ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
V skladu s členom 7 Uredbe št. 1393/2007 o vročanju sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah mora organ za sprejem uspešno opraviti vročitev pisanja naslovniku. V zvezi s tem mora obveščati organ za pošiljanje o vseh upoštevnih elementih tega opravila s posredovanjem standardnega obrazca iz Priloge I k tej uredbi in v skladu s členom 8(1) te uredbe naslovnika poučiti, da lahko zavrne sprejem pisanja, če to ni napisano ali prevedeno v enega od jezikov, navedenih v tej določbi, in sicer jezik, ki ga zadevna oseba razume, ali uradni jezik zaprošene države članice ali po potrebi v enega od uradnih jezikov kraja, kjer je treba opraviti vročitev, kar so jeziki, ki naj bi jih naslovnik obvladal. Če zadnjenavedeni dejansko uveljavlja to zavrnitev, mora poleg tega na podlagi odstavkov 2 in 3 istega člena nemudoma obvestiti organ za pošiljanje ter vrniti zaprosilo in pisanje, za katero se zahteva prevod. Navedenima organoma pa ni treba odločati o vsebinskih vprašanjih, kot je to, kateri jezik ali jezike naslovnik pisanja razume, in ali mora biti pisanju priložen prevod v enega od jezikov, navedenih v členu 8(1) uredbe. Natančneje, ta uredba organu za sprejem ne daje nikakršnega pooblastila za presojo, ali so izpolnjeni pogoji, pod katerimi lahko naslovnik pisanja zavrne njegov sprejem in ki so navedeni v členu 8(1) te uredbe.

Nasprotno pa le nacionalno sodišče, ki odloča o zadevi v izvorni državi članici, lahko odloča o tovrstnih vprašanjih, če se o njih tožeča in tožena stranka ne strinjata. Navedeno sodišče mora na zahtevo prosilca preveriti, ali je naslovnik upravičeno zavrnil sprejem pisanja, ker ni bilo napisano v jeziku, ki ga razume oziroma ki naj bi ga razumel. Za to mora pri ugotavljanju znanja jezikov naslovnika pisanja ustrezno upoštevati vse elemente iz spisa in ob upoštevanju narave pisanja, za katero gre, odločiti, ali je potreben prevod tega pisanja.

Nazadnje, navedeno sodišče mora v vsakem posamičnem primeru zagotoviti, da so pravice zadevnih strank enakomerno varovane, pri čemer mora uravnovesiti cilj učinkovitosti in hitrosti vročitve v interesu tožeče stranke in cilj učinkovitega varstva pravice naslovnika do obrambe.

(Glej točke 36, 37 in od 40 do 43.)
Zadeva C‑424/13

Zuchtvieh-Export GmbH

proti

Stadt Kempten

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bayerischer Verwaltungsgerichtshof)

„Predhodno odločanje — Kmetijstvo — Uredba (ES) št. 1/2005 — Zaščita živali med prevozom — Dolga vožnja iz države članice v tretjo državo — Člen 14(1) — Preverjanja v zvezi z dnevnikom vožnje, ki jih mora pred dolgimi vožnjami opraviti pristojni organ v kraju odhoda — Uporaba te določbe glede dela vožnje, ki poteka zunaj ozemlja Unije — Uporaba pravil, določenih s to uredbo, za ta del vožnje“

Povzetek – Sodba Sodišča (peti senat) z dne 23. aprila 2015

Kmetijstvo – Približevanje zakonodaj – Zaščita živali med prevozom – Splošni pogoji, ki se uporabljajo – Preverjanje dnevnika vožnje, ki ga mora opraviti pristojni organ v kraju odhoda pred dolgimi vožnjami – Pooblastilo pristojnega organa za preverjanje dogovorov za del vožnje, ki poteka zunaj ozemlja Unije

(člen 13 PDEU; Uredba Sveta št. 1/2005, člen 14(1))

Člen 14(1) Uredbe št. 1/2005 o zaščiti živali med prevozom in postopki, povezanimi z njim, je treba razlagati tako, da mora organizator vožnje za odobritev prevoza, ki vključuje dolgo vožnjo domačih kopitarjev, razen registriranih kopitarjev, ali domačega goveda, ovac, koz in prašičev in ki se začne na ozemlju Unije ter nadaljuje zunaj tega ozemlja, s strani pristojnega organa v kraju odhoda, predložiti dnevnik vožnje, ki je v zvezi s predvidenimi dogovori za to vožnjo stvaren in je iz njega razvidna skladnost s to uredbo, tudi za del navedene vožnje, ki bo potekal na ozemlju tretjih držav, pri čemer ima navedeni organ pravico, če ne bi bilo tako, zahtevati, da se navedeni dogovori spremenijo tako, da se zagotovi spoštovanje navedenih določb za celotno vožnjo.

