Začasna izdaja

SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

JULIANE KOKOTT,

predstavljeni 14. julija 2022( )

Zadeva C‑176/19 P

Evropska komisija

proti

Servier SAS,

Servier Laboratories Ltd,

Les Laboratoires Servier SAS

„Pritožba – Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Zloraba prevladujočega položaja – Trg perindoprila, to je zdravila, namenjenega zdravljenju srčno-žilnih bolezni – Sporazumi o poravnavi patentnih sporov, sklenjeni med proizvajalcem originalnega zdravila, ki je imetnik patentov, in proizvajalci generičnih zdravil – Sporazum o poravnavi, vezan na sporazum o licenci – Omejevanje konkurence zaradi cilja – Omejevanje konkurence zaradi posledice – Opredelitev upoštevnega trga“





Kazalo





I. Uvod

II. Ozadje spora

A. Dejansko stanje

1. Gospodarski subjekti, na katere se nanaša ta zadeva

2. Zadevni izdelek in patenti

a) Perindopril družbe Servier

b) Perindopril družbe Krka

3. Spori v zvezi s perindoprilom in začetek dajanja na trg njegovih generičnih različic

a) Spori pred EPU

b) Spori pred nacionalnimi sodišči

4. Spori in sporazumi med družbama Servier in Krka

B. Sporni sklep

C. Izpodbijana sodba

III. Postopek pred Sodiščem in predlogi strank

IV. Presoja

A. Pritožba

1. Člen 101 PDEU

a) Omejevanje konkurence zaradi cilja (pritožbeni razlogi od prvega do šestega)

1) Analiza cilja sporazumov Krka v spornem sklepu in izpodbijani sodbi

i) Sporni sklep

ii) Izpodbijana sodba

2) Pritožbeni razlogi v zvezi s ciljem sporazumov Krka

i) Konkurenčni pritisk, ki ga je družba Krka izvajala na družbo Servier (prvi pritožbeni razlog)

– Dopustnost in upoštevnost pritožbenega razloga

– Vsebinska presoja

– Vmesni predlog

ii) Licenca kot spodbuda družbi Krka, naj sprejme omejitve iz sporazuma o poravnavi (drugi pritožbeni razlog)

– Licenca kot protivrednost za zavezo o nekonkuriranju

– Spodbujevalna narava licence

– Količinska opredelitev vrednosti, prenesene na družbo Krka prek licence

– Vmesni predlog

iii) Uporaba pojma omejevanja konkurence zaradi cilja (tretji pritožbeni razlog)

– Neobstoj „stroge“ razdelitve trgov

– Nameni strank in njihova prepričanja v zvezi z veljavnostjo patenta 947

– Dejanski duopol, uveden z licenco

– Izjava družbe Lupin

– Smernice iz leta 2004 o sporazumih o prenosu tehnologije in Uredba št. 772/2004 o uporabi člena [101(3) PDEU] za skupine sporazumov o prenosu tehnologije

– Vmesni predlog

iv) Namen strank (četrti pritožbeni razlog)

– Upoštevanje namena strank

– Uporaba načel v zvezi z izvajanjem dokazov

– Verodostojnost dokazov glede na datum njihove priprave

– Dokazna vrednost poznejših izjav

– Vmesni predlog

v) Upoštevanje za konkurenco ugodnih posledic licence (peti pritožbeni razlog)

vi) Sporazum o prenosu in licenci Krka (šesti pritožbeni razlog)

3) Predlog v zvezi s ciljem sporazumov Krka

b) Omejevanje konkurence zaradi posledice (sedmi pritožbeni razlog)

1) Analiza posledic sporazumov Krka v spornem sklepu in izpodbijani sodbi

i) Sporni sklep

ii) Izpodbijana sodba

2) Pritožbeni razlog v zvezi s posledicami sporazumov Krka

i) Analiza hipotetičnih scenarijev

ii) Čas, v katerega se je treba postaviti za analizo hipotetičnih scenarijev

iii) Neupoštevnost razlikovanja med sporazumi, ki so se izvajali, in sporazumi, ki se niso izvajali

3) Predlog o posledicah sporazumov Krka

c) Predlog glede kršitve na podlagi člena 101(1) PDEU v zvezi s sporazumi Krka

2. Člen 102 PDEU

a) Ugotovitve v zvezi s členom 102 PDEU v spornem sklepu in izpodbijani sodbi

1) Sporni sklep

2) Izpodbijana sodba

b) Pritožbeni razlogi v zvezi s členom 102 PDEU

1) Mesto cene pri določitvi upoštevnega trga končnih izdelkov (osmi pritožbeni razlog)

i) Dejavniki, povezani s cenami pri določitvi upoštevnega trga (prvi in drugi del osmega pritožbenega razloga)

ii) Nedovzetnost predpisovalcev zdravil za cene (tretji in četrti del osmega pritožbenega razloga)

iii) Konkurenca, ki so jo izvajale generične različice perindoprila (peti in šesti del osmega pritožbenega razloga)

iv) Vmesni predlog

2) Upoštevanje terapevtske zamenljivosti pri določitvi upoštevnega trga končnih izdelkov (deveti pritožbeni razlog)

i) Vloga terapevtske zamenljivosti pri določitvi upoštevnega trga končnih izdelkov (prvi del devetega pritožbenega razloga)

ii) Upoštevanje ali analiza nekaterih dokazov (drugi do šesti del devetega pritožbenega razloga)

iii) Vmesni predlog

3) Nedopustnost nekaterih prilog, predloženih na prvi stopnji (deseti pritožbeni razlog)

4) Upoštevni trg tehnologije (enajsti pritožbeni razlog)

c) Predlog glede pritožbenih razlogov v zvezi s členom 102 PDEU

B. Tožba pred Splošnim sodiščem

V. Stroški

VI. Predlog





I. Uvod

1. Tako kot vzporedna zadeva Servier/Komisija (C‑201/19 P), v kateri danes prav tako predstavljam sklepne predloge, se obravnavana zadeva navezuje na zadevi Generics (UK) in drugi( ) ter Lundbeck/Komisija( ), v katerih je Sodišče izoblikovalo merila za to, da je sporazum o poravnavi spora med imetnikom farmacevtskega patenta in proizvajalcem generičnih zdravil v nasprotju s konkurenčnim pravom Unije.

2. Ozadje obravnavane zadeve, zadeve Servier/Komisija in sedmih drugih pritožb, ki sestavljajo to skupino devetih pritožb, vloženih zoper osem sodb Splošnega sodišča,( ) zajema več sporazumov o poravnavi patentnih sporov, ki jih je sklenila družba Servier, proizvajalka originalnih zdravil, z družbami proizvajalkami generičnih zdravil.

3. Ti sporazumi so bili podobno kot v zadevah Generics (UK) in drugi ter Lundbeck/Komisija sklenjeni v položaju, v katerem je patent za učinkovino zadevnega zdravila, v obravnavani zadevi perindopril, že postal javna dobrina, vendar je bila družba Servier še imetnica tako imenovanih „sekundarnih“ patentov za nekatere postopke proizvodnje tega zdravila.

4. Na podlagi spornih sporazumov so se družbe proizvajalke generičnih zdravil, ki so želele vstopiti na trg generičnih različic navedenega zdravila, v bistvu zavezale k odlogu vstopa v zameno za prenose vrednosti, ki jih je izvedla družba Servier.

5. Komisija je v spornem sklepu( ) na eni strani menila, da se z zadevnimi sporazumi, ki jih je družba Servier sklenila z družbami Niche/Unichem, Matrix, Teva, Krka in Lupin, omejuje konkurenca zaradi cilja in zaradi posledice, zato se z njimi krši člen 101 PDEU.

6. Na drugi strani je menila, da je družba Servier z njihovo sklenitvijo skupaj z drugimi ravnanji, na primer nakupom tehnologij za proizvodnjo aktivne farmacevtske učinkovine perindoprila, izoblikovala strategijo za odlog vstopa družb proizvajalk generičnih različic perindoprila na trg tega zdravila, na katerem je bila družba Servier v prevladujočem položaju. Zato je Komisija to ravnanje sankcionirala kot zlorabo prevladujočega položaja na podlagi člena 102 PDEU.

7. Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi in svojih drugih sodbah iz zadevne skupine zadev potrdilo analizo Komisije v zvezi s tem, da štirje sporazumi, ki jih je družba Servier sklenila z družbami Niche/Unichem, Matrix, Teva in Lupin, pomenijo omejevanje konkurence zaradi cilja. Te ugotovitve Splošnega sodišča izpodbijajo družba Servier v zadevi Servier/Komisija in družbe proizvajalke generičnih zdravil vsaka v svoji pritožbi, ki so jih vložile zoper sodbe Splošnega sodišča, ki se nanašajo nanje.

8. Nasprotno pa je Splošno sodišče sporni sklep razglasilo za ničen v zvezi s tem, da se kot omejevanje konkurence zaradi cilja in zaradi posledice opredelijo sporazumi, ki jih je družba Servier sklenila z družbo Krka, ter v zvezi z ugotovitvijo zlorabe prevladujočega položaja družbe Servier, saj naj bi Komisija storila napake pri opredelitvi upoštevnega trga.

9. Komisija izpodbija te razglasitve ničnosti v tej zadevi in v zadevi Komisija/Krka (C‑151/19 P). V teh zadevah se postavljajo še neobravnavana vprašanja v zvezi s tem, ali naj se kot omejevanje konkurence zaradi cilja opredeli sporazum o licenci, sklenjen hkrati s sporazumom o poravnavi patentnega spora, v zvezi z opredelitvijo takega niza sporazumov kot omejevanje konkurence zaradi posledice in v zvezi z opredelitvijo upoštevnega trga na farmacevtskem področju.

II. Ozadje spora

A. Dejansko stanje

10. Splošno sodišče je dejansko stanje spora predstavilo v točkah od 1 do 73 izpodbijane sodbe, ki jih je za potrebe tega pritožbenega postopka mogoče povzeti, kot sledi.

1. Gospodarski subjekti, na katere se nanaša ta zadeva

11. Skupina Servier, ki jo med drugim tvorijo njena matična družba Servier SAS s sedežem v Franciji ter družbi Laboratoires Servier SAS in Servier Laboratories Ltd (v nadaljevanju skupaj: družba Servier), združuje farmacevtske družbe na svetovni ravni. Laboratoires Servier je francoska farmacevtska družba, specializirana za razvoj originalnih zdravil, zlasti za zdravljenje srčno-žilnih bolezni.( ) Biogaran je hčerinska družba v stoodstotni lasti družbe Laboratoires Servier, ki je zadolžena za generična zdravila.( )

12. Farmacevtska skupina Krka, ki je registrirana v Sloveniji in je specializirana za razvoj, proizvodnjo in trženje generičnih zdravil, vključuje matično družbo Krka Tovarna Zdravil d.d. in več hčerinskih družb v Sloveniji in drugih državah (v nadaljevanju: družba Krka).( )

2. Zadevni izdelek in patenti

a) Perindopril družbe Servier

13. Družba Servier je razvila perindopril, zdravilo, ki se uporablja v kardiovaskularni medicini ter je namenjeno predvsem zdravljenju povišanega krvnega tlaka in srčnega popuščanja. Učinkovina perindoprila nastopa v obliki soli. Prvotno uporabljena sol je bil erbumin (oziroma terc-butilamin), ki je bil zaradi postopka, ki ga je družba Servier uporabljala za njegovo sintezo, v kristalni obliki.( )

14. Patent EP0049658 za molekulo perindopril je bil pri Evropskem patentnem uradu (EPU) prijavljen 29. septembra 1981. Ta patent bi moral prenehal veljati 29. septembra 2001, vendar je bilo varstvo, podeljeno z njim, v več državah članicah Evropske unije, med drugim v Združenem kraljestvu, podaljšano do 22. junija 2003.( ) V Franciji je bilo varstvo, podeljeno z navedenim patentom, podaljšano do 22. marca 2005, v Italiji pa do 13. februarja 2009.( ) Dovoljenje za promet (DZP) za tablete perindopril erbumina (2 in 4 mg) za zdravljenje hipertenzije je bilo v Evropi podeljeno med letoma 1988 in 1989.( )

15. Družba Servier je po vložitvi patentne prijave za molekulo pri EPU prijavila več patentov za postopke proizvodnje perindoprila. Patenti, na katere se nanaša ta postopek, so med drugim patenti EP0308339, EP0308340 in EP0308341 (v nadaljevanju: patent 339, patent 340 oziroma patent 341), ki so bili prijavljeni leta 1988 in bi morali prenehati veljati leta 2008, ter predvsem patent EP1296947 (imenovan „patent alfa“, v nadaljevanju: patent 947), prijavljen leta 2001. Patent 947 se je nanašal na alfa kristalno obliko perindopril erbumina in na metode za njeno proizvodnjo ter je bil podeljen 4. februarja 2004.( )

16. Družba Servier je vložila tudi nacionalne patentne prijave v več državah članicah Unije, na primer v Bolgariji, Češki republiki, Estoniji, na Madžarskem, na Poljskem in Slovaškem. Tako so bili patenti podeljeni 16. maja 2006 v Bolgariji, 17. avgusta 2006 na Madžarskem, 23. januarja 2007 v Češki republiki, 23. aprila 2007 na Slovaškem in 24. marca 2010 na Poljskem. Ti patenti so v bistvu ustrezali patentom, prijavljenim EPU.( )

17. Družba Servier je od leta 2002 razvijala perindopril druge generacije, ki je proizveden iz druge soli, in sicer iz arginina, za katero je patentno prijavo (EP1354873B) vložila 17. februarja 2003. Ta patent je bil podeljen 17. julija 2004, za datum prenehanja veljavnosti pa je bil določen 17. februar 2023. Dajanje perindopril arginina na trge Unije se je začelo leta 2006. Ta izdelek je bioekvivalentna generična različica izdelka prve generacije, ki pa se zaradi drugačne molekularne teže nove soli prodaja v drugačnih odmerkih.( ) Perindopril arginin je leta 2004 prejel DZP v Franciji, nato pa je bil po postopku medsebojnega priznavanja dovoljen še v drugih državah članicah.( )

b) Perindopril družbe Krka

18. Družba Krka je leta 2003 začela z lastnim razvojem perindoprila. V obdobju 2005–2006 je prejela DZP za več trgov Unije ter je v več srednje- in vzhodnoevropskih državah, med njimi na Poljskem in Madžarskem, dala na trg perindopril. V tem obdobju se je pripravljala tudi na njegovo dajanje na trg v drugih državah članicah, med njimi v Franciji, Združenem kraljestvu in na Nizozemskem, in sicer bodisi sama bodisi v sodelovanju z drugimi družbami.( )

