ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva C-569/07

HSBC Holdings plc in Vidacos Nominees Ltd

proti

The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki so ga vložili Special Commissioners of Income Tax, London)

„Posredni davki — Zbiranje kapitala — Zaračunavanje dajatve v višini 1,5% za prenos ali izdajo delnic v okviru klirinške storitve (‚clearance service‘)“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca P. Mengozzija, predstavljeni 18. marca 2009 I ‐ 9049

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 1. oktobra 2009 I ‐ 9067

Povzetek sodbe

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Posredni davki na zbiranje kapitala

(Direktiva Sveta 69/335, člen 11(a))

Člen 11(a) Direktive 69/335 o posrednih davkih na zbiranje kapitala, kakor je bila spremenjena z Direktivo 85/303, je treba razlagati tako, da ob izdaji delnic v okviru klirinške družbe nasprotuje pobiranju dajatve ob izdaji delnic v okviru klirinške storitve.

Odobritev pobiranja davka ali dajatve na prvo pridobitev novoizdanega vrednostnega papirja namreč v resnici pomeni obdavčitev same izdaje tega vrednostnega papirja kot sestavnega dela cele transakcije v zvezi z zbiranjem kapitala.

Te prve pridobitve ni mogoče šteti za „prenos“ v smislu člena 12(1)(a) Direktive 69/355, saj bi to členu 11(a) te direktive odvzelo polni učinek in vzbudilo dvom o jasni razliki, ki jo člena 11(a) in 12(1) te direktive določata med pojmoma „izdaja“ in „prenos“. Taka razlaga bi namreč povzročila, da bi bila lahko davku ali dajatvi zavezana izdaja, ki na podlagi člena 11(a) ne bi smela biti zavezana nobeni dajatvi ali davku, razen davku na kapital, čeprav bi nujno vključevala pridobitev novoizdanih vrednostnih papirjev. Zato dajatev na tako prvo pridobitev ne more spadati v odstopanje iz člena 12(1)(a) navedene direktive. Poleg tega za tako dajatev ni mogoče šteti, da v resnici velja za poznejše prenose, ker niti davčna osnova niti zavezanec za plačilo tega davka nista določena glede na te prenose, ki so poleg tega hipotetični.

Zato taka dajatev, če se obračuna za nove vrednostne papirje, izdane po povečanju osnovnega kapitala, pomeni obdavčitev v smislu člena 11(a) te direktive, katere uvedbo ta določba prepoveduje.

(Glej točke 32, od 34 do 38 in izrek.)
Člena 3(1) in 13(3) Uredbe št. 2081/92 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2796/2000, je treba razlagati tako, da označbe živila, ki vsebuje geografske navedbe in je bila predmet vloge za registracijo kot zaščitene označbe porekla ali zaščitene geografske označbe v smislu navedene Uredbe št. 2081/92, do morebitnega posredovanja vloge za registracijo Komisiji Evropskih skupnosti s strani nacionalnih organov ni mogoče šteti za generično. Generičnosti označbe v smislu Uredbe št. 2081/92, kakor je bila spremenjena, ni mogoče domnevati, dokler Komisija ni odločila o vlogi za registracijo, v ustreznih okoliščinah primera z zavrnitvijo s posebnim razlogom, da je navedena označba postala generična.

Člena 3(1) in 13(3) Uredbe št. 2081/92 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2796/2000, v povezavi s členom 2 Direktive 2000/13 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju, predstavljanju in oglaševanju živil je treba razlagati tako, da se označba živil, ki vsebuje geografske navedbe in ki ni registrirana kot zaščitena označba porekla ali zaščitena geografska označba, lahko zakonito uporablja, če taka oznaka proizvoda ne zavaja povprečnega potrošnika, ki je normalno obveščen ter razumno pozoren in poučen. Pri presoji, ali je tako, lahko nacionalna sodišča upoštevajo trajanje obdobja, v katerem se je uporabljalo ime. Nasprotno pa morebitna dobra vera proizvajalca ali prodajalca na drobno v zvezi s tem ni pomembna.

