SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

NILSA WAHLA,

predstavljeni 11. maja 2017 ( 1 )

Zadeva C‑278/16

Kazenski postopek proti Franku Sleutjesu

Druga stranka v postopku:

Staatsanwaltschaft Aachen

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Landgericht Aachen (deželno sodišče v Aachnu, Nemčija))

„Območje svobode, varnosti in pravice – Direktiva 2010/64/EU – Člen 3 – Pravica do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih – Pojem ‚bistven dokument‘ – Kaznovalni nalog (Strafbefehl)

1. Pravica do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih v vsej Evropski uniji, ki jo zagotavlja Direktiva 2010/64/EU ( 2 ), je ključni mejnik na poti do okrepitve procesnih pravic oseb, osumljenih ali obdolženih storitve kaznivega dejanja, ki jo predvideva Stockholmski program Evropskega sveta. ( 3 ) Kot je jasno navedel Svet Evropske unije, mora „[o]sumljenec ali obtoženec […] razumeti, kaj se dogaja, in mora biti razumljen. Osumljenec ali obtoženec, ki ne govori ali ne razume jezika, uporabljenega v postopku, bo potreboval tolmača in prevod dokumentov, ki so bistveni za postopek.“ ( 4 ) V tem okviru bo lahko Sodišče s tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe utrdilo svojo sodno prakso v zvezi z Direktivo 2010/64. ( 5 )

2. V postopku v glavni stvari Landgericht Aachen (deželno sodišče v Aachnu, Nemčija) v bistvu Sodišče sprašuje, ali je treba Strafbefehl (kaznovalni nalog) šteti za „bistveni dokument“ v kazenskem postopku, ki ga je treba v skladu s členom 3 Direktive 2010/64 prevesti, če oseba, na katero je naslovljen, ne razume nemško.

3. Iz razlogov, navedenih v nadaljevanju, predlagam, da Sodišče na predloženo vprašanje odgovori pritrdilno.

I. Pravni okvir

A. Direktiva 2010/64

4. V uvodnih izjavah 14, 16 in 30 Direktive 2010/64 je navedeno: „(14) Pravica do tolmačenja in prevajanja za osebe, ki ne govorijo ali razumejo jezika postopka, je določena v členu 6 [Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, v nadaljevanju: EKČP], kakor ga razlaga sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice. Ta direktiva omogoča lažje uveljavljanje te pravice v praksi. V zvezi s tem je cilj te direktive osumljencem ali obdolžencem zagotoviti pravico do tolmačenja in prevajanja v kazenskem postopku z namenom zagotovitve njihove pravice do poštenega sojenja. […] (16) V nekaterih državah članicah je organ, ki ni sodišče, pristojno za kazenske zadeve, pristojen naložiti sankcije za relativno manjše kršitve. To se lahko zgodi, na primer, pri ponavljajočih se prometnih prekrških, ki se lahko ugotovijo pri opravljanju kontrol v prometu. V takih okoliščinah se od pristojnega organa ne bi smelo zahtevati, da zagotovi spoštovanje vseh pravic iz te direktive. Kadar pravo države članice določa, da sankcije za manjše kršitve naloži tak organ in da je možna pritožba na sodišče, pristojno za kazenske zadeve, bi se ta direktiva morala zato uporabljati le za postopke pred tem sodiščem po vloženi pritožbi. […] (30) Za zagotovitev pravičnosti postopka bi bilo treba v skladu s to direktivo za osumljence ali obdolžence prevesti bistvene dokumente ali vsaj bistvene dele takšnih dokumentov. Določeni dokumenti bi v ta namen vedno morali veljati za bistvene, zato bi jih bilo treba prevesti, denimo, vsako odločbo o odvzemu prostosti zadevni osebi, vsako obtožnico in vsako sodbo. Pristojni organi držav članic bi morali odločiti na lastno pobudo ali na zahtevo osumljencev ali obdolžencev ali njihovega pravnega svetovalca, kateri drugi dokumenti so prav tako bistveni za zagotovitev pravičnega postopka in bi jih zato bilo treba prevesti.“

