ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva C-178/18 P: Pritožba, ki sta jo MSD Animal Health Innovation GmbH in Intervet international BV vložili 7. marca 2018 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 5. februarja 2018 v zadevi T-729/15, MSD Animal Health Innovation GmbH in Intervet international BV/Evropska agencija za zdravila (EMA)

Pritožba, ki sta jo MSD Animal Health Innovation GmbH in Intervet international BV vložili 7. marca 2018 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 5. februarja 2018 v zadevi T-729/15, MSD Animal Health Innovation GmbH in Intervet international BV/Evropska agencija za zdravila (EMA)

(Zadeva C-178/18 P)

Stranke

Pritožnika: MSD Animal Health Innovation GmbH in Intervet international BV (zastopniki: P. Bogaert, advocaat, B. Kelly, Solicitor, J. Stratford, QC, C. Thomas, Barrister)

Druga stranka v postopku: Evropska agencija za zdravila

Predlog

Pritožnika Sodišču predlagata, naj:

— ugodi pritožbi in razveljavi sodbo Splošnega sodišča;

— za nično razglasi odločbo, ki jima jo je EMA posredovala 3. decembra 2015, o razkritju nekaterih informacij v skladu z Uredbo o zagotavljanju preglednosti ( 1 ); in

— EMA naloži plačilo pravnih in drugih stroškov ter izdatkov, ki so jima nastali v tej zadevi.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Sodbo je treba razveljaviti iz teh razlogov:

— Splošno sodišče ni ugotovilo, da so bili zadevni dokumenti zaščiteni s splošno domnevo zaupnosti;

— Splošno sodišče ni ugotovilo, da zadevni dokumenti v celoti vsebujejo zaupne informacije, ki so zaščiteni na podlagi člena 4(2) Uredbe o zagotavljanju preglednosti;

— Splošno sodišče ni ugotovilo, da bi zadevni dokumenti morali biti zaščiteni na podlagi člena 4(3) Uredbe o zagotavljanju preglednosti; in

— EMA je opustila zakonsko predpisano tehtanje interesov.

( 1 ) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331).
2.

Ali je – ker se pravica do enakega obravnavanja in splošno načelo prepovedi diskriminacije štejeta za splošno načelo EU, ki se uresničuje z direktivo, (členoma 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah) in členom 23 Splošne deklaracije človekovih pravic, in ob upoštevanju temeljnih socialnih pravic z vidika členov 151 in 153 PDEU – z okvirnim sporazumom, priloženim Direktivi 1999/70/ES ( 1 ), skladna takšna razlaga v podporo uresničevanja ciljev te direktive, da je uveljavitev pravice nadomestnega uradnika do odpravnine odvisna samo od javnega delodajalca (glede na primerjavo z začasno zaposlenim delavcem pa tudi glede na njegov (uradniški ali delovnopravni) položaj) ali pa se lahko uveljavlja z neposredno vertikalno uporabo primarnega evropskega prava?
1.

Ali se lahko trgovec na veliko z živino, ki kupuje žive živali od kmeta in jih prevaža v klavnico, oddaljeno do 100 km, ki ji te živali proda, sklicuje na izjemo iz člena 13(1)(p) Uredbe (ES) št. 561/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom (v nadaljevanju: Uredba (ES) št. 561/2006) ( 1 ) – in sicer, da gre za „vozila za prevoz živih živali s kmetij na lokalne trge in obratno ali s trgov v lokalne klavnice v premeru [krogu] do 100 kilometrov“ – ker gre pri nakupu od kmeta za „trg“ v smislu te določbe oziroma ker je treba že podjetje za trgovino z živino šteti za „trg“? Če ne gre za „trg“ v smislu te določbe:
3.

