ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 53/25

Pritožba, ki sta jo Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH in Ecolab Deutschland GmbH vložili 21. decembra 2016 zoper sklep Splošnega sodišča (peti senat) z dne 12. oktobra 2016 v zadevi T-669/15, Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH in Ecolab Deutschland GmbH/Evropska agencija za kemikalije

(Zadeva C-663/16 P)

(2017/C 053/31)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnici: Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH, Ecolab Deutschland GmbH (zastopniki: M. Grunchard, K. Van Maldegem, P. Sellar, odvetniki)

Druga stranka v postopku: Evropska agencija za kemikalije

Predlog

Pritožnici Sodišču predlagata, naj:

— razveljavi sklep Splošnega sodišča v zadevi T-669/15; in

— odloči o dopustnosti ter zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, da to meritorno odloči o zadevi;

— podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, da to odloči o dopustnosti tožbe pritožnic za razglasitev ničnosti izpodbijanega akta; in, po potrebi, nato meritorno odloči o zadevi;

— drugi stranki v postopku naloži plačilo vseh stroškov postopka (vključno s stroški v zvezi z ugovorom nedopustnosti pred Splošnim sodiščem).

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnici trdita, da je Splošno sodišče napačno razlagalo in napačno uporabilo predpise, zaradi česar je napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da je tožba pritožnic za razglasitev ničnosti izpodbijanega akta nedopustna.

Pritožnici posebej zatrjujeta, da je Splošno sodišče storilo več napak pri svojem razlogovanju in razlagi pravnega okvira, kot se uporablja za položaj pritožnic. Splošno sodišče je zato storilo te napake pri uporabi prava:

— Splošno sodišče je napačno razlagalo in uporabilo člen 130(1) Poslovnika Splošnega sodišča, ker se je spustilo v meritorno odločanje o zadevi;

— Splošno sodišče je napačno razlagalo in uporabilo člen 130(7) Poslovnika Splošnega sodišča, ker odločitve o dopustnosti ni pridržalo do seznanitve z vsemi trditvami glede vsebine zadeve.

Poleg tega je Splošno sodišče s tem, da je tožbo pritožnic razglasilo za nedopustno, kršilo pravico pritožnic do obrambe, njuno pravico do dostopa do sodnega varstva in obveznost obrazložitve, ki spadajo med temeljne pravice posameznikov in s tem odražajo temeljna načela prava EU.

Iz teh razlogov pritožnici predlagata, naj se sklep Splošnega sodišča v zadevi T-669/15 razveljavi in naj Sodišče odloči o dopustnosti ter zadevo vrne Splošnemu sodišču, da o njej meritorno odloči.
1.

Ali je treba mandat M/120 in na njegovi podlagi pripravljeni harmonizirani standard EN 1090-1 (:2009+A1:2011) razlagati tako, da proizvodi za pritrjevanje v betonu pred njegovo strditvijo (viseči sistemi, ki se uporabljajo za spajanje lupinastih elementov in podpornih zidov z ogrodjem poslopja, nekateri sidrni zatiči, sidrne plošče in standardni jekleni vgradni elementi, sistemi vetrnih vezi, podporni in stenski čevlji ter balkonski priključki), našteti v točkah od 1 do 4 odločbe, ki jo je izdal Tukes, ne sodijo na njuno področje uporabe?
—

ugotovi, da v skladu s členom 258 Pogodbe o delovanju Evropske unije Helenska republika s tem, da je sprejela in ohranila v veljavi predpise, ki na bencinskih servisih družbe Hellenic Duty Free Shops SA na mejnih prehodih Kipoi ob reki Evros, Kakavia in Evzoni, ki vsi ležijo na območjih, ki mejijo na tretje države – v obravnavanem primeru na Turčijo, Albanijo in Nekdanjo jugoslovansko republiko Makedonijo – dovoljujejo dajanje naftnih derivatov na trg brez pobiranja trošarin, ni izpolnila obveznosti iz člena 7(1) Direktive 2008/118/ES (1);
2.

