ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 204/14

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (Avstrija) 22. aprila 2011 – Daniela Mühlleitner proti Ahmadu Yusufiju in Wadatu Yusufiju

(Zadeva C-190/11)

2011/C 204/27

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberster Gerichtshof

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Daniela Mühlleitner

Tožena stranka: Ahmad Yusufi in Wadat Yusufi

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali uporaba člena 15(1)(c) Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (Bruseljska uredba I) (1) predpostavlja, da je bila pogodba med potrošnikom in podjetnikom sklenjena na daljavo?

(1) UL 2001, L 12, str. 1.
SL Uradni list Evropske unije C 179/13

Pritožba, ki jo je Evropska komisija vložila 26. aprila 2011 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 17. februarja 2011 v zadevi T-122/09, Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd, Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd proti Svetu Evropske unije

(Zadeva C-195/11 P)

2011/C 179/24

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: Evropska komisija (zastopnika: T. Maxian Rusche, H. van Vliet, zastopnika)

Druge stranke v postopku: Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd, Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd, Svet Evropske unije

Predlog

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— sodbo razveljavi;

— tožečima strankama v postopku v glavni stvari naloži plačilo stroškov, nastalih Komisiji v pritožbenem postopku.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Točka 1 izreka izpodbijane sodbe za nično razglasuje Uredbo Sveta (ES) št. 1355/2008 (1) v delu, ki zadeva Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd in Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd (v nadaljevanju: tožeči stranki), s čimer je bila v celoti za nično razglašena protidampinška dajatev za uvoz, opravljen s strani tožečih strank.

Komisija zatrjuje, da je Splošno sodišče odločilo ultra petita, ko je v celoti za nično razglasilo dajatev, čeprav sta tožeči stranki sami potrdili, da bi uskladitev, ki sta jo načrtovali, povzročila le znižanje antidampinške dajatve, naložene njunim proizvodom.

Posledično po mnenju Komisije izrek izpodbijane sodbe krši člen 264, prvi odstavek, bran skupaj s členom 254, šesti odstavek, PDEU in načelo sorazmernosti. Razglasitev celotne uredbe, v delu, ki zadeva tožeči stranki, je nesorazmerna glede na edini ničnosti razlog, ki ga je sprejelo Splošno sodišče. Slednje je v zvezi s tem delovalo tudi ultra petita.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 1355/2008 z dne 18. decembra 2008 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in dokončnem pobiranju začasne dajatve, uvedene na uvoz nekaterih pripravljenih ali konzerviranih agrumov (mandarin itd.) s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (UL L 350, str. 35).
SL Uradni list Evropske unije C 160/13

Tožba, vložena 28. marca 2011 – Evropska komisija proti Kraljevini Belgiji

(Zadeva C-150/11)

2011/C 160/16

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnik: O. Beynet in A. Marghelis, zastopnika)

Tožena stranka: Kraljevina Belgija

Predloga tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da Kraljevina Belgija s tem, da poleg predložitve potrdila o registraciji zahteva predložitev potrdila o skladnosti vozila zaradi tehničnega pregleda pred registracijo vozila, ki je bilo pred tem registrirano v drugi državi članici, in s tem, da za vozila, ki so bila pred tem registrirana v drugi državi članici zahteva, da se pred njihovo registracijo opravi tehnični pregled, pri čemer ne upošteva rezultatov tehničnega pregleda opravljenega v drugi državi članici, ni izpolnila obveznosti iz Direktiva Sveta 1999/37/ES z dne 29. aprila 1999 o dokumentih za registracijo vozil (1) in člena 34 Pogodbe o delovanju Evropske unije;

— Kraljevini Belgiji naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija v utemeljitev svoje tožbe navaja dva očitka, ki se nanašata na nespoštovanje člena 34 Pogodbe o delovanju Evropske unije in Direktive 1999/37 ES s strani nacionalne zakonodaje, s katero se, prvič, zahteva predložitev potrdila o skladnosti pred registracijo vozila, ki je bilo pred tem registrirano v drugi državi članici, in, drugič, ne priznava upoštevanje rezultatov tehničnega pregleda, ki je bil pred tem opravljen v tej drugi državi.