5. Člen 1, od (1) do (3), Direktive 2010/64 („Vsebina in področje uporabe“) določa: „1. Ta direktiva določa pravila glede pravice do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih in postopkih […]. 2. Pravica iz odstavka 1 se uporablja za osebe od trenutka, ko jih pristojni organi države članice z uradnim obvestilom ali kako drugače obvestijo, da so osumljeni ali obdolženi storitve kaznivega dejanja, do zaključka postopka, kar pomeni do končne ugotovitve, ali so storili kaznivo dejanje, vključno, če pride v poštev, z izrekom kazni in obravnavo vseh pritožb. 3. Kadar pravo države članice določa, da sankcije za manjše kršitve naloži organ, ki ni sodišče, pristojno za kazenske zadeve, in je zoper naložitev takšne sankcije možna pritožba na sodišče, se ta direktiva uporablja le za postopke pred tem sodiščem, ki sledijo pritožbi.“

6. Člen 3 Direktive 2010/64 („Pravica do prevajanja bistvenih dokumentov“) določa: „1. Države članice zagotovijo, da se osumljencem ali obdolžencem, ki ne razumejo jezika zadevnega kazenskega postopka, v razumnem roku zagotovi pisni prevod vseh dokumentov, ki so bistveni za omogočanje uveljavljanja njihove pravice do obrambe in za zagotovitev pravičnega postopka. 2. Bistveni dokumenti vključujejo vsako odločbo o odvzemu prostosti, vsako obtožnico in vsako sodbo. 3. Pristojni organi za vsak primer posebej odločijo, ali je bistven še kakšen drug dokument. Osumljenci ali obdolženci ali njihov pravni svetovalec lahko v ta namen vloži utemeljeno zahtevo. 4. Delov bistvenih dokumentov, ki za osumljence ali obdolžence niso pomembni za razumevanje primera proti njim, ni treba prevesti. 5. Države članice zagotovijo, da imajo v skladu s postopki iz nacionalnega prava osumljenci ali obdolženci pravico do ugovora odločitvi, da prevod dokumentov ali njihovih delov ni potreben, in kadar je prevod zagotovljen, možnost pritožbe, da ni dovolj kakovosten za zagotovitev pravičnega postopka. […] 9. Prevod, zagotovljen na podlagi tega člena, je dovolj kakovosten, da se zagotovi pravičen postopek, zlasti z zagotovitvijo, da so osumljenci ali obdolženci seznanjeni z njihovim primerom in sposobni uveljavljati svojo pravico do obrambe.“

B. Nemško pravo

7. Člen 184 Gerichtsverfassungsgesetz (zakon o pravosodnem sistemu, v nadaljevanju: GVG) med drugim določa, da je jezik sodišč nemščina.

8. Člen 187 GVG, kakor je bil spremenjen zaradi izvajanja Direktive 2010/64 in Direktive 2012/13/EU ( 6 ), določa: „1. Sodišče obdolžencu ali obsojencu, ki ne obvlada nemškega jezika ali ima slušno ali govorno motnjo, določi tolmača ali prevajalca, če je to potrebno za uveljavljanje njegovih kazenskopravnih postopkovnih pravic. Sodišče obdolženca v njemu razumljivem jeziku opozori, da lahko za to zahteva brezplačno pomoč tolmača ali prevajalca za celoten kazenski postopek. 2. Uveljavljanje kazenskopravnih postopkovnih pravic obdolženca, ki ne obvlada nemškega jezika, praviloma zahteva pisni prevod ukrepov, s katerimi se odvzema prostost, ter obtožnic, kaznovalnih nalogov in nepravnomočnih sodb […]“

9. Člen 37(3) Strafprozessordnung (nemški zakonik o kazenskem postopku, v nadaljevanju: StPO) določa, da „če je treba udeležencu v postopku v skladu s členom 187(1) in (2) [GVG] dati na voljo prevod sodbe, je treba sodbo vročiti skupaj s prevodom“.

10. Člen 407(1) StPO, ki se nanaša na možnost uporabe kaznovalnega naloga, določa, da „se lahko v kazenskem postopku […] pravne posledice kaznivega dejanja na pisno zahtevo državnega tožilstva določijo brez obravnave s pisnim kaznovalnim nalogom. Državno tožilstvo tako zahtevo predloži, če glede na izid preiskave meni, da obravnava ni potrebna. V zahtevi predlaga natančne pravne posledice. S tem je izveden ukrep v imenu javnosti.“

11. Člen 410 StPO, ki se nanaša na ugovore zoper kaznovalni nalog in pravnomočnost, določa: „1. Obdolženec lahko pri sodišču, ki je izdalo kaznovalni nalog, v dveh tednih od vročitve vloži ugovor pisno ali na zapisnik v sodnem tajništvu sodišča […] 2. Ugovor se lahko omeji na nekatere točke. 3. Če ugovor zoper kaznovalni nalog ni pravočasno vložen, pridobi kaznovalni nalog veljavnost pravnomočne sodbe.“

