ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Direktivo 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov in o spremembah direktiv Sveta 85/611/EGS, 93/6/EGS in direktive 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/22/EGS, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2010/78/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010, zlasti njene člene 8, 23, 50 in 51, člena 49 in 56 PDEU ter načeli prepovedi diskriminacije in sorazmernosti je treba razlagati tako, da se v položaju, kot je ta v postopku v glavni stvari, za začasno prepoved opravljanja dejavnosti finančnega svetovalca zunaj prostorov podjetja ne uporablja niti ta direktiva, niti člena 49 in 56 PDEU, niti načeli prepovedi diskriminacije in sorazmernosti. V takem položaju členi 8, 23, 50 in 51 te direktive, člena 49 in 56 PDEU ter načeli prepovedi diskriminacije in sorazmernosti ne nasprotujejo taki prepovedi.
11

Proizvodi in storitve, za katere je bila registrirana ta znamka, sodijo v razrede 11, 16, 20, 21, 24, 27 in 35 v smislu Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in med drugim ustrezajo senčnikom za svetilke (razred 11), namiznemu perilu, brisačam iz papirja, podstavkom iz papirja, ovojnemu papirju, zvezkom za pisanje ali risanje, plakatom (razred 16), pohištvu (razred 20), pripomočkom in posodam za gospodinjstvo in kuhinjo, krtačam, steklovini, porcelanu in lončenini, ki ni zajeta z drugimi razredi (razred 21), tkaninam in tekstilnim proizvodom, ki niso zajeti z drugimi razredi, posteljnim odejam in prtom za mize (razred 24), preprogam, tekačem in predpražnikom, stenskim oblogam ne iz tekstila, tapetam (razred 27), storitvam maloprodaje pohištva, blazin, ogledal, tapet, preprog, tekačev in predpražnikov, svetilk, tkanin, tekstilnega blaga v balah, vezenin, pripomočkov in posod za gospodinjstvo in kuhinjo, namiznih posod, steklovine, porcelana, lončenine, svečnikov, brisač iz papirja, vreč, nakita, knjig in revij (razred 35).
10

Pritožniki iz postopka v glavni stvari, med katerimi so poslanec Parliament of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland (parlament Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska, v nadaljevanju: parlament Združenega kraljestva), dva poslanca Scottish Parliament (škotski parlament, Združeno kraljestvo) in trije poslanci Evropskega parlamenta, so 19. decembra 2017 pri Court of Session (Scotland) (višje sodišče Škotske, Združeno kraljestvo) vložili zahtevo za sodni nadzor (judicial review), da bi bila izdana ugotovitvena sodba (declarator), v kateri bi bilo pojasnjeno, ali, kdaj in kako bi bilo mogoče navedeno uradno obvestilo enostransko preklicati. Ti pritožniki, v podporo katerih sta intervenirala še dva poslanca parlamenta Združenega kraljestva, so želeli izvedeti, ali je mogoče uradno obvestilo iz člena 50 PEU enostransko preklicati pred iztekom dveletnega obdobja iz tega člena, kar bi pomenilo, da bi, če bi Združeno kraljestvo svoje uradno obvestilo preklicalo, ta država članica ostala v Uniji. Court of Session (Scotland) (višje sodišče Škotske) so predlagali, naj Sodišču v zvezi s tem postavi vprašanje za predhodno odločanje. Minister za izstop iz Evropske unije je v obrambo trdil, da je glede na stališče vlade Združenega kraljestva, da uradno obvestilo ne bo preklicano, vprašanje hipotetično in akademsko.
43

Vendar lahko zaradi presoje izvršitvenega pravosodnega organa, ki mora odločiti o predaji osebe, za katero je bil izdan evropski nalog za prijetje, o obstoju dejanske nevarnosti, da se bo s to osebo v primeru predaje odreditvenemu pravosodnemu organu ravnalo nečloveško ali ponižujoče v smislu člena 4 Listine ali da bo kršena njena temeljna pravica do neodvisnega sodišča in s tem bistvena vsebina njene temeljne pravice do poštenega sojenja, ki je zagotovljena s členom 47, drugi odstavek, Listine, v skladu s členom 1(3) Okvirnega sklepa 2002/584 (glej v tem smislu sodbi z dne 5. aprila 2016, Aranyosi in Căldăraru, C‑404/15 in C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, točki 83 in 88 ter navedena sodna praksa, in z dne 25. julija 2018, Minister for Justice and Equality (Pomanjkljivosti v pravosodnem sistemu), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, točki 59 in 60 ter navedena sodna praksa) trajanje postopka predaje preseže 90-dnevni rok, kot je pravilno navedlo predložitveno sodišče. Enaka nevarnost obstaja glede dodatnega roka, povezanega s prekinitvijo postopka do izdaje odločbe Sodišča v odgovor na predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga vloži izvršitveni pravosodni organ na podlagi člena 267 PDEU.
1.