Med dejavniki, ki se upoštevajo pri presoji morebitno zavajajoče narave oznake, je trajanje obdobja, v katerem se je uporabljalo ime, objektiven dejavnik, ki lahko vpliva na pričakovanja razumnega potrošnika. Nasprotno pa morebitna dobra vera proizvajalca ali prodajalca na drobno, ki je subjektivni dejavnik, ne more vplivati na objektivni vtis, ki ga uporaba geografskega imena na oznaki daje potrošniku.

(Glej točki 62 in 63 ter točko 2 izreka.)
OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLO ČBAH 
2. Prito žba –Razlogi –Napa čna presoja dejstev in dokazov –Nedopustnost –
Nadzor Sodi šča nad presojo dejstev in dokazov –Izklju čitev, razen v primeru 
izkrivljanja ( člen 225(1), ES; Statut Sodi šča, člen 58, prvi odstavek) (Glej to čki 40 
in 41.) 
Predmet 
Prito žba zoper sodbo Sodi šča prve stopnje (drugi senat) z dne 12. junija 2007 v zadevi 
Assembled Investments (Proprietary) Ltd proti UUNT in Waterford Wedgwood 
(T-105/05), s katero je Sodi šče prve stopnje razveljavilo Odlo čbo R 240/2004-1 Prvega 
odbora za prito žbe UUNT z dne 15. decembra 2004, s katero je bila razveljavljena 
odlo čba oddelka za ugovore, s katero je bil zavrnjen ugovor imetnika besedne znamke
Skupnosti „WATERFORD “za proizvode iz razredov 3, 8, 11, 21, 24 in 34. 
Izrek 
1. Prito žba se zavrne. 
2. Waterford Wedgwood plc nosi stro ške. 
Sodba Sodi šča (sedmi senat) z dne 7. maja 2009 –
Komisija proti Španij i
(Zadeva C-516/07 )
„Neizpolnitev obveznosti dr žave –Direktiva 2000/60/ES –Ukrepi Skupnosti na 
podro čju vodne politike –Dolo čitev organov, pristojnih za vodna obmo čja“
I - 76* 
OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLO ČBAH 
1. Okolje –Politika Skupnosti na podro čju voda –Direktiva 2000/60 (Direktiva 
Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60, člena 2, to čka 15, in 3(2), (7) in (8)) 
(Glej to čke 31, 32, 39, 43, 48, 54, 62 in 64.) 
2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti –Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi 
Sodi šče –Upoštevni polo žaj –Stanje po izteku roka, dolo čenega v obrazlo ženem 
mnenju ( člen 226 ES) (Glej to čke 36, 49, 56 in 61.) 
Predmet 
Neizpolnitev obveznosti dr žave –Nesprejetje predpisov, potrebnih za uskladitev 
s členom 3(2), (7) in (8) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne
23. oktobra 2000 o dolo čitvi okvira za ukrepe Skupnosti na podro čju vodne politike 
(UL L 327, str. 1), v predpisanem roku. 
Izrek 
1. Kraljevina Španija s tem, da ni dolo čila organov, pristojnih za uporabo pravil
Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000
o dolo čitvi okvira za ukrepe Skupnosti na podro čju vodne politike, glede
avtonomnih skupnosti Galicija, Baskija, Andaluzija, Balearski otoki in Kanarski
otoki, ni izpolnila obveznosti iz člena 3(2), (7) in (8) te direktive. 
2. Kraljevini Španiji se nalo ži pla čilo stro škov. 
I - 77*
Zadeva C-421/07

Kazenski postopek

proti

Fredeju Damgaardu

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Vestre Landsret)

„Zdravila za uporabo v humani medicini — Direktiva 2001/83/ES — Pojem ‚oglaševanje‘ — Razširjanje informacij o zdravilu s strani tretje osebe na lastno pobudo“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca D. Ruiz-Jaraboja Colomerja, predstavljeni 18. novembra 2008 I ‐ 2631

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 2. aprila 2009 I ‐ 2651

Povzetek sodbe

Približevanje zakonodaj – Zdravila za uporabo v humani medicini – Direktiva 2001/83/ES – Objava

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2001/83, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2004/27, člen 86)

Člen 86 Direktive 2001/83 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2004/27/ES, je treba razlagati tako, da je razširjanje informacij s strani tretje osebe o zdravilu, zlasti o njegovih zdravilnih in profilaktičnih lastnostih, mogoče šteti za oglaševanje v smislu tega člena, čeprav ta tretja oseba deluje na lastno pobudo in v celoti pravno in dejansko neodvisno od proizvajalca ali prodajalca takega zdravila. Presoja, ali to razširjanje pomeni obliko obveščanja, vključno z obveščanjem od vrat do vrat, agitiranja ali spodbujanja zato, da se spodbuja predpisovanje, izdajanje, prodaja ali potrošnja zdravil, je v pristojnosti nacionalnega sodišča.

