Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA (veliki senat) 
z dne 4. septembra 2018 * 
„Predhodno odločanje – Obvezno zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil – 
Direktiva 72/166/EGS – Člen 3(1) – Druga direktiva 84/5/EGS – Člen 1(4) – Obveznost sklenitve 
zavarovalne pogodbe – Vozilo, parkirano na zasebnem zemljišču – Pravica odškodninskega organa do 
tožbe zoper lastnika nezavarovanega vozila“ 
V zadevi C-80/17, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo 
Supremo Tribunal de Justiça (vrhovno sodišče, Portugalska) z odločbo z dne 7. februarja 2017 , ki je na 
Sodišče prispela 14. februarja 2017 , v postopku 
Fundo de Garantia Automóvel 
proti 
Alini Antónii Destapado Pão Mole Juliani, 
Cristiani Micaeli Caetano Juliani, 
SODIŠČE (veliki senat), 
v sestavi K. Lenaerts, predsednik, M. Ilešič, L. Bay Larsen, T. von Danwitz in J. Malenovský, 
predsedniki senatov, E. Juhász, A. Borg Barthet, J.-C. Bonichot, A. Arabadjiev (poročevalec), sodniki, 
M. Berger, sodnica, F. Biltgen, sodnik, K. Jürimäe, sodnica, C. Lycourgos, M. Vilaras in E. Regan,  
sodniki,  
generalni pravobranilec: M. Bobek,  
sodna tajnica: M. Ferreira, glavna administratorka,  
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 30. januarja 2018 ,  
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:  
– za portugalsko vlado L. Inez Fernandes, M. Figueiredo in T. Larsen, agenti,  
– za nemško vlado T. Henze in M. Hellmann, agenta,  
– za Irsko M. Browne, G. Hodge, E. Creedon in A. Joyce, agenti, skupaj z G. Gilmore, BL,  
– za špansko vlado V. Ester Casas, agentka,  
* Jezik postopka: portugalščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2018 :661 1 
SODBA Z DNE 4. 9. 2018 – ZADEVA C-80/17  
JULIANA  
– za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj s P. Garofoli, avvocato dello Stato, 
– za latvijsko vlado I. Kucina in G. Bambāne, agentki, 
– za vlado Združenega kraljestva S. Brandon, C. Brodie, R. Fadoju in G. Brown, agenti, skupaj 
z A. Batesom, barrister, 
– za Evropsko komisijo K.-P. Wojcik in B. Rechena, agenta, 
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 26. aprila 2018 
izreka naslednjo 
Sodbo 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 3 Direktive Sveta 72/166/EGS z dne 
24. aprila 1972 o približevanju zakono daje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi 
motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti (UL, posebna izdaja 
v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 10), kakor je bila spremenjena z Direktivo Evropskega 
parlamenta in Sveta 2005 /14/ES z dne 11. maja 2005 (UL 2005 , L 149, str. 14) (v nadaljevanju: Prva 
direktiva), in člena 1(4) Druge direktive Sveta 84/5/EGS z dne 30. decembra 1983 o približevanju 
zakono daje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (UL, posebna 
izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 3), kakor je bila spremenjena z Direktivo Evropskega 
parlamenta in Sveta 2005 /14/ES z dne 11. maja 2005 (UL 2005 , L 149, str. 14) (v nadaljevanju: Druga 
direktiva). 
2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Fundo de Garantia Automóvel (škodni sklad 
avtomobilskega zavarovanja, Portugalska, v nadaljevanju: sklad) na eni strani ter Alino António 
Destapado Pão Mole Juliano in Cristiano Micaelo Caetano Juliano na drugi zaradi povračila 
odškodnine, ki jo je sklad plačal žrtvam nesreče, v kateri je bilo udeleženo vozilo A. A. Destapado Pão 
Mole Juliane, ki ga je vozil njen sin. 
Pravni okvir 
Pravo Unije 
3 Z Direktivo 2009 /103/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o zavarovanju 
civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne 
odgovornosti (UL 2009 , L 263, str. 11) sta bili med drugim razveljavljeni Prva direktiva in Druga 
direktiva. Vendar je treba glede na čas dejanskega stanja iz postopka v glavni stvari ti direktivi 
upoštevati. 
