ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (prvi senat)

z dne 8. junija 2016

François Massoulié

proti

Evropskemu parlamentu

„Javni uslužbenci — Uradniki — Parlament — Medinstitucionalna premestitev — Napredovalno obdobje 2014 — Zahteva za pretvorbo ocenjevalnih poročil v točke za delovno uspešnost — Sprememba opredelitve iz pritožbe v zahtevo — Člen 90 Kadrovskih predpisov — Očitna nedopustnost“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero François Massoulié predlaga razglasitev ničnosti odločbe Evropskega parlamenta z dne 8. aprila 2015 o zavrnitvi njegove zahteve za pretvorbo ocenjevalnih poročil, ki so bila pripravljena od njegovega napredovanja v naziv AD 12, v točke za delovno uspešnost.

Odločitev:

Tožba Françoisa Massouliéja se zavrže kot očitno nedopustna. F. Massoulié nosi svoje stroške in stroške Evropskega parlamenta.

Povzetek

Tožbe uradnikov – Predhodna upravna pritožba – Vložitev dveh pritožb zoper isti akt, ki posega v položaj – Dopustnost pritožbe, ki je bila vložena prva

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 90(2))

Akt, ki posega v položaj, je mogoče izpodbijati samo z eno pritožbo. Kadar imata dve pritožbi enak predmet, je samo ena od njiju – in sicer tista, ki je bila vložena prva – pritožba v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov, medtem ko je treba drugo, ki je bila vložena pozneje, obravnavati samo kot obvestilo, v katerem se ponavlja pritožba, in se zaradi nje postopek ne more podaljšati.

(Glej točko 31.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: sklepa z dne 7. junija 1991, Weyrich/Komisija, T‑14/91, EU:T:1991:28, točka 41, in z dne 25. februarja 1992, Torre/Komisija, T‑67/91, EU:T:1992:23, točka 32, ter sodba z dne 11. decembra 2007, Sack/Komisija, T‑66/05, EU:T:2007:370, točki 37 in 41.
Uporaba novih splošnih določb za izvajanje členov 11 in 12 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom v zvezi s prenosom pokojninskih pravic, pridobljenih v okviru drugega pokojninskega sistema, v pokojninski sistem Unije, ki je bil zahtevan pred sprejetjem navedenih določb, vendar je bil opravljen po začetku njihove veljavnosti, ni v nasprotju s členom 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom.

V zvezi s tem se v skladu s splošno priznanim načelom novo pravilo, če ni drugače določeno, uporablja takoj za položaje, ki bodo šele nastali, in tudi za prihodnje učinke položajev, ki so nastali – niso pa še v celoti vzpostavljeni – v času veljavnosti prejšnjega pravila. Drugače velja le za položaje, ki so nastali in so bili dokončno utrjeni v času veljavnosti prejšnjega pravila ter ki ustvarjajo pridobljene pravice. Pravica velja za pridobljeno, če se je dejstvo, na podlagi katerega nastane, uresničilo pred zakonsko spremembo. Vendar to ne velja za pravico, katere dejstvo, na podlagi katerega nastane, se ni uresničilo v času veljavnosti zakonodaje, ki je bila spremenjena.

Po eni strani člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom ne nasprotuje takojšnji uporabi novih splošnih določb za izvajanje.

Po drugi strani obvestitev uradnika ali uslužbenca, ki je vložil predlog za prenos pokojninskih pravic, pridobljenih v okviru drugega pokojninskega sistema, v pokojninski sistem Unije, o predlogu za priznanje pokojninske dobe, še manj pa zgolj vložitev takega predloga, ne spremenita pravnega položaja zadevne osebe in nimata zavezujočih pravnih učinkov. Zato niso obstajale pridobljene pravice uradnika ali uslužbenca, ki bi lahko bile kršene z uporabo novih določb..

Poleg tega je pravica uradnika ali uslužbenca, da se mu prizna pokojninska doba, v celoti vzpostavljena šele po prenosu kapitalizirane vrednosti pravic, pridobljenih v drugem sistemu, v pokojninski sistem Unije.

Nadalje se posamezniki ne morejo sklicevati na načelo varstva zaupanja v pravo, da bi nasprotovali uporabi novega predpisa, še zlasti na področju, na katerem ima zakonodajalec široko diskrecijsko pravico.

