V skladu z zadnjenavedeno določbo prenehanje zaščite ali pomoči organa ali agencije Združenih narodov, ki ni visoki komisar Združenih narodov za begunce, „iz katerega koli razloga“, na podlagi katere so zadevne osebe samodejno upravičene do ugodnosti iz Direktive 2004/83, med drugim velja za položaj osebe, ki po tem, ko je dejansko prejemala to zaščito ali pomoč, to preneha prejemati iz razloga, nad katerim nima nadzora in ki ni odvisen od njene volje. Iz besedila „kadar je takšna zaščita ali pomoč prenehala“, s katerim se začenja drugi stavek člena 12(1)(a) Direktive 2004/83, je namreč razvidno, da mora, zato da se razlog izključitve statusa begunca ne bi več uporabljal, prenehati dejanska pomoč organa ali agencije Združenih narodov, in ne njegov oziroma njen obstoj. Zgolj nenavzočnosti na območju delovanja tega organa oziroma agencije ali prostovoljne odločitve, da ga zapusti, seveda ni mogoče opredeliti za prenehanje pomoči. Nasprotno, kadar je zadevna oseba prisiljena zapustiti to območje iz razlogov, ki niso odvisni od njene volje, lahko tak položaj pripelje do ugotovitve, da je pomoč, ki jo je ta oseba prejemala, prenehala v smislu člena 12(1)(a), drugi stavek, Direktive 2004/83.

Člen 12(1)(a), drugi stavek, Direktive 2004/83 o minimalnih standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da se jim prizna status begunca ali osebe, ki iz drugih razlogov potrebuje mednarodno zaščito, in o vsebini te zaščite je treba razlagati tako, da kadar pristojni organi države članice, ki je odgovorna za obravnavo prošnje za azil, ugotovijo, da je glede prosilca izpolnjen pogoj v zvezi s prenehanjem zaščite ali pomoči Agencije Združenih narodov za pomoč in zaposlovanje palestinskih beguncev na Bližnjem vzhodu (UNRWA), dejstvo, da je samodejno „upravičen do ugodnosti iz te direktive“, pomeni, da država članica takemu prosilcu prizna status begunca v smislu člena 2(c) navedene direktive in da se temu prosilcu po samem zakonu prizna status begunca, vendar le, če zanj ne velja eden od razlogov za izključitev iz odstavkov 1(b) ali 2 in 3 tega člena 12.

Besedilo „samodejno upravičene do ugodnosti iz te direktive“ iz člena 12(1)(a), drugi stavek, direktive je treba razlagati v skladu s členom 1(D), drugi odstavek, Ženevske konvencije, torej da zadevnim osebam omogoča, da so „ipso facto“ upravičene do sistema te konvencije in „ugodnosti“, ki jih ta zagotavlja. Zato se pravica, ki je na voljo po prenehanju pomoči UNRWA, in ko razloga za izključitev ni mogoče uporabiti, ne more omejiti na edino možnost zadevne osebe, da za status begunca zaprosi na podlagi člena 2(c) Direktive 2004/83, saj je bila ta možnost že na voljo vsem državljanom tretje države ali osebam brez državljanstva, ki so na ozemlju ene od držav članic. Vendar dejstvo, da so zadevne osebe lahko samodejno upravičene do ugodnosti iz navedene direktive v smislu njenega člena 12(1)(a), ne pomeni nepogojne pravice do priznanja statusa begunca. Zato sicer osebi, ki je samodejno upravičena do ugodnosti iz Direktive 2004/83, ni treba nujno dokazati, da jo je strah preganjanja v smislu člena 2(c) te direktive, vseeno pa mora vložiti prošnjo za priznanje statusa begunca, ki jo morajo preučiti pristojni organi odgovorne države članice. Ti morajo pri tej preučitvi preveriti ne le, ali je prosilec dejansko zaprosil za pomoč in ali je ta pomoč prenehala, ampak tudi to, ali za tega prosilca ne velja eden od razlogov za izključitev, ki so navedeni v členu 12(1)(b) ali (2) in (3) iste direktive.

(Glej točke 71, 72, 75, 76 in 81 ter točko 2 izreka.)