(Glej točke od 31 do 36, 42, 46 in točko 1 izreka.)

Te ugotovitve potrjuje obrazložitveno poročilo o Haaškem protokolu, ki ga je pripravil Andrea Bonomi (besedilo, sprejeto na enaindvajsetem zasedanju Haaške konference o mednarodnem zasebnem pravu). Kot je namreč A. Bonomi navedel v točki 67 tega poročila, je lahko predvidena izjema od načelne navezanosti na pravo običajnega prebivališča upravičenca utemeljena, kadar se sam upravičenec odloči, da bo tožbo vložil v državi prebivališča zavezanca, bila pa bi prekomerna, kadar bi tožbo v tej državi vložil zavezanec, zlasti v primeru zahtevka za spremembo odločbe glede preživninske obveznosti. Tudi primerjava tega člena 4(3) z določbama Haaškega protokola, ki strankama omogočata, da skupaj sporazumno izbereta pravo, ki se uporablja za preživninsko obveznost, to sta člena 7 in 8 tega protokola, potrjuje to analizo.

Haaški protokol s tem, da določa, da se namesto prava države običajnega prebivališča upravičenca lahko primarno uporabi pravo sodišča, temu upravičencu daje možnost, da posredno izbere to drugo pravo, tako da svoj zahtevek vloži pri pristojnem organu države običajnega prebivališča zavezanca. Cilj te možnosti je zaščititi upravičenca, ki se šteje za šibkejšo stranko v odnosu do zavezanca, tako da se mu de facto omogoči izbrati pravo, ki se uporabi za njegov zahtevek. V teh okoliščinah, kadar se je postopek v zvezi s tem zahtevkom zaključil z odločbo, ki je postala pravnomočna, iz člena 4(3) Haaškega protokola ne izhaja, da bi bilo treba razširiti učinke te izbire na nov postopek, ki ga ni sprožil upravičenec, temveč zavezanec. Ker gre poleg tega za pravilo, ki pomeni izjemo od pravila iz člena 3 Haaškega protokola, ga je treba razlagati ozko, brez preseganja izrecno določenega dejanskega stanu uporabe.

Člen 4(3) Haaškega protokola z dne 23. novembra 2007 o pravu, ki se uporablja za preživninske obveznosti, ki je bil v imenu Evropske skupnosti potrjen s Sklepom Sveta z dne 30. novembra 2009 (2009/941/ES), je treba razlagati tako, da se v položaju, kot je ta v postopku v glavni stvari, v katerem je bil znesek preživnine na zahtevo upravičenca in v skladu s tem členom 4(3) na podlagi prava sodišča, določenega v skladu z navedenim členom, določen z odločbo, ki je postala pravnomočna, to pravo ne uporablja za poznejši zahtevek za znižanje te preživnine, ki ga zavezanec vloži pri sodišču države svojega običajnega prebivališča proti upravičencu.

Člen 4(3) Haaškega protokola z dne 23. novembra 2007 je treba razlagati tako, da se upravičenec ne „obrn[e]“ v smislu tega člena na pristojni organ države, v kateri ima zavezanec običajno prebivališče, kadar se upravičenec v okviru postopka, ki ga je zavezanec sprožil pri tem organu, spusti v postopek v smislu člena 5 Uredbe Sveta (ES) št. 4/2009 z dne 18. decembra 2008 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju sodnih odločb ter sodelovanju v preživninskih zadevah s tem, da predlaga zavrnitev zahtevka iz vsebinskih razlogov.

Ta določba se uporablja samo pod dvema pogojema, to je kadar je postopek sprožen pri organu države običajnega prebivališča zavezanca in kadar postopek pri tem organu sproži upravičenec, tako da mora tožbo vložiti on. Če zavezanec vloži tožbo pri organu države svojega običajnega prebivališča, to, da se upravičenec spusti postopek, lahko res privede do pristojnosti tega organa, kot predvideva člen 5 Uredbe št. 4/2009. Vendar iz tega sprejetja pristojnosti ni mogoče izpeljati, da se je upravičenec tudi „obrnil“ na organ države običajnega prebivališča zavezanca v smislu člena 4(3) Haaškega protokola.

(Glej točke od 49 do 51, 53 in točko 2 izreka.)