Ali je mogoče šteti, da je navedena davčna varščina v znesku do 500 000 EUR, ki je bila naložena v postopku v glavni stvari, v nasprotju s svobodo gospodarske pobude iz člena 16 in posredno povzroča razglasitev stečaja davčnega zavezanca, da je diskriminatorna v smislu člena 21(1) v okviru pobiranja DDV ter da krši načeli ne bis in idem in prepovedi retroaktivnosti iz člena 49(1) in (3) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah?
SL Uradni list Evropske unije C 22/13

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Eirinodikeio Lerou (Grčija) 9. novembra 2016 – Alessandro Saponaro, Kalliopi-Chloi Xylina

(Zadeva C-565/16)

(2017/C 022/19)

Jezik postopka: grščina

Predložitveno sodišče

Eirinodikeio Lerou (Grčija)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Alessandro Saponaro

Kalliopi-Chloi Xylina

Vprašanje za predhodno odločanje

Če se zaprosi za odobritev odpovedi dediščini, pri čemer prošnjo za odobritev pri grškem sodišču vložijo starši otroka, ki ima običajno prebivališče v Italiji, ali se glede veljavnosti dogovora o pristojnosti v smislu člena 12(3)(b) Uredbe št. 2201/2003 (1) šteje, da: (a) so starši nedvoumno sprejeli dogovor o pristojnosti že samo s tem, da so vložili prošnjo za odobritev pri sodišču; (b) je državno tožilstvo ena od strank v postopku, ki morajo sprejeti dogovor o pristojnosti ob vložitvi prošnje, saj je državno tožilstvo v skladu z določbami grškega prava po zakonu stranka v takem postopku; (c) je dogovor o pristojnosti v interesu otroka, saj ima ta in njegovi starši, ki so vlagatelji prošnje, običajno prebivališče v Italiji, medtem ko je bilo zadnje stalno prebivališče zapustnika v Grčiji, kjer je tudi dediščina?

(1) Uredba Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 (UL L 338, str. 1).
1.

Ali so organizmi, dobljeni z mutagenezo, gensko spremenjeni organizmi v smislu člena 2 Direktive [2001/18/ES] z dne 12. marca 2001 (1), čeprav na podlagi člena 3 Direktive in Priloge I B k tej direktivi zanje ne veljajo obveznosti, ki so določene za sproščanje gensko spremenjenih organizmov v okolje in njihovo dajanje v promet? Ali je zlasti tehnike mutageneze, med drugim nove tehnike usmerjene mutageneze, pri katerih se uporabljajo postopki genskega inženirstva, mogoče obravnavati kot tehnike, naštete v Prilogi I A, na katero napotuje člen 2 Direktive? Ali je treba posledično člena 2 in 3 Direktive 2001/18 z dne 12. marca 2001 ter prilogi I A in I B k tej direktivi razlagati tako, da s področja uporabe predvidenih previdnostnih ukrepov ter ukrepov ocenjevanja vplivov in sledljivosti izključujejo vse gensko spremenjene organizme in semena, dobljene z mutagenezo, ali le organizme, dobljene s konvencionalnimi metodami naključne mutageneze z ionizirajočimi sevanji ali izpostavljenostjo kemičnim mutagenom, ki so obstajale pred sprejetjem teh določb?
2.

Če je odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen: ali je treba v opisanih okoliščinah, v katerih mora zaradi neizpolnitve obveznosti s strani glavnega podjetja (občina) prvi izvajalec prenehati opravljati dejavnost in odpovedati pogodbe o zaposlitvi vsem zaposlenim, nato pa to glavno podjetje prenese materialna sredstva na drugega izvajalca, ki nadaljuje z isto dejavnostjo, za namene člena 4(1) Direktive 2001/23/ES razumeti, da je prišlo do odpovedi pogodb o zaposlitvi delavcem prvega izvajalca zaradi „ekonomskih, tehničnih ali organizacijskih razlogov, zaradi katerih so potrebne kadrovske spremembe“, ali pa je bil razlog za to odpoved „prenos podjetja, obrata ali dela podjetja ali obrata“, ki je prepovedan z navedenim členom?
3.

