončno izreče glede konkurenčnih odnosov med tožečo stranko in podjetjem, naslovnikom pomoči. Zato lahko le tožeča stranka ustrezno navede razloge, zaradi katerih lahko odločba Komisije, s tem da pomembno vpliva na njen položaj na trgu, škoduje njenim zakonitim interesom.

(Glej točke od 51 do 53 in 56.)

2. Ničnostna tožba, ki jo vloži združenje podjetij, ki ni naslovnik izpodbijanega akta, je dopustna le ob dveh predpostavkah. Prvič, združenje mora z vložitvijo tožbe nadomestiti enega ali več članov, ki jih zastopa, če so bili slednji v položaju, da vložijo dopustno tožbo. Drugič, obstajajo posebne okoliščine, kot je vloga, ki bi jo lahko imelo v okviru postopka, ki je vodilo do akta, katerega razveljavitev se zahteva.

Preprosto dejstvo, da je tožeča stranka vložila pritožbo pri Komisiji ter da je izmenjala korespondenco in v zvezi s tem imela z njo pogovore, ne bi pomenilo zadostnih posebnih okoliščin, ki omogočajo individualizacijo tožeče stranke glede na vse druge osebe in ji podelijo procesno upravičenje za vložitev tožbe zoper splošni režim pomoči.

S tega vidika okoliščina, da združenje med postopkom v skladu z določbami Pogodbe s področja državnih pomoči intervenira pri Komisiji za zaščito kolektivnih interesov svojih članov, sama po sebi ne zadostuje, da se utemelji procesno upravičenje združenja, ne da bi njena vloga presegla izvrševanje procesnih pravic, priznanih zainteresiranim iz člena 88(2) ES.

(Glej točke od 65 do 69 in 73.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Podobnost med zadevnima znamkama – Merila presoje – Sestavljena znamka

(Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b))

2. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede s prejšnjo znamko – Figurativna znamka z besednim elementom „KINJI by SPA“ in besedna znamka KINNIE

(Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b))

Summary

1. Celovita presoja verjetnosti mora v skladu s členom 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti pri vidni, slišni in pojmovni podobnosti zadevnih znamk temeljiti na celotnem vtisu teh znamk, upoštevajoč zlasti njihove razlikovalne in prevladujoče elemente.

Glede vidne podobnosti sestavljene znamke ne moremo obravnavati, kot da je podobna drugi znamki, ki je enaka ali podobna eni od komponent sestavljene znamke, razen če ta komponenta pomeni prevladujoči element celotnega vtisa sestavljene znamke. Tako je, če lahko ta komponenta sama po sebi prevlada nad podobo te znamke, ki jo upoštevna javnost hrani v spominu, pri čemer so vse druge komponente znamke zanemarljive pri celotnem vtisu znamke.

V zvezi s tem velja, da če je znak sestavljen iz figurativnih in besednih elementov, to ne pomeni avtomatično, da je treba besedni element vedno obravnavati kot prevladujočega. Figurativni element ima lahko enak položaj kot besedni element.

Dalje, niti v okoliščinah, ko sta nasprotujoči si znamki sestavljeni iz podobnih besednih elementov, to samo po sebi ne dopušča ugotovitve, da obstaja vidna podobnost med nasprotujočima si znakoma. Zaradi prisotnosti, pri enem od znakov, figurativnega elementa, ki ima posebno in izvirno obliko, je lahko celotni vtis vsake od znamk različen.

(Glej točke 38 in od 45 do 48.)

2. Za povprečnega evropskega potrošnika ne obstaja verjetnost zmede med figurativnim znakom z besednim elementom „KINJI by SPA“, za katerega se zahteva registracija kot znamke Skupnosti za „sadne pulpe“ in „mineralne vode in sodavice ter druge brezalkoholne pijače iz sadnih sokov; nealkoholne sadne pijače; nealkoholne sadne ekstrakte, sadne sokove, sirupe in druge pripravke na osnovi sadja, sadnih ekstraktov ali sadne pulpe za izdelavo pijač“ iz razredov 29 in 32 Nicejskega aranžmaja, in besedno znamko KINNIE, registrirano prej kot znamko Skupnosti za „nealkoholne pijače; preparate za izdelavo pijač“ iz razreda 32 navedenega aranžmaja, ker sta nasprotujoči si znamki pomembno različni na vidni in pojmovni ravni, kar izniči njuno slišno podobnost. Tako čeprav so proizvodi, ki jih zajemata zadevni znamki, enaki ali zelo podobni, vidne in pojmovne razlike med spornima znakoma dajejo dovolj razlogov za ugotovitev, da ne obstaja verjetnost zmede v upoštevni javnosti.

