SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

JULIANE KOKOTT,

predstavljeni 13. julija 20061( )

Zadeva C-34/04

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Kraljevini Nizozemski

in

Zadeva C-64/04

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska

„Skupna ribiška politika – Prestrukturiranje ribiškega sektorja – Ribolovna dovoljenja – Trajni prenos v Argentino“

I – Uvod

1. Leta 1996 sta bili v Argentino preneseni po dve plovili ribiškega ladjevja Nizozemske in Združenega kraljestva. Skupnost je te ukrepe sofinancirala v višini 7.464.585,60 ECU. Komisija meni, da cilj teh pomoči ni bil dosežen, saj sta toženi državi članici namesto prenesenim plovilom dovolili ribolov novim plovilom. Zato je sprožila obravnavana postopka zaradi kršitve obveznosti, ki sta v bistvenem pravno enaka. V nadaljevanju bom prikazala, da se Komisija pri tem opira na napačno pravno podlago.

II – Pravni okvir

2. Za ribolov potrebujejo ribiška plovila dovoljenje, ki se navezuje na posamezno plovilo. Pravo Skupnosti je tako dovoljenje prvič predvidelo v členu 5 Uredbe Sveta (EGS) št. 3760/92 z dne 20. decembra 1992, ki vzpostavlja sistem Skupnosti na področju ribištva in ribogojstva( ) (v nadaljevanju: Uredba o ribištvu):

„(1) Svet skladno s postopkom, določenim v členu 43 Pogodbe, pred 31. decembrom 1993 vzpostavi sistem Skupnosti, ki velja najkasneje od dne 1. januarja 1995 in ki opredeljuje določbe o minimalnih podatkih, ki morajo biti navedeni v ribiških dovoljenjih, ki jih izdajo in vodijo države članice.

Od dneva uveljavitve sistema Skupnosti se od držav članic zahteva, da uporabljajo nacionalne sisteme ribiških dovoljenj. Od vseh ribiških plovil Skupnosti se zahteva dovoljenje za ribolov, ki mora biti na plovilu, razen, kjer je drugače predvideno.

Zgoraj navedene določbe veljajo brez vpliva na kateri koli določen sistem, ki utegne veljati na ravni Skupnosti ali v okviru obstoječih in prihodnjih mednarodnih sporazumov.

(2) Licenčni sistem velja za vsa ribiška plovila Skupnosti v ribolovnih vodah Skupnosti ali za tiste, ki plovejo v vodah tretjih držav ali na odprtih morjih. Minimalne informacijske zahteve Skupnosti veljajo tudi za ladje tretjih držav, ki ribarijo v ribolovnih vodah Skupnosti, kjer to predvidevajo mednarodnimi sporazumi.“

3. Ribolovna dovoljenja, ki se navezujejo na posamezno plovilo, podrobneje ureja Uredba Sveta (ES) št. 3690/93 z dne 20. decembra 1993 o ustanovitvi sistema Skupnosti, ki določa predpise za osnovne podatke, ki jih morajo vsebovati ribolovna dovoljenja( ) (v nadaljevanju: Uredba o osnovnih podatkih). Besedilo upoštevnih določb je tako:

„Člen 1

(1) Ustanovi se sistem Skupnosti za izdajo dovoljenj za gospodarski ribolov, ki določa pravila o minimalnih podatkih, ki morajo biti navedeni v ribolovnih dovoljenjih iz člena 5 Uredbe (EGS) št. 3760/92.

(2) Vsa ribiška plovila Skupnosti morajo imeti ribolovno dovoljenje za posamezno plovilo.

(3) Dovoljenje se mora hraniti v plovilu.

(4) Ribiškim plovilom brez odobrenega dovoljenja za gospodarski ribolov ali plovilom, katerih dovoljenje je odvzeto ali začasno preklicano, se prepoveduje ulov, zadrževanje rib na krovu, prevoz rib ali iztovarjanje.

[…]

Člen 3

Država članica izdaja in ureja ribolovna dovoljenja za ribiška plovila, ki plujejo pod njeno zastavo, ob ustreznem upoštevanju določb člena 11 Uredbe (EGS) št. 3760/92.

