ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6.

Člen 9 Direktive 97/67 določa: „1. Za storitve, ki so zunaj okvira univerzalne storitve, lahko države članice uvedejo splošna dovoljenja v obsegu, ki je potreben za zagotavljanje upoštevanja bistvenih zahtev. 2. Za storitve, ki so zajete v okviru univerzalne storitve, lahko države članice uvedejo postopke za odobritev, skupaj s posamičnimi dovoljenji, v obsegu, ki je potreben za zagotavljanje upoštevanja bistvenih zahtev ter za zagotovitev zagotavljanje univerzalne storitve. Za podeljevanje dovoljenj: — lahko veljajo obveznosti univerzalne storitve, — se lahko naložijo, če je potrebno in utemeljeno, zahteve glede kakovosti, dostopnosti in izvajanja teh storitev, — lahko, kjer je primerno, velja obveznost finančnega prispevanja k mehanizmu delitve iz člena 7, če zagotavljanje univerzalne storitve povzroča neto strošek in nepravično finančno breme za izvajalca ali izvajalce univerzalne storitve, določene v skladu s členom 4, — lahko, kjer je primerno, velja obveznost finančnega prispevanja k operativnim stroškom nacionalnega regulativnega organa iz člena 22, — lahko, kjer je primerno, velja, da je to odvisno od delovnih pogojev, ki jih določa nacionalna zakonodaja, ali določi obveznost spoštovanja teh pogojev. Obveznosti in zahteve iz prve alinee in iz člena 3 se lahko naložijo samo imenovanim izvajalcem univerzalne storitve. […] 3. Postopki, obveznosti in zahteve iz odstavkov 1 in 2 so pregledni, dostopni, nediskriminacijski, sorazmerni, natančni in nedvoumni, vnaprej objavljeni in temeljijo na objektivnih merilih. Države članice zagotovijo, da je prosilec obveščen o razlogih za popolno ali delno zavrnitev ali preklic dovoljenja in vzpostavijo pritožbeni postopek.“
68.

Glede na zgornje premisleke predlagam, naj Sodišče na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložilo Symvoulio tis Epikrateias (vrhovno upravno sodišče), odgovori: Direktivo Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 92/108/EGS z dne 14. decembra 1992, je treba razlagati tako, da glede na splošna načela prava Unije, zlasti načeli zakonitosti v kazenskem pravu in osebne odgovornosti, ne nasprotuje temu, da se v primeru, da proizvodi niso bili zakonito umaknjeni iz režima odloga plačila trošarine zaradi tihotapstva, storjenega med prevozom, ugotovi, da je imetnik odpremnega trošarinskega skladišča solidarno odgovoren za plačilo carinskih glob, naloženih storilcem tihotapstva, če je tak sistem solidarne odgovornosti, ki ima naravo kazenske sankcije, izrecno določen z nacionalno zakonodajo, in če – v primeru, da temelji na domnevi, da je imetnik trošarinskega skladišča lastnik blaga ali ga skladišči in da ga zastopajo storilci tihotapstva – ta domneva ni neizpodbojna, ki bi imetniku trošarinskega skladišča odvzela možnost oprostitve odgovornosti tako, da dokaže, da ni storil nobene napake. Predložitveno sodišče mora ob upoštevanju vseh pravnih in dejanskih okoliščin preveriti, ali sistem v postopku v glavni stvari izpolnjuje te zahteve.
24.

Pravila za popravke odbitkov iz člena 184 in naslednjih Direktive o DDV pri uresničevanju tega namena izhajajo neposredno iz odbitka. Odbitek se na podlagi člena 167 v povezavi s členom 63 Direktive o DDV vedno prizna že ob pridobitvi blaga, na podlagi njegove nameravane uporabe. Člena 168 in 169 Direktive o DDV določata vrste uporabe, na podlagi katerih je mogoče uveljavljati pravico do odbitka. Pogoj za to je vedno, da davčni zavezanec uporablja pridobljeno blago za izvajanje obdavčenih transakcij. Namen pravil glede odbitkov je v skladu s sodno prakso izboljšati natančnost odbitkov, tako da se po pridobitvi blaga nadzoruje, koliko ga davčni zavezanec tudi dejansko uporablja za namene, na podlagi katerih je mogoče uveljavljati pravico do odbitka. ( 5 ) Na podlagi člena 187(1) Direktive o DDV tak nadzor pri investicijskem blagu traja od pet do dvajset let.
–

