(Glej točki 45 in 46.)

(Glej točke od 54 do 57.)

Člen 1(2) Direktive Sveta 90/435/EGS z dne 23. julija 1990 o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2006/98/ES z dne 20. novembra 2006, v povezavi s členom 5(1) te direktive ter člen 49 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotujeta davčni zakonodaji države članice, kakršna je ta v postopkih v glavni stvari, ki v primeru, da imajo kapitalske deleže v matični družbi nerezidentki osebe, ki ne bi imele pravice do vračila ali oprostitve pri viru odtegnjenega davka, če bi dividende hčerinske družbe rezidentke prejele neposredno, in da je poleg tega izpolnjen eden od pogojev, ki jih določa ta zakonodaja, zavrača oprostitev obdavčitve izplačila dividend tej matični družbi z davkom na dohodek iz kapitala.

V zvezi s tem je treba ugotoviti, prvič, da s tem, da se to priznanje te oprostitve pogojuje s tako zahtevo, ne da bi se od davčne uprave zahtevalo, da predloži vsaj prima facie dokaz o neobstoju gospodarskih razlogov ali indice o goljufiji ali zlorabi, ta zakonodaja uvaja, kot izhaja iz točke 62 te sodbe, splošno domnevo o obstoju goljufije ali zlorabe in tako preprečuje uresničevanje cilja, ki se želi doseči z Direktivo o matičnih in odvisnih družbah, zlasti s členom 5(1) te direktive, ki je preprečiti dvojno obdavčitev dividend, ki jih hčerinska družba rezidentka izplača svoji matični družbi nerezidentki, s strani države članice, v kateri je ta hčerinska družba rezidentka, zato da bi se olajšalo sodelovanje in povezovanje družb na ravni Unije.

V zvezi s tem je treba ugotoviti, da Direktiva o matičnih in odvisnih družbah ne vsebuje nobene zahteve v zvezi z naravo gospodarske dejavnosti, ki naj jo opravljajo družbe, za katere ta direktiva velja, ali v zvezi s prihodki, ki izvirajo iz njihove lastne gospodarske dejavnosti.

Zgolj okoliščina, da gospodarska dejavnost matične družbe nerezidentke vključuje upravljanje premoženja njenih hčerinskih družb ali da prihodki te matične družbe izvirajo le iz tega upravljanja, pa še ne more pomeniti, da gre za povsem umeten konstrukt brez gospodarske realnosti. V tem okviru dejstvo, da se upravljanje premoženja v okviru davka na dodano vrednost ne šteje za gospodarsko dejavnost, ni pomembno, ker davek iz postopkov v glavni stvari in omenjeni davek izhajata iz različnih pravnih okvirov, ki imata vsak svoj cilj.

Poleg tega je treba – v nasprotju s tem, kar določa zakonodaja iz postopkov v glavni stvari – da bi se ugotovilo, ali gre za tak konstrukt, zadevni položaj celovito preučiti od primera do primera, glede na organizacijske, ekonomske in druge pomembne okoliščine v skupini družb, v katero spada zadevna matična družba, ter glede na strukture in strategije te skupine.

Glede primerljivosti položaja družbe rezidentke in položaja družbe nerezidentke, pri čemer obe prejemata dividende od hčerinske družbe rezidentke, je treba pojasniti, da je – kot je bilo navedeno v točki 50 te sodbe – namen oprostitve davka, odtegnjenega pri viru, za dobičke, ki jih hčerinska družba razdeli svoji matični družbi, preprečiti dvojno obdavčitev teh dobičkov.

Čeprav je Sodišče glede ukrepov, ki jih država članica sprejme, da bi preprečila ali omilila zaporedne obdavčitve ali dvojno obdavčitev dobička, ki ga izplača družba rezidentka, ugotovilo, da izplačani delničarji rezidenti niso nujno v položaju, primerljivem s položajem izplačanih delničarjev, ki so rezidenti druge države članice, je pojasnilo tudi, da postane od takrat, ko neka država članica svojo davčno pristojnost izvaja ne le glede prihodkov delničarjev rezidentov, ampak tudi glede delničarjev nerezidentov, za dividende, ki jih prejmejo od družbe rezidentke, položaj teh delničarjev nerezidentov primerljiv s položajem delničarjev rezidentov (sodba z dne 7. septembra 2017, Eqiom in Enka, C‑6/16, EU:C:2017:641, točka 59 in navedena sodna praksa).

(Glej točke 69, od 72 do 74, 92, 93 in 100 ter izrek.)