Točka 1 izreka Sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 12. julija 2018, NKT Verwaltungs in NKT/Komisija (T‑447/14, neobjavljena, EU:T:2018:443), se razveljavi v delu, v katerem je v njej Splošno sodišče zavrnilo tožbo družb NKT Verwaltungs GmbH in NKT A/S za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C(2014) 2139 final z dne 2. aprila 2014 v zvezi s postopkom na podlagi člena 101 [PDEU] in člena 53 Sporazuma EGP (Zadeva AT.39610 – Električni kabli) v delu, v katerem je v tem sklepu ugotovljeno, da sta ti dve družbi odgovorni za kršitev člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma o Evropski gospodarski skupnosti z dne 2. maja 1992, in v delu, v katerem se ta kršitev nanaša, prvič, na ravnanja, povezana s prodajo v državah, ki ne spadajo v Evropsko unijo ali v Evropski gospodarski prostor (EGP), drugič, na kolektivno zavrnitev dobav pribora in tehnične pomoči konkurentom, ki niso sodelovali v omejevalnem sporazumu, in, tretjič – glede obdobja od 3. julija 2002 do 21. novembra 2002 – na dodeljevanje projektov v zvezi s podzemnimi električnimi kabli v EGP.
2.

Družbi The Yokohama Rubber Co. Ltd in Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) se naloži, naj v enakih delih poleg svojih stroškov v zvezi s pritožbenima postopkoma v zadevah C‑818/18 P in C‑6/19 P nosita stroške, ki so nastali družbi Pirelli Tyre SpA v zvezi s tema postopkoma.
1.

Konkurenca – Upravni postopek – Pooblastilo Komisije za preiskavo – Sklep o odreditvi preiskave – Obveznost obrazložitve – Obseg – Obveznost navedbe predmeta in namena preiskave – Obveznost vključitve informacij, ki jih je nacionalni organ pridobil v okviru preiskave, izvedene na podlagi nacionalnega prava – Izključitev – Jasna navedba resnih indicev, ki omogočajo sum kršitve – Obveznost pravne kvalifikacije domnevnih kršitev – Neobstoj (člena 102 in 296 PDEU; Uredbe Sveta št. 1/2003, člen 20(4)) (Glej točke od 40 do 50 in 62.)
1.

Kmetijstvo – Financiranje s strani EKJS in EKSRP – Potrditev obračuna – Zavrnitev kritja odhodkov, ki izhajajo iz nepravilnosti pri uporabi zakonodaje Unije – Finančni popravek – Uporaba za primere pomanjkljivosti v zvezi s poznejšim upravljanjem neupravičenih plačil – Dopustnost (Uredba Sveta št. 1290/2005, členi od 31 do 33) (Glej točke od 55 do 58, 62 in 67.)
1.

Ekonomska, socialna in teritorialna kohezija – Strukturne pomoči – Financiranje s strani Unije – Obveznost držav članic, da vzpostavijo sisteme upravljanja in nadzora – Pristojnosti Komisije za nadzor in preverjanje na kraju samem – Možnost večkratnega preverjanja danih izdatkov – Preverjanja, ki izpostavljajo resne pomanjkljivosti, ki lahko vodijo do sistemskih nepravilnosti – Prekinitev in ponovna uvedba vmesnih plačil s strani Komisije – Nevplivanje (člen 317 PDEU; Uredba Sveta št. 1260/1999, člena 38 in 39 (1)(2)(c) in (3)(b); Uredba Komisije št. 438/2001, člena 4 in 10) (Glej točke od 45 do 48, 50, 65, 66, 68 in 69.)
5