Če je odgovor na vprašanje 2 pritrdilen: (a) Kako mora sodišče izvora v primeru odločbe, ki vsebuje izvršljivo obveznost in zoper katero je v državi članici izvora vložena pritožba ali pritožbeni rok zanjo še ni potekel, ravnati glede obrazca iz Priloge I k Uredbi (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (1), če se sme v državi članici izvora odločba v skladu s izrekom sodbe ali v skladu z zakonskim predpisom izvršiti šele po pologu varščine? (b) Ali mora v tem primeru sodišče izvora z uporabo obrazca iz Priloge I k Uredbi (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah izdati potrdilo, na katerem ne navede podatkov, predvidenih v točkah od 4.4.1. do 4.4.4.? (c) Ali je v tem primeru sodišče izvora pooblaščeno za to, da izda potrdilo tako, da obrazec iz Priloge I k Uredbi (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – npr. pod točko 4.4.1. ali 4.4.3. obrazca – dopolni z dodatnimi podatki o potrebnem pologu varščine in obrazcu priloži besedilo zakonskega predpisa?
Zadeva C-208/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Nejvyšší soud České republiky (Češka republika) 23. marca 2018 – Jana Petruchová/FIBO Group Holdings Ltd

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Nejvyšší soud České republiky (Češka republika) 23. marca 2018 – Jana Petruchová/FIBO Group Holdings Ltd

(Zadeva C-208/18)

Predložitveno sodišče

Nejvyšší soud České republiky

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Jana Petruchová

Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: FIBO Group Holdings Ltd

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 17(1) Uredbe (EU) št. 1215/2012 ( 1 ) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah razlagati tako, da je treba osebo, kot je pritožnica v postopku v glavni stvari, ki trguje na mednarodnem trgu za menjavo valut FOREX, tako da dejavno oddaja naročila, čeprav prek tretje osebe, ki svojo dejavnost opravlja poklicno, šteti za potrošnika v skladu s to določbo?

( 1 ) UL L 351, 20.12.2012, str. 1.
SL Uradni list Evropske unije C 182/12

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Arbeidsrechtbank Gent (Belgija) 7. marca 2018 – Ronny Rohart/Federale Pensioendienst

(Zadeva C-179/18)

(2018/C 182/13)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Arbeidsrechtbank Gent

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Ronny Rohart

Tožena stranka: Federale Pensioendienst (belgijski nacionalni pokojninski urad)

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je načelo lojalnega sodelovanja, kot je določeno v členu 4(3) PEU, v povezavi s Kadrovskimi predpisi uradnikov Evropske unije, kot so določeni v Uredbi Sveta (EGS, Euratom, ESPJ) št. 259/68 (1) z dne 29. februarja 1968, treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da zakonska ureditev države članice ne dopušča, da se pri izračunu starostne pokojnine zaposlene osebe na podlagi njenih dosežkov v tej državi članici upošteva služenje vojaškega roka, ki ga je zadevna oseba odslužila v tej državi članici, ker je bila zadevna oseba v času služenja vojaškega roka in tudi potem neprekinjeno uradnik Evropske unije in zato ne izpolnjuje pogojev za izenačitev v skladu z zakonsko ureditvijo države članice?

(1) Uredba Sveta (EGS, Euratom, ESPJ) št. 259/68 z dne 29. februarja 1968 o določitvi Kadrovskih predpisov za uradnike in Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropskih skupnosti (Kadrovski predpisi) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 2, str. 5)
SL Uradni list Evropske unije C 182/8

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Düsseldorf (Nemčija) 19. februarja 2018 – flightright GmbH/Eurowings GmbH

(Zadeva C-130/18)

(2018/C 182/08)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Amtsgericht Düsseldorf

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: flightright GmbH

Tožena stranka: Eurowings GmbH

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 5(1)(c)(iii) Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (1) (v nadaljevanju: Uredba o pravicah potnikov) razlagati tako, da ne obstaja pravica do odškodnine pri odpovedi manj kot sedem dni pred odhodom leta po voznem redu niti takrat, kadar potnik zaradi spremembe poti izgubi skupaj manj kot tri, vendar več kot dve uri, ker je bilo pri dejanskem času prihoda glede na predviden čas prihoda več kot dve, vendar manj kot tri ure zamude?

(1) UL L 46, str. 1.
—

Ugotovi naj se, da Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da do 18. aprila 2016 ni uveljavilo zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2014/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju in razveljavitvi Direktive 2004/18/ES (UL 2014, L 94, str. 65), oziroma v vsakem primeru s tem, da teh predpisov ni sporočilo Komisiji, ni izpolnilo obveznosti iz člena 90(1) navedene direktive;
2.

