ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 4(2) Direktive 2001/23/ES o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov, ki določa, da če pogodba o zaposlitvi ali delovno razmerje preneha, ker se delovni pogoji zaradi prenosa bistveno spremenijo v škodo delavca, se šteje, da je delodajalec odgovoren za prenehanje pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja, je treba razlagati tako, da pri prenehanju pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja, do katerega pride zaradi izpolnitve pogojev za uporabo te določbe in ne da bi pridobitelj kakor koli prekršil svoje obveznosti, ki izhajajo iz omenjene direktive, držav članic ne zavezuje, da bi morale delavcu zagotavljati pravico do denarne odškodnine v breme pridobitelju pod enakimi pogoji kot pravico, ki jo delavec lahko uveljavlja, če delodajalec nezakonito prekine njegovo pogodbo o zaposlitvi ali delovno razmerje. Vendar mora nacionalno sodišče v okviru svojih pristojnosti zagotavljati, da v podobnem primeru vsaj pridobitelj nosi posledice, ki jih upoštevno nacionalno pravo pripisuje prenehanju pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja, za katero je odgovoren delodajalec, kot je plačilo plače in drugih ugodnosti, ki na podlagi tega prava ustrezajo odpovednemu roku, ki ga mora navedeni delodajalec spoštovati.

(Glej točki 30 in 35 ter izrek.)
1.

Republika Avstrija s tem, da je določila, da morajo avtomobili, ki so bili pred tem registrirani v drugih državah članicah in ki zaradi starosti niso bili predmet ES-homologacije, ob njihovi prvi registraciji v Avstriji spoštovati mejne vrednosti na področju izpušnih plinov in hrupa, ki so strožje od tistih, ki so za njih veljale prvotno, to so vrednosti, določene z Direktivo Sveta 93/59/EGS z dne 28. junija 1993 o spremembah Direktive 70/220/EGS o približevanju zakonodaje držav članic o ukrepih proti onesnaževanju zraka z emisijami iz motornih vozil in Direktivo Sveta 92/97/EGS z dne o spremembah Direktive 70/157/EGS o približevanju zakonodaje držav članic o dovoljeni ravni hrupa in izpušnem sistemu motornih vozil, medtem ko za že registrirana vozila z istimi značilnostmi ob njihovi ponovni registraciji v tej državi ta zahteva ne velja, ni izpolnila obveznosti iz člena 28 ES.
Država članica, ki javnim obratovalcem komunikacijskih omrežij naloži splošno obveznost izvedbe pogajanj v zvezi s pogodbami o dostopu do telekomunikacijskega omrežja, nepravilno prenese člen 4(1) Direktive 2002/19 o dostopu do elektronskih komunikacijskih omrežij in pripadajočih naprav ter o njihovem medomrežnem povezovanju, ki se nanaša na obveznost izvedbe pogajanj o vzajemnem medomrežnem povezovanju, in zato ne izpolni obveznosti iz te direktive.

Člen 4(1), drugi stavek, navedene direktive obratovalcem namreč omogoča, da ponudijo dostop in medomrežno povezovanje drugim podjetjem pod podrobnimi pravili in pogoji, ki so usklajeni z obveznostmi, ki jih naloži nacionalni regulativni organ. Med njimi so obveznosti, ki jih lahko ta organ na podlagi člena 8(2) te direktive po analizi trga naloži obratovalcem s pomembno tržno močjo. Glede tega je iz skupnega branja členov 8 in 12(1)(b) navedene direktive razvidno, da lahko nacionalni regulativni organ po analizi trga naloži obratovalcem s pomembno tržno močjo obveznost, da se s podjetji v dobri veri pogajajo v zvezi s sklenitvijo pogodbe. Vendar nacionalna ureditev ne temelji na dvojnosti sistemov glede na moč podjetij, ampak vodi do enakega obravnavanja vseh obratovalcev, ne da bi bilo nacionalnemu regulativnemu organu omogočeno, da pred posredovanjem ali med preučevanjem zahtevka podjetja, ki želi dostop do telekomunikacijskega omrežja, upošteva konkretne primere. Obveznost izvedbe pogajanj v dobri veri v zvezi s pogodbami o dostopu, ki jo določa nacionalna ureditev, namreč povzroči to, da se taka obveznost naloži brez predhodne presoje stopnje učinkovite konkurence na zadevnem trgu. Nacionalna ureditev prav tako ne omogoča, da bi se ta obveznost odpravila ali spremenila, če bi se konkurenca na tem trgu povečala.

