ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(Glej točke od 24 do 26.)

Člene 9(1), 73, 78, prvi odstavek, točka (a), in 79, prvi odstavek, točka (c), Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da je treba znesek dajatev, ki ga družba s koncesijo za upravljanje omrežja za distribucijo plina plačuje občinam zaradi uporabe javnega dobrega navedenih občin in ki ga nato ta družba prevali na drugo družbo, zadolženo za trženje plina, ta pa ga nato prevali na končne potrošnike, vključiti v davčno osnovo davka na dodano vrednost, ki se v skladu s členom 73 te direktive uporablja za storitev, ki jo prva od teh družb opravlja za drugo.

Družbi, ki je zadolžena za trženje plina, namreč niso zaračunane navedene dajatve kot take, ampak cena uporabe občinskega javnega dobrega. Zato je znesek navedenih dajatev element protidajatve, ki jo družba s koncesijo za upravljanje omrežja za distribucijo plina dobi od družbe, zadolžene za trženje plina, za svojo storitev, ki je ekonomska dejavnost v smislu člena 9(1) Direktive 2006/112.

(Glej točke 33, 34, 38 in izrek.)
Združeni zadevi C‑271/14 in C‑273/14

LFB Biomédicaments SA in drugi

proti

Ministre des Finances et des Comptes publics

in

Ministre des Affaires sociales et de la Santé

(Predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ju je vložilo Conseil d’État (Francija))

„Predhodno odločanje — Zdravila za uporabo v humani medicini — Direktiva 89/105/EGS — Člen 6, točki 3 in 5 — Izločitev zdravil s seznama lastniških zdravil, ki so krita poleg bolnišničnih pavšalnih zneskov — Obveznost obrazložitve“

Povzetek – Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 16. aprila 2015

Približevanje zakonodaj – Farmacevtski proizvodi – Direktiva 89/105 – Zdravila za uporabo v humani medicini – Pozitiven seznam zdravil, ki jih krije nacionalni sistem zdravstvenega zavarovanja – Odločitev, s katero so spremenjeni pogoji oziroma višina povračila za zdravilo, ker je to izločeno z navedenega seznama zdravil, ki so krita poleg storitev bolnišničnega zdravljenja – Obveznost obrazložitve

(Direktiva Sveta 89/105, člen 6, točki 3 in 5)

Člen 6 Direktive 89/105 v zvezi s preglednostjo ukrepov, ki urejajo določanje cen zdravil za človeško uporabo in njihovo vključitev v področje nacionalnih sistemov zdravstvenega zavarovanja je treba razlagati tako, da obveznost obrazložitve iz točk 3 in 5 tega člena velja za odločitev, s katero se omejujejo pogoji za povračilo ali znižuje stopnja kritja za zdravilo, ker je to izločeno s seznama lastniških zdravil, ki so krita iz sistema obveznega zdravstvenega zavarovanja poleg storitev bolnišničnega zdravljenja, katerih kritje je zagotovljeno v okviru pavšalnih zneskov za bivanje in oskrbo.

Bilo bi namreč v nasprotju s ciljem preglednosti priznati, da za tako odločitev ne velja obveznost obrazložitve iz člena 6, točka 3 in 5, Direktive 89/105, katere namen je, da zainteresiranim strankam omogoči preveriti, ali so odločitve v zvezi z določitvijo cen zdravil in vključitvijo teh zdravil v nacionalne sisteme zdravstvenega zavarovanja sprejete na podlagi objektivnih in preverljivih meril ter ne diskriminirajo med nacionalnimi zdravili in zdravili iz drugih držav članic.

(Glej točki 30 in 31 ter izrek.)
Nadzor pravne podlage akta omogoča preverjanje pristojnosti avtorja akta in ali je prišlo do nepravilnosti pri postopku sprejetja tega akta. Izbira pravne podlage akta Unije mora temeljiti na objektivnih elementih, ki jih je mogoče sodno preizkusiti, med katerimi sta cilj in vsebina akta.