4 Člen 1 Prve direktive je določal: 
„V tej direktivi imajo uporabljeni izrazi naslednji pomen: 
1. ‚vozilo‘ pomeni motorno vozilo, ki je namenjeno za potovanje po kopnem in ga poganja mehanska 
moč, vendar ne vozi po tirih, in priklopnik, s prikolico ali brez; 
[…]“ 
ECLI:EU:C:2018 :661 2 
SODBA Z DNE 4. 9. 2018 – ZADEVA C-80/17  
JULIANA  
5 Člen 3(1) te direktive je določal: 
„Vsaka država članica ob upoštevanju člena 4 sprejme vse ustrezne ukrepe za zagotovitev, da je civilna 
odgovornost pri uporabi vozil, ki so običajno na njenem ozemlju, krita z zavarovanjem. Na podlagi teh 
ukrepov se določi kritje obveznosti in pogoji kritja.“ 
6 Člen 4 navedene direktive je določal: 
„Država članica lahko odstopa od člena 3 glede: 
(a) nekaterih fizičnih ali pravnih oseb, zasebnih ali javnih; seznam takih oseb sestavi zadevna država in 
ga sporoči drugim državam članicam in Komisiji. 
Država članica, ki tako odstopa, sprejme ustrezne ukrepe, da zagotovi plačilo odškodnine v zvezi 
z izgubo ali poškodbo, ki je bila na njenem ozemlju in na ozemlju drugih držav članic povzročena 
z vozili, ki pripadajo takim osebam. […] 
(b) nekaterih vrst vozil ali nekaterih vozil, ki imajo posebne tablice; seznam takih vrst ali takih vozil 
sestavi zadevna država in ga pošlje drugim državam članicam in Komisiji. 
V tem primeru država članica zagotovi, da se vozila iz prvega pododstavka te točke obravnavajo na 
enak način kot vozila, ki ne izpolnjujejo zavarovalne obveznosti iz člena 3(1). […]“ 
7 Člen 1(4) Druge direktive je določal: 
„Vsaka država članica ustanovi ali pooblasti organ z nalogo zagotavljanja odškodnine najmanj do 
mejnih vrednosti zavarovalne obveznosti za materialno škodo ali telesne poškodbe, ki jih povzroči 
neznano vozilo ali vozilo, ki ne izpolnjuje zavarovalne obveznosti iz odstavka 1. 
Prvi pododstavek ne vpliva na pravico države članice, da odškodnino s strani tega organa šteje za 
subsidiar no ali nesubsidiar no, in pravico, da predvidi poravnavo zahtevkov med tem organom in osebo 
ali osebami, odgovornimi za nesrečo, in drugimi zavarovalnicami ali organi socialne varnosti, ki so 
dolžni plačati odškodnino oškodovancu v zvezi z isto nesrečo. Vendar pa države članice ne smejo 
dovoliti organu, da plačilo odškodnine pogojuje s tem, da oškodovanec kakor koli dokaže, da 
odgovorna oseba ni zmožna ali noče plačati.“ 
Portugalsko pravo 
8 Člen 1(1) Decreto-Lei no 522/85 – Seguro Obrigatório de Responsabilidad e Civil Automóvel 
(uredba-zakon št. 522/85 o obveznem avtomobilskem zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi 
motornih vozil) z dne 31. decembra 1985 (Diário da República, serija I, št. 301, šesti dodatek, z dne 
31. decembra 1985 ) v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari (v 
nadaljevanju: uredba-zakon št. 522/85), določa, da mora vsaka oseba, ki je lahko civilno odgovorna za 
povrnitev premoženjske ali nepremoženjske škode zaradi telesne poškodbe ali materialne škode, 
povzročene tretji osebi s kopenskim motornim vozilom, njegovim priklopnikom ali polpriklopnikom, 
v skladu s to uredbo-zakono m imeti za uporabo takšnih vozil sklenjeno zavarovanje, ki zagotavlja 
takšno odgovornost. 