(Glej točko 29 in izrek.)
Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 12. marca 2009 – Komisija proti Portugalski

(Zadeva C-458/07)

„Neizpolnitev obveznosti države — Telekomunikacije — Direktiva 2002/22/ES — Univerzalne storitve — Obveznost dati končnim uporabnikom na voljo izčrpen imenik in izčrpno imeniško službo“

1. Države članice — Obveznosti — Neizpolnitev obveznosti — Odgovornost — Obseg — Ustavno neodvisne institucije (člena 10 ES in 226 ES) (Glej točki 19 in 20.)

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 22.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 5(1) in (2) ter 25(1) in (3) Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL L 108, str. 51) – Neuvrstitev nekaterih naročnikov v izčrpen imenik

Izrek

1. Portugalska republika s tem, da v nasprotju z določbami členov 5(1) in (2) ter 25(1) in (3) Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) v praksi ni vsem končnim uporabnikom dala na voljo vsaj enega izčrpnega imenika in vsaj ene izčrpne imeniške službe, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

2. Portugalski republiki se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 12. marca 2009 – Komisija proti Portugalski

(Zadeva C-458/07)

„Neizpolnitev obveznosti države — Telekomunikacije — Direktiva 2002/22/ES — Univerzalne storitve — Obveznost dati končnim uporabnikom na voljo izčrpen imenik in izčrpno imeniško službo“

1. Države članice — Obveznosti — Neizpolnitev obveznosti — Odgovornost — Obseg — Ustavno neodvisne institucije (člena 10 ES in 226 ES) (Glej točki 19 in 20.)

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 22.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 5(1) in (2) ter 25(1) in (3) Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL L 108, str. 51) – Neuvrstitev nekaterih naročnikov v izčrpen imenik

Izrek

1. Portugalska republika s tem, da v nasprotju z določbami členov 5(1) in (2) ter 25(1) in (3) Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) v praksi ni vsem končnim uporabnikom dala na voljo vsaj enega izčrpnega imenika in vsaj ene izčrpne imeniške službe, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
Zadeva C-281/07 
Hauptzollamt Hamburg-Jonas 
proti 
Bayerische Hypotheken- und Vereinsbank AG 
(Predlog za sprejetje predhodne odlo čbe, 
ki ga je vlo žilo Bundesfinanzhof) 
„Uredba (ES, Euratom) št. 2988/95 –Zaščita finan čnih interesov Evropskih skupnosti –
Člen 3 –Izterjava izvoznega nadomestila –Napaka nacionalnega organa –Zastaralni 
rok“
Sklepni predlogi generalne pravobranilke E. Sharpston, predstavljeni 
25. septembra 2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . I - 9 3
Sodba Sodi šča (drugi senat) z dne 15. januarja 2009 . . . . . . . . . . I - 103 
Povzetek sodbe 
Lastni viri Evropskih skupnosti –Uredba o za ščiti finan čnih interesov Skupnosti –Pregon 
nepravilnosti –Zastaralni rok 
(Uredba Sveta št. 2988/95, člen 3(1)) 
I - 91 
POVZETEK –ZADEVA C-281/07 
Štiriletni zastaralni rok, dolo čen v členu 3(1), 
prvi pododstavek, Uredbe št. 2988/95 o za ščiti 
finan čnih interesov Evropskih skupnosti, se
ne uporabi za postopek izterjave izvoznega
nadomestila, ki je bilo neupravi čeno izpla čano 
izvozniku zaradi napake nacionalnih organov,
če izvoznik ni storil nobene nepravilnosti 
v smislu člena 1(2) te uredbe. 
V obravnavanem primeru je treba vpra šanje 
zastaranja zahtevkov za vra čilo nepravilno 
izpla čanih zneskov urejati s pravili nacional -
nega prava, ki se uporabljajo na tem podro čju. 
Namre č, v sporih o zahtevkih za povra čilo 
sredstev –ki so bila po pravu Skupnosti 
nepravilno izpla čana –če ni predpisov prava 
Skupnosti, morajo odlo čiti nacionalna sodi šča 
ter pri tem uporabiti svoje nacionalno pravo,
ki pa je podvr ženo omejitvam prava Skup -nosti, kar izhaja iz tega, da pravila in postopki,
ki jih predpisuje nacionalno pravo, ne smejo
dejansko onemogo čati ali znatno ote ževati 
izterjave neupravi čeno izpla čane pomo či in da 
mora biti nacionalno pravo uporabljeno na 
način, ki ni diskriminatoren v primerjavi 
s postopki, po katerih se odlo ča o podobnih 
nacionalnih sporih. 
Poleg tega mora biti interes Skupnosti, da se
izterjajo izvozna nadomestila, ki so bila 
prejeta s kr šitvijo pogojev njihove dodelitve, 
v celoti upo števan pri dolo čitvi rokov zasta -
ranja, ki se uporabijo za tako izterjavo. 
(Glej to čke od 23 do 26 in izrek.) 
I - 92
Člen 4(1), prva alinea, Direktive 90/435 o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, ki določa, da so dividende, ki jih prejme matična družba, vključene v njeno davčno osnovo, da se pozneje znesek teh dividend lahko odbije v višini 95%, če je za zadevno davčno obdobje poslovni izid po odbitku drugih dobičkov, oproščenih plačila davka, še vedno pozitiven.