Na podlagi člena 14 Uredbe št. 1/2005 namreč prevozi živali iz ozemlja Unije in v tretje države niso predmet posebnega sistema odobritve, ki bi se razlikoval od sistema, ki se uporablja za prevoze, ki se opravljajo znotraj Unije. V zvezi s tem je zaščita dobrega počutja živali legitimen cilj v splošnem interesu, katerega pomembnost se izraža zlasti s tem, da so države članice sprejele Protokol o zaščiti in dobrem počutju živali, ki je priložen Pogodbi ES in na katerem temelji Uredba št. 1/2005, pri čemer navedeni protokol odslej ustreza členu 13 PDEU, splošni določbi Pogodbe DEU, ki se nahaja v njenem prvem delu, med načeli.

(Glej točke 35, 47, 56 in izrek.)
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:C:2015 :140 1Zadeva C-5 3 4 / 1 3
Ministero de ll’Ambiente e della Tutela de l Ter ritorio e del Mare in drugi
proti
Fipa Group Srl in drugim
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,
ki ga je vložilo Consiglio di S tato)
„Predhodno o dločanje — Člen 191(2) PD EU — Direktiva 2004 /35/ES — Okoljska o dgovornost — 
Nacionalna ureditev, ki o rganu ne dovoljuje, da l astnikom on esnaženih zemljišč, ki n iso prispevali 
k nastanku tega on esnaženja, odredi izvedbo preventivnih in sanacijskih ukrepov, in ki d oloča le 
obveznost povračila za ukrepe, ki j ih je izvedel organ — Združljivost z načelom ‚plača povzročitelj 
obremenitve‘, previdnostnim in preventivnim načelom ter načelom, da j e treba okoljsko škodo 
odpravljati pri viru“
Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 4. marca 2015
1. Okolje — Preprečevanje in sanacija oko ljske škode — Načelo ‚plača povzročitelj obremenitve‘ — 
Člen 191(2) PDEU — Sklicevanje nacionalnih organov za namene odreditve preventivnih in 
sanacijskih ukrepov — Neobstoj
(člena 191(2) PDEU in 192 P DEU)
2. Okolje — Preprečevanje in sanacija oko ljske škode — Okoljska odgovornost — Direktiva 2004 /35 — 
Načelo ‚plača povzročitelj obremenitve‘ — Neobstoj mo žnosti opredelitve osebe, ki je odgovorna za 
onesnaženje zemljišča ali od zadnjenavedene doseči sanacije — Nacionalna ureditev, ki določa 
obveznost povračila za ukrepe, ki jih je izvedel pristojni organ, s strani lastnikov onesnaženih 
zemljišč, ki niso prispevali k nastanku tega onesnaženja — Dopustnost
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004 /35)
1. Ker se člen 191(2) PD EU, ki v sebuje načelo „plača povzročitelj obremenitve“, nanaša na ukrepanje 
Unije, se posamezniki ne morejo sklicevati na to določbo, da b i izključili uporabo nacionalne ureditve, 
kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki u reja področje, ki s pada v okoljsko p olitiko, če ne ve lja 
noben predpis Unije, ki j e bil sprejet na podlagi člena 192 PD EU in ki p osebej vključuje zadevni 
položaj.
Podobno s e organi, pristojni za področje okolja, ne morejo sklicevati na člen 191(2) PD EU, da b i, kadar 
ne obstaja no bena nacionalna pravna podlaga, odredili preventivne in sanacijske u krepe.
(Glej točki 40 in 41.)
2 ECLI:EU:C:2015 :140POVZETEK–ZADEVAC-534/13
FIPAGROUPIN DRU GI
2. Direktivo 2004 /35 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem i n sanacijo okoljske škode je 
treba razlagati tako, da n e nasprotuje nacionalni ureditvi, ki, kadar n i mogoče določiti osebe, ki j e 
odgovorna za on esnaženje zemljišča, ali od nje ni mogoče doseči sanacije, pristojnemu organu ne 
omogoča, da b i odredil izvedbo preventivnih in sanacijskih ukrepov lastniku t ega zemljišča, ki n i 
odgovoren za on esnaženje, pri čemer je zadnjenavedeni zavezan povrniti le stroške v zvezi z ukrepi, ki 
jih je izvedel pristojni organ, do višine tržne vrednosti zemljišča, določene po izvedbi teh ukrepov.
(Glej točko 63 in izrek.)
Plačilo zamudnih obresti je ukrep izvršitve ničnostne sodbe v smislu člena 266, prvi odstavek, PDEU, in sicer ker je njegov namen pavšalno odškodovati nezmožnost realizacije terjatve, ki jo mora poravnati Komisija, in spodbuditi dolžnika, da čim prej izvrši ničnostno sodbo. Priznanje kompenzacijskih obresti pa ne spada v okvir ukrepa izvršitve ničnostne sodbe v smislu člena 266, prvi odstavek, PDEU, temveč v okvir uporabe drugega odstavka tega člena 266, ki napotuje na člen 340 PDEU, torej na nepogodbeno odgovornost Unije. Namen te kategorije obresti je namreč izravnava poteka časa do sodne odmere zneska škode, ne glede na vsakršno zamudo dolžnika.

