ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5.

Skupna zunanja in varnostna politika–Omejevalni ukrepi proti nekaterim osebam in subjektom zaradi razmer v Ukrajini–Zamrznitev sredstev oseb, vpletenih v odtujitev javnih sredstev–Odtujitev državnih sredstev–Pojem–Dejanja odtujitve javnih sredstev in premoženja, ki lahko škodijo institucionalnim in pravnim temeljem Ukrajine in spoštovanju pravne države v tej državi (sklepa Sveta (SZVP) 2015/364 in (SZVP) 2016/318; uredbi Sveta 2015/357 in 2016/311) (Glej točko 97.)
3.

Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – 90638 / Marque verbale PostModern – 90640 / Marques verbales POST et Deutsche Post (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (glej točke 27, 29, 30, od 55 do 59, 75 in 78)
3.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Absolutni razlogi za zavrnitev–Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve–Besedna znamka Limbic® Types (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točke od 24 do 28 in od 35 do 52.)
V zvezi s položajem v Ukrajini v marcu in septembru 2015 ter marcu 2016, je mogoče šteti, da ravnanje Ruske federacije ustreza „primeru vojne ali resnih mednarodnih napetosti, ki bi predstavljale vojno nevarnost“, v smislu člena 99(1)(d) Sporazuma o partnerstvu in sodelovanju med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani in Rusko federacijo na drugi. Ob upoštevanju interesa Unije in njenih držav članic za stabilno sosednjo državo Ukrajino je bilo mogoče šteti, da je bilo nujno sprejeti omejevalne ukrepe, da bi se izvedel pritisk na Rusko federacijo in da bi ta bila prisiljena prenehati svoje dejavnosti, ki spodkopavajo ali ogrožajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine. V zvezi s tem je treba ugotoviti, da Sporazum o partnerstvu stranki, ki hoče sprejeti ukrepe na podlagi te določbe, ne nalaga, da mora predhodno obvestiti drugo stranko niti da se mora z njo posvetovati niti da ji mora za to predložiti razloge.

Glede na pomembnost vloge medijev, zlasti avdiovizualnih, v sodobni družbi je bilo predvidljivo, da je obsežna medijska podpora ukrepom in politikam ruske vlade za destabilizacijo Ukrajine – ki jo je zlasti v zelo popularnih oddajah zagotovila oseba, ki je bila z dekretom predsednika V. Putina imenovana za vodjo tiskovne agencije, ki se jo šteje za „unitarno podjetje“ ruske države – lahko zajeta z merilom, ki zadeva fizične osebe, ki dejavno podpirajo ukrepe ali politike, ki spodkopavajo ali ogrožajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine.

Koncepta „dejavne podpore“ namreč ni mogoče razumeti drugače, kot da se nanaša na osebe, ki – ne da bi bile same odgovorne za ukrepe in politike ruske vlade za destabilizacijo Ukrajine in ne da bi te ukrepe in politike same izvajale – tem politikam in ukrepom zagotavljajo podporo. Merilo ne zajema vsake oblike podpore ruske vlade, ampak tiste oblike podpore, ki s svojo količinsko ali kakovostno pomembnostjo prispevajo k nadaljevanju ukrepov in politik oseb, ki destabilizirajo Ukrajino. Upoštevno merilo – razlagano pod nadzorom sodišča Unije glede na cilj izvajanja pritiska na rusko vlado, da bi ta prenehala z navedenimi ukrepi in politikami – tako objektivno opredeljuje zaokroženo kategorijo oseb in subjektov, proti katerim je lahko sprejet ukrep zamrznitve sredstev. Ob razlagi tega merila je treba upoštevati sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice, ki priznava, da absolutna natančnost pri redakciji zakonov ni mogoča, zlasti na področjih, na katerih je položaj odvisen od prevladujočega mnenja v družbi, in da zaradi izogibanja rigidnosti in prilagajanja spremembam položaja številni zakoni vsebujejo formulacije, ki so bolj ali manj ohlapne ter katerih razlaga in uporaba je odvisna od prakse. Pogoj, da morajo biti v zakonu jasno opredeljene kršitve, je izpolnjen, kadar zadevna oseba na podlagi besedila zadevne določbe in po potrebi na podlagi razlage te določbe, ki jo poda sodišče, lahko razume, za katere storitve in opustitve je odgovorna ki so bolj ali manj ohlapne ter katerih razlaga in uporaba je odvisna od prakse.

