ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Države članice – Obveznosti – Izvršitev direktiv – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev z notranjim pravnim redom – Nedopustnost (člen 226 ES) (Glej točko 11.)

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Stanje, ki ga je treba upoštevati – Stanje po preteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 12.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2004/49/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o varnosti na železnicah Skupnosti ter o spremembi Direktive Sveta 95/18/ES o izdaji licence prevoznikom v železniškem prometu in Direktive 2001/14/ES o dodeljevanju železniških infrastrukturnih zmogljivosti, naložitvi uporabnin za uporabo železniške infrastrukture in podeljevanju varnostnega spričevala (Direktiva o varnosti na železnici), v predpisanem roku (UL L 164, str. 44).

Izrek

Izrek

1) Veliko vojvodstvo Luksemburg, s tem da ni sprejelo predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2004/49/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o varnosti na železnicah Skupnosti ter o spremembi Direktive Sveta 95/18/ES o izdaji licence prevoznikom v železniškem prometu in Direktive 2001/14/ES o dodeljevanju železniških infrastrukturnih zmogljivosti, naložitvi uporabnin za uporabo železniške infrastrukture in podeljevanju varnostnega spričevala (Direktiva o varnosti na železnici), ni izpolnilo obveznosti iz te direktive.

2) Velikemu vojvodstvu Luksemburg se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti

–

Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče

–

Stanje, ki ga je treba upoštevati

–

Stanje ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 16.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2000/59/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. novembra 2000 o pristaniških zmogljivostih za sprejem ladijskih odpadkov in ostankov tovora (UL L 332, str. 81).

Izrek

Izrek

1) Francoska republika, s tem da v predpisanem roku ni pripravila in izvedla načrta za sprejem odpadkov in ravnanje z njimi za vsa svoja pristanišča, ni izpolnila obveznosti iz členov 5(1) in 16(1) Direktive 2000/59/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. novembra 2000 o pristaniških zmogljivostih za sprejem ladijskih odpadkov in ostankov tovora.

2) Francoski republiki se naloži plačilo stroškov.
Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 13. septembra 2006 v zadevi CAS Succhi di Frutta proti Komisiji (T-226/01), s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo tožbo, katere predmet je bil zahtevek za povrnitev škode, nastale zaradi odločb Komisije C(96)1916 z dne 22. julija 1996 in C(96)2208 z dne 6. septembra 1996, ki sta bili sprejeti v okviru Uredbe Komisije (ES) št. 228/96 z dne 7. februarja 1996 o dobavi sadnih sokov in džemov, namenjenih prebivalcem Armenije in Azerbajdžana (UL L 30, str. 18).
1.

Italijanska republika s tem, da je uvoz vojaških sredstev v obdobju od 1. januarja 1998 do 31. decembra 2002 oprostila plačila carin, in s tem, da ni izračunala, ugotovila in Komisiji Evropskih skupnosti dala na voljo lastnih sredstev, ki zaradi te oprostitve niso bila zbrana, niti zamudnih obresti, ki jih je treba plačati, ker ta lastna sredstva niso bila pravočasno dana na voljo Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz členov 2 in od 9 do 11 Uredbe Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa Sveta 88/376/EGS, Euratom o sistemu lastnih sredstev Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES, Euratom) št. 1355/96 z dne 8. julija 1996, ter iz istih členov Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti.
8

