Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA(šesti senat) 
z dne 7. junija 2018 * 
„Predhodno odločanje –Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah –Haaški protokol iz leta 2007 –  
Pravo, ki se uporablja za preživninske obveznosti –Člen 4(2) –Spremem ba običajnega prebivališča  
upravičenca –Možnost uporabe prava države novega običajnega prebivališča upravičenca, ki je lex fori,  
za nazaj –Obseg besedne zveze ‚če upravičenec od zavezanca ne more dobiti preživnine‘–Primer,  
v katerem upravičenec ne izpolnjuje zakonskega pogoja“  
V zadevi C-83/17, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo 
Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija) z odločbo z dne 25. januarja 2017 , ki je na Sodišče 
prispela 15. februarja 2017 , v postopku 
KP 
proti 
LO, 
SODIŠČE(šesti senat), 
v sestavi C. G. Fernlund (poročevalec), predsednik senata, J.-C. Bonichot in A. Arabadjiev, sodnika, 
generalni pravobranilec: M. Szpunar, 
sodni tajnik: A. Calot Escobar, 
na podlagi pisnega postopka, 
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili: 
– za nemško vlado T. Henze, M. Hellmann in J. Mentgen, agenti, 
– za Evropsko komisijo M. Wilderspin in M. Heller, agenta, 
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 30. januarja 2018 
izreka naslednjo 
* Jezik postopka: nemščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2018 :408 1 
SODBA Z DNE 7. 6. 2018 – ZADEVA C-83/17  
KP  
Sodbo 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 4(2) Haaškega protokola z dne 
23. novembra 2007 o pravu, ki se uporablja za preživninske obveznosti, ki je bil v imenu Evropske 
skupnosti odobren s Sklepom Sveta 2009 /941/ES z dne 30. novembra 2009 (UL 2009 , L 331, str. 17, 
v nadaljevanju: Haaški protokol). 
2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med mladoletnikom, KP, in njegovim očetom, LO, zaradi 
preživninskih zahtevkov. 
Pravni okvir 
Uredba (ES) št. 4/2009 
3 Člen 3 Uredbe Sveta (ES) št. 4/2009 z dne 18. decembra 2008 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, 
priznavanju in izvrševanju sodnih odločb ter sodelovanju v preživninskih zadevah (UL 2009 , L 7, 
str. 1) vsebuje splošne določbe o sodni pristojnosti v državah članicah v preživninskih zadevah. 
4 Člen 15 te uredbe določa, da se pravo, ki se uporablja za preživninske obveznosti, v državah članicah, ki 
jih ta instrument zavezuje, določi v skladu s Haaškim protokolom. 
Haa ški protokol 
5 Člen 3 Haaškega protokola, naslovljen „Splošno pravilo glede prava, ki se uporablja“, določa: 
„1. Preživninske obveznosti ureja pravo države, v kateri ima upravičenec običajno prebivališče, razen če 
[Haaški protokol] določa drugače. 
2. Če se običajno prebivališče upravičenca spremeni, se od trenutka spremem be uporablja pravo 
države, v kateri ima upravičenec novo običajno prebivališče.“ 
6 Člen 4 tega protokola, naslovljen „Posebna pravila, ki omogočajo prednost določenim upravičencem“, 
določa: 
„1. Naslednje določbe se uporabljajo za preživninske obveznosti: 
a) staršev do njihovih otrok; 
[…] 
2. Če upravičenec v skladu s pravom iz člena 3 od zavezanca ne more dobiti preživnine, se uporablja 
pravo sodišča. 
3. Pravo sodišča se uporablja ne glede na člen 3, če se je upravičenec obrnil na pristojni organ države, 
v kateri ima zavezanec običajno prebivališče. Če pa upravičenec na podlagi tega prava od zavezanca ne 
more dobiti preživnine, se uporabi pravo države, v kateri ima upravičenec običajno prebivališče. 