(Glej točke 43, od 73 do 76.)
2.

Kmetijstvo – Financiranje s strani EKUJS, EKJS in EKSRP – Odobritev pomoči in premij – Obveznost držav članic, da vzpostavijo učinkovit sistem administrativnih kontrol in kontrol na kraju samem – Obseg (Uredbi Komisije št. 796/2004, člen 27, in št. 1975/2006, člen 14(2)) (Glej točke 38, 56, 78, 80 in 84.)
3.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Absolutni razlogi za zavrnitev–Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve–Besedna znamka Limbic® Map (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točke od 24 do 28 in od 35 do 52.)
6.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Figurativni znamki POCKETBOOK in POCKET (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 69, 70, od 72 do 77 in 87.)
Tako iz besedila člena 2, prvi odstavek, točka 2, Uredbe št. 796/2004 o podrobnih pravilih za izvajanje navzkrižne skladnosti, modulacije ter integriranega administrativnega in kontrolnega sistema, predvidenih z Uredbo št. 1782/2003, v različici, ki je veljala leta 2008, kot iz ciljev in okvira te uredbe je razvidno, da je treba pojem „trajni pašniki“ razlagati tako, da gozdovi in enote rabe, pokrite z olesenelimi rastlinami, načeloma niso upravičeni do pomoči.

Na prvem mestu namreč sistem, uveden z Uredbo št. 1782/2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete v različici, ki je veljala leta 2008, pomoči, vezane na površino, določa zgolj za kmetijske površine oziroma, z drugimi besedami, za vse površine, ki zajemajo porasla zemljišča kmetijske proizvodnje, da bi se preprečilo, da bi bile površine, ki niso dejansko namenjene kmetijski dejavnosti, upravičene do pomoči. Na drugem mestu je, kar zadeva pomoči glede pašnikov, merilo, ki se v skladu z Uredbo št. 796/2004 upošteva za zagotovitev, da ne pride do plačila pomoči na površine, ki niso namenjene kmetijski dejavnosti, vrsta vegetacije na zadevni površini. Prevlada drugih rastlin, ki niso trave, namreč kaže na opustitev kmetijske dejavnosti na zadevnih površinah, v obravnavanem primeru na pašnikih. Tako je namen omejitve opredelitve „trajnih pašnikov“ zgolj na površine, pokrite s travo ali drugo zelnato krmo, pri čemer zadnjenavedena služi kot naravna krma, to, da se prepreči tveganje, da se pomoč lahko prejme za površine, ki bi bile namenjene nekmetijskim dejavnostim in ne bi bile dejansko porabljene za rejo živali. Oleseneli elementi (drevesa in grmovje) so lahko dopustni kvečjemu, če ne ogrožajo razvoja virov zelnate krme in s tem dejanskega izkoriščanja enot rabe kot pašnikov.

Glede tega se država članica ne more uspešno sklicevati na domnevno opredelitev pojma pašnikov v nacionalnem pravu, ki bi dopuščala površine, v večji meri pokrite z olesenelimi rastlinami, ki pomenijo vir krme, ker je v skladu z opredelitvijo Unije dopuščena le zelo majhna poraslost z olesenelimi rastlinami. Poleg tega ob upoštevanju tega, da je naloga zakonodajalca Unije, ki ima pri izvajanju svojih pristojnosti široko diskrecijsko pravico za oceno položaja in, če je to primerno, za odločitev o možnosti spremembe veljavne določbe, iz same poznejše spremembe opredelitve „trajnih pašnikov“ ne izhaja, da je treba člen 2, prvi odstavek, točka 2, Uredbe št. 796/2004 razlagati v smislu opravljene spremembe.

