ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (drugi senat)

z dne 17. oktobra 2007

Zadeva F-115/06

Carlos Sanchez Ferriz in drugi

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Napredovanje – Nevpis na seznam uradnikov, ki so napredovali – Napredovalno obdobje 2005 – Prednostne točke – Delovna uspešnost – Delovna doba – Ugovor nezakonitosti – Dopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero C. Sanchez Ferriz in devet drugih uradnikov Komisije predlaga, primarno, razglasitev ničnosti seznama uradnikov, ki so napredovali v napredovalnem obdobju 2005, ker na tem seznamu niso navedena njihova imena, in, podredno, razglasitev ničnosti odločbe, s katero so jim bile dodeljene prednostne točke za navedeno obdobje.

Odločitev: Tožba se delno zavrže kot očitno nedopustna in delno zavrne kot očitno neutemeljena. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

1. Uradniki – Tožba – Akt, ki posega v položaj – Predlog odbora za napredovanja za dodelitev prednostnih točk – Izključitev

(Kadrovski predpisi za uradnike, členi 25, drugi odstavek, 45, 90 in 91)

2. Uradniki – Napredovanje – Pritožba kandidata, ki ni napredoval – Zavrnilna odločba – Obveznost obrazložitve

(Kadrovski predpisi za uradnike, členi 25, drugi odstavek, 45 in 90(2))

1. Predlog odbora za napredovanja za dodelitev različnih kategorij prednostnih točk, določenih v sistemu napredovanja, uvedenem z notranjimi predpisi Komisije, ni akt, ki posega v položaj. Odbori za napredovanja namreč nimajo pristojnosti za sprejemanje odločitev o dodelitvi prednostnih točk. Posledično, čeprav mora biti na podlagi člena 25, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov obrazložena vsaka odločba, ki posega v položaj, to ne velja za tak predlog odbora za napredovanja glede uradnika, ki ni napredoval.

(Glej točko 54.)

2. Organ za imenovanja, v postopku napredovanja ni dolžan obrazložiti odločbe o napredovanju niti glede njenega naslovnika niti glede kandidatov, ki niso napredovali. Navedeni organ mora vseeno obrazložiti odločbo o zavrnitvi pritožbe, ki jo je na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov vložil kandidat, ki ni napredoval.

(Glej točko 55.)

Napotitev na:

Sodišče: 7. februar 1990, Culin proti Komisiji, C‑343/87, Recueil, str. I‑225, točka 13;

Sodišče prve stopnje: 3. februar 2005, Heurtaux proti Komisiji, T‑172/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑15 in II‑63, točka 42.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (drugi senat)

z dne 2. julija 2007

Zadeva F-117/05

Carlos Sanchez Ferriz

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Napredovanje – Nevpis na seznam uradnikov, ki so napredovali – Napredovalno obdobje 2004 – Prednostne točke – Delovna uspešnost – Delovna doba – Dopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero C. Sanchez Ferriz predlaga, primarno, razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 30. novembra 2004 o sestavi seznama uradnikov, ki so napredovali v napredovalnem obdobju 2004, ker na tem seznamu ni navedeno njegovo ime, in, podredno, razglasitev ničnosti odločbe o dodelitvi prednostnih točk za navedeno obdobje.

Odločitev: Tožba se delno zavrže kot očitno nedopustna in delno zavrne kot očitno neutemeljena. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

Uradniki – Tožba – Pravni interes

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

Uradnik ni upravičen delovati v interesu prava ali institucij in lahko v utemeljitev ničnostne tožbe uveljavlja le očitke, ki se nanašajo nanj osebno. Zato je očitno nedopustna tožba, ki jo uradnik vloži zaradi razglasitve ničnosti seznama uradnikov, ki so napredovali v višji naziv v napredovalnem obdobju, ker na tem seznamu ni imena tožeče stranke, če ta ni navedla, zakaj ima osebni interes za vložitev tožbe, in se je omejila samo na sklicevanje na nezakonitost nekaterih kategorij točk za napredovanje, ne da bi vseeno v pisanjih navedla konkretne podatke v zvezi s svojim osebnim položajem v zadevnem napredovalnem obdobju, kot je na primer število prejetih točk za napredovanje v navedenih kategorijah. Take ugotovitve ne more ovreči dejstvo, da je število teh točk za napredovanje razvidno iz dokumenta, priloženega k odgovoru na tožbo, ker mora tožeča stranka v svojih pisanjih opredeliti svoj pravni interes in se po potrebi sklicevati na ustrezne podatke, navedene v prilogi.