[…]

Člen 5

Država članica plovilom, ki začasno ne opravljajo ribolova, začasno ali dokončno prekliče ribolovno dovoljenje in odvzame ribolovno dovoljenje plovilom, ki so dokončno prenehala opravljati ribiške aktivnosti.“

4. Člen 11 Uredbe o ribištvu, ki je omenjen v členu 3 Uredbe o osnovnih podatkih, Svetu nalaga, da mora določiti cilje za prestrukturiranje ribiške flote Skupnosti:

„Ob upoštevanju Naslova I Svet na večletni podlagi in prvič najkasneje do 1. januarja 1994 skladno s postopkom, določenim v členu 43 Pogodbe, opredeli cilje in natančne določbe za prestrukturiranje ribiškega sektorja Skupnosti z namenom doseganja ravnotežja med viri in njihovim izkoriščanjem na trajnostni podlagi. Takšno prestrukturiranje prav tako na podlagi posameznih primerov upošteva možne gospodarske in socialne posledice ter posebnosti ribolovnih območij.“

5. V skladu s to določbo je Svet sprejel odločbo z dne 20. decembra 1993 o ciljih in podrobnih pravilih za prestrukturiranje ribiškega sektorja Skupnosti z namenom doseganja ravnotežja med viri in njihovim izkoriščanjem na trajnostni podlagi med 1. januarjem 1994 in 31. decembrom 1996( ) (Odločba o prestrukturiranju). Ta določa:

„Člen 1

(1) Najkasneje 31. decembra 1996 morajo posamezne države članice zmanjšati ribolovni napor svoje ribolovne flote, kot sledi:

− 20 % za plovila za lov z vlečno mrežo, ki se ukvarjajo z lovom pridnenih vrst s pridneno vlečno mrežo,

− 15 % za segment flote, ki se ukvarja z lovom bokopluta z vlečno mrežo in vlečno mrežo z gredjo,

− 0 %, to je ne nadgrajuje ostalih segmentov flote;

pri tem je treba upoštevati cilje prehodnih usmerjevalnih programov, določenih do 31. decembra 1991.

(2) Zmanjšanje ribolovnega napora v skladu z odstavkom 1 mora sprostitev zmogljivosti preseči za najmanj 55 %.

Člen 2

Komisija v okviru večletnih usmerjevalnih programov za ribiške flote držav članic, ki jih je sprejela z odločbami Komisije z dne 21. decembra 1992 in so bili morebiti spremenjeni v okviru istega postopka, zagotavlja uresničevanje ciljev in podrobnih pravil, določenih v členu 1.“

6. Specifični cilji, določeni za zadevno obdobje, za Nizozemsko izhajajo iz Odločbe Komisije z dne 21. decembra 1992 o večletnem usmerjevalnem program za ribiško floto,( ) ki jo je Nizozemska za obdobje od leta 1993 do leta 1996 predložila v skladu z Uredbo Sveta (EGS) št. 4028/86, ter za Združeno kraljestvo iz Odločbe Komisije z dne 21. decembra 1992 o večletnem usmerjevalnem programu za ribiško floto( ), ki jo je Združeno kraljestvo za obdobje od leta 1993 do leta 1996 predložilo v skladu z Uredbo Sveta (EGS) št. 4028/86.

7. Predpisi o sredstvih za dosego teh ciljev so navedeni v Uredbi Sveta (ES) št. 3699/93 z dne 21. decembra 1993 o merilih in ureditvah glede strukturne pomoči Skupnosti v sektorju ribištva in ribogojstva ter predelavi in trženju njegovih proizvodov( ) (v nadaljevanju: Uredba o strukturni pomoči). Za obravnavana primera je treba upoštevati člena 7 in 8:

„Člen 7 Splošna določila

(1) Če zaradi sprostitve zmogljivosti, ki je bila financirana zgolj z državno pomočjo, sprostitev ob zaključku večletnega usmerjevalnega programa preseže cilje, ki so bili določen za določen segment flote države članice, novo nastali položaj – če je izključno posledica dodelitve te pomoči – ne more utemeljiti vstopa nove zmogljivosti.