Komisija toženi stranki s prvim očitkom očita, da je splošno in sistematično določila obveznost tehničnega pregleda pred registracijo za vozila, ki so bila pred tem registrirana v drugi državi članici, ne da bi upoštevala morebitne preglede, ki so bili v teh državah članicah že opravljeni. Tak pregled lahko določene zainteresirane stranke odvrne od tega, da bi v Belgijo uvozili rabljena vozila, ki so bila pred tem registrirana v drugih državah članicah in tako pomeni omejitev prostega pretoka blaga, ki je prepovedana s členom 34 PDEU.

Komisija z drugim očitkom poudarja, da v skladu z nacionalno zakonodajo prošnji za registracijo ne more biti ugodeno brez potrdila o tehničnem pregledu, ki ga belgijski organi izdajo le pod pogojem predložitve potrdila o skladnosti supaj s potrdilom o registraciji, ki je bilo izdano v drugi državi članici. Taka zakonodaja je v nasprotju s členom 4 Direktive 1999/37/ES in odvzema pomen načelu priznavanja usklajenih potrdil o registraciji, ki jih izdajo druge države članice. Tak ukrep namreč – čeprav se brez razlik uporablja za vozila registrirana v Belgiji ali v drugi državi članici, v večji meri vpliva na rabljena vozila iz drugih držav članic, ker v večini držav članic potrdilo o skladnosti ne spremlja vozila.

(1) UL L 138, str. 57.
SL Uradni list Evropske unije C 173/4

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 25. februarja 2011 vložilo Bundespatentgericht (Nemčija) – Securvita-Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH proti Öko-Invest Verlagsgesellschaft mbH; druga stranka v postopku: Deutsches Patent- und Markenamt

(Zadeva C-91/11)

2011/C 173/06

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundespatentgericht

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Securvita - Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH

Tožena stranka: Öko-Invest Verlagsgesellschaft mbH

Druga stranka v postopku: Deutsches Patent- und Markenamt (nemški patentni urad)

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba razlog za zavrnitev iz člena 3(1)(b) in/ali (c) Direktive (1) uporabiti tudi za besedni znak, ki ga sestavljata kombinacija zaporedja črk, ki presojano samostojno ni opisno, in opisne besedne zveze, če javnost to zaporedje črk dojema kot okrajšavo opisnih besed, ker je sestavljeno iz njihovih začetnih črk, in je tako treba znamko kot celoto razumeti kot kombinacijo opisnih označb ali okrajšav, ki druga drugo pojasnjujejo?

(1) Direktiva 2008/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (Kodificirana različica) (UL L 299, str. 5).
SL Uradni list Evropske unije C 145/16

Tožba, vložena 4. marca 2011 – Evropska komisija proti Francoski republiki

(Zadeva C-119/11)

2011/C 145/22

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: F. Dintilhac in C. Soulay, zastopnika)

Tožena stranka: Francoska republika

Predloga tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da je Francoska republika, s tem da je za prihodke od vstopnin za premiere koncertov, ki potekajo v prostorih, kjer se lahko med nastopom strežejo okrepčila, od 1. januarja 2007 uporabljala stopnjo DDV 2,10 %, kršila obveznosti iz členov 99 in 110 Direktive DDV (1);

— Francoski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija s to tožbo toženi stranki očita, da je od 1. januarja 2007 – za prihodke od vstopnin na premiere koncertov, ki potekajo v prostorih, kjer se lahko med nastopom strežejo okrepčila – uporabljala 2,10-odstotno stopnjo DDV namesto prejšnje 5,5-odstotne stopnje.