II. Dejansko stanje, postopek in predloženo vprašanje za predhodno odločanje

12. Amtsgericht Düren (okrajno sodišče v Dürnu, Nemčija) je 2. novembra 2015 na predlog Staatsanwaltschaft Aachen (državno tožilstvo v Aachnu, Nemčija) izdalo kaznovalni nalog (v nadaljevanju: sporni kaznovalni nalog) proti obdolžencu F. Sleutjesu, nizozemskemu državljanu, ki prebiva na Nizozemskem, v katerem mu je bila zaradi pobega s kraja nesreče naložena denarna kazen za 30 dni v dnevnem znesku po 30 EUR ter poleg tega odvzeto vozniško dovoljenje. Organ, pristojen za vozniška dovoljenja, je dobil navodilo, da za obdobje devetih mesecev obdolžencu ne sme dovoliti, da bi še naprej uporabljal tuje vozniško dovoljenje, niti mu ne sme izdati nemškega vozniškega dovoljenja. Dalje je v kaznovalnem nalogu odrejeno, da ima ta odvzem učinek odvzema pravice do uporabe vozniškega dovoljenja v Nemčiji. Poleg tega je bilo obdolžencu naloženo plačilo stroškov.

13. Sporni kaznovalni nalog vsebuje pravni pouk. Med drugim je navedeno, da postane sporni kaznovalni nalog pravno zavezujoč in izvršljiv, če obdolženec v dveh tednih po vročitvi ne vloži ugovora pisno ali na zapisnik v sodnem tajništvu pri okrajnem sodišču, navedenem v vročenem obvestilu – v tem primeru Amtsgericht Düren (okrajno sodišče v Dürnu). Če se ugovor vloži pisno, je v pravnem pouku še navedeno, da je ugovor vložen pravočasno le, če na sodišče prispe pred iztekom dveh tednov. Nazadnje je v pravnem pouku v posebnem odstavku v zadnjem stavku napisano: „Pisni ugovor mora biti vložen v nemškem jeziku.“

14. Sporni kaznovalni nalog je bil obdolžencu vročen 12. novembra 2015 s priporočenim pismom. Sporni kaznovalni nalog je bil obdolžencu vročen v nemškem jeziku. Samo pravni pouk je bil obdolžencu dodatno in hkrati vročen v nizozemskem prevodu.

15. Obdolženec je 24. novembra 2015 ob 20.32 poslal elektronsko pošto Amtsgericht Düren (okrajno sodišče v Dürnu), v kateri je v nizozemščini ugovarjal spornemu kaznovalnemu nalogu. Dne 26. novembra 2015 je – prav tako v nizozemščini – poizvedel pri Amtsgericht Aachen (okrajno sodišče v Aachnu), ali je elektronska pošta z dne 24. novembra 2015 prispela. Amtsgericht Düren (okrajno sodišče v Dürnu) je obdolžencu z dopisom z dne 1. decembra 2015, ki je bil odposlan 8. decembra 2015, sporočilo, da morajo biti dopisi sodišču vloženi v nemščini. Pred tem, in sicer 1. decembra 2015, je zdajšnji zagovornik obdolženca po telefaksu vložil ugovor proti spornemu kaznovalnemu nalogu in hkrati predlagal vrnitev v prejšnje stanje.

16. Amtsgericht Düren (okrajno sodišče v Dürnu) je s sklepom z dne 28. januarja 2016 zavrglo ugovor obdolženca zoper sporni kaznovalni nalog kot nedopusten, ker ni bil vložen pravočasno. Hkrati je predlog obdolženca za vrnitev v prejšnje stanje zavrnilo, ker niso bili navedeni zadostni razlogi za takšno vrnitev v prejšnje stanje. Ta sklep je bil zagovorniku vročen 2. februarja 2016. S telefaksom z dne 4. februarja 2016, ki je prispel istega dne, je zagovornik zoper navedeni sklep vložil takojšnjo pritožbo, ki jo zato zdaj obravnava predložitveno sodišče.