(Glej točke od 25 do 28, 30 in 36.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: sodba z dne 13. oktobra 2015, Komisija/Verile in Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, točke od 151 do 154 in 170 ter naveden sodna praksa.
SKLEP PREDSEDNIKA TRETJEGA SENATA

SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

z dne 12. novembra 2015

FM IN FO

proti

Evropski policijski akademiji (CEPOL)

„Mirna rešitev spora — Člen 90(1) Poslovnika — Sporazum strank na pobudo Sodišča za uslužbence — Izbris“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero sta FM in FO v bistvu predlagala: razglasitev ničnosti odločb z dne 22. decembra 2014, s katerima naj bi agencija CEPOL sprejela njuni domnevni odpovedi; in, po potrebi, razglasitev ničnosti odločb agencije CEPOL z dne 10. aprila 2015, s katerima sta bili zavrnjeni pritožbi, ki sta ju tožeči stranki vložili med 13. in 17. februarjem 2015; povrnitev nepremoženjske in premoženjske škode, ki sta ju utrpeli tožeči stranki.

Odločitev:

Zadeva F‑105/15 se izbriše iz vpisnika Sodišča za uslužbence. CEPOL nosi svoje stroške in stroške, ki sta jih priglasila FM in FO, v skladu z medsebojnim sporazumom.

Povzetek

Tožbe uradnikov — Mirna rešitev spora pred Sodiščem za uslužbence — Izbris iz vpisnika

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 91(1))

(Glej točko 3.)
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(tretji senat)

25. marec 2015

Claudio Necci

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Uradniki — Pokojnine — Prenos pokojninskih pravic, pridobljenih v nacionalnem pokojninskem sistemu — Predlog za priznanje pokojninske dobe — Prepozna pritožba — Nespoštovanje predhodnega postopka — Očitna nedopustnost“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero C. Necci predlaga razglasitev ničnosti predloga z dne 18. marca 2014, s katerim je Evropska komisija na njegovo zahtevo določila število let pokojninske dobe, ki se priznajo v pokojninskem sistemu Unije na podlagi prenosa pokojninskih pravic, ki jih je pridobil v italijanskem pokojninskem sistemu.

Odločitev:

Tožba se zavrže kot očitno nedopustna. C. Necci nosi svoje stroške.

Povzetek

Tožbe uradnikov – Akt, ki posega v položaj – Pojem – Predlog za prenos pokojninskih pravic, pridobljenih pred nastopom službe pri Uniji, v sistem Unije – Vključitev

(Kadrovski predpisi, člena 90 in 91)

Kar zadeva prenos pokojninskih pravic iz nacionalnega pokojninskega sistema v sistem Unije, se predlog za priznanje pokojninske dobe ne sme šteti za preprost namen služb institucije, da zadevnemu uradniku pred dejanskim prejemom njegovega soglasja zagotovijo informacije. Predlog za priznanje pokojninske dobe je namreč akt, ki posega v položaj zadevnega uradnika.

(Glej točko 13.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: sodba Verile in Gjergji/Komisija, F‑130/11, EU:F:2013:195, točke od 38 do 44 in navedena sodna praksa, predmet pritožbe, ki poteka pred Splošnim sodiščem Evropske unije, zadeva T‑104/14 P.
Načelo enakega obravnavanja je kršeno, kadar se dve kategoriji oseb, katerih pravni in dejanski položaj se bistveno ne razlikujeta, obravnavata različno ali kadar se različni položaji obravnavajo enako, razen če tako obravnavanje ni objektivno upravičeno. Enako velja za načelo prepovedi diskriminacije, ki je samo poseben izraz splošnega načela enakosti in skupaj z njim pomeni eno od temeljnih pravic Unije, katerih spoštovanje zagotavlja Sodišče Evropske unije.