Ali je proizvodnja izvoznih proizvodov z uporabo premoženja, ki je bilo nabavljeno s sredstvi iz državne pomoči, dejavnost, ki je v smislu člena 1(d) Uredbe št. 1998/2006 neposredno povezana z izvoženimi količinami? Če je odgovor nikalen, ali lahko države članice v nacionalnem pravu določijo dodatne omejitve za izvoznike proizvodov, ki so bili proizvedeni s premoženjem, ki izhaja iz investicije davčne olajšave? Če je odgovor pritrdilen, kakšno je razmerje med to določbo in členom 35 PDEU o prepovedi količinskih omejitev pri izvozu in vseh ukrepov z enakim učinkom med državami članicami ter ali gre za diskriminacijo in kršitev prostega pretoka blaga?
SL Uradni list Evropske unije C 428/6

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Stuttgart (Nemčija) 22. avgusta 2016 – Brigitte Schlömp/Landratsamt Schwäbisch Hall

(Zadeva C-467/16)

(2016/C 428/08)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Amtsgericht Stuttgart

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Brigitte Schlömp

Tožena stranka: Landratsamt Schwäbisch Hall

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali tudi organ za poravnavo po švicarskem pravu spada pod pojem „sodišče“, kakor se uporablja v členih 27 in 30 Luganske konvencije (1) z dne 30. oktobra 2007 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (v nadaljevanju: Luganska konvencija iz leta 2007)?

(1) Sklep Sveta 2009/430/ES z dne 27. novembra 2008 o sklenitvi Konvencije o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Izjave, UL L 147, str. 1.
3.

se Komisiji naloži, da pritožnici omogoči dostop do vseh dokumentov madžarske vlade glede poskusnega postopka EU 6874/14/JUST (CHAP(2015)00353 in CHAP(2015)00555), ne glede na to, ali so že na voljo ali pa bodo na voljo v prihodnje;
11.

Enajstič, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, in sicer je kršilo pravice obrambe, ker je menilo, da je Komisija – v delu, v katerem je svojo presojo plačilne zmožnosti pritožnice oprla na dejstva, ki jih je slednja predložila in poznala – spoštovala pravico pritožnice do izjave.
1.

Ali je treba člen 15(c) Direktive 2004/18/ES (1) razlagati tako, da državi članici po pristopu k Evropski uniji v skladu s tem členom ni treba uporabiti obravnavane direktive, če je z Evropsko investicijsko banko sklenila pogodbo o financiranju, podpisano pred pristopom, na podlagi katere za javna naročila, ki bodo dodeljena, veljajo posebne zahteve, ki jih je določil financer, kakršne so te iz obravnavanega postopka, in ki so bolj omejevalne od zahtev navedene direktive?
1.

Ali je treba člene 138(1), 140(a) in/ali 141 Direktive Sveta 2006/112/ES (1) z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost predvsem v povezavi s členoma 33 in 40 navedene direktive razlagati tako, da mora biti v okoliščinah, kot so te v postopku (v glavni stvari) dobava blaga s strani davčnega zavezanca s sedežem v prvi državi članici na podlagi navedenih določb oproščena, če kupec (to je oseba, identificirana kot davčna zavezanka v drugi državi članici) pred sklenitvijo navedene transakcije dobave izrazi namero takojšnje prodaje blaga pred njegovim prevozom iz prve države članice davčnemu zavezancu s sedežem v tretji državi članici, za katerega to blago tudi odpelje (odpošlje) v navedeno tretjo državo članico?
SL Uradni list Evropske unije C 350/19

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supreme Court of the United Kingdom (Združeno kraljestvo) 1. avgusta 2016 – Secretary of State for the Home Department/Franco Vomero

(Zadeva C-424/16)

(2016/C 350/24)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Supreme Court of the United Kingdom

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Secretary of State for the Home Department

Tožena stranka: Franco Vomero

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je okrepljeno varstvo na podlagi člena 28(3)(a) [Direktive 2004/38/ES] odvisno od uživanja pravice do stalnega prebivališča v smislu členov 16 in 28(2). Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, se predložita tudi ti vprašanji:

2. Ali je obdobje prebivanja v preteklih desetih letih, na katero se sklicuje člen 28(3)(a) (a) preprosto koledarsko obdobje, ki se določi s štetjem od upoštevnega datuma (v tej zadevi od datuma odločbe o izgonu), pri čemer se vanj vključijo morebitna obdobja odsotnosti ali prestajanja zaporne kazni, (b) možno pretrgano obdobje, ki se določi s štetjem od upoštevnega datuma, pri čemer se seštejejo obdobja, v katerih zadevna oseba ni bila odsotna ali na prestajanju zaporne kazni, da se, če je mogoče, pride do skupnega desetletnega obdobja prebivanja v preteklosti,
1.