Člen 8 te direktive določa: „1. Države članice zagotovijo, da so vse na novo zgrajene stavbe na lokaciji končnega uporabnika, vključno z elementi v skupni lasti, za katere so bile prošnje za gradbeno dovoljenje oddane po 31. decembru 2016, opremljene [s] stavbno fizično infrastrukturo primerno za visoke hitrosti, do omrežnih priključnih točk. Ista obveznost velja za velika prenovitvena dela, za katera so bile prošnje za gradbeno dovoljenje oddane po 31. decembru 2016. 2. Države članice zagotovijo, da so vse na novo zgrajene večstanovanjske hiše, za katere so bile prošnje za gradbeno dovoljenje oddane po 31. decembru 2016, opremljene s točko dostopa. Ista obveznost velja za velika prenovitvena dela na večstanovanjskih hišah, za katera so bile prošnje za gradbeno dovoljenje oddane po 31. decembru 2016. 3. V državah članicah, ki so sklenile uvesti neobvezno oznako za zgradbe, pripravljene za širokopasovni dostop, je mogoče to oznako podeliti stavbam, ki so opremljene v skladu s tem členom. 4. Države članice lahko določijo izjeme od obveznosti iz odstavkov 1 in 2 za kategorije stavb, zlasti za enostanovanjske hiše, ali velika prenovitvena dela, v primerih, kadar je izpolnjevanje teh obveznosti nesorazmeren ukrep, na primer glede na stroške, ki bi jih imeli posamezni ali skupni lastniki, ali glede na vrsto stavbe, kot so posebne kategorije spomenikov, zgodovinske stavbe, počitniški domovi, vojaške stavbe ali druge stavbe, ki se uporabljajo za namene nacionalne varnosti. Takšne izjeme se ustrezno obrazložijo. Zainteresiranim stranem se zagotovi priložnost, da v razumnem roku predložijo pripombe na osnutke izjem. O vseh takih izjemah se uradno obvesti Komisija.“
3

V uvodnih izjavah od osme do dvanajste in dvajseti uvodni izjavi Direktive 93/13 je navedeno: „ker dva programa Skupnosti za politiko varstva in obveščanja potrošnikov […] poudarjata pomen varstva potrošnikov v zvezi z nedovoljenimi [nepoštenimi] pogodbenimi pogoji; ker bi morali tako varstvo zagotavljati zakoni in predpisi, ki so usklajeni na ravni Skupnosti ali neposredno sprejeti na tej ravni; ker v skladu z načelom, ki je določen v poglavju ‚Varstvo ekonomskih interesov potrošnikov‘, kakor je navedeno v teh programih: ‚kupce blaga in storitev je treba zaščititi pred zlorabo moči prodajalca ali ponudnika, zlasti pred enostranskimi tipskimi pogodbami in nedovoljeno izključitvijo temeljnih pravic v pogodbah‘; ker je učinkovitejše varstvo potrošnika mogoče doseči s sprejetjem enotnih predpisov glede nedovoljenih [nepoštenih] pogodbenih pogojev; ker se morajo taki predpisi uporabljati za vse pogodbe, sklenjene med prodajalci ali ponudniki in potrošniki; ker je treba iz te direktive med drugim izključiti pogodbe o zaposlitvi, pogodbe o dednih pravicah, pogodbe o pravicah iz družinskega prava ter pogodbe o pridružitvi in oblikah organizacije podjetij ali sporazume o partnerstvu; ker mora biti potrošnik deležen enakega varstva pri ustnih in pisnih pogodbah, pri slednjih ne glede na to, ali so pogodbeni pogoji vsebovani v enem dokumentu ali več; ker nacionalni predpisi v njihovi sedanji obliki dovoljujejo le delno uskladitev; ker ta direktiva zajema zlasti pogodbene pogoje, o katerih se stranki nista dogovorili posamično; ker bi morale imeti države članice možnost, da ob upoštevanju Pogodbe potrošnikom nudijo višjo raven varstva z nacionalnimi predpisi, ki so strožji od te direktive; […] ker morajo biti pogodbe sestavljene v jasnem, razumljivem jeziku, ker mora potrošnik imeti možnost preučiti vse pogoje in ker mora v dvomu prevladati razlaga, ki je za potrošnika najbolj ugodna“.
91