4. Če upravičenec na podlagi prava iz člena 3 ter odstavkov 2 in 3 tega člena od zavezanca ne more 
dobiti preživnine, se uporabi pravo države, katere državljanstvo imata oba, če to obstaja.“ 
ECLI:EU:C:2018 :408 2 
SODBA Z DNE 7. 6. 2018 – ZADEVA C-83/17  
KP  
Nemško pravo 
7 Člen 1613 Bürgerliches Gesetzbuch (civilni zakonik, v nadaljevanju: BGB), naslovljen „Preživnina za 
nazaj“, določa: 
„1. Upravičenec lahko za nazaj zahteva izpolnitev ali odškodnino zaradi neizpolnitve le od tedaj, ko je 
bil zavezanec zaradi uveljavljanja preživninskega zahtevka pozvan, naj sporoči podatke o svojih 
dohodkih in premoženju, ali od tedaj, ko je zavezanec prišel v zamudo ali je v zvezi s preživninskim 
zahtevkom nastopila litispendenca. […] 
2. Upravičenec lahko zahteva izpolnitev za nazaj, ne da bi veljala omejitev iz odstavka 1, 
1. zaradi izredne potrebe, ki je izjemna (posebna potreba); […] 
2. za obdobje, v katerem preživninskega zahtevka ni bilo mogoče uveljavljati  
a) iz pravnih razlogov ali  
b) iz dejanskih razlogov, za katere je odgovoren preživninski zavezanec.“  
Avstrijsko pravo 
8 Predložitveno sodišče navaja, da je v Avstriji preživninske zahtevke mogoče uveljavljati za tri leta nazaj. 
9 To sodišče pojasnjuje, da je v skladu z ustaljeno nacionalno sodno prakso zamuda preživninskega 
zavezanca sicer pogoj za uveljavljanje preživninske obveznosti za nazaj, vendar v primeru preživljanja 
otroka opomin ni potreben, ker gre z vidika družinskega prava za posebno tesno vez. 
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje 
10 KP, rojen 6. marca 2013 , in njegovi starši so nemški državljani, ki so v Nemčiji živeli do 27. maja 2015 . 
KP in njegova mati sta se 28. maja 2015 preselila v Avstrijo, ki je postala kraj njunega novega 
običajnega prebivališča. 
11 KP je 18. maja 2015 pri Bezirksgericht Fünfhaus (okrajno sodišče v Fünfhausu, Avstrija) proti LO vložil 
preživninski zahtevek. KP je 18. maja 2016 svoj zahtevek razširil na obdobje od 1. junija 2013 do 
31. maja 2015 . 
12 Bezirksgericht Fünfhaus (okrajno sodišče v Fünfhausu) je zahtevek KP za plačilo preživnine za obdobje 
od 1. junija 2013 do 31. maja 2015 zavrnilo, ker bi se za to obdobje na podlagi člena 3 Haaškega 
protokola moralo uporabljati nemško pravo, ki določa pogoje za uveljavljanje plačila preživnine, ki 
niso bili izpolnjeni. Člen 4(2) Haaškega protokola o uporabi prava sodišča naj bi se nanašal le na 
pravice, ki so nastale od preselitve v nov kraj običajnega prebivališča. 
13 Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (deželno sodišče za civilne zadeve na Dunaju, Avstrija) je 
odločbo Bezirksgericht Fünfhaus (okrajno sodišče v Fünfhausu) potrdilo. 
14 KP je zoper odločbo Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (deželno sodišče za civilne zadeve na 
Dunaju) vložil revizijo pri predložitvenem sodišču, Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija). 