V tem pogledu je notranji natečaj, ki se ga odloči organizirati posamezna institucija v skladu s Kadrovskimi predpisi in s katerim namerava med drugim stalno zaposliti svoje začasne uslužbence, po naravi namenjen le uradnikom in začasnim uslužbencem, ki so zaposleni v tej instituciji, ne glede na naziv. Pravni in dejanski položaj teh uradnikov in začasnih uslužbencev, vključno s tistimi, ki so bili napoteni na delovno mesto zunaj institucije, kar zadeva možnost dostopa do takšnega natečaja, torej ni primerljiv s pravnim in dejanskim položajem začasnih uslužbencev, ki so v službi v izvajalski agenciji, ki je ločena od te institucije, in torej niso zaposleni pri instituciji. Zato ni mogoče utemeljeno trditi, da sta bili z obvestilom o natečaju kršeni načeli enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije s tem, ko so bili k notranjemu natečaju pripuščeni uradniki institucije, vključno s tistimi, ki so bili napoteni v izvajalske agencije kot začasni uslužbenci, in s prepovedjo dostopa začasnim uslužbencem, ki jih neposredno zaposlijo navedene agencije.

(Glej točke od 48 do 50.)

Sodišče prve stopnje, sodba z dne 8. novembra 1990, Bataille in drugi/Parlament, T‑56/89, EU:T:1990:64, točka 47;

Sodišče za uslužbence, sodba z dne 24. septembra 2009, Brown/Komisija, F‑37/05, EU:F:2009:121, točka 64 in navedena sodna praksa.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (drugi senat)

z dne 21. oktobra 2015

Maria Lucia Arsène

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Osebni prejemki — Izselitveni dodatek — Pogoj iz člena 4(1)(b) Priloge VII h Kadrovskim predpisom — Desetletno referenčno obdobje — Izhodišče — Neupoštevanje obdobij zaposlitve v mednarodni organizaciji — Analogna uporaba določb člena 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom — Običajno prebivališče zunaj države, v katero je razporejen, pred opravljanjem nalog v mednarodni organizaciji — Člen 81 Poslovnika — Očitno neutemeljena tožba“

Predmet

:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi njenega člena 106a, s katero M. L. Arsène predlaga, prvič, razglasitev ničnosti sklepa Evropske komisije z dne 11. novembra 2013, s katerim ji je ta zavrnila prejemanje izselitvenega dodatka, in, drugič, naj se Komisiji naloži, da ji izplača ta dodatek od začetka njene zaposlitve, skupaj z zamudnimi obrestmi.

Odločitev

:

Tožba se zavrne kot očitno neutemeljena. M. L. Arsène nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija.

Povzetek

Uradniki — Osebni prejemki — Izselitveni dodatek — Pogoji za dodelitev — Običajno prebivališče zunaj države članice opravljanja dela v referenčnem obdobju — Izračun obdobja — Neupoštevanje obdobij zaposlitve, opravljenih za državo ali mednarodno organizacijo

(Kadrovski predpisi, Priloga VII, člen 4(1)(b))

Pri določitvi izhodišča desetletnega referenčnega obdobja iz člena 4(1)(b) Priloge VII h Kadrovskim predpisom je treba, glede na neobstoj posebnih navedb v tej določbi, po analogiji z določbami člena 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom izločiti obdobja, v katerih je uradnik delal za državo ali mednarodno organizacijo. To pomeni, da dejstvo, da je uradnik delal v službi države ali mednarodne organizacije, zadevnemu uradniku ne odvzema pravice do prejemanja izselitvenega dodatka, da pa je treba izhodišče referenčnega obdobja ustrezno zamakniti, da se preveri, ali je ta res preživel deset let zunaj evropskega ozemlja države, katere državljanstvo ima ali je imel, ne da bi v teh desetih letih delal za državo ali mednarodno organizacijo.

Če je namreč uradnik dejansko običajno prebival zunaj ozemlja države zaposlitve, vendar je delal za državo ali mednarodno organizacijo, ni mogoče šteti, da je navedeni uradnik prekinil trajne vezi z državo zaposlitve, katere državljanstvo ima ali je imel. Torej preprosto dejstvo, da je zadevna oseba v desetletnem referenčnem obdobju delala za državo ali mednarodno organizacijo, izpodbije domnevo, po kateri je mogoče trajne vezi z državo zaposlitve, katere državljanstvo ima ali je imela, šteti za pretrgane.