Proizvodi in storitve, za katere je bila zahtevana ta registracija, spadajo v razrede 9, 16, 35, 37, 38 in 42 v smislu Nicejskega aranžmaja o klasifikaciji laga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kot je bil revidiran in spremenjen, in so opisani za vsak razred tako: — „naprave, inštrumenti in inštalacije za telekomunikacije, vključno s tistimi za telefonijo, telefoni in mobilni telefoni, vključno z antenami, zunanjimi antenami in satelitskimi krožniki, akumulatorji in baterije, transformatorji in pretvorniki, kodirniki in dekodirniki, kodirane kartice in kartice za kodiranje, telefonske klicne kartice, naprave in inštrumenti za signalizacijo in učenje, elektronski telefonski imeniki, deli in dodatki (ki niso vsebovani v drugih razredih) in vsi drugi proizvodi“ iz razreda 9; — „telefonske kartice“ iz razreda 16; — „sprejemanje telefonskih klicev (za odsotne naročnike), svetovanje s področja poslovne organizacije, vodenje in pomoč, svetovanje in pomoč pri opravljanju poslovnih nalog“ iz razreda 35; — „inštalacija in popravljanje telefonov, gradnja, popravljanje in inštalacija“ iz razreda 37; — „telekomunikacije, vključno s telekomunikacijskimi informacijami, telefonskimi in telegrafskimi komunikacijami, komuniciranje po računalniških terminalih in mobilnih telefonih, faksimilni prenos, oddajanje radijskih in televizijskih programov, vključno po kabelski televiziji in internetu, posredovanje sporočil, oddajanje v najem telefaksnih naprav, oddajanje v najem telekomunikacijskih naprav, vključno s telefonskimi napravami“ iz razreda 38; — „znanstveno in industrijsko raziskovanje, inženiring, vključno s projektiranjem objektov in telekomunikacijskih inštalacij, še posebej za telefoniranje in računalniško programiranje, oblikovanje, vzdrževanje in posodabljanje programske opreme, oddajanje v najem računalnikov in računalniških programov“ iz razreda 42.
27

Ti sporazumi so v tem skladni z besedilom člena 56(1) ES, v skladu s katerim „[…] so prepovedane vse omejitve pretoka kapitala med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi državami“, in z besedilom člena 56(2) ES, v skladu s katerim „[…] so prepovedane vse omejitve plačil med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi državami“, ter vodijo k uresničevanju cilja tega člena.
40

Na podlagi člena 8 zakona št. 289/2002 se lahko davčni zavezanci, ki niso spoštovali svojih obveznosti v davčnih letih od 1998 do 2001 – kar je v določenih primerih zgolj eno leto pred sprejetjem tega zakona –, izognejo vsakemu nadzoru in veljavnim sankcijam do zneska, ki je enak dvojnemu znesku DDV iz dodatnega obračuna DDV. Italijanski organi namreč nimajo več podlage, da preverijo obdavčljive transakcije, opravljene v štirih letih pred sprejetjem navedenega zakona, do mej zneskov, določenih v členu 8(6) tega zakona. Ta opustitev načeloma velja, kadar davčni zavezanec obračuna in plača znesek, ki bi ga moral plačati prvotno. Ker je mogoče preveriti zgolj zneske, ki presegajo dvojni znesek, ki ga je davčni zavezanec obračunal v dodatnem obračunu DDV, zakon št. 289/2002 davčnega zavezanca zelo spodbuja, da obračuna le del dejansko dolgovanega dolga. Iz tega sledi, da se davčni zavezanci, ki so upravičeni do ugodnosti iz tega člena, dokončno izognejo svojim obveznostim obračunati in plačati znesek DDV, običajno dolgovan za davčna leta od 1998 do 2001.
43

Na podlagi spisa je treba opozoriti, da člen 67(1) Pogodbe EGS (postal člen 67(1) Pogodbe ES, ki je bil razveljavljen z Amsterdamsko pogodbo) v vsakem primeru vse do konca prehodnega obdobja ni določal odprave omejitev pretoka kapitala, saj je do te odprave prišlo na podlagi Direktive Sveta št. 88/361/EGS z dne 24. junija 1988 o izvajanju člena 67 Pogodbe (UL L 178, str. 5), sprejete na podlagi členov 69 in 70(1) Pogodbe EGS (postala člena 69 in 70 Pogodbe ES, ki sta bila razveljavljena z Amsterdamsko pogodbo) (glej sodbo z dne v zadevi Svensson in Gustavsson, C-484/93, Recueil, str. I-3955, točki 5 in 6). Ta direktiva pa bi morala biti v skladu z njenim členom 6(1) prenesena v nacionalno pravo najpozneje do , in sicer po obdobju, ki je predmet postopka v glavni stvari.
1.