[…]

(2) […]

Člen 8 Prilagajanje ribolovnega napora

(1) Za doseganje vsaj ciljev večletnih usmerjevalnih programov iz člena 5 sprejmejo države članice ustrezne ukrepe za prilagajanje ribolovnega napora 5.

Države članice po potrebi sprejmejo ukrepe za trajno prenehanje ali omejitev ribolovnih aktivnosti plovil .

(2) Ukrepi za trajno ukinitev ribolovnih aktivnosti plovil lahko med drugim pomenijo:

− razrez plovila;

− trajni prenos plovila v tretjo državo, če zaradi tega prenosa ni verjetno, da bo prišlo do kršenja mednarodnega prava ter kršenja ohranjanja in upravljanja ribolovnih virov;

− trajno uporabo zadevnega plovila za neribolovne namene v vodah Skupnosti.

[…]

Države članice zagotovijo, da se plovila, na katera se nanašajo ti ukrepi, izbrišejo iz registra ribiških plovil in iz evidence ribiških plovil Skupnosti. Zagotovijo tudi, da so izbrisana plovila trajno izločena iz ribolova v vodah Skupnosti.

(3) […]“

8. Prenos plovil v obravnavanih primerih ni temeljil neposredno na Uredbi o strukturni pomoči, temveč na Sporazumu med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Argentinsko republiko o odnosih na področju morskega ribištva z dne 24. maja 1994.( )

9. Deveta uvodna izjava preambule določa:

„V PREPRIČANJU, da bo tako novo sodelovanje v ribiškem sektorju zagotavljalo reden dostop do novih možnosti ribolova, podpiralo cilje obnovitve in preusmeritve argentinske flote ter prestrukturiranja flote Skupnosti in spodbujalo dolgoročno smotrno izkoriščanje virov“.

10. Upoštevne določbe člena 5 iz Sporazuma določajo:

„(1) Stranki ustvarita ugodne pogoje za ustanovitev podjetij v Argentini, ki uporabljajo kapital iz ene ali več držav članic Skupnosti, in skupnih podjetij ter mešanih družb v ribiškem sektorju med argentinskimi lastniki ladij in lastniki ladij Skupnosti, s ciljem skupnega izkoriščanja in, kjer je to primerno, predelovanja argentinskih ribolovnih virov skladno s pogoji iz Protokola I ter Prilog I in II.

[…]

(3) Skupnost v okviru politike prestrukturiranja svoje flote omogoči vključitev plovil Skupnosti v podjetja, ki so ali bodo ustanovljena v Argentini. […]“

11. Finančna pomoč Skupnosti izhaja iz člena 7(1) Sporazuma:

„(1) Za spodbujanje ustanovitve podjetij, navedenih v členu 5, so projekti, ki jih stranki izbereta v skladu s členom 6, upravičeni do finančne pomoči po določbah Protokola I.“

III – Dejansko stanje in predlogi

Zadeva C-34/04 – Komisija proti Nizozemski

12. Postopek proti Nizozemski zadeva prenos dveh ladij, Wiron II in Wiron IV, na mešano družbo v skladu s Sporazumom z Argentino. Plovili sta bili preneseni julija 1996. Komisija je odobrila finančno pomoč z Odločbo z dne 16. decembra 1996, naslovljeno na Nizozemsko, lastnike plovil in mešano družbo. Za stare lastnike je znašala po 1.852.236 ECU, za mešano družbo pa 277.835,40 ECU.

13. Nizozemska je naknadno izdala nova dovoljenja za druga plovila, ki so v registru ribolovnih plovil nadomestila preneseni plovili.

Komisija Sodišču predlaga, naj ugotovi, da je Kraljevina Nizozemska, s tem da ploviloma Wiron III in Wiron IV po njunem trajnem prenosu v Argentino ni odvzela ribolovnih dovoljenj, kršila člen 5 Uredbe Sveta (ES) št. 3690/93 z dne 20. decembra 1993 o ustanovitvi sistema Skupnosti, ki določa predpise za osnovne podatke, ki jih morajo vsebovati ribolovna dovoljenja;