3. Spori v zvezi s perindoprilom in začetek dajanja na trg njegovih generičnih različic

19. Družba Servier je bila med letoma 2003 in 2009 stranka v vrsti sporov v zvezi s perindoprilom, ki so potekali tako pred EPU kot nacionalnimi sodišči. Šlo je zlasti za predloge za izdajo odredb in postopke v zvezi s patentom 947, ki so bili začeti v različnih državah članicah in v katerih je pravice družbe Servier izpodbijala vrsta družb proizvajalk generičnih zdravil, ki so se pripravljale za dajanje na trg generične različice perindoprila.( )

a) Spori pred EPU

20. Najprej, deset družb proizvajalk generičnih zdravil, med katerimi je bila družba Krka, je leta 2004 pri EPU vložilo ugovore zoper patent 947, da bi dosegle njegovo popolno razveljavitev, pri čemer so se sklicevale na razloge, ki so se nanašali na neobstoj novosti in inventivne ravni ter na nezadostnost razkritja izuma.( )

21. Po manjših spremembah prvotnih patentnih zahtevkov družbe Servier je oddelek za ugovore pri EPU 27. julija 2006 potrdil veljavnost patenta 947 (v nadaljevanju: odločba EPU z dne 27. julija 2006). Zoper to odločbo je devet družb vložilo pritožbo, vendar sta družbi Krka in Lupin 11. januarja oziroma 5. februarja 2007 po sporazumih z družbo Servier sporočili, da od pritožbe odstopata. Tehnični pritožbeni senat pri EPU je z odločbo z dne 6. maja 2009 razveljavil odločbo EPU z dne 27. julija 2006 in razveljavil patent 947 (v nadaljevanju: odločba EPU z dne 6. maja 2009). Prošnja za presojo, ki jo je družba Servier vložila zoper to odločbo, je bila 19. marca 2010 zavrnjena.( )

b) Spori pred nacionalnimi sodišči

22. Veljavnost patenta 947 so družbe proizvajalke generičnih zdravil izpodbijale tudi pred sodišči nekaterih držav članic, družba Servier pa je vlagala predloge za izdajo začasnih odredb, ki so bili včasih uspešni.( ) Vendar je bila večina teh sporov zaradi sporazumov o poravnavi, ki so jih sklenile družba Servier in družbe proizvajalke generičnih zdravil, končana še pred sprejetjem dokončne odločitve o veljavnosti patenta 947.

23. Vendar dva spora med družbama Servier in Apotex, edino družbo proizvajalko generičnih zdravil, ki je bila stranka v sporu z družbo Servier v Združenem kraljestvu, s katero ta družba ni sklenila sporazuma o poravnavi, nista bila prekinjena in sta v nadaljevanju privedla do ugotovitve ničnosti patenta 947.

24. Tako je družba Servier na eni strani 1. avgusta 2006 pri sodišču Združenega kraljestva zoper družbo Apotex, ki je „s tveganjem“ na trg Združenega kraljestva dala generično različico perindoprila, vložila tožbo zaradi kršitve pravic iz patenta 947, na podlagi katere je bila 8. avgusta 2006 izdana začasna odredba. Vendar je bila na podlagi nasprotne tožbe za razveljavitev navedenega patenta, ki jo je vložila družba Apotex, 6. julija 2007 ugotovljena ničnost patenta 947, odredba je bila odpravljena in družba Apotex je vstopila na trg z generičnim perindoprilom, s čimer je bil trg v Združenem kraljestvu odprt za generična zdravila. Odločitev o ugotovitvi ničnosti patenta 947 je bila 9. maja 2008 potrjena v pritožbenem postopku.( )

25. Na drugi strani je družba Katwijk Farma, hčerinska družba družbe Apotex, 13. novembra 2007 pri nizozemskih sodiščih vložila predlog za razveljavitev nizozemskega dela patenta 947 in 13. decembra 2007, potem ko je bil predlog družbe Servier za izdajo začasne odredbe zavrnjen, dala na trg svoj generični perindopril. Nizozemska sodišča so 11. junija 2008 na podlagi istočasne tožbe, ki jo je vložila družba Pharmachemie, hčerinska družba družbe Teva, razveljavila patent 947 za Nizozemsko.( )

26. Družba Sandoz, druga družba proizvajalka generičnih zdravil, je maja 2008 v več državah članicah začela dajati na trg svoj generični perindopril.( )

4. Spori in sporazumi med družbama Servier in Krka

27. Družba Servier je med letoma 2005 in 2007 z družbami proizvajalkami generičnih zdravil Niche/Unichem, Matrix, Teva, Krka in Lupin sklenila sporazume o poravnavi. Sporazumi, na katere se nanaša ta pritožba, so sporazumi, ki jih je družba Servier sklenila z družbo Krka.

28. Družba Servier je na Madžarskem 30. maja 2006 vložila predlog za izdajo začasne odredbe, da bi dosegla prepoved trženja generične različice perindoprila, ki jo je v promet dajala družba Krka, zaradi kršitve patenta 947. Ta predlog je bil 13. oktobra 2006 zavrnjen.( )

29. Družba Servier je 28. julija 2006 v Združenem kraljestvu zoper družbo Krka vložila tožbo zaradi kršitve patenta 340. Družba Servier je 2. avgusta 2006 zoper družbo Krka vložila še tožbo zaradi kršitve patenta 947 in predlog za izdajo začasne odredbe. Družba Krka je 1. septembra 2006 vložila nasprotno tožbo za ugotovitev ničnosti patenta 947 in predlog za uporabo sumarnega postopka (motion of summary judgment). Ta družba je 8. septembra 2006 vložila še nasprotno tožbo za ugotovitev ničnosti patenta 340.

30. High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents court) (višje sodišče (Anglija in Wales), premoženjski oddelek, patentno sodišče) je 3. oktobra 2006 ugodilo predlogu za izdajo začasne odredbe, ki ga je vložila družba Servier, in zavrnilo predlog za uporabo sumarnega postopka (motion of summary judgment), ki ga je 1. septembra 2006 vložila družba Krka, da bi dosegla ugotovitev ničnosti patenta 947, ter odredilo izvedbo postopka v glavni stvari. Potem ko sta stranki sklenili poravnavo, je bil 1. decembra 2006 postopek, ki je potekal, ustavljen, začasna odredba pa je bila razveljavljena.( )

31. Družbi Servier in Krka sta 27. oktobra 2006 podpisali sporazum o poravnavi (v nadaljevanju: sporazum o poravnavi Krka) in sporazum o licenci (v nadaljevanju: sporazum o licenci Krka), ki je bil dopolnjen z dodatkom, sklenjenim 2. novembra 2006. Poleg tega sta navedeni stranki 5. januarja 2007 sklenili še sporazum o prenosu in licenci Krka (v nadaljevanju: sporazum o prenosu in licenci Krka) (v nadaljevanju vsi skupaj: sporazumi Krka).

32. V sporazumu o poravnavi Krka je določeno, da patent 947 zajema tudi enakovredne nacionalne patente (priloga B). V skladu s tem sporazumom o poravnavi, veljavnim do prenehanja veljavnosti ali ugotovitve ničnosti oziroma razveljavitve patentov 947 ali 340, se je družba Krka zavezala, da se bo odpovedala vsem obstoječim zahtevkom zoper patent 947 po vsem svetu in zoper patent 340 v Združenem kraljestvu ter da v prihodnje nikjer na svetu ne bo izpodbijala nobenega od teh dveh patentov. Poleg tega je bilo družbi Krka in njenim hčerinskim družbam v času veljavnosti patenta 947 in v državi, v kateri je bil ta še vedno veljaven, prepovedano dati na trg ali tržiti generično različico perindoprila, ki bi pomenila kršitev tega patenta, brez izrecnega dovoljenja družbe Servier. Prav tako družba Krka brez izrecnega dovoljenja družbe Servier ni smela dobavljati generične različice perindoprila, ki bi pomenila kršitev patenta 947, nobeni tretji osebi. V zameno je morala družba Servier po vsem svetu odstopiti od tekočih postopkov zoper družbo Krka, ki so temeljili na kršitvi patentov 947 in 340, vključno s postopki na podlagi njenih predlogov za izdajo začasne odredbe.( )

33. V skladu s sporazumom o licenci Krka, sklenjenim za obdobje, ki se je ujemalo z veljavnostjo patenta 947, je družba Servier družbi Krka podelila „izključno“ in nepreklicno licenco za patent 947 za uporabo, proizvodnjo, prodajo, ponujanje za prodajo, promocijo in uvoz lastnih izdelkov, ki vsebujejo alfa kristalno obliko erbumina, v Češki republiki, Latviji, Litvi, na Madžarskem, Poljskem, v Sloveniji in na Slovaškem.

34. V zameno za licenco je morala družba Krka družbi Servier plačevati licenčnino v višini 3 % neto vrednosti svoje prodaje na vseh teh ozemljih. Družbi Servier je bilo dovoljeno v istih državah neposredno ali posredno uporabljati (to je za eno od svojih hčerinskih družb ali za eno samo tretjo osebo na posamezno državo) patent 947.( )

35. V času sklenitve sporazumov nacionalni patenti, enakovredni patentu 947, na nekaterih od teh sedmih trgov družbi Servier še niso bili podeljeni, medtem ko je družba Krka že tržila svoj izdelek.( )

36. V skladu s sporazumom o prenosu in licenci Krka je družba Krka na družbo Servier prenesla dve patentni prijavi, eno za postopek sinteze perindoprila (WO 2005113500) in drugo za pripravo pripravkov perindoprila (WO 2005094793). Tehnologija, varovana s tema patentnima prijavama, se je uporabljala za proizvodnjo perindoprila družbe Krka. Družba Krka se je zavezala, da ne bo izpodbijala veljavnosti patentov, ki bosta podeljena na podlagi zadevnih prijav. V zameno za ta prenos je družba Servier družbi Krka plačala po 15 milijonov EUR za vsako od zadevnih prijav. Poleg tega je družba Servier družbi Krka podelila neizključno, nepreklicno in neprenosljivo licenco, za katero ni bilo treba plačevati licenčnin in ki ni vključevala pravice do podeljevanja podlicenc (razen svojim hčerinskim družbam), za zadevni prijavi ali za iz njiju izhajajoča patenta, ne da bi bila ta licenca časovno in ozemeljsko omejena, niti glede tega, kako se lahko uporablja.( )

B. Sporni sklep

37. Komisija je v spornem sklepu, sprejetem 9. julija 2014( ), ugotovila, da je družba Servier kršila, prvič, člen 101 PDEU, ker je sodelovala pri štirih sporazumih o poravnavi patentnih sporov, sklenjenih v zameno za obrnjeno plačilo z družbami Niche/Unichem, Matrix, Teva in Lupin, ter pri treh sporazumih, ki so pomenili enotno in trajajočo kršitev, sklenjenih z družbo Krka.

38. Komisija je po drugi strani menila, da je družba Servier kršila člen 102 PDEU, ker je s pridobitvijo tehnologije in s sporazumi o poravnavi oblikovala in izvajala izključevalno strategijo, ki je zajemala trg pripravkov perindoprila v Franciji, na Nizozemskem, Poljskem in v Združenem kraljestvu ter trg tehnologije za proizvodnjo učinkovine perindoprila.( )

39. Komisija je menila, da sta družbi Servier in Krka kršili člen 101 PDEU v 18 do 20 državah članicah,( ) v katerih se je družba Krka na podlagi sporazuma o poravnavi Krka zavezala, da v zameno za licenco v preostalih sedmih državah članicah družbi Servier ne bo konkurirala s svojimi obstoječimi izdelki. Cilj teh sporazumov naj bi bil tako razdelitev in dodelitev trgov Unije med tema gospodarskima subjektoma. Komisija je še ugotovila, da so sporazumi Krka pomenili omejevanje konkurence zaradi posledice ter je v zvezi s tem preučila posledice navedenih sporazumov na trgih Francije, Nizozemske in Združenega kraljestva.( ) Komisija ni ugotovila nobene kršitve v sedmih državah članicah, za katere je bila izdana licenca.( )

40. Poleg tega je Komisija menila, da sta družbi Servier in Krka kršili člen 101 PDEU, ker je družba Krka družbi Servier za plačilo v skupnem znesku 30 milijonov EUR prenehala konkurirati kot obstoječi vir tehnologije za proizvodnjo perindoprila.( )

41. Komisija je družbi Servier naložila globe za te kršitve členov 101 in 102 PDEU.( )

C. Izpodbijana sodba

42. Družba Servier je 21. septembra 2014 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo zoper sporni sklep. Pred Splošnim sodiščem je predloge družbe Servier podprla European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (Evropska zveza farmacevtske industrije in združenj, v nadaljevanju: EFPIA).

43. Splošno sodišče, ki je odločalo v razširjenem senatu, je z izpodbijano sodbo, prvič, razglasilo ničnost 1. člena 4 spornega sklepa (v katerem je bila ugotovljena kršitev člena 101 PDEU s strani družbe Servier iz naslova sporazumov z družbo Krka); 2. člena 6 spornega sklepa (v katerem je bila ugotovljena kršitev člena 102 PDEU s strani družbe Servier) ter 3. člena 7(4)(b) in (6) spornega sklepa (s katerim so bile družbi Servier naložene globe za ti kršitvi).

44. Drugič, Splošno sodišče je 4. znižalo znesek globe, naložene družbi Servier iz naslova sporazuma z družbo Matrix, na katero se nanaša člen 2 spornega sklepa, kot izhaja iz člena 7(2)(b) navedenega sklepa. Tretjič, 5. v preostalem je tožbo zavrnilo ter, četrtič, 6. in 7. odredilo, da družba Servier, Komisija in zveza EFPIA nosijo vsaka svoje stroške.

III. Postopek pred Sodiščem in predlogi strank

45. Komisija je 22. februarja 2019 vložila pritožbo zoper izpodbijano sodbo.

46. Hkrati je Komisija vložila pritožbo zoper sodbo Splošnega sodišča v zadevi Krka/Komisija, medtem ko so družba Servier in drugi naslovniki spornega sklepa, ki pred Splošnim sodiščem niso uspeli, vložili pritožbe zoper zavrnitev njihovih tožb zoper navedeni sklep.( )

47. Združeno kraljestvo je 22. maja 2019 vložilo predlog za intervencijo v podporo predlogom Komisije. Predsednik Sodišča je s sklepom z dne 16. junija 2019 dovolil intervencijo.