ugotovi, da Kraljevina Belgija s tem, da v predpisanih rokih ni sprejela vseh potrebnih ukrepov, da bi od upravičencev izterjala državne pomoči, ki so bile v členu 1(3) in (4) Sklepa Komisije z dne 27. julija 2011 o državni pomoči, ki jo je Belgija izvedla za financiranje testiranja na transmisivno spongiformno encefalopatijo (TSE) pri govedu (državna pomoč C 44/08 (ex NN 45/04)) (2011/678/EU), razglašene za nezakonite in nezdružljive z notranjim trgom, in s tem, da Evropske komisije v predpisanem roku ni obvestila o sprejetih ukrepih za uskladitev s tem sklepom, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 288, četrti odstavek, PDEU in na podlagi členov od 2 do 4 navedenega sklepa, in
72.

Na obravnavi je bilo ugotovljeno, da so poljski organi ob ustreznem času poslali letno poročilo, omenjeno v točki 4.3 metodologije NS, v katerem so bile navedene spremembe v strukturi trga električne energije. Komisija je, kot je na obravnavi navedel njen zastopnik, te spremembe zabeležila in menila, da glede na to, da so nacionalni organi spoštovali največje zneske plačil, ki so bili določeni, ni bilo treba sprejeti nobenega dodatnega ukrepa, saj je „dinamična razlaga“ odločbe 2009/287 dopuščala prilagoditev izračuna nadomestila.
Ker je bilo z navedenimi odločbami Sodišča ugotovljeno, da je dajatev, ki se pobira pri registraciji rabljenih motornih vozil, uvoženih iz drugih držav članic, nezdružljiva s pravom Unije, so se romunski organi znašli v položaju, v katerem so morali vrniti pomembne zneske, ki so bili pobrani iz naslova te dajatve. V tem položaju so romunski organi za to vračilo določili posebna pravila, vsebovana v Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 8 din 26 februarie 2014 pentru modificarea și completarea unor acte normative și alte măsuri fiscal-bugetare (nujna uredba vlade št. 8 z dne 26. februarja 2014 o spremembah in dopolnitvah nekaterih zakonodajnih aktov in drugih davčnih in proračunskih predpisov, v nadaljevanju: OUG št. 8/2014). Med drugim člen XV te uredbe določa:

„1. Plačilo zneskov, določenih s sodno odločbo, katere predmet je vračilo dajatve za onesnaževanje motornih vozil in dajatve za onesnaževanje z emisijami motornih vozil, obresti, izračunanih do dneva celotnega vračila, in sodnih stroškov ter katerih koli drugih zneskov, ki jih določi sodišče in ki so postali izterljivi do 31. decembra 2015, se izvede v petih letih, in sicer tako, da se vsako leto plača 20 odstotkov tega zneska.

2. Zahtevki plačnikov za vračilo iz odstavka 1 se v skladu z določbami uredbe št. 92/2003 o zakoniku o davčnem postopku, kakor je bila pozneje spremenjena in dopolnjena, obravnavajo v 45 dneh od vložitve, plačilo letnih obrokov pa se izvede v skladu s tabelo, ki jo pripravi Administraţia Fondului pentru Mediu (uprava okoljskega sklada).

3. Rok iz odstavka 1 začne teči od dneva, ko se izteče rok iz odstavka 2.

4. Za čas iz odstavka 1 se ustavijo vsi postopki izvršbe.

5. Zneski iz odstavka 1, plačani na podlagi te nujne uredbe, se posodobijo z indeksom cen življenjskih potrebščin, ki ga sporoči Institutul Naţional de Statistică (državni statistični urad).