Prvič, kot izhaja iz sodne prakse Sodišča, v skladu z uvodnimi izjavami 5, 7 in 11 ter členom 1(1) in (2) Okvirnega sklepa 2002/584 ta okvirni sklep v odnosih med državami članicami nadomešča vse prejšnje dokumente o izročitvi, vključno z mednarodnimi pogodbami, ki so v zvezi s tem obstajale med različnimi državami članicami. Ker navedeni okvirni sklep, ki ima sicer svojo lastno ureditev, opredeljeno s pravom Unije, poleg tega velja hkrati z mednarodnimi pogodbami o izročitvah, ki so jih različne države članice sklenile s tretjimi državami, ni mogoče vnaprej izključiti izenačenosti Okvirnega sklepa 2002/584 s tako mednarodno pogodbo (glej v tem smislu sodbi z dne 29. junija 2017, Popławski, C‑579/15, EU:C:2017:503, točka 41, in z dne 25. julija 2018, Minister for Justice and Equality (Pomanjkljivosti pravosodnega sistema), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, točka 39).
3

V uvodnih izjavah 2, 6 in 8 Direktive 98/5 je navedeno: „(2) […] ker je cilj Direktive [Sveta z dne 21. decembra 1988 o splošnem sistemu priznavanja visokošolskih diplom, pridobljenih s poklicnim izobraževanjem in usposabljanjem, ki traja najmanj tri leta (89/48/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 337)] zagotoviti, da se odvetnik vključi v poklic v državi članici gostiteljici, in ker Direktiva ne poskuša spreminjati pravil, ki urejajo ta poklic v tej državi, niti odvetnika iz njih izvzeti; […] (6) ker je ukrepanje na ravni Skupnosti prav tako upravičeno, ker le nekaj držav članic na svojem ozemlju že dopušča opravljanje dejavnosti odvetnikom, kako drugače kakor z zagotavljanjem storitev, iz drugih držav članic, ki opravljajo ta poklic pod poklicnimi nazivi iz svojih matičnih držav; in ker se v državah članicah, kjer ta možnost obstaja, praktične podrobnosti, na primer glede področja dejavnosti in obveznosti registracije pri pristojnih organih, precej razlikujejo; ker takšna raznolikost položajev vodi v neenakost in izkrivljanje konkurence med odvetniki iz držav članic in pomeni oviro za prosti pretok; ker je mogoče le z direktivo, določajočo pogoje za opravljanje tega poklica, drugačno od zagotavljanja storitev odvetnikov, ki opravljajo poklic pod poklicnimi nazivi iz svoje matične države, rešiti te težave in ponuditi enake možnosti odvetnikom in uporabnikom pravnih storitev v vseh državah članicah; […] (8) ker bi bilo treba od odvetnikov, ki jih zajema ta direktiva, zahtevati registracijo pri pristojnem organu v državi članici gostiteljici, da bi lahko ta organ zagotovil spoštovanje pravil poklicnega ravnanja, ki so v veljavi v tej državi; […]“
Člen 7(1) in (2) Direktive 97/67, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2002/39, je določal:

„1. Države članice lahko v obsegu, ki je potreben za ohranitev univerzalnih storitev, še naprej rezervirajo storitve za izvajalca(-e) univerzalnih storitev. Navedene storitve so omejene na sprejem, usmerjanje, prevoz in dostavo poštnih pošiljk notranje korespondence in dohodne čezmejne korespondence, s pospešeno dostavo ali brez, v okviru obeh naslednjih omejitev mase in cene. Masa je omejena na 100 gramov od 1. januarja 2003 in na 50 gramov od 1. januarja 2006. Ti masni omejitvi se ne bosta uporabljali od 1. januarja 2003, če je cena enaka ali višja od trikratne javne tarife za pošiljko korespondence v prvi težnostni stopnji najhitrejše kategorije, in od 1. januarja 2006, če je cena enaka tej tarifi ali 2,5‑krat višja od nje.

Izjeme glede omejitev mase in cene so dovoljene v primeru brezplačnih poštnih storitev za slepe in slabovidne osebe.

Direktna pošta je lahko v obsegu, ki je potreben za zagotovitev univerzalnih storitev, še naprej rezervirana v okviru enakih omejitev glede mase in cene.

Odhodna čezmejna pošta je lahko v obsegu, ki je potreben za zagotovitev izvajanja univerzalnih storitev, denimo v primerih, ko so nekateri sektorji poštne dejavnosti že liberalizirani ali zaradi posebnih značilnosti poštnih storitev v državi članici, še naprej rezervirana v okviru enakih omejitev glede mase in cene.