Poleg tega, kot je navedeno v devetnajsti uvodni izjavi navedene direktive, morajo posredovanja nacionalnega regulativnega organa poleg povečevanja konkurence uravnotežiti pravice lastnika infrastrukture do izkoriščanja svoje infrastrukture za lastne namene in pravice drugih izvajalcev storitev do dostopa do naprav, ki jih potrebujejo za opravljanje konkurenčnih storitev.

Še več, v skladu s členom 12(2) Direktive 2002/19 so posredovanja nacionalnega regulativnega organa opredeljena s potrebo, da se upoštevajo dejavniki, navedeni v tej določbi, med katerimi je potreba po dolgoročnem varstvu konkurence, ter s potrebo, da se preučita sorazmernost obveznosti, ki jih namerava naložiti ta organ pri dostopu do posebnih omrežnih elementov, in njihova uporaba glede na cilje iz člena 8 Direktive 2002/21 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve. Vendar s tem, da ne določa posredovanja nacionalnega regulativnega organa pred naložitvijo obveznosti izvedbe pogajanj v zvezi s pogodbami o dostopu, nacionalna ureditev ne omogoča nobene presoje položaja na podlagi dejavnikov iz navedenega člena 12(2).

(Glej točke od 37 do 44 in 49 ter točko 1 izreka.)
(Glej točke od 20 do 22.)

Vročitev s hitro pošiljko ne pomeni vročitve s priporočeno pošiljko in s povratnico v smislu pravila 62(1) Uredbe št. 2868/95 za izvedbo Uredbe št. 40/94 o znamki skupnosti.

Kadar Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) ne more dokazati, da je bil dokument pravilno vročen, ali celo kadar določbe, ki se uporabljajo za njegovo vročitev, niso bile upoštevane, pa je naslovnik navedeni dokument prejel, iz pravila 68 Uredbe št. 2868/95 za izvedbo Uredbe št. 40/94 o znamki skupnosti izhaja, da Urad lahko zagotovi dokaz o datumu prejetja zadevnega dokumenta in da se šteje, da je bil dokument vročen na ta dan.

(Glej točko 23.)
Zadeva C-310/07

Svenska staten

proti

Andersu Holmqvistu

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Lunds tingsrätt)

„Približevanje zakonodaj — Varstvo delavcev ob plačilni nesposobnosti delodajalca — Direktiva 80/987/EGS — Člen 8a — Dejavnosti v več državah članicah“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca D. Ruiz-Jaraboja Colomerja, predstavljeni 3. junija 2008 I ‐ 7873

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 16. oktobra 2008 I ‐ 7891

Povzetek sodbe

Socialna politika – Približevanje zakonodaj – Varstvo delavcev ob plačilni nesposobnosti delodajalca – Direktiva 80/987

(Direktiva Sveta 80/987, kot je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2002/74, člen 8a)

Člen 8a Direktive 80/987 o približevanju zakonodaje držav članic o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti njihovega delodajalca, kot je bila spremenjena z Direktivo 2002/74/ES, je treba razlagati tako, da za to, da bi se za podjetje s sedežem v državi članici štelo, da opravlja dejavnosti na ozemlju druge države članice, ni potrebno, da ima podružnico ali stalno poslovno enoto v tej drugi državi članici. Vendar mora biti to podjetje v zadnjenavedeni državi članici stalno gospodarsko prisotno, za kar je značilen obstoj človeških virov, ki mu omogočajo opravljanje dejavnosti v njej. Pri prevoznem podjetju s sedežem v državi članici sama okoliščina, da delavec, ki je zaposlen v navedenem podjetju v tej državi članici, dobavlja blago med zadnjenavedeno državo članico in drugo državo članico, ne omogoča ugotovitve, da je navedeno podjetje stalno gospodarsko prisotno v drugi državi članici.

(Glej točko 36 in izrek.)
Pravo Skupnosti ne vpliva na pristojnosti držav članic, da organizirajo svoje sisteme socialne varnosti in da sprejmejo zlasti pravila, ki so namenjena ureditvi porabe farmacevtskih proizvodov v interesu finančnega ravnovesja njihovih sistemov zagotavljanja zdravstvenega skrbstva, ter da organizirajo in zagotavljajo zdravstvene storitve in zdravstveno varstvo.