(Glej točke 35, 55 in 62.)
263

Prvič, glede domnevnega neobstoja načrta za prestrukturiranje tožeča stranka najprej trdi, da ta presoja ni združljiva z ugotovitvijo, da se je v poročilih, ki sta bili na voljo v obdobju, navajalo prestrukturiranje. Komisija bi se morala po mnenju tožeče stranke opreti na načrt podjetja, ki so ga pred ustanovitvijo tožeče stranke v dogovoru z G. R. izdelali v podjetju RBSH&P in ga preučili v podjetju AA. Ta načrt naj bi se poleg tega uspešno izvajal. Nato tožeča stranka zatrjuje, da je bila Komisija seznanjena z vsemi merili načrta podjetja, in sicer zlasti: s podrobno analizo o stanju trga, proizvodih in ciljni klienteli za novo podjetje; s konkretnimi napovedmi o predvidenemu prometu in o dejanskem prometu; „cash-flow“ in njegovi različni scenariji v različnih finančnih ureditvah; z vsemi predvidenimi in izvedenimi ukrepi financiranja, vključno z vložki iz zasebnih in javnih sredstev; z načrtovanimi in uresničenimi naložbami ter nazadnje z uporabo sredstev, ki izhaja iz letnih poročil podjetja. Glede predvidenega financiranja ustanovitve podjetja tožeča stranka trdi, da je Zvezna republika Nemčija 15. marca 2001 Komisiji posredovala investicijski načrt za naložbe, ki so bile izvršene med letoma 1994 in 2000, ter da je bila v njenem obvestilu z dne podrobno razložena vsebina načrta podjetja, ki ga je izdelalo podjetje RBSH&P. Po mnenju tožeče stranke je do manjših sprememb načrta celotnega financiranja prišlo zaradi odločitve, da kupi, in ne najame, sredstva.
3

Proizvodi, za katere je bila zahtevana registracija znamke, so iz razredov 5, 10 in 42 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kot je bil revidiran in spremenjen, in ustrezajo naslednjemu opisu: — razred 5: „Farmacevtski, veterinarski in sanitarni proizvodi, dietetske snovi za medicinsko uporabo, hrana za dojenčke, obliži, povijalni material; snovi za plombiranje zob in zobne odtise; dezinfekcijska sredstva, pripravki za uničevanje škodljivcev, fungicidi in herbicidi“; — razred 10: „Kirurški, medicinski, zobozdravstveni in veterinarski aparati in instrumenti, proteze udov, očesne in zobne proteze, ortopedski pripomočki; material za kirurško šivanje“; — razred 42: „Nastanitev in gostinstvo; storitve kemika; inženirske storitve; bolnišnične storitve in storitve negovalnega ali zdravstvenega centra; medicinska, higienska in lepotna nega; storitve medicinskega, bakteriološkega ali kemičnega laboratorija; razvoj zdravil, farmacevtska živila in drugi sanitarni proizvodi ter vodenje medicinskih in kliničnih raziskav, svetovanje in podpora tretjim v okviru teh aktivnosti; znanstvene in industrijske raziskave, zlasti medicinske, bakteriološke ali kemijske raziskave; storitve optikov; storitve fizikov; tolmačenje; računalniško programiranje, zlasti za medicino; tehnično izvedenstvo; raziskave (tehnične in pravne) na področju avtorskih pravic; tehnični nasveti in izvedenstvo; svetovanje odgovornim zdravstvenim delavcem na področju razvoja, vzpostavitve in vodenja terapevtskih programov in evalvacija teh programov na podlagi študij; vzreja živali; prevajanje; najem instalacij za obdelavo podatkov; najem avtomatov za distribucijo; upravljanje z avtorskimi pravicami in njihovo vodenje; uporaba pravic industrijske lastnine; preizkušanje materialov; rezerviranje bivalnih prostorov“.
Ničnostna tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 18. septembra 2003 (zadeva R 191/2002-2) glede postopka z ugovorom med Pelikan Vertriebsgesellschaft mbH & Co. KG in Dainichiseika Colour & Chemicals Mfg. Co. Ltd.