2. Izmenjava dokumentov ne sme biti rezervirana.“
3

V uvodnih izjavah od 6 do 8, 10 in 11 Uredbe št. 1231/2010 je navedeno: „(6) Uredbi (ES) št. 883/2004 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72)] in št. 987/2009 bistveno posodabljata in poenostavljata zlasti pravila za koordinacijo za zavarovane osebe in tudi za ustanove socialne varnosti. Za zadnje si posodobljena koordinacija prizadeva pospešiti in olajšati obravnavo podatkov o pravicah do dajatev zavarovanih oseb in za znižanje pripadajočih upravnih stroškov. (7) Spodbujanje visoke ravni socialne varnosti ter zviševanje življenjskega standarda in kakovosti življenja v državah članicah so cilji Unije. (8) Da bi se izognili upravljanju zapletenih pravnih in upravnih primerov omejene skupine oseb v korist njihovih delodajalcev in tudi nacionalnih ustanov socialne varnosti, je pomembno, da se uporablja en sam pravni instrument za koordinacijo, da bi bilo čim več koristi od posodobitve in poenostavitve na področju socialne varnosti, ki ju prinašata uredbi [št. 883/2004] in št. 987/2009. […] (10) Uporaba uredb [št. 883/2004] in št. 987/2009 za državljane tretjih držav, za katere se navedeni uredbi ne uporabljata le na podlagi njihovega državljanstva, le-tem ne daje nobene pravice do vstopa, začasnega ali stalnega prebivanja v državi članici ali do dostopa do njenega trga dela. Zato torej naj se ne bi z uporabo uredb [št. 883/2004] in št. 987/2009 posegalo v pravico držav članic, da v skladu s pravom Unije izdajo, zavrnejo ali odvzamejo dovoljenje za vstop, za začasno ali stalno prebivanje ali delovno dovoljenje v zadevni državi članici ali da zavrnejo prošnjo za podaljšanje dovoljenja. (11) Uredbi [št. 883/2004] in št. 987/2009 bi se zaradi razlogov iz te uredbe morali uporabljati le kolikor zadevna oseba že zakonito stalno prebiva na ozemlju države članice. Zakonito stalno prebivališče je torej predpogoj za uporabo navedenih uredb.“
43

Kot je Sodišče že odločilo, je namen teh pravil – v interesu učinkovitega izvajanja sodne oblasti v Uniji – izogniti se sočasnim postopkom pred sodišči različnih držav članic in izdaji nasprotujočih si sodnih odločb, do katerih bi zaradi njih lahko prišlo. Za to je zakonodajalec Unije želel uvesti jasno in učinkovito ureditev za reševanje primerov litispendence, ki temelji na kronološkem zaporedju, v katerem sta sodišči začeli postopek (glej v tem smislu sodbo z dne 6. oktobra 2015, A, C‑489/14, EU:C:2015:654, točki 29 in 30 ter navedena sodna praksa, in po analogiji glede Uredbe št. 44/2001 sodbo z dne 27. februarja 2014, Cartier parfums-lunettes in Axa Corporate Solutions assurances, C‑1/13, EU:C:2014:109, točka 40).
14

V teh okoliščinah je Supremo Tribunal de Justiça (vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je treba besedno zvezo ‚označbe, ki lahko v gospodarskem prometu označujejo druge lastnosti blaga ali storitev‘ iz člena [3](1)(c) Direktive 2008/95 – kadar se uporablja v okviru presoje dopustnosti registracije znakov in označb, ki so namenjeni označevanju vinskih proizvodov – razlagati tako, da v besednih izrazih, ki se uporabljajo kot znamka in ki zajemajo geografsko ime, zaščiteno kot označba porekla vina, zajema vsakršno omembo izraza adega, pri čemer se izraz adega [klet] običajno uporablja za označevanje obratov in prostorov, v katerih se pridelujejo tovrstni proizvodi, v besednem izrazu, ki se uporablja kot znamka, in sicer v okoliščinah, v katerih je ta izraz (adega) eden od besednih elementov, ki tvorijo [poslovno] poimenovanje pravne osebe, ki želi registrirati znamko?“
„(5)

Zastavljeni cilj Unije, da postane območje svobode, varnosti in pravice, prinaša odpravo postopka izročitve med državami članicami in njegovo nadomestitev s sistemom predaje oseb med pravosodnimi organi. Nadalje uvedba novega poenostavljenega sistema predaje osumljenih ali obsojenih oseb zaradi kazenskega pregona ali izvršitve kazni omogoča, da se odpravijo sedaj zapleteni in zamudni postopki izročitve. Tradicionalno sodelovanje, ki je doslej vladalo med državami članicami, bi moralo, v območju svobode, varnosti in pravice, v kazenskopravnih zadevah [biti nadomeščeno s sistemom] prostega pretoka pravosodnih odločitev, ki obsegajo odločitve pred izrekom kazni in pravnomočne odločbe.“
16