48. Komisija Sodišču predlaga, naj:

– razveljavi točke 1, 2 in 3 izpodbijane sodbe, v katerih so razglašeni za nične (i) člen 4 spornega sklepa v delu, v katerem je ugotovljeno sodelovanje družbe Servier pri sporazumih, ki jih je družba Servier sklenila z družbo Krka, (ii) člen 7(4)(b) spornega sklepa, s katerim je naložena globa družbi Servier, ker je sklenila te sporazume, (iii) člen 6 spornega sklepa, v katerem je ugotovljena kršitev člena 102 PDEU s strani družbe Servier, in (iv) člen 7(6) spornega sklepa, v katerem je določen znesek globe, ki je bila družbi Servier naložena v zvezi s to kršitvijo;

– razveljavi izpodbijano sodbo v delu, v katerem so z njo za dopustne razglašene prilogi A 286 in A 287 k tožbi ter priloga C 29 k repliki (točke 1461, 1462 in 1463 te sodbe);

– dokončno odloči o tožbi za razglasitev ničnosti spornega sklepa, ki jo je vložila družba Servier, ter zavrne predlog družbe Servier za razglasitev ničnosti člena 4, člena 7(4)(b), člena 6 in člena 7(6) spornega sklepa in ugodi predlogu Komisije, naj se prilogi A 286 in A 287 k tožbi pred Splošnim sodiščem in priloga C 29 k repliki pred Splošnim sodiščem razglasijo za nedopustne (točke od 1461 do 1463 izpodbijane sodbe);

– družbi Servier naloži plačilo vseh stroškov pritožbe.

49. Združeno kraljestvo Sodišču predlaga, naj:

– ugodi predlogom Komisije.

50. Družba Servier Sodišču predlaga, naj:

– pritožbo v celoti zavrne in

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

51. EFPIA Sodišču predlaga, naj:

– pritožbo zavrne in

– Komisiji naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka in postopka na prvi stopnji.

52. Sodišče je 13. septembra 2021 stranke pozvalo, naj predložijo stališča glede sodbe Generics (UK) in drugi ter glede sodb skupine Lundbeck/Komisija.( )

53. Stranke v devetih pritožbah, vloženih zoper osem sodb Splošnega sodišča v zvezi s spornim sklepom, so 20. in 21. oktobra 2021 na skupni obravnavi predstavile svoja stališča in odgovorile na vprašanja Sodišča.

IV. Presoja

A. Pritožba

54. Komisija v podporo pritožbi navaja enajst pritožbenih razlogov, od katerih se jih prvih sedem nanaša na preudarke Splošnega sodišča v zvezi s presojo sporazumov Krka z vidika člena 101 PDEU (1), zadnji štirje pa se nanašajo na preudarke Splošnega sodišča v zvezi z opredelitvijo upoštevnega trga zaradi uporabe člena 102 PDEU (2).( )

1. Člen 101 PDEU

55. Komisija s prvimi tremi pritožbenimi razlogi trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je menilo, da sporazumi Krka niso pomenili omejevanja konkurence zaradi cilja (a). Komisija s sedmim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo tudi, ko je ugotovilo, da Komisija prav tako ni dokazala, da ti sporazumi pomenijo omejevanje konkurence zaradi posledice (b).

a) Omejevanje konkurence zaradi cilja (pritožbeni razlogi od prvega do šestega)

56. Pred preučitvijo pritožbenih razlogov Komisije v zvezi z analizo protikonkurenčnega cilja sporazumov Krka, kakršno je opravilo Splošno sodišče (2), je koristno povzeti, kako sta to tematiko analizirala Komisija v spornem sklepu in Splošno sodišče v izpodbijani sodbi (1).

1) Analiza cilja sporazumov Krka v spornem sklepu in izpodbijani sodbi

i) Sporni sklep

57. Komisija je v oddelku 5.5 (točke od 1670 do 1812 obrazložitve spornega sklepa) preučila vse tri sporazume, sklenjene med družbama Servier in Krka, ter menila, da pomenijo enotno in trajajočo kršitev, katere cilj je bil omejevanje konkurence z razdelitvijo trgov perindoprila v Uniji med ta dva gospodarska subjekta.( )

58. Po mnenju Komisije je bil na eni strani cilj sporazuma o poravnavi Krka in sporazuma o licenci Krka razdelitev in dodelitev trgov Unije med družbama Servier in Krka, kot je navedeno v nadaljevanju. Na podlagi sporazuma o licenci Krka je bilo družbi Krka dovoljeno, da še naprej trži ali začne dajati na trg generični perindopril v okviru dejanskega duopola z družbo Servier v sedmih državah članicah, ki so bile glavni trgi družbe Krka. To dovoljenje je bilo v skladu s sporazumom o poravnavi Krka poplačilo družbi Krka za nekonkuriranje družbi Servier na 18 do 20 preostalih trgih Unije.( ) Komisija je torej menila, da je sporazum o licenci pomenil spodbudo, ki jo je družba Servier ponudila družbi Krka, zato da bi ta sprejela omejitve, dogovorjene v sporazumu o poravnavi.( )

59. Na drugi strani je Komisija ugotovila, da je sporazum o prenosu in licenci Krka, sklenjen dva meseca po sporazumih o poravnavi in licenci Krka, omogočil okrepitev konkurenčnega položaja družb Servier in Krka zaradi delitve trgov, uvedene z vsemi temi sporazumi, tako da je bilo družbi Krka preprečeno na druge družbe proizvajalke generičnih zdravil prenesti svojo konkurenčno tehnologijo za proizvodnjo perindoprila. Ker plačilo zneska 30 milijonov EUR v okviru tega sporazuma ni bilo povezano z dohodki, ki jih je družba Servier pričakovala ali uresničila s tržnim izkoriščanjem tehnologije, ki jo je nanjo prenesla družba Krka, ga je Komisija analizirala kot rento, nastalo z delitvijo trgov med tema družbama.( )

ii) Izpodbijana sodba

60. Splošno sodišče je, na prvem mestu, v točkah od 255 do 274 izpodbijane sodbe navedlo pogoje, pod katerimi je po njegovem mnenju to, da se v sporazume o poravnavi patentnih sporov vključijo klavzule o neizpodbijanju patentov in netrženju generičnih izdelkov, protikonkurenčno. Menilo je, da to drži, če vključitev takih klavzul v sporazum ne temelji na priznavanju strank, da je patent veljaven in da zadevni generični izdelki pomenijo kršitev, ampak na znatnem obrnjenem in neutemeljenem plačilu, ki ga izvede imetnik patenta v korist družbe proizvajalke generičnih zdravil, da jo tako spodbudi k upoštevanju navedenih klavzul. Splošno sodišče je ugotovilo (točka 271 izpodbijane sodbe), da je treba ob obstoju take spodbude zadevne sporazume šteti za sporazume o izključitvi s trga, pri katerih podjetja, ki ostanejo, nadomestijo škodo podjetjem, ki izstopijo.

61. Na drugem mestu, Splošno sodišče je v točkah od 797 do 810 izpodbijane sodbe pojasnilo, da je treba v primeru, da je običajen poslovni sporazum vezan na sporazum o poravnavi patentnega spora, ki vsebuje klavzule o neizpodbijanju in netrženju, tako pogodbeno ureditev opredeliti kot protikonkurenčno, če vrednost, ki jo je imetnik patenta v skladu s poslovnim sporazumom prenesel na družbo proizvajalko generičnih zdravil, presega vrednost premoženja, ki jo je ta prenesla v okviru tega sporazuma. Povedano drugače, tako pogodbeno ureditev je treba opredeliti kot protikonkurenčno, če je dejanski namen običajnega poslovnega sporazuma, vezanega na sporazum o poravnavi, prikritje prenosa vrednosti z imetnika patenta na družbo proizvajalko generičnih zdravil, katerega edina protivrednost je zaveza zadnjenavedene o nekonkuriranju.

62. Na tretjem mestu, Splošno sodišče je v točkah od 943 do 1032 izpodbijane sodbe v okviru preučitve devetega tožbenega razloga, ki ga je družba Servier uveljavljala na prvi stopnji in se je nanašal na neobstoj omejevanja konkurence zaradi cilja v zvezi s sporazumi Krka, preučilo primer vezave sporazuma o poravnavi in sporazuma o licenci, kakršen je v obravnavani zadevi vezava sporazumov o poravnavi in licenci Krka.

63. Po mnenju Splošnega sodišča v takem primeru preudarki, povzeti v točki 61 zgoraj, ki se nanašajo na vezavo sporazuma o poravnavi in običajnega poslovnega sporazuma, ne veljajo. Razlog za to naj bi bil, da je vezava sporazuma o poravnavi na sporazum o licenci primerno sredstvo za končanje spora, saj omogoča vstop družb proizvajalk generičnih zdravil na trg in ugoditev zahtevam obeh strank. Poleg tega naj bi bila vključenost klavzul o netrženju in o neizpodbijanju v sporazum o poravnavi legitimna, če ta sporazum temelji na tem, da stranki priznavata veljavnost patenta. Sporazum o licenci, ki naj bi bil smiseln le, če bi se licenca dejansko izkoriščala, naj bi temeljil prav na tem, da stranki priznavata veljavnost patenta (točke od 943 do 947 izpodbijane sodbe).

64. Da bi Komisija dokazala, da sporazum o licenci, vezan na sporazum o poravnavi, dejansko prikriva obrnjeno plačilo imetnika patenta v korist družbe proizvajalke generičnih zdravil, bi morala torej pokazati, da je bila licenčnina, ki jo je navedena družba plačala navedenemu imetniku v okviru tega sporazuma o licenci, nenormalno nizka (točki 948 in 952 izpodbijane sodbe).

65. Poleg tega naj bi bil protikonkurenčni cilj klavzul o netrženju in neizpodbijanju iz sporazuma o poravnavi ublažen z za konkurenco ugodno posledico sporazuma o licenci, saj naj bi ta spodbudil vstop družbe proizvajalke generičnih zdravil na trg (točke od 953 do 956 izpodbijane sodbe).

66. Ob obstoju resničnega spora, ki je potekal med zadevnima strankama pred sodiščem, in sporazuma o licenci, ki je očitno v neposredni zvezi s poravnavo tega spora, naj zato vezanost tega sporazuma na sporazum o poravnavi ne bi pomenila resnega indica o obstoju obrnjenega plačila. V takem primeru naj bi morala Komisija na podlagi drugih indicev dokazati, da sporazum o licenci ni transakcija, ki bi bila sklenjena pod običajnimi tržnimi pogoji, in da tako prikriva obrnjeno plačilo, tako da bi bilo treba pogodbeni okvir opredeliti kot omejevanje konkurence zaradi cilja (točka 963 izpodbijane sodbe).

67. Splošno sodišče je sporazuma o poravnavi in licenci Krka v točkah od 964 do 1032 izpodbijane sodbe preučilo ob upoštevanju teh meril, pri čemer je nazadnje ugotovilo, da Komisija ni dokazala, da sta imela protikonkurenčni cilj. To ugotovitev je Splošno sodišče v bistvu utemeljilo na teh preudarkih:

– Patentni spori, ki so potekali, naj bi bili resnični in nefiktivni, sporazum o poravnavi Krka in sporazum o licenci Krka pa naj bi bila povezana s temi spori (točke od 965 do 969 izpodbijane sodbe).

– Stranki naj bi bili v času sklenitve navedenih sporazumov prepričani o veljavnosti patenta 947, zlasti zaradi odločbe EPU z dne 27. julija 2006.( ) To, da naj bi družba Krka pred sodišči še naprej izpodbijala ta patent in tudi po izdaji navedene odločbe še naprej tržila svoj izdelek, naj ne bi kazalo na nasprotno. Družba Krka naj bi želela s tem, čeprav je bila prepričana o veljavnosti patenta, zgolj okrepiti svoj položaj v pogajanjih z družbo Servier glede sklenitve sporazuma o poravnavi. Taki razlagi naj bi pritrjeval poznejši odgovor družbe Krka na zahtevo Komisije za informacije (točke 970, 971, 999, 1000, 1010, 1011 in od 1026 do 1028 izpodbijane sodbe).

– Znesek licenčnine, ki jo je morala družba Krka plačati družbi Servier v okviru sporazuma o licenci Krka, naj ne bi bil nenormalno nizek in Komisija naj ne bi dokazala, da ta sporazum ni bil transakcija, sklenjena pod običajnimi tržnimi pogoji. Komisija naj torej ne bi dokazala obstoja obrnjenega plačila, ki pomeni spodbudo (točke od 975 do 984 izpodbijane sodbe).

– Uvedba duopola med družbama Servier in Krka na sedmih trgih, zajetih s sporazumom o licenci Krka, naj ne bi bila posledica tega sporazuma, temveč naj bi bila rezultat poznejših odločitev družb Servier in Krka, ki ob sklenitvi navedenega sporazuma niso bile predvidljive (točke od 987 do 991 izpodbijane sodbe).

– Med družbama Servier in Krka naj ne bi bilo stroge delitve trgov, saj naj bi bilo družbi Servier dovoljeno, da še naprej deluje na sedmih trgih, zajetih z licenco (točke od 1003 do 1006 izpodbijane sodbe).

– Sporazum o licenci Krka naj bi imel na teh sedmih trgih ugodno posledico za konkurenco, čeprav nacionalni patenti, enakovredni patentu 947, na nekaterih od navedenih trgov še niso bili podeljeni, tako da družba Krka ni potrebovala licence za to, da bi vstopila nanje ali se na njih obdržala. Vendar naj bi imela licenca ugodno posledico, da se je družba Krka izognila tveganju poznejšega spora, če bi bili družbi Servier na teh trgih podeljeni patenti v prihodnosti (točke od 1007 do 1009 in 1027 izpodbijane sodbe).

– Listinski dokazi iz časa sporazuma, ki jih je Komisija predložila kot dokaz, da družba Krka ni verjela v veljavnost patenta 947 in da je družba Servier vodila strategijo izključevanja generičnih zdravil, naj bi bili razdrobljeni, dvoumni, neprepričljivi ali v nasprotju s poznejšim odgovorom družbe Krka na zahtevo Komisije za informacije (točke od 1010 do 1025 izpodbijane sodbe).

