Besedilo člena 50(1)(e) Poslovnika Sodišča za uslužbence, ki je začel veljati 1. oktobra 2014, je strožje od člena 35(1)(3) nekdanjega Poslovnika tega Sodišča, saj določa, da mora tožba vsebovati jasen povzetek upoštevnih dejstev, navedenih po kronološkem zaporedju, ter ločen, natančen in strukturiran povzetek navedenih pravnih razlogov in trditev. Cilj te spremembe je bil predvsem okrepiti obveznost tožečih strank, da jasno predstavijo svoje tožbene razloge, za kar morajo slednji temeljiti na natančni opredelitvi njihove pravne podlage, utemeljitev vsakega tožbenega razloga mora biti povezana izključno s to podlago in vsak tožbeni razlog se mora strogo razlikovati od drugih, to pa je v interesu vseh sodnih akterjev, posameznikov v postopku, odvetnikov, agentov in sodnikov.

Izvajanje diskrecijske pravice, ki jo ima uprava na področju imenovanja ali zaposlovanja, predvideva, da ta skrbno in nepristransko preizkusi vse upoštevne elemente vsake prijave in da zavestno upošteva zahteve, navedene v razpisu prostega delovnega mesta, kar pomeni, da mora izključiti vsakega kandidata, ki ne ustreza tem zahtevam. Razpis prostega delovnega mesta je namreč pravni okvir, ki ga uprava določi sama sebi in ga mora natančno upoštevati.

Kar zadeva presojo morebitne napake pri izboru izbranega kandidata, mora biti taka napaka očitna in mora presegati široko diskrecijsko pravico, ki jo ima uprava v pravnem okviru, ki ga določa razpis prostega delovnega mesta, pri primerjanju uspešnosti kandidatov in ocenjevanju interesa službe. Nadzor sodišča Unije se mora omejiti na vprašanje, ali uprava, glede na elemente, na katere se sklicuje pri utemeljitvi svoje ocene, ni očitno napačno uporabila svojega pooblastila ali ga je uporabila za namene, drugačne od tistih, za katere ji je bilo pooblastilo podeljeno. Sodišče Unije torej s svojo presojo uspešnosti in kvalifikacij kandidatov ne more nadomestiti presoje uprave, kadar z nobenim elementom iz spisa ni mogoče potrditi, da je uprava pri presoji teh uspešnosti in kvalifikacij storila očitno napako.

V zvezi s tem zgolj dejstvo, da je uspešnost kandidata očitna in priznana, ne izključuje možnosti, da se pri primerjalni oceni uspešnosti kandidatov drugim kandidatom prizna večja uspešnost. Prav tako dejstvo, da kandidat izpolnjuje vsa merila za prijavo iz razpisa prostega delovnega mesta, samo po sebi ni zadosten dokaz, da je uprava storila očitno napako pri presoji.

Zgornje ugotovitve veljajo še toliko bolj glede na široko diskrecijsko pravico pri primerjanju uspešnosti kandidatov za delovno mesto začasnega uslužbenca, ki jo ima organ, pooblaščen za sklepanje pogodb o zaposlitvi. V okviru svoje pristojnosti za organizacijo in na podlagi notranjih pravil se organ lahko odloči, da so na splošno na razgovor z izbirnim odborom lahko vabljeni samo kandidati, ki so prejeli število točk, ki je višje od določenega praga.

V zvezi s tem samo dejstvo, da kandidat ni bil izbran za udeležbo v naslednji fazi postopka za zaposlitev, ne omogoča sklepanja, da so bile odločitve v zvezi s tem diskriminatorne ali samovoljne. Nasprotno, odločitev za zavrnitev njegove kandidature se kaže kot rezultat primerjalne presoje uspešnosti različnih kandidatov, ki jo je opravil izbirni odbor. Poleg tega okoliščina, da je imel ta kandidat več poklicnih izkušenj kot izbrani kandidat, sama po sebi ni pomembna.

(Glej točke od 29 do 31, 33, 34 in 37.)

Sodišče: sodbi z dne 30. oktobra 1974, Grassi/Svet, 188/73, EU:C:1974:112, točke 26, 38 in 41, in z dne 4. februarja 1987, Bouteiller/Komisija, 324/85, EU:C:1987:59, točka 6;

Sodišče prve stopnje: sodbe z dne 13. decembra 1990, Moritz/Komisija, T‑20/89, EU:T:1990:80, točka 29; z dne 19. februarja 1998, Campogrande/Komisija, T‑3/97, EU:T:1998:43, točka 124; z dne 16. decembra 1999, Cendrowicz/Komisija, T‑143/98, EU:T:1999:340, točka 67; z dne 9. julija 2002, Tilgenkamp/Komisija, T‑158/01, EU:T:2002:180, točki 50 in 59 ter navedena sodna praksa, in z dne 18. septembra 2003, Pappas/Odbor regij, T‑73/01, EU:T:2003:237, točka 54;

Sodišče za uslužbence: sodbi z dne 6. maja 2009, Campos Valls/Svet, F‑39/07, EU:F:2009:45, točka 43, in z dne 11. decembra 2012, Trentea/FRA, F‑112/10, EU:F:2012:179, točke 101, 102 in 104.