Ali je z navedeno zakonodajo združljivo, da se priznanje dolžnika, da je insolventen in da želi vložiti zahtevek za postopek preventivnega prestrukturiranja, s pridržkom‘ (katerega značilnosti so bile opisane zgoraj), šteje za razlog za izključitev iz postopka javnega naročanja, s čimer se široko razlaga pojem, subjekta, ki je v postopku‘, določen z navedeno zakonodajo Skupnosti (člen 45 navedene direktive) in navedeno nacionalno zakonodajo (člen 38 zakonske uredbe št. 163 iz leta 2006)?
1.

Ali je treba člen 9(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 (1), ki uvaja načelo povračila stroškov storitev za rabo vode, in ustrezno ekonomsko vrednotenje rabe vode razlagati tako, da nasprotujeta uvedbi nadomestila za uporabo celinskih voda za proizvodnjo energije, kakršno je to v sporu o glavni stvari, ki ne spodbuja učinkovite rabe vode niti ne določa mehanizmov za ohranjanje in zaščito javnih vodnih virov in katerega količinska opredelitev je popolnoma nepovezana z zmožnostjo povzročitve škode na javnih vodnih virih, saj temelji izključno na zmožnosti proizvajalcev, da ustvarjajo prihodek?
2.

Ali se šteje, da je blago, ki je vneseno na ozemlje Unije, vstopilo v gospodarski krogotok Unije že v primeru, če se za blago, v nasprotju s carinskimi predpisi, ni začel noben carinski postopek v smislu člena 61, prvi odstavek, Direktive, ali pa se je takšen postopek za to blago sicer začel, vendar se je na podlagi posamičnega nezakonitega dejanja kasneje končal, ali pa se v primeru posamičnega nezakonitega dejanja za vstop v gospodarski krogotok Unije zahteva obstoj domneve, da je blago zaradi tega posamičnega nezakonitega dejanja na ozemlju države članice, kjer je bilo to nezakonito dejanje storjeno, vstopilo v gospodarski krogotok Unije in je lahko bilo predmet potrošnje ali uporabe?
5.

Tretjič, z razrešitvijo tožeče stranke s položaja guvernerja Banke Latvije je urad za boj proti korupciji in njeno preprečevanje nepravilno razlagal pravo Unije, saj je navedel, da tožeča stranka v Svetu Evropske centralne banke ni delovala neodvisno in v interesu Evropske centralne banke, ampak je izvajala funkcije guvernerja Banke Latvije ter delovala v interesu zadnjenavedene banke. Vendar člen 13 Pogodbe o delovanju Evropske unije določa, da je Evropska centralna banka institucija Evropske unije. Uradniki institucij Evropske unije lahko pri opravljanju svojih nalog izvajajo samo pristojnosti, določene v predpisih Unije, in lahko delujejo le v interesu teh institucij. Ni mogoče z nacionalnimi predpisi določati nalog uradnikov institucij Evropske unije in zato pri opravljanju nalog uradnika institucij Evropske unije ni mogoče izvajati pristojnosti, ki jih podeljujejo nacionalni pravni akti. Člen 130 Pogodbe o delovanju Evropske unije, ki zagotavlja neodvisnost Evropske centralne banke, izključuje možnost, da bi guverner Banke Latvije pri opravljanju svojih nalog kot član Sveta Evropske centralne banke lahko deloval kot predstavnik Banke Latvije in ravnal (izključno) v interesu zadnjenavedene banke ali Republike Latvije.
3.

Ali v položaju, kakršen je opisani, ki je predmet postopka v glavni stvari, člen 9 Uredbe (ES) št. 1392/2001 (2) z dne 9. julija 2001 in pojem Unije „prednostna kategorija“ nasprotujeta določbi države članice, kakršna je člen 2(3) uredbe-zakona št. 157/2004, ki jo je sprejela Italijanska republika in določa razlikovanje pri vračanju preplačanega dodatnega plačila, tako da časovno in glede na način vračila ločuje med proizvajalci, ki so zaupali v zahtevano spoštovanje določbe nacionalnega prava, za katero se je izkazalo, da je ni v skladu s pravom Unije, in proizvajalci, ki navedene določbe niso spoštovali?
3.