Tožeča stranka zatrjuje, da na podlagi člena 110 Direktive DDV države članice, ki so 1. januarja 1991 uporabljale nižje stopnje DDV, ki so bile nižje od najnižje stopnje 5 %, lahko te nižje stopnje nadalje uporabljajo. Vendar ta člen ne more državam članicam dovoliti, da uvajajo nova odstopanja ali razširjajo področje uporabe odstopanj, ki so obstajala 1. januarja 1991, po tem, ko so omejile tak obseg po tem datumu. In ravno za to je šlo v obravnavani zadevi, saj je tožena stranka od 1. januarja 1997 zožila področje uporabe odstopanja, ki je 1. januarja 1991 obstajala na področju znižane stopnje DDV, ter je izrecno s tega področja izključila prihodke od premier, ki so izvirali od prodaje vstopnic „izključno za koncerte, ki potekajo v prostorih, kjer se lahko med nastopom strežejo okrepčila“. Francoska republika naj bi z razširitvijo področja uporabe odstopanja od Direktive torej kršila cilje slednje.

(1) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1).
—

Ugotovi naj se, da Italijanska republika, s tem da je v več zaporednih letih presegala mejne vrednosti za delce PM10 v zunanjem zraku na številnih območjih in aglomeracijah za kakovost zraka na celotnem italijanskem ozemlju, ni izpolnila obveznosti iz člena 5(1) Direktive Sveta 1999/30/ES (1) z dne 22. aprila 1999 o mejnih vrednostih žveplovega dioksida, dušikovega dioksida in dušikovih oksidov, trdnih delcev in svinca v zunanjem zraku, ki je postal člen 13(1) Direktive 2008/50/ES (2) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008 o kakovosti zunanjega zraka in čistejšem zraku za Evropo;
SL Uradni list Evropske unije C 130/10

Tožba, vložena 15. februarja 2011 – Evropska komisija proti Kraljevini Nizozemski

(Zadeva C-65/11)

2011/C 130/19

Jezik postopka: nizozemščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: A. Nijenhuis in D. Triantafyllou, zastopnika)

Tožena stranka: Kraljevina Nizozemska

Predloga tožeče stranke

Komisija Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da je Kraljevina Nizozemska, ker se ni posvetovala z odborom za DDV in ker dopušča, da tisti, ki niso davčni zavezanci, pristopijo davčnemu subjektu, kot izhaja iz Sklepa z dne 18. februarja 1991, št. VB91/347, kršila obveznosti iz členov 9 in 11 Direktive Sveta 2006/112/ES (1) z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost;

— Kraljevini Nizozemski naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Člen 9(1) Direktive 2006/112/ES določa, da je,davčni zavezanec“vsaka oseba, ki kjerkoli neodvisno opravlja kakršno koli ekonomsko dejavnost, ne glede na namen ali rezultat te dejavnosti. Člen 11 te direktive določa, da lahko po posvetovanju s posvetovalnim odborom za davek na dodano vrednost (,,odbor za DDV“) vsaka država članica obravnava kot enega davčnega zavezanca osebe s sedežem na ozemlju te države članice, ki so kljub temu, da so pravno neodvisne, med seboj finančno, ekonomsko in organizacijsko tesno povezane

Komisija meni, da Nizozemska ni izpolnila členov 9 in 11 Direktive 2006/112/ES, ker dopušča, da tisti, ki niso davčni zavezanci, pristopijo davčnemu subjektu. Zato je Nizozemska, ker se ni posvetovala z odborom za DDV, kršila člen 11 te direktive.

(1) UL L 347, str. 1.
1.

Ali je treba člene 3, 4, in 5 Direktive 98/70/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 1998 o kakovosti motornega bencina in dizelskega goriva ter spremembi Direktive Sveta 93/12/EGS (1) ter v obravnavanem primeru člen 4(3) Pogodbe o Evropski uniji in člene 26(2), 28 in od 34 do 36 Pogodbe o delovanju Evropske unije razlagati tako, da nasprotujejo zakonski določbi, na podlagi katere mora vsaka registrirana naftna družba, ki bencinske in/ali dizelske proizvode sprosti v prosti promet, v istem koledarskem letu hkrati sprostiti v prosti promet določeno količino trajnostnega biogoriva, namreč bioetanola – čistega ali v obliki bio-ETBE – najmanj 4 vol. % od količine bencinskih proizvodov, sproščenih v prosti promet, in FAME najmanj 4 vol. % od količine dizelskih proizvodov, sproščenih v prosti promet?
SL Uradni list Evropske unije C 89/11

