SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 28. septembra 2011

Zadeva F-13/10

Carlo De Nicola

proti

Evropski investicijski banki (EIB)

„Javni uslužbenci – Osebje Evropske investicijske banke – Ocenjevanje – Napredovanje – Odškodninska tožba – Dopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU in člena 41 Kadrovskih predpisov EIB, s katero C. De Nicola predlaga predvsem, prvič, razglasitev ničnosti odločbe odbora Evropske investicijske banke za pritožbe z dne 23. septembra 2009, drugič, razglasitev ničnosti ocenjevalnega poročila za leto 2008, tretjič, razglasitev ničnosti odločb o napredovanju z dne 18. marca 2009, četrtič, razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi napredovanja, in petič, naložitev Banki, naj mu povrne nepremoženjsko in premoženjsko škodo, ki naj bi jo utrpel.

Odločitev: Tožba se zavrne. Tožeča stranka nosi svoje stroške in polovico stroškov EIB. EIB nosi polovico svojih stroškov.

Povzetek

1. Uradniki – Uslužbenci Evropske investicijske banke – Pravno sredstvo – Predlogi zoper stališče odbora za pritožbe – Dopustnost – Učinek

(Kadrovski predpisi Evropske investicijske banke, člen 41)

2. Uradniki – Uslužbenci Evropske investicijske banke – Pravno sredstvo – Tožba zoper splošni akt – Vodnik za ocenjevalni postopek – Nedopustnost

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 90; Kadrovski predpisi Evropske investicijske banke, člen 41)

3. Uradniki – Uslužbenci Evropske investicijske banke – Pravno sredstvo – Roki – Zahteva po razumnem roku – Začetek roka

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 90; Kadrovski predpisi Evropske investicijske banke, člen 41)

4. Uradniki – Uslužbenci Evropske investicijske banke – Pravno sredstvo – Tožba zaradi neimenovanja predstavnika v spravni odbor – Začetek roka

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 90; Kadrovski predpisi Evropske investicijske banke, člen 41)

5. Uradniki – Uslužbenci Evropske investicijske banke – Pravno sredstvo – Uporaba člena 91(1) Kadrovskih predpisov po analogiji – Neomejena sodna pristojnost

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91(1); Kadrovski predpisi Evropske investicijske banke, člen 41)

6. Uradniki – Uslužbenci Evropske investicijske banke – Pravno sredstvo – Odškodninska tožba – Dopustnost tožbe, ki sledi odškodninskemu zahtevku, vloženemu pri odboru za pritožbe

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91; Kadrovski predpisi Evropske investicijske banke, člen 41)

7. Uradniki – Pravno sredstvo – Ničnostna tožba, ki ni bila vložena pravočasno – Odškodninska tožba, s katero se zahteva enak rezultat – Nedopustnost

8. Uradniki – Uslužbenci Evropske investicijske banke – Letno ocenjevalno poročilo – Sodni nadzor – Meje

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91)

1. Na podlagi predlogov, usmerjenih zoper stališče odbora za pritožbe, ustanovljenega v okviru Evropske investicijske banke v zvezi z ocenjevanjem članov osebja, ki nimajo samostojne vsebine, sodišče Unije odloča o ocenjevalnem poročilu, zoper katero je bila vložena taka upravna pritožba. Splošneje, odločba odbora za pritožbe nima samostojne vsebine glede na vse odločbe, izpodbijane pred tem odborom.

(Glej točko 44.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 8. marec 2011, De Nicola proti EIB, F-59/09, točka 131 in navedena sodna praksa.

2. Člen 41 Kadrovskih predpisov Evropske investicijske banke samo članom osebja dovoljuje, da pri sodiščih Unije sprožijo individualne spore. Čeprav se lahko člani osebja pod nekaterimi pogoji v okviru sporov individualne narave sklicujejo na nezakonitost splošnih ukrepov, niso upravičeni neposredno predlagati razglasitve njihove ničnosti. V zvezi s tem sicer obstaja analogija z določbami člena 90 Kadrovskih predpisov, v skladu s katerimi mora ukrep, da se lahko šteje za akt, ki posega v položaj, vsebovati zlasti dokončno stališče uprave do individualnega položaja uradnika.