17. Predložitveno sodišče meni, da obdolženec ne obvlada nemškega jezika v smislu člena 187(1) GVG. Meni tudi, da je sklep Amtsgericht Düren (okrajno sodišče v Dürnu) z dne 28. januarja 2016 pravilen, vendar bi morda pravo EU, zlasti člen 3 Direktive 2010/64, zahtevalo drugačen izid. V zvezi s tem opozarja, da se v nasprotju s členom 187(2) GVG člen 37(3) StPO ne nanaša na kaznovalne naloge. Po njegovem mnenju v sodni praksi Sodišča ni jasno razrešeno vprašanje, ali je treba kaznovalne naloge za obdolžence prevesti. Če bi bilo tako, bi moralo ugotoviti, da rok za vložitev ugovora še ni začel teči. Ker predložitveno sodišče meni, da Direktiva 2010/64 ne zahteva take razlage, vendar ima dvome, med drugim zaradi različnih stališč nemških sodišč o tem vprašanju, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je treba člen 3 [Direktive 2010/64] razlagati tako, da pojem ‚sodba‘ v členu 37(3) [StPO] vključuje tudi kaznovalni nalog v smislu člena 407 in naslednjih [StPO]?“

18. Pisna stališča so predložili F. Sleutjes, nemška, češka in nizozemska vlada ter Komisija. V skladu s členom 76(2) Poslovnika Sodišča ni bilo obravnave.

III. Analiza

A. Oblikovna preučitev

19. Nemška vlada navaja, da ob pravilni razlagi zadevnih nemških pravil pojem ‚sodba‘ v členu 37(3) StPO vključuje tudi kaznovalni nalog v smislu člena 407 in naslednjih StPO. Zato navedena vlada zavzema stališče, da razrešitev spora v postopku v glavni stvari ni odvisna od predloženega vprašanja.

20. V zvezi s tem zadošča navesti, da za vprašanja o razlagi prava EU, ki jih predloži nacionalno sodišče v dejanskem in pravnem okviru, za opredelitev katerega je odgovorno navedeno sodišče in katerega natančnost ni predmet presoje Sodišča, velja domneva upoštevnosti. ( 7 ) Ni očitno, da razlaga člena 3 Direktive 2010/64, ki jo zahteva predložitveno sodišče, ni povezana z dejanskim stanjem postopka pred navedenim sodiščem ali njegovim predmetom, da je spor o prevodu v postopku v glavni stvari hipotetičen ali da Sodišče nima na voljo pravnih in dejanskih elementov, potrebnih za to, da bi lahko dalo uporaben odgovor na zastavljeno vprašanje. Zato zaradi dvomov nemške vlade ni mogoče podvomiti o dopustnosti tega predloga za sprejetje predhodne odločbe.

21. Kljub temu ubeseditev predloženega vprašanja res na prvi pogled daje vtis, da predložitveno sodišče Sodišče prosi za razlago člena 37(3) StPO, za katero Sodišče v skladu s členom 267 PDEU ni pristojno. Vendar je glede na razlogovanje iz predložitvene odločbe jasno, da predložitveno sodišče dejansko želi razlago člena 3 Direktive 2010/64. Zato je treba predloženo vprašanje ustrezno preoblikovati.

22. Poleg tega ne bom sledil predlogu Komisije za preoblikovanje predloženega vprašanja tako, da bi to vključevalo tudi zahtevo po razlagi Direktive 2012/13. Glede na zgoraj omenjeno domnevo upoštevnosti ni mogoče domnevati, da je vprašanje predložitvenega sodišča pomanjkljivo, ker se ne nanaša na to drugo direktivo. Nasprotno, nimam nobene podlage, da bi menil, da se predložitveno sodišče ne zaveda te druge direktive: v predložitveni odločbi je namreč navedena sodba v zadevi Covaci ( 8 ), v kateri je navedena tudi razlaga Direktive 2012/13. Vsekakor lahko Sodišču predloži še eno vprašanje o razlagi navedene direktive, če meni, da je to ustrezno. ( 9 )

23. Na podlagi navedenega se mi zdi, da želi predložitveno sodišče s svojim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali „bistveni dokument“, kot je naveden v členu 3 Direktive 2010/64, vključuje kaznovalni nalog v smislu člena 407 in naslednjih StPO.

B. Vsebinska preučitev

1. Kaznovalni nalog je „bistveni dokument“ v smislu člena 3 Direktive 2010/64

24. Predložitveno sodišče se nagiba k nikalnemu odgovoru na vprašanje, kot je bilo preoblikovano v prejšnji točki. Vse stranke, ki so predložile stališča, pa so nasprotnega mnenja.