Septembra 2005 je D. P. O’Brien sprožil postopek pri Employment Tribunal (delovno sodišče, Združeno kraljestvo) in trdil, da je na podlagi Direktive 97/81 in aktov, s katerimi je bila ta prenesena v nacionalno pravo, upravičen do take pokojnine. To sodišče je njegovemu zahtevku ugodilo, vendar v pritožbenem postopku pri Employment Appeal Tribunal (pritožbeno delovno sodišče, Združeno kraljestvo) in nato pri Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (pritožbeno sodišče (Anglija in Wales) (civilni oddelek), Združeno kraljestvo) ni uspel. Supreme Court of the United Kingdom (vrhovno sodišče Združenega kraljestva) je po pritožbi, ki je bila vložena pri njem, Sodišču v predhodno odločanje predložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe.
52

Dalje, čeprav izvedbeni uredbi št. 924/2012 in 2015/519 do neke mere odražata pripravljenost Unije, da ukrepa v zvezi s sklepom DSB z dne 28. julija 2011, to glede na izjemnost primerov, v katerih je mogoč nadzor zakonitosti glede na pravila STO, kot je bilo opozorjeno v točki 47 te sodbe, ne more zadostovati za ugotovitev, da je Unija s sprejetjem navedenih uredb nameravala izpolniti posebno obveznost, ki jo je sprejela v okviru STO, ki lahko upraviči izjemo glede tega, da se pred sodiščem Unije ni mogoče sklicevati na pravila STO, in omogoči, da to nadzoruje zakonitost zadevnih določb Unije glede na ta pravila (glej v tem smislu sodbe z dne 1. marca 2005, Van Parys, C‑377/02, EU:C:2005:121, točke od 42 do 48, ter z dne 4. februarja 2016, C & J Clark International in Puma, C‑659/13 in C‑34/14, EU:C:2016:74, točke od 93 do 98).
Člen 2, točka 8, Direktive 2014/40/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. aprila 2014 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic o proizvodnji, predstavitvi in prodaji tobačnih in povezanih izdelkov in razveljavitvi Direktive 2001/37/ES v povezavi s členom 2, točka 6, te direktive je treba razlagati tako, da so tobačni izdelki, namenjeni za žvečenje, v smislu teh določb samo tisti tobačni izdelki, ki jih je mogoče pravilno uživati le žvečene, kar pa mora ugotoviti nacionalno sodišče glede na vse upoštevne objektivne značilnosti zadevnih izdelkov, kot so njihova sestava, trdnost, oblika, in kjer je to ustrezno, dejanska uporaba s strani potrošnikov.
5

Člen 19(1) in (2) Uredbe št. 561/2006 določa: „1. Države članice določijo pravila o kaznih, ki se uporabijo za kršitve te uredbe in Uredbe (EGS) št. 3821/85, in sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da se izvajajo. Te kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne, odvračilne in nediskriminatorne. Za nobeno kršitev te uredbe in Uredbe (EGS) št. 3821/85 se ne uporabi več kot ena kazen ali postopek. Države članice Komisijo uradno obvestijo o teh ukrepih in pravilih o kaznih do datuma iz drugega pododstavka člena 29. Komisija o tem ustrezno obvesti države članice. 2. Država članica omogoči pristojnim organom, da naložijo kazen podjetju in/ali vozniku za kršitev te uredbe, ugotovljene na njenem ozemlju, za katero še ni bila naložena kazen, tudi če je bila kršitev storjena na ozemlju kake druge države članice ali tretje države. Izjemoma lahko, če se ugotovi kršitev: – ki ni bila storjena na ozemlju zadevne države članice, in – ki jo je storilo podjetje s sedežem v ali voznik s krajem zaposlitve v drugi državi članici ali tretji državi, država članica do 1. januarja 2009 namesto tega, da naloži kazen, sporoči dejstva o kršitvi pristojnemu organu v državi članici ali tretji državi, v kateri je sedež podjetja ali v kateri ima voznik kraj zaposlitve.“