(Glej točki 31 in 32.)

Napotitev na:

Sodišče: 30. junij 1983, Schloh proti Svetu, 85/82, Recueil, str. 2105, točka 14;

Sodišče prve stopnje: 22. november 2006, Sanchez Ferriz proti Komisiji, T‑436/04, ZOdl. JU, str. I-A-2-277 in II-A-2-1439, točka 35; 23. november 2006, Lavagnoli proti Komisiji, T-422/04, neobjavljena v ZOdl. JU, točka 31.
8

Angleška različica odstavka 6 SDI EESO določa: „In order to identify which applications best serve the interests of the service and to ensure complete transparency in the drawing-up of the list of officials who can benefit from the facility, a following points system shall be established based on the following criteria: […] (b) Length of employement […] […]“
53

Iz sodne prakse, ki jo navaja tožeča stranka, izhaja, da dolžnost skrbnega ravnanja uprave do svojih uslužbencev odraža ravnovesje vzajemnih pravic in dolžnosti, ki jih za odnose med javnim organom in uslužbenci javnih služb določajo Kadrovski predpisi. Dolžnost skrbnega ravnanja obsega tudi to, da uprava pri odločanju o položaju uradnika ali uslužbenca upošteva vse dejavnike, ki lahko vplivajo na njeno odločitev, pri čemer ne upošteva samo interesa službe, temveč tudi interes zadevnega uradnika. Toda varstvo pravic in interesov uradnikov mora biti vedno omejeno s spoštovanjem veljavnih predpisov (sodba Angelidis/Parlament, T‑416/03, EU:T:2006:375, točka 117 in navedena sodna praksa).
Kar zadeva dodatna zvišanja plače, ki se odobrijo članom osebja Evropske centralne banke, katerih uspešnost je bila ocenjena za odlično v dveh letih od treh pred odločbo o dodelitvi takega zvišanja, člen 2(3) Upravne okrožnice št. 1/2011 v zvezi z navedenimi zvišanji predstavnika osebja postavlja v diskriminatoren položaj, saj ta absolutno ne more dokazati drugega leta odlične uspešnosti zaradi svoje zaposlitve za poln delovni čas kot predstavnik osebja v zadevnih treh letih, zato je ta določba nezakonita. V zvezi s tem ni mogoče utemeljeno trditi, da izvrševanje pravice zadevne osebe do izvzetja iz delovnega časa za opravljanje nalog v odboru uslužbencev izhaja iz osebne izbire. Ta izbira, na podlagi katere je mogoče zahtevati izvzetje iz delovnega časa za opravljanje nalog predstavljanja osebja, je namreč temeljna pravica, kot izhaja iz členov 27 in 28 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.

Poleg tega izvrševanja temeljne pravice do enakega obravnavanja, ki jo določata člena 20 in 21 Listine, ni mogoče omejiti z ureditvijo, ki predstavnike osebja postavlja v neugoden in diskriminatoren položaj v primerjavi z drugimi člani osebja, saj te omejitve niti niso nujne niti ne izpolnjujejo cilja v zvezi s splošnim interesom ali potrebe po zaščiti pravic ali svoboščin drugega.

Ker pa sta položaj predstavnika osebja in položaj člana osebja dejansko različna, ju ni mogoče obravnavati enako, za njiju pa se lahko torej uporabljajo zgolj pogoji za upravičenost do dodatnega zvišanja plače, ki upoštevajo razlike v Kadrovskih predpisih med člani osebja in predstavniki osebja, pri čemer se zadnjenavedenim – kot vsem drugim članom osebja – omogoči, da dokažejo drugo leto odlične uspešnosti v triletnem obdobju, čeprav so se odločili, da bodo v odboru uslužbencev več kot eno leto opravljali naloge za poln delovni čas.

(Glej točke od 59 do 62 in 68.)

