Če organ za imenovanja po preučitvi pritožbe meni, da so razlogi iz prvotnega akta, na katerega se nanaša pritožba, hkrati dobro utemeljeni in zadostni za odgovor na očitke v pritožbi, nima razloga, da odstopi od obrazložitve z njeno nadomestitvijo z novo. Zato lahko v tem primeru zavrne pritožbo in v odločbi o zavrnitvi povzame razloge iz prvotnega akta, ne da bi mu lahko očitali kršitev obveznosti obrazložitve ali načela dobrega upravljanja.

Pravilo iz člena 83(2) Kadrovskih predpisov, v skladu s katerim uradniki prispevajo eno tretjino financiranja pokojninskega sistema, je treba razlagati z vidika člena 83a(1), (3) in (4) Kadrovskih predpisov, ki določa ravnotežje tega sistema in preverjanje tega ravnotežja na podlagi petletne aktuarske ocene, ki se letno posodablja v skladu s Prilogo XII h Kadrovskim predpisom, ki se nanaša na določbe za izvajanje člena 83a Kadrovskih predpisov. V teh okoliščinah je pokojninski sistem v aktuarskem smislu Priloge XII h Kadrovskim predpisom uravnotežen, če raven prispevkov, ki jih morajo vsako leto plačati zaposleni uradniki, omogoča financiranje tretjine prihodnjega zneska pravic, ki so jih ti uradniki pridobili v tem letu. Aktuarski pristop, ki ga je privzel zakonodajalec, torej temelji na dolgoročnem financiranju pokojninskega sistema. Zakonodajalec je v ta namen upošteval vrsto aktuarskih predpostavk.

Iz tega izhaja, da je treba prispevke uradnikov, ki znašajo eno tretjino zneska, potrebnega za financiranje pokojninskega sistema, razumeti z navedenega aktuarskega vidika in dolgoročno, tako da ni mogoče izključiti izkrivljanja v izračunih.

Iz člena 83a(3) Kadrovskih predpisov izhaja tudi, da aktuarsko ravnotežje pokojninskega sistema zagotavljata dva elementa, in sicer upokojitvena starost in prispevna stopnja uradnikov v ta sistem. Medtem ko prispevki v pokojninski sistem prispevajo k zagotavljanju njegovega ravnotežja tako, da ga neposredno financirajo, se podoben učinek pričakuje od zvišanja zakonsko določene upokojitvene starosti, saj to načeloma pomeni časovni odlog uporabe tega sistema.

Ta ugotovitev pa ne zadošča za sklepanje, da bi zvišanje zakonsko določene upokojitvene starosti z mehanizmom neposrednega nadomestila moralo nujno privesti do znižanja prispevne stopnje, ki so jo uradniki plačevali v preteklosti.

V skladu s členom 1 Priloge XII h Kadrovskim predpisom se namreč določitev prispevka uradnikov v pokojninski sistem natančneje opravi s petletno aktuarsko oceno, dopolnjeno z letno posodobitvijo, ki ju določa člen 83a(3) in (4) Kadrovskih predpisov. Ta petletna aktuarska ocena in njena letna posodobitev pa temeljita na številnih parametrih, določenih v Prilogi XII h Kadrovskim predpisom.

Prvi parameter, ki se upošteva pri izračunu prispevka uradnikov, so „populacijske spremembe“, kot so navedene v členu 1(2) Priloge XII h Kadrovskim predpisom. Kot izhaja iz člena 9 iste priloge, se te spremembe določijo z opazovanjem populacije, vključene v pokojninski sistem. V skladu s tem členom se o populacijskih spremembah sklepa predvsem na podlagi strukture te populacije in povprečne upokojitvene starosti. Samo strukturo populacije je treba oceniti ob upoštevanju tabele umrljivosti, pričakovane življenjske dobe, stopnje invalidnosti in razmerja med spoloma v populaciji. Kar zadeva povprečno upokojitveno starost, se ta razlikuje od zakonsko določene upokojitvene starosti, njeno upoštevanje pa je mogoče pojasniti z dejstvom, da v večji meri določa dejanski strošek pokojnin kot zadnjenavedena.

Drugi parameter, ki se upošteva pri določitvi prispevka uradnikov, tvorijo spremembe osnovne plače vsakega od teh uradnikov do „pričakovane upokojitvene starosti“ (člena 4 in 6 Priloge XII h Kadrovskim predpisom). Ta parameter torej pomeni, da se prihodnja vrednost osnovne plače zaposlenega uradnika oceni ob upoštevanju predvidene osnovne plače ob upokojitveni starosti (člen 6(1), prvi pododstavek, Priloge XII h Kadrovskim predpisom). V zvezi s tem je treba poudariti, da, čeprav je treba upoštevati zakonsko določeno upokojitveno starost, je treba upoštevati tudi elemente, kot je možnost nadaljevanja zaposlitve po tej starosti ali prenehanje zaposlitve pred to starostjo, kar je posredno potrjeno v členu 6(4) Priloge XII h Kadrovskim predpisom. Iz tega pravzaprav izhaja, da je „pričakovana upokojitvena starost“, ki se tukaj upošteva, združena vrednost.

Tretji parameter, ki se upošteva pri določitvi prispevka uradnikov, temelji na obrestnih merah, ocenjenih v skladu s členom 10 Priloge XII h Kadrovskim predpisom, četrti element pa v skladu s členom 11 iste priloge izhaja iz stopnje letne spremembe plačnih lestvic uradnikov, ki ustreza tridesetletnemu povprečju posebnih kazalcev iz Priloge XI h Kadrovskim predpisom.

Tako se zdi, da je zakonsko določena upokojitvena starost, ki jo člen 22 Priloge XIII h Kadrovskim predpisom v različici, ki izhaja iz Uredbe št. 1023/2013, določa glede na starost vsakega uradnika dne 1. maja 2014, element, ki se skupaj z ocenami prihodnje vrednosti več parametrov (obrestna mera, umrljivost, rast plač itd.) uporablja pri oceni aktuarskega ravnotežja pokojninskega sistema Unije in torej pri določitvi prispevka, ki ga mora vsak uradnik plačati v ta sistem, da se zagotovi tretjina tega ravnotežja.

Gibanje prispevne stopnje uradnikov v pokojninski sistem Unije je lahko torej neodvisno od zakonsko določene upokojitvene starosti.

Nazadnje, pokojninski sistem Unije je organiziran na podlagi načela solidarnosti in ni zasnovan tako, da bi bila pokojnina, ki jo prejema uradnik, točna protivrednost njegovih prispevkov v navedeni sistem. Iz tega izhaja, da prispevki posameznega uradnika ne ustvarjajo individualne pravice v njegovem imenu, pridobljene sedaj, do točne protivrednosti v obliki pokojnine in do povračila morebitnega presežka.

(Glej točke od 45 do 54, 56 in 73.)

Sodišče prve stopnje: sodba z dne 29. novembra 2006, Campoli/Komisija, T‑135/05, EU:T:2006:366, točka 134;

Sodišče za uslužbence: sodba z dne 11. julija 2007, Wils/Parlament, F‑105/05, EU:F:2007:128, točki 85 in 86.