ECLI:EU:C:2018 :408 3 
SODBA Z DNE 7. 6. 2018 – ZADEVA C-83/17 
KP 
15 KP je pred predložitvenim sodiščem navedel, da se v skladu s členom 3(1) Haaškega protokola nemško 
pravo o preživninskih obveznostih za njegov preživninski zahtevek uporablja, vendar mu ne omogoča 
pridobitve preživnine za nazaj, ker niso izpolnjeni pogoji iz člena 1613 BGB. Zato je treba po mnenju 
KP v skladu s členom 4(2) Haaškega protokola uporabiti avstrijsko pravo, ki omogoča plačilo 
preživnine za nazaj. 
16 LO pa trdi, da se člen 4(2) Haaškega protokola ne uporablja za primere, v katerih so zahtevki glede 
preživninskih obveznosti zastarali ali je bil v zvezi z njimi prekoračen rok. Poleg tega naj bi se ta 
določba lahko uporabljala le, če bi postopek začel preživninski zavezanec ali bi postopek začelo sodišče 
države, v kateri nobena od zadevnih strank nima svojega prebivališča. V obravnavani zadevi pa naj bi 
KP zahtevek vložil pri sodiščudržave, v kateri ima zdaj običajno prebivališče. Nazadnje, LO meni, da 
navedene določbe ni mogoče uporabiti za pridobitev preživnine za nazaj, če je bil preživninski 
zahtevek vložen po tem, ko se je preživninski upravičenec preselil. 
17 Predložitveno sodišče poudarja, da se pravo države novega običajnega prebivališča upravičenca v skladu 
s členom 3(2) Haaškega protokola v primeru spremem be njegovega običajnega prebivališča uporablja 
od te spremem be dalje, torej le za naprej. 
18 Zato je treba po mnenju tega sodišča v obravnavani zadevi za obdobje pred navedeno spremem bo 
uporabiti nemško pravo, razen če je treba uporabo tega prava izključiti na podlagi člena 4(2) Haaškega 
protokola. Vendar naj uporaba te določbe v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ne bi bila 
nesporna. To sodišče se v zvezi s tem sklicuje na točko 63 obrazložitvenega poročila A. Bonomija 
o Haaškem protokolu (besedilo, sprejeto na enaindvajsetem zasedanju Haaške konference 
o mednarodnem zasebnem pravu, v nadaljevanju: poročilo Bonomi), v skladu s katero je subsidiar no 
navezovanje na lex fori v uporabi le, če se preživninski postopek začne v državi, ki ni država, v kateri 
ima upravičenec običajno prebivališče, kajti sicer sta pravo običajnega prebivališča upravičenca in lex 
fori enaka. Predložitveno sodišče dodaja, da je v skladu s tem poročilom subsidiar na uporaba lex fori 
na podlagi člena 4(2) mogoča le, če postopek začne zavezanec, na primer pri pristojnem organu 
države svojega običajnega prebivališča, ali če je organ, pri katerem se je postopek začel, organ države, 
v kateri nobena od zadevnih strank nima prebivališča. 
19 Predložitveno sodišče se ob upoštevanju, da KP v obravnavani zadevi LO ni poslal opomina, poleg tega 
sprašuje, ali se člen 4(2) Haaškega protokola uporablja za primere, v katerih preživninski zahtevek 
v skladu s pravom, ki se uporablja na podlagi člena 3 navedenega protokola, obstaja, vendar je za nazaj 
zavrnjen, ker upravičenec ne izpolnjuje nekaterih zakonskih pogojev. 
20 V teh okoliščinah je Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču 
v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: 
„1. Ali je treba določbo o subsidiar nosti iz člena 4(2) [Haaškega protokola] razlagati tako, da se ta 
uporabi le, če se vloga, s katero se postopek, ki se nanaša na preživnino, začne, vloživdržavi, ki ni 
država običajnega prebivališča preživninskega upravičenca? 