Sodišče: sodba z dne 14. septembra 2010, Akzo Nobel Chemicals in Akcros Chemicals/Komisija, C‑550/07 P, EU:C:2010:512, točki 54 in 55 ter navedena sodna praksa;

Sodišče za uslužbence: sodba z dne 2. decembra 2014, Migliore/Komisija,F‑110/13, EU:F:2014:257, točka 40.
10

Upoštevne določbe Kodeksa ravnanja ECB, sprejetega v skladu s členom 11.3 Poslovnika Banke (UL 2001, C 76, str. 12, v nadaljevanju: Kodeks ravnanja), določajo: „[…] 2. […] [Zaposleni v ECB], ki so naslovniki [tega kodeksa ravnanja,] morajo biti lojalni izključno ECB, svoje dolžnosti morajo opravljati pošteno, neodvisno, nepristransko in diskretno in ne glede na osebne ali nacionalne interese, držati se morajo visokih standardov poklicne etike ter se izogibati vsem okoliščinam, ki bi lahko privedle do navzkrižja interesov. […] 2.2 Vestnost, učinkovitost in odgovornost Naslovniki [tega kodeksa ravnanja] morajo naloge in dolžnosti, ki so jim zaupane, v vseh primerih opravljati po najboljših močeh, vestno in učinkovito. Zavedati se morajo pomena svojih dolžnosti in nalog, upoštevati pričakovanja javnosti glede svojega moralnega ravnanja, se obnašati tako, da ohranjajo in krepijo zaupanje javnosti v ECB, ter prispevati k učinkovitosti uprave ECB. […] 4.1 […] Za naslovnike [tega kodeksa ravnanja] lojalnost ne pomeni le tega, da morajo izvrševati naloge, ki jim jih zaupajo nadrejeni, se ravnati v skladu z navodili, ki jim jih ti dajo, in upoštevati ustrezno hierarhično ureditev, ampak morajo tudi pomagati in svetovati nadrejenim in sodelavcem ter v odnosih z njimi ravnati odprto in pregledno. [Zaposleni v ECB] morajo predvsem zadevne sodelavce obveščati o tekočem delu in jim dovoliti sodelovanje pri njem. To, da se nadrejenim ali drugim sodelavcem prikrivajo informacije, ki bi lahko vplivale na dober potek dela, še posebej za pridobitev osebne koristi, dajanje napačnih, netočnih ali izkrivljenih informacij, zavračanje sodelovanja s sodelavci ali kakršna koli oblika onemogočanja bi bili v nasprotju z duhom lojalnosti, ki se pričakuje od [zaposlenih v ECB]. […] 4.2 […] [Zaposleni v ECB] morajo spoštovati in varovati lastnino ECB ter tretjim osebam ne smejo dovoliti uporabe storitev in/ali zmogljivosti ECB. ECB [zaposlenim] zagotavlja vso opremo in zmogljivosti, ne glede na njihove značilnosti, samo za službeno uporabo, razen če je zasebna uporaba dovoljena v skladu z upoštevnimi notranjimi pravili ali praksami ali na podlagi diskrecijskega dovoljenja. Poleg tega morajo [zaposleni v ECB] sprejeti vse razumne in ustrezne ukrepe, da omejijo stroške in izdatke ECB, kadar je to mogoče, tako da se razpoložljivi viri lahko uporabijo kar najbolj učinkovito. 5. Uporaba 5.1 Vloga [zaposlenih v ECB,] ki so naslovniki [tega kodeksa ravnanja] Pravilna uporaba tega kodeksa [ravnanja] je na prvem mestu odvisna od profesionalnosti, poklicne vestnosti in razumnosti [njegovih] naslovnikov. Naslovniki [tega kodeksa ravnanja] na vodilnih položajih se morajo poleg skrbnosti izkazati še z vzornostjo pri spoštovanju načel in pravil, določenih s tem kodeksom [ravnanja]. […]“
89

Na posebnem področju povračila neupravičeno izplačanih zneskov, določenem v členu 85 Kadrovskih predpisov, se razumnost ali nerazumnost roka presoja zlasti glede na stopnjo očitnosti nepravilnosti spornih plačil in občasnost ali stalnost neupravičenih plačil. Čas je tako le element presoje utemeljenosti izvrševanja pravice do vračila, posebej ob upoštevanju, prvič, očitnosti nepravilnosti, ki jo je storila uprava, in drugič, vseh okoliščin, ki se lahko upoštevajo, kot so višina zahtevanih zneskov, neprimerno ravnanje uprave, dobra vera uradnika in običajna skrbnost, ki se lahko pričakuje od njega glede na njegovo izobrazbo, naziv in poklicne izkušnje (glej v tem smislu sodbe Acton in drugi/Komisija, 44/74, 46/74 in 49/74, EU:C:1975:42, točka 29; White/Komisija, T‑107/92, EU:T:1994:17, točka 47, in Ronsse/Komisija, T‑205/01, EU:T:2002:269, točka 52).
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(tretji senat)

z dne 25. junija 2014

Zadeva F-1/13

Debbie Ruff

proti

Evropskemu policijskemu uradu (Europol)