Glede na obširnost ciljev skupne zunanje in varnostne politike, kot so navedeni v členih 3(5) PEU in 21 PEU ter v posebnih določbah v zvezi s to politiko, zlasti v členih 23 PEU in 24 PEU, Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava s tem, da je presodilo, da je mogoče Sklep Sveta 2011/172 o omejevalnih ukrepih proti nekaterim osebam in subjektom zaradi razmer v Egiptu zakonito sprejeti na podlagi člena 29 PEU, ker spada v okvir politike pomoči novim egiptovskim organom, katere namen je spodbujati politično in ekonomsko stabilnost te države, in natančneje, pomagati organom te države pri boju proti protipravnemu prilaščanju javnih sredstev in ker povsem izhaja iz skupne zunanje in varnostne politike in je v skladu s cilji, navedenimi v členu 21(2)(b) in (d) PEU.

(Glej točke 42, 43 in 46.)
2

Švicarska konfederacija je 6. decembra 1992 po zavrnitvi Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 52, str. 3) sklenila vrsto dvostranskih sporazumov z Evropsko unijo in njenimi državami članicami na določenih področjih. Svet in predstavniki vlad držav članic so aprila 2003 sprejeli sklepe, s katerimi so Evropsko komisijo pooblastili za pogajanja s Švicarsko konfederacijo o potrebnih prilagoditvah Sporazuma med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani in Švicarsko konfederacijo na drugi o prostem pretoku oseb (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 41, str. 6) glede na širitev Unije maja 2004. Svet je v istih sklepih Komisijo tudi pooblastil za pogajanja o sporazumu o finančnem prispevku k ekonomski in socialni koheziji v razširjeni Uniji v skladu s pogajalskimi smernicami, priloženimi tem sklepom, in po posvetovanju z delovno skupino za Evropsko združenje za prosto trgovino (v nadaljevanju: delovna skupina za EFTO).
Člen 25 navedene uredbe z naslovom „Priznavanje in izvršljivost drugih odločb“ določa:

„1. Odločbe sodišča, katerega odločba o uvedbi postopkov se prizna […], ki zadevajo vodenje in končanje postopkov v primeru insolventnosti, in poravnave, ki jih je odobrilo navedeno sodišče, se prav tako priznajo brez kakršnih koli nadaljnjih formalnosti. Take odločbe se izvršijo v skladu s členi [od] 31 do 51, razen s členom 34(2) […] konvencije [z dne 27. septembra 1968] o pristojnosti in izvrševanju sodb v civilnih in trgovinskih zadevah [(UL 1972, L 299, str. 32), kakor je bila spremenjena s poznejšimi konvencijami o pristopu novih držav članic k tej konvenciji].

Prvi pododstavek prav tako velja za odločbe, ki so neposredno sprejete na podlagi postopkov v primeru insolventnosti in so z njimi tesno povezane, četudi jih je sprejelo drugo sodišče.

[…]

2. Priznavanje in izvršitev drugih odločb, ki niso navedene v odstavku 1, ureja konvencija iz odstavka 1, pod pogojem, da se navedena konvencija uporablja.

[…]“
Člen 110 zakona št. XL iz leta 2008 o dobavi zemeljskega plina (A földgázellátásról szóló 2008. évi XL törvény) določa:

„1. Upravljavec določi pravila, postopke in metode delovanja povezanega omrežja za zemeljski plin, obvezno vsebino trgovinskih sporazumov, obračunavanja in merjenja ter izmenjave podatkov, pa tudi kodeks omrežja, ki vsebuje podrobna pravila o dnevnih izravnavah. […]

2. Kodeks omrežja je osnovan ob upoštevanju varnosti oskrbe, zahtev glede kakovosti, konkurenčne nevtralnosti in prostega dostopa do povezanega omrežja. Upravljavec se v postopku njegove priprave posvetuje s komisijo za kodeks omrežja, ki je bila ustanovljena in deluje v skladu s posebnimi zakoni ali drugimi predpisi.