68. Na četrtem mestu in nazadnje, Splošno sodišče je v točkah od 1041 do 1060 izpodbijane sodbe menilo, da je bila opredelitev sporazuma o prenosu in licenci Krka kot omejitev konkurence zaradi cilja napačna tudi zato, ker je temeljila na napačni predhodni predpostavki o delitvi trgov, uvedeni s sporazumoma o poravnavi in licenci Krka.

2) Pritožbeni razlogi v zvezi s ciljem sporazumov Krka

69. Komisija meni, da je bilo v preudarkih Splošnega sodišča, povzetih v točkah od 62 do 68 zgoraj, večkrat napačno uporabljeno pravo.

70. Komisija s prvim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker se je v okviru analize cilja sporazumov Krka oprlo na to, da je družba Krka domnevno priznavala veljavnost patenta 947, ne da bi pri tem preučilo tožbeni razlog na prvi stopnji v zvezi s potencialno konkurenco med družbama Krka in Servier (i).

71. Komisija z drugim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče v svoji analizi storilo napake, ker je menilo, da licenca ni pomenila spodbude za to, da je družba Krka sprejela omejitve iz sporazuma o poravnavi Krka (ii).

72. Komisija s tretjim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo koncept omejevanja konkurence zaradi cilja, zlasti ker je ugotovilo, da med družbama Servier in Krka ni bilo delitve trgov, saj ta razdelitev ni bila „stroga“, ker je izkrivilo dokaze v zvezi s prepričanji strank in ker je menilo, da je bil uvedeni duopol rezultat poznejših odločitev teh strank, ne pa sporazumov (iii).

73. Komisija s četrtim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri analizi listinskih dokazov v zvezi z namenom strank (iv).

74. Komisija s petim pritožbenim razlogom meni, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je upoštevalo za konkurenco ugodne posledice licence (v).

75. Komisija s šestim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi napačno uporabilo pravo, ker ni priznalo protikonkurenčnosti sporazuma o prenosu in licenci Krka (vi).

i) Konkurenčni pritisk, ki ga je družba Krka izvajala na družbo Servier (prvi pritožbeni razlog)

76. Komisija s prvim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče večkrat napačno uporabilo pravo in izkrivilo dokaze, ker je po nezadostni obrazložitvi ugotovilo, da družba Krka v času sklenitve sporazumov Krka za družbo Servier dejansko ni bila več vir konkurenčnega pritiska.

– Dopustnost in upoštevnost pritožbenega razloga

77. Najprej je treba zavrniti ugovore družbe Servier, da naj bi bil ta pritožbeni razlog hkrati nedopusten in brezpredmeten.

78. Na prvem mestu, v nasprotju s trditvami družbe Servier Komisija natančno navaja točke izpodbijane sodbe, na katere se nanašajo njeni očitki.

79. Na drugem mestu, Komisija prav tako ne poskuša, kot trdi družba Servier, doseči, da bi Sodišče opravilo novo presojo dejanskega stanja. Komisija trdi, da Splošno sodišče ni upoštevalo pravil, ki urejajo dokazno breme in izvajanje dokazov v pravu Unije ter da je izkrivilo dokaze in svoja pojasnila v zvezi s tem premalo obrazložilo. Na take napake pa se je mogoče sklicevati pred Sodiščem v okviru pritožbe. Poleg tega se očitki Komisije nanašajo na pravno opredelitev dejstev, ki jih je preučilo Splošno sodišče, in na pravne posledice, ki jih je to izpeljalo iz njih, kar je prav tako predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe.( )

80. Na tretjem mestu, sprejeti ni mogoče niti trditev družbe Servier, da je ta pritožbeni razlog brezpredmeten.

81. Družba Servier meni, da s tem, da Splošno sodišče ni preučilo obstoja potencialne konkurence med družbama Servier in Krka, še ni mogoče omajati ugotovitev iz izpodbijane sodbe v zvezi z neobstojem omejevanja konkurence zaradi cilja, ki naj bi temeljile še na drugih razlogih poleg opredelitve družbe Krka kot potencialne konkurentke družbe Servier.

82. Družba Servier s tem ugovorom povzema preudarek Splošnega sodišča iz točke 1234 izpodbijane sodbe, to je, da je postala zaradi ugotovitve, da sporazumi Krka glede na analizo Splošnega sodišča ne pomenijo niti omejevanja konkurence zaradi cilja niti omejevanja konkurence zaradi posledice, preučitev tožbenega razloga v zvezi s potencialno konkurenco med družbama Servier in Krka pred Splošnim sodiščem odveč.

83. Vendar Splošno sodišče v nasprotju s tem, za kar se zdi, da izhaja iz navedene točke, in v nasprotju s trditvijo družbe Servier ni zavrnilo opredelitve sporazumov Krka kot omejevanje konkurence zaradi cilja (niti opredelitve navedenih sporazumov kot omejevanje konkurence zaradi posledice( )) iz razlogov, ki ne bi bili povezani z opredelitvijo družbe Krka kot potencialne konkurentke družbe Servier.

84. Kot je razvidno iz razlogovanja Splošnega sodišča, navedenega v točkah 60, 63 in 67 zgoraj, se je pri zavrnitvi opredelitve sporazumov Krka kot omejevanje konkurence zaradi cilja oprlo na to, da naj bi družba Krka priznavala veljavnost patenta 947. Splošno sodišče je v bistvu menilo, da je družba Krka – v nasprotju z ugotovitvijo Komisije (točka 58 zgoraj) – nekonkuriranje družbi Servier na 18 do 20 trgih Unije, zajetih s sporazumom o poravnavi, sprejela ne zato, ker ji je družba Servier ponudila licenco na sedmih preostalih trgih, ampak ker je verjela v veljavnost patenta 947.

85. Po mnenju Splošnega sodišča je treba sporazum o poravnavi patentnega spora, ki vključuje klavzule o neizpodbijanju in netrženju, opredeliti kot omejevanje konkurence zaradi cilja le, če ne temelji na priznavanju strank, da je patent veljaven, ampak na spodbudi, ki jo imetnik patenta plača družbi proizvajalki generičnih zdravil (točke od 262 do 265 izpodbijane sodbe).

86. Torej je bila rdeča nit razlogovanja Splošnega sodišča pri analizi protikonkurenčnega cilja sporazumov Krka domnevno priznavanje družbe Krka, da je patent 947 veljaven, in sicer skupaj z domnevno nespodbujevalno naravo prenosa vrednosti v korist družbe Krka v okviru sporazuma o licenci Krka( ) (točke 970, 971, 999, 1000, od 1010 do 1012 in od 1026 do 1028 izpodbijane sodbe).

87. Komisija pa v okviru prvega pritožbenega razloga trdi prav to, da se Splošno sodišče ni moglo izreči o vprašanju, ali je družba Krka priznavala veljavnost patenta 947, ne da bi preučilo predhodno vprašanje obstoja potencialne konkurence md družbama Krka in Servier. Komisija naj bi namreč v podporo predpostavki, da je bila družba Krka potencialna konkurentka družbe Servier, predložila dokaze, ki naj jih Splošno sodišče ne bi upoštevalo in naj bi dokazovali, da družba Krka dejansko o veljavnosti tega patenta ni bila prepričana. Poleg tega naj bi Splošno sodišče izkrivilo dokaze, ki jih je predložila Komisija, saj naj bi jih izbralo selektivno in z njimi utemeljilo svoje prepričanje v zvezi z domnevnim priznavanjem družbe Krka, da je navedeni patent veljaven, ter naj bi pri razlagi teh dokazov navedlo očitno napačna alternativna pojasnila.

88. Iz teh trditev je razvidno, da Komisija ne trdi le, da bi moralo Splošno sodišče preučiti, ali sta bili v času sklenitve sporazumov Krka družbi Servier in Krka potencialni konkurentki, ampak tudi – in predvsem – da je Splošno sodišče svojo analizo glede protikonkurenčnega cilja teh sporazumov utemeljilo na delni ali celo selektivni presoji in izkrivljanju elementov iz spisa.

89. Nobenega dvoma ni o tem, da je tak očitek mogoče upoštevati pri preučitvi utemeljenosti ugotovitve Splošnega sodišča, da sporazumi Krka niso protikonkurenčni, saj bi lahko, če bi se izkazal za utemeljenega, razkril napačnost navedene ugotovitve in povzročil razveljavitev izpodbijane sodbe.( )

90. Iz tega sledi, da je treba ugovor nedopustnosti, ki se nanaša na domnevno brezpredmetnost prvega pritožbenega razloga, zavrniti.

– Vsebinska presoja

91. Komisija meni, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je zlasti v točkah 970, 1026, 1028, 1154 in 1162 izpodbijane sodbe menilo, da je družba Krka priznavala veljavnost patenta 947 in da njeno ukrepanje po izdaji odločbe EPU z dne 27. julija 2006( ) ni dokazovalo, da si je bila odločena kljub tej odločbi še naprej prizadevati za vstop na trg.

92. Uvodoma je koristno opozoriti, da je mogoče vprašanje obstoja kršitve pravil o konkurenci pravilno presojati le, če se indici, navedeni v spornem sklepu, ne obravnavajo ločeno, ampak kot celota ob upoštevanju značilnosti trga zadevnih izdelkov.( ) Obseg nadzora zakonitosti iz člena 263 PDEU se razteza na vse elemente sklepov Komisije v zvezi s postopki na podlagi členov 101 in 102 PDEU, nad katerimi Splošno sodišče zagotavlja poglobljen nadzor, tako glede prava kot glede dejstev, glede na razloge, ki jih navedejo stranke.( )

93. Dalje, opozoriti je treba, da v pravu Unije prevladuje načelo proste presoje dokazov in da je edino upoštevno merilo za presojo predloženih dokazov njihova verodostojnost.( ) Da bi Komisija zadostila dokaznemu bremenu, ki ga nosi, mora zbrati dovolj natančne in skladne dokaze za utemeljitev trdnega prepričanja, da je bila zatrjevana kršitev storjena.( )

94. Vendar ni nujno, da vsak dokaz, ki ga predloži Komisija, izpolnjuje ta merila glede vsakega elementa kršitve. Dovolj je, da to zahtevo izpolnjuje sklenjen krog indicev, na katere se sklicuje institucija, če se presojajo celostno.( ) Dokaze, ki jih ima na voljo Komisija, mora biti mogoče dopolniti s sklepanjem, o obstoju protikonkurenčnega ravnanja ali sporazuma pa je mogoče sklepati na podlagi določenega števila naključij in indicev, ki lahko skupaj, če ne obstaja druga dosledna razlaga, pomenijo dokaz o kršitvi konkurenčnih pravil.( )

95. Če se Komisija opira na premiso, da ugotovljenih dejstev ni mogoče pojasniti drugače kot s protikonkurenčnim ravnanjem, ugotovitve kršitve ni mogoče sprejeti, kadar zadevna podjetja podajo trditve, s katerimi je mogoče dejstva, ki jih je ugotovila Komisija, pojasniti drugače, in tako omogočajo, da se razlaga Komisije nadomesti z drugo verjetno razlago zanje.( )

96. Nazadnje, izkrivljanje dokazov je podano, če je presoja obstoječih dokazov, ne da bi se zatekli k novim, očitno napačna( ), ker je Splošno sodišče očitno prekoračilo meje razumne presoje navedenih dokazov( ).

97. V nasprotju s tem, kar je menilo Splošno sodišče v točki 1016 izpodbijane sodbe, se vsa ta načela, še zlasti tista, povzeta v točki 94 zgoraj, ne uporabljajo zgolj v primeru, da mora Komisija o samem obstoju omejevalnega sporazuma ali protikonkurenčnih stikov sklepati na podlagi razdrobljenih in sporadičnih dokazov. Ta načela so upoštevna tudi v položaju, kakršen je obravnavani, v katerem je imela ta institucija lahko na voljo vsebino zadevnih sporazumov.( )

98. V takem položaju sicer res ni sama vsebina teh sporazumov tista, ki jo je treba znova sestaviti na podlagi sklepanj. Vendar je treba na vprašanje, ali je bil cilj te vsebine nezakonita delitev trga, odgovoriti ne samo ob upoštevanju navedene vsebine, ampak tudi okvira sporazumov in po potrebi namena strank.( ) Za razlago teh elementov okvira pa so zgoraj navedena načela še vedno v celoti upoštevna.

99. V obravnavani zadevi je Komisija take elemente okvira preučila za opredelitev, ali je bila družba Krka pred sklenitvijo sporazumov Krka potencialna konkurentka družbe Servier. V zvezi s tem je v točkah od 1680 do 1700 obrazložitve spornega sklepa navedla, da je bila družba Krka daleč prva generična konkurentka, ki je začela kljubovati konkurenčnemu položaju družbe Servier pri dobavi perindoprila, da sta bili družbi Servier in Krka že dejanski konkurentki pri dobavi perindoprila v Češki republiki, na Madžarskem, v Litvi, na Poljskem in v Sloveniji ter da je bila družba Krka potencialna konkurentka na drugih trgih Unije, saj, prvič, je bil njen izdelek pripravljen za dajanje na te trge, drugič, patentne ovire niso bile nepremagljive, tretjič, je imela nekaj partnerjev za sodelovanje za več trgov in, četrtič, si je prizadevala vstopiti na te trge.

100. Natančneje, v zvezi s tem, kako je družba Krka presojala veljavnost patentov družbe Servier, je Komisija na eni strani ugotovila, da več listinskih dokazov izpred izdaje odločbe EPU z dne 27. julija 2006 kaže na to, da je bila družba Krka prepričana, da bo z ničnostno tožbo uspela (točka 1685 obrazložitve spornega sklepa).

101. Na drugi strani je Komisija menila, da trditve družbe Krka, da si je zaradi odločbe EPU z dne 27. julija 2006 prenehala prizadevati za trženje perindopril erbumina v obliki alfa, ni mogoče upoštevati ter da elementi, ki jih je ta družba navedla v zvezi s tem, ob upoštevanju nekaterih dokazov, ki so kazali na to, da te odločbe ni sprejemala in da je bila še naprej odločena vstopiti na trg s svojim izdelkom, niso prepričljivi (točke od 1686 do 1691 obrazložitve spornega sklepa).