Člen 5(1) in (2) Prve Direktive Sveta 89/104/EGS z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami, in člen 3a(1) Direktive Sveta 84/450/EGS z dne 10. septembra 1984 o zavajajočem in primerjalnem oglaševanju, kot je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 97/55/ES z dne 6. oktobra 1997, je treba razlagati tako, da imetnik registrirane znamke nima pravice tretji osebi prepovedati, da pri primerjalnem oglaševanju uporabi znak, enak ali podoben tej znamki, ki izpolnjuje vse pogoje za dopustnost iz navedenega členu 3a(1). Če pa so izpolnjeni vsi pogoji, ki so v členu 5(1)(b) Direktive 89/104 določeni za prepoved uporabe znaka, enakega ali podobnega registrirani znamki, primerjalno oglaševanje, pri katerem je uporabljen ta znak, ne more izpolnjevati pogoja za dopustnost iz člena 3a(1)(d) Direktive 84/450, kot je bila spremenjena z Direktivo 97/55.
5

Člen 22(3)(a) in (b), (4)(b) in (5) Šeste direktive določa: (a) Vsak davčni zavezanec izda račun ali drug dokument, ki se priznava kot račun, za blago in storitve, ki jih je dobavil ali opravil drugemu davčnemu zavezancu ali pravni osebi, ki ni davčni zavezanec. […] Davčni zavezanec shrani kopijo vsakega izdanega dokumenta. […] (b) Račun mora jasno izkazovati ceno brez davka in pripadajoči davek po posameznih stopnjah kot tudi kakršne koli oprostitve. […] 4. […] (b) Obračun mora vsebovati vse podatke, ki so potrebni za izračun davka, za katerega je nastala obveznost obračuna in odbitkov in, kadar je to ustrezno in potrebno za določitev osnove za obdavčitev, skupno vrednost transakcij, ki se nanašajo na takšen davek in odbitke ter vrednost kakršnih koli oproščenih transakcij. […] 5. Vsak davčni zavezanec plača neto znesek davka na dodano vrednost ob predložitvi rednega obračuna. Države članice pa lahko določijo drugačen datum za plačilo tega zneska ali zahtevajo vmesno plačilo.“
36