9 V skladu s členom 2 te uredbe-zakona ima obveznost sklenitve zavarovanja načeloma lastnik vozila. 
ECLI:EU:C:2018 :661 3 
SODBA Z DNE 4. 9. 2018 – ZADEVA C-80/17  
JULIANA  
10 Člen 8(1) in (2) navedene uredbe-zakona določa, da pogodba zagotavlja civilno odgovornost 
zavarovalca, oseb, ki se morajo zavarovati v skladu s členom 2, ter zakonitih posestnikov in voznikov 
vozila ter zagotavlja tudi odškodnine, ki jih morajo plačati storilci tatvine, velike tatvine ali kaznivega 
dejanja neupravičene uporabe motornega vozila oziroma povzročitelji namerno povzročenih prometnih 
nesreč, razen nekaterih izjem. 
11 Na podlagi člena 21 uredbe-zakona št. 522/85 mora sklad izplačati odškodnino zaradi nesreč, 
povzročenih z vozili, ki morajo imeti obvezno zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi motornih 
vozil in so zlasti registrirana na Portugalskem , v skladu z določbami te uredbe-zakona. 
12 Člen 25 navedene uredbe-zakona določa, da ko je odškodnina izplačana, na sklad preidejo pravice 
oškodovanca, poleg tega pa ima ta sklad tudi pravico do zakonskih zamudnih obresti in povračila 
stroškov, ki jih je imel z obračunavanjem in izterjavo terjatev, in da sklad lahko toži katero koli osebo, 
ki bi morala skleniti zavarovanje, vendar ga ni. Ima tudi pravico od morebitnih odgovornih za nesrečo 
zahtevati povračilo zneskov, ki jih je izplačal. 
13 Člen 503(1) civilnega zakonika določa, da tisti, ki dejansko upravlja kopensko vozilo in ga uporablja 
v svojem interesu, pa čeprav prek mandatarja, odgovarja za škodo, ki izvira iz nevarnosti, značilnih za 
vozilo, tudi če to ni udeleženo v prometu. 
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje 
14 A. A. Destapado Pão Mole Juliana, lastnica motornega vozila, registriranega na Portugalskem , je zaradi 
zdravstvenih težav prenehala voziti to vozilo in ga je parkirala na svojem dvorišču, ne da bi opravila 
formalnosti za to, da bi bilo uradno umaknjeno iz prometa. 
15 19. novembra 2006 je to vozilo, ki ga je vozil sin A. A. Destapado Pão Mole Juliane, ki si ga je prilastil 
brez materinega dovoljenja in brez njene vednosti, zapeljalo s ceste, kar je povzročilo smrt voznika in 
dveh drugih oseb, ki sta bili potnika v vozilu. 
16 A. A. Destapado Pão Mole Juliana na ta dan ni imela sklenjenega zavarovanja civilne odgovornosti pri 
uporabi navedenega vozila. 
17 Po plačilu odškodnine dedičem potnikov tega vozila za škodo, ki je nastala zaradi zadevne nesreče, je 
sklad tožil A. A. Destapado Pão Mole Juliano in C. M. Caetano Juliano, hči voznika, za povračilo vsote 
437.345,85 EUR. 
18 A. A. Destapado Pão Mole Juliana je v svojo obrambo med drugim trdila, da ni odgovorna za nesrečo 
in da glede na to, da je avtomobil pustila na svojem dvorišču in da ga ni nameravala voziti, ni bila 
obvezana skleniti zavarovanja civilne odgovornosti pri uporabi tega vozila. 
19 Sodišče prve stopnje je tožbi sklada delno ugodilo, saj je menilo, da dejstvo, da lastnica vozila ni več 
nameravala voziti in da se je nesreča zgodila, ne da bi ji lahko pripisali odgovornost zanjo, šene 
izključuje obveznosti skleniti pogodbo za zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi tega vozila. Po 
mnenju tega sodišča ta pogodba zagotavlja plačilo odškodnine oškodovancem tudi v primeru kraje 
avtomobila. 
20 A. A. Destapado Pão Mole Juliana je zoper sodbo prvostopenjskega sodišča vložila pritožbo pri 
Tribunal da Relação (višje sodišče, Portugalska). 
21 Navedeno sodišče je ugotovilo, da ni bilo obveznosti sklenitve pogodbe za zavarovanje civilne 
odgovornosti pri uporabi navedenega vozila niti odgovornosti A. A. Destapado Pão Mole Juliane, ter 
sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo in zavrnilo tožbo sklada. 