(Glej točki 36 in 46.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: sodbe z dne 25. septembra 2007, Cavallaro/Komisija,F‑108/05, EU:F:2007:164, točka 74; z dne 5. decembra 2012, Grazyte/Komisija,F‑76/11, EU:F:2012:173, točki 50 in 54 ter navedena sodna praksa, in z dne 30. januarja 2014, Ohrgaard/Komisija,F‑151/12, EU:F:2014:8, točka 36.
Nobena izrecna določba prava Unije institucijam ne nalaga splošne obveznosti, da naslovnike obveščajo o pravnih sredstvih in rokih, v katerih jih je mogoče vložiti, in ta neobstoj navedbe ne more biti povod za opravičljivo napako tožeče stranke glede pravnih sredstev in rokov.

(Glej točko 29.)

Sodišče prve stopnje: sklep Braun-Neumann/Parlament, T‑306/08 P, EU:T:2009:6, točka 34;

Sodišče za uslužbence: sklep Barthel in drugi/Sodišče, F‑84/11, EU:F:2012:160, točka 35.
Uporaba novih splošnih določb za izvajanje členov 11 in 12 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom v zvezi s prenosom pokojninskih pravic, pridobljenih v okviru drugega pokojninskega sistema, v pokojninski sistem Unije, ki je bil zahtevan pred sprejetjem navedenih določb, vendar je bil opravljen po začetku njihove veljavnosti, ni v nasprotju s členom 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom.

V zvezi s tem se v skladu s splošno priznanim načelom novo pravilo, če ni drugače določeno, uporablja takoj za položaje, ki bodo šele nastali, in tudi za prihodnje učinke položajev, ki so nastali – niso pa še v celoti vzpostavljeni – v času veljavnosti prejšnjega pravila. Drugače velja le za položaje, ki so nastali in so bili dokončno utrjeni v času veljavnosti prejšnjega pravila ter ki ustvarjajo pridobljene pravice. Pravica velja za pridobljeno, če se je dejstvo, na podlagi katerega nastane, uresničilo pred zakonsko spremembo. Vendar to ne velja za pravico, katere dejstvo, na podlagi katerega nastane, se ni uresničilo v času veljavnosti zakonodaje, ki je bila spremenjena.

Po eni strani člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom ne nasprotuje takojšnji uporabi novih splošnih določb za izvajanje.

Po drugi strani obvestitev uradnika ali uslužbenca, ki je vložil predlog za prenos pokojninskih pravic, pridobljenih v okviru drugega pokojninskega sistema, v pokojninski sistem Unije, o predlogu za priznanje pokojninske dobe, še manj pa zgolj vložitev takega predloga, ne spremenita pravnega položaja zadevne osebe in nimata zavezujočih pravnih učinkov. Zato niso obstajale pridobljene pravice uradnika ali uslužbenca, ki bi lahko bile kršene z uporabo novih določb.

Poleg tega je pravica uradnika ali uslužbenca, da se mu prizna pokojninska doba, v celoti vzpostavljena šele po prenosu kapitalizirane vrednosti pravic, pridobljenih v drugem sistemu, v pokojninski sistem Unije.

(Glej točke od 32 do 35 in 37.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: sodba z dne 13. oktobra 2015, Komisija/Verile in Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, točke od 151 do 154 in navedena sodna praksa.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 16. decembra 2013

Silvana Roda

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Družinska pokojnina — Smrt nekdanjega zakonskega partnerja — Preživnina — Predhodni postopek — Zahteva vložitve pritožbe — Zamuda — Očitna nedopustnost“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE na podlagi njenega člena 106a, s katero S. Roda predlaga naložitev Evropski komisiji, naj ji plača 35 % zneska starostne pokojnine njenega nekdanjega zakonskega partnerja, ki je umrl, od datuma njegove smrti, povečanega za obresti na še neizplačane zneske.

Odločitev:

Tožba se zavrže kot očitno nedopustna. S. Roda nosi svoje stroške.

Povzetek

Pritožbe uradnikov – Predhodna upravna pritožba – Roki – Narava javnega reda – Sodni preizkus po uradni dolžnosti

(Kadrovski predpisi, člen 90(2))

Trimesečni rok za vložitev pritožbe zoper akt, ki posega v položaj, določen v členu 90(2) Kadrovskih predpisov, je del javnega reda in ni predmet diskrecije strank in sodišča, ker je bil uveden za zagotavljanje jasnosti in varnosti pravnih položajev ter gotovosti prava. Sodišče Unije mora torej po uradni dolžnosti preveriti, ali je bil upoštevan.

