Keywords

Summary



Keywords

1. Ničnostna tožba – Akti, zoper katere je mogoče vložiti tožbo – Akti, ki imajo pravno zavezujoče učinke – Institucija, ki ni pristojna za sprejetje zahtevanega akta – Izključitev – Zavrnitev zahteve za spremembo določbe predpisa – Neobstoj procesnega upravičenja

(Pogodba ES, člen 173 (po spremembi postal člen 230 ES); Uredba Komisije št. 2499/82)

2. Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Postopkovne zahteve – Opredelitev predmeta spora

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 44(1)(c))

3. Tožba zaradi nedelovanja – Fizične ali pravne osebe – Opustitve, zoper katere je mogoče vložiti tožbo – Opustitev Komisije, da bi ugodila zahtevi za izplačilo pomoči, ki naj bi bila domnevno dolgovana iz naslova Uredbe št. 2499/82 – Nedopustnost

(Pogodba ES, člen 175, tretji pododstavek (postal člen 232, tretji pododstavek, ES); Uredba Komisije št. 2499/82)

4. Tožba zaradi nedelovanja – Fizične ali pravne osebe – Zahtevan akt – Uredba – Nedopustnost

(Pogodba ES, člen 175 (postal člen 232 ES))

5. Odškodninska tožba – Predmet – Odškodninski zahtevek, v katerem se zatrjuje nezakonitost odločbe, ki jo je ob izvajanju predpisa Skupnosti sprejela država članica – Uredba št. 2499/82 – Pomoč Skupnosti za preventivno destilacijo namiznih vin – Odločitev države članice, da za izplačilo te pomoči uporabi postopek iz člena 9 te uredbe – Neobstoj mehanizma, ki bi zagotavljal izplačilo te pomoči proizvajalcu v primeru nesolventnosti destilaterja – Nezakonitost, podana pri sami Uredbi št. 2499/82 – Pripisovanje odgovornosti za zatrjevano nezakonitost instituciji Skupnosti

(Pogodba ES, člen 215, drugi pododstavek (postal člen 288, drugi pododstavek, ES); Uredba Komisije št. 2499/82, člena 8 in 9)

6. Odškodninska tožba – Samostojnost – Predhodno izčrpanje nacionalnih pravnih sredstev – Izjema – Nezmožnost nacionalnega sodišča, da ugodi tožbi zaradi plačila, ker ni določbe Skupnosti, ki bi nacionalnim organom dovoljevala izplačilo zahtevanih zneskov – Dopustnost tožbe, ki je bila vložena ne da bi bila izčrpana nacionalna pravna sredstva

(Pogodba ES, člena 178 in 215, drugi pododstavek (postala člena 235 ES in 288, drugi pododstavek, ES))

7. Odškodninska tožba – Neodvisnost od ničnostne tožbe in tožbe zaradi nedelovanja – Meje – Odškodninska tožba, ki lahko pripelje do enakega rezultata kot druga pravna sredstva – Dopustnost

(Pogodba ES, člen 178 (postal člen 235 ES))

8. Odškodninska tožba – Zastaralni rok – Začetek teka – Odgovornost zaradi normativnega akta – Datum nastanka škodnih učinkov akta

(Pogodba ES, člena 178 in 215, drugi pododstavek (postala člena 235 ES in 288, drugi pododstavek, ES); Statut Sodišča, člen 46)

9. Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Dovolj resna kršitev prava Skupnosti – Člen 9 Uredbe št. 2499/82 – Pomoč Skupnosti za preventivno destilacijo namiznih vin – Neobstoj mehanizma, ki bi zagotavljal izplačilo pomoči proizvajalcu v primeru nesolventnosti destilaterja – Kršitev načela prepovedi neupravičene obogatitve – Kršitev načela prepovedi diskriminacije

(Pogodba ES, člena 178 in 215, drugi pododstavek (postala člena 235 ES in 288, drugi pododstavek, ES); Uredba Komisije št. 2499/92)

Summary

1. Akti, zoper katere je mogoče vložiti ničnostno tožbo, so le tisti, ki ustvarjajo obvezne pravne učinke, ki lahko vplivajo na interese tožeče stranke, tako da pomembno spremenijo njen pravni položaj.

To niso akti, s katerimi je zavrnjen predlog, kadar institucija za sprejetje predlaganega akta ni pristojna in torej zavrnitev nima narave odločbe.