6. Postopek za izvedbo plačil na podlagi izvršilnih naslovov se v roku iz odstavka 1 določi s skupno uredbo ministra za okolje in podnebne spremembe in ministra za javne finance.

7. Ostanki zneskov v zvezi z izvršilnimi naslovi, izdanimi do uveljavitve te nujne uredbe, v zvezi s katerimi postopek izvršbe ni bil začet, se plačajo v skladu z določbami odstavkov od 1 do 6.“
25.

Po eni strani to sodišče ugotavlja, da je Sodišče v tej sodbi razsodilo, da je razdelitveni ključ ter torej metodo odbitka za blago in storitve z mešano rabo, ki se razlikuje od tiste, ki je predvidena v Šesti direktivi in temelji na prometu, mogoče uporabiti le, če se ta metoda ne uporablja za vse primere mešane rabe in če je z njo zagotovljena bolj natančna določitev pravice do odbitka. Po mnenju predložitvenega sodišča je Sodišče razsodilo, da člen 15(4), tretji stavek, zakona o prometnem davku ni skladen s Šesto direktivo, ker je z njim sprejeta ureditev izračuna odbitkov za blago z mešano rabo, ki na splošno odstopa od razdelitvenega ključa na podlagi prometa. Vendar v zvezi s pogojem, da mora izbrana metoda zagotoviti bolj natančno razdelitev odbitka, ki ga je treba izvesti, predložitveno sodišče ugotavlja, da je ta pogoj v obravnavani zadevi izpolnjen, saj je uporaba razdelitvenega ključa na podlagi površine na splošno bolj natančna od uporabe razdelitvenega ključa na podlagi prometa. Iz tega naj bi sledilo, da bi bilo treba dati prednost metodi, ki so jo nemška uprava in sodišča uporabljali pred izrekom sodbe Armbrecht (C‑291/92, EU:C:1995:304) ter ki je zajemala ugotavljanje, za kateri del stavbe je nastala obveznost DDV, in uporabo razdelitvenega ključa le za preostale zneske, povezane z deli stavbe, ki so bili dejansko predmet mešane rabe, saj naj bi se s to metodo dosegli bolj natančni rezultati kot z razdelitvenim ključem na podlagi prometa.
Komisija je 7. decembra 2011 sprejela sporni sklep, v katerem je med drugim določeno:

„Člen 1

1. Odškodnine, ki jih je [ELGA] proizvajalcem kmetijskih proizvodov izplačala v letih 2008 in 2009, so državne pomoči.

2. Pomoči v obliki nadomestil, ki so bile leta 2008 dodeljene v okviru sheme posebnega obveznega zavarovanja, so združljive z notranjim trgom v delu, ki se nanaša na pomoči v višini 349.493.652,03 [EUR], ki jih je ELGA proizvajalcem dodelila za povračilo izgub na njihovi rastlinski pridelavi, in v delu, ki se nanaša na pomoči za izgube, ki jih je na rastlinski pridelavi povzročil medved, v višini 91.500 [EUR], in za popravne ukrepe, sprejete v okviru zgoraj navedenih pomoči. Pomoči v obliki nadomestil, ki ustrezajo preostalemu znesku in so bile leta 2008 izplačane na podlagi posebne zavarovalne sheme, niso združljive z notranjim trgom.

3. Pomoči v obliki nadomestil v višini 27.614.905 [EUR], ki so bile leta 2009 dodeljene na podlagi [medministrskega odloka], so združljive z notranjim trgom.

Pomoči v obliki nadomestil v višini 387.404.547 [EUR], ki so bile proizvajalcem dodeljene pred 28. oktobrom 2009, niso združljive z notranjim trgom. Ta ugotovitev ne posega v združljivost pomoči, ki so ob dodelitvi izpolnjevale vse pogoje iz Uredbe [Komisije] (ES) št. 1535/2007 [z dne 20. decembra 2007 o uporabi členov [107 PDEU in 108 PDEU] pri pomočeh de minimis v sektorju kmetijske proizvodnje (UL L 337, str. 35)].