ECLI:EU:C:2018 :661 4 
SODBA Z DNE 4. 9. 2018 – ZADEVA C-80/17  
JULIANA  
22 Sklad v utemeljitvi pritožbe, ki jo je vložil pri Supremo Tribunal de Justiça (vrhovno sodišče, 
Portugalska), trdi, da obstajajo tveganja, značilna za vozila, ki implicirajo obveznost sklenitve 
zavarovanja civilne odgovornosti, ki se nanaša nanje, tudi če niso udeležena v prometu. Sklad prav tako 
zahteva, da se na Sodišče naslovi vprašanje, ali je pravica do subrogacije, ki mu je priznana na podlagi 
člena 25 uredbe-zakona št. 522/85, neodvisna od nacionalne ureditve pripisovanja civilne odgovornosti 
iz člena 503(1) civilnega zakonika. 
23 Supremo Tribunal de Justiça (vrhovno sodišče) poudarja, da se s pritožbo pred njim postavlja 
vprašanje, ali obveznost lastnika vozila, da sklene pogodbo o zavarovanju civilne odgovornosti pri 
uporabi njegovega vozila, izhaja iz preprostega dejstva, da je imetnik lastninske pravice na vozilu, ali 
pa ta obveznost ne obstaja, kadar vozilo po lastnikovi odločitvi ni v uporabi zunaj javne ceste. 
24 Iz sodbe Sodišča z dne 4. septembra 2014 , Vnuk (C-162/13, EU:C:2014 :2146 ), naj bi izhajalo, da pojem 
„uporaba vozil“ iz člena 3(1) Prve direktive zajema vsakršno uporabo vozila, ki je skladna z običajno 
funkcijo tega vozila. 
25 Vendar pa naj bi se zadeva v postopku v glavni stvari razlikovala od zadeve, v kateri je bila izdana 
navedena sodba, saj v obravnavanem primeru ni bila sklenjena zavarovalna pogodba, vozilo pa je po 
lastničini odločitvi mirovalo na zasebni lastnini in je bilo udeleženo v prometu brez vedenja ali 
odobritve navedene lastnice. 
26 V takem položaju se zdi, da predložitveno sodišče meni, da ni podana obveznost sklenitve zavarovanja 
civilnopravne odgovornosti pri uporabi zadevnega vozila. 
27 Navedena obveznost naj bi veljala samo, če, prvič, zadevno vozilo njegov lastnik uporablja ali čeje 
zaradi njega to vozilo v položaju, ki vključuje tveganje, ki izhaja iz uporabe avtomobila, in drugič,je 
verjetno, da je navedeni lastnik civilno odgovoren v razmerju do tretjih oseb za škodo, nastalo zaradi 
uporabe tega vozila. Nesorazmerno bi bilo šteti, da ta obveznost zavezuje lastnika tudi, če se je odločil 
umakniti svoje vozilo iz prometa in se je nesreča zgodila zaradi protipravne prilastitve tega vozila in 
njegove vožnje brez lastnikovega soglasja. 
28 Ker pa je posredovanje organa iz člena 1(4) Druge direktive skladno s to določbo predvideno le, čeje 
škodo povzročilo vozilo, glede katerega ni bila izpolnjena obveznost zavarovanja iz člena 3(1) Prve 
direktive, naj bi dejstvo, da se šteje, da za osebo v položaju A. A. Destapado Pão Mole Juliane ta 
obveznost ne velja, pomenilo, da v okoliščinah, kot so te v zadevi v glavni stvari, skladu ni treba 
posredovati. 
29 Poleg tega naj bi člen 1(4), drugi pododstavek, Druge direktive povzročal dvome glede vprašanja, ali je 
lahko podana odgovornost lastnika vozila že zaradi njegovega statusa lastnika, ali pa je ta omejena na 
primere, ko je lahko civilno odgovoren za škodo, nastalo zaradi prometne nesreče. 