Ali je treba člen 13 v povezavi s členom 8(4) Direktive 2002/19/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o dostopu do elektronskih komunikacijskih omrežij in pripadajočih naprav ter o njihovem medomrežnem povezovanju (Direktiva o dostopu) (1) v začetni različici razlagati tako, da je nacionalni regulativni organ, kadar operaterju z večjo prisotnostjo na trgu naloži stroškovno naravnanost cen, zaradi pospeševanja učinkovitosti in trajnostne konkurence pooblaščen, da ceno za storitev, ki jo zajema ta obveznost, določi na raven, ki je nižja od stroškov opravljanja storitve, ki so nastali operaterju, so v vzročni zvezi s to storitvijo in jih je preveril nacionalni regulativni organ?
1.

(a) Ali je treba člen 220(1) in (2)(b) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 (1) z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti razlagati tako, da se šteje, da uprava vknjiži znesek priznanih dolgovanih dajatev, ko sprejme odločbo o vknjižbi oziroma ugotovitvi obveznosti plačila dajatev, ne glede na to, da se navedena odločba izpodbija v upravnem postopku in upravnem sporu? (b) Ali je treba člena 236 in 239 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti razlagati tako, da je treba, ko uprava sprejme odločbo o vknjižbi zneska, ki ustreza dajatvam, in ugotovi obveznost dolžnika, da jih plača (v obravnavanem primeru odločba državne uprave), vendar navedeni dolžnik to odločbo izpodbija v upravnem postopku in upravnem sporu, hkrati v skladu s členom 236 ali 239 te uredbe zahtevati odpust ali povračilo navedenih dajatev (ali pa je mogoče šteti, da v tem primeru predlog za odpravo odločbe navedene uprave pomeni tudi zahtevek za odpust ali povračilo carinskega dolga)? Če je odgovor pritrdilen, katera je bistvena razlika med nadzorom zakonitosti upravne odločbe o vknjižbi in obveznosti plačila dajatev, na eni strani, in vprašanjem, ki ga je treba rešiti v skladu s členom 236, na drugi strani? (c) Ali je treba člen 236(2), prvi pododstavek, Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti razlagati tako, da izpodbijanje odločbe uprave, s katero je ugotovljena obveznost plačila dajatev, in trajanje sodnega postopka podaljšata rok za vložitev zahtevka za odpust ali povračilo dajatev (ali upravičita njegovo neupoštevanje)? (d) Če je treba o vknjižbi ali odpustu v tej zadevi odločiti ne glede na odločbo Evropske komisije v zvezi z drugo državo članico (v tem primeru Finsko), ali mora carinski organ ali sodišče ob upoštevanju člena 869(b) Uredbe Komisije št. 2454/93 (2) z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti ter zneska možnih dajatev v obravnavanem primeru vprašanje o nevknjižbi ali odpustu dajatev predložiti Evropski komisiji?
SL Uradni list Evropske unije C 326/18

Pritožba, ki jo je Zvezna republika Nemčija vložila 19. julija 2016 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 10. maja 2016 v zadevi T-47/15, Zvezna republika Nemčija/Evropska komisija

(Zadeva C-405/16 P)

(2016/C 326/30)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnica: Zvezna republika Nemčija (zastopniki: T. Henze in R. Kanitz, agenta, skupaj z T. Lübbigom, odvetnikom)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predloga

Zvezna republika Nemčija Sodišču predlaga, naj:

— izpodbijano sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 10. maja 2016 v zadevi T-47/15 v celoti razveljavi in

— Evropski komisiji naloži plačilo stroškov postopka.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožba temelji na treh pritožbenih razlogih:

Prvi pritožbeni razlog

Z izpodbijano sodbo Splošnega sodišča naj bi se kršile meje opredelitve pomoči v smislu člena 107(1) PDEU pri razlagi pojmov „državna sredstva“ in javni „nadzor“ nad finančnimi sredstvi zasebnih podjetji. V izpodbijani sodbi naj bi bilo napačno navedeno, da so na podlagi določb nemškega zakona o energiji iz obnovljivih virov „organi“ Zvezne republike Nemčije izvajali „nadzor“ in s tem upravljanje z denarnimi sredstvi upravljavcev prenosnih omrežij in podjetji za preskrbo z energijo, ki so del v Nemčiji obstoječega sistema podpore za energijo iz obnovljivih virov. Splošno sodišče naj bi moralo ugotoviti, da zakon o energiji iz obnovljivih virov ureja le civilnopravne pogodbene obveznosti med posameznimi podjetji nemškega trga z energijo, ne določa pa nobenega javnega nadzora nad denarnimi sredstvi teh podjetji.