Za nacionalne določbe, ki določajo zahteve, ki jih morajo zunanje lekarne izpolnjevati, ko se potegujejo za oskrbo bolnišnic z zdravili, in ki se ne nanašajo na lastnosti zdravil, ampak samo na načine, kako se lahko prodajajo, je treba šteti, da se nanašajo na načine prodaje. Čeprav se te določbe uporabljajo brez razlikovanja za vse zadevne subjekte, ki opravljajo dejavnost na ozemlju države članice, ki jih je sprejela, pa lekarnam, ustanovljenim v drugih državah članicah, ne v tej državi članici, povzročajo težavnejšo in dražjo oskrbo bolnišnic te države članice z zdravili kot lekarnam, ustanovljenim v tej državi članici, ker uvajajo niz kumulativnih pogojev, s katerimi se de facto zahteva določena geografska bližina med lekarno, ki dobavlja zdravila, in bolnišnico, ki so ji namenjena. Zato lahko take določbe ovirajo trgovino znotraj Skupnosti in pomenijo ukrep z enakim učinkom kot količinska omejitev pri uvozu, prepovedan s členom 28 ES.

Vendar je predpis, s katerim se omejuje s Pogodbo zagotovljena temeljna svoboščina, kakršen je prosti pretok blaga, mogoče utemeljiti z varovanjem javnega zdravja, če je primeren za uresničitev zasledovanega cilja in ne preseže okvirov, nujnih za doseganje tega cilja. Po eni strani se z zadevnimi določbami uresničuje cilj zagotovitve zanesljive in kakovostne oskrbe bolnišnic zadevne države članice in zato varuje javno zdravje. Po drugi strani se z njimi v sistem z zunanjo oskrbo prenašajo zahteve, analogne tistim, ki so značilne za sistem z interno oskrbo. Če je sklenitev pogodbe o oskrbi z lekarno druge bolnišnice ali zunanjo lekarno odvisna od zadevnih določb, ki določajo pogoje, analogne tistim, ki veljajo v okviru sistema z interno oskrbo, torej zahtevo, da je lekarnar po eni strani odgovoren za oskrbo z zdravili in po drugi strani zadostno in hitro na voljo na kraju samem, te določbe zagotavljajo enakovrednost in združljivost med vsemi elementi sistema oskrbe bolnišnic z zdravili v zadevni državi članici in tako zagotavljajo enotnost in ravnovesje tega sistema. Zato so te določbe nujne za uresničitev cilja o zagotovitvi višje ravni varovanja javnega zdravja in ne presegajo okvirov takšne nujnosti.

(Glej točke 30, 31, od 33 do 35, 44, 48, 49 in od 55 do 57.)
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 5. junija 2008 – Komisija proti Poljski

(Zadeva C-170/07)

„Neizpolnitev obveznosti države — Notranje obdavčitve — Obveznost tehničnega pregleda uvoženih rabljenih vozil — Člena 28 ES in 30 ES — Direktiva 96/96/ES — Priznanje tehničnih pregledov, opravljenih v drugih državah članicah“

Prosti pretok blaga — Količinske omejitve — Ukrepi z enakim učinkom (člena 28 ES in 30 ES; Direktiva Sveta 96/96, člena 3(1) in 2) (Glej točke od 42 do 52 in izrek.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev člena 28 ES – Nacionalna ureditev, ki nalaga, da je treba glede uvoženih vozil opraviti tehnični pregled pred njihovo registracijo, medtem ko za nacionalna vozila, ki imajo iste značilnosti, taka zahteva ne velja.

Izrek

1. S tem da je določila, da morajo uvožena rabljena vozila, ki so bila pred tem registrirana v drugih državah članicah, pred njihovo registracijo na Poljskem predhodno opraviti tehnični pregled, Republika Poljska ni izpolnila obveznosti iz člena 28 ES.

2. Republiki Poljski se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 5. junija 2008 – Komisija proti Poljski

(Zadeva C-170/07)

„Neizpolnitev obveznosti države — Notranje obdavčitve — Obveznost tehničnega pregleda uvoženih rabljenih vozil — Člena 28 ES in 30 ES — Direktiva 96/96/ES — Priznanje tehničnih pregledov, opravljenih v drugih državah članicah“

Prosti pretok blaga — Količinske omejitve — Ukrepi z enakim učinkom (člena 28 ES in 30 ES; Direktiva Sveta 96/96, člena 3(1) in 2) (Glej točke od 42 do 52 in izrek.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev člena 28 ES – Nacionalna ureditev, ki nalaga, da je treba glede uvoženih vozil opraviti tehnični pregled pred njihovo registracijo, medtem ko za nacionalna vozila, ki imajo iste značilnosti, taka zahteva ne velja.