102. Komisija trdi, da je Splošno sodišče sicer upoštevalo dokaze in razlogovanje iz točk obrazložitve spornega sklepa, povzetih v točkah od 99 do 101 zgoraj, vendar naj ne bi moglo v točkah 971, 1010, 1011 in 1017 izpodbijane sodbe ugotoviti, da je družba Krka priznavala veljavnost patenta 947 ter da je bila po izdaji odločbe EPU z dne 27. julija 2006 in začasni odredbi z dne 3. oktobra 2006, izdani zoper to družbo v Združenem kraljestvu, odvrnjena od nadaljnjih prizadevanj za vstop na trg.( )

103. Splošno sodišče je v točkah 970 in 1154 izpodbijane sodbe navedlo le, da so „v času sklenitve sporazumov o poravnavi in o licenci […] obstajali skladni indici, na podlagi katerih sta lahko stranki menili, da je patent 947 veljaven“, in v zvezi s tem napotilo na točki 967 in 968 navedene sodbe. V teh točkah je povzelo nekatera dejstva v zvezi s postopkom z ugovorom zoper patent 947 pred EPU ter spori med družbama Krka in Servier pred angleškimi sodišči.( )

104. Vendar je Splošno sodišče med temi dejstvi upoštevalo le odločbo EPU z dne 27. julija 2006 in začasno odredbo, ki jo je 3. oktobra 2006 zoper družbo Krka izdalo High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents court) (višje sodišče (Anglija in Wales), premoženjski oddelek, patentno sodišče). S tem Splošno sodišče ni upoštevalo spodaj navedenih elementov, ki jih je izpostavila Komisija v okviru te pritožbe in jih je mogoče upoštevati v zvezi s tem, kako je družba Krka presojala veljavnost patenta 947 na dan pred podpisom sporazumov o poravnavi in licenci Krka z dne 27. oktobra 2006:

– Listinski dokazi glede presoje družbe Krka o obsegu odločbe EPU z dne 27. julija 2006 kažejo, da je ta družba navedeno odločbo dojemala kot „šokantno“, „grozno“ in pristransko, da ni sprejemala razlogovanja tega urada ter da je bila odločena, da se z njo ne bo sprijaznila (točka 1688 obrazložitve spornega sklepa).

– Družba Krka ne samo, da je po izdaji odločbe EPU z dne 27. julija 2006 še naprej izpodbijala veljavnost patenta 947 pred EPU( ), ampak je septembra 2006 tudi pri High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents court) (višje sodišče (Anglija in Wales), premoženjski oddelek, patentno sodišče) vložila nasprotni tožbi za ugotovitev ničnosti patentov 947 in 340 ter predlog za uporabo sumarnega postopka (motion of summary judgment)( ) (točki 1687 in 1688 obrazložitve spornega sklepa).

– V sklepu tega višjega sodišča, izdanem 3. oktobra 2006 v navedenem sporu, s katerim je bila na predlog družbe Servier izdana začasna odredba zoper družbo Krka in je bila odrejena izvedba postopka v glavni stvari,( ) je bilo navedeno, da ima družba Krka na voljo trdno osnovo za izpodbijanje veljavnosti patenta 947 (točki 904 in 1689 obrazložitve spornega sklepa).

– Družba Krka je 13. oktobra 2006 pred sodišči na Madžarskem uspešno izpodbijala predlog za izdajo začasne odredbe, ki ga je vložila družba Servier in je bil zavrnjen( ) (točka 1687 obrazložitve spornega sklepa).

– Celota dokazov kaže, da družba Servier ugotovitve ničnosti patenta 947 ni dojemala kot obrobno tveganje, ampak kot dejansko in konkretno možnost (točka 1691 obrazložitve spornega sklepa).

– Družba Krka je Komisiji pojasnila, da je družba Servier menila, da ima enega od najboljših in najizčrpnejših dokazov v okviru ugovora pred EPU in razveljavitve v Združenem kraljestvu (točke 912, 1688 in 1690 obrazložitve spornega sklepa).

105. Splošno sodišče ni niti pojasnilo razlogov, iz katerih ni upoštevalo teh elementov, niti – in še toliko manj – kako naj bi bili po njegovem mnenju ti elementi skladni z ugotovitvijo domnevnega priznavanja družbe Krka, da je patent veljaven, potem ko sta bili izdani odločba EPU z dne 27. julija 2006 in začasna odredba, ki jo je 3. oktobra 2006 izreklo britansko sodišče.

106. Prvič, Splošno sodišče ni navedlo nobenega elementa, ki bi omajal trditev Komisije, da ne obstaja noben dokument iz časa sporazumov, ki bi kazal na to, da je družba Krka zaradi navedene odločbe in začasne odredbe spremenila dojemanje patenta 947.

107. Komisija je v točkah 1688 in 1690 obrazložitve spornega sklepa sicer priznala, da družba Krka po izdaji odločbe EPU z dne 27. julija 2006 dejansko ni bila več povsem prepričana o svojem stališču v sporu ter da so ta odločba in začasni odredbi, izdani v Združenem kraljestvu zoper družbi Krka in Apotex,( ) gotovo vplivale na to, kako je družba Krka ocenjevala patentni položaj. Vendar je iz analize Komisije kljub vsemu razvidno, da se ta družba še zdaleč ni nameravala odpovedati nadaljnjemu uveljavljanju neveljavnosti patenta 947, pri čemer se je opirala na podporo svojih partnerjev. Nič ni preprečevalo dejanske in konkretne možnosti, da bi družba Krka dosegla ugotovitev ničnosti patenta 947 v postopku v glavni stvari.

108. Kot trdi Komisija, elementi, navedeni v točki 104 zgoraj, potrjujejo to analizo, medtem ko v spisu ni elementov v podporo nasprotnemu stališču.

109. Drugič, Splošno sodišče se je v točkah 1010 in 1011 izpodbijane sodbe oprlo na odgovor družbe Krka na zahtevo Komisije za informacije, naveden v točki 913 obrazložitve spornega sklepa, v katerem je ta družba zlasti trdila, da sta se „[p]ridobitev licence in umik ugovorov […] takrat zdela za družbo Krka najboljša možnost“ ter da se „[z] nobeno drugo možnostjo […] dajanje na trg ni moglo začeti prej kot vsaj dve leti po juliju 2006 in celo po takem obdobju dajanje na trg ni bilo zagotovljeno (tveganje, da bi bil patent 947 ohranjen, tveganja razvoja druge oblike od alfa oblike)“. Splošno sodišče je ugotovilo, da ta odlomek „potrjuje ugotovitev, da je družba Krka menila, da brez sporazuma o licenci vsakršen obstanek ali vsakršen takojšnji vstop v sedmih državah članicah, zajetih s tem sporazumom, zaradi patenta 947 ni mogoč“.

110. Vendar je Splošno sodišče s tem, da je izjavi družbe Krka med postopkom pred Komisijo pripisalo več teže kot dokazu, ki je potrjeval prepričanja te družbe pred sklenitvijo sporazumov Krka, kršilo načela, ki urejajo izvajanje dokazov pred sodišči Unije. V skladu s temi načeli imajo poznejše izjave, dane za namene postopka pred Komisijo, manjšo dokazno vrednost od dokazov in dokumentov iz časa zadevnega protikonkurenčnega ravnanja, ki so nastali in tempore non suspecto in v neposredni zvezi z zadevnimi dejstvi.( )

111. Tretjič in v istem smislu, težko je razumeti, kako je lahko trditev družbe Krka, podana med preiskavo Komisije in navedena v točki 1738 obrazložitve spornega sklepa, v skladu s katero naj bi „oportunitetni stroški odločitve za nesklenitev sporazuma o poravnavi Krka znašali ,več kot deset milijonov EUR izgubljenega dobička v treh letih‘“, pomenila – kot je navedlo Splošno sodišče v točki 1000 izpodbijane sodbe – „dodaten indic o tem, da je menila, da je patent 947 veljaven“. Ta dobiček se je ujemal z dobičkom, ki je bil pričakovan za vstop na sedem trgov oziroma za obstanek na teh trgih, zajetih s sporazumom o licenci Krka, in s tem z oceno tržne vrednosti licence.

112. Vendar Komisija pravilno trdi, da na podlagi tega še ni mogoče po zgledu Splošnega sodišča sklepati, da je družba Krka, ker je v postopku pred Komisijo ocenila vrednost licence, v času sklenitve sporazumov Krka menila, da je patent 947 veljaven. Zdi se, da je Splošno sodišče to razlago izpeljalo iz predpostavke, da je ta izjava družbe Krka pomenila, da je bila ta v času sklenitve sporazumov prepričana, da bo navedeni znesek izgubila, če od družbe Servier ne bo dobila licence, ker brez take licence ne bi mogla vstopiti na navedene trge ali se na njih obdržati.

113. Kot pa navaja Komisija, ni nobenega indica, ki bi potrjeval tako razlago, medtem ko, nasprotno, obstajajo resni indici, ki kažejo, da bi se družba Krka tudi brez sporazumov z družbo Servier obdržala na trgih, zajetih z licenco, med katerimi je zlasti dejstvo, da je družba Krka tudi po izdaji odločbe EPU z dne 27. julija 2006 svoj izdelek še naprej prodajala na Madžarskem in da se je v tej državi uspešno zagovarjala zoper predlog družbe Servier za izdajo začasne odredbe (točka 1675 obrazložitve spornega sklepa).

114. Četrtič, prav tako ni razumljivo, zakaj je Splošno sodišče največji pomen pripisalo začasni odredbi, katere izdajo je družba Servier 3. oktobra 2006 dosegla zoper družbo Krka pred britanskim sodiščem, medtem ko ni v zadevnem delu izpodbijane sodbe, ki se je nanašal na cilj sporazumov Krka, niti omenila, da je bil podoben predlog družbe Servier za izdajo začasne odredbe zoper družbo Krka 13. oktobra 2006 zavrnjen na Madžarskem.( )

115. Splošno sodišče je v točki 1155 izpodbijane sodbe v delu, ki se nanaša na posledice sporazumov Krka, ta element zavrnilo z obrazložitvijo, da je šlo za postopek, ki se ni nanašal na eno od držav, v katerih je Komisija ugotovila omejevanje konkurence zaradi posledice (Francija, Nizozemska in Združeno kraljestvo (glej točko 39 zgoraj)). Vendar te trditve ni mogoče upoštevati kot pojasnilo, zakaj tak uspeh družbe Krka v sporu ne bi vplival na njeno dojemanje veljavnosti patenta 947 in položaja, v katerem je bila v sporu v zvezi s tem patentom, medtem ko naj bi imela po mnenju Splošnega sodišča izdaja začasne odredbe, ki jo je družba Servier dosegla v Združenem kraljestvu, tako zelo odločilen učinek na dojemanje družbe Krka. Kot je Komisija z navedbo primerov pojasnila v točkah 1690 in 1697 obrazložitve spornega sklepa, lahko uspešno izpodbijanje v eni jurisdikciji povzroči vrsto izpodbijanj v drugih jurisdikcijah. To potrjujejo postopki, opisani v točkah od 23 do 25 zgoraj, ki sta jih vodili družba Apotex in njena nizozemska hčerinska družba.

116. Poleg tega je navedba Splošnega sodišča iz točke 968 izpodbijane sodbe, da je britansko sodišče s sklepom z dne 3. oktobra 2006 „ugodilo predlogu za izdajo začasne odredbe, ki ga je vložila družba Servier, in zavrnilo predlog, ki ga je 1. septembra 2006 vložila družba Krka“, zavajajoča. Splošno sodišče v tej točki navaja samo, da je družba Krka 1. septembra 2006 vložila nasprotno tožbo za ugotovitev ničnosti patenta 947, kar napeljuje na to, da naj bi bil 3. oktobra 2006 zavrnjen ta zahtevek. Vendar to ne ustreza resničnosti. Splošno sodišče v navedeni točki ne pojasnjuje, da je družba Krka 1. septembra 2006 vložila tudi predlog za uporabo sumarnega postopka. Britansko sodišče je s sklepom z dne 3. oktobra 2006 zavrnilo zgolj ta predlog za uporabo sumarnega postopka, saj je menilo, da je treba za preučitev patenta izpeljati postopek v glavni stvari. Nasprotno, sodišče ni v tej fazi nikakor zavrnilo nasprotne tožbe za ugotovitev ničnosti patenta 947, ki jo je vložila družba Krka in katere obravnava je še naprej potekala, dokler ni bila ustavljena zaradi sklenitve sporazuma o poravnavi Krka (točka 23 izpodbijane sodbe ter točki 904 in 1689 obrazložitve spornega sklepa). Kot je navedla Komisija v svojih pisanjih in na obravnavi v tem pritožbenem postopku, je sodišče priporočilo, naj se postopek v glavni stvari v zvezi s preučitvijo patenta opravi hitro, in je odredilo izpeljavo hitrega postopka, sojenje pa bi se moralo začeti 21. februarja 2007.

117. Petič, kot pojasnjuje Komisija, je razlaga Splošnega sodišča, po kateri naj bi bili odločba EPU z dne 27. julija 2006 in začasna odredba, ki jo je britansko sodišče 3. oktobra 2006 izdalo zoper družbo Krka na predlog družbe Servier, odločilna elementa, ki naj bi družbo Krka prepričala o veljavnosti patenta 947 in opustitvi njenih prizadevanj za neodvisen vstop na trg, v nasprotju z drugimi trditvami Splošnega sodišča.

118. Tako je Splošno sodišče v točkah od 366 do 370 izpodbijane sodbe pojasnilo, da take odredbe zaradi svoje začasnosti ne preprečujejo pojava potencialne konkurence, da so celo odločbe o glavni stvari začasne, dokler možna pravna sredstva niso izčrpana, in da odločba, ki potrjuje veljavnost patenta, kakršna je odločba EPU z dne 27. julija 2006 (poleg tega, da je bilo zoper njo prav tako mogoče vložiti pravno sredstvo in je bila pozneje razveljavljena( )), v ničemer ne vpliva na odgovor na vprašanje, ali generični izdelki, za katere imetnik navedenega patenta trdi, da ta patent kršijo, pomenijo kršitev ali ne.

119. Šestič, alternativna pojasnila, s katerimi je Splošno sodišče utemeljilo, da naj elementi, ki jih je upoštevalo med analizo, ne bi omajali ugotovitve domnevnega priznavanja družbe Krka, da je patent 947 veljaven, niso prepričljiva.