Obveznost države članice, ki je izbrala sistem, določen v členu 4(1), prva alinea, Direktive 90/435, da se vzdrži obdavčenja dobička, ki ga matična družba zaradi povezave prejme od svoje odvisne družbe, namreč ni podrejena nobenemu pogoju in je izrecno le predmet odstavkov 2 in 3 istega člena ter člena 1(2) te direktive. V členu 4(1), prva alinea, navedene direktive prav tako ni določen noben pogoj, da morajo obstajati drugi obdavčljivi dobički za to, da dividende, ki jih prejme matična družba, niso podvržene davku. Tako države članice ne morejo enostransko uvajati omejevalnih ukrepov, kot je zahteva po obstoju obdavčljivega dobička pri matični družbi, in s tem pogojevati možnosti uživanja ugodnosti, določenih z Direktivo 90/435.

Poleg tega, če matična družba v zadevnem davčnem obdobju ne ustvari drugih obdavčljivih dobičkov, taka ureditev zmanjša izgube matične družbe do višine prejetih dividend. Ker davčna zakonodaja načeloma dopušča prenos izgub v naslednje davčno obdobje, zmanjšanje izgub matične družbe, ki bi lahko imela koristi od takega prenosa do višine prejetih dividend, vpliva na davčno osnovo te družbe v davčnem obdobju, ki sledi tistemu, v katerem so bile dividende prejete, če so njeni dobički višji od prenesenih izgub. Iz tega sledi, da tudi če dividende, ki jih prejme matična družba v obdobju, v katerem so bile distribuirane, niso podvržene davku od dohodkov pravnih oseb, lahko tako zmanjšanje izgub matične družbe učinkuje tako, da je ta za te dividende posredno obdavčena v naslednjih davčnih obdobjih, če je poslovni izid matične družbe pozitiven, taka omejitev odbitka prejetih dividend pa ni združljiva z Direktivo 90/435.

Čeprav bi z uporabo tega sistema za dividende, ki jih razdeljujejo tako odvisne družbe rezidentke kot tiste s sedežem v drugih državah članicah, država članica poskušala odpraviti manj ugodno sodelovanje med družbami iz različnih držav članic v primerjavi s sodelovanjem med družbami iz iste države članice, to ne upravičuje uporabe sistema, ki ni združljiv s sistemom preprečevanja dvojnega ekonomskega obdavčevanja, določenim v členu 4(1), prva alinea, navedene direktive.