Ker podlaga Komisijine obveznosti za plačilo glavne terjatve skupaj z obrestmi ni izvršitev njene odločbe, ampak izvršitev sodbe Splošnega sodišča, je na podlagi člena 266, prvi odstavek, PDEU mogoče priznati le zamudne obresti.

(Glej točke 30, 31, 37 in 38.)
Znesek pokojnine je odvisen od obdobja službovanja, obdobij, ki se vštevajo v pokojninsko dobo, in višine plačila uradnika. Pokojnina je bodoče plačilo v denarju, ki ga delodajalec nakaže svojim zaposlenim, kot neposredna posledica njihovega zaposlitvenega razmerja. Za to pokojnino se v nacionalnem pravu šteje, da gre za plačilo, ki se ga vedno znova nakazuje v okviru zaposlitvenega razmerja, ki se nadaljuje po tem, ko uradnik postane upravičen do pokojnine. Ta pokojnina zato pomeni plačilo v smislu člena 157(2) PDEU.

Direktivo 2000/78 o splošnem okviru enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba ob upoštevanju členov 3(1)(c) in (3) v povezavi z uvodno izjavo 13 te direktive razlagati tako, da ne zajema sistemov socialnega zavarovanja in socialnega varstva, katerih ugodnosti se ne štejejo za plačilo v smislu opredelitve tega pojma, ki velja pri uporabi člena 157(2) PDEU.

Člena 2(1) in (2)(a) ter 6(1) Direktive 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni zakonodaji, kot je ta v zadevi v glavni stvari, v skladu s katero se za namene priznanja pravice do pokojnine in izračuna zneska njegove pokojnine ne upoštevajo obdobja šolanja uradnika, končana pred dopolnjenim 18. letom starosti, če je na eni strani objektivno in razumno utemeljena z legitimnim ciljem v zvezi z zaposlovalno politiko in trgom dela ter na drugi predstavlja primeren in nujen način uresničevanja tega cilja.

Četudi navedena ureditev uvaja različno obravnavanje, ki neposredno temelji na merilu starosti v smislu člena 2(1) in (2)(a) Direktive 2000/78, je to različno obravnavanje vseeno mogoče utemeljiti v smislu člena 6(1) te direktive.

V zvezi s tem je treba navesti, da je neupoštevanje obdobij šolanja pred dopolnjenim 18. letom starosti na podlagi te določbe primerno za zagotavljanje legitimnega cilja, ki je sprejetje politike zaposlovanja, ki vsem osebam, vključenim v pokojninski sistem za uradnike omogoča, da vanj začnejo prispevati ob isti starosti, da pridobijo pravico do prejemanja polne pokojnine in tako zagotovijo enako obravnavanje uradnikov.

Poleg tega je nacionalna ureditev v zadevi v glavni stvari koherentna glede utemeljitve, da se iz izračuna pokojnine izključi obdobja, v katerih zadevna stranka ne plačuje prispevkov v pokojninski sistem.

V teh okoliščinah, ob upoštevanju, da imajo države članice široko polje proste presoje ne le pri izbiri glede sledenja določenemu cilju na področju socialne in zaposlovalne politike, temveč tudi pri sprejemanju ukrepov, s katerimi se lahko ta uresniči, je ukrep, kot je omenjeni, primeren za dosego navedenih ciljev, in ne presega tistega, kar je nujno za doseganje tega cilja.