V okviru drugega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker ni upoštevalo člena 76 Uredbe in ker je izkrivilo dokaze. Splošno sodišče je ugotovilo, da je enostavnost glavna prodajna točka v zvezi z opremo za snemanje glasbe in programsko opremo in je eden od ključnih dejavnikov. Pomanjkljivosti pri preučitvi so vodile do neutemeljenega in napačnega sklepa, ki ni podprt z dejstvi, ki jim je Splošno sodišče pripisalo odločilen pomen za izid spora.
1.

Ali je mogoče člen 148(4) Uredbe št. 1308/2013 (1) razlagati tako, da – z namenom krepitve pogajalske moči proizvajalcev surovega mleka in preprečevanja nepoštenih poslovnih praks ter ob upoštevanju nekaterih strukturnih posebnosti sektorja mleka in mlečnih proizvodov države članice in sprememb na trgu mleka – ne prepoveduje vzpostavitve nacionalnega zakonskega regulatornega okvira, s katerim je omejena svoboda pogodbenih strank, da se pogajata o nakupni ceni surovega mleka, pri čemer je kupcu surovega mleka prepovedano plačilo različnih nakupnih cen surovega mleka prodajalcem tega proizvoda iz iste skupine, ki so razvrščeni v skupine glede na količino prodanega mleka in ne pripadajo priznani organizaciji proizvajalcev mleka, in sicer za surovo mleko enake kakovosti in sestave, kot je mleko, ki se kupcu odda na enak način, kar pomeni, da se stranki ne moreta dogovoriti o drugačni nakupni ceni surovega mleka, tako da bi upoštevali kateri koli drugi dejavnik?
—

ugotovi, da Republika Avstrija s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov za prenos Direktive 2014/24 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju in razveljavitvi Direktive 2004/18/ES (1) v nacionalno pravo oziroma Komisiji ni sporočila teh predpisov, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi te direktive.
2.

Ali je treba člen 29 Direktive 2011/95/EU razlagati tako, da nasprotuje nacionalni določbi, ki le imetnikom pravice do azila z dovoljenjem za stalno prebivanje v polni višini priznava socialno pomoč v obliki zajamčenih minimalnih sredstev glede na potrebe in s tem v enakem obsegu kakor državljanom te države članice, omejevanje dajatev socialne pomoči iz zajamčenih minimalnih sredstev glede na potrebe pa določa za tiste imetnike pravice do azila, ki jim je bilo izdano le dovoljenje za začasno prebivanje, in te osebe s tem glede višine socialne pomoči izenačuje z osebami, upravičenimi do subsidiarne zaščite?
SL Uradni list Evropske unije C 112/5

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof (Avstrija) 3. novembra 2017 – Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG/Finanzamt Feldkirch

(Zadeva C-625/17)

(2018/C 112/08)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Verwaltungsgerichtshof

Stranki v postopku v glavni stvari

Vlagateljica revizije: Verwaltungsgerichtshof

Nasprotna stranka: Finanzamt Feldkirch

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali določba, ki določa dajatev od bilančne vsote kreditnih institucij, nasprotuje svobodi opravljanja storitev v skladu s členom 56 PDEU in naslednjimi in/ali prostemu pretoku kapitala in plačil v skladu s členom 63 PDEU, če mora kreditna institucija s sedežem v Avstriji v zvezi z bančnimi posli s strankami v preostali Evropski uniji plačati dajatev, medtem ko k temu ni zavezana kreditna institucija s sedežem v Avstriji, ki kot obvladujoča družba skupine kreditnih institucij take posle opravlja prek kreditne institucije, ki je članica skupine in ima sedež v drugi državi članici Evropske unije, katere bilanco je treba zaradi pripadnosti skupini konsolidirati z bilanco kreditne institucije, ki je obvladujoča družba skupine, ker je treba dajatev plačati od nekonsolidirane bilančne vsote (ki ni vključena v konsolidirani računovodski izkaz)?
1.