30 Zlasti naj bi se zastavljalo vprašanje, ali lahko sklad vložitožbo zoper lastnika vozila, ki ni izpolnil svoje 
obveznosti sklenitve pogodbe o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi tega vozila, s katero 
zahteva povrnitev odškodnine, plačane oškodovancem, ne glede na to, ali je lastnik civilno odgovoren 
za zadevno nesrečo, ali pa lahko to stori le, če so pogoji za uveljavljanje take odgovornosti, zlasti tisti 
glede nadzora nad vozilom v smislu člena 503(1) civilnega zakonika, izpolnjeni. 
31 V teh okoliščinah je Supremo Tribunal de Justiça (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču 
v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: 
„1. Ali je treba člen 3 [Prve direktive] razlagati tako, da obveznost skleniti zavarovanje civilne 
odgovornosti v zvezi z motornimi vozili zajema tudi položaje, v katerih je v skladu z odločitvijo 
lastnika vozilo parkirano na zasebnem posestvu zunaj javnih cest, 
ECLI:EU:C:2018 :661 5 
SODBA Z DNE 4. 9. 2018 – ZADEVA C-80/17  
JULIANA  
ali 
ga je treba razlagati tako, da v takšnih okoliščinah lastnik ni dolžan zavarovati vozila, kar pa ne 
vpliva na odgovornost sklada […]do oškodovanih tretjih oseb, zlasti v primeru protipravne 
uporabe motornega vozila? 
2. Ali je treba člen 1(4) [Druge direktive] razlagati tako, da ima sklad […], ki je, ker za vozilo ni bilo 
sklenjeno zavarovanje civilne odgovornosti, izplačal pripadajočo odškodnino tretjim osebam, 
oškodovanim v prometni nesreči, ki jo je povzročilo motorno vozilo, ki je bilo brez dovoljenja in 
vednosti lastnika odpeljano z zasebnega posestva, kjer je bilo parkirano, pravico do subrogacije 
v razmerju do lastnika vozila, ne glede na to, ali je bil ta odgovoren za nesrečo ali ne, 
ali 
ga je treba razlagati tako, da je subrogacija sklada […] v razmerju do lastnika odvisna od izpolnitve 
predpostavk za civilno odgovornost, zlasti da je lastnik v času nesreče dejansko upravljal vozilo?“ 
32 Irska je z dopisom, ki ga je 28. avgusta 2017 vložila v sodnem tajništvu Sodišča, na podlagi člena 16, 
tretji odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije zahtevala, naj Sodišče zaseda v velikem senatu. 
Vprašanji za predhodno odločanje 
Prvo vprašanje 
33 Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3(1) Prve direktive 
razlagati tako, da je sklenitev pogodbe o zavarovanju civilne odgovornosti v zvezi z uporabo 
motornega vozila obvezna, če je vozilo samo zaradi odločitve lastnika, ki ga nima več namena voziti, 
parkirano na zasebnem dvorišču. 
34 To vprašanje sloni na tezi, da je sklad na podlagi člena 25 uredbe-zakona št. 522/85 od A. A. Destapado 
Pão Mole Juliane zahteval povrnitev odškodnine, plačane dedičem žrtev nesreče, v kateri je bilo 
udeleženo njeno vozilo, ker je, prvič, bila zavezana skleniti pogodbo o zavarovanju civilne 
odgovornosti pri uporabi tega vozila in ker, drugič, te obveznosti ni izpolnila. V tem okviru se 
predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali bi v razmerah, kot so opisane v prejšnji točki, navedeno 
vozilo moralo biti krito s tem zavarovanjem. 
35 Po tem pojasnilu je treba poudariti, da v skladu s členom 3(1) Prve direktive vsaka država članica ob 
upoštevanju člena 4 te direktive sprejme vse ustrezne ukrepe za zagotovitev, da je civilna odgovornost 
pri uporabi vozil, ki so običajno na njenem ozemlju, krita z zavarovanjem. 
36 Člen 3(1) Prve direktive, katerega besedilo je zelo široko, državam članicam torej nalaga, naj v svojem 
notranjem pravnem redu uvedejo splošno obveznost zavarovanja vozil (glej v tem smislu sodbo z dne 
11. julija 2013 , Csonka in drugi, C-409/11, EU:C:2013 :512, točka 24). 