V zvezi s tem je vodnik za ocenjevalni postopek Banke, ki ima pravne učinke za splošno in abstraktno določeno kategorijo oseb, in sicer za uslužbence Banke, splošen ukrep. Tako se za predloge za razglasitev njegove ničnosti ne more šteti, da so povezani s spori individualne narave v smislu določb člena 41 Kadrovskih predpisov EIB. Ta vodnik zato ne more biti predmet neposredne tožbe, ki jo vloži uslužbenec Banke.

(Glej točki 54 in 55.)

Napotitev na:

Sodišče: 16. julij 1981, Bouillez in drugi proti Komisiji, 153/79, točka 13;

Sodišče prve stopnje: 6. marec 2001, Dunnett in drugi proti EIB, T-192/99, točki 61 in 62 ter navedena sodna praksa; 16. december 2004, De Nicola proti EIB, T-120/01 in T-300/01, točka 132; 29. november 2006, Agne-Dapper proti Komisiji, T-35/05, T-61/05, T-107/05, T-108/05 in T-139/05, točka 56.

3. Cilj spravnega postopka iz člena 41 Kadrovskih predpisov Evropske investicijske banke in posebnega pritožbenega postopka v zvezi z letnim ocenjevanjem, ki ga določa upravno obvestilo Banke, je enak cilju obveznega predhodnega postopka, uvedenega s členom 90 Kadrovskih predpisov. Cilj navedenih postopkov je tudi omogočiti sporazumno rešitev spora, saj Banki omogočajo, da izpodbijani akt spremeni, zadevnemu uslužbencu pa, da sprejme obrazložitev na podlagi izpodbijanega akta in se, če želi, odreče vložitvi tožbe. Ureditev Banke poleg tega ne določa podrobnih pravil za usklajevanje z navedenima postopkoma. Odločitev, da se pri ocenjevalnih poročilih alternativno uporabi prvi ali drugi postopek ali oba skupaj, hkrati ali zaporedoma, je tako odvisna od ocene zadevnega uslužbenca, če se upošteva okvirni rok, ki ga določajo upoštevna upravna obvestila za predložitev zadeve odboru za pritožbe.

Trimesečni rok, ki začne teči na dan obvestitve o aktu, ki posega v položaj zadevnega uslužbenca, oziroma na dan negativnega izida pritožbenega postopka ali neuspelega spravnega postopka, je treba v teh okoliščinah šteti za razumen, pod pogojem, po eni strani, da je morebitni pritožbeni postopek potekal v razumnem roku, in po drugi strani, da je zadevna oseba vložila morebitni predlog za spravo v razumnem roku po prejetju obvestila o aktu, ki posega v njen položaj. Natančneje, uvedba navedenih neobveznih postopkov, in sicer s členom 41 Kadrovskih predpisov EIB in z zgoraj navedenimi obvestili osebju, ki zavezujejo Banko, nujno vodi k ugotovitvi, da začne rok za vložitev tožbe pred Sodiščem za uslužbence, če se uslužbenec najprej pritoži in potem vloži predlog za spravo, teči šele takrat, ko zadnjenavedeni postopek ni uspel, če je uslužbenec predlog za spravo vložil v razumnem roku po dokončanju pritožbenega postopka.

(Glej točki 61 in 62.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: zgoraj navedena sodba De Nicola proti EIB, točki 136 in 137 ter navedena sodna praksa.

4. Nobeno notranje pravilo Evropske investicijske banke ne določa roka, v katerem bi moralo osebje Banke vložiti tožbo pri sodišču, če Banka ne začne spravnega postopka, s tem da ne imenuje enega od članov spravnega odbora iz člena 41 svojih kadrovskih predpisov.

