Država članica, ki ne prizna poklicnih kvalifikacij inženirja, pridobljenih v drugi državi članici na podlagi univerzitetnega izobraževanja in usposabljanja, opravljenega zgolj v zadevni državi članici, ne izpolnjuje obveznosti iz Direktive 89/48 o splošnem sistemu priznavanja visokošolskih diplom, pridobljenih s poklicnim izobraževanjem in usposabljanjem, ki traja najmanj tri leta, kot je bila spremenjena z Direktivo 2001/19, zlasti iz člena 3 navedene direktive.

Ob upoštevanju določb člena 4 navedene direktive je na podlagi člena 3, prvi odstavek, točka (a), te direktive vsak prosilec, ki ima „diplomo“ v smislu te direktive, ki mu omogoča opravljanje reguliranega poklica v eni državi članici, upravičen do opravljanja tega istega poklica v vseh drugih državah članicah. Poleg tega je „diploma“ v smislu člena 1(a) Direktive 89/48 lahko sestavljena iz celote dokazil o formalnih kvalifikacijah.

V členu 8(1) Direktive 89/48 je izrecno določeno, da mora država članica gostiteljica v vsakem primeru kot dokazilo, da so izpolnjeni pogoji za priznanje diplome, sprejeti spričevala in dokumente, ki jih izdajo pristojni organi drugih držav članic. Zato država članica gostiteljica ne more presojati podlage za izdajo takšnih dokumentov, vendar pa ima možnost, da opravi nadzor v zvezi s tistimi pogoji, določenimi v členu 1(a) Direktive 89/48, za katere se na podlagi besedila navedenih dokumentov ne zdi, da so že izpolnjeni.

Poleg tega, čeprav iz opredelitve pojma „diploma“ v členu 1(a) Direktive 89/48 izhajajo neki pridržki glede veljavnosti te direktive za kvalifikacije, pridobljene v tretjih državah, niti člen 1(a) navedene direktive niti nobena druga njena določba ne vsebuje nobene omejitve v zvezi z državo članico, v kateri je prosilec moral pridobiti poklicne kvalifikacije.

V navedenem členu 1(a), prvi odstavek, je namreč izrecno določeno, da zadošča, da je bilo izobraževanje in usposabljanje „v prevladujoči meri pridobljeno v Skupnosti“. Ta izraz zajema tako izobrazbo in usposobljenost, ki je bila v celoti pridobljena v državi članici, ki je izdala zadevno dokazilo o formalnih kvalifikacijah, kot izobrazbo in usposobljenost, ki je bila deloma ali v celoti pridobljena v drugi državi članici. Poleg tega takšna omejitev ne more biti nikakor utemeljena, saj je bistveno, ali ima prosilec pravico opravljati reguliran poklic v državi članici. Na podlagi ureditve, ki jo uveljavlja ta direktiva, diploma ni priznana zaradi upoštevanja stvarne vrednosti izobraževanja in usposabljanja, ki ga priznava, ampak zato, ker v državi članici, kjer je bila izdana ali priznana, omogoča dostop do reguliranega poklica.

Poleg tega je namen splošnega sistema za priznavanje, določenega z Direktivo 89/48, ravno v tem, da se državljanom držav članic, ki imajo pravico opravljati reguliran poklic v eni državi članici, omogoči dostop do tega poklica v drugih državah članicah. V teh okoliščinah dejstvo, da se državljan neke države članice, ki želi opravljati reguliran poklic, odloči, da ga bo opravljal v državi članici po svoji izbiri, samo po sebi ne more pomeniti zlorabe splošnega sistema za priznavanje, določenega z Direktivo 89/48. Pravica državljanov držav članic, da izberejo državo članico, v kateri želijo pridobiti poklicne kvalifikacije, je namreč neločljivo povezana z izvrševanjem temeljnih svoboščin, ki jih zagotavlja Pogodba, na enotnem trgu. Država članica gostiteljica mora v skladu s členom 3, prvi odstavek, točka (a), Direktive 89/48, ob upoštevanju morebitnih izravnalnih ukrepov, priznati diplomo inženirja druge države članice, ko je bilo izobraževanje in usposabljanje, potrebno za pridobitev te diplome, deloma ali v celoti opravljeno v tej državi članici, in tudi diplome, ki so jih pristojni organi te države članice izdali po izobraževanju in usposabljanju, ki je bilo v celoti opravljeno v državi članici gostiteljici.

(Glej točke 54, 55, od 61 do 64, od 71 do 73, 83 in izrek.)