37 Tako mora vsaka država članica zagotoviti, da so ob upoštevanju izjem, določenih v členu 4 te 
direktive, vsa vozila, ki so običajno na njenem ozemlju, krita s pogodbo z zavarovalnico zato, da vsaj 
v mejah, ki jih določa pravo Unije, zagotovi izpolnitev obveznosti, ki izhajajo iz civilne odgovornosti 
v zvezi z navedenim vozilom (glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija 2013 , Csonka in drugi, 
C-409/11, EU:C:2013 :512, točka 28). 
ECLI:EU:C:2018 :661 6 
SODBA Z DNE 4. 9. 2018 – ZADEVA C-80/17  
JULIANA  
38 Pojem „vozilo“ je opredeljen v členu 1, točka 1, Prve direktive kot „motorno vozilo, ki je namenjeno za 
potovanje po kopnem“. Za to opredelitev ni pomem bno, za kakšno uporabo zadevnega vozila gre ali bi 
lahko šlo (sodbi z dne 4. septembra 2014 , Vnuk, C-162/13, EU:C:2014 :2146 , točka38, in zdne 
28. novembra 2017 , Rodrigues de Andrad e, C-514/16, EU:C:2017 :908, točka 29). 
39 Kot je navedel generalni pravobranilec v točkah od 63 do 65 sklepnih predlogov, taka opredelitev 
podpira objektivno razumevanje pojma „vozilo“, ki je neodvisno od namena lastnika vozila ali druge 
osebe, ki ga dejansko uporablja. 
40 Poleg tega je treba poudariti, da zlasti drugače kot v zadevah, v katerih so bile izdane sodbe z dne 
4. septembra 2014 , Vnuk (C-162/13, EU:C:2014 :2146 ), z dne 28. novembra 2017 , Rodrigues de 
Andrad e (C-514/16, EU:C:2017 :908), in z dne 20. decembra 2017 , Núñez Torreiro (C-334/16, 
EU:C:2017 :1007 ), v katerih je Sodišče v zvezi z motornim vozilom, za katerega je bilo sklenjeno 
zavarovanje civilne odgovornosti pri njegovi uporabi, določilo primere uporabe zavarovanega vozila, ki 
spadajo v področje sklenjenega zavarovalnega kritja, se zadeva iz postopka v glavni stvari nanašana 
drugačno vprašanje področja uporabe obveznosti sklenitve takega zavarovanja, ki se mora zaradi 
pravne varnosti določiti vnaprej, to je pred morebitno udeleženostjo zadevnega vozila v nesreči. 
41 Zato dejstvo, da je Sodišče v sodbah, navedenih v prejšnji točki, v bistvu razsodilo, da zgolj uporaba 
zavarovanega vozila, ki pomeni uporabo vozila kot prevoznega sredstva in zato pojem „uporaba vozila“ 
v smislu člena 3(1) Prve direktive ali člena 3, prvi odstavek, Direktive 2009 /103, lahko pomeni, da 
zavarovalnica po pogodbi o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi tega vozila krije škodo, ki jo 
je povzročilo to vozilo, nikakor ne pomeni, da bi bilo treba obstoj obveznosti sklenitve takega 
zavarovanja določiti skladno z dejansko uporabo zadevnega vozila kot prevoznega sredstva v danem 
trenutku. 
42 Glede na navedeno je treba ugotoviti, da vozilo, ki je registrirano, ki ni bilo pravilno umaknjeno iz 
prometa in ki se lahko vozi, ustreza pojmu „vozilo“ v smislu člena 1, točka 1, Prve direktive in zato ni 
izključeno iz obveznosti zavarovanja iz člena 3(1) te direktive že zato, ker ga njegov lastnik nima več 
namena voziti in ga parkira na zasebnem zemljišču. 
43 Zgornje razlage ne more ovreči trditev nemške vlade, Irske, italijanske vlade in vlade Združenega 
kraljestva, da široka razlaga obsega splošne obveznosti sklenitve zavarovanja ni potrebna, saj lahko 
organ iz člena 1(4) Druge direktive povrne škodo, ki nastane v okoliščinah, kot so te v zadevi v glavni 
stvari. 