3. Upravljavec omrežja vsako leto pregleda kodeks omrežja, pripravljen v skladu z odstavkom 2. Pri tem se posvetuje s komisijo za kodeks omrežja in v primeru sprememb [predlagano spremembo ali spremembe] najpozneje do 31. oktobra pošlje regulativnemu organu v odobritev, skupaj s prejetimi mnenji. Regulativni organ zavrne odobritev kodeksa omrežja, če je ta nezakonit ali če ovira učinkovito konkurenco ali izvajanje načel in pravil o določanju tarif ali omogoča diskriminatorno obravnavanje nekaterih odjemalcev. Upravljavcu nalaga, naj iz razlogov, ki jih navede, in v roku, ki ga določi, spremeni osnutek in ga vnovič predloži. Pooblaščeni subjekti, proizvajalci zemeljskega plina, uporabniki omrežja in odjemalci morajo spoštovati upoštevna pravila odobrenega kodeksa omrežja.

4. V primeru zakonskih ali drugih sprememb ali če kodeks omrežja ovira učinkovito konkurenco ali izvajanje načel in pravil o določanju tarif ali neutemeljeno omogoča diskriminatorno obravnavanje nekaterih odjemalcev, regulativni organ po posvetovanju s pooblaščenimi subjekti in uporabniki omrežja, upravljavcu naloži, naj iz razlogov, ki jih navede, in v roku, ki ga določi, spremeni kodeks. Če kodeksa ne spremeni, mu lahko naloži globo in spremeni kodeks po uradni dolžnosti.

5. Prečiščena različica kodeksa omrežja in njegovih sprememb se skupaj z odločbo o odobritvi regulativnega organa objavijo na spletni strani pooblaščenih subjektov.

[…]“
7

Člen 6, točke od 1 do 3, Direktive 89/105 določa: „Če je zdravilo vključeno v nacionalni sistem zdravstvenega zavarovanja, potem ko so pristojni organi odločili, da ga bodo uvrstile na pozitivno listo zdravil, ki jih vključuje državni sistem zdravstvenega zavarovanja, veljajo naslednje določbe. 1. Države članice zagotovijo, da se odločitev o vlogi, ki jo je v skladu z zahtevami, predpisanimi v zadevni državi članici, predložil imetnik odobritve za trženje, da bi zdravilo vključili v seznam zdravil, ki jih vključujejo sistemi zdravstvenega zavarovanja, sprejme in sporoči predlagatelju v 90 dneh po njenem prejetju. Kadar je v skladu s tem členom mogoče vložiti prošnjo, preden se pristojni organi dogovorijo o ceni, ki se bo zaračunavala za izdelek po členu 2, ali kadar se o ceni zdravila in njegovi vključitvi v seznam izdelkov, ki jih vključuje sistem zdravstvenega zavarovanja, odloča po enem samem upravnem postopku, se rok podaljša za nadaljnjih 90 dni. Predlagatelj pristojnim organom zagotovi ustrezne podatke. Če so podatki, ki spremljajo vlogo, neustrezni, se rok odloži in pristojni organi nemudoma obvestijo predlagatelja o tem, kakšni podrobni dodatni podatki se zahtevajo. Kadar država članica ne dovoli vloge na podlagi tega člena, preden se pristojni organi ne dogovorijo o ceni, ki se bo zaračunavala za izdelek po členu 2, zadevna država članica zagotovi, da celotno obdobje, ki je potrebno za oba postopka, ne presega 180 dni. Ta rok se lahko podaljša v skladu s členom 2 ali odloži v skladu z določbami prejšnjega pododstavka. 2. Vsaka odločitev o nevključitvi zdravila na seznam izdelkov, ki jih vključuje sistem zdravstvenega zavarovanja, vsebuje navedbo razlogov, ki temeljijo na objektivnih in preverljivih merilih, vključno z izvedenskimi mnenji ali priporočili, če je ustrezno, na katerih temelji odločitev. Predlagatelja je poleg tega treba obvestiti o pravnih sredstvih, ki so mu na voljo v skladu z veljavnimi zakoni, in o rokih, ki so dovoljeni za uporabo takšnih sredstev. 3. Pred datumom iz člena 11(1), države članice v ustrezni publikaciji objavijo in Komisiji sporočijo merila, ki jih morajo upoštevati pristojni organi pri odločanju, ali naj zdravila vključijo v sezname ali ne.“
31