Če je odgovor na to vprašanje nikalen: 
2. Ali je treba člen 4(2) [Haaškega protokola] razlagati tako, da se izraz ‚ne more dobiti preživnine‘ 
nanaša tudi na primere, v katerih pravo kraja dotedanjega prebivališča le zaradi neizpolnjevanja 
nekaterih zakonskih pogojev ne omogoča preživninskega zahtevka za nazaj?“ 
ECLI:EU:C:2018 :408 4 
SODBA Z DNE 7. 6. 2018 – ZADEVA C-83/17  
KP  
Vprašanji za predhodno odločanje 
Uvodne ugotovitve 
21 Najprej je treba preučiti pristojnost Sodišča za razlago Haaškega protokola. 
22 V zvezi s tem je treba poudariti, da je Sodišče v skladu s členom 267 PDEU pristojno za predhodno 
odločanje o razlagi aktov institucij Unije. 
23 Opozoriti pa je treba, prvič, da je Svet Evropske unije s Sklepom 2009 /941, sprejetim na podlagi 
člena 300 ES, ki je postal člen 218 PDEU, odobril Haaški protokol, katerega besedilo je priloženo 
navedenemu sklepu. 
24 Drugič, v skladu z ustaljeno sodno prakso je sporazum, ki ga Svet sklene v skladu s členom 218 PDEU, 
kar zadeva Unijo, akt, ki ga je sprejela ena od njenih institucij, v smislu člena 267, prvi odstavek, 
točka (b), PDEU (glej v tem smislu sodbo z dne 22. oktobra 2009 , Bogiatzi, C-301/08, EU:C:2009 :649, 
točka 23). 
25 Iz tega izhaja, da je Sodišče pristojno za razlago Haaškega protokola. 
Prvo vprašanje 
26 Predložitveno sodišče želi s prvim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali je treba člen 4(2) Haaškega 
protokola razlagati tako, da se lahko uporablja v položaju, v katerem je preživninski upravičenec, ki je 
spremenil običajno prebivališče, pri sodiščudržave njegovega novega običajnega prebivališča vložil 
preživninski zahtevek za preteklo obdobje, v katerem je prebival v drugi državi članici, tudi čeje 
država sodišča država običajnega prebivališča upravičenca. 
27 Člen 4(2) določa, da se lex fori uporablja, če upravičenec v skladu s pravom iz člena 3 Haaškega 
protokola od zavezanca ne more dobiti preživnine. 
28 V členu 3 je navedeno splošno pravilo o pravu, ki se uporablja, v skladu s katerim preživninske 
obveznosti ureja pravo države običajnega prebivališča upravičenca. 
29 Kot je razvidno iz člena 4(2) Haaškega protokola, ima ta določba, ki omogoča uporabo lex fori namesto 
prava države običajnega prebivališča preživninskega upravičenca, polni učinek le, če sta to pravo in lex 
fori različna. 
30 Vendar je treba preveriti, ali je vedno nujno, da država sodiščani država običajnega prebivališča 
upravičenca, da bi bilo pravo, ki se v vsaki od teh držav uporablja, različno in da bi ta določba imela 
tak polni učinek. 
31 V obravnavani zadevi je iz predložitvene odločbe razvidno, da se je KP preselil v Avstrijo in da ima v tej 
državi članici svoje običajno prebivališče. Avstrijsko pravo je torej pravo, ki se uporablja na podlagi 
člena 3(1) Haaškega protokola. Vendar se v skladu s členom 3(2) tega protokola avstrijsko pravo 
uporablja le, odkar ima KP svoje prebivališče v Avstriji, torej v obravnavanem primeru od 28. maja 
2015 . Za obdobje pred tem, od 1. junija 2013 do 28. maja 2015 , je pravo države običajnega 
prebivališča KP nemško pravo. 
32 Kar zadeva lex fori, pa gre za pravo države članice, v kateri je sodišče, pri katerem je upravičenec vložil 
zahtevek, torej avstrijsko pravo. 