Ali je treba določbe Direktive 2006/112/ES (1), natančneje načela sorazmernosti, davčne nevtralnosti in učinkovitosti, razlagati tako, da nasprotujejo praksi nacionalnega davčnega organa, ki – ne da bi obstajala davčna utaja – ob odmeri davka zavrne pravico do odbitka, ki jo je mogoče uveljavljati na podlagi računa z obračunanim DDV, izdanega v skladu s sistemom običajne obdavčitve, ker meni, da bi bilo pravilno račun za transakcijo izdati v skladu z ureditvijo obrnjene davčne obveznosti, ne da bi se pred zavrnitvijo pravice do odbitka — preverilo, ali lahko izdajatelj računa prejemniku računa vrne napačno plačani znesek DDV, in — preverilo, ali lahko izdajatelj računa ta račun zakonito (v okviru nacionalnega pravnega okvira) popravi in regularizira ter na ta način od davčnega organa pridobi vračilo napačno plačanega davka.
2.

Drugi pritožbeni razlog: kršitev člena 288 PDEU, členov 3 in 13(1) uredbe o splošnih skupinskih izjemah iz leta 2008 in prepovedi diskriminacije Sodba naj bi bila v nasprotju s členom 288 PDEU ter členoma 3 in 13(1) uredbe o splošnih skupinskih izjemah iz leta 2008, ker Splošno sodišče pri pravilni presoji nasprotni stranki ne bi smelo priznati nobene nove pristojnosti za presojo pomoči in bi moralo s sklepom ugotoviti njeno nezdružljivost, če je bila ta pomoč do praga v skladu s členom 6(2) uredbe o splošnih skupinskih izjemah iz leta 2008 že razglašena za združljivo s skupnim trgom na podlagi višjega sekundarnega prava Unije. Poleg tega naj bila pritožnica zaradi izpodbijane sodbe s prepovedjo pridobitve pomoči nad 17 milijonov EUR do višine praga iz uredbe o splošnih skupinskih izjemah iz leta 2008 diskriminirana v primerjavi s konkurenti. Vsak konkurent, tudi tisti s prevladujočim položajem na trgu, naj bi namreč lahko v primerljivem položaju prejel pomoč v skladu z InvZulG do višine praga za primerljivo veliko investicijo.
SL Uradni list Evropske unije C 104/12

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Najwyższy (Poljska) 8. novembra 2017 – Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów/Orange Polska S.A.

(Zadeva C-628/17)

(2018/C 104/15)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Sąd Najwyższy

Stranki v postopku v glavni stvari

Vlagatelj kasacijske pritožbe (tožena stranka): Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo (tožeča stranka): Orange Polska S.A.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 8 v povezavi s členom 9 in členom 2(j) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (1) razlagati tako, da se to, da trgovec uporablja model sklepanja na daljavo pogodb o opravljanju telekomunikacijskih storitev, pri katerem mora potrošnik dokončno odločitev o poslu sprejeti v prisotnosti kurirja, ki dostavi vzorce pogodb, šteje za agresivno tržno prakso z izvajanjem nedopustnega vplivanja:

(a) vselej, saj se med obiskom kurirja potrošnik ne more svobodno seznaniti z vsebino dostavljenih vzorcev;

(b) le v primeru, če potrošnik pred tem ni prejel njemu osebno dostavljenih (na naslov elektronske pošte, na domači naslov) celotnih vzorcev pogodb, čeprav je imel možnost, da se z njihovo vsebino pred obiskom kurirja samostojno seznani na spletni strani trgovca;

(c) le v primeru, če je na podlagi dodatnih preverjanj razvidno, da ta trgovec ali tretji, ki deluje po njegovem naročilu, izvaja nepoštena ravnanja, katerih namen je zmanjšanje potrošnikove svobode izbire pri sprejemanju odločitve o poslu?

(1) UL 2005, L 149, str. 22.
1.