Člen 2

1. [Helenska republika] sprejme vse potrebne ukrepe, da od upravičencev izterja [z notranjim trgom] nezdružljive pomoči iz člena 1, ki so jim bile nezakonito dodeljene.

[…]“
12.

Točka D Priloge I k Direktivi določa: „1. Države članice zagotovijo, da se uporablja metoda spremljanja, ki zadošča vsaj ravni spodaj opisanim zahtevam. Lahko se uporabljajo alternativne postopke tistim, navedenim v odstavkih 2, 3 in 4, če je možno dokazati, da so dobljeni rezultati enakovredni. Države članice posredujejo Komisiji vse potrebne informacije o uporabljenih postopkih. Če Komisija meni, da pogoji po odstavkih 2, 3 in 4 niso izpolnjeni, poda Svetu ustrezen predlog. 2. Pretočno ali časovno sorazmerni 24-urni vzorci se zbirajo vedno v isti, dobro opredeljeni točki na iztoku in po potrebi na vtoku čistilne naprave, da bi spremljali skladnost z zahtevami za izpustno odpadno vodo, določenimi v tej direktivi. Uporablja se dobra mednarodna laboratorijska praksa, s katero se čim bolj zmanjša degradacija vzorcev med zbiranjem in analizo. 3. Najmanjše letno število vzorcev se določi glede na velikost čistilne naprave in se jih zbira v rednih časovnih presledkih skozi celo leto: – PE od 2000 do 9999: 12 vzorcev v prvem letu. štiri vzorce v naslednjih letih, če je možno pokazati, da je voda v prvem letu ustrezala določbam Direktive; če eden izmed štirih vzorcev ne ustreza, je potrebno v naslednjem letu vzeti 12 vzorcev. – PE od 10.000 do 49.999 12 vzorcev – PE 50.000 ali več: 24 vzorcev. […]“.
Omenjeni elementi kakovosti in pripadajoči razredi stanja so normativno opredeljeni v Prilogi V, točka 1.2, k Okvirni direktive o vodah in so bili določeni za tri najvišje razrede stanja – zelo dobro, dobro in zmerno – v procesu „interkalibracije“ med državami članicami v smislu njihove primerljivosti. ( 19 ) Priloga V v točki 1.2.1 določa štiri biološke elemente kakovosti za reke, in sicer stanje fitoplanktona, makrofitov in fitobentosa, bentoških nevretenčarjev in rib, tri hidromorfološke elemente kakovosti, in sicer hidrološki režim, kontinuiteto toka in morfološke razmere ter tri fizikalno-kemijske elemente kakovosti, in sicer splošne razmere, posebna sintetična onesnaževala in posebna nesintetična onesnaževala.
1.

Člen 23 Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da: — je zahteva po pisni obliki iz odstavka (1)(a) tega člena v primeru vključitve dogovora o pristojnosti v prospekt o izdaji vrednostnih papirjev, kakršni so „credit linked notes“ v postopku v glavni stvari, izpolnjena, le če je v pogodbi, ki so jo podpisale stranke, omenjeno soglasje k temu dogovoru ali če ta pogodba vsebuje izrecno sklicevanje na ta prospekt, in — se dogovor o pristojnosti, naveden v prospektu o izdaji vrednostnih papirjev, kakršni so „credit linked notes“ v postopku v glavni stvari, ki ga je enostransko pripravil izdajatelj teh vrednostnih papirjev, lahko uveljavlja zoper tretjo osebo, ki jih je kupila pri finančnem posredniku, le če se dokaže, da je ta tretja oseba dejansko soglašala s tem dogovorom pod pogoji iz navedenega člena. Vendar je vključitev dogovora o pristojnosti v prospekt o izdaji vrednostnih papirjev, kakršni so „credit linked notes“ v postopku v glavni stvari, mogoče razumeti kot obliko, ki jo dovoljujejo mednarodni trgovski običaji v smislu člena 23(1)(c) Uredbe št. 44/2001, na podlagi česar je mogoče domnevati, da je oseba, zoper katero se dogovor uveljavlja, soglašala s tem dogovorom, zlasti če se med drugim ugotovi – kar mora preveriti nacionalno sodišče – prvič, da tako ravnanje na splošno in redno uporabljajo subjekti v zadevni panogi pri sklenitvi take vrste pogodb, in drugič, bodisi da so stranke imele pred tem poslovne odnose med seboj ali z drugimi strankami, ki delujejo v zadevnem sektorju, bodisi da je zadevno ravnanje dovolj znano, da se lahko šteje za ustaljeno prakso.
61.