(Glej točko 13.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 7. september, Krahl/Komisija, T‑358/03, točka 35 in navedena sodna praksa.
Iz členov 19, tretji odstavek, in 21, prvi odstavek, Statuta Sodišča izhaja, da mora tožečo stranko zastopati oseba, ki je za to upravičena, in da je mogoče tožbo pri sodišču Unije veljavno vložiti le, če jo podpiše ta oseba. Na podlagi člena 7(1) Priloge I k Statutu Sodišča se te določbe uporabijo tudi za postopek pred Sodiščem za uslužbence. Niti Statut niti Poslovnik Sodišča za uslužbence pa ne določata nikakršne izjeme ali odstopanja od te obveznosti.

Zahteva po lastnoročnem podpisu zastopnika tožeče stranke namreč ob upoštevanju cilja pravne varnosti zagotavlja pristnost vloge in izključuje tveganje, da ta ni delo odvetnika ali svetovalca, ki je za to upravičen. S tem zadnji kot pomočnik sodišča izpolni bistveno vlogo, ki mu je zaupana s Statutom Sodišča in Poslovnikom Sodišča za uslužbence, da s svojim sodelovanjem omogoči tožeči stranki dostop do navedenega sodišča. Zato je treba to zahtevo obravnavati kot bistveno pravilo obličnosti in ga dosledno uporabljati, tako da njegovo nespoštovanje povzroči nedopustnost tožbe.

(Glej točki 20 in 21.)

Sodišče: 5. december 1996, Lopes proti Sodišču, C‑174/96 P, točka 8 in navedena sodna praksa;

Sodišče prve stopnje: 23. maj 2007, Parlament proti Eistrupu, T‑223/06 P, točke od 50 do 52.
Ker mora zainteresirana oseba v skladu s sistemom Kadrovskih predpisov vložiti pritožbo zoper odločbo, ki jo izpodbija, in tožbo zoper odločbo o zavrnitvi te pritožbe, je tožba dopustna, če je usmerjena le zoper odločbo, zoper katero je bila vložena pritožba, le zoper odločbo, s katero je bila pritožba zavrnjena, ali zoper obe odločbi skupaj, če sta bili pritožba in tožba vloženi v rokih iz členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov. Vendar lahko sodišče v skladu z načelom ekonomičnosti postopka ugotovi, da ni treba posebej odločiti o tožbenih razlogih, usmerjenih zoper odločbo o zavrnitvi pritožbe, če se ugotovi, da ti tožbeni razlogi nimajo samostojne vsebine in se dejansko skladajo s tistimi, ki so usmerjeni zoper odločbo, proti kateri je bila vložena pritožba. Zlasti to lahko velja, če sodišče Unije ugotovi, da odločba o zavrnitvi pritožbe, kar je v tej zadevi odločba zaradi molka organa, le potrjuje odločbo, zoper katero je bila vložena pritožba, in zato razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi pritožbe na pravni položaj zainteresirane osebe ne bi imela nobenega učinka, ki bi bil drugačen od učinka, ki izhaja iz same razglasitve ničnosti te odločbe o zavrnitvi.

Ker odločba o zavrnitvi pritožbe ne vsebuje ponovne preučitve položaja zadevne osebe glede na nove pravne ali dejanske okoliščine, ampak izpodbijano odločbo le potrjuje, je treba preučiti zakonitost prvotnega akta, ki posega v položaj, ob upoštevanju obrazložitve, navedene v odločbi o zavrnitvi pritožbe, pri čemer se šteje, da se ta obrazložitev ujema z navedenim aktom.

(Glej točki 30 in 31)

Sodišče: sodba Vainker/Parlament, 293/87, EU:C:1989:8, točki 7 in 8;

Splošno sodišče Evropske unije: sodba Komisija/Birkhoff, T‑377/08 P, EU:T:2009:485, točki 58 in 59 ter navedena sodna praksa; 21. september 2011, Adjemian in drugi/Komisija, T‑325/09 P, EU:T:2011:506, točka 33.
Iz člena 19, prvi odstavek, Statuta Sodišča, ki se za Sodišče za uslužbence uporablja na podlagi člena 7(1) Priloge I k navedenemu statutu, izhaja, da lahko institucijam pomaga odvetnik. Plačilo tega odvetnika spada v okvir pojma nujni izdatki, ki nastanejo zaradi postopka, ne da bi morala institucija dokazati, da je bila ta pomoč objektivno utemeljena.