(Glej točke 27, 28, 35, 37, 39 in 40 ter izrek.)
Člene 41(1), 43 in 45 Direktive 2004/18 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev je treba razlagati tako, da navedeni člen 45 – če pogoji za uporabo razlogov za izključitev, ki so v njem določeni, niso izpolnjeni – ne ovira tega, da naročnik sprejme odločitev, da ne odda javnega naročila, za katero je bilo objavljeno obvestilo, in da tega naročila ne odda dokončno edinemu preostalemu ponudniku, ki je bil začasno določen za izbranega ponudnika.

Pravo Unije tako namreč ne nasprotuje temu, da države članice v svoji zakonodaji določijo možnost sprejetja odločitve o razveljavitvi javnih razpisov. Obrazložitev take odločitve o razveljavitvi lahko tako temelji na razlogih, ki so z vidika javnega interesa povezani zlasti s presojo smotrnosti, da se zaključi postopek za oddajo javnega naročila, med drugim ob upoštevanju morebitne spremembe gospodarskega konteksta ali dejstev ali celo potreb zadevnega naročnika. Tako odločitev je mogoče obrazložiti tudi z nezadostno konkurenco, saj bi na koncu postopka za oddajo zadevnega naročila ostal le en ponudnik, ki bi bil sposoben to naročilo izvršiti. Ob upoštevanju načel preglednosti in enakega obravnavanja naročnik zato ne more biti zavezan, da zaključi začet postopek za oddajo javnega naročila in da zadevno naročilo odda, tudi če ostane edini ponudnik.