Drugi pritožbeni razlog

Pritožnica trdi, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da je bila z nemškim zakonom o energiji iz obnovljivih virov energetsko intenzivnim podjetjem kot končnim odjemalcem zagotovljena prednost, ki je upoštevna v smislu prava o državnih pomočeh. S tem naj bi Splošno sodišče spregledalo sodno prakso o izravnavi strukturnih neugodnosti in o merilu selektivnosti, ki ga pozna pravo o državnih pomočeh.

Tretji pritožbeni razlog

Pritožnica nazadnje graja nezadostno obrazložitev sodbe glede položaja tako upravljavcev prenosnih omrežij kot podjetji za preskrbo z energijo.
SL Uradni list Evropske unije C 335/36

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgija) 27. junija 2016 – kazenski postopek zoper Wamo BVBA, Luca Cecilea Jozefa Van Mola

(Zadeva C-356/16)

(2016/C 335/49)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg te Brussel

Stranki v postopku v glavni stvari

Wamo BVBA, Luc Cecile Jozef Van Mol

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu (1) razlagati tako, da nasprotuje nacionalnemu zakonu, ki – kot člen 20/1 Wet tot regeling van de vereiste kwalificaties om ingrepen van niet-heelkundige esthetische geneeskunde en esthetische heelkunde uit te voeren en tot regeling van de reclame en informatie betreffende die ingrepen (zakon o urejanju kvalifikacij, ki so potrebne za opravljanje nekirurških in kirurških estetskih posegov, in o urejanju oglaševanja teh posegov in obveščanja o teh posegih) z dne 23. maja 2013 (Moniteur belge z dne 2. julija 2013), ki je bil vstavljen z Wet houdende diverse bepalingen inzake gezondheid (zakon o določitvi različnih določb na področju zdravja) z dne 10. februarja 2014 (Moniteur belge z dne 30. aprila 2014), – fizičnim ali pravnim osebam prepoveduje oglaševanje nekirurških ali kirurških estetskih posegov?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 149, str. 22).
1.