2. Kraljevini Nizozemski naloži stroške postopka.

14. Kraljevina Nizozemska Sodišču predlaga, naj

1. zavrne tožbo Komisije in

2. Komisiji naloži stroške postopka.

Zadeva C-64/04 – Komisija proti Združenemu kraljestvu

15. Primer, na katerem temelji postopek proti Združenemu kraljestvu, je tak: v drugi polovici leta 1996 sta lastnika ladij Cleopatra in Ocean Quest zaprosila za finančno pomoč Skupnosti pri ministrstvu Združenega kraljestva za kmetijstvo, ribištvo in prehrano v skladu s Sporazumom z Argentino za prenos teh ladij na mešano družbo. Ministrstvo je prošnjo posredovalo Komisiji. Ob tem je navedlo, da sta bili ladji izbrani za zmanjšanje ribolovnega napora v Severnem morju.

16. Lastnika plovil sta ribolovni dovoljenji odplačno prenesla na tretje. Po pravu Združenega kraljestva so ti pridobili pravico do izdaje ustreznega ribolovnega dovoljenja za posamezno ribiško plovilo.

17. Ko so pristojni organi Združenega kraljestva izvedeli za prenos ribolovnih dovoljenj, so pri Komisiji poizvedeli, ali je to ravnanje dopustno. Po mnenju pristojnih organov Komisije to ravnanje ni bilo dovoljeno.

18. Ne glede na to je Komisija 16. decembra 1996 izdala odločbo, s katero je Skupnost odobrila finančno pomoč in jo naslovila na Združeno kraljestvo, nekdanje lastnike plovil in zadevni mešani družbi. Lastnik ladje Cleopatra je prejel 1.469.592 ECU in mešana družba 220.438,80 ECU. V primeru ladje Ocean Quest je finančna pomoč znašala 1.316.880 ECU in 197.532 ECU.

19. Čeprav so pristojni organi Združenega kraljestva ponovno opozorili na prenos ribolovnih dovoljenj, so bila ta sredstva izplačana.

1. Komisija v zadevi C-64/04 Sodišču predlaga, naj ugotovi, da je Združeno kraljestvo, s tem da ploviloma CLEOPATRA in OCEAN QUEST po njunem trajnem prenosu v Argentino ni odvzelo ribolovnih dovoljenj, kršilo člen 5 Uredbe Sveta (ES) št. 3690/93 z dne 20. decembra 1993 o ustanovitvi sistema Skupnosti, ki določa predpise za osnovne podatke, ki jih morajo vsebovati ribolovna dovoljenja;

2. stroške postopka naloži Združenemu kraljestvu.

20. Združeno kraljestvo Sodišču predlaga, naj tožbo Komisije zavrne in ji naloži stroške postopka.

IV – Pravna presoja

21. V obeh postopkih Komisija zadevnima državama članicama očita, da po trajnem prenosu zadevnih plovil nista odvzeli njunih ribolovnih dovoljenj.

A – Člen 5 Uredbe o osnovnih podatkih

22. Očitek Komisije temelji na členu 5 Uredbe o osnovnih podatkih. V skladu s tem členom država članica, pod katere zastavo plovilo plove, plovilom, ki začasno ne opravljajo ribolova, začasno ali dokončno odvzame ribolovna dovoljenja in odvzame ribolovna dovoljenja plovilom, ki so dokončno prenehala opravljati ribiške aktivnosti. Zato je treba najprej preveriti, ali so plovila v smislu te določbe prenehala opravljati ribiške aktivnosti, in nato po potrebi, ali je zadevna država članica plovilu odvzela ribolovno dovoljenje.

1. Prenehanje opravljanja aktivnosti

23. Plovila, ki so v obravnavanem postopku predmet spora – v postopku proti Nizozemski Wiron III in Wiron IV ter v postopku proti Združenemu kraljestvu Ocean Quest in Cleopatra – so bila s finančno pomočjo Skupnosti izločena iz ribiške flote Nizozemske oziroma Združenega kraljestva in prenesena v argentinsko ribiško floto.

24. Ker se plovila še naprej uporabljajo za ribolov, se na prvi pogled zdi, da ne gre za prenehanje opravljanja aktivnosti. Vendar člen 8 Uredbe o strukturni pomoči jasno določa, da tudi trajen prenos ribiškega plovila v tretjo državo pomeni prenehanje opravljanja aktivnosti. Trajno izločena ribiška plovila namreč niso več del ribiške flote Skupnosti.