120. Splošno sodišče je v točkah 1026 in 1162 izpodbijane sodbe menilo, da „okoliščina, da je družba Krka še naprej izpodbijala patente družbe Servier in tržila svoj izdelek, čeprav je oddelek za ugovore pri EPU potrdil veljavnost patenta 947, ni odločilen dejavnik za ugotovitev obstoja omejevanja konkurence zaradi cilja, saj je tako nadaljevanje izvajanja konkurenčnega pritiska družbe Krka na družbo Servier mogoče pojasniti z željo družbe Krka – kljub tveganjem sodnih postopkov, ki jih je pričakovala – da okrepi svoj položaj v pogajanjih, za katera je bilo mogoče, da jih bo začela z družbo Servier zaradi sklenitve sporazuma o poravnavi“.

121. Komisija pravilno trdi, da je Splošno sodišče s tako ugotovitvijo opravilo očitno napačno presojo elementa dejanskega stanja – in sicer tega, da je družba Krka po izdaji odločbe EPU z dne 27. julija 2006 še naprej izpodbijala patent 947 – v primerjavi s presojo Komisije, ne da bi upoštevalo celoten zgoraj navedeni sklenjen krog indicev, ki jih je zbrala Komisija, in ne da bi z njim primerjala verjetnost svojega alternativnega pojasnila.

122. Vendar ob upoštevanju dokazov, ki jih je zbrala Komisija in so bili povzeti v točki 104 zgoraj, ni z ničimer mogoče utemeljiti prepričanja Splošnega sodišča, da je bila družba Krka prepričana o veljavnosti patenta 947 in da je njegovo veljavnost pred sodišči izpodbijala samo zato, da bi okrepila svoj položaj v pogajanjih z družbo Servier, pri čemer Splošno sodišče ne navaja nobenega indica, na podlagi katerega bi bilo mogoče izpeljati tako razlago.

123. Kot pravilno navaja Komisija, je Splošno sodišče poleg tega samo sebi nasprotovalo, ker je na eni strani v točkah 963 in od 965 do 968 izpodbijane sodbe pojasnilo, da so bili spori med družbama Servier in Krka resnični, medtem ko je na drugi strani v točki 1026 izpodbijane sodbe menilo, da je družba Krka z nadaljevanjem teh sporov zgolj zavzela strateško držo, da bi tako izboljšala svoj položaj v pogajanjih z družbo Servier zaradi sklenitve sporazuma o poravnavi.

124. Sedmič, Splošno sodišče je prav tako po neprepričljivem pojasnilu zavrnilo ugovor Komisije iz točk od 1747 do 1756 obrazložitve spornega sklepa – na kar je ta opozorila v okviru te pritožbe – to je, da vsebina sporazumov o poravnavi in licenci Krka ni izražala patentnih položajev in tveganj v državah, zajetih s tema sporazumoma. Nacionalni patent, enakovreden patentu 947, ni bil podeljen na Poljskem, v Češki republiki in na Slovaškem,( ) vendar je družba Servier kljub temu želela podeliti licenco za te države. Po mnenju Komisije je iz tega razvidno, da cilj navedenih sporazumov ni bil doseči kompromis na podlagi zaslug tega patenta, ampak delitev in medsebojna razdelitev trgov zgolj v ekonomskem interesu strank. Sporazuma naj tako ne bi temeljila „na razlikah v patentnem tveganju za družbo Krka, ampak na področjih ekonomskega interesa, saj sta bili Latvija in Slovaška med ključnimi trgi te družbe“.

125. Splošno sodišče ni upoštevalo tega ugovora in je to tematiko obravnavalo le v točkah od 1007 do 1009 in 1027 izpodbijane sodbe, v katerih je menilo, da je sporazum o licenci Krka ugodno vplival na konkurenco na teh sedmih trgih, čeprav nacionalni patenti, enakovredni patentu 947, na nekaterih od navedenih trgov še niso bili podeljeni, zato družba Krka za vstop nanje ni potrebovala licence. Po mnenju Splošnega sodišča naj bi imela licenca kljub temu ugodno posledico, to je, da se je družba Krka izognila tveganju poznejšega spora, če bi bili družbi Servier na teh trgih podeljeni patenti v prihodnosti. Vendar so te trditve nezadostne ne samo za to, da se dokažejo domnevne za konkurenco ugodne posledice,( ) ampak tudi za to, da se z njimi omaje razlaga Komisije, po kateri sporazumi Krka niso temeljili na načinu, kako so stranke dojemale patentna tveganja na različnih zadevnih trgih.

126. Osmič in nazadnje, ugotovitve Splošnega sodišča iz točk od 943 do 947, 963, od 965 do 972, 1030 in 1157 izpodbijane sodbe, v skladu s katero že sklenitev sporazuma o licenci Krka potrjuje, da je družba Krka priznavala veljavnost patenta 947, ni mogoče sprejeti.

127. Splošno sodišče je to ugotovitev v točkah 947, 1030 in 1157 izpodbijane sodbe obrazložilo s tem, da sklenitev sporazuma o licenci, ki je za katerega koli pridobitelja smiselna le, če se licenca dejansko izkorišča, temelji na tem, da stranki priznavata veljavnost patenta. Vendar je to, da se na podlagi dejstva, da sporazum o licenci načeloma ali na splošno temelji na priznavanju patenta, na katerem temelji, sklepa, da stranke takega sporazuma v konkretnem primeru nujno priznavajo veljavnost zadevnega patenta, podobno krožnemu razlogovanju. Poleg tega bi bilo izvajanje konkurenčnega prava Unije resno ogroženo, če bi se stranke protikonkurenčnih sporazumov lahko izognile uporabi člena 101 PDEU preprosto tako, da bi za te sporazume uporabile določeno obliko.( )

128. Ker oblika, ki jo ima sporazum, ne more biti odločilna, morajo – kot je razvidno iz sodne prakse, navedene v točkah od 92 do 96 zgoraj – v skladu z upoštevnimi pravili glede izvajanja dokazov Komisija in sodišča Unije na podlagi kroga upoštevnih, skladnih in prepričljivih dokazov dokazati, da je treba v konkretnem primeru zadevni sporazum opredeliti kot omejevanje konkurence zaradi cilja.

129. V obravnavani zadevi je – v nasprotju z navedbami Splošnega sodišča v točkah 1018, 1019 in 1025 izpodbijane sodbe – iz zgornje preučitve razvidno, da je Komisija dejansko zbrala tak krog indicev, s katerim je dokazala, da družba Krka na datum sklenitve sporazumov o poravnavi in licenci Krka ni bila prepričana o veljavnosti patenta 947 ter je bila, nasprotno, odločena, da ga bo še naprej izpodbijala in poskusila kljub temu patentu vstopiti na trg ali se na njem obdržati. Splošno sodišče je v navedenih točkah napačno trdilo, da so bili dokazi, ki jih je zbrala Komisija, razdrobljeni in dvoumni, ne da bi preučilo vse navedene dokaze, medtem ko je bila njegova presoja dokazov, ki jih je preučilo in so bili izbrani selektivno, očitno napačna.

– Vmesni predlog

130. V teh okoliščinah Komisija utemeljeno trdi, da je Splošno sodišče kršilo načela, ki urejajo izvajanje dokazov in nadzor nad njimi, ki ga opravijo sodišča v pravu Unije. Kot je bilo opozorjeno, mora biti v skladu s temi načeli presoja dokazov celovita in skladna, nadzor nad njimi pa mora zajemati vse elemente sklepov Komisije v zvezi s postopki uporabe členov 101 in 102 PDEU.( )

131. V obravnavani zadevi je Splošno sodišče opravilo očitno selektivno presojo elementov spisa, saj ni upoštevalo velikega števila upoštevnih dokazov ter je v zvezi z dokazi, ki jih je upoštevalo, predlagalo razlage, ki ne temeljijo na spisu in niso prepričljive. Drugačna razjasnitev, ki jo je želelo dati v zvezi z dejstvi, ki jih je ugotovila Komisija, torej ne omogoča nadomestitve razlage teh dejstev, ki jo je podala Komisija, z drugo verjetno razlago.

132. Iz navedenega izhaja, da je treba prvemu pritožbenemu razlogu ugoditi.

133. Glede na velik pomen, ki ga je Splošno sodišče med analizo protikonkurenčnega cilja sporazumov Krka pripisalo ugotovitvi – ki se je izkazala za neutemeljeno – domnevnega priznavanja družbe Krka, da je patent 947 veljaven, je treba že samo zaradi utemeljenosti prvega pritožbenega razloga izpodbijano sodbo razveljaviti v delu, v katerem je bilo ugotovljeno, da ni bilo dokazano, da so navedeni sporazumi pomenili omejevanje konkurence zaradi cilja.

134. Vendar je koristno preučiti še druge pritožbene razloge Komisije v zvezi z analizo protikonkurenčnega cilja sporazumov Krka, ki jo je opravilo Splošno sodišče, zlasti zaradi odločanja Sodišča o zadevi po razveljavitvi izpodbijane sodbe.

ii) Licenca kot spodbuda družbi Krka, naj sprejme omejitve iz sporazuma o poravnavi (drugi pritožbeni razlog)

135. Komisija v okviru drugega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče med analizo vsebine in ciljev sporazumov o licenci Krka kot spodbude družbi Krka, naj sprejme omejitve iz sporazuma o poravnavi Krka, večkrat napačno uporabilo pravo, izkrivilo dokaze ter uporabilo nezadostne in protislovne obrazložitve.

136. Komisija je v točki 1738 in naslednjih obrazložitve spornega sklepa menila, da je licenca, ki jo je družba Servier podelila družbi Krka na sedmih srednje- in vzhodnoevropskih trgih, pomenila znatno spodbudo tej družbi, da je prek sporazuma o poravnavi privolila v nekonkuriranje družbi Servier na 18 do 20 preostalih trgih Unije.

137. Po mnenju Komisije je licenca pomenila znatno spodbudo družbi Krka, da je privolila v te omejitve, ker je, prvič, zajemala zgodovinske trge te družbe v Uniji, na katerih je dosegala največje marže, drugič, ji je ponudila zagotovilo, da ji družba Servier ne bo več grozila z uveljavitvijo pravic iz patenta 947, in tretjič, je šlo za enotno licenco, s katero je bil uveden dejanski duopol med družbama Servier in Krka na zadevnih sedmih trgih. Družba Krka naj bi tako pridobila gotovost, da bo po zaslugi licence zagotavljala prodajo in zaradi omejenega konkurenčnega pritiska na navedenih trgih ustvarjala velik dobiček. Družba Krka naj bi menila, da je denarna vrednost dodeljenih prednosti presegala 10 milijonov EUR (točke od 1738 do 1742 obrazložitve spornega sklepa).

138. Nasprotno je Splošno sodišče v točkah od 948 do 952 izpodbijane sodbe menilo, da je načeloma utemeljeno, da se sporazum o licenci, ki temelji na priznavanju veljavnosti patenta, veže na sporazum o poravnavi, ki vključuje klavzuli o netrženju in neizpodbijanju, zato naj taka vezava ne bi pomenila „resnega indica“ o obrnjenem plačilu. Torej naj bi morala Komisija – da bi pokazala, da sporazum o licenci, vezan na sporazum o poravnavi, dejansko prikriva obrnjeno plačilo imetnika patenta v korist družbe proizvajalke generičnih zdravil – dokazati, da je bila licenčnina, ki jo je navedena družba plačala navedenemu imetniku v okviru tega sporazuma o licenci, nenormalno nizka in da ta sporazum zato ni bil sklenjen pod običajnimi tržnimi pogoji.

139. Splošno sodišče je v točkah od 975 do 984 izpodbijane sodbe ugotovilo, da znesek licenčnine, ki jo je morala družba Krka plačati družbi Servier v okviru sporazuma o licenci Krka, ni bil nenormalno nizek in da Komisija ni dokazala, da ta sporazum ni pomenil transakcije, sklenjene pod običajnimi tržnimi pogoji. Po njegovem mnenju torej Komisija ni dokazala obstoja obrnjenega plačila, ki bi v okviru sporazumov o poravnavi in licenci Krka pomenilo spodbudo.

140. Uvodoma je treba pojasniti, da se v nasprotju s tem, na kar napeljuje družba Servier, vprašanje, ali je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, da pogodbeni okvir, sestavljen iz sporazumov o poravnavi in licenci Krka, ni zajemal prenosa vrednosti z družbe Servier v korist družbe Krka, katerega edina protivrednost s strani zadnjenavedene je bila njena zaveza o nekonkuriranju, ne nanaša na presoje dejanskega stanja, za katere je razen v primeru izkrivljanja pristojno izključno Splošno sodišče. Nasprotno, to vprašanje se nanaša na pravno opredelitev, ki jo je Splošno sodišče opravilo v zvezi z upoštevnimi dejstvi, in na pravne posledice, ki jih je iz tega izpeljalo, kar Sodišče nadzira v okviru pritožbe.( )

141. Kot je ugotovilo Sodišče,( ) sporazumi o poravnavi, kakršen je ta, ki se obravnava v tej zadevi, pomenijo omejevanje konkurence zaradi cilja, če je iz vseh elementov, ki so na voljo, razvidno, da je mogoče pozitivno bilanco prenosov vrednosti – denarnih ali nedenarnih – ki jih proizvajalec originalnih zdravil izvede v korist proizvajalca generičnih zdravil, pojasniti zgolj s poslovnim interesom teh strank, da si ne bodo konkurirale na podlagi zaslug. Za preučitev, ali je tako, je treba presoditi, ali je mogoče pozitivno bilanco prenosov vrednosti, ki jih proizvajalec originalnih zdravil izvede v korist družbe proizvajalke generičnih zdravil, utemeljiti z obstojem morebitnih protivrednosti, razen opustitve konkuriranja. Če je odgovor nikalen, je treba ugotoviti, ali je ta pozitivna bilanca zadostna, da lahko zadevno družbo proizvajalko generičnih zdravil dejansko spodbudi k temu, da se odpove vstopu na zadevni trg ali poskusu vstopa nanj.

142. V nasprotju z razsodbo Splošnega sodišča v izpodbijani sodbi je Komisija v spornem sklepu dokazala, da prav to drži v zvezi s pogodbenim okvirom, sestavljenim iz sporazumov o poravnavi in licenci Krka.

143. Kot v bistvu navaja Komisija, je Splošno sodišče pri tej analizi storilo tri napake. Najprej ni izpeljalo ugotovitve, ki bi jo moralo glede na to, da je licenca, ki jo je družba Servier ponudila družbi Krka na sedmih srednje- in vzhodnoevropskih trgih, pomenila protivrednost za zavezo družbe Krka o nekonkuriranju družbi Servier na 18 do 20 preostalih trgih Unije. Nato se je Splošno sodišče osredotočilo na stopnjo licenčnine in to, da naj bi bila licenca sklenjena pod običajnimi tržnimi pogoji, ne da bi upoštevalo pogodbeno ureditev, sestavljeno iz sporazumov o poravnavi in licenci Krka v celoti, njene cilje in njen okvir. Nazadnje, s takim pristopom ni priznalo, da licenca pomeni znaten prenos vrednosti z družbe Servier v korist družbe Krka.

