Država članica, ki ne priznava diplom, ki so jih izdali pristojni organi druge države članice po izobraževanju in usposabljanju v okviru sporazuma, na podlagi katerega so izobraževanje in usposabljanje, ki ga izvaja zasebna ustanova v tej državi članici, potrdili navedeni organi, ne izpolnjuje obveznosti iz Direktive 89/48 o splošnem sistemu priznavanja visokošolskih diplom, pridobljenih s poklicnim izobraževanjem in usposabljanjem, ki traja najmanj tri leta, kot je bila spremenjena z Direktivo 2001/19. Brez poseganja v člen 4 te direktive ima na podlagi člena 3, prvi odstavek, točka a, te direktive vsak kandidat, ki ima „diplomo“ v smislu te direktive, ki mu omogoča opravljanje reguliranega poklica v državi članici, pravico opravljati isti poklic v vsaki drugi državi članici.

Čeprav je res, da opredelitev pojma „diploma“, določenega v členu 1(a) Direktive 89/48, vsebuje neke pridržke glede uporabe te direktive pri kvalifikacijah, pridobljenih v tretjih državah, pa niti člen 1(a) niti nobena druga določba te direktive ne vsebuje nobene omejitve glede države članice, v kateri bi moral kandidat pridobiti poklicne izkušnje. Člen 1(a), prvi odstavek, namreč izrecno določa, da zadošča, da je bilo izobraževanje in usposabljanje pridobljeno „v prevladujoči meri […] v Skupnosti“. Ta izraz zajema tako izobrazbo in usposobljenost, ki sta bili v celoti pridobljeni v državi članici, ki je izdala dokazilo o formalnih kvalifikacijah, kakor izobrazbo in usposobljenost, ki sta bili deloma ali v celoti pridobljeni v drugi državi članici.

Poleg tega takšna omejitev ne more biti utemeljena iz nobenega razloga, saj je temeljno vprašanje pri presoji o uporabi Direktive 89/48 to, ali ima kandidat pravico opravljati reguliran poklic v državi članici. V skladu z ureditvijo, ki jo uvaja ta direktiva, diploma ni priznana na podlagi stvarne vrednosti izobrazbe in usposobljenosti, ki ju potrjuje, ampak zato, ker v državi članici, v kateri je bila izdana ali priznana, omogoča dostop do reguliranega poklica. Razlike v trajanju ali vsebini izobraževanja in usposabljanja, opravljenih v drugi državi članici, v primerjavi s tistima, ki sta opravljeni v državi članici gostiteljici, zato ne more biti dovolj za utemeljitev zavrnitve priznanja zadevne poklicne kvalifikacije. Če bi bile te razlike vsebinske, bi se lahko z njimi kvečjemu utemeljilo, da država članica gostiteljica v skladu s členom 4 te direktive od kandidata zahteva, naj opravi en ali drugi dopolnilni ukrep, določen v tem členu.

Poleg tega glede na besedilo Direktive 89/48 ni nujno opraviti izobraževanja in usposabljanja na univerzi ali visokošolski ustanovi. V skladu s členom 1(a), druga alinea, te direktive je namreč dovolj, da gre za „ustanovo, ki nudi enako stopnjo izobrazbe“. Zato namen pogoja iz te določbe ni zagotavljati, da izobraževalna ustanova izpolnjuje formalne pogoje glede svojega statusa, ampak se nanaša zlasti na stopnjo izobrazbe in usposobljenosti. Ta pogoj je tesno povezan z značilnostmi izdane diplome. Zato mora presojo v zvezi s tem opraviti organ, pristojen za izdajo diplome, ki mora zagotoviti, da je bila diploma izdana samo takšnim osebam, ki so zadostno kvalificirane za opravljanje reguliranega poklica, do katerega se z diplomo dostopa.

Splošni sistem priznavanja visokošolskih diplom, določen z Direktivo 89/48, temelji namreč na vzajemnem zaupanju, ki ga imajo države članice v poklicne kvalifikacije, ki jih podeljujejo. Ta ureditev v bistvu postavlja domnevo, da kvalifikacije kandidata, ki sme opravljati reguliran poklic v državi članici, zadoščajo za opravljanje tega poklica v drugih državah članicah. Ta sistem – ki ni nikakršno usklajevanje izobraževanj in usposabljanj, s katerimi se dostopa do reguliranih poklicev – pomeni, da so le organi, ki so pristojni za izdajo diplome s takšnim dostopom, pristojni, da ob upoštevanju pravil, ki se uporabljajo v okviru njihove ureditve poklicnega izobraževanja in usposabljanja, preverijo, ali so pogoji, zahtevani za izdajo teh diplom, izpolnjeni. V členu 8(1) Direktive 89/48 je izrecno določeno, da mora država članica gostiteljica v vsakem primeru kot dokazilo, da so izpolnjeni pogoji za priznavanje diplome, sprejeti spričevala in dokumente, ki jih izdajo pristojni organi držav članic. Država članica z nepriznavanjem diplom, ki so jih izdali pristojni organi druge države članice po izobraževanju in usposabljanju v okviru sporazuma, na podlagi katerega so izobraževanje in usposabljanje, ki ju izvaja zasebna ustanova v državi članici gostiteljici, potrdili navedeni organi, ne izpolnjuje obveznosti iz členov 1 in 3 Direktive 89/48.

(Glej točke od 26 do 31, 34, 35 in 76 ter točko 1 izreka.)