25. Nizozemska vlada sicer nasprotuje uporabi člena 8 Uredbe o strukturni pomoči glede prenosa ladij v skladu s Sporazumom z Argentino, vendar bi bilo zmotno, če se ta prenos za namene izdajanja dovoljenj ne bi obravnaval kot trajno prenehanje opravljanja aktivnosti. Brez odvzema dovoljenj bi ta plovila namreč morda v vodah Skupnosti ribarila kot plovila Skupnosti ali na kvoto Skupnosti.

26. Poleg tega bi moral prenos plovil v Argentino v skladu s členom 5(3) in deveto uvodno izjavo preambule Sporazuma med drugim spodbujati prestrukturiranje ribiške flote Skupnosti. Zato se lahko splošna pravila o strukturnih ukrepih neposredno ali analogno uporabijo tudi za prenos plovil v Argentino.( ) Koliko posebna pravila Sporazuma izključujejo pravila Uredbe o strukturni pomoči,( ) ni treba pojasniti, saj Sporazum ne ureja vprašanja, ali je prenos plovil v Argentino treba obravnavati kot trajno prenehanje ribolovne aktivnosti ali ne.

27. Zato bi bilo treba prenesenim plovilom v skladu s členom 5 Uredbe o osnovnih podatkih odvzeti ribolovna dovoljenja.

1. Odvzem ribolovnih dovoljenj

28. Stranke – skupaj s Komisijo – soglašajo, da prenesena plovila nimajo več ribolovnih dovoljenj.

29. Po navedbah nizozemske vlade sta bili ribolovni dovoljenji nizozemskima ploviloma odvzeti že po samem zakonu. Prosti mesti v nizozemskem ladijskem registru sta se le dodelili novima ploviloma in izdali sta se jima novi ribolovni dovoljenji.

30. Združeno kraljestvo navaja, da so imetniki ribolovnih dovoljenj te prodali tretjim, ki so jih uporabili za druga plovila. Ob trajni izločitvi plovil iz britanske ribiške flote zato nista več imeli ribolovnih dovoljenj, ki bi jima jih lahko odvzeli.

31. Na prvi pogled te navedbe niso združljive z okoliščino, da se ribolovna dovoljenja navezujejo na posamezno ladjo. V skladu s členom 5(1), drugi pododstavek, Uredbe o ribištvu morajo vsa ribiška plovila Skupnosti imeti ribolovno dovoljenje, ki se navezuje na posamezno plovilo.

32. Kot navajata Združeno kraljestvo in Komisija, se sicer ne trguje z dovoljenji samimi, temveč z „licence entitlements“, to je s pravico do ribolovnega dovoljenja. Odplačno dovoljenje se lahko izda le, če ima prosilec to pravico. Zdi se, da se je v obravnavanem primeru to zgodilo na osnovi prodanih pravic.

33. Zato se zdi, da je nastalo stanje, ki ga zahteva člen 5 Uredbe o osnovnih podatkih: izključena plovila nimajo več ribolovnih dovoljenj.

2. Nadomeščanje ribolovnih dovoljenj za prenesene ladje

34. Komisija Nizozemski in Združenemu kraljestvu dejansko očita, da sta izdali nova ribolovna dovoljenja za druga ribiška plovila, ki so ustrezala dovoljenjem plovil, ki so bila s finančno pomočjo Skupnosti prenesena v tretjo državo. Komisija tako očita, da so bile z nadomestitvijo izločenih plovil z novimi izločene kapacitete nadomeščene.

35. V skladu z danes veljavnim pravom to jasno določa člen 11(3) Uredbe Sveta št. 2371/2002( ): „Subvencije se dodelijo šele po odvzemu ribolovnega dovoljenja.“ Tega dovoljenja tudi ni mogoče nadomestiti. Vendar v upoštevnem času ni bilo ustrezne izrecne določbe.

36. Komisija meni, da je člen 5 Uredbe o osnovnih podatkih tudi brez take izrecne določbe zahteval odvzem ribolovnega dovoljenja brez nadomestitve.( ) Združeno kraljestvo sprejema to razlago, Nizozemska pa jo zavrača.