Izrek

1. S tem da je določila, da morajo uvožena rabljena vozila, ki so bila pred tem registrirana v drugih državah članicah, pred njihovo registracijo na Poljskem predhodno opraviti tehnični pregled, Republika Poljska ni izpolnila obveznosti iz člena 28 ES.
Zadeva C-173/07

Emirates Airlines – Direktion für Deutschland

proti

Dietherju Schenklu

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Frankfurt am Main)

„Letalski prevoz — Uredba (ES) št. 261/2004 — Odškodnina za potnike v primeru odpovedi leta — Področje uporabe — Člen 3(1)(a) — Pojem ‚let‘“

Sklepni predlogi generalne pravobranilke E. Sharpston, predstavljeni 6. marca 2008 I - 5239

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 10. julija 2008 I - 5252

Povzetek sodbe

Promet – Zračni promet – Uredba št. 261/2004 – Skupna pravila glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov – Področje uporabe

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 261/2004, člen 3(1)(a))

Pojem „let“ v smislu Uredbe št. 261/2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov je treba razlagati tako, da ga v bistvu sestavlja en zračni prevoz, ki je na določen način tudi „enota“ tega prevoza, ki ga izvede letalski prevoznik, ki določi svojo pot. Iz tega izhaja, da povratnega leta ni mogoče šteti za en in isti let. Zato se člena 3(1)(a) te uredbe, v skladu s katerim se slednja uporablja za potnike, ki odhajajo z letališča na ozemlju države članice, za katero se Pogodba uporablja, ne bi uporabilo v situaciji povratnega leta, v kateri se potniki, ki so prvotno odleteli z letališča na ozemlju države članice, vrnejo na to letališče na letalu, ki prileti z letališča na ozemlju tretje države. Okoliščina, da je povratni let predmet ene rezervacije, ne vpliva na razlago te določbe.

(Glej točke 40, 47, 53 in izrek.)
1.

Veliko vojvodstvo Luksemburg, s tem da ni sprejelo zakonov in drugih predpisov za uskladitev z Direktivo Komisije 2005/51/ES z dne 7. septembra 2005 o spremembi Priloge XX k Direktivi 2004/17/ES in Priloge VIII k Direktivi 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta o javnih naročilih, ni izpolnilo obveznosti iz te direktive.
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Stanje, ki ga je treba upoštevati – Stanje ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 9.)

2. Države članice – Obveznosti – Izvršitev direktiv – Neizpolnitev obveznosti –Utemeljitev na podlagi nacionalnega prava – Nedopustnost (člen 226 ES) (Glej točko 10.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje določb, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2004/38/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS (UL L 158, str. 77 in – popravki – UL 2004, L 229, str. 35 in UL 2005, L 197, str. 34), v predvidenem roku.

Izrek

Izrek

1) Veliko vojvodstvo Luksemburg, s tem da ni sprejelo vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2004/38/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS, ni izpolnilo obveznosti iz te direktive.

2) Velikemu vojvodstvu Luksemburg se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti

–

Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče

–

Stanje, ki ga je treba upoštevati

–

Stanje po preteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 7.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Neposredovanje poročila o informacijah, določenih s členom 3(2) Odločbe št. 280/2004/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o mehanizmu za spremljanje emisij toplogrednih plinov v Skupnosti in o izvajanju Kjotskega protokola, v predpisanem roku – Informacije o nacionalnih projekcijah emisij toplogrednih plinov in sprejetih ukrepov za omejitev in/ali zmanjšanje teh emisij.

Izrek

Izrek

1. Veliko vojvodstvo Luksemburg, s tem da ni poslalo informacij, zahtevanih v členu 3(2) Odločbe št. 280/2004/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o mehanizmu za spremljanje emisij toplogrednih plinov v Skupnosti in o izvajanju Kjotskega protokola, ni izpolnilo obveznosti iz te določbe.

2. Velikemu vojvodstvu Luksemburg se naloži plačilo stroškov.
54

Glede navedenega pogoja si je seveda v okviru člena 15(1)(c) Uredbe št. 44/2001 mogoče zamisliti, da ena od strank izrazi samo sprejemanje, ne da bi prevzela kakršno koli pravno obveznost do druge pogodbene stranke (glej točko 51 te sodbe). Vendar pa je za nastanek pogodbe v smislu te določbe nujno, da ta druga pogodbena stranka tako pravno obveznost prevzame in predloži trdno ponudbo, ki je glede predmeta in obsega dovolj jasna in natančna, da pripelje do nastanka pogodbene zveze, kakršna je navedena v isti določbi.
26

Vendar je treba poudariti, da čeprav se v okviru prednostne pravice do vpisa, nastale v korist delničarjev, ne dopušča druga izjema razen tista, ki je izrecno predvidena v navedenem členu 29(4) (glej zgoraj navedeno sodbo Syndesmos Melon tis Eleftheras Evangelikis Ekklisias in drugi, točka 40), pa ravno tako velja, da so v Drugi direktivi, kot izhaja iz njene druge uvodne izjave in zgoraj navedene sodbe Siemens, postavljene minimalne zahteve glede varstva delničarjev in upnikov delniških družb, pri čemer so države članice svobodne, da sprejmejo določbe, ki so zanje ugodnejše in s katerimi se zlasti določajo bolj omejevalni pogoji za izključitev navedene prednostne pravice.
43