25. Pred odgovarjanjem na navedeno vprašanje je treba spomniti, da je postopek, določen v zvezi z izdajo kaznovalnega naloga v smislu člena 407 in naslednjih StPO, poenostavljen postopek, ki ne zahteva obravnave ali kontradiktornega postopka. Konkretneje, Sodišče je presodilo, da je kaznovalni nalog, ki ga ureja nemško pravo, sprejet po postopku sui generis. V tem postopku je določeno, da je edina možnost, da bi bil obdolženi upravičen do kontradiktornega postopka, v okviru katerega lahko polno izvršuje svojo pravico do izjave, vložitev ugovora zoper navedeni nalog. ( 10 )

26. Zato ne preseneča, da je Sodišče presodilo, da položaj osebe, ki želi vložiti ugovor zoper kaznovalni nalog, ki še ni pravnomočen in ki je izdan zoper njo, spada na področje uporabe navedene direktive, tako da mora biti ta oseba deležna pravice do tolmačenja in prevajanja, ki jo zagotavlja navedena direktiva. ( 11 )

27. V sodbi Covaci je državno tožilstvo od nacionalnega sodišča zahtevalo, naj izda kaznovalni nalog, v katerem je bilo med drugim navedeno, da je treba ugovor vložiti v nemščini. Ker je bilo nacionalno sodišče v dvomih, je Sodišče med drugim vprašalo, ali Direktiva 2010/64 izključuje nacionalna pravila, ki osebi, na katero je kaznovalni nalog naslovljen in ki ne razume nemško, ne dovoljujejo, da bi svoj ugovor zoper navedeni nalog vložila v jeziku, ki ga razume. Sodišče je na navedeno vprašanje odgovorilo nikalno, čeprav je dodalo, da lahko nacionalni organi izrecno dovolijo osebi, ki vlaga ugovor, da to stori, če menijo, da dokument predstavlja „bistveni dokument“. ( 12 )

28. Kar zadeva prevod kaznovalnega naloga samega, ki je bistvo tu obravnavane zadeve, Sodišče v navedeni zadevi ni bilo pozvano, naj obravnava to vprašanje. Vendar naj ne bo dvoma: osumljenim ali obdolženim osebam, ki ne razumejo nemško, je treba v razumnem času zagotoviti njegov pisni prevod. To izhaja iz besedila, okvira in cilja člena 3 Direktive 2010/64.

29. Prvič, kar zadeva besedilo člena 3(1) Direktive 2010/64, ta govori o „vseh dokument[ih], ki so bistveni za omogočanje uveljavljanja njihove pravice do obrambe in za zagotovitev pravičnega postopka“. V členu 3(2) Direktive 2010/64 je navedeno, da „[b]istveni dokumenti vključujejo vsako odločbo o odvzemu prostosti, vsako obtožnico in vsako sodbo“. Kot potrjuje uvodna izjava 30 Direktive 2010/64, to naštevanje ni izčrpno. ( 13 )

30. V nasprotju s Komisijo nisem prepričan, da se lahko kaznovalni nalog enači z „obtožnico“. Res je seveda, da je Sodišče presodilo, da je kaznovalni nalog oblika sporočanja obdolžitve proti zadevni osebi v skladu z Direktivo 2012/13. ( 14 ) Vendar je v nasprotju z obtožnico kaznovalni nalog sklep, ki ga izda sodišče in ki postane pravnomočen, če zoper njega ni pravočasno vložen ugovor. Zato je v nekaterih vidikih podoben tudi „sodbi“ iz člena 3(2) Direktive 2010/64. ( 15 ) Ne glede na to, ali je eno ali drugo, se zdi samo po sebi umevno, da je prevod kaznovalnega naloga bistven za zagotovitev, da lahko oseba, na katero je naslovljen, razume njegovo vsebino in posledično uveljavlja svoje pravice do obrambe v zvezi s kaznijo, ki je z njim naložena. Zato bi torej v vsakem primeru spadal med „bistvene dokumente“ v smislu člena 3(1) navedene direktive.

31. Drugič, okvir Direktive 2010/64 potrjuje, da je kaznovalni nalog „bistveni dokument“ v smislu člena 3 Direktive 2010/64.

32. Tu bi rad, tako kot nizozemska vlada, opozoril na člen 1(3) Direktive 2010/64. Navedena določba iz področja uporabe navedene direktive izključuje nekatere upravne sankcije za manjše kršitve. V skladu z uvodno izjavo 16 Direktive 2010/64 je njen namen odpraviti dolžnost, ki bi jo sicer imeli upravni organi, da zagotovijo vse pravice na podlagi navedene direktive, če bi bilo to nerazumno zahtevati. V navedeni uvodni izjavi je navedeno, da se to lahko zgodi zlasti pri ponavljajočih se prometnih prekrških, ki se lahko ugotovijo pri opravljanju kontrol v prometu – dober primer je prehitra vožnja. Po drugi strani to tudi potrjuje stališče, da je sodna odločba, ki lahko vodi do naložitve kazni za prometni prekršek za zadevo, ki ni samo primer prehitre vožnje, kot je sporni kaznovalni nalog, tipična zadeva, pri kateri veljajo pravice na podlagi navedene direktive.