37. Člen 5 Uredbe o osnovnih podatkih v besedilu ni določal izdaje nadomestnih ribolovnih dovoljenj v zameno za odvzeta. Ta določba se je nanašala le na odvzem ribolovnih dovoljenj.

38. Komisija zato prepoved izdajanja nadomestnih dovoljenj skuša izpeljati iz ciljev ukrepov za prestrukturiranje, ki izhajajo iz člena 8 Uredbe o strukturnih ukrepih, zlasti pa iz ciljev spodbujanja prenosa plovil v Argentino.

39. Ker naj bi v skladu s Sporazumom z Argentino prenos plovil v to državo spodbujal prestrukturiranje ribiške flote Skupnosti, je usmerjen v zmanjšanje ribolovne zmogljivosti Skupnosti. Zmanjšanje se prepreči, če namesto prenesenih plovil dovoljenja dobijo nova.

40. S Komisijo se je treba strinjati glede tega, da izdajanje nadomestnih ribolovnih dovoljenj v primeru subvencioniranega prenosa ribiških plovil ovira doseganje ciljev subvencije.

41. Vendar to omejevanje ciljev subvencije še ne pomeni, da se z izdajanjem nadomestnih ribolovnih dovoljenj krši člen 5 Uredbe o osnovnih podatkih – sam ali v povezavi s členom 8 Uredbe o strukturnih ukrepih.

42. Nobena od teh določb se namreč ne sklicuje na predpis, ki bi te cilje zagotavljal s prepovedjo nadomeščanja odvzetih ribolovnih dovoljenj. Člen 8 Uredbe o strukturnih ukrepih niti enkrat ne omenja ribolovnega dovoljenja. Člen 5 Uredbe o osnovnih podatkih zajema le obveznost ribolovno dovoljenje odvzeti določeni ladji. Ta obveznost je z odvzemom ribolovnega dovoljenja izpolnjena. Pod kakšnimi pogoji se smejo izdati ribolovna dovoljenja za druge ladje, se iz obveznosti odvzema ne da razbrati. To urejajo drugi predpisi, ki upoštevajo tudi cilje subvencije za prenehanje opravljanja ribolovne aktivnosti.( )

43. Kot je navedla nizozemska vlada, bi lahko Komisija ukrepala proti državama članicama tako, da bi se pri urejanju izdajanja ribolovnih dovoljenj navezala na člen 3 Uredbe o osnovnih podatkih. Poleg tega bi prišel v poštev člen 7(1), prvi pododstavek, Uredbe o strukturni pomoči.

44. Te določbe pa niso predmet obravnavanih tožb. Zato ne morejo biti podlaga za njun uspeh.( ) Nizozemska vlada je zato upravičeno pripomnila, da je Komisija tožbo oprla na napačno pravno podlago.

45. Zato je treba zavrniti obe tožbi.

B – Podreden preizkus drugih določb

46. Zgolj podredno, če bi Sodišče dopustilo nadaljnjo razširitev tožbenega predloga, in da bi poudarila, da razlaga člena 5 Uredbe o osnovnih podatkih v povezavi s členom 8 Uredbe o strukturnih ukrepih, kot jo predlaga Komisija, ni potrebna, želim v nadaljevanju pojasniti, da Komisija v predloženem postopku niti ni dokazala kršitve člena 3 Uredbe o osnovnih podatkih ali člena 7(1), prvi pododstavek, Uredbe o strukturnih ukrepih.

1. Člen 3 Uredbe o osnovnih podatkih

47. V skladu s členom 3 Uredbe o osnovnih podatkih in ob upoštevanju člena 11 Uredbe o ribištvu država članica izdaja in upravlja ribolovna dovoljenja za ribiška plovila, ki plujejo pod njeno zastavo. To nacionalno pristojnost države poudarjata tudi prva pododstavka odstavka 1 člena 5 Uredbe o ribištvu.

48. V nasprotju z mnenjem, ki ga je takrat zastopala Nizozemska, zdaj pa že opustila, države članice ne morejo prosto izdajati ribolovnih dovoljenj, ampak morajo upoštevati člen 11 Uredbe o ribištvu. Ta določba je Svetu nalagala, naj opredeli cilje in podrobna pravila za prestrukturiranje ribiškega sektorja Skupnosti z namenom doseganja trajnega ravnovesja med viri in njihovim izkoriščanjem.