ECLI:EU:C:2018 :408 5 
SODBA Z DNE 7. 6. 2018 – ZADEVA C-83/17  
KP  
33 Iz tega izhaja, da ima člen 4(2) Haaškega protokola – v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni 
stvari, v katerem lex fori, v obravnavanem primeru avstrijsko pravo, ni pravo države običajnega 
prebivališča upravičenca za obdobje, za katero ta zahteva preživnino, v obravnavanem primeru nemško 
pravo – lahko polni učinek. Okoliščina, da je upravičenec vložil zahtevek pri sodiščudržave svojega 
običajnega prebivališča, tako da je država sodišča dr žava, v kateri ima običajno prebivališče, ne ovira 
uporabe te določbe, ker pravo, določeno s subsidiar nim kolizijskim pravilom iz te določbe, ni pravo, 
določeno z glavnim kolizijskim pravilom iz člena 3 navedenega protokola. 
34 Vendar je poleg tega nujno, da se lex fori iz te določbe lahko uporablja za preživninski zahtevek, ki se 
nanaša na preteklo obdobje. 
35 Čeprav je namreč zlasti ob upoštevanju poročila Bonomi očitno, da se člen 4(2) Haaškega protokola 
uporablja za preživninske zahtevke, ki se nanašajo na obdobja, ki začnejo teči na dan vložitve teh 
zahtevkov, obstaja negotovost v zvezi s tem, ali se ta določba uporablja tudi za obdobja pred vložitvijo 
teh zahtevkov, in če je odgovor pritrdilen, v zvezi s pogoji te uporabe. 
36 Po mnenju Evropske komisije se lex fori iz te določbe uporablja vsakič, ko preživninski upravičenec ne 
more dobiti preživnine na podlagi prava države, v kateri ima običajno prebivališče, oziroma – za 
preteklo obdobje – na podlagi prava države, v kateri je imel običajno prebivališče, ki se uporablja za to 
obdobje. Nemška vlada pa meni, da se lex fori za preživninske zahtevke, ki se nanašajo na pretekla 
obdobja, ne uporablja samodejno in da mora obstajati povezava med dejanskim položajem, na podlagi 
katerega upravičenec utemeljuje svoj zahtevek, in pravom, ki se uporablja za presojo tega zahtevka. 
37 V zvezi s tem je treba poudariti, da zgolj na podlagi besedila člena 4(2) Haaškega protokola ni mogoče 
z gotovostjo določiti obsega te določbe. 
38 Razlagati jo je treba ob upoštevanju sistema kolizijskih pravil, uvedenega s Haaškim protokolom, in 
cilja tega protokola. 
39 Glede sistema kolizijskih pravil, ki je bil uveden s Haaškim protokolom, je treba poudariti, da člen 4(2) 
tega protokola določa posebno pravilo v korist nekaterih upravičencev, ki dopolnjuje splošno pravilo iz 
člena 3 tega protokola. 
40 Prvonavedena ugotovitev lahko povzroči dvom o upoštevnosti trditve Komisije. Uporaba načela prava 
države običajnega prebivališča upravičenca, ki je navedeno v členu 3(1) Haaškega protokola, je namreč 
z drugim odstavkom tega člena omejena na obdobje tega prebivanja. Če bi bilo treba člen 4(2) tega 
protokola razlagati tako, da omogoča, da se lex fori – v primeru, kakršen je ta v sporu o glavni stvari, 
je to pravo države, v kateri ima ta upravičenec svoje novo običajno prebivališče – vedno uporablja za 
obdobje, preden je bilo to prebivališče določeno v tej državi, ob izpolnjevanju pogoja iz te določbe, bi 
ta razlaga vzela polni učinek splošnemu pravilu, navedenemu v tem členu 3(2), v zvezi s področjem 
uporabe rationae temporis prava države, v kateri ima upravičenec običajno prebivališče. 