Iz spisa, ki ga ima Sodišče na voljo v obravnavani zadevi, je glede tega razvidno, da je upoštevanje obdobij pred začetkom službovanja uradnika, dopolnjenih izven njegovega zaposlitvenega razmerja kot uradnik, izjema, ki je bila uvedena zato, da se pri pridobivanju pokojninskih pravic ne obravnava manj ugodno uradnikov, ki so pred začetkom službovanja v javnem sektorju zvezne države pridobili višjo izobrazbo, v razmerju do tistih, katerih zaposlitev ni bila pogojena s posebno izobrazbo in ki so posledično lahko začeli s službovanjem v javnem sektorju zvezne države, ko so dopolnili 18 let. Pravila nacionalnega pokojninskega sistema za uradnike so zastavljena tako, da celotna kariera, ki se upošteva za namene izračuna zneska pokojnine, sega do najnižje zahtevane starosti za začetek službovanja kot državni uslužbenec. Namen zadevne nacionalne zakonodaje v postopku v glavni stvari je poenotiti datum začetka prispevanja v pokojninski sistem in tako ohraniti upokojitveno starost. V zvezi s tem bi neupoštevanje obdobij šolanja pred dopolnjenim 18. letom starosti upravičevala okoliščina, da zadevna oseba v tem obdobju načeloma ne opravlja nobene plačane dejavnosti, v zvezi s katero bi se plačevali pokojninski prispevki.
4

Člen 3.1 tega zakona določa: „1. Obdavčljivi prihodki iz dela in iz naslova stanovanja so prihodki iz poklicne dejavnosti in iz naslova stanovanja, zmanjšani za morebitne izgube v zvezi s poklicno dejavnostjo in stanovanjem (oddelek 3.13). 2. Prihodki iz dela in iz naslova stanovanja so vsota: a. obdavčljivega dobička podjetja (oddelek 3.2), b. obdavčljive plače (oddelek 3.3), c. obdavčljivega prihodka iz različnih dejavnosti (oddelek 3.4), d. obdavčljivih mesečnih prejemkov in nakazil (oddelek 3.5), e. obdavčljivih prihodkov iz osebnega prebivališča (oddelek 3.6), f. negativnih stroškov, povezanih z izplačilom prihodkov (oddelek 3.8) in g. negativnih odbitkov iz osebnih razlogov (oddelek 3.9), od katere se odštejejo: h. odbitki zaradi neobstoja ali skorajšnjega neobstoja dolgov, povezanih z osebnim prebivališčem (oddelek 3.6a), i. stroški, povezani z izplačilom prihodkov (oddelek 3.7), in j. odbitki iz osebnih razlogov (poglavje 6).“
36