(Glej točke 33, 34, 36, 37, od 39 do 41, 46 in izrek.)
Zadeva C-414/07 
Magoora sp. zo. o. 
proti 
Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie 
(Predlog za sprejetje predhodne odlo čbe,
ki ga je vlo žilo Wojewódzki S ąd Administracyjny w Krakowie )
„Šesta direktiva o DDV –Člen 17(2) in (6) –Nacionalna ureditev –Odbitek DDV, ki s e
nana ša na nakup goriva za dolo čena vozila, ne glede na cilj njihove uporabe –Dejanska
zožitev pravice do odbitka –Izklju čitve, dolo čene z nacionalno zakonodajo ob za četku
veljavnosti direktive “
Sodba Sodi šča ( četrti senat) z dne 22. decembra 2008 . . . . . . . . . I - 10923 
Povzetek sodbe 
Davčne dolo čbe –Usklajevanje zakonodaj –Prometni davek –Skupni sistem davka na dodano 
vrednost –Odbitek vstopnega davka –Pravica do odbitka 
(Direktiva Sveta 77/388, člen 17(6), drugi pododstavek) 
I - 10921 
POVZETEK –ZADEVA C-414/07 
Člen 17(6), drugi pododstavek, Šeste direk -
tive 77/388 o usklajevanju zakonodaje dr žav 
članic o prometnih davkih nasprotuje temu,
da dr žava članica ob prenosu navedene 
direktive v notranje pravo v celoti razveljavi
nacionalne dolo čbe, ki se nana šajo na 
omejitve pravice do odbitka vstopnega davka 
na dodano vrednost, ki se obra čuna ob 
nakupu goriva, namenjenega vozilom, ki se
uporabljajo za obdav čljivo dejavnost, in te 
dolo čbe na datum za četka veljavnosti nave -
dene direktive na svojem ozemlju nadomesti
z dolo čbami, ki opredeljujejo nova merila na
tem podro čju, če –o čemer mora presoditi 
predlo žitveno sodi šče –je bil zaradi teh 
dolo čb raz širjen obseg uporabe navedenih 
omejitev. Glede tega se pojem, „nacionalna 
zakonodaja “v smislu člena 17(6), drugi 
pododstavek, Šeste direktive sklicuje na sistem odbitka davka na dodano vrednost, ki 
je obstajal in se je dejansko uporabljal ob 
začetku veljavnosti te direktive. Cilj klavzule, 
„standstill “iz člena 17(6), drugi pododstavek, 
Šeste direktive ni novim dr žavam članicam 
dopustiti, da spremenijo svojo notranjo zako -
nodajo ob pridru žitvi k Evropski uniji tako, da
to zakonodajo oddaljijo od cilja te direktive. Ta
člen v vsakem primeru nasprotuje temu, da bi
država članica naknadno spremenila zakono -
dajo, ki je za čela veljati na navedeni datum,
tako da bi se raz širilo podro čje uporabe teh 
omejitev v primerjavi s polo žajem, ki je 
obstajal pred tem datumom. 
(Glej to čke 38, 39 in 45 ter izrek.) 
I - 10922
Zadeva C-384/07

Wienstrom GmbH

proti

Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof (Avstrija))

„Pomoči, ki jih dodelijo države — Člen 88(3) ES — Pomoči, ki so bile razglašene za združljive s skupnim trgom — Spor med upravičencem in nacionalnimi organi glede zneska nezakonito izvajanih pomoči — Vloga nacionalnega sodišča“

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 18. decembra 2008 I ‐ 10395

Povzetek sodbe

Pomoči, ki jih dodelijo države – Načrt pomoči – Dodelitev pomoči v nasprotju s prepovedjo iz člena 88(3) ES – Poznejša odločba Komisije, s katero je bila pomoč razglašena za združljivo s skupnim trgom

(člen 88(3) ES)

Če je bil projekt državne pomoči Komisiji pravilno priglašen in se pred sprejetjem te odločbe še ni začel izvajati, se lahko začne izvajati z njeno izdajo, v tem primeru tudi za predhodno obdobje, ki ga pokriva ukrep, ki je bil razglašen za združljivega s skupnim trgom.