Ti premisleki so se namreč po eni strani nanašali na plačevanje prispevkov zavarovancev socialnega zavarovanja pristojnim nosilcem države članice, katere ureditev daje podlago za obstoj pravice do socialnih dajatev, pri čemer ta obveznost v obravnavanem primeru ni izpodbijana, od trenutka, ko Kraljevina Nizozemska postane zavezanka za izplačilo pokojnine in pristojna za zagotavljanje socialnih dajatev zavarovancu socialnega zavarovanja, kot je E. Fischer-Lintjens. Po drugi strani je bil namen presoj Sodišča v sodbi van Delft in drugi spomniti, da kolizijska pravila iz členov 28 in 28a Uredbe št. 1408/71 veljajo za zavarovance socialnega zavarovanja in da ti torej ne morejo zavrniti izpolnjevanja obveznosti plačevanja socialnih prispevkov, določenih z zakonodajo države članice, ki izplačuje pokojnino in krije stroške za storitve navedenim zavarovancem zdravstvenega zavarovanja. Toda po mojem mnenju prav objektivni položaj, ki izhaja iz kolizijskega pravila v členu 27 in Prilogi VI, oddelek R, točka (1)(a)(i) in (b) Uredbe št. 1408/71, državi članici, ki priznava načelo učinka zasebnih pogodb o zdravstvenem zavarovanju z učinkom za nazaj, nalaga, da uredi njihovo retroaktivnost, tako da natančno odražajo navedeni objektivni položaj in zavarovancem zdravstvenega zavarovanja omogočajo polno izvajanje njihovih pravic, izhajajočih iz takega položaja.
58.

Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės, odgovori: Kadar se pod pogoji, določenimi v členu 148(a) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, ugotovi, da prodajalec dobavi blago za oskrbovanje plovila z gorivom in drugo oskrbovanje (a) neposredno upravljavcu plovila, tako da (b) zadnjenavedeni takoj in brezpogojno dobi, prodajalec pa sočasno izgubi pravico do razpolaganja z zadevnim blagom kot lastnik in (c) nobena druga oseba ne dobi ali izgubi take pravice glede istega blaga, potem so transakcija, s katero prodajalec prenese zadevno pravico, transakcija, s katero upravljavec plovila dobi isto pravico, in vse vmesne transakcije, s katerimi tretja stranka lahko dobi ali prenese pravice, ki ne vključujejo pravice do razpolaganja z blagom kot lastnik, oproščene DDV. V drugih okoliščinah se v skladu z zadevno določbo oprosti DDV le transakcija, s katero upravljavec plovila dobi pravico do razpolaganja z blagom kot lastnik. V vseh primerih mora pristojno nacionalno sodišče glede na upoštevna dejstva ugotoviti, kdo in na kateri stopnji dobi pravico do dejanskega razpolaganja z blagom kot lastnik, pri čemer taka ugotovitev ni odvisna le od prenosa pravnega lastništva nad blagom v skladu z upoštevnim pravom.
73.

Ali je treba nazadnje poudariti, da se ti zadevi pojavljata v posebnih okoliščinah, v katerih prihaja do vedno več zdravstvenih škandalov, v katerih se pojavljajo zdravstveni proizvodi, zlasti vsadni medicinski pripomočki, kot so umetni kolki, katetri, proteze kolena ali prsni vsadki? ( 30 ) Ker so ti škandali razkrili praznine in pomanjkljivosti v sedanjem sistemu odobritve in nadzora, so Komisija in države članice za povrnitev zaupanja pacientov nemudoma sprejele skupni akcijski načrt, ki določa takojšne ukrepe. ( 31 )
48.