„Javni uslužbenci – Osebje Europola – Konvencija o Europolu – Kadrovski predpisi Europola – Sklep Sveta 2009/371/PNZ – Uporaba PZDU za uslužbence Europola – Nepodaljšanje pogodbe začasnega uslužbenca o zaposlitvi za določen čas – Zavrnitev dodelitve pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas začasnemu uslužbencu“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero D. Ruff predlaga razglasitev ničnosti odločbe z dne 29. februarja 2012, s katero je Evropski policijski urad (Europol) zavrnil podaljšanje – za nedoločen čas – njene pogodbe o zaposlitvi kot začasne uslužbenke za določen čas, ki se je iztekla 31. maja 2012.

Odločitev: Tožba se zavrne. D. Ruff nosi svoje stroške, naloži pa se ji tudi plačilo stroškov, ki jih je priglasil Evropski policijski urad.

Povzetek

1. Tožbe uradnikov – Predhodna upravna pritožba – Skladnost med pritožbo in tožbo – Istovetnost predmeta in vzroka – Tožbeni razlogi in trditve, ki niso navedeni v pritožbi, vendar so z njo tesno povezani – Dopustnost

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

2. Uradniki – Načela – Varstvo legitimnega pričakovanja – Pogoji – Jasna zagotovila uprave

1. V tožbah uradnikov lahko predlogi, predloženi sodišču Unije, vsebujejo samo izpodbojne razloge, ki temeljijo na istem vzroku kot izpodbojni razlogi, navedeni v pritožbi, pri čemer je te izpodbojne razloge pred sodiščem Unije vseeno mogoče podkrepiti s predstavitvijo tožbenih razlogov in argumentov, ki niso nujno navedeni v pritožbi, vendar so z njo tesno povezani.

Ker je predhodni postopek neformalen in zadevne osebe v tej fazi običajno delujejo brez pomoči odvetnika, v zvezi s tem po eni strani uprava pritožb ne sme razlagati restriktivno, temveč jih mora, nasprotno, presojati široko, po drugi strani pa namen člena 91 Kadrovskih predpisov ni strogo in dokončno zavezovati morebitnega sodnega postopka, če tožba ne spreminja niti vzroka niti predmeta pritožbe. Da pa bi sodni postopek iz člena 91(2) Kadrovskih predpisov dosegel svoj namen, mora biti upravni organ še vedno dovolj natančno seznanjen z ugovori, ki jih zadevne osebe navajajo zoper izpodbijano odločbo.

(Glej točki 35 in 36.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: sodba Komisija/Moschonaki, T-476/11 P, EU:T:2013:557, točke 73, 76 in 77 ter navedena sodna praksa.

2. Pravico zahtevati varstvo zaupanja v pravo ima vsak posameznik, ki je v položaju, v katerem je uprava pri njem vzbudila utemeljena pričakovanja s tem, da mu je dala natančna jamstva v obliki natančnih, brezpogojnih in skladnih informacij, ki izhajajo iz pooblaščenih in zanesljivih virov.

(Glej točko 42.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: sodba Mendes/Komisija, F-125/11, EU:F:2013:35, točka 62.
Uradniki in uslužbenci lahko vložijo tožbo zoper splošen ukrep organa, pristojnega za imenovanja, ki posega v njihov položaj, prvič, če ta ukrep za to, da povzroči pravne učinke, ne zahteva izvedbenega ukrepa ali za svojo uporabo organom, pristojnim za njegovo izvajanje, ne pušča nobenega polja prostega preudarka in, drugič, če takoj vpliva na interese uradnikov, tako da bistveno spremeni njihov pravni položaj.

To velja za sklep, ki ga sprejme navedeni organ na podlagi člena 10 Priloge X h Kadrovskim predpisom, s katerim se uradnikom, napotenim v nekatere delegacije in urade Unije v tretjih državah, ukine