(Glej točke 29, 35, 36, 51 in 60.)
Sodba Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 16. februarja 2017 –

Tubes Radiatori/EUIPO – Antrax It (Radiatorji)

(Zadeva T‑98/15)

„Model Skupnosti – Postopek za ugotovitev ničnosti – Model Skupnosti, ki predstavlja radiator – Prejšnji model – Razlog za ničnost – Neobstoj individualnosti – Člen 6 in člen 25(1)(b) Uredbe št. 6/2002 – Izvršitev sodbe o razveljavitvi odločbe enega od odborov za pritožbe pri EUIPO s strani tega urada – Pravica do izjave – Poziv k predložitvi dokazov in stališč po razveljavitveni sodbi Splošnega sodišča – Nasičenost stanja tehnike“

1. Ničnostna tožba–Razveljavitvena sodba–Učinki–Obveznost sprejetja izvedbenih ukrepov–Obseg–Upoštevanje tako obrazložitve kot izreka sodbe–Retroaktivnost razveljavitve (člen 266 PDEU) (Glej točki 24 in 25.)

2. Modeli Skupnosti–Tožbeni postopek–Tožba pri sodišču Unije–Izvršitev sodbe o razveljavitvi odločbe odbora za pritožbe–Nova presoja pritožbe–Spoštovanje pravice do obrambe (Uredba Sveta št. 6/2002, člen 62) (Glej točke od 37 do 40.)

3. Modeli Skupnosti–Razlogi za ničnost–Neobstoj individualne narave–Model, ki na seznanjenega uporabnika ne naredi celotnega vtisa, ki se razlikuje od celotnega vtisa, ki ga naredi prejšnji model–Nasičenost stanja tehnike–Upoštevnost (Uredba Sveta št. 6/2002, člena 6 in 25(1)(b)) (Glej točki 57 in 58.)

4. Modeli Skupnosti–Tožbeni postopek–Tožba pri sodišču Unije–Pooblastilo Splošnega sodišča za spremembo izpodbijane odločbe–Meje (Uredba Sveta št. 6/2002, člen 61(3)) (Glej točko 60.)

Predmet

Tožba zoper odločbo tretjega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 9. decembra 2014 (zadeva R 1643/2014-3) v zvezi s postopkom za ugotovitev ničnosti med družbama Antrax It in Tubes Radiatori.

Izrek

1. Odločba tretjega odbora za pritožbe pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) z dne 9. decembra 2014 (zadeva R 1643/2014-3) se razveljavi.

2. V preostalem se tožba zavrne.

3. EUIPO nosi svoje stroške in stroške družbe Tubes Radiatori Srl.
8.

Industrija — Ukrepi, ki so potrebni za zagotovitev konkurenčnosti industrije — Raziskave in tehnični razvoj — Okvirni program za raziskave in inovacije „Obzorje 2020“ — Ocenjevanje projektov, predloženih po razpisu za zbiranje predlogov — Ocenitev projekta z višjo oceno od izločilne ocene — Dolžnost odobritve financiranja navedenega projekta — Neobstoj (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1290/2013, člena 15(1) in 6) (Glej točko 69.)
krizmnicjeSodba Splošnega sodišča (pritožbeni senat) z dne 13. septembra 2016 –

Komisija/Kakol(Zadeva T‑152/15 P)

„Pritožba — Javni uslužbenci — Uradniki — Splošni natečaj — Nepripustitev kandidata — Nepriznavanje diplome — Pripustitev k prejšnjemu natečaju — Pogoji za podobne natečaje — Obveznost obrazložitve“

Uradniki — Natečaj — Natečaj na podlagi kvalifikacij in preizkusov — Zavrnitev pripustitve k preizkusom — Obveznost obrazložitve — Obseg — Drugačna ocena istega kandidata na podobnih zaporednih natečajih — Dopustnost — Potreba po posebni obrazložitvi — Neobstoj (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 25 in Priloga III, člen 5) (Glej točki 42 in 43.)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča za uslužbence Evropske unije (drugi senat) z dne 22. januarja 2015 v zadevi Kakol/Komisija (F‑1/14 in F‑48/14, EU:F:2015:5), s katero se predlaga razveljavitev te sodbe.