(Glej točke od 35 do 37 in točko 1 izreka.)
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:C:2014 :2348 1Zadeva C-5 4 6 / 1 3
Agenzia de lle Dogane
in
Uffi cio di Verona de ll’Agenzia de lle Dogane
proti
ADL American Dataline Srl
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki g a je vložilo Corte suprema di c assazione)
„Predhodno o dločanje — Uredba (EGS) št. 2658 /87 — Skupna carinska tarifa — Tarifna uvrstitev — 
Kombinirana no menklatura — Tarifni številki 8471 in 8518 — Zvočniki v zvočnih omaricah, ki 
reproducirajo zvok s pretvorbo elektromagnetnega signala v zvočne valove in ki j ih je mogoče 
priključiti izključno n a računalnik in ki s e tržijo ločeno“
Povzetek – Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 6. novembra 2014
Carinska unija — Skupna carinska tarifa — Tarifne številke — Zvočniki v zvočnih om aricah, ki 
reproducirajo zvok s pretvorbo elektromagnetnega signala v zvočne valove in ki jih je mo goče priključiti 
izključno na računalnik in ki se t ržijo ločeno — Uvrstitev pod tarifno številko 8518 22 90 kom binirane 
nomenklature
(Uredba Sveta št. 2658 /87, Priloga I; Uredbe Komisije št. 2388 /2000 , št. 2031 /2001 , št. 1832 /2002 in 
št. 1789 /2003 )
Kombinirano no menklaturo iz Priloge I k Uredbi št. 2658 /87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter 
skupni carinski tarifi v njenih ra zličicah, ko t zaporedno i zhajajo iz Uredbe št. 2388 /2000 , Uredbe 
št. 2031 /2001 , Uredbe št. 1832 /2002 in U redbe št. 1789 /2003 , je treba ra zlagati tako, da j e treba 
proizvode, ki s o priključeni na ra čunalnik z operacijskim sistemom „MAC O S 9“ ali naprednejšim 
sistemom, uvrstiti me d zvočnike p od tarifno š tevilko 8518 22 90 te no menklature.
Poleg tega je treba pri ra zlagi pojma „zvočnik“ iz tarifne številke 8518 ko mbinirane no menklature 
upoštevati točko B pojasnjevalne opombe k harmoniziranemu sistemu poimenovanj in šifrskih oznak 
blaga, ki s e nanaša na to tarifno š tevilko 8518 , tudi z a obdobje uvoza zadevnih proizvodov pred 
začetkom ve ljave t e pojasnjevalne opombe. Ker je namreč besedilo navedene tarifne podštevilke 
v delu, v katerem s e nanaša na „zvočnike“, v različici, ki i zhaja iz Uredbe št. 1789 /2003 , enako 
besedilu iste tarifne podštevilke ko mbinirane no menklature, ki j e določena v različicah, ki i zhajajo iz 
uredb št. 2388 /2000 , 2031 /2001 in 1832 /2002 , pojmu „zvočnik“ načeloma ni treba pripisati drugačnega 
pomena od tega, ki m u ga je treba priznati ob upoštevanju točke B navedene pojasnjevalne opombe. Iz 
točke B pojasnjevalne opombe, ki s e nanaša na tarifno š tevilko 8518 ko mbinirane no menklature, je 
razvidno, da t a zajema zvočnike, ki s o namenjeni priključitvi na stroj za avtomatsko o bdelavo 
podatkov, če so predloženi ločeno.
2 ECLI:EU:C:2014 :2348POVZETEK–ZADEVAC-546/13
ADL
(Glej točke o d 41 d o 43 in izrek.)
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:C:2014 :2385 1Zadeva C-3 1 0 / 1 3
Novo Nordisk Pharma GmbH
proti
S.
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki g a je vložilo Bundesgerichtshof)
„Predhodno o dločanje — Direktiva 85 /374/EGS — Varstvo potrošnikov — Odgovornost za proizvode 
z napako — Stvarno p odročje uporabe dir ektive — Posebni sistemi odgovornosti, ki o bstajajo 
v trenutku u radnega sporočila dir ektive — Dopustnost nacionalnega sistema odgovornosti, ki o mogoča 
pridobitev informacij o stranskih učinkih zdravil“
Povzetek – Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 20. novembra 2014
Približevanje z akonodaj — Odgovornost za p roizvode z napako — Direktiva 85 /374 — 
Področje uporabe — Posebni sistemi odgovornosti, ki obstajajo v trenutku u radnega sporočila 
direktive — Nacionalni sistem o dgovornosti, ki omo goča pridobitev informacij o stranskih učinkih 
zdravil — Dopustnost
(Direktiva Sveta 85 /374, člen 13)
Direktivo 85 /374 o približevanju zakono v in dr ugih predpisov držav članic v zvezi z odgovornostjo za 
proizvode z napako, kakor je bila spremenjena z Direktivo 1999 /34, je treba ra zlagati tako, da n e 
nasprotuje nacionalni ureditvi, ki v zpostavlja poseben sistem o dgovornosti v smislu člena 13, ki p o 
spremem bi te ureditve, ki j e nastopila po uradnem s poročilu te dir ektive z adevni državi članici, 
določa, da i ma potrošnik pravico od proizvajalca zdravila zahtevati informacije o stranskih učinkih tega 
zdravila.
Ne pravica potrošnika zahtevati informacije o stranskih učinkih tega zdravila ne obseg informacij, ki j ih 
lahko z ahteva potrošnik od proizvajalca tega zdravila, namreč sama po sebi nista predmet določb 
Direktive 85 /374 in zato ne spadata na njeno p odročje uporabe.
(Glej točke 25, 29, 33 in izrek.)
Zadeva C‑252/13

Evropska komisija

proti

Kraljevini Nizozemski

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktivi 2002/73/ES in 2006/54/ES — Enako obravnavanje moških in žensk — Zaposlitev in poklicno delo — Dostop do zaposlitve — Vrnitev s porodniškega dopusta — Formalne zahteve glede začetne vloge — Dosledna navedba očitkov — Nedvoumna navedba predlogov“

Povzetek – Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 22. oktobra 2014

Sodni postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti – Označitev predmeta spora – Kratek povzetek navajanih razlogov – Nedvoumna navedba predlogov tožeče stranke – Neobstoj – Nedopustnost

(člen 258 PDEU; Poslovnik Sodišča, člen 120(c))

Glej besedilo odločbe.

(Glej točke 28, 29, 33, 34, 42 in 43.)

Zadeva C‑252/13

Evropska komisija

proti

Kraljevini Nizozemski

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktivi 2002/73/ES in 2006/54/ES — Enako obravnavanje moških in žensk — Zaposlitev in poklicno delo — Dostop do zaposlitve — Vrnitev s porodniškega dopusta — Formalne zahteve glede začetne vloge — Dosledna navedba očitkov — Nedvoumna navedba predlogov“

Povzetek – Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 22. oktobra 2014

Sodni postopek — Vloga, s katero se postopek začne — Zahteve obličnosti — Označitev predmeta spora — Kratek povzetek navajanih razlogov — Nedvoumna navedba predlogov tožeče stranke — Neobstoj — Nedopustnost

(člen 258 PDEU; Poslovnik Sodišča, člen 120(c))

Glej besedilo odločbe.