144. Kot je navedla Komisija, so te napake posledica zlasti dejstva, da analiza Splošnega sodišča temelji na fikciji poravnave, utemeljene z zaslugami zadevnega patenta, in ločene licence, sklenjene pod tržnimi pogoji. Splošno sodišče pa s tem, da se je implicitno oprlo na tako fikcijo, ni upoštevalo načel, ki so bila sicer potrjena v izpodbijani sodbi, v skladu s katerimi je treba za ugotovitev, ali ima sporazum protikonkurenčni cilj, upoštevati vsebino njegovih določb, cilje, ki se želijo z njim doseči, ter gospodarski in pravni okvir, v katerega je umeščen.( )

– Licenca kot protivrednost za zavezo o nekonkuriranju

145. Na prvem mestu, analiza Splošnega sodišča vsebuje protislovje v točki 1029 izpodbijane sodbe. Splošno sodišče je v tej točki menilo, da z nespornim dejstvom, da je bila licenca pogoj, da družba Krka sprejme klavzuli o netrženju in nekonkuriranju iz sporazuma o poravnavi (ta družba je navedla, da je zahodnoevropske trge „žrtvovala“ v korist srednje- in vzhodnoevropskih trgov (točka 1748 obrazložitve spornega sklepa)), „ni mogoče dokazati, da sporazum o licenci ni bil transakcija, ki bi bila sklenjena pod običajnimi tržnimi pogoji“.

146. Vendar sporazuma, v skladu s katerim imetnik patenta družbi proizvajalki generičnih zdravil podeli licenco na nekaterih trgih, katere protivrednost pa ni (ali ni samo) licenčnina, ki jo za navedeno podelitev plača ta družba, ampak se ta hkrati zaveže, da imetniku patenta ne bo konkurirala na drugih trgih, ni mogoče opredeliti kot transakcijo, sklenjeno pod običajnimi tržnimi pogoji. Običajnim tržnim pogojem ne ustreza položaj, v katerem protivrednost za licenco na nekaterih trgih vključuje zavezo o nekonkuriranju na drugih trgih, zlasti če taka ureditev ni utemeljena z razlikami z vidika zadevnega patentnega položaja.

147. Tako pogodbeno ureditev, ki vključuje prenos vrednosti z imetnika patenta v korist družbe proizvajalke generičnih zdravil, ki na eni strani zajema podelitev licence na nekaterih trgih, na drugi strani pa zavezo te družbe, da navedenemu imetniku ne bo konkurirala na drugih trgih, je treba analizirati z uporabo okvira analize, ki ga je izoblikovalo Sodišče in na katerega je bilo napoteno v točki 141 zgoraj, da se tako opredeli, ali ima prenos vrednosti z imetnika patenta v korist družbe proizvajalke generičnih zdravil še kakršno koli drugo protivrednost s strani zadnjenavedene razen njene zaveze o nekonkuriranju.

148. Kot upravičeno trdi Komisija – in v nasprotju s tem, na kar napeljujejo zlasti točke 943, 956, 963 in 974 izpodbijane sodbe – ni nobenega razloga za to, da bi se v obravnavani zadevi odmaknili od tega okvira analize z obrazložitvijo, da je bil sporazum sklenjen v obliki licence, prenos vrednosti pa se je izvedel v nedenarni obliki, to je v obliki prenosa dela tržnih deležev na trgih, zajetih z licenco, z družbe Servier na družbo Krka. Kot je bilo že navedeno v točkah 127 in 128 zgoraj, bi bilo izvajanje konkurenčnega prava Unije resno ogroženo, če bi se stranke protikonkurenčnih sporazumov lahko izognile uporabi člena 101 PDEU preprosto tako, da bi zanje uporabile določeno obliko. Odločilna ni oblika, v kateri je sporazum, ampak odgovor na vprašanje, ali njegova vsebina, cilji in okvir razkrivajo, da je njegov cilj omejevanje konkurence.

149. Torej zaradi okoliščin, navedenih v točkah od 943 do 948, 953 in od 963 do 969 izpodbijane sodbe, to je, da so med družbama Servier in Krka potekali dejanski patentni spori ter da je bila licenca povezana s temi spori, še ni izključena možnost, da je tak sporazum protikonkurenčen, kar je Komisija upravičeno pojasnila v točki 1709 obrazložitve spornega sklepa. To še toliko bolj drži, ker je bilo v točkah 124 in 125 zgoraj že pokazano, da vsebina sporazumov o poravnavi in licenci Krka ni izražala patentnih položajev in tveganj v državah, zajetih z njima. Torej nič ne kaže na to, da bi ta sporazuma o poravnavi in licenci izražala kompromis v zvezi z zadevnim patentnim položajem.( )

– Spodbujevalna narava licence

150. Na drugem mestu, iz primerjave analize, ki jo je v zvezi s sporazumoma o poravnavi in licenci Krka opravilo Splošno sodišče, z okvirom analize in načeli, navedenimi v točkah 141 in 144 zgoraj, je razvidno, da Komisija utemeljeno trdi, da je Splošno sodišče v točkah 963, od 973 do 984 in 1029 izpodbijane sodbe preveč teže pripisalo vprašanju, ali sama licenca neodvisno od sporazuma o poravnavi ustreza običajnim tržnim pogojem in ali je bila stopnja licenčnine nenormalno nizka.

151. Kot upravičeno trdi Komisija, ločene analize tega vprašanja ni mogoče upoštevati. Celostna analiza sporazumov o poravnavi in licenci namreč razkrije, da je bila podelitev licence sama po sebi (neodvisno od stopnje licenčnine in vprašanja, ali je ustrezala običajnim tržnim pogojem) protivrednost, ki jo je družba Servier ponudila družbi Krka v zameno za zavezo zadnjenavedene o nekonkuriranju na 18 do 20 zahodnoevropskih trgih, zajetih s poravnavo. V sporazumu o poravnavi Krka niso navedeni drugi stroški ali storitve družbe Krka v korist družbe Servier, s katerimi bi bilo mogoče pojasniti, zakaj je družba Servier družbi Krka podelila licenco (točki 1706 in 1735 obrazložitve spornega sklepa in njegova opomba 2354).

152. Okvir sporazumov o poravnavi in licenci Krka, ki sta bila med seboj tesno povezana (točke od 1701 do 1704, 1710, 1745 in 1746 obrazložitve spornega sklepa), cilji teh sporazumov in nameni strank, ki jih je Komisija izpostavila v točkah od 1670 do 1763 obrazložitve spornega sklepa, razkrivajo resnične razloge in delovanje delitve trgov Unije, ki sta jo izvedli družbi Servier in Krka, ter duopola, ki sta ga ta gospodarska subjekta uvedla na sedmih trgih, zajetih z licenco. Ti elementi, ki jih Splošno sodišče ni dovolj upoštevalo, kažejo, da je bila licenca, podeljena družbi Krka, protivrednost za zavezo o nekonkuriranju, vključeno v poravnavo.

153. Družba Krka je bila najnaprednejša konkurentka družbe Servier pri dobavi perindoprila v Uniji, zlasti na največjih trgih zadnjenavedene na svetovni ravni, kakršna sta bila Francija in Združeno kraljestvo. Poleg tega je bila družba Krka že obstoječa konkurentka na nekaterih od sedmih trgov, zajetih z licenco, ki so predstavljali njene zgodovinske trge in kjer je bila njena poslovna navzočnost že velika (točke 1673, 1674, 1676, 1681, 1716, 1721, 1738 in 1740 obrazložitve spornega sklepa). Ni torej verjetno, da bi se družba Krka za denarno plačilo odpovedala navzočnosti na teh trgih in odločenosti, da bo poskusila vstopiti na druge trge Unije, kot so to storile druge družbe proizvajalke generičnih zdravil, s katerimi je družba Servier sklenila sporazume o poravnavi.

154. Kot sem tako že imela priložnost pokazati, lahko prenos vrednosti z imetnika patenta v obliki dovoljene navzočnosti na trgu družbi proizvajalki generičnih zdravil prinese dodatno povečanje vrednosti v primerjavi s preprostim denarnim prenosom. To povečanje vrednosti je zajeto v možnosti distribucije lastnega izdelka ter možnosti pridobitve ali obdržanja strank, distribucijskih mrež in podobe znamke.( ) To je še toliko pomembneje na trgu „generičnih različic znamk“, na katerem v zdravniških receptih ni napoteno na skupno mednarodno ime zdravila, to je njegovo molekulo ali učinkovino, ampak na znamko zdravil, zato morajo družbe proizvajalke generičnih zdravil poskrbeti za promocijo lastnih znamk. To je veljalo za trge, na katere se je nanašal sporazum o licenci Krka (točka 1726 obrazložitve spornega sklepa).

155. Ker družba Servier družbe Krka ni mogla v celoti odstraniti s trga, kot je to storila z drugimi družbami proizvajalkami generičnih zdravil, s katerimi je sklenila sporazume, ji je torej ponudila del monopolne rente, ustvarjene prav z odstranitvijo drugih potencialnih generičnih konkurentov in odpravo tveganja za odprtje trga za generična zdravila, katerega posledica bi bil močan padec cen. Družbi Servier in Krka sta lahko z odpravo tega tveganja in nadzorovanim vstopom družbe Krka samo na del trga ohranili višje cene in veliko večje marže kot v primeru odprtja trga za generična zdravila (točke 1721, 1724, od 1728 do 1730 in 1819 obrazložitve spornega sklepa). Kot trdi Komisija, družba Servier brez protivrednosti v obliki zaveze o nekonkuriranju na trgih, ki niso bili zajeti z licenco, ne bi imela nobenega razloga za to, da bi družbi Krka podelila licenco, ki ji jo je v preteklosti zavrnila.

156. Za družbo Krka je bil vstop na samo del trga, o katerem se je uskladila z družbo Servier, v povezavi z gotovostjo, da bosta ti družbi ostali edina gospodarska subjekta na trgu, na katerega naj drugi proizvajalci generičnih zdravil ne bi vstopili,( ) navsezadnje ugodnejši od nadaljnjega izpodbijanja položaja družbe Servier v celotni Uniji. Tako je bilo zlasti zaradi dejstva, da bi se z zmago v patentnem sporu in neodvisnim vstopom na trg ta odprl za vse družbe proizvajalke generičnih zdravil, kar bi privedlo do drastičnega padca cen in konkurence med temi različnimi družbami. Zato je družba Krka v interni komunikaciji iz avgusta/septembra 2005 in aprila 2006, na katero napotuje Komisija v tem pritožbenem postopku in ki je Splošno sodišče ni upoštevalo, navedla, da bi razveljavitev patenta 947 „žal odprla trg za vse“ in da „uspešen ugovor namreč odpre trg za vse“ (točke 844, 874, 914, 1759 in 1763 obrazložitve spornega sklepa).

157. Nazadnje, možnost, ki jo je družbi Krka ponudila družba Servier, to je, da bo prva in edina družba proizvajalka generičnih zdravil, ki bo ostala na delu trga ali vstopila nanj, je bila torej za družbo Krka ugodnejša, in sicer še toliko bolj, ker je bil po zaslugi sporazumov z družbo Servier ta vstop gotov, medtem ko bi nadaljevanje spora in načrtovanega neodvisnega vstopa na trge, na katerih še ni bila navzoča, vključevalo tveganja ter zahtevalo naložbe in sredstva.( ) Dejstvo, da je dobiček, ki ga je lahko družba Krka ustvarila z licenco, ustrezal dobičku, na katerega bi lahko upala na treh največjih zahodnoevropskih trgih, ki se jim je odpovedala, potrjuje to razlago (točke 1733, od 1739 do 1744, 1748, od 1753 do 1756 in 1760 obrazložitve spornega sklepa ter njegovi opombi 2348 in 2368).

158. Celostna analiza sporazumov o poravnavi in licenci Krka ter njunega okvira, ki zajema zlasti sporazume, ki jih je družba Servier sklenila z drugimi družbami proizvajalkami generičnih zdravil, in celostno „protigenerično“ strategijo družbe Servier (glej zlasti točke od 4 do 9, 1819, 2774, 2919, 2929 in 2932 obrazložitve spornega sklepa), torej potrjuje, da so sporazumi Krka pomenili „skupno dejavnost [družb Servier in Krka] zaradi nadzora trga“, kot je bilo navedeno v elektronskem sporočilu družbe Krka z dne 29. septembra 2005. Družba Krka je poleg tega v interni komunikaciji iz aprila 2006, na katero se sklicuje Komisija v tem pritožbenem postopku, razmišljala, da bi z družbo Servier sklenila sporazum v zvezi s patentom 947 (točke 849, 853, 873, 874, 1759, 1760 in 1763 obrazložitve spornega sklepa). Teh elementov Splošno sodišče prav tako ni upoštevalo.

159. Iz tega izhaja, da je lahko Komisija v točki 1745 obrazložitve spornega sklepa pravilno ugotovila, da je lahko licenca sicer legitimno sredstvo za imetnika patenta, da drugim udeležencem na trgu podeli pravico do izkoriščanja strokovnega znanja, varovanega s patentom, vendar je bil sporazum o licenci Krka problematičen, saj je služil kot spodbuda za omejitve konkurence na 18 do 20 trgih, ki niso bili zajeti z licenco, kar je bil del ureditve delitve trga. Preučitev elementov, ki jih je navedla Komisija, v točkah od 145 do 158 zgoraj, je pokazala, da je ta institucija ugotovila, da je bil v okviru sporazuma o licenci Krka izveden prenos vrednosti z družbe Servier na družbo Krka, ki je zajemal tržne deleže, ki jih je prva prenesla na drugo, in katerega protivrednost je bila zaveza družbe Krka o nekonkuriranju družbi Servier na preostalih trgih Unije, ki s tem sporazumom niso bili zajeti.