Tako tudi tožba zoper odločbo Komisije o zavrnitvi retroaktivnega popravka akta ni dopustna, če je predlagani popravek treba sprejeti v obliki predpisa splošne narave, ker tožeča stranka za to nima procesnega upravičenja.

(Glej točki 64 in 76.)

2. Ker mora tožba na podlagi člena 44(1)(c) Poslovnika Sodišča prve stopnje obsegati predmet spora, je treba zahtevke za razglasitev ničnosti drugih aktov, kot je tisti izpodbijani, na katere se ta opira ali ki jim je podrejen oziroma je povezan z njimi, pri čemer niso imenovani, ob tem, da niso dovolj določni, razglasiti za nedopustne.

(Glej točko 79.)

3. Ker Komisija ni pristojna za ugoditev zahtevi proizvajalcev vina, da jim izplača pomoč, ki naj bi jim pripadala na podlagi Uredbe št. 2499/82, ki predpisuje določbe o preventivni destilaciji za vinsko tržno leto 1982/1983, tožba zaradi nedelovanja zoper tako opustitev ni dopustna. Komisiji namreč ni mogoče očitati, da na tožeče stranke ni naslovila drugega akta kot priporočila ali mnenja v smislu člena 175, tretji pododstavek, Pogodbe (postal člen 232, tretji pododstavek, ES).

(Glej točki 70 in 81.)

4. Za posameznike, katerih tožbe zoper zakonitost zakonskega akta niso dopustne, velja, da niso dopustne niti njihove tožbe zaradi nedelovanja zaradi nesprejetja tega akta pred Sodiščem, potem ko so naslovili na institucijo Skupnosti predlog, naj ga sprejme.

(Glej točko 82.)

5. Ker sistem izplačil pomoči, ki ga predvideva člen 9 Uredbe št. 2499/82, ki predpisuje določbe o preventivni destilaciji za vinsko tržno leto 1982/1983, predvsem pri stečaju destilaterja zadevnim proizvajalcem ne zagotavlja posrednega izplačila pomoči, vključene v minimalno nakupno ceno, za vino, ki je bilo dobavljeno destilaterju in destilirano v skladu z določbami te uredbe, torej morebitna nezakonitost, ki jo predstavlja neobstoj zagotovila prejema pomoči proizvajalcev, izhaja neposredno iz praznine v Uredbi št. 2499/82 in ne iz možnosti, da zadevna država članica na podlagi člena 8 te uredbe izbere posreden način izplačila pomoči, ki ga določa omenjeni člen 9. Tako nezakonitost je mogoče pripisati sami uredbi, ne pa ravnanju zadevne države članice, ki uredbo le pravilno izvaja. Pripisati jo je torej mogoče Komisiji, ki je avtorica te uredbe.

(Glej točke od 109 do 112.)

6. Čeprav drži, da je treba odškodninsko tožbo presojati glede na celoten sistem sodnega varstva posameznikov in da je torej dopustnost take odškodninske tožbe kljub vsemu v določenih primerih lahko pogojena z izčrpanjem nacionalnih pravnih sredstev, je vseeno potrebno, da ta nacionalna pravna sredstva zato na učinkovit način zagotavljajo varstvo pravic posameznikov, ki menijo, da jim akti institucij Skupnosti povzročajo škodo, in morajo biti sposobna zatrjevano škodo povrniti.

V zvezi s tem dopustnost odškodninske tožbe ni podrejena izčrpanju nacionalnih pravnih sredstev, kadar – ob predpostavki, da je bil zadevni predpis Skupnosti razglašen za neveljavnega s sodbo, ki jo je Sodišče izdalo pri predhodnem odločanju na podlagi člena 177 Pogodbe ES (postal člen 234 ES) – nacionalna sodišča ne morejo ugoditi tožbi zaradi plačila ali kateri koli drugi primerni tožbi brez predhodne intervencije zakonodajalca Skupnosti zaradi neobstoja določbe Skupnosti, ki dovoljuje pristojnim nacionalnim organom, da izplačajo zahtevane vsote. V takem primeru bi bilo zahtevati, da zainteresirane osebe izčrpajo nacionalna pravna sredstva preden sprožijo odškodninsko tožbo, namreč v nasprotju ne samo z dobrim delovanjem sodnega varstva ali ekonomičnostjo postopka, temveč tudi s pogojem, ki se nanaša na neobstoj učinkovitega notranjega pravnega varstva.