Poleg tega, kot je razvidno iz besedila člena 26(2) Direktive 92/50, imajo države članice res možnost, da za zagotavljanje nekaterih storitev pooblastijo nekatere kategorije gospodarskih subjektov. Države članice torej lahko določijo dejavnosti subjektov, kot so univerze in raziskovalni inštituti, katerih cilj ni pridobiten in so usmerjeni predvsem v izobraževanje in raziskave. Takim subjektom lahko namreč dovolijo ali ne dovolijo delovanja na trgu zaradi okoliščine, da je zadevna dejavnost združljiva ali ni združljiva z njihovimi institucionalnimi in statutarnimi cilji. Vendar, če so ti subjekti pooblaščeni za ponujanje nekaterih storitev na trgu za plačilo, tudi če je to zgolj občasno, jim države članice ne morejo prepovedati sodelovanja v postopkih oddaje javnega naročila, ki se nanašajo na opravljanje istih storitev. Taka prepoved namreč ne bi bila združljiva s členoma 1(a) in (c) Direktive 92/50 (glej, kar zadeva ustrezajoče določbe Direktive 2004/18, sodbi CoNISMa, EU:C:2009:807, točke od 47 do 49, ter Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce in drugi, EU:C:2012:817, točka 27).
24

Razlaga člena 3(1) Uredbe št. 1346/2000 v smislu, da tožba, ki temelji na členu 64 GmbHG in je vložena v okviru postopka zaradi insolventnosti, ni tožba, ki izhaja neposredno iz postopka zaradi insolventnosti in je z njim tesno povezana, bi tako pomenila umetno razlikovanje med navedeno tožbo in primerljivimi tožbami, kot so izpodbojne tožbe iz zadev, v katerih sta bili izdani sodbi Seagon (EU:C:2009:83) in F‑Tex (EU:C:2012:215), zgolj zato, ker je tožbo, ki temelji na navedenem členu 64, teoretično mogoče vložiti tudi ob neobstoju postopka zaradi insolventnosti. Take razlage, ki nikakor ne temelji na upoštevnih določbah Uredbe št. 1346/2000, ni mogoče sprejeti.
30

V teh okoliščinah je Corte suprema di cassazione (kasacijsko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali člen 10(2) in 12 Uredbe [št. 2658/87] in načelo pravne varnosti nasprotujeta temu, da se iz sprememb, uvedenih v zvezi s pojasnjevalnimi opombami poglavja 84 seznama, iz drugega dela Priloge I k Uredbi [št. 1549/06] (s katerimi so bile zvočne omarice izključene iz tarifne številke [KN] 8471, če so predložene ločeno od strojev za avtomatsko obdelavo podatkov) sklepa na razlagalne elemente za priznanje, da imajo proizvodi, ki jih je uvozila družba ADL […], specifično funkcijo (reprodukcijo in ojačitev zvoka), ki je ‚drugačna‘ od obdelave podatkov? 2. Ali je treba proizvode, ki jih uvaža družba ADL […], kot so ‚zvočne omarice‘, ki se tržijo ločeno od stroja za avtomatsko obdelavo podatkov, šteti za naprave, ki ‚opravljajo specifično funkcijo, ki je drugačna od obdelave podatkov‘ – če bi bilo kot tako treba šteti funkcijo reprodukcije in ojačitve zvoka – ali pa jih ni mogoče šteti za sistemske enote, ki opravljajo specifično funkcijo, ki je drugačna od obdelave podatkov, ker ob upoštevanju posebnih tehničnih lastnosti (izključna povezava s kablom USB; nujnost operacijskega sistema MAC OS 9) ‚nimajo funkcije, ki bi jo lahko izvajale brez takega stroja [to je stroja za avtomatsko obdelavo podatkov]‘ (glej sodbi [Peacock, C‑339/98, EU:C:2000:573], točki 14 in 15, in [Olicom, C‑142/06, EU:C:2007:449], točke 20, 29 in 30 – v katerih se je, kot se zdi, čeprav se nanašata na drugačno napravo, in sicer mrežne kartice in tako imenovane kombinirane kartice – sklepalo na neobstoj ‚drugačnih‘ specifičnih funkcij na podlagi dveh elementov, ki sta delovanje naprave izključno prek osebnega računalnika in zmožnost sprejemanja signalov, ki jih oddaja računalnik, ter pretvorbe izstopnih signalov)?“
Člen 84a AMG določa:

„1. Če obstajajo dejstva, ki utemeljujejo domnevo, da je zdravilo povzročilo škodo, lahko oškodovanec od farmacevtskega podjetja zahteva informacije, razen če to za ugotovitev, ali obstaja pravica do povrnitve škode na podlagi člena 84, ni potrebno. Pravica se nanaša na učinke, stranske učinke in medsebojno delovanje, s katerimi je farmacevtsko podjetje seznanjeno, na sume stranskih učinkov in medsebojnega delovanja, s katerimi se je to podjetje seznanilo, ter na vse druge ugotovitve, ki bi lahko bile pomembne za presojo sprejemljivosti škodljivih učinkov. […] Pravice do informacij ni mogoče uveljavljati, če morajo informacije na podlagi zakonskih določb ostati zaupne ali je zaupnost v prevladujočem interesu farmacevtskega podjetja ali tretjega.

2. Pravica do informacij se lahko pod pogoji iz odstavka 1 uveljavlja tudi nasproti organom, ki so pristojni za izdajo dovoljenja in nadzor zdravil. Pravice do informacij ni mogoče uveljavljati, če morajo informacije na podlagi zakonskih določb ostati zaupne ali je zaupnost v prevladujočem interesu farmacevtskega podjetja ali tretjega.“
61

Na drugi strani, kot je bilo opozorjeno v točkah 31 in 32 te sodbe, se zdi, da so bila z zakonom št. 106/2014 z dne 1. aprila 2014, ki je začel veljati 1. junija 2014 in ki se uporabi za vse pogodbe, na podlagi katerih so bile ustanovljene zastavne pravice in ki se izvajajo po tem datumu, spremenjena postopkovna pravila, ki se uporabijo za pogoj, kot je ta v postopku v glavni stvari. Natančneje, člen 21(2) zakona o prostovoljnih dražbah v veljavni različici naj bi sodišču omogočal, da v primeru izpodbijanja veljavnosti pogoja glede zastavne pravice razglasi prodajo za nično, kar bi retrospektivno postavilo potrošnika v položaj, ki je skoraj podoben začetnemu, in tako odprava škode, ki bi mu nastala v primeru nezakonitosti prodaje, ne bi bila omejena zgolj na denarno nadomestilo.
5

Člen 26 Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132), naslovljen „Pogoji za izvedbo naročil“, je, preden je bil razveljavljen z Direktivo 2014/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju in razveljavitvi Direktive 2004/18/ES (UL L 94, str. 65), določal: „Naročniki lahko določijo posebne pogoje v zvezi z izvajanjem naročila, če so ti pogoji v skladu z zakonodajo Skupnosti in so navedeni v javnem razpisu ali v razpisni dokumentaciji. Pogoji, ki urejajo izvedbo naročila, se lahko nanašajo zlasti na socialne in okoljske vidike.“
5

Člen 7, od (1) do (3), navedene direktive določa: „1. Pri trošarinskih proizvodih, ki so že sproščeni v porabo v eni državi članici in se zaradi komercialnih namenov nahajajo v drugi državi članici, se trošarina pobere v državi članici, v kateri se proizvodi nahajajo. 2. Zato nastane brez poseganja v člen 6 za proizvode, ki so že sproščeni v porabo v eni državi članici v skladu s členom 6, in so dobavljeni, ali predvideni za dobavo v drugi državi članici ali uporabljeni v drugi državi članici za namene gospodarskega subjekta, ki neodvisno opravlja gospodarsko dejavnost, ali za namene subjekta, za katerega velja javno pravo, obveznost za plačilo trošarine v tej drugi državi članici. 3. Glede na vse okoliščine primera lahko trošarino dolguje oseba, ki opravlja dobavo ali skladišči proizvode za dobavo, ali oseba, ki proizvode prejme za uporabo v državi članici, ki ni država v kateri so proizvodi že sproščeni v porabo, ali ustrezen gospodarski subjekt ali subjekt, za katerega velja javno pravo.“
58