Izrek

1. Sodba Sodišča za uslužbence Evropske unije (drugi senat) z dne 22. januarja 2015 v zadevi Kakol/Komisija (F‑1/14 in F‑48/14, EU:F:2015:5) se razveljavi.

2. Zadeva se vrne senatu Splošnega sodišča, ki ni senat, ki je odločal o tej pritožbi.
1.

Znamka Evropske unije — Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Merila presoje (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 21 do 23 in 80.)
2.

Znamka Evropske unije — Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve — Figurativna znamka MEISSEN KERAMIK (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točke 21, od 26 do 29 ter od 33 do 35.)
3.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika enake ali podobne prejšnje znamke z ugledom–Varstvo prejšnje ugledne znamke, razširjeno na proizvode ali storitve, ki niso podobni–Pogoji–Podobnost med zadevnima znamkama–Zahtevana stopnja podobnosti (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 8(1)(b) in (5)) (Glej točke od 28 do 31, 73.)
3.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Figurativna znamka fortune–Besedna znamka FORTUNE-HOTELS (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 20, 25 in od 64 do 68.)
3.

Znamka Evropske unije — Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Besedni znamki Natür-bal in NATURVAL (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 24, 25 in 52.)
4.

Znamka Evropske unije — Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve — Figurativna znamka Daylong (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točke od 23 do 25, 33, 41, 42, 61 in 62.)
2.

Znamka Evropske unije — Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve — Figurativna znamka THE SNACK COMPANY (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točke od 29 do 33 in 36.)
4.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Prekrivanje področij uporabe razlogov, navedenih v točkah (b) in (c) člena 7(1) Uredbe št. 207/2009 (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b) in (c)) (Glej točko 36.)
4.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke brez razlikovalnega učinka — Znamke, sestavljene iz oglaševalskih sloganov — Oglaševalska formula z laskavo naravo (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točke od 22 do 25 in 45.)
463

Na drugem mestu, kar zadeva sklep Telekomunikacija Poljska, je Komisija v njem ugotovila, da je zadevni prvotni operater zlorabljal svoj prevladujoči položaj na poljskem veleprodajnem trgu širokopasovnega dostopa in razvezanega dostopa do krajevne zanke s tem, da je zavračal dostop do svojega omrežja in dobavo veleprodajnih proizvodov z navedenih trgov, da bi zaščitil svoj položaj na maloprodajnem trgu. Poleg tega sta v okviru iz zadeve Telekomunikacija Poljska obstajali regulativna obveznost dostopa, podobna obveznosti, ki je bila tožeči stranki naložena v obravnavani zadevi, in zahteva, da zadevni poljski telekomunikacijski operater objavi referenčno ponudbo za razvezani dostop do svoje krajevne zanke. Vendar je iz podrobne analize sklepa Telekomunikacija Poljska razvidno, da pristop, uporabljen v tem sklepu, ni v nasprotju s pristopom, uporabljenim v izpodbijanem sklepu. Komisija je namreč v sklepu Telekomunikacija Poljska ugotovila, da se je protikonkurenčna strategija operaterja s prevladujočim položajem v bistvenem udejanila šele med pogajanji z alternativnimi operaterji, ki so bili kandidati za pridobitev razvezanega dostopa do krajevne zanke in veleprodajnega dostopa do širokopasovnih storitev operaterja s prevladujočim položajem. Nerazumni pogoji za dostop so torej izhajali iz predlogov pogodb o dostopu, ki jih je zadevni operater s prevladujočim položajem dal v okviru pogajanj z alternativnimi operaterji. Poleg tega zamude v postopku pogajanj o sporazumih o dostopu hipotetično ni bilo mogoče ugotoviti ob objavi prve referenčne ponudbe operaterja s prevladujočim položajem. Omejitev dostopa do omrežja s strani operaterja s prevladujočim položajem se je poleg tega razvila po sklenitvi sporazumov o veleprodajnem dostopu z alternativnimi operaterji. Dalje, omejitev dejanskega dostopa do naročniških linij se je zgodila po tem, ko je zadevni alternativni operater pridobil dostop do mesta kolokacije ali dovoljenje za postavitev povezovalnega kabla. Nazadnje, težave pri dostopu do zanesljivih in točnih splošnih informacij, ki so jih alternativni operaterji nujno potrebovali za sprejemanje odločitev o dostopu, so se pokazale v vsaki fazi postopka dostopa do omrežja operaterja s prevladujočim položajem. Ravnanje operaterja s prevladujočim položajem v zadevi Telekomunikacija Poljska je bilo torej drugačno od praks, ki jih je Komisija v izpodbijanem sklepu opredelila kot „zavrnitev dobave“ in ki so, kot je razvidno iz analize v točkah od 455 do 459 zgoraj, v bistvenem izhajale iz same referenčne ponudbe za razvezani dostop do krajevne zanke tožeče stranke. Te razlike utemeljujejo, da je Komisija v nasprotju s sklepom Telekomunikacija Poljska, v katerem je bil kot začetek kršitve člena 102 PDEU določen datum, ko so se začela prva pogajanja o dostopu med zadevnim operaterjem s prevladujočim položajem in alternativnim operaterjem, ki je sledil več mesecev po objavi prve referenčne ponudbe (točka 909 in opomba 1259 obrazložitve izpodbijanega sklepa), v obravnavani zadevi upoštevala 12. avgust 2005, to je datum objave referenčne ponudbe, kot datum začetka implicitnega zavračanja dostopa do krajevne zanke.
3.