(Glej točke od 115 do 117.)

7. Odškodninska tožba je avtonomno pravno sredstvo, ki ima posebno funkcijo v okviru sistema pravnih sredstev in je podrejena pogojem za izvajanje, ki so določeni glede na njen specifični predmet. Namenjena je povračilu škode, ki jo je povzročila institucija Skupnosti. Zato bi bila presoja, da odškodninska tožba ni dovoljena, ker bi lahko vsaj za tožeče stranke vodila do podobnega rezultata kot ničnostna tožba ali tožba zaradi nedelovanja, v nasprotju z avtonomnostjo te tožbe in z učinkovitostjo sistema pravnih sredstev, ki jih ustanavlja Pogodba. Odškodninska tožba bi lahko predstavljala zlorabo postopka le, če bi se z njo dejansko želelo odstraniti individualno odločbo, namenjeno tožečim strankam, ki je postala dokončna, tako da bi imela enak predmet in učinek kot ničnostna tožba.

(Glej točko 122.)

8. Zastaralni rok za tožbe zoper Skupnosti zaradi nepogodbene odgovornosti, ki ga predvideva člen 46 Statuta Sodišča, ne začne teči, dokler niso izpolnjeni vsi pogoji, ki jim je podrejena obveznost povračila škode, se pravi obstoj nezakonitega ravnanja institucij Skupnosti, dejanskost zatrjevane škode in vzročna zveza med tem ravnanjem in zatrjevano škodo. Navedeni pogoj nedvomne škode je izpolnjen, ko je škoda neizbežna in predvidljiva z zadostno gotovostjo, tudi če je ni mogoče natančno številčno opredeliti.

Iz tega sledi, da, kadar gre za primer, v katerem odgovornost Skupnosti izhaja iz normativnega akta, zastaralni rok ne začne teči, preden so nastali škodljivi učinki tega akta in posledično ne pred trenutkom, ko so oškodovanci utrpeli nedvomno škodo. V tem primeru se zastaralni rok začne v trenutku, ko je škoda za tožečo stranko znana, ker je neizbežna in predvidljiva.

(Glej točke od 129 do 131, 145, 149 in 154.)

9. Komisija je, s tem da v okviru ureditve Uredbe št. 2499/82, ki predpisuje določbe o preventivni destilaciji za vinsko tržno leto 1982/1983 ob sistemu plačila pomoči Skupnosti, ki ga določa člen 9 te uredbe, ni predvidela mehanizma, ki bi zagotavljal njeno plačilo zadevnim proizvajalcem v primeru nesolventnosti destilaterja, očitno in resno prestopila meje svoje diskrecijske pravice.

Omenjeni sistem je namreč očitno v nasprotju s splošnim načelom prava Skupnosti, ki prepoveduje neupravičeno obogatitev, saj pri tem sistemu ni bil predviden noben mehanizem, ki bi lahko proizvajalcem v primeru nesolventnosti destilaterja zagotovil plačilo pomoči Skupnosti, kadar so izpolnili vse pogoje za dodelitev pomoči in so destilacijo vina opravili v rokih, ki jih predpisuje Uredba.

Poleg tega v primeru nesolventnosti destilaterja možnost izbire med postopkoma, ki ju določata člena 9 in 10 Uredbe št. 2499/82 za plačilo pomoči Skupnosti, pomeni različno obravnavanje v državah članicah glede natančnejših zagotovil izplačila te pomoči zadevnim proizvajalcem, čeprav jim je bila ta pomoč načeloma dolgovana na podlagi predpisov Skupnosti, ki se uporabijo. Tako razlikovanje je objektivno utemeljeno zaradi razlike v obravnavanih okoliščinah samo, če se ta razlika v obravnavanju ne nanaša na pogoje za dodelitev pomoči za preventivno destilacijo, temveč le na upravne postopke za to dodelitev, in je torej ni mogoče razložiti z razlikami v položaju proizvajalcev vina oziroma, splošneje, v položaju vinogradniških sektorjev različnih držav članic.

Iz tega izhaja, da Uredba št. 2499/82 dovolj resno krši načelo prepovedi diskriminacije in načelo prepovedi neupravičene obogatitve, zaradi česar je Skupnost nepogodbeno odgovorna za škodo, ki jo povzročijo institucije.

(Glej točke 157, 161, od 172 do 174 in 176.)