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Združeno kraljestvo) 12. januarja 2011 – The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs proti Philips Electronics UK Ltd

(Zadeva C-18/11)

2011/C 89/20

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Združeno kraljestvo)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Tožena stranka: Philips Electronics UK Ltd

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali gre za omejitev pravice državljana države članice do ustanavljanja v Združenem kraljestvu na podlagi člena 49 PDEU (prej člen 43 ES), kadar država članica (kot je Združeno kraljestvo) določi, da se v davčno osnovo vključita dobiček in izguba družbe, ki je ustanovljena v drugi državi članici in je njen davčni rezident (kot je na primer na Nizozemskem), v obsegu, v katerem se dobiček lahko pripiše dejavnosti, ki jo družba s sedežem na Nizozemskem prek svoje stalne poslovne enote v Združenem kraljestvu opravlja v Združenem kraljestvu, če v Združenem kraljestvu ni dovoljen prenos izgube – ki jo je v Združenem kraljestvu ustvarila stalna poslovna enota družbe nerezidentke Združenega kraljestva, ta stalna poslovna enota pa je v Združenem kraljestvu – na družbo s sedežem v Združenem kraljestvu z olajšavo za skupino, pri čemer noben del izgube ali kateregakoli zneska, ki se upošteva pri njunem izračunu, „ne ustreza nobenemu znesku ali ni del nobenega zneska, ki se v okviru kateregakoli tujega davka (v kateremkoli obdobju) lahko odšteje od dobička družbe ali drugega subjekta, ki ni nastal v Združenem kraljestvu, ali je sicer lahko olajšava v zvezi s tem dobičkom“, to je dovoli, da se v primeru stalne poslovne enote, ki je v Združenem kraljestvu, izgube, nastale v Združenem kraljestvu, prenesejo zgolj, kadar je očitno, da ob vložitvi zahtevka nikakor ni mogoče uveljaviti odbitka ali olajšave v nobeni od držav, ki ni Združeno kraljestvo (vključno z drugo državo članico, kot je Nizozemska), in da ne zadostuje, da olajšava, ki je na voljo v tujini, dejansko ni bila zahtevana, ter v okoliščinah, ko za prenos izgube, ki je družbi s sedežem v Združenem kraljestvu nastala v Združenem kraljestvu, ni enakovrednega pogoja?

2. Če je odgovor pritrdilen, ali bi bila ta omejitev lahko utemeljena: (a) zgolj na podlagi potrebe, da se prepreči dvojno upoštevanje izgube, ali (b) zgolj na podlagi potrebe, da se ohrani uravnotežena razdelitev davčnih pristojnosti med državami članicami, ali (c) na podlagi potrebe, da se ohrani uravnotežena razdelitev davčnih pristojnosti med državami članicami v povezavi s potrebo, da se prepreči dvojno upoštevanje izgube?

3. Če je odgovor pritrdilen, ali je omejitev sorazmerna taki utemeljitvi ali takim utemeljitvam?
1.

Uredba 469/2009 (v nadaljevanju: Uredba) (1) med drugimi cilji, navedenimi v uvodnih izjavah, priznava tudi potrebo, da, kakor je navedeno v uvodnih izjavah 7 in 8, pod enakimi pogoji vsaka država članica Skupnosti podeli dodatni varstveni certifikat imetniku nacionalnega ali evropskega patenta. Kako je treba glede na to, da patentno pravo na ravni Skupnosti ni usklajeno, razumeti besedilo iz člena 3(a) Uredbe „izdelek varovan z veljavnim osnovnim patentom“ in na podlagi katerih meril se odloči, da je to tako?
2.