41 Poleg tega, kot je razvidno zlasti iz poročila Bonomi in iz ciljev, ki jim sledi Komisija, ki je aktivno 
sodelovala pri pogajanjih za sprejetje Haaškega protokola (glej predlog Uredbe Sveta o pristojnosti, 
pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju sodnih odločb ter sodelovanju v preživninskih 
zadevah (COM(2005 ) 649 final)), je namen tega sistema doseči predvidljivost prava, ki se uporablja, ob 
zagotavljanju, da bo določeno pravo imelo zadostno vez z zadevnim družinskim položajem. 
42 V zvezi s tem člen 3(1) Haaškega protokola določa primarno uporabo prava države običajnega 
prebivališča upravičenca, ki ima najtesnejšo vez s položajem upravičenca in ki je zato očitno 
najprimernejše za urejanje konkretnih težav, s katerimi se lahko srečuje preživninski upravičenec. 
43 Za ohranitev te vezi člen 3(2) Haaškega protokola določa, da se v primeru spremem be običajnega 
prebivališča pravo države novega običajnega prebivališča uporablja od te spremem be dalje. 
ECLI:EU:C:2018 :408 6 
SODBA Z DNE 7. 6. 2018 – ZADEVA C-83/17  
KP  
44 Kar zadeva posebna pravila, ki so v členu 4, od (2) do (4), Haaškega protokola in ki določajo nabor 
primarnih in sekundarnih naveznih okoliščin, ki se uporabljajo po „kaskadnem sistemu“ in katerih 
namen je zmanjšati nevarnost, da upravičenec ne bi dobil preživnine v skladu z vsakim zaporedno 
določenim pravom, člen 4(3) Haaškega protokola primarno določa uporabo lex fori, če je upravičenec 
začel postopek pri pristojnem organu države, v kateri ima zavezanec svoje običajno prebivališče. Kot je 
razvidno iz točke 59 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca, je ta država povezana z družinskim 
položajem upravičenca in zavezanca vsaj glede možnosti, da zavezanec zadovolji potrebe upravičenca. 
To pravo je predvidljivo tudi zato, ker je odvisno od pristojnosti izbranega sodišča, ki v tem primeru 
sovpada s klasičnim pravilom, v skladu s katerim tožeča stranka tožbo vloži pri sodiščutožene 
stranke. 
45 Vez z zadevnim družinskim položajem je razvidna tudi v členu 4(4) Haaškega protokola, ki določa, da 
je pravo, ki se uporablja, pravo skupnega državljanstva strank. Kot je generalni pravobranilec poudaril 
vtočki 59 sklepnih predlogov, ta določba namreč vsebuje neko trajno okoliščino, povezano 
z družinskim položajem upravičenca in zavezanca preživninske obveznosti. 
46 Ob upoštevanju sistema kolizijskih pravil, ki ga določa Haaški protokol, in cilja predvidljivosti, ki mu 
sledi, kakor sta bila opisana v točki 41 te sodbe, je treba ugotoviti, da če bi bila uporaba lex fori,kije 
v členu 4(2) Haaškega protokola določena subsidiar no, zgolj posledica tega, da si je upravičenec izbral 
novo običajno prebivališče, ne da bi obstajala vez s tem pravom ter z družinskim položajem 
upravičenca in zavezanca preživninske obveznosti v obdobju, na katero se ta obveznost nanaša, potem 
ta uporaba ne bi bila niti v skladu s tem sistemom niti v skladu s tem ciljem. 
47 Okoliščina, da naj bi bila uporaba lex fori v korist upravičenca, kot taka ne more zadostovati za 
utemeljitev uporabe te določbe, ker bi bilo to pravo za zavezanca ob neobstoju te vezi nepredvidljivo. 
48 V zvezi s tem, kot je razvidno iz točk 78 in 79 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca, lahko ta 
vez izhaja iz pristojnosti, ki bi jo imelo sodišče, pri katerem je bil začet postopek za obravnavo sporov 
v zvezi s preživninami za zadevno obdobje, v skladu z določbami Uredbe št. 4/2009 , ki se lahko 
uporabljajo. 