Čeprav dejstvo, da je za institucijo posredovalo več uslužbencev in odvetnik, nima posledic na ugotovitev, ali so ti stroški morda taki, da se lahko povrnejo, saj nič ne omogoča njihove načelne izključitve, pa to lahko vpliva na določitev zneska stroškov, nastalih zaradi postopka, ki bodo na koncu povrnjeni. Vsaka presoja, ki bi pravico institucije, da zahteva povračilo dela ali celotne nagrade, izplačane za opravljene storitve odvetniku, podredila „objektivni“ potrebi po teh storitvah, bi v resnici pomenila posredno omejitev pravice, ki jo zagotavlja člen 19, prvi odstavek, Statuta Sodišča, sodišče Unije pa bi moralo presojo institucij in organov, ki so odgovorni za organizacijo svojih služb, nadomestiti z lastno presojo. Taka presoja pa ni v skladu s členom 19, prvi odstavek, Statuta Sodišča niti s pristojnostmi glede notranje organizacije, ki jo imajo institucije in organi Unije v zvezi z vodenjem svojih zadev pred sodišči Unije. Nasprotno pa je upoštevanje posredovanja enega uslužbenca ali več ob zadevnem odvetniku v skladu z diskrecijsko pravico, ki jo ima sodišče Unije v okviru postopka za odmero stroškov na podlagi člena 91(b) Poslovnika Sodišča za uslužbence.

(Glej točki 34 in 35.)

Sodišče: sklepa Dietz/Komisija, 126/76 DEP, EU:C:1979:158, točka 6, in Komisija/Kallianos, C-323/06 P-DEP, EU:C:2012:49, točki 10 in 11;

Splošno sodišče Evropske unije: sklepa Kerstens/Komisija, T-498/09 P-DEP, EU:T:2012:147, točka 20, in Marcuccio/Komisija, T-278/07 P-DEP, EU:T:2013:269, točki 14 in 15.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(drugi senat)

z dne 7. julija 2011

Zadeva F-21/11

Antonio Gerardo Pirri

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Osebe, ki uveljavljajo status uradnika oziroma uslužbenca Evropske unije – Tožba – Očitna nedopustnost – Nespoštovanje predhodnega postopka“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero A. G. Pirri, ki je zaposlen na Istituto Vigilanza Notturna Gallarate S.r.l., Sodišču za uslužbence v bistvu predlaga, naj mu prizna status pogodbenega člana osebja Komisije, natančneje Skupnega raziskovalnega središča (JRC), in posledično Komisiji naloži dodelitev plačila in drugih finančnih ugodnosti, do katerih naj bi bil upravičen na podlagi navedenega statusa, ter plačilo odškodnine za škodo, ki naj bi jo utrpel.

Odločitev: Tožba se zavrže kot očitno nedopustna. Tožeča stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

Uradniki – Pravno sredstvo – Pogoji dopustnosti – Spoštovanje predhodnega upravnega postopka

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

V sistemu pravnih sredstev, urejenem s členoma 90 in 91 Kadrovskih predpisov, mora biti tožba, vložena na Sodišču za uslužbence, usmerjena zoper akt, ki posega v položaj – bodisi z odločbo, ki jo je sprejel organ, pristojen za imenovanja (OPI), ali organ, pooblaščen za sklepanje pogodb (OPSP), bodisi s tem, da eden od navedenih organov ni sprejel ukrepa, ki ga določajo Kadrovski predpisi –, pri tem pa je taka tožba dopustna le, če je zadevna oseba pred tem v skladu s členom 90(2) Kadrovskih predpisov na OPI ali OPSP vložila pritožbo zoper akt, ki posega v položaj, in če je bila navedena pritožba zavrnjena izrecno ali zaradi molka organa. Poleg tega se mora predhodni upravni postopek, kadar želijo uradnik ali uslužbenec ali celo oseba zunaj institucije pri upravi doseči, da v zvezi z njimi sprejme odločbo, začeti s predlogom zadevne osebe na podlagi člena 90(1) Kadrovskih predpisov, naj OPI ali OPSP sprejmeta predlagano odločbo, zoper zavrnitev navedenega predloga pa je nato mogoče vložiti pritožbo.

(Glej točko 12.)