SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(drugi senat)

z dne 12. decembra 2012

Zadeva F‑12/10 DEP

Petrus Kerstens

proti

Evropski komisiji

„Postopek – Odmera stroškov – Zastopanje institucije s strani enega njenih uslužbencev – Stroški, ki se lahko povrnejo – Nujni izdatki – Pojem – Stroški prevoza, stroški nastanitve in dnevnice, izplačani uslužbencu“

Predmet: Predlog za odmero stroškov, ki se lahko povrnejo, ki ga je Evropska komisija vložila pri Sodišču za uslužbence na podlagi člena 92(1) Poslovnika po sodbi Sodišča za uslužbence z dne 8. marca 2012 v zadevi Kerstens proti Komisiji, F‑12/10.

Odločitev: Znesek stroškov, ki se lahko povrnejo Komisiji v zadevi Kerstens proti Komisiji, F‑12/10, se določi na 348,52 EUR. Vsaka stranka nosi svoje stroške v tem postopku o odmeri stroškov.

Povzetek

1. Sodni postopek – Stroški – Odmera stroškov – Stroški, ki se lahko povrnejo – Nujni izdatki, ki jih priglasijo stranke – Potni stroški in dnevnice uslužbencev institucij Unije – Pogoji za vračilo

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člena 91(b) in 92)

2. Sodni postopek – Stroški – Odmera stroškov – Stroški, ki se lahko povrnejo – Nujni izdatki, ki jih priglasijo stranke – Pojem – Osebni prejemki uradnika, ki zastopa institucijo pred sodišči Unije – Izključitev

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 91(b))

3. Sodni postopek – Stroški – Odmera stroškov – Spor glede stroškov, ki se lahko povrnejo instituciji, ki jo zastopa kateri od njenih uslužbencev – Meje

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 91(b))

1. Iz člena 91(b) Poslovnika Sodišča za uslužbence izhaja, da so stroški, ki se lahko povrnejo, omejeni po eni strani na izdatke, ki nastanejo zaradi postopka pred Sodiščem za uslužbence, in po drugi strani na izdatke, ki so bili nujno potrebni zaradi tega postopka. Zato dejstvo, da se nastali izdatki krijejo iz proračuna zadevne institucije ali ne, ni merilo, na podlagi katerega bi bilo mogoče ugotoviti, ali se lahko povrnejo ali ne. Vseeno v pojem nujnih izdatkov, ki nastanejo zaradi postopka, spadajo le izdatki, ki se lahko ločijo od notranje dejavnosti institucije, kot so potni stroški in dnevnice, ki nujno nastanejo zaradi postopka.

Glede vprašanja, kateri izdatki, ki jih ima institucija, lahko po potrebi ustvarijo terjatve te institucije do tretje osebe, ki ji je naloženo plačilo stroškov v sodnem postopku, je treba razlikovati med izdatki, ki se lahko ločijo od notranje dejavnosti institucije, in izdatki, ki jih ni mogoče ločiti od te dejavnosti. Čeprav je v zvezi s tem res, da proračunska postavka, dodeljena pravni službi institucije za stroške službene poti njenega osebja v proračunskem letu, krije med drugim izdatke, nastale zaradi poti v Luksemburg za potrebe zastopanja institucije v sodnih postopkih, to ne spremeni dejstva, da je treba – če je ob koncu postopka tožeči stranki naloženo plačilo stroškov – nekatere izdatke, ki jih ima institucija in se štejejo za nujne zaradi postopka, vrniti v navedeni proračun, zaradi česar mora institucija zahtevati njihovo vračilo od neuspele stranke in, če je potrebno, začeti postopek iz člena 92 Poslovnika. Zato je treba ugotoviti, da so potni stroški, stroški nastanitve in dnevnice, izplačani uslužbencu institucije, lahko predmet vračila iz naslova stroškov, ki se lahko povrnejo. Prav tako uporaba potovalne agencije ni nerazumna, če upravi olajša upravljanje potnih stroškov uslužbencev in ji omogoči prihranke.

Poleg tega izdatki, ki se lahko ločijo od notranje dejavnosti institucije, ne morejo biti pavšalni. Taka pavšalnost bi namreč zadevni instituciji omogočila, da vanje vključi notranje izdatke, kot so stroški sekretariata ali administrativni stroški, ki ne morejo biti predmet vračila iz naslova stroškov, ki se lahko povrnejo.

(Glej točke 24, 25, 27, 29, 30 in 41.)

Napotitev na:

Sodišče: 26. november 2004, EIB proti De Nicoli, C‑198/02 P(R)‑DEP, točka 20;

Splošno sodišče Evropske unije: 23. marec 2012, Kerstens proti Komisiji, T‑266/08 P‑DEP, točki 13 in 21.

2. Izdatkov, povezanih z dejavnostjo uradnika, ni mogoče šteti za izdatke, ki nastanejo zaradi postopka in se zato lahko povrnejo. Ko institucije zastopa kateri od njihovih uradnikov, je namreč opravljanje vseh nalog tega uradnika plačano v okviru osebnih prejemkov, ki jih prejme v skladu s Kadrovskimi predpisi. Naloga tega uradnika, za katerega veljajo Kadrovskih predpisi, ki urejajo njegov finančni položaj, je svetovati in pomagati instituciji, v kateri je zaposlen, ter opravljati naloge, ki so mu dodeljene na področju njenih dejavnosti, kar poleg zastopanja pred sodišči Unije zajema zaščito interesov institucije, ki jo zastopa.

(Glej točko 26.)

Napotitev na:

Sodišče: 7. september 1999, Komisija proti Sveriges Betodlares in Henriksonu, C‑409/96 P‑DEP, točka 12;

Splošno sodišče Evropske unije: zgoraj navedena sodba Kerstens proti Komisiji, točke 13, 19 in 21.

3. Tožeči stranki v sporu med Unijo in njenimi uslužbenci nikakor ni treba določiti, kako uslužbenec, ki zastopa toženo stranko pred sodiščem Unije, potuje na službeni poti, niti koliko časa ta službena pot traja, pod pogojem, da so stroški, katerih vračilo zahteva tožena stranka, nujni v smislu člena 91(b) Poslovnika Sodišča za uslužbence.

(Glej točko 36.)