Keywords

Summary



Keywords

1. Akti institucij – Direktive – Izvrševanje s strani držav članic – Nujnost popolnega prenosa – Direktiva 1999/95 – Določbe, ki zadevajo le razmerja med državami članicami in Komisijo – Določba, ki nujno ne zahteva posebnih ukrepov za prenos – Zahteva po zagotovitvi učinkovitosti direktive – Zgolj obveznost obveščanja – Neobstoj

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 1999/95, člen 3(1))

2. Akti institucij – Direktive – Izvrševanje s strani držav članic – Nujnost popolnega prenosa – Direktiva 1999/95 – Določba, ki določa obveznost obveščanja, ki izhaja iz mednarodnega javnega prava – Informacija za ohranitev varnosti na morju v primeru očitne nevarnosti – Polni učinek

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 1999/95, člen 6(1))

Summary

1. Določbe, ki zadeva samo razmerja med državo članico in Komisijo ali drugimi državami članicami, načeloma ni treba prenesti. Vendar pa ima vsaka država članica, na katero je naslovljena direktiva, obveznost, da v svojem nacionalnem pravnem okviru sprejme vse ukrepe, potrebne za zagotovitev polnega učinka direktive, v skladu s ciljem, ki ga ta zasleduje.

To ne velja za člen 3, prvi odstavek, Direktive 1999/95 o uveljavljanju določb o delovnem času pomorščakov na krovu ladij, ki pristajajo v pristaniščih Skupnosti, katere cilj je zlasti izboljšanje življenjskih in delovnih razmer pomorščakov na ladjah in zagotavljanje varnosti na morju. Namen poročila za vlado države, v kateri je ladja registrirana, je opozoriti na razmere na ladji, ki očitno ogrožajo varnost in zdravje posadke. Njegov cilj je zlasti odpraviti to tveganje in ne zadeva samo preproste obveznosti obveščanja. Polni učinek določbe torej zahteva prenos.

(Glej točke od 38 do 40.)

2. Obveznost obveščanja uprave države, pod zastavo katere ladja pluje ali v kateri je registrirana, ali konzularnega funkcionarja, v primeru njegove odsotnosti pa najbližjega diplomatskega predstavnika iz člena 6(1) Direktive 1999/95 o uveljavljanju določb o delovnem času pomorščakov na krovu ladij, ki pristajajo v pristaniščih Skupnosti, je korelat odgovornosti te države, ki izhajajo iz mednarodnega javnega prava. Iz člena 94(1) Konvencije Združenih narodov o pomorskem pravu, ki je bila 10. decembra 1982 podpisana v Montego Bayu in je začela veljati 16. novembra 1994 ter je bila odobrena s Sklepom 98/392, v zvezi z dolžnostmi države zastave namreč izhaja, da vsaka država aktivno izvršuje svojo jurisdikcijo in nadzor nad ladjami lastne zastave glede upravnih, tehničnih in socialnih zadev. V skladu z odstavkoma 2, točka b, in 3, točka b, navedenega člena ima vsaka država posebej nad vsako ladjo pod njeno zastavo, njenim poveljnikom, častniki in posadko jurisdikcijo po svojem notranjem pravu glede upravnih, tehničnih in socialnih zadev v zvezi z ladjo in vsaka država sprejema za ladje, ki plovejo pod njeno zastavo, potrebne ukrepe, da bi zagotovila varnost na morju; med drugim se to nanaša na sestavo, delovne razmere in usposabljanje posadke, pri čemer je treba upoštevati ustrezne mednarodne akte. Iz odstavka 6 navedenega člena tudi izhaja, da država zastave, potem ko je prejela obvestilo, da glede kake ladje ni opravljen ustrezen nadzor, razišče zadevo in po potrebi ukrene vse, kar je potrebno, da bi se položaj popravil. Iz tega izhaja, da je neposredni namen obveščanja iz člena 6(1) Direktive 1999/95 varnost na morju v primeru razmer, ki očitno ogrožajo varnost. Poln učinek te določbe torej zahteva izrecen prenos v nacionalno pravo.

(Glej točke od 53 do 56.)