33. Nazadnje, tudi s ciljem Direktive 2010/64, ki je razviden iz njene uvodne izjave 14, se podpira stališče, da je treba kaznovalni nalog priznati kot „bistveni dokument“, ki ga je treba prevesti, če obdolženec ne razume nemško. Cilj je osumljencem ali obdolžencem zagotoviti pravico do tolmačenja in prevajanja v kazenskem postopku zaradi zagotovitve njihove pravice do poštenega sojenja. Pravica do tolmačenja in prevajanja za osebe, ki ne govorijo ali razumejo jezika postopka, je določena v členu 6 EKČP. Skladnost z zahtevami v zvezi s poštenim sojenjem namreč zagotavlja, da obdolžena oseba ve, česa je obdolžena, in se lahko brani. ( 16 ) Direktiva omogoča lažje uveljavljanje navedene pravice v praksi.

34. Če ne bi zahtevali prevoda kaznovalnega naloga, ki lahko vodi do trajne naložitve kazni – zlasti če ga oseba, na katero je naslovljen, ne razume, ker ne razume nemško – bi bila s tem očitno ogrožena pravica zadevne osebe do poštenega sojenja. Dejansko bi šlo za odrekanje pravice.

35. Zgoraj navedenega ne ovrže dejstvo, da v skladu s členom 3(3) Direktive 2010/64 pristojni organi v danem primeru odločijo, ali je kateri koli drug dokument bistven. Navedena določba se namreč nanaša na dokumente, ki se ne štejejo za bistvene že na podlagi člena 3(1) in (2) navedene direktive. ( 17 )

36. Tudi sodba v zadevi Balogh ne omaja rešitve, ki jo predlagam. Zadeva se je nanašala na postopek, v katerem bi se na Madžarskem priznali učinki pravnomočne sodbe, izrečene v Avstriji, v kateri je bil István Balogh obsojen na zaporno kazen in mu je bilo naloženo plačilo stroškov. Kazenski postopek v Avstriji proti I. Baloghu se je že končal in v njem mu je bila zagotovljena pravica do prevoda. Sodišče je na podlagi tega ugotovilo, da se Direktiva 2010/64 ne uporablja za tak postopek priznanja. ( 18 )

37. Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da je dokument, kot je kaznovalni nalog v smislu člena 407 in naslednjih StPO, „bistveni dokument“ v smislu člena 3 Direktive 2010/64. Zato ga je treba prevesti, če oseba, na katero je naslovljen, ne razume nemško.

2. Nadaljnji razmisleki glede pravice do prevoda v kazenskem postopku na podlagi člena 3 Direktive 2010/64

38. Glede na posledice zgoraj navedenega stališča so potrebni nekateri nadaljnji razmisleki glede pravice do prevoda v kazenskem postopku na podlagi člena 3 Direktive 2010/64, saj lahko predložitvenemu sodišču pomagajo razrešiti zadevo, ki jo obravnava.

39. Po eni strani je ta pravica splošna, saj Direktiva 2010/64 ne omejuje področja uporabe ratione personae za osebe, ki izpolnjujejo pogoje za zaščito, ki jo daje. Edina zahteva, ki mora biti izpolnjena, da se sproži ta zaščita, je ta, da so osebe seznanjene, da so osumljene ali obdolžene storitve kaznivega dejanja.

40. Po drugi strani Direktiva 2010/64 ne opredeljuje jezika, v katerem mora oseba, osumljena ali obdolžena storitve kaznivega dejanja, ki ne razume jezika postopka, prejeti prevod bistvenih dokumentov. Nič torej ne navaja na to, da mora biti to materni jezik navedene osebe. Nasprotno, iz člena 3(4) navedene direktive jasno izhaja, da je namen prevoda osumljeni ali obdolženi osebi omogočiti „razumevanje primera proti“ njej. Zdi se torej mogoče, da bi uporabili jezik „pivot“, ki ga navedena oseba razume, če se tak jezik ne uporabi iz samovolje.

