Čeprav imajo države članice institucionalno avtonomijo pri organizaciji in strukturiranju svojih nacionalnih regulativnih organov v smislu člena 2(g) okvirne direktive, se namreč lahko ta avtonomija izvaja le ob popolnem upoštevanju ciljev in obveznosti, ki jih določa ta direktiva. Tako lahko država članica v okviru institucionalne reforme naloge, ki jih na podlagi okvirne direktive in posebnih direktiv opravljajo nacionalni regulativni organi, na večsektorski regulativni organ prenese le, če ta organ pri opravljanju teh nalog izpolnjuje pogoje za organizacijo in delovanje, ki jih te direktive določajo za navedene organe.

Direktivo 2002/21 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/140, je treba razlagati tako, da načeloma ne nasprotuje nacionalni zakonodaji, s katero se nacionalni regulativni organ v smislu okvirne direktive združuje z drugimi nacionalnimi regulativnimi organi, kot so regulativni organi za konkurenco, poštni sektor in sektor energije, da bi se s tem ustanovil večsektorski regulativni organ, ki bi bil med drugim zadolžen za naloge, ki jih imajo nacionalni regulativni organi v smislu navedene direktive, če ta organ pri opravljanju teh nalog izpolnjuje z okvirno direktivo zahtevane pogoje glede pristojnosti, neodvisnosti, nepristranskosti in preglednosti ter če je zoper njegove odločbe mogoče vložiti učinkovito pravno sredstvo pri organu, ki je neodvisen od udeleženih strank, kar pa mora preveriti nacionalno sodišče.

Člen 3(3a) Direktive 2002/21 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/140, je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da sta zgolj zaradi institucionalne reforme – s katero se nacionalni regulativni organ, ki je pristojen za ex ante urejanje trga ali za reševanje sporov med podjetji, združuje z drugimi nacionalnimi regulativnimi organi, da bi se tako ustanovil večsektorski regulativni organ, ki bi bil med drugim zadolžen za naloge, ki jih imajo nacionalni regulativni organi v smislu te direktive, – predsednik in član sveta kot člana kolektivnega organa, ki vodi nacionalni regulativni organ, ki se združuje, razrešena pred dokončanjem svojih mandatov, če niso določena pravila, ki zagotavljajo, da taka razrešitev ne škoduje njuni neodvisnosti in nepristranskosti.

Zakonodajalec Unije je namreč z Direktivo 2009/140, kot je razvidno iz uvodne izjave 13 te direktive, nameraval okrepiti neodvisnost nacionalnih regulativnih organov, da bi se zagotovila učinkovitejša uporaba regulativnega okvira ter povečala njihova pooblastila in predvidljivost njihovih odločitev. Temu cilju okrepitve neodvisnosti in nepristranskosti nacionalnih regulativnih organov, ki se odslej želi doseči z okvirno direktivo in katerega izraz je člen 3(3a) te direktive, bi škodovalo, če bi se dovolilo, da je en ali več članov kolektivnega organa, ki vodi zadevni organ, predčasno in takoj razrešenih zgolj zaradi izvedbe institucionalne reforme. Če bi bilo to dovoljeno, bi namreč tveganje takojšnjega odpoklica iz razloga, ki ni vnaprej predviden z zakonom, tudi če bi mu bil izpostavljen en sam član kolektivnega organa, lahko ustvarilo razumen dvom o nevtralnosti zadevnega nacionalnega regulativnega organa in o njegovi odpornosti na zunanje vplive ter škodovalo njegovi neodvisnosti, nepristranskosti in ugledu.

Ker pa imajo države članice institucionalno avtonomijo pri organizaciji in določitvi strukture svojih nacionalnih regulativnih organov, pri čemer morajo v polni meri spoštovati cilje in obveznosti, določene v okvirni direktivi, potreba po spoštovanju nepristranskosti in neodvisnosti vodje tega organa, ki je pristojen za ex ante urejanje trga ali za reševanje sporov med podjetji, ali – kjer je to ustrezno – članov kolektivnega organa, ki opravljajo to funkcijo, ne more preprečiti tega, da se med trajanjem njihovih mandatov izvede institucionalna reforma. Vendar pa mora zadevna država članica, da bi izpolnila obveznosti iz člena 3(3a) okvirne direktive, sprejeti pravila, ki zagotavljajo, da predčasno prenehanje njihovih mandatov ne škoduje neodvisnosti in nepristranskosti zadevnih oseb.

(Glej točke 45, 47, od 49 do 52 in točka 2 izreka.)