Zato Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložilo Handelsgericht Wien, odgovori: Člen 5, točka 3, Uredbe (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da so v sporu v zvezi s kršitvijo avtorski sorodnih pravic, do katere pride na internetu in zaradi katere nastane „delokalizirana“ škoda, katere ozemeljska omejitev na podlagi zanesljivih dokaznih meril ni mogoča, pristojna sodišča kraja, kjer je prišlo do vzročnega dogodka.
110.

Člen 10 izpodbijanega sklepa določa: „1. Komisija sprejme statut EURES v skladu s postopki iz člena 12(2), člena 13(2), člena 19(1) in člena 20 Uredbe (EU) št. 492/2011 po posvetovanju z upravnim odborom EURES, ustanovljenim v skladu s členom 8 tega sklepa. 2. Ob upoštevanju načela, da morajo biti vsa prosta delovna mesta in prijave za zaposlitev, ki jih objavi kateri koli član EURES, dostopni na celotnem ozemlju Unije, statut EURES vsebuje zlasti: (a) katalog storitev EURES z opisom univerzalnih in dopolnilnih storitev, ki jih zagotavljajo člani in partnerji EURES, vključno s storitvami za usklajevanje ponudbe in povpraševanja na trgu dela, kot je individualno svetovanje strankam, t.j. iskalcem zaposlitve, delavcem ali delodajalcem; […] (d) operativne cilje mreže EURES, standarde kakovosti, ki jih je treba uporabljati, ter obveznosti članov in partnerjev EURES, kar vključuje: […] (ii) vrsto informacij, na primer o trgih dela, življenjskih razmerah in delovnih pogojih, ponudbah in povpraševanju za zaposlitev, pripravništvih in vajeništvih, ukrepih za spodbujanje mobilnosti mladih, pridobivanju spretnosti ter ovirah za mobilnost, ki jih morajo zagotoviti svojim strankam in preostalemu delu mreže, v sodelovanju z drugimi zadevnimi evropskimi službami ali mrežami; (iii) opise nalog in merila za imenovanje nacionalnih koordinatorjev, svetovalcev EURES in drugega ključnega osebja na nacionalni ravni; (iv) izobrazbo in kvalifikacije, zahtevane za osebje EURES, ter pogoje in postopke za organizacijo obiskov in službenih potovanj uradnikov in specializiranega osebja; […]“
46.

Drugič, in to je tisto, kar je tukaj pomembno, zadevna določba ima „oblikovalni“ učinek – v smislu, da gre za učinek, ki ne izhaja iz Uredbe št. 3577/92 – ki pomeni, da so iz opravljanja kabotaže v Italiji „izključeni“ vsi, ki niso ladjarji Skupnosti, in to tudi v smislu same Uredbe št. 3577/92.
6.