Če predložitveno sodišče, nasprotno, meni, da je pravilna uporaba te ureditve ob upoštevanju nacionalnih postopkovnih pravil v nasprotju z njegovo pravnomočno sodbo št. 4267/2007 oziroma sklepoma o izvršitvi te sodbe, ki ju je sprejelo 15. aprila in 3. decembra 2010, je treba opozoriti na pomen načela pravnomočnosti v pravnem redu Unije in v nacionalnih pravnih redih. Da bi se zagotovili stabilnost prava in pravnih razmerij ter učinkovitost sojenja, je namreč pomembno, da sodnih odločb, ki so postale dokončne po tem, ko so bila izčrpana vsa razpoložljiva pravna sredstva, ali po tem, ko so se iztekli roki zanje, ni več mogoče izpodbijati (sodba Kapferer, C‑234/04, EU:C:2006:178, točka 20; Komisija/Luksemburg, C‑526/08, EU:C:2010:379, točka 26, in ThyssenKrupp Nirosta/Komisija, C‑352/09 P, EU:C:2011:191, točka 123).
Direktivo Sveta št. 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah in načeli prava Unije o varstvu potrošnikov in pogodbenem ravnotežju je treba razlagati tako, da so določbe zakonov in predpisov države članice, kakršne so te v zadevi iz postopka v glavni stvari, izključene z njihovega področja uporabe, če ne obstaja pogodbeni pogoj, ki bi spreminjal obseg ali področje uporabe teh določb zakonov in predpisov.
14

Člen 450 tega zakonika, kakor je bil spremenjen z loi no 96‑314, du 12 avril 1996, portant diverses dispositions d’ordre économique et financier (zakon št. 96‑314 z dne 12. aprila 1996 o raznih gospodarskih in finančnih določbah, JORF z dne 13 aprila 1996, str. 5707), določa: „1. Če po carinjenju blaga med nadzori in preiskavami, opravljenimi v skladu s pogoji, določenimi med drugim v členih 63c, 65 in 334 zgoraj, pride do spora glede vrste, izvora ali vrednosti: (a) lahko ena ali druga stranka v dveh mesecih po vročitvi upravnega akta o ugotovitvi kršitve zaprosi commission de conciliation et d’expertise douanière za mnenje […] […] (d) če pride do poznejšega sodnega postopka, predsednik commission de conciliation et d’expertise douanière v spis posreduje sklepe, ki jih je ta komisija oblikovala v okviru prošnje iz točk (a) in (b) tega člena. 2. Ob vsaki sprožitvi sodnega postopka, ne glede na to, ali je bila predhodno vložena prošnja pri commission de conciliation et d’expertise douanière, se sodno izvedenstvo, če ga pristojno sodišče odredi zaradi odločanja o carinskih sporih, zaupa tej komisiji.“
18

V teh okoliščinah je Sąd Rejonowy w Białymstoku prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je treba člen 1 Direktive [1999/70], določbi 1 in 4 [okvirnega sporazuma] ter splošno načelo prava [Unije] glede prepovedi diskriminacije zaradi vrste pogodbe o zaposlitvi razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki za določitev trajanja odpovednih rokov za pogodbe o zaposlitvi za določen čas, sklenjene za več kot 6 mesecev, določa drugačna pravila, ki so manj ugodna za delavce, ki so zaposleni na podlagi pogodbe o zaposlitvi za določen čas, kot ta, ki veljajo za določitev trajanja odpovednih rokov za pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas, in ali dejansko nasprotujejo določbi nacionalnega prava (člen 33 delovnega zakonika […]), ki za prenehanje pogodbe o zaposlitvi za določen čas, sklenjene za več kot 6 mesecev, določa nespremenljiv dvotedenski odpovedni rok, ki ni odvisen od delovne dobe delavca, če je odpovedni rok za odpoved pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas odvisen od delovne dobe delavca in lahko traja od dveh tednov do treh mesecev (člen 36(1) […] delovnega zakonika)?“