49. Svet je te cilje določil z Odločbo o prestrukturiranju iz leta 1993. V skladu z njo bi se morala zmogljivost flote na posameznih področjih zmanjšati, sicer pa ne povečevati. Za dosego teh ciljev bi morale države članice pod nadzorom Komisije izvajati t. i. večletne usmerjevalne programe. Napotovanje člena 3 Uredbe o osnovnih podatkih na člen 11 Uredbe o ribištvu tako države članice posredno obvezuje, da pri izdajanju ribolovnih dovoljenj upoštevajo cilje prestrukturiranja.

50. Kot priznavata vladi Nizozemske in Združenega kraljestva, nove ribolovne zmogljivosti zato načeloma ne smejo biti dovoljene. Obema vladama pa se načeloma zdi možno nadomeščanje izločenih zmogljivosti.

51. Tu ni treba izčrpno pojasnjevati, v katerih okoliščinah je nadomeščanje izločenih zmogljivosti dovoljeno. Predvsem pa ni treba podrobno obravnavati utemeljitev obeh vlad.( )

52. Kršitev člena 3 Uredbe o osnovnih podatkih, člena 11 Uredbe o ribištvu, Odločbe o prestrukturiranju iz leta 1993 in večletnega usmerjevalnega programa bi namreč v vsakem primeru predpostavljala, da zaradi nadomestitve prenesenih zmogljivosti cilji tega programa ne bi bili doseženi. Glede tega pa Komisija ni navedla ničesar. Niti ni znano, ali sta državi članici dosegli cilje, niti to, ali bi odvzem ribolovnih dovoljenj brez nadomestitve prispeval k doseganju ciljev, ki niso bili doseženi.( )

53. Zato ni mogoče ugotoviti kršitve člena 3 Uredbe o osnovnih podatkih.

2. Člen 7(1), prvi pododstavek, Uredbe o strukturnih ukrepih

54. Dalje, nadomestno izdajanje ribolovnih dovoljenj bi lahko v obravnavanih primerih kršilo člen 7(1), prvi pododstavek, Uredbe o strukturnih ukrepih. Ta odločba neodvisno od ciljev zmanjševanja zmogljivosti iz večletnih usmerjevalnih programov prepoveduje nadomeščanje zmanjšanih zmogljivosti. Vendar ta določba predpostavlja, da se zmanjševanje financira samo z javno finančno pomočjo.

55. Komisija pa ne navaja, da bi bil prenos financiran zgolj z javno finančno pomočjo. V obravnavanih primerih je to tudi dvomljivo, saj so lastniki ladij v argentinskih vodah očitno želeli doseči dobiček iz ribolovne dejavnosti. Poleg tega je bil izkupiček od prodaje ribolovnih dovoljenj vsaj pri prenosu plovil Združenega kraljestva nadaljnji razlog za prenos.

56. Zato niti ni mogoče ugotoviti kršitve člena 7(1), prvi odstavek, Uredbe o strukturnih ukrepih.

3. Rezultat podrednega preizkusa

57. Obe tožbi bi bilo treba zavrniti, tudi če bi Sodišče kot del tožbe obravnavalo člen 3 Uredbe o osnovnih ukrepih ali člen 7(1), prvi pododstavek, Uredbe o strukturnih ukrepih. Preizkus teh določb dokazuje, da bi se z razlago člena 5 Uredbe o osnovnih podatkih v povezavi s členom 8 Uredbe o strukturnih ukrepih, kot jo predlaga Komisija, le izognili zahtevam, kot jih določata člen 3 Uredbe o osnovnih podatkih in člen 7(1), prvi pododstavek, Uredbe o strukturnih ukrepih.

V – Stroški

58. V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Vladi Nizozemske in Združeno kraljestvo sta predlagali, naj se Komisiji naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

VI – Predlog

59. Sodišču zato predlagam, naj v zadevah C-34/04 in C-64/04 odloči tako:

1. Tožba se zavrne.

2. Komisija Evropskih skupnosti nosi stroške postopka.