41. Natančneje, zadnja določba državam članicam omogoča, da ne prevedejo delov bistvenih dokumentov, ki niso relevantni za to, da se osumljeni ali obdolženi osebi omogoči razumevanje primera proti njej. Ne omogoča pa, da bi bil prevod bistvenega dokumenta nadomeščen zgolj s tem, da se zadevni osebi zagotovi dopolnilni pravni pouk v jeziku, ki ga razume, kot se je zgodilo v postopku v glavni stvari. Poleg tega mora biti v skladu s členom 3(9) Direktive 2010/64 prevod – ne glede na izbrani jezik – dovolj kakovosten, da se zagotovi pravičen postopek. Zadevna oseba ima na podlagi člena 3(5) navedene direktive pravico do vložitve pritožbe v skladu z nacionalnimi pravili, če je kakovost prevoda pomanjkljiva ali če se prevod ni štel za potrebnega.

42. Kar zadeva vprašanje časa, se v skladu s členom 1(2) Direktive 2010/64 pravica do prevoda v kazenskem postopku na podlagi člena 3 navedene direktive uporablja od trenutka, ko je zadevna oseba seznanjena, da je osumljena ali obdolžena storitve kaznivega dejanja, do končne ugotovitve, ali je storila kaznivo dejanje, vključno, če pride v poštev, z izrekom kazni in morebitnimi pritožbenimi postopki. Kljub temu prevoda bistvenega dokumenta ni treba zagotoviti hkrati z bistvenim dokumentom, saj člen 3(1) navedene direktive določa, da je treba tak prevod zadevni osebi zagotoviti le „v razumnem roku“. Kakor koli že, verjetno mi ni treba posebej poudarjati, da mora imeti zadevna oseba na voljo tudi razumen rok, da se seznani z vsebino bistvenega dokumenta in, če je ustrezno, nanjo odgovori.

43. Direktiva 2010/64 za primer kršitve pravice do prevoda ne navaja nobenega konkretnega ukrepa, ki bi ga morale države članice sprejeti. Zato lahko torej po lastni presoji izbirajo med različnimi možnimi rešitvami, primernimi za doseganje cilja navedene določbe, glede na različne okoliščine, do katerih lahko pride. ( 19 ) To lahko, na primer, storijo z odobritvijo predloga za vrnitev v prejšnje stanje ( 20 ) ali po potrebi z neuporabo nacionalnega pravila, ki določa rok za vložitev ugovorov. ( 21 )

44. Vsekakor je jasno, da je državi članici prepovedan pregon osebe, ki ne razume jezika postopka, če se zanaša na bistvene dokumente, ki bi morali biti za zadevno osebo prevedeni, pa niso. Ne samo, da s tem direktiva ne bi imela nobenega praktičnega učinka, temveč bi to pomenilo tudi kršitev pravice do obrambe in poseg v poštenost postopka, ki ju zagotavlja člen 6 EKČP in katerih izvajanje v praksi naj bi direktiva olajšala. Zdi se mi torej, da je v interesu držav članic, da zagotovijo, da je „razumni rok“, v katerem bi morale osebe, osumljene ali obdolžene storitve kaznivega dejanja, prejeti tak prevod, čim krajši.

45. Predložitveno sodišče v predlogu za sprejetje predhodne odločbe navaja svoj pogled na posledice kršitve člena 3 Direktive 2010/64 za rok, določen za vložitev ugovora zoper kaznovalni nalog. Navaja, da bi bila vročitev spornega kaznovalnega naloga brez priloženega nizozemskega prevoda celotnega besedila neveljavna. Posledica bi bila, da rok za vložitev ugovora še ne bi začel teči.

46. Tu naj spomnim, da imajo države članice ob odsotnosti pravil EU pravico, da urejajo sodne postopke z določitvijo rokov, ki jih štejejo za ustrezne, v skladu z načelom procesne avtonomije. Vendar v skladu z načelom enakovrednosti osebe, osumljene ali obdolžene storitve kaznivega dejanja, ki ne razumejo jezika postopka in ki se zato sklicujejo na svoje pravice na podlagi Direktive 2010/64, ne bi smele biti v slabšem položaju kot osebe, ki jezik razumejo in ki so na splošno verjetneje državljani države članice, ki pregon izvaja. ( 22 ) Zato se strinjam s predložitvenim sodiščem, da rok za vložitev ugovora zoper kaznovalni nalog ne bi smel začeti teči pred trenutkom, ko zadevna oseba prejme ustrezen prevod kaznovalnega naloga. Če bi rok začel teči prej, bi bile ogrožene pravice do obrambe in prav tako načelo učinkovitosti. ( 23 )

IV. Predlog

47. Glede na zgornje preudarke Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložilo Landgericht Aachen (deželno sodišče v Aachnu, Nemčija) odgovori, da je ob pravilni razlagi člena 3 Direktive 2010/64/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o pravici do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih dokument, kot je kaznovalni nalog v smislu člena 407 in naslednjih Strafprozessordnung (nemški zakonik o kazenskem postopku), „bistveni dokument“, ki ga je zato treba prevesti, če oseba, na katero je naslovljen, ne razume nemško.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o pravici do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih (UL 2010, L 280, str. 1).