Ali je treba člena 21 in 20(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije in člen 10 Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 razlagati tako, da nasprotujejo uporabi nacionalne določbe iz člena 114(1) ustawa z dnia 17.12.1998 r. o emeryturach i rentach z Funduszu Ubezpieczeń Społecznych (zakon z dne 17. decembra 1998 o pokojninah iz sklada socialnega zavarovanja) (UL 2009, št. 153, pozicija 1227 s spremembami) v povezavi s členom 4 Pogodbe z dne 9. oktobra 1975 med Ljudsko republiko Poljsko in Zvezno republiko Nemčijo o pokojninskem in invalidskem zavarovanju) (UL 1976, št. 16, pozicija 101 s spremembami), v skladu s katero poljski zavod za pokojninsko zavarovanje ponovno preuči primer in odvzame pravico do pokojnine osebi, ki je imela več let sočasno dve običajni prebivališči (dve središči življenjskih interesov) v dveh državah, ki sta zdaj članici Evropske unije, in ki pred letom 2009 ni predložila izjave o prenosu svojega stalnega prebivališča v eno od teh držav oziroma ustrezne zahteve za to?
—

Komisija predlaga Sodišču naj ugotovi, da Republika Slovenija glede izvajanja prvega železniškega paketa ne izpolnjuje zahtev iz člena 6(3) in Priloge II k Direktivi 91/440/EGS (1), kakor je bila spremenjena, ter člena 14(2) Direktive 2001/14/ES (2); iz členov 6(2) do 6(5), 7(3), 8(1) in 11 Direktive 2001/14/ES; ter iz člena 30(1) Direktive 2001/14/ES;
3.

Če je odgovor na vprašanje 2 pritrdilen: Ali je skladno s členom 6(1), prvi pododstavek, Pogodbe o Evropski uniji, kakor je bila spremenjena 13. decembra 2007 (UL C 115 z dne 9. maja 2008), v povezavi s členom 15(1) (svoboda izbire poklica in pravica do dela) in členom 16 (svoboda gospodarske pobude) Listine unije o temeljnih pravicah, kakor je bila spremenjena 12. decembra 2007 (3), če se proizvajalcu ali trgovcu vina brez izjeme prepoveduje oglaševanje z uporabo zdravstvene trditve, kot je podana v obravnavanem primeru, če je ta trditev resnična?
SL Uradni list Evropske unije C 72/16

Tožba, vložena 21. decembra 2010 – Evropska komisija proti Francoski republiki

(Zadeva C-624/10)

2011/C 72/28

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnik: M. Afonso, zastopnik)

Tožena stranka: Francoska republika

Predloga tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da Francoska republika, s tem da je v naslovu IV upravnih navodil št. 105 z dne 23. junija 2006 (3 A-9-06) določila upravno toleranco, ki odstopa od postopka obrnjene davčne obveznosti DDV in je med drugim vključila, da prodajalec ali izvajalec storitev s sedežem zunaj Francije določi davčnega respondenta, ni izpolnila obveznosti iz Direktive DDV, zlasti iz njenih členov 168, 171, 193, 194, 204 in 214;

— Francoski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija v tožbi poudarja, da je francoska zakonodaja, ki odstopa od postopka obrnjene davčne obveznosti DDV, v nasprotju s pravom Evropske unije.

Prvič, davčni zavezanci, ki želijo koristiti ugodnost, uvedeno v izreku naslova IV upravnih navodil 3 A-9-06, morajo določiti davčnega zastopnika, to pa ni v skladu s členom 204 Direktive DDV. Ta člen omogoča državam članicam, da določijo tako obveznost samo v primeru, kadar z državo, v kateri ima davčni zavezanec sedež, ne obstaja noben pravni instrument o pravni pomoči na področju posrednih davkov, podobno temu, ki je določen v pravu Unije.

Drugič, upravna toleranca je prav tako odvisna od obveznosti prodajalca, da se identificira za namene DDV v Franciji, kar ni v skladu s členom 214(1) Direktive DDV. Iz te določbe je razvidno, da obveznost identifikacije za namene DDV ne zadeva davčnih zavezancev, ki na ozemlju države članice, kjer nimajo sedeža, ne opravljajo dobav blaga ali storitev, za katere velja postopek obrnjene davčne obveznosti za stranko, zlasti ob uporabi člena 194 Direktive DDV.