(Glej točke 28, 29, 33, 34, 42 in 43.)
Zadeva C‑291/13

Sotiris Papasavvas

proti

O Fileleftheros Dimosia Etaireia Ltd in drugim

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Eparchiako Dikastirio Lefkosias)

„Predhodno odločanje — Direktiva 2000/31/ES — Področje uporabe — Spor zaradi obrekovanja“

Povzetek – Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 11. septembra 2014

(Direktiva 2000/31 Evropskega parlamenta in Sveta, členi 2(b), in od 12 do 14)

(Direktiva 2000/31 Evropskega parlamenta in Sveta, členi od 12 do 14)

Približevanje zakonodaj – Elektronsko poslovanje – Direktiva 2000/31 – Odgovornost posrednih ponudnikov storitev – Izjeme za prevoz, skladiščenje in nastanitev – Objava časopisa s strani družbe, ki izdaja časopis, na njenem spletnem mestu – Družba, ki pozna objavljene informacije in ima nadzor nad njimi – Neuporaba izjem

(Direktiva 2000/31 Evropskega parlamenta in Sveta, člena 2(h) in 3(1))

Člen 2(a) Direktive 2000/31 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu je treba razlagati tako, da pojem „storitve informacijske družbe“ v smislu te določbe zajema storitve, s katerimi se zagotavljajo informacije na spletu, za katere ponudniku ne plača prejemnik, temveč je ta plačan iz dohodkov od oglasov, objavljenih na internetnem mestu. (Glej točko 30 in točko 1 izreka.)

Direktiva 2000/31 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu ne nasprotuje temu, da država članica določi ureditev civilne odgovornosti zaradi obrekovanja, ki se uporabi za ponudnike storitev informacijske družbe, ki imajo sedež na njenem ozemlju, saj njen člen 3(1) določa, da vsaka država članica zagotovi, da so storitve informacijske družbe ponudnika, ki posluje na njenem ozemlju, skladne z veljavnimi nacionalnimi določbami v zadevni državi članici, ki spadajo na koordinirano področje, pri čemer to področje, kot to določa člen 2(h) te direktive, med drugim zajema ureditev civilne odgovornosti ponudnika. (Glej točki 32 in 33 ter točko 2 izreka.)

Omejitve civilne odgovornosti, določene v členih 12, 13 in 14 Direktive 2000/31 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu, ne zajemajo položaja, v katerem je družba, ki izdaja časopis in ki ima internetno mesto, na katerem je objavljena elektronska različica časopisa, pri čemer je ta družba poleg tega plačana iz dohodkov od komercialnega oglaševanja na tem mestu, če pozna objavljene informacije in ima nad njimi nadzor, ne glede na to, ali je navedeno mesto brezplačno ali plačljivo. Take družbe namreč ni mogoče šteti za posredno ponudnico v smislu navedenih členov 12, 13 in 14. (Glej točki 45 in 46 ter točko 3 izreka.)
(Glej točke 24 in od 88 do 90.)

Uredba št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije ne omogoča odstopanja od rokov iz členov 7 in 8 te uredbe, ker so ti roki odločilni za potek postopka za dostop do dokumentov zadevnih institucij, katerega namen je omogočiti hitro in lahko obravnavo prošenj za dostop do teh dokumentov.

V zvezi s tem, če se prošnja nanaša na zelo dolg dokument ali na veliko število dokumentov, je mogoče rok iz člena 8(1) te uredbe izjemoma podaljšati za 15 delovnih dni. Čeprav v takem primeru člen 6(3) navedene uredbe zadevni instituciji omogoča, da s prosilcem za dostop do dokumentov, ki jih ta institucija hrani, poišče primerno rešitev, pa se lahko ta rešitev nanaša samo na vsebino ali število zaprošenih dokumentov. Zaradi varovanja interesa dobrega upravljanja lahko institucija v izjemnih okoliščinah zavrne dostop do nekaterih dokumentov na podlagi tega, da je delovna obremenitev, povezana z njihovim razkritjem, nesorazmerna glede na namen prošnje za dostop do teh dokumentov. Vendar sklicevanje na načelo sorazmernosti ne more omogočiti spremembe rokov iz Uredbe št. 1049/2001, ne da bi to povzročilo pravno negotovost

(Glej točke 25, 26 in 28.)