Konkurenca – Upravni postopek – Sklep Komisije o ugotovitvi kršitve – Dokazno breme Komisije, da dokaže kršitev in njeno trajanje – Obseg dokaznega bremena – Dokaz na podlagi več indicev in naključij, ki potrjujejo obstoj in trajanje trajajočega protikonkurenčnega ravnanja – Dopustnost (člen 101 PDEU; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 2) (Glej točke od 57 do 58 in 64.)
133

V zvezi s tem je res, da je izjema iz člena 5(3)(a) Uredbe št. 833/2014 v različici, ki izhaja iz Uredbe št. 960/2014 (glej točko 19 zgoraj), veljala le za posojila ali kredite, ki imajo poseben in dokumentiran namen zagotavljati financiranje za uvoz ali izvoz blaga in nefinančnih storitev, ki ni prepovedan, med Unijo in Rusijo, in ne med Unijo in drugimi tretjimi državami, kot je Republika Turčija. Vendar je treba poudariti, da je ta določba v svoji prvotni različici ostala v veljavi le od 8. septembra do 6. decembra 2014, ko je začela veljati Uredba št. 1290/2014. Svet je namreč s to uredbo odločil, da je treba spremeniti besedilo te določbe, da se razširi njeno področje uporabe in da se vključijo tudi posojila ali krediti, ki imajo poseben in dokumentiran namen zagotavljati financiranje za uvoz ali izvoz blaga in nefinančnih storitev, ki ni prepovedan, med Unijo in katero koli tretjo državo. Vendar tudi ob predpostavki, da bi ta določba v različici, ki izhaja iz Uredbe št. 960/2014, lahko bila diskriminatorna ali nesorazmerna, tožeča stranka ne pojasnjuje, zakaj naj bi njena uporaba za manj kot tri mesece lahko pripeljala do razglasitve ničnosti upoštevnih določb izpodbijanih aktov, saj so te določbe skladne in sorazmerne s ciljem teh aktov (glej točke od 121 do 130 zgoraj). Tak očitek je torej treba vsekakor zavrniti kot brezpredmeten.
99