44 Ta določba, kot izhaja iz njenega besedila, namreč obvezuje države članice k ustanovitvi organa 
z nalogo zagotavljanja odškodnine najmanj do mejnih vrednosti zavarovalne obveznosti, ki jih določa 
pravo Unije, za materialno škodo ali telesne poškodbe, ki jih povzroči vozilo, ki ne izpolnjuje te 
obveznosti. 
45 Tako je bilo posredovanje takega organa zasnovano kot skrajni ukrep, določen le za primere iz te 
določbe, in ga ni mogoče šteti za izvajanje sistema za zagotavljanje zavarovanja civilne odgovornosti 
pri uporabi vozil v drugih primerih (glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija 2013 , Csonka in drugi, 
C-409/11, EU:C:2013 :512, točke od 30 do 32). 
46 Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 34 sklepnih predlogov, obseg obveznega posredovanja 
odškodninskega organa iz člena 1(4) Druge direktive v primeru škode, ki jo povzroči znano vozilo, 
torej sovpada z obsegom splošne obveznosti sklenitve zavarovanja iz člena 3(1) Prve direktive. 
Obvezno posredovanje tega organa se tako ne more razširiti tudi na primere, v katerih vozilo, 
udeleženo v nesreči, ni bilo zavarovano. 
ECLI:EU:C:2018 :661 7 
SODBA Z DNE 4. 9. 2018 – ZADEVA C-80/17  
JULIANA  
47 Poleg tega razlaga iz točk od 38 do 42 te sodbe zagotavlja uresničitev cilja varstva oškodovancev nesreč, 
povzročenih z motornimi vozili, na katerega se nanašajo direktive o zavarovanju civilne odgovornosti 
pri uporabi vozil, za izpolnitev in krepitev katerega si je zakono dajalec Unije stalno prizadeval (sodba 
z dne 28. novembra 2017 , Rodrigues de Andrad e, C-514/16, EU:C:2017 :908, točki 32 in 33 ter 
navedena sodna praksa). Taka razlaga zagotavlja, da oškodovanci v vsakem primeru prejmejo 
odškodnino, bodisi od zavarovalnice, na podlagi pogodbe, sklenjene s tem namenom, bodisi od organa 
iz člena 1(4) Druge direktive, kadar obveznost zavarovanja vozila, udeleženega v nesreči, ni izpolnjena, 
ali kadar je to vozilo neznano. 
48 V postopku v glavni stvari je iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da se je vozilo A. A. Destapado 
Pão Mole Juliane običajno nahajalo na ozemlju države članice, in sicer Portugalske. V času dejanskega 
stanja v postopku v glavni stvari je bilo to vozilo namrečše vedno registrirano v tej državi članici. 
49 Poleg tega je bilo to vozilo v voznem stanju, kar je razvidno iz dejstva, da ga je sin A. A. Destapado Pão 
Mole Juliane v času nastanka nesreče vozil. 
50 V teh okoliščinah je zanj veljala obveznost zavarovanja iz člena 3(1) Prve direktive. 
51 Kot izhaja iz zgornjih ugotovitev, dejstvo, da je A. A. Destapado Pão Mole Juliana vozilo parkirala na 
zasebnem zemljišču, in sicer na dvorišču svoje hiše, preden si ga je prilastil njen sin, in da ga ni imela 
več namena voziti, v tem pogledu ni upoštevno. 
52 Glede na vse zgoraj navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 3(1) Prve direktive 
razlagati tako, da je sklenitev pogodbe o zavarovanju civilne odgovornosti v zvezi z uporabo motornega 
vozila obvezna, če je zadevno vozilo še vedno registrirano v državi članici in se lahko vozi, je pa samo 
zaradi odločitve lastnika, ki ga nima več namena voziti, parkirano na zasebnem zemljišču. 
Drugo vprašanje 
53 Z drugim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je člen 1(4) Druge direktive treba 
razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakono daji, ki določa, da ima organ, na katerega se ta določba 
nanaša, pravico, da vložitožbo proti osebi, za katero velja obveznost sklenitve zavarovanja civilne 
odgovornosti pri uporabi motornega vozila, ki je povzročilo škodo, ki jo je povrnil ta organ, ki pa ni 
sklenila pogodbe v zvezi s tem, čeprav ta oseba ni civilno odgovorna za nesrečo, v kateri je nastala 
škoda. 