Tretjič in zadnjič, izrek predvideva, da se odbitni DDV naloži prodajalcu ali ponudniku storitev na DDV, pobranega od ene ali več strank. To ni v skladu z določbami členov 168 in 171 Direktive DDV, na podlagi katerih je treba kompenzacijo med odbitnim DDV in pobranim DDV opraviti na ravni vsakega zavezanca. Taka določba, ki odstopa, poleg tega ne more temeljiti na členu 11 te direktive.
1.

Ali je skladna s členom 2(1) Šeste direktive Sveta 77/388/EGS (1) z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero določba, v skladu s katero lahko davčni zavezanec od davka, ki ga je dolžan plačati, odbije davek na blago in storitve, ki jih kot davčni zavezanec uporablja za opravljanje svoje podjetniške dejavnosti, če mu drug davčni zavezanec davek obračuna na državnem ozemlju za blago in storitve, ki so mu ali mu morajo biti dobavljene, če je tožeča stranka kot soprijaviteljica registracije izuma, za katerega še ni bil podeljen patent, že ex lege imetnica pravice do samostojne uporabe pridobljene storitve, [kadar gre za] izum, ki je predmet patenta kot celote?
—

Ugotovi naj se, da Francoska republika s tem, da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2007/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 (1) o oceni in obvladovanju poplavne ogroženosti, ki je namenjena zmanjšanju škodljivih posledic za zdravje ljudi, okolje, kulturno dediščino in gospodarsko dejavnost, ki so povezane s poplavami v Skupnosti oziroma teh predpisov ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz te direktive;
1.

Ali je načelo preprečevanja zlorabe pravic na davčnem področju, kakor je opredeljeno v sodbah v zadevi Halifax (C-255/02) in v zadevi Part Service (C-425/06), temeljno načelo prava Skupnosti samo na področju usklajenih davkov in na področjih, ki jih urejajo določbe sekundarnega prava Skupnosti, oziroma ali kot načelo preprečevanja zlorab temeljnih pravic sega tudi na področje davkov, ki niso usklajeni, kakršni so neposredni davki, kadar so predmet obdavčitve čezmejni gospodarski posli, kakršni so pridobitev pravic užitka določene družbe na delnicah druge družbe, ki ima sedež v drugi državi članici ali v tretji državi?
1.

Ali je treba člen 7(f) Direktive 95/46/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki ob tem, da ni privolitve zadevne osebe, za dovolitev obdelave njenih osebnih podatkov, ki je potrebna zaradi zakonitega interesa upravljavca podatkov ali tretjih strank, ki jim bodo osebni podatki posredovani, poleg spoštovanja pravic in temeljnih svoboščin te osebe zahteva, da so ti podatki iz javno dostopnih virov?
—

Ugotovi naj se, da s tem, da so bile presežene mejne vrednosti za PMlO v zunanjem zraku v letih 2005, 2006 in 2007 v območjih SW 2 in SW 4 in v letih 2005 in 2006 v območju SW 5, Kraljevina Švedska ni izpolnila obveznosti iz člena 5(1) Direktive Sveta 1999/30/ES (1) z dne 22. aprila 1999 o mejnih vrednostih žveplovega dioksida, dušikovega dioksida in dušikovih oksidov, trdnih delcev in svinca v zunanjem zraku;
SL Uradni list Evropske unije C 328/12

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour d’appel de Mons (Belgija) 13. septembra 2010 – država Belgija – SPF Finances proti BLM SA

(Zadeva C-436/10)

()

2010/C 328/22

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour d'appel de Mons

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: država Belgija - SPF Finances

Tožena stranka: BLM SA

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člena 6(2), prvi pododstavek, točka (a) in 13(B), točka (b) Šeste direktive Sveta št. 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih - Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (1) razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji, ki to, da poslovodja podjetja in njegova družina za zasebne potrebe uporabljajo del zgradbe, ki jo je zgradila ali jo ima na podlagi stvarne pravice na nepremičnini davčna zavezanka, ki je pravna oseba, obravnava kot opravljanje storitve, ki je kot lizing ali dajanje v najem nepremičnin v smislu navedenega člena 13(B), točka (b), oproščena plačila davka, če je vstopni davek na to investicijsko blago odbiten?

(1) UL L 145, str. 1.