Če je bila pomoč upravičencu dodeljena s kršitvijo člena 88(3), zadnji stavek, ES, se lahko zgodi, da mora nacionalno sodišče na predlog drugega gospodarskega subjekta o veljavnosti izvršilnih ukrepov in o izterjavi dodeljene finančne podpore odločati celo po tem, ko je Komisija sprejela pozitivno odločbo. Čeprav pravo Skupnosti nacionalnemu sodišču v takem primeru nalaga sprejetje primernih ukrepov za učinkovito odpravo učinkov nezakonitosti, pa mu, tudi če ni izjemnih okoliščin, ne nalaga obveznosti popolne izterjave nezakonite pomoči. Nacionalno sodišče mora na podlagi prava Skupnosti prejemniku pomoči naložiti plačilo obresti za obdobje nezakonitosti. V okviru svojega nacionalnega prava lahko poleg tega, če je to predvideno, naloži vračilo nezakonite pomoči kljub pravici države članice, da pomoč pozneje ponovno izvaja. Prav tako lahko ugodi odškodninskim zahtevkom za škodo, ki je nastala zaradi nezakonitosti pomoči.

Zato ob izvajanju nezakonite pomoči, ki mu sledi pozitivna odločba Komisije, pravo Skupnosti ne nasprotuje temu, da lahko po eni strani upravičenec vnaprej zahteva izplačilo dolgovane pomoči in da lahko po drugi strani obdrži pomoč, ki jo je pridobil pred sprejetjem pozitivne odločbe, pri čemer to ne vpliva na posledice, ki izhajajo iz nezakonitosti predčasno izplačane pomoči. Odločilno merilo za to, ali lahko upravičenec za obdobje pred sprejetjem pozitivne odločbe dobi izplačano pomoč ali obdrži že izplačano pomoč, je torej ugotovitev Komisije, da je pomoč združljiva s skupnim trgom.

Zato prepoved izvajanja državnih pomoči, določena v členu 88(3), zadnji stavek, ES nacionalnemu sodišču ne nalaga, da zavrne zahtevek upravičenca do državnih pomoči v zvezi z zneskom teh pomoči, ki naj bi bil dolgovan za obdobje pred sprejetjem odločbe Komisije, s katero je bilo razglašeno, da so navedene pomoči združljive s skupnim trgom.

(Glej točke od 26 do 31 in 39 ter izrek.)
Zadeva C-407/07

Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de Intercollegiale Toetsing

proti

Staatssecretaris van Financiën

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden)

„Šesta direktiva o DDV — Člen 13(A)(1)(f) — Oprostitve — Pogoji — Storitve, ki jih opravljajo neodvisne skupine — Storitve, ki so opravljene za enega ali več članov skupine“

Sklepni predlogi generalne pravobranilke E. Sharpston, predstavljeni 9. oktobra 2008 I ‐ 9617

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 11. decembra 2008 I ‐ 9625

Povzetek sodbe

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davek – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Oprostitve, določene s Šesto direktivo

(Direktiva Sveta 77/388, člen 13(A)(1)(f))

Člen 13(A)(1)(f) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih je treba razlagati tako, da ob izpolnjenih preostalih pogojih iz te določbe za storitve, ki jih za svoje člane opravljajo neodvisne skupine, veljajo oprostitve iz te določbe, ne glede na to, ali se te storitve opravljajo le za enega ali za več članov.

Omejitev področja uporabe te določbe – s tem, da bi se izključilo ugodnost oprostitve davka na dodano vrednost za storitve, ki jih je neodvisna skupina opravila za svoje člane, posebej v primeru njihovih različnih potreb – namreč ne izhaja iz njenega namena, ki je vzpostavitev oprostitve davka na dodano vrednost, da se prepreči, da je oseba, ki neke storitve nudi, zavezana za plačilo tega davka, čeprav je morala v okviru skupne strukture pri izvrševanju dejavnosti, potrebnih za opravljanje teh storitev, sodelovati z drugimi strokovnjaki.

Poleg tega nujnost ozke razlage te določbe ne more voditi k temu, da bi imel vsak član neodvisne skupine pravico odtegniti drugim članom ugodnost oprostitve davka na dodano vrednost tako, da se lahko v vsakem trenutku odloči, da te ali one storitve, ki jo zanj opravlja skupina, ki se ji je v začetku pridružil, ne bo uporabil. Obstoj take pravice vsakega člana neodvisne skupine ne izhaja niti iz besedila niti iz namena člena 13(A)(1)(f) Šeste direktive.

(Glej točke 36, 37 in 41 ter izrek.)
2.

Prosti pretok blaga — Količinske omejitve — Ukrepi z enakim učinkom (člena 28 ES in 30 ES) (Glej točke od 25 do 28, od 43 do 46 in od 51 do 56.)