– Količinska opredelitev vrednosti, prenesene na družbo Krka prek licence

160. Na tretjem mestu, Komisija v zvezi s tem prav tako upravičeno trdi, da Splošno sodišče, ker se je v točkah 963, od 973 do 984 in 1029 izpodbijane sodbe osredotočilo na to, ali je bila licenčnina, ki jo je bilo treba plačati v okviru sporazuma o licenci Krka, nenormalno nizka ali ne, ni analiziralo vprašanja, ali je bila neto bilanca prenosa vrednosti, ki jo je družba Servier v okviru navedenega sporazuma izvedla v korist družbe Krka, dovolj velika, da je lahko pomenila dejansko spodbudo tej družbi, da se odpove vstopu ali poskusu vstopa na trge, ki niso bili zajeti z licenco.

161. Opozoriti je treba, da je družba Krka tržno vrednost licence, torej vrednost svoje navzočnosti na duopolnih trgih, zajetih z licenco, ocenila na več kot 10 milijonov EUR v treh letih (točki 1738 in 3162 obrazložitve spornega sklepa ter njegova opomba 4112). Komisija je ocenila, da je bila operativna marža, ki jo je družba Servier v okviru licence žrtvovala v korist družbe Krka, še precej večja (točka 1739 obrazložitve spornega sklepa).

162. Znesek licenčnine, ki ga je morala družba Krka plačevati družbi Servier za uporabo licence, je znašal 3 % neto vrednosti prodaje družbe Krka na trgih, zajetih z licenco (točka 910 obrazložitve spornega sklepa). Licenčnine so ob prometu približno 30 milijonov EUR v štirih letih znašale približno 1,1 milijona EUR (točka 1739 obrazložitve spornega sklepa in njegova opomba 2350).

163. Iz teh številk je razvidno, da je približna neto bilanca vrednosti, ki jo je družba Servier prenesla na družbo Krka v okviru sporazuma o licenci Krka, znašala vsaj slabih devet milijonov EUR, če se izračuna na podlagi vrednosti licence za družbo Krka ob predpostavki, da v znesku 10 milijonov EUR dobička, kot ga je ocenila ta družba, še niso bili upoštevani stroški licenčnin. Če se upošteva marža, ki jo je žrtvovala družba Servier in je bila zaradi višjih cen družbe Servier večja od dobička družbe Krka (točka 1739 obrazložitve spornega sklepa), bi bil znesek neto bilance vrednosti, ki jo je družba Servier prenesla na družbo Krka v okviru licence, še večji.

164. Splošno sodišče je v točkah od 977 do 981 izpodbijane sodbe menilo, da ni nujno nenormalno, da višina poslovnega presežka močno presega stopnjo licenčnine, da licenčnina predstavlja le manjši del marž pridobitelja licence in da se ta stopnja izračuna na podlagi prodajne cene izdelka tega pridobitelja. Poleg tega naj licenca ne bi bila izključna, zato naj bi bile prednosti, ki jih je imela po njeni zaslugi družba Krka, omejene.

165. Vendar s temi splošnimi preudarki še ni mogoče zavrniti ugotovitve, da konkretno v obravnavani zadevi skoraj devetih milijonov EUR (če se upošteva vrednost licence za družbo Krka (glej točko 163 zgoraj)), ki jih je družba Servier prenesla na družbo Krka, ni mogoče pojasniti z nobeno drugo protivrednostjo s strani družbe Krka, kakršna je njena zaveza o nekonkuriranju družbi Servier na 18 do 20 trgih Unije, ki niso bili zajeti s sporazumom o licenci Krka. Splošno sodišče je sicer na različnih mestih v izpodbijani sodbi omenilo 3‑odstotno stopnjo licenčnine (točke 975, 977, 983 in 1029 izpodbijane sodbe) na eni strani in oceno družbe Krka, da bo dobiček iz naslova licence znašal 10 milijonov EUR (točka 1000 izpodbijane sodbe), na drugi strani, vendar teh zneskov očitno ni povezalo med seboj, da bi tako določilo neto bilanco vrednosti, ki jo je družba Servier prenesla na družbo Krka, in analiziralo, ali je mogoče to bilanco pojasniti še kako drugače kot z zavezo družbe Krka o nekonkuriranju v okviru sporazuma o poravnavi Krka.

166. V nasprotju s tem, kar je Splošno sodišče menilo v točki 983 izpodbijane sodbe, ugotovitev, da prenosa vrednosti, ki ga je družba Servier opravila v korist družbe Krka na podlagi sporazuma o licenci, ni bilo mogoče pojasniti zgolj na podlagi premislekov v zvezi z ekonomsko vrednostjo patenta, ki je bil predmet licence, torej ni bila ovržena. Splošno sodišče ni ovrglo ugotovitve Komisije iz točke 1739 obrazložitve spornega sklepa, da je bil sporazum o licenci Krka sicer sklenjen na podlagi pogajanj, v katerih niso bili upoštevani dodatni premisleki, povezani s trgi, ki niso bili zajeti z licenco, vendar bi imetnik patenta, ki deluje na trgu, če naj bo podelitev licence racionalna, zanjo vsaj določil licenčnino, ki bi bila blizu stopnjam dobička, izgubljenim zaradi prodaje, ki bi jo prevzel upravičenec do licence.

167. Kot upravičeno navaja Komisija, Splošno sodišče v svojih preudarkih ne upošteva, da je izguba marže, ki jo je utrpela družba Servier, pomenila prenos neto vrednosti z družbe Servier na družbo Krka, da dejstvo, da je licenčnina ustrezala le majhnemu deležu dobička družbe Krka v državah, zajetih z licenco, kaže na to, da je imela licenca dovolj veliko vrednost, da je družbo Krka prepričala o opustitvi 18 do 20 preostalih trgov Unije, ter da dejstvo, da licenca pravno ni bila izključujoča, še ni preprečevalo, da je bil z njo družbi Krka ponujen dejanski duopol z družbo Servier, s katerim sta bili zagotovljeni znatna konkurenčna prednost in delitev dobička( ) (točke 913 in od 1738 do 1742 obrazložitve spornega sklepa).

168. Splošno sodišče s tem, da ni ustrezno upoštevalo ciljev sporazumov o poravnavi in licenci Krka kot celote, ki jih razkriva okvir teh sporazumov, predstavljen v točkah od 145 do 158 zgoraj, ni samo zavrnilo priznanja, da je vrednost, ki je bila na podlagi licence prenesena z družbe Servier na družbo Krka, zajemala marže, ki jih je družba Servier žrtvovala v korist družbe Krka na trgih, zajetih z licenco. Poleg tega ni priznalo niti tega, da je ta vrednost izhajala tudi iz dejstva, da je družba Servier družbi Krka zagotovila, da je ta lahko ohranila visoke cene, saj je bil med tema gospodarskimi subjektoma uveden duopol in je bil trg za druge generične konkurente zaprt. Vrednost, ki jo je družba Servier prenesla na družbo Krka, je torej zajemala tudi ohranitev tega položaja. V skladu s pogodbeno ureditvijo med družbama Servier in Krka je družba Krka družbi Servier omogočila ohranitev monopola na trgih, ki niso bili zajeti z licenco, v zameno pa je družba Servier s to družbo delila svojo monopolno rento na trgih, zajetih z navedeno licenco.

169. Iz tega sledi, da je treba sprejeti tudi očitke, ki jih Komisija navaja zoper preudarke, ki jih je Splošno sodišče navedlo v točkah od 992 do 997 izpodbijane sodbe.

170. Splošno sodišče je v navedenih točkah pojasnilo, da analize Komisije, v skladu s katero naj bi licenca, ki je bila družbi Krka podeljena na sedmih srednje- in vzhodnoevropskih trgih, pomenila spodbudo za njeno zavezo o nekonkuriranju družbi Servier na 18 do 20 preostalih trgih Unije, ni mogoče sprejeti. Po njegovem mnenju bi sprejetje te predpostavke pomenilo, da širši kot bi bil obseg sporazuma o licenci, večja bi bila spodbuda in preprosteje bi bilo torej ugotoviti omejevanje konkurence zaradi cilja. To pa naj bi bilo v nasprotju z dejstvom, da je licenca po naravi ugodna za konkurenco. Poleg tega naj bi sprejetje analize Komisije pomenilo, da bi moral imetnik patenta ob vezavi sporazuma o poravnavi na sporazum o licenci podeliti licenco na celotnem ozemlju, zajetem s sporazumom o poravnavi. S tem pa naj se ne bi upoštevale pravice iz patenta.

171. Ti splošni preudarki še ne razkrivajo napake Komisije pri analizi sporazumov Krka. Ta analiza je osredotočena na cilje ter posebne in konkretne pogoje navedenih sporazumov, ki razkrivajo, da je v okoliščinah obravnavane zadeve sporazum o licenci Krka pomenil protivrednost za zavezo o nekonkuriranju na podlagi sporazuma o poravnavi Krka. Edina posledica te ugotovitve za prihodnje sporazume je, da bodo protikonkurenčni, če se bo ob njihovi analizi razkril obstoj znatnega prenosa vrednosti z imetnika patenta v korist potencialnega generičnega konkurenta, ki ga ni mogoče pojasniti z ničimer drugim kot z zavezo drugega o nekonkuriranju prvemu.

172. Za konec je treba v zvezi s tem sprejeti tudi zadnji očitek Komisije iz okvira tega pritožbenega razloga, ki je bil naveden zoper ugotovitve Splošnega sodišča iz točke 998 izpodbijane sodbe. Splošno sodišče je v tej točki menilo, da „asimetrični“ sporazum o licenci, kakršen je ta iz obravnavane zadeve, ki ni zajemal celotnega ozemlja, zajetega s sporazumom o poravnavi, za družbo proizvajalko generičnih zdravil ne pomeni zadostne spodbude za to, da bi privolila v omejitve iz tega sporazuma o poravnavi. Splošno sodišče je menilo, da bi moral tak sporazum, da bi ga bilo mogoče šteti za spodbujevalnega, „tej družbi zagotavljati nadomestilo za gotovo izgubo pričakovanega dobička zaradi privolitve v poravnavo, ki vključuje klavzule, ki ji prepovedujejo vstop na nekatere geografske dele trga“.

173. Splošno sodišče je s to trditvijo ne samo storilo enako napako, kot je tista, navedena v točki 168 zgoraj, ampak je tudi prezrlo patentni okvir sporazumov iz obravnavane zadeve, v katerem je za položaj potencialne konkurence med imetnikom patenta, navzočim na trgu, in njegovimi potencialnimi generičnimi konkurenti, ki se pripravljajo na vstop nanj, značilna prav negotovost glede veljavnosti patenta in tega, ali generična zdravila pomenijo njegovo kršitev.( )

174. V tem okviru se od organa, pristojnega za konkurenco, ne zahteva, da pokaže, da bi potencialni generični konkurenti, če sporazumov ne bi bilo, gotovo vstopili na trg in da so se s sklenitvijo sporazumov odpovedali gotovemu dobičku. Zadostuje že, da pokaže, da bi imeli ti konkurenti ob neobstoju sporazumov dejanske in konkretne možnosti za vstop na trg in ustvarjanje dobička na njem.( ) Da pa se take dejanske in konkretne možnosti uresničijo, so potrebni naložbe, prizadevanja in prevzem tveganj družb proizvajalk generičnih zdravil. Lahko se torej izkaže, da je zanje poslovno ugodneje, da v zameno za to, da imetnik patenta nanje prenese del monopolne rente, opustijo prizadevanja v zvezi s tem.( )

175. Sodišče je zato priznalo, da se za ugotovitev dovolj spodbujevalnega prenosa vrednosti v zameno za zavezo o nekonkuriranju v primeru, kakršen je obravnavani, nikakor ne zahteva, da morajo biti prenosi vrednosti nujno večji od dobička, ki bi ga družba proizvajalka generičnih zdravil realizirala, če bi v patentnem sporu uspela. Edino pomembno je, da ti prenosi vrednosti pomenijo zadostno prednost, da so za to družbo spodbuda za to, da se odpove vstopu na zadevni trg in da zadevnemu proizvajalcu originalnih zdravil ne konkurira na podlagi svojih zaslug.( ) Iz preučitve tega pritožbenega razloga pa je razvidno, da je Komisija prav to dokazala v obravnavani zadevi.

– Vmesni predlog

176. Iz navedenega je razvidno, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker ni priznalo, da je sporazum o licenci Krka vključeval prenos vrednosti z družbe Servier v korist družbe Krka, ki je pomenil protivrednost za zavezo te družbe o nekonkuriranju družbi Servier na trgih, na katere se je nanašal sporazum o poravnavi Krka.

177. Drugi pritožbeni razlog je treba torej prav tako sprejeti.

178. Podobno, kot je bilo ugotovljeno v točkah 133 in 134 zgoraj v zvezi s prvim pritožbenim razlogom, je treba tudi v zvezi z drugim pritožbenim razlogom pojasniti, da sicer že samo njegova utemeljenost upravičuje razveljavitev izpodbijane sodbe v delu, ki se nanaša na opredelitev sporazumov Krka kot omejevanje konkurence zaradi cilja, vendar je kljub temu koristno preučiti še druge pritožbene razloge Komisije v zvezi s tem, zlasti zaradi poznejšega odločanja Sodišča o zadevi.

iii) Uporaba pojma omejevanja konkurence zaradi cilja (tretji pritožbeni razlog)

179. Tretji pritožbeni razlog Komisije se nanaša na to, da je Splošno sodišče večkrat napačno uporabilo pravo pri uporabi koncepta omejevanja konkurence zaradi cilja.

180. Kot pri prvih dveh pritožbenih razlogih je treba tudi tukaj uvodoma pojasniti, da se – v nasprotju s trditvijo družbe Servier – očitki, ki jih je navedla Komisija v okviru tega pritožbenega razloga, ne nanašajo na presojo dejstev, ki jo je opravilo Splošno sodišče, ampak na njihovo pravno opredelitev in uporabo pravil v zvezi z izvajanjem dokazov. Nadzor nad utemeljenostjo te pravne opredelitve in spoštovanja teh pravil pa spada v pristojnost Sodišča v okviru pritožbe.( )

– Neobstoj „stroge“ razdelitve trgov

181. Na prvem mestu, Komisija trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je v točkah od 1003 do 1006 izpodbijane sodbe ugotovilo, da sporazumov Krka ni mogoče opredeliti kot sporazume o delitvi trga, saj z njimi ni bila uvedena „stroga“ razdelitev trgov med družbama Servier in Krka. Splošno sodišče je tako ugotovitev obrazložilo s tem, da družba Servier ni bila izključena s sedmih trgov, zajetih s sporazumom o licenci Krka, na katerih sta si z družbo Kr