Zaradi teh različnih vprašanj je Labour Court prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali morajo na podlagi katerega izmed načel prava Skupnosti (zlasti načel enakovrednosti in učinkovitosti) Rights Commissioners in Labour Court pri odločanju o sporu na prvi stopnji na podlagi določbe nacionalnega prava ali pri odločanju o pritožbi zoper tako odločbo uporabiti določbo Direktive […] 1999/70 […] z neposrednim učinkom v okoliščinah, ko: — Rights Commissioner in Labour Court na podlagi nacionalnega prava zadevne države članice, vključno z določbami nacionalnega prava, s katerimi je bila prenesena Direktiva, za to nista izrecno pooblaščeni; — lahko posamezniki pri High Court vložijo druge zahteve, ki izhajajo iz dejstva, da njihov delodajalec ni uporabil direktive v njihovem konkretnem primeru, in ko — lahko posamezniki pred pristojnimi rednimi sodišči zoper zadevno državo članico vložijo druge zahtevke za povračilo škode, ki so jo utrpeli, ker ta država ni pravočasno prenesla direktive? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: (a) ali je določba 4, točka 1, okvirnega sporazuma […] brezpogojna in dovolj natančna, da se lahko nanjo sklicujejo posamezniki pred svojimi nacionalnimi sodišči? (b) ali je določba 5, točka 1, okvirnega sporazuma […] brezpogojna in dovolj natančna, da se lahko nanjo sklicujejo posamezniki pred svojimi nacionalnimi sodišči? 3. Ali – glede na odgovore Sodišča na prvo in drugo (b) vprašanje – določba 5, točka 1, okvirnega sporazuma […] prepoveduje državi članici, ki nastopa kot delodajalec, da v obdobju po poteku roka za prenos navedene direktive in pred sprejetjem zakonodaje za prenos obnovi pogodbo o zaposlitvi za določen čas za obdobje do osmih let, če: — je bila pogodba do tedaj vedno obnovljena za krajša obdobja in če delodajalec potrebuje storitve delavca za obdobje, ki je daljše od obdobja običajnega podaljšanja; — se s podaljšanjem pogodbe za to daljše obdobje prepreči posamezniku, da bi bil v celoti deležen ugodnosti uporabe določbe 5 okvirnega sporazuma po njenem prenosu v nacionalno pravo, in — ni objektivnih razlogov, ki niso povezani s statusom delavca kot delavca, zaposlenega za določen čas, ki bi upravičili tako obnovitev? 4. Če je odgovor na prvo ali drugo vprašanje nikalen, ali morata Rights Commissioner in Labour Court na podlagi določbe prava Skupnosti (in zlasti obveznosti razlage nacionalnega prava ob upoštevanju besedila in namena direktive tako, da se izpolni njen cilj) razlagati določbe nacionalnega prava, s katerimi je bila prenesena Direktiva […] 1999/70 […], tako, da veljajo retroaktivno od dneva, ko bi navedena direktiva morala biti prenesena, če: — besedilo določbe nacionalnega prava izrecno ne izključuje take razlage, vendar — pravilo nacionalnega prava o razlagi zakonov prepoveduje tako retroaktivno uporabo, razen v primerih, ko je jasno in nedvoumno navedeno nasprotno? 5. Če je odgovor na prvo ali četrto vprašanje pritrdilen, ali ‚pogoji zaposlitve‘, na katere se sklicuje določba 4 okvirnega sporazuma […], zajemajo pogoje pogodbe o zaposlitvi v zvezi s plačilom in pokojnino?“
Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 22. maja 2008 – Degussa proti Komisiji

(Zadeva C-266/06 P)

„Pritožba – Konkurenca – Omejevalni sporazum – Trg metionina – Globa – Uredba št. 17 – Člen 15(2) – Načelo zakonitosti kazni – Izkrivljanje dejstev – Načelo sorazmernosti – Načelo enakega obravnavanja“

1. Pravo Skupnosti – Splošna pravna načela – Pravna varnost – Zakonitost kazni – Obseg (Glej točke od 38 do 40 in od 44 do 46.)

2. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Diskrecijska pravica Komisije na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 (Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03) (Glej točke od 50 do 62.)

3. Pritožba – Pritožbeni razlogi – Napačna presoja dejstev – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dokazov – Izključitev, razen v primeru izkrivljanja (člen 225(1) ES; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točke od 72 do 74, 86 in 94.)

4. Pritožba – Pristojnosti Sodišča – Izpodbijanje presoje Sodišča prve stopnje glede zneska globe, naložene podjetju, iz razloga pravičnosti – Izključitev – Izpodbijanje te presoje iz razlogov kršitve načela prepovedi diskriminacije – Vključitev (člen 81(1) ES; Uredba Sveta št. 17, člen 15(2)) (Glej točki 95 in 114.)

5. Pritožba – Pritožbeni razlogi – Nezadostna ali nasprotujoča si obrazložitev – Dopustnost – Sklicevanje Sodišča prve stopnje na implicitno utemeljitev – Dopustnost – Pogoji (člen 225(1) ES; Statut Sodišča, členi 36, 53, prvi odstavek, in 58, prvi odstavek) (Glej točki 102 in 103.)

6. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Nujnost razlikovanja med podjetji, vpletenimi v isto kršitev glede na njihov celotni promet – Neobstoj (Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A, peti pododstavek) (Glej točke od 119 do 123.)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 5. aprila 2006 v zadevi Degussa AG proti Komisiji (T 279/02), s katero je Sodišče prve stopnje delno zavrnilo tožbo za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2003/674/ES z dne 2. julija 2002 v zvezi s postopkom uporabe člena 81 ES in člena 53 Sporazuma o EGP (UL L 255, str. 1). – Omejevalni sporazum, ki se nanaša na trg metionina. – Zahteva po spoštovanju načela zakonitosti prekrškov in kazni v zvezi s sistemom glob, določenih v členu 15(2) Uredbe št. 17/62.

Izrek

1) Pritožba se zavrne.

2) Evonik Degussa GmbH se naloži plačilo stroškov.

3) Svet Evropske unije nosi svoje stroške.
Neizpolnitev obveznosti države – Uredba (ES) št. 2037/2000 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. junija 2000 o snoveh, ki tanjšajo ozonski plašč (UL L 244, str. 1) – Člen 16(5) in člen 17(1) – Nesprejetje ukrepov, ki določajo minimalne pogoje za usposobljenost osebja, odgovornega za zajem, recikliranje, predelavo in uničenje nadzorovanih snovi iz člena 2 uredbe in vsebovanih v opremi za hlajenje in klimatizacijo, v toplotnih črpalkah, protipožarnih sistemih in gasilnih aparatih – Nesprejetje previdnostnih ukrepov za preprečitev in čim večje zmanjšanje uhajanja nadzorovanih snovi in neopravljanje letnega nadzora, ki se zahteva zaradi morebitnega uhajanja.
13

S členom 17 te zakonske uredbe, naslovljenim „Prehodne in končne določbe“, ki določa pravila o ravnanju z obstoječimi odlagališči, je določeno: „1. Odlagališča, ki na dan začetka veljavnosti te zakonske uredbe že imajo dovoljenje, lahko do 31. decembra 2006 nadaljujejo prevzemanje odpadkov, za katera so bila ta odobrena. 2. Ob upoštevanju pogojev in omejitev sprejemljivosti, določenih z odločbo medministrskega odbora z dne 27. julija 1984, ki je bila objavljena v rednem dodatku [h GURI] št. 253 z dne 13. septembra 1984, […] je izločanje na novih odlagališčih dovoljeno do 31. decembra 2006: (a) na odlagališčih za inertne odpadke, glede odpadkov ki so bili predhodno poslani na odlagališča drugega razreda, vrste A; (b) na odlagališčih za nenevarne odpadke, glede odpadkov ki so bili predhodno poslani na odlagališča prvega in drugega razreda, vrste B; (c) na odlagališčih za nevarne odpadke, glede odpadkov ki so bili predhodno poslani na odlagališča drugega razreda, vrste C, in tretjega razreda. 3. V šestih mesecih od začetka veljavnosti te zakonske uredbe mora imetnik dovoljenja iz odstavka 1 ali upravljavec odlagališča, ki ga je ta pooblastil, pristojnim organom predložiti načrt prilagoditve odlagališča, na podlagi meril, navedenih v tej zakonski uredbi, vključno s finančnimi garancijami, navedenimi v členu 14. 4. Pristojni organ z obrazloženim aktom odobri načrt iz odstavka 3, dovoli nadaljevanje z dejavnostjo odlaganja in določi ukrepe za uskladitev, podrobna pravila za izvajanje in končni rok za njihovo izpolnitev, pri čemer ta rok nikakor ne sme biti poznejši od 16. julija 2009. […] 5. Če se načrt iz odstavka 3 zavrne, pristojni organ v skladu s členom 12(1)(c) določi podrobna pravila in rok za zaprtje odlagališča. […]“
34