54 V zvezi s tem je treba poudariti, da člen 1(4) Druge direktive izrecno pušča državam članicam možnost, 
da odškodnino s strani tega organa štejejo za subsidiar no, in jim omogoča, da predvidijo poravnavo 
zahtevkov med tem organom in osebami, odgovornimi za nesrečo, ter uredijo odnose z drugimi 
zavarovalnicami ali organi socialne varnosti, ki so dolžni plačati odškodnino oškodovancu v zvezi 
z isto nesrečo (glej v tem smislu sodbo z dne 4. decembra 2003 , Evans, C-63/01, EU:C:2003 :650, 
točka 32). 
55 Zakono dajalec Unije je sicer želel ohraniti pravico držav članic, da uredijo tožbe odškodninskega 
organa iz člena 1(4) Druge direktive, zlasti proti „osebi ali osebam, odgovornim za nesrečo“,nipa 
harmoniziral različnih vidikov tožb takega organa, predvsem določitve drugih oseb, proti katerim bi 
lahko bila vložena taka tožba, tako da ti vidiki spadajo v nacionalno pravo vsake države članice, kot je 
poudarila Komisija. 
56 Tako lahko nacionalna zakono daja določi, da če lastnik vozila, udeleženega v nesreči, ni izpolnil 
obveznosti sklenitve zavarovanja tega vozila, ki jo je imel – kot v obravnavani zadevi – po nacionalnem 
pravu, lahko ta organ poleg tožbe proti osebi ali osebam, odgovornim za nesrečo, vložitožbo zoper 
lastnika, ne glede na civilno odgovornost slednjega za nastanek nesreče. 
ECLI:EU:C:2018 :661 8 
SODBA Z DNE 4. 9. 2018 – ZADEVA C-80/17  
JULIANA  
57 Glede na vse navedeno je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 1(4) Druge direktive 
razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni zakono daji, ki določa, da ima organ, na katerega se ta 
določba nanaša, pravico, da poleg vložitve tožbe proti osebi ali osebam, odgovornim za nesrečo, vloži 
tožbo proti osebi, za katero velja obveznost sklenitve zavarovanja civilne odgovornosti pri uporabi 
motornega vozila, ki je povzročilo škodo, ki jo je povrnil ta organ, ki pa ni sklenila pogodbe v zvezi 
s tem, čeprav ta oseba ni civilno odgovorna za nesrečo, v kateri je nastala škoda. 
Stroški 
58 Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, 
se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo: 
1. Člen 3(1) Direktive Sveta 7 2 / 1 6 6 / E GS z dne 2 4. aprila 1 9 7 2 o približevanju zakonodaje držav 
članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o iz vajanju obveznosti 
zavarovanja takšne odgovornosti, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2 0 0 5 / 1 4 / E S 
E v ropskega parlamenta in Sveta z dne 1 1. maja 2 0 0 5 , je treba razlagati tako, da je sklenitev 
pogodbe o zavarovanju civilne odgovornosti v z vezi z uporabo motornega vozila obvezna, če 
je zadevno vozilo še registrirano v državi članici in se lahko vozi, je pa samo zaradi odločitve 
lastnika, ki ga nima več namena voziti, parkirano na zasebnem dvorišču. 
2. Člen 1(4) Druge direktive Sveta 8 4 / 5 / E GS z dne 3 0. decembra 1 9 8 3 o približevanju 
zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil, kakor 
je bila spremenjena z Direktivo 2 0 0 5 / 1 4 / E S E v ropskega parlamenta in Sveta z dne 1 1. maja 
2 0 0 5 , je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki določa, da ima 
organ, na katerega se ta določba nanaša, pravico, da poleg vložitve tožbe proti osebi ali 
osebam, odgovornim za nesrečo, vložitožbo proti osebi, za katero velja obveznost sklenitve 
zavarovanja civilne odgovornosti pri uporabi motornega vozila, ki je pov z ročilo škodo, ki jo 
je pov rnil ta organ, ki pa ni sklenila pogodbe v z vezi s tem, čeprav ta oseba ni civilno 
odgovorna za nesrečo, v kateri je nastala škoda. 
Podpisi 
ECLI:EU:C:2018 :661 9