Ali je združljivo s: — členom 325(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije, ki določa, da države članice preprečujejo goljufije in vsa druga nezakonita dejanja, ki škodijo finančnim interesom Unije, z ukrepi, ki omogočajo učinkovito zaščito, — členom 2(1) v povezavi s členom 1(1)(b) Konvencije o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti (Konvencija ZFI), v povezavi s členom 2(1)(b) Sklepa (Sveta z dne 7. junija 2007 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti) (2007/436/ES, Euratom), v skladu s katerim vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da se utaja DDV določi kot kaznivo dejanje, — členom 47, prvi in drugi odstavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki zagotavlja pravico do učinkovitega pravnega sredstva pri z zakonom predhodno ustanovljenim sodiščem, če se v skladu z nacionalnim pravom ne sme uporabiti dokazov, ki so bili pridobljeni s „posebnimi preiskovalnimi metodami“, in sicer nadzorom telekomunikacij oseb, zoper katere je bila pozneje vložena obtožnica zaradi goljufije na področju DDV, ker ga je odredilo sodišče, ki ni bilo pristojno, in se pri tem upoštevajo ti pogoji: — isto sodišče, ki je bilo takrat še pristojno, je pred tem (en mesec do tri mesece pred tem) prejelo predlog za in odredilo nadzor dela teh telekomunikacij; — predlog za odredbo zadevnega nadzora telekomunikacij (za podaljšanje predhodnega nadzora telekomunikacij in prisluškovanje novim telefonskim priključkom) je bil vložen pri istem sodišču, ki ni bilo več pristojno, ker je bila njegova pristojnost neposredno pred tem prenesena na drugo sodišče; prvo sodišče je, kljub temu da za to ni bilo pristojno, preizkusilo utemeljenost predloga in izdalo odredbo; — pozneje (približno po enem mesecu) je bil ponovno vložen predlog za odredbo za prisluškovanje istim telefonskim priključkom in je sodišče, ki je bilo po novem pristojno, izdalo to odredbo; — vse izdane odredbe dejansko ne vsebujejo obrazložitve; — zakonska določba o prenosu pristojnosti ni bila jasna, je bila podlaga za številne, nasprotujoče si sodne odločbe in je Varhoven sad zato zaradi nje, približno dve leti po zakonskem prenosu pristojnosti in zadevnem nadzoru telekomunikacij, izdalo zavezujočo odločbo o razlagi; — sodišče, ki obravnava to zadevo, nima pravice odločati o predlogih za odredbo uporabe posebnih preiskovalnih metod (nadzor telekomunikacij), vendar lahko odloča o tem, ali je bil izveden nadzor telekomunikacij zakonit, in ugotovi, da odredba ne izpolnjuje zakonskih zahtev, zato mu ni treba presoditi dokazov, ki so bili pridobljeni na ta način; to pravico ima samo, če je izdana odredba o nadzoru telekomunikacij veljavna; — uporaba teh dokazov (telefonski pogovori obtožencev, katerih nadzor je odredilo sodišče, ki ni več pristojno) je temeljnega pomena za odločitev o odgovornosti, ki jo ima vodja hudodelske združbe, ki je bila ustanovljena zaradi storitve davčnih kaznivih dejanj po zakonu o DDV, oziroma napeljevalec h konkretnim davčnim kaznivim dejanjem, pri čemer se ga lahko spozna za krivega in obsodi samo, če se lahko ti telefonski pogovori uporabijo kot dokazi; v nasprotnem primeru bi se ga moralo oprostiti.
SL Uradni list Evropske unije C 287/16

Tožba, vložena 1. junija 2016 – Evropska komisija/Češka republika

(Zadeva C-314/16)

(2016/C 287/20)

Jezik postopka: češčina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: Z. Malůšková in J. Hottiaux)

Tožena stranka: Češka republika

Predlog tožeče stranke

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

1. razglasi, da: (a) Češka republika s tem, da ni zagotovila, da se opredelitev kategorij C1 in C nanaša le na vozila, ki ne spadajo v kategoriji D1 in D, ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) ter 4(4)(d) in (f) Direktive 2006/126/ES; (b) Češka republika s tem, da je opredelitev kategorije D1 omejila na vozila, zasnovana in izdelana za več kot osem potnikov, ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) in 4(4)(h) Direktive 2006/126/ES; (1)

2. Češki republiki naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Člen 4(1) Direktive 2006/126/ES določa, da se z vozniškim dovoljenjem dovoli vožnja vozil na motorni pogon, ki spadajo v kategorije, opredeljene v tem členu. V členu 4(4)(d) in (f) te direktive sta kategoriji C1 in C podrobneje opredeljeni. Pogoj, da mora kategorija zajemati vozila „ki ne spadajo v kategoriji D1 ali D“, je izrecno določen glede obeh kategorij. Češka zakonodaja, ki opredeljuje kategorije vozil, pa ne vključuje pogoja, da morata biti kategoriji C1 in C omejeni na „motorna vozila, ki ne spadajo v kategoriji D1 ali D“.

Člen 4(4)(h) Direktive 2006/126/ES kategorijo D1 opredeljuje kot kategorijo, ki zajema vozila, „ki so zasnovana in izdelana za prevoz največ 16 potnikov poleg voznika“, ne da bi bilo določeno najmanjše število potnikov. Češka zakonodaja pa vključuje dodatno zahtevo, da morajo biti vozila, ki so namenjena prevozu več kot osem potnikov, razvrščena v kategorijo D1.

(1) UL L 403, str. 18.
1.

Ali člen 49 PDEU nasprotuje finski določbi, v skladu s katero se v položaju, v katerem nacionalna družba sredstva stalne poslovne enote, ki leži v drugi državi članici EU, odsvoji s prenosom poslovanja na družbo, ki ima sedež v tej državi in za to v zameno prejme nove kapitalske deleže, prenos sredstev obdavči takoj v letu prenosa, medtem ko do obdavčenja v primerljivem nacionalnem položaju pride šele v trenutku realizacije?