Člen 14 navedene uredbe, naslovljen „Vročitev brez dokazila o prejemu s strani tožene stranke“, določa: „1. Evropski plačilni nalog se toženi stranki lahko vroči v skladu z nacionalnim pravom države, v kateri se mora opraviti vročitev, tudi na enega od naslednjih načinov: (a) z osebno vročitvijo na osebnem naslovu tožene stranke osebam, ki s toženo stranko živijo v istem gospodinjstvu ali so tam zaposlene; (b) v primeru samozaposlene tožene stranke ali pravne osebe z osebno vročitvijo v poslovnih prostorih tožene stranke osebam, ki so zaposlene pri toženi stranki; (c) z oddajo naloga v poštni nabiralnik tožene stranke; (d) z deponiranjem naloga na poštnem uradu ali pri pristojnem javnem organu in oddajo pisnega obvestila o tem deponiranju v poštni nabiralnik tožene stranke, če pisno obvestilo jasno označuje naravo pisanja kot sodnega pisanja ali pravni učinek pisnega obvestila kot opravo vročitve in začetek teka rokov; (e) s poštno vročitvijo brez dokazila iz odstavka 3, če ima tožena stranka svoj naslov v državi članici izvora; (f) v elektronski obliki z avtomatično potrditvijo dostave, če je tožena stranka to metodo vročanja vnaprej izrecno sprejela. 2. Za namene te uredbe je vročanje po odstavku 1 nedopustno, če obstojijo kakršni koli dvomi glede naslova tožene stranke. 3. Vročitev po odstavku 1(a) do (d) se potrdi: (a) z dokumentom, podpisanim s strani pristojne osebe, ki je opravila vročitev, z navedbo: (i) uporabljenega načina vročitve, [in] (ii) datuma vročitve, in (iii) če je bil nalog vročen drugi osebi namesto toženi stranki, imena te osebe in njenega razmerja do tožene stranke ali (b) za namene odstavka 1(a) in (b) s potrdilom o prejemu s strani osebe, ki ji je bilo pisanje vročeno.“
52.

Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je postavilo Hoge Raad der Nederlanden odgovori tako: Pravo Unije v primeru, ko se na podlagi nacionalnih predpisov šteje, da ima državljanka Unije stanovanje v dveh državah članicah in svoje vozilo, ki je bilo že registrirano in obdavčeno v eni državi članici, stalno uporablja v obeh državah članicah, nasprotuje pobiranju davka na registracijo motornih vozil, ki se plačuje zaradi začetka uporabe vozila, če njeno običajno prebivališče v smislu člena 7(1) Direktive 83/182 ni v državi nameravane obdavčitve in so izpolnjeni drugi pogoji za davčno olajšavo iz Direktive 83/182.
64.

Opis upravnega postopka iz točk od 9 do 37 izpodbijane sodbe vsebuje jasne ugotovitve, da je Komisija večkrat navedla ukrepe, ki jih je štela za potrebne, in opozorila, da načrt prestrukturiranja ne bo odobren brez teh ukrepov. Splošno sodišče navaja izraze, kot so „zahteve Komisije“ (točka 20), „kot jih je zahtevala Komisija“ (točka 29) in „da bi izpolnila zahtevo Komisije“ (točka 31). Nasprotno pa ni nobene navedbe o podobnem ravnanju Komisije po tem, ko je bila obveščena o spremembi pogojev poplačila dne 22. oktobra 2009, to sodišče pa ni pristojno, da bi ugotavljalo, ali so bile med tem datumom in 6. novembrom 2009, ko je bilo konec izmenjav glede osnutka odločbe, zaveze iz Priloge II spremenjene, bodisi na pobudo Komisije bodisi na pobudo katere koli druge strani.
36.

Cilj prvega pritožbenega razloga je dokazati nepristojnost Splošnega sodišča, kršitve postopka, ki so škodile interesom Komisije, kršitev načela dispozitivnosti, člena 21 Statuta Sodišča Evropske unije in členov 44(1) in 48(2) Poslovnika Splošnega sodišča ter podredno neobstoj obrazložitve. Drugi pritožbeni razlog se nanaša na nepristojnost Splošnega sodišča, kršitev členov 87(1) ES in 88 ES in člena 61, drugi odstavek, Statuta Sodišča ter na kršitve postopka, ki so škodile interesom Komisije. Cilj tretjega pritožbenega razloga je dokazati kršitev členov 87 ES in 88 ES in kršitev načela institucionalnega ravnovesja ter tudi to, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri določitvi pristojnosti Sveta in Komisije ter določitvi razmerij med davčnim usklajevanjem in nadzorom državnih pomoči. Komisija s četrtim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo Odločbo 2001/224 in kršilo pravila o razlagi aktov institucij Unije. Nazadnje, peti pritožbeni razlog se nanaša, prvič, na kršitev načel pravne varnosti, domneve zakonitosti aktov Unije in dobrega upravljanja, in drugič, na neobstoj obrazložitve.