( 3 ) Evropski svet, „Stockholmski program – odprta in varna Evropa, ki služi svojim državljanom in jih varuje“ (UL 2010, C 115, str. 1 in 10).

( 4 ) Priloga k Resoluciji Sveta z dne 30. novembra 2009 o načrtu za krepitev procesnih pravic osumljenih ali obtoženih oseb v kazenskih postopkih (UL 2009, C 295, str. 3).

( 5 ) Glej sodbi z dne 15. oktobra 2015, Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:686), in z dne 9. junija 2016, Balogh (C‑25/15, EU:C:2016:423).

( 6 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku (UL 2012, L 142, str. 1).

( 7 ) Glej sodbo z dne 8. decembra 2016, Eurosaneamientos in drugi (C‑532/15 in C‑538/15, EU:C:2016:932, točka 28 in navedena sodna praksa).

( 8 ) Sodba z dne 15. oktobra 2015, Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:686).

( 9 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 17. julija 2014, Torresi (C‑58/13 in C‑59/13, EU:C:2014:2088, točka 32 in navedena sodna praksa).

( 10 ) Sodba z dne 15. oktobra 2015, Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:686, točki 20 in 41).

( 11 ) Sodba z dne 15. oktobra 2015, Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:686, točka 27).

( 12 ) Sodba z dne 15. oktobra 2015, Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:686, točke od 47 do 50).

( 13 ) Sodba z dne 15. oktobra 2015, Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:686, točka 45).

( 14 ) Sodba z dne 15. oktobra 2015, Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:686, točka 61).

( 15 ) S tega vidika je pojem „sodna odločba“ v okviru bruseljske ureditve o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah širok. Glej zlasti člen 2(a) Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2012, L 351, str. 1), ki določa, da „sodna odločba“„pomeni vsako odločbo, ki jo izda sodišče države članice, ne glede na njeno poimenovanje, vključno s sklepom, odredbo, odločbo ali sklepom o izvršbi, kakor tudi z odločbo o določitvi stroškov, ki jo izda sodni uradnik“. Glej v zvezi s tem sodbo z dne 2. aprila 2009, Gambazzi (C‑394/07, EU:C:2009:219, točka 23 in navedena sodna praksa).

( 16 ) Glej v zvezi s tem sodbo z dne 15. oktobra 2015, Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:686, točka 39 in navedena sodna praksa).

( 17 ) Sodba z dne 15. oktobra 2015, Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:686, točka 49).

( 18 ) Sodba z dne 9. junija 2016, Balogh (C‑25/15, EU:C:2016:423, točke od 36 do 40).

( 19 ) Glej po analogiji sodbo z dne 17. julija 2008, Raccanelli (C‑94/07, EU:C:2008:425, točka 50 in navedena sodna praksa).

( 20 ) Glej na primer sodbo z dne 22. marca 2017, Tranca in drugi (C‑124/16, C‑188/16 in C‑213/16, EU:C:2017:228, točka 51).

( 21 ) Glej za primer dolžnosti nacionalnih sodišč, da na podlagi prava EU ne uporabijo razlage nacionalnega prava, ki ni v skladu s pravom EU, sodbo z dne 19. aprila 2016, DI (C‑441/14, EU:C:2016:278, točka 42 in navedena sodna praksa).

( 22 ) Glej – čeprav so okoliščine nekoliko drugačne – sodbi z dne 24. novembra 1998, Bickel in Franz (C‑274/96, EU:C:1998:563, točka 26), in z dne 27. marca 2014, Grauel Rüffer (C‑322/13, EU:C:2014:189, točka 20).

( 23 ) Glej v zvezi z rokom za vložitev ugovora zoper kaznovalni nalog v zvezi z Direktivo 2012/13 sodbo z dne 22. marca 2017, Tranca in drugi (C‑124/16, C‑188/16 in C‑213/16, EU:C:2017:228, točka 51).