Poleg tega je treba opozoriti, da ker ta tožba izpolnjuje pogoje iz člena 263 PDEU, trditev Komisije, navedena zgoraj v točki 91 in fine, ki se v bistvu nanaša na to, da v nasprotju s pravico do peticije pravica do EDP ni temeljna pravica in zato ne bi smela biti upravičena do večjega sodnega varstva, kot jo uživa prva pravica, ne more omajati ugotovitve o dopustnosti navedene tožbe. Vsekakor je treba opozoriti, da čeprav v nasprotju s pravico do peticije, ki je določena v členu 44 Listine o temeljnih pravicah, pravica do EDP ni vključena v navedeno listino, to ne spremeni dejstva, da je ta pravica določena v primarnem pravu Unije, in sicer členu 11(4) PEU. To pomeni, da je določena v instrumentu, ki ima enako pravno vrednost kot Listina o temeljnih pravicah.
115

V tem posebnem okviru je treba razlagati tudi interni predlog tožeče stranke, ki je razviden iz priloge 2 k dopisu z dne 5. aprila 2012 (str. 489) in katerega namen je bil, brez vsakršnih dodatnih pojasnil v zvezi s tem, zaprositi za državno pomoč v višini 50 milijonov EUR. Poleg tega je treba ugotoviti, da so v razpredelnici, ki je prikazana na isti strani, omenjene le „možnosti naložb in dotacij“ (Möglichkeiten der Investitionszulage und des Investitionszuschusses), to je možnost pridobitve pomoči v znesku, ki ustreza 12,5 % naložbe, kar je 50 milijonov EUR, ne da bi bila razvidna jasna povezava s prej navedenimi analizami. Enako je treba ugotoviti v zvezi s ponovitvijo tega predloga v prilogi 3 k zadevnemu dopisu, ki se nanaša na notranji protokol tožeče stranke, z dne 15. decembra 2009, na straneh od 496 do 501, in v prilogi 4 k istemu dopisu, na strani 505, na kateri so navedene ugotovitve na podlagi ocene možnosti pridobitve davčnih ali drugih pomoči na različnih primerjanih lokacijah – to so analize, na katere se sklicuje tudi tožeča stranka v svojem odgovoru na ukrepe procesnega vodstva Splošnega sodišča, in sicer v točkah 39 in naslednjih. Natančneje, niti iz dokumentov, ki jih je Zvezna republika Nemčija predložila Komisiji, niti iz navedb tožeče stranke pred Splošnim sodiščem ni razvidno, da bi bila vsota 50 milijonov EUR znana ob sprejetju odločitve o lokaciji prihodnje naložbe, ob upoštevanju elementov, kot so predvideni in tudi verjetni dogodki, do katerih lahko pride med izvajanjem naložbe. Poleg tega je treba dodati, kot je poudarila Komisija, da je bila zadevna naložba načrtovana v Leipzigu, da je bilo o njej odločeno dokončno in da se je projekt že izvajal po odobritvi pomoči v višini 17 milijonov EUR (glej tudi uvodno izjavo 176 izpodbijanega sklepa).
122

Primerjava vsebine in obsega pravic predstavnikov delavcev do „obveščenosti“ in „posvetovanja“, določenih z Direktivo 2002/14 (glej točko 94 zgoraj), in tistih, ki ju v korist tožeče stranke določa okvirni sporazum (glej točko 117 zgoraj), ter področij posvetovanja in obveščanja, določenih s tema aktoma (glej točki 119 in 121 zgoraj), privede do sklepa, da okvirni sporazum pomeni izvajanje Direktive 2002/14, kar zadeva pravici tožeče stranke do obveščenosti in posvetovanja v njenem razmerju z ECB. Iz tega izhaja, da je ECB s tem, da je s tožečo stranko sklenila okvirni sporazum, v okviru svoje organizacijske avtonomije želela izpolniti posebno obveznost v smislu sodne prakse, navedene v točki 106 zgoraj, in sicer obveznost obveščanja in posvetovanja s predstavnikom delavcev, ki je določena z Direktivo 2002/14. Iz tega sledi, da ECB v zvezi s razmerjem s tožečo stranko načeloma zavezujejo pravila in načela, določena v tej direktivi.