Ker Banka ne more zakonito zavrniti začetka spravnega postopka in ker bi škodilo zahtevi po pravni varnosti, če se zaradi neobstoja ustreznih določb v predpisih rok, v katerem je treba izpodbijati akte Banke, spreminja glede na naravo zadevnih postopkov, je treba po zgledu člena 90 Kadrovskih predpisov za uradnike sklepati, da v primeru, ko član osebja Banke zahteva, da spravni odbor odloča o sporih, ki niso povezani z disciplinskimi kaznimi, in Banka ne imenuje svojega predstavnika v ta odbor, ta opustitev privede do zavrnitve zahteve za spravo zaradi molka organa v štirih mesecih po datumu, ko Banka prejme navedeno zahtevo. Član osebja Banke ima takrat na voljo razumen trimesečni rok, ki teče od datuma te zavrnitve zaradi molka organa, da vloži tožbo pri Sodišču za uslužbence.

(Glej točke 74, 75, 77 in 78.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: zgoraj navedena sodba De Nicola proti EIB, točka 137 in navedena sodna praksa; 28. junij 2011, De Nicola proti EIB, F-49/10, točka 71.

5. Za tožbe članov osebja Evropske investicijske banke je treba po analogiji uporabiti pravilo, ki izhaja iz člena 91(1) Kadrovskih predpisov, v skladu s katerim sodišče nima nikakršne pristojnosti, če tožba, ki mu je predložena, ni usmerjena zoper akt, ki ga je uprava sprejela za zavrnitev trditev tožeče stranke.

(Glej točko 91.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 30. november 2009, Voslamber proti Komisiji, F-86/08, točke od 224 do 239 in navedena sodna praksa.

6. V okviru predhodnega postopka uprava pritožb ne sme razlagati ozko, ampak jih mora, nasprotno, preučiti odprtega duha.

Ker Kadrovski predpisi Evropske investicijske banke ne vsebujejo določb o pogojih za vložitev odškodninske tožbe pri sodišču, je treba sklepati, da je tožeča stranka z vložitvijo odškodninskega zahtevka pri odboru za pritožbe širše nujno vložila predhodni odškodninski zahtevek pri Banki.

(Glej točki 92 in 95.)

Napotitev na:

Sodišče: 23. april 2002, Campogrande proti Komisiji, C-62/01 P, točka 33 in navedena sodna praksa.

7. Uradnik, ki ni pravočasno izpodbijal odločbe organa, pristojnega za imenovanja, ki posega v njegov položaj, se ne more izogniti tej prekluziji z vložitvijo odškodninske tožbe, ki temelji na domnevni nezakonitosti te odločbe. Odškodninski zahtevek torej ni dopusten, kadar želi uradnik tako doseči enak rezultat, kot bi ga dosegel, če bi bil uspešen z ničnostno tožbo, ki je ni vložil pravočasno. Poleg tega, če ima uradnik pravico, da – ne da bi predlagal razglasitev ničnosti akta, ki posega v položaj – na podlagi domnevne nezakonitosti tega akta vloži tožbo, s katero predlaga le povrnitev škode, ki mu jo je ta akt povzročil, so taki odškodninski zahtevki dopustni le, če so vloženi v rokih za tožbo, ki veljajo za zadevni akt.

(Glej točko 97.)

Napotitev na:

Sodišče: 15. december 1966, Schreckenberg proti Komisiji, 59/65; 14. februar 1989, Bossi proti Komisiji, 346/87;

Sodišče za uslužbence: 21. februar 2008, Skoulidi proti Komisiji, F-4/07, točki 50 in 70.

8. Sodišče Unije s svojo presojo ne more nadomestiti presoje oseb, pristojnih za ocenjevanje. Evropska investicijska banka ima namreč, tako kot druge institucije in organi Unije, široko diskrecijsko pravico pri ocenjevanju dela članov svojega osebja. Nadzor zakonitosti, ki ga sodišče Unije opravi glede ocen v letnem ocenjevalnem poročilu člana osebja Banke, se nanaša samo na morebitne postopkovne nepravilnosti, očitno napačna dejstva v teh ocenah in morebitno zlorabo pooblastil.

(Glej točko 108.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: zgoraj navedena sodba Voslamber proti Komisiji, točka 126.