2.

Kršitev prava Unije in napačna razlaga in uporaba Pogodb in določb prava Unije s strani Splošnega sodišča A) V izpodbijani sodbi je bilo ob napačni razlagi in uporabi prava Unije ugotovljeno, da določbe členov 122 PDEU in 136 PDEU, niso „ustrezna pravna podlaga za morebitno finančno pomoč Unije v obliki vzpostavitve mehanizma financiranja v korist držav članic, ki imajo resne finančne težave ali jim te grozijo.“ V skladu s členom 136 PDEU, kakor je bil spremenjen s Sklepom Evropskega sveta z dne 25. marca 2011 (2011/199/EU) (1) in členoma 4(1) PDEU in 5(2) PDEU imajo države članice, katerih valuta je euro, neomejeno možnost, da se medsebojno dogovorijo za ustanovitev mehanizma za stabilnost in za finančno pomoč. Komisija ima posebno dodeljeno pristojnost in diskrecijo, da predlaga ustanovitev takega mehanizma v skladu s členom 352 PDEU kot ukrepanje, ki je potrebno zaradi doseganja enega od ciljev Pogodb, ki zadeva stabilnost euroobmočja. B) V izpodbijani sodbi je bilo ob napačni razlagi in uporabi prava Unije ugotovljeno, da ni nikakršne podlage za sklepanje niti ni nikakor dokazano, da bi sprejetje načela stanje nuje imelo za „cilj okrepitev proračunske discipline držav članic in bi se umeščalo v okvir smernic ekonomske politike, ki jih Svet lahko pripravi zaradi zagotovitve pravilnega delovanja ekonomske in denarne unije“. Nasprotno, če bi se pravilno razlagal in uporabil, bi predlagani ukrep – črtanje osovraženega dolga – služil izključno krepitvi proračunske discipline držav članic in zagotovil pravilno delovanje ekonomske in monetarne unije (člen 136(1) PDEU). C) V izpodbijani sodbi je bilo ob napačni razlagi in uporabi prava Unije izključeno, da bi lahko bil člen 122 PDEU ustrezna pravna podlaga za to, da se v zakonodaji Unije sprejme načelo stanja nuje. V skladu s členom 352 PDEU lahko Komisija Svetu predloži predloge zaradi zagotovitve solidarnosti med državami članicami v smislu člena 122(1) PDEU ali predloge, ki zadevajo dodelitev finančne pomoči Unije v smislu člena 122(2) PDEU državi članici, ki je v hudih težavah nad katerimi nima nikakršnega nadzora. D) V izpodbijani sodbi je bilo ob napačni razlagi in uporabi prava Unije ugotovljeno, da je Komisija v okviru izpodbijanega sklepa spoštovala obveznost obrazložitve kar zadeva zavrnitev zahteve za registracijo in predloga EDP. Razlogi za zavrnitev, ki so navedeni v spornem ukrepu, so nezadostni in napačni, zaradi česar je podana kršitev obveznosti ustrezne obrazložitve iz člena 4(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 211/2011. E) V izpodbijani sodbi je bilo ob napačni razlagi in uporabi prava Unije ugotovljeno, da čeprav bi v mednarodnem pravu obstajalo pravilo, ki določa načelo stanje nuje, zgolj obstoj takega načela v mednarodnem pravu ne bi zadostoval za utemeljitev zakonodajnega predloga Komisije. Mednarodno pravo in njegova načela naj bi bili viri prava Evropske unije. Kot taki naj bi bili brez dvoma neposreden del prava Unije in naj bi se v njem neposredno uporabljali. Komisija bi lahko predlagala uporabo takih hierarhično višjih načel tudi brez posebne določbe v Pogodbah, če bi ugotovila, da jih ni. F) V izpodbijani sodbi je bilo ob napačni razlagi in uporabi prava tožeči stranki naloženo plačilo stroškov postopka, ki jih je nosila Komisija. Če bi bila, glede na prej navedeno, tožba pravilno obravnavana bi ji bilo treba ugoditi in bi bilo treba odločiti, da Komisija plača ustrezne stroške.