Kadar se tak postopek nanaša na fitofarmacevtsko sredstvo, za katero je bila v državi članici izvoznici in državi članici uvoznici že izdana registracija v skladu z Direktivo 91/414, se za to sredstvo ne more šteti, da je bilo prvič dano na trg v državi članici uvoznici. Vzporednih uvoznikov zaradi varstva zdravja ljudi in živali ali okolja torej ni treba podvreči postopku pridobitve DDP, določenemu v tej direktivi, ker imajo pristojni organi države članice uvoznice že vse informacije, ki so potrebne za izvajanje njihovega nadzora. S podreditvijo uvoženega sredstva postopku pridobitve DDP bi bilo preseženo, kar je nujno za dosego ciljev navedene direktive v zvezi z varstvom zdravja ljudi in živali ter okolja, in bi lahko bilo neutemeljeno kršeno načelo prostega pretoka blaga, določeno v členu 28 ES (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo British Agrochemicals Association, točka 32).
36

Deutsche Post in nemška vlada kljub temu navajata, da bi dejstvo, da se združevalcem odobri dostop do poštnih centrov in do ustreznega popusta za delne storitve glede zadevnih poštnih pošiljk, ki glede na njihovo maso in ceno spada v izključno licenco te družbe, ogrozilo njeno finančno ravnovesje. Ti združevalci bi namreč lahko na ta način dobičkonosnim strankam, to je podjetjem, od katerih bi izviralo 80 odstotkov vseh pošiljk, ponudili celotno verigo poštnega pošiljanja, in sicer po tarifah, ki bi bile nižje od tarif Deutsche Post. Za dražje storitve, zlasti za dostavo v bolj ruralnih regijah, pa bi se navedeni združevalci torej lahko zatekli k storitvam ponudnika univerzalnih poštnih storitev, ki bi deloval kot podizvajalec in bi bil zavezan v celoti ohraniti svojo strukturo sredstev in osebja.
32

Glede drugih dveh pogojev predložitveno sodišče pojasnjuje, da so E. Payir ter B. Akyuz in B. Ozturk spoštovali nacionalno zakonodajo o priseljevanju in so torej zakonito vstopili v Združeno kraljestvo. To sodišče dodaja, da so se te osebe zaposlile v skladu ne samo s pravili s področja priseljevanja, ampak tudi z delovnim pravom, in zlasti, da so bile te zaposlitve v skladu s pogoji iz njihovega dovoljenja za vstop na nacionalno ozemlje. Ugotovljeno naj bi bilo, da so imele nesporno pravico do prebivanja.
Tožba, ki so jo pred Sodiščem prve stopnje Evropskih skupnosti vložile Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH, Stadtwerke Tübingen GmbH in Stadtwerke Uelzen GmbH in se nanaša na razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2001) 3967 konč. z dne 11. decembra 2001, v kateri je določeno, da nemški sistem davčne oprostitve za rezerve, ki so jih oblikovali upravljavci jedrskih central z namenom varne odstranitve radioaktivnih odpadkov iz njih in dokončnega zaprtja svojih objektov, ne pomeni pomoči v smislu člena 87(1) ES, se zavrže kot nedopustna.
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 5. julija 2007 – Komisija proti Avstriji

(Zadeva C‑340/06)

„Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 2003/4/ES – Dostop javnosti do informacij o okolju – Neizvršitev prenosa v predpisanem roku“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 6.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje v predpisanem roku vseh predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2003/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu javnosti do informacij o okolju in o razveljavitvi Direktive Sveta 90/313/EGS (UL L 41, str. 26).

Izrek

1. Republika Avstrija, s tem da v predpisanem roku ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2003/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu javnosti do informacij o okolju in o razveljavitvi Direktive Sveta 90/313/EGS, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

2. Republiki Avstriji se naloži plačilo stroškov.
Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje določb, potrebnih za uskladitev s členom 16(3) Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 10) − Sprejetje učinkovitih, sorazmernih in odvračilnih sankcij
1)

Republika Finska s tem, da v zvezi z avtonomno pokrajino Åland ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2002/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. januarja 2003 o omejevanju uporabe nekaterih nevarnih snovi v električni in elektronski opremi, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.