Ali je Sodišče ob upoštevanju člena 3(2)(c) Direktive 2003/86/ES (1) in sodbe Nolan (ECLI:EU:C:2012:638) pristojno za odgovor na vprašanja za predhodno odločanje nizozemskega sodišča glede razlage določb Direktive 2003/86/ES v sporu, ki se nanaša na pravico do prebivanja družinskega člana osebe, ki ji je bila priznana subsidiarna zaščita, če je bila ta direktiva v nizozemskem pravu razglašena za neposredno in brezpogojno uporabljivo za osebe, ki jim je bila priznana subsidiarna zaščita (glej predložitveno odločbo Afdeling bestuursrechtspraak van de Raad van State [oddelek za upravne zadeve državnega sveta Nizozemske] z dne 21. junija 2017, ECLI:NL:RVS:2017:1609, vpisano v vpisnik Sodišča pod številko zadeve C-380/17)?
SL Uradni list Evropske unije C 52/19

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale di Brindisi (Italija) 17. novembra 2017 – kazenski postopek zoper Gianluco Mora

(Zadeva C-646/17)

(2018/C 052/26)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale di Brindisi

Stranka v postopku v glavni stvari

Gianluca Moro

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člene 2(1), 3(1)(c), 6, (1), (2) in (3) Direktive 2012/13/EU (1) ter člen 48 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da nasprotujejo kazenskim procesnim določbam države članice, na podlagi katerih so jamstva v zvezi z obrambo, izhajajoča iz spremembe obtožnega akta, zagotovljena pod – kvalitativno in kvantitativno – drugačnimi pogoji glede na to, ali se sprememba nanaša na dejanske vidike obdolžitev ali pa na njeno pravno opredelitev, pri čemer lahko, natančneje, obdolženec samo v prvem primeru predlaga zanj ugodnejši alternativni postopek izvršitve kazni (t. i. sporazum o priznanju krivde)?

(1) Direktiva 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku (UL L 142, str. 1).
3.

Ali je mogoče člen 9(1) Direktive in njene preostale določbe ali splošna načela prava Evropske unije, ki se uporabijo, razlagati tako, da je v nasprotju z njimi nacionalna določba, kakršen je člen 623 portugalskega zakona o pravdnem postopku, ki – kadar se uporabi za dejansko stanje, nastalo pred začetkom veljavnosti Direktive in pred datumom, določenim kot rok za njen prenos v nacionalno pravo, in v okviru pravnega sredstva, ki je bilo prav tako vloženo pred zadnjenavedenim datumom – a) določa, da pravnomočna obsodba, izrečena v upravnem postopku zaradi kršitve, nima učinkov v nobenem pravdnem postopku, v katerem so predmet spora pravna razmerja, ki so odvisna od storitve kršitve; ali (odvisno od razlage) b) določa, da ta pravnomočna obsodba, izrečena v upravnem postopku zaradi kršitve, v razmerju do tretjih v katerem koli pravdnem postopku, v katerih so predmet spora pravna razmerja, ki so odvisna od storitve kršitve, pomeni zgolj domnevo iuris tantum glede obstoja dejstev, ki tvorijo predpostavke kaznivosti in zakonskih elementov?
1.

Ali je treba določbo 4 Okvirnega sporazuma o delu za določen čas, ki je v prilogi k Direktivi 1999/70 (1), razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki ne določa odpravnine v primeru prenehanja pogodbe o zaposlitvi za določen čas zaradi nadomeščanja drugega delavca, ki ima pravico do vrnitve na svoje delovno mesto, če do tega prenehanja pride zaradi vrnitve nadomeščenega delavca, jo pa določa, če do prenehanja pogodbe o zaposlitvi pride iz drugih zakonsko določenih razlogov?
—

Pritožbi naj se ugodi in sodba Splošnega sodišča z dne 20. julija 2017, T-143/15, Kraljevina Španija/Evropska komisija (ECLI:EU:T:2017:534) naj se razveljavi v delu, v katerem se nanaša na finančni popravek, ki je bil naložen Kraljevini Španiji in s katerim so nekateri odhodki držav članic izključeni iz naslova Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Evropske unije (UL 2015, L 16, str. 33), pri čemer ti odhodki odražajo naravne ovire in kmetijsko okoljske ukrepe Programa razvoja podeželja avtonomne skupnosti Kastilije in Leon, in sicer kar zadeva znesek, ki ustreza delu pomoči za območja z naravnimi ovirami, v višini 1 793 798,22 EUR.