Dodati je treba, da se – kot izhaja iz sodbe, izrečene istega dne v zadevi Komisija proti Švedski (C-249/06, ZOdl., str. I-1335) – nezdružljivosti s Pogodbo, ki so jih povzročili sporazumi o naložbah s tretjimi državami in ki nasprotujejo uporabi omejitev pretoka kapitala in plačil, ki jih lahko sprejme Svet na podlagi členov 57(2) ES, 59 ES in 60(1) ES, ne omejujejo na državo članico, ki je v tej zadevi tožena stranka.
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 25. julija 2008 – Komisija proti Italiji

(Zadeva C‑504/06)

„Neizpolnitev obveznosti države − Direktiva 92/57/EGS −Minimalne varnostne in zdravstvene zahteve na začasnih ali premičnih gradbiščih − Člen 3(1) − Nepravilen prenos“

1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točki 24 in 25.)

2. Socialna politika – Zaščita varnosti in zdravja delavcev – Direktiva 92/57 o izvajanju minimalnih varnostnih in zdravstvenih zahtev na začasnih ali premičnih gradbiščih (Direktiva Sveta 92/57, člen 3(1)) (Glej točki 35 in 36.)

3. Države članice – Obveznosti – Izvršitev direktive – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev na podlagi nacionalne ureditve – Nedopustnost (člen 226 ES) (Glej točko 38.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nepravilen prenos člena 3(1) Direktive Sveta 92/57/EGS z dne 24. junija 1992 o izvajanju minimalnih varnostnih in zdravstvenih zahtev na začasnih ali premičnih gradbiščih (osma posebna direktiva v smislu člena 16(1) Direktive 89/391/EGS)(UL L 245, str. 6) – Imenovanje koordinatorjev na področju varnosti in zdravja za gradbišče, kjer je prisotnih več podjetij.

Izrek

1) Italijanska republika, s tem da v italijansko pravo ni pravilno prenesla člena 3(1) Direktive Sveta 92/57/EGS z dne 24. junija 1992 o izvajanju minimalnih varnostnih in zdravstvenih zahtev na začasnih ali premičnih gradbiščih (osma posebna direktiva v smislu člena 16(1) Direktive 89/391/EGS), ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
65

V okviru uporabe člena 85 Pogodbe EGS (postal člen 85 Pogodbe ES, zdaj člen 81 ES) je Sodišče razsodilo, da sporazum med proizvajalcem in distributerjem, s katerim se vzpostavijo nacionalne pregrade v trgovini med državami članicami, lahko ogroža cilje Pogodbe za dosego integracije nacionalnih trgov z vzpostavitvijo enotnega trga. Tako je Sodišče večkrat opredelilo sporazume, s katerimi se je skušalo predeliti nacionalne trge po nacionalnih mejah ali otežiti prodor na nacionalne trge, predvsem tiste, s katerimi se je merilo na omejevanje vzporednega izvoza, kot sporazume, ki imajo za cilj omejevanje konkurence v smislu navedenega člena Pogodbe (glej zlasti sodbe z dne 8. novembra 1983 v zadevi IAZ International Belgium in drugi proti Komisiji, od 96/82 do 102/82, 104/82, 105/82, 108/82 in 110/82, Recueil, str. 3369, točke od 23 do 27; z dne 28. aprila 1998 v zadevi Javico, C-306/96, Recueil, str. I-1983, točki 13 in 14, in z dne 6. aprila 2006 v zadevi General Motors proti Komisiji, C-551/03 P, ZOdl., str. I-3173, točke od 67 do 69).
19

Kadar se vprašanje razlage Pogodbe ES ali sekundarnih aktov institucij Evropske skupnosti postavi sodišču države članice, to sodišče sme – oziroma mora, če gre za nacionalno sodišče, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva – na podlagi člena 234, drugi in tretji odstavek, ES, to vprašanje predložiti v odločanje Sodišču, če meni, da je treba glede vprašanja sprejeti odločitev, ki mu bo omogočila izreči sodbo (glej sodbi z dne 8. novembra 1990 v zadevi Gmurzynska-Bscher, C-231/89, Recueil, str. I-4003, točka 17, in z dne 9. februarja 1995 v zadevi Leclerc-Siplec, C-412/93, Recueil, str. I-179, točka 9).