49 Ta presoja je utemeljena z vidika tesnih vezi med Haaškim protokolom in Uredbo št. 4/2009 . Člen 15 
te uredbe namreč izrecno napotuje na Haaški protokol, določitev sodišč, pristojnih v skladu z navedeno 
uredbo, pa omogoča posredno določitev lex fori. Poleg tega, kot je generalni pravobranilec poudaril 
vtočki 56 sklepnih predlogov, ta uredba temelji na predpostavki, da obstaja vez med preživnino, na 
katero se nanaša spor, in državo, katere sodišča so pristojna za odločanje o tem sporu. 
50 Zato je treba ugotoviti, da potrebna vez med lex fori ter položajem upravičenca in zavezanca 
preživninske obveznosti v obdobju, na katero se nanaša preživninski zahtevek, obstaja, čeje lex fori 
pravo države članice, katere sodišča so bila pristojna za odločanje o sporih glede preživnin, ki se 
nanašajo na navedeno obdobje. 
51 Ob upoštevanju navedenih preudarkov je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 4(2) 
Haaškega protokola razlagati tako, da: 
– okoliščina, da je država sodišča dr žava, v kateri ima upravičenec običajno prebivališče, ne ovira 
uporabe te določbe, ker pravo, določeno s subsidiar nim kolizijskim pravilom iz te določbe, ni 
pravo, določeno z glavnim kolizijskim pravilom iz člena 3 navedenega protokola; 
– se v položaju, v katerem preživninski upravičenec, ki je spremenil običajno prebivališče, pri sodiščih 
države svojega novega običajnega prebivališča proti zavezancu vloži preživninski zahtevek za 
preteklo obdobje, v katerem je prebival v drugi državi članici, lex fori, ki je tudi pravo države 
ECLI:EU:C:2018 :408 7 
SODBA Z DNE 7. 6. 2018 – ZADEVA C-83/17  
KP  
njegovega novega običajnega prebivališča, lahko uporablja, če so bila sodišča države članice, v kateri 
je sodišče, pred katerim teče postopek, pristojna za odločanje o sporih v zvezi s preživninami, ki se 
nanašajo na ti stranki in na navedeno obdobje. 
Drugo vprašanje 
52 Drugo vprašanje se v bistvu nanaša na to, ali besedna zveza „ne more dobiti preživnine“ iz člena 4(2) 
Haaškega protokola zajema tudi položaj, v katerem upravičenec ne more dobiti preživnine na podlagi 
prava države svojega nekdanjega običajnega prebivališča, ker ne izpolnjuje nekaterih pogojev, določenih 
s tem pravom. 
53 Najprej je treba poudariti, da se to vprašanje postavlja za primer, da bi predložitveno sodiščeob 
upoštevanju odgovora na prvo vprašanje ugotovilo, da so bila avstrijska sodišča v skladu z Uredbo 
št. 4/2009 pristojna za odločanje o preživninskem zahtevku, ki se nanaša na KP, za obdobje od 
1. junija 2013 do 28. maja 2015 . V takem primeru bi se namreč lex fori, v obravnavani zadevi avstrijsko 
pravo, lahko uporabljalo, če preživninski upravičenec „ne more dobiti preživnine“ na podlagi prava 
države svojega običajnega prebivališča v preteklem obdobju, kot je to v postopku v glavni stvari, in 
sicer nemškega prava. Preučiti je torej treba, ali je preživninski upravičenec, kot je KO, v takem 
položaju. 
54 Za odgovor na to vprašanje je koristna uporaba poročila Bonomi, v katerem je preučena prav ta 
problematika. 
55 V tem poročilu je navedeno, da se za preživninskega upravičenca lex fori ne uporablja le, če pravo 
države, v kateri ima običajno prebivališče, sploh ne določa preživninskih obveznosti, ki izhajajo iz 
zadevnega družinskega razmerja, na primer če to pravo ne določa obveznosti otrok do svojih staršev, 
temve č tudi, če navedeno pravo to obveznost sicer načeloma priznava, vendar zanjo določa pogoj, ki 
v obravnavanem primeru ni izpolnjen. V navedenem poročilu je naveden primer, v katerem pravo 
države, v kateri ima preživninski upravičenec običajno prebivališče, določa, da obveznost staršev do 
otrok preneha ob dopolnitvi 18. leta, upravičenec pa je to starost že dopolnil. 
56 V skladu s to razlago se člen 4(2) Haaškega protokola torej uporablja tudi, če zakonski pogoj ni 
izpolnjen. 
57 Ugotoviti je treba, da ta široka razlaga člena 4(2) Haaškega protokola ustreza cilju te določbe, na 
katerega je bilo opozorjeno v točki 44 te sodbe, in sicer zmanjšati nevarnost, da upravičenec ne bi 
dobil preživnine v skladu s primarno določenim pravom. 
58 Namen te razlage je zajeti primer, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, v katerem upravičenec ne 
more dobiti preživnine, ker zavezancu ni poslal opomina in torej ni izpolnil zakonskega pogoja, 
v obravnavanem primeru tistega, ki je določen v členu 1613 BGB. Kot namreč izhaja iz točke 93 
sklepnih predlogov generalnega pravobranilca, ni namreč nikjer navedeno, da se zaradi pasivnega 
ravnanja upravičenca člen 4(2) ne uporablja. 
59 Zato je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba besedno zvezo „ne more dobiti preživnine“ iz 
člena 4(2) Haaškega protokola razlagati tako, da zajema tudi položaj, v katerem upravičenec ne more 
dobiti preživnine na podlagi prava države svojega nekdanjega običajnega prebivališča, ker ne izpolnjuje 
nekaterih pogojev, ki jih to pravo določa. 
ECLI:EU:C:2018 :408 8 
SODBA Z DNE 7. 6. 2018 – ZADEVA C-83/17 
KP 
Stroški 
60 Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, 
se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče(šesti senat) razsodilo: 
1. Člen 4(2) Haaškega protokola z dne 2 3. novembra 2 0 0 7 o pravu, ki se uporablja za 
preživninske obveznosti, ki je bil v imenu E v ropske skupnosti odobren s Sklepom Sveta 
2 0 0 9 / 9 4 1 / E S z dne 3 0. novembra 2 0 0 9 , je treba razlagati tako, da: 
– okoliščina, da je država sodiščadržava, v kateri ima upravičenec običajno prebivališče, ne 
ovira uporabe te določbe, ker pravo, določeno s subsidiarnim kolizijskim pravilom iz te 
določbe, ni pravo, določeno z glavnim kolizijskim pravilom iz člena 3 navedenega 
protokola; 
– se v položaju, v katerem preživninski upravičenec, ki je spremenil običajno prebivališče, 
pri sodiščih države svojega novega običajnega prebivališča proti zavezancu vloži 
preživninski zahtevek za pretek lo obdobje, v katerem je prebival v drugi državi članici, lex 
fori, ki je tudi pravo države njegovega novega običajnega prebivališča, lahko uporablja, če 
so bila sodiščadržave članice, v kateri je sodišče, pred katerim teče postopek, pristojna za 
odločanje o sporih v z vezi s preživninami, ki se nanašajo na ti stranki in na navedeno 
obdobje. 
2. Besedno z vezo „ne more dobiti preživnine“ iz člena 4(2) Haaškega protokola z dne 
2 3. novembra 2 0 0 7 je treba razlagati tako, da zajema tudi položaj, v katerem upravičenec ne 
more dobiti preživnine na podlagi prava države svojega nekdanjega običajnega prebivališča, 
ker ne izpolnjuje nekaterih pogojev, ki jih to pravo določa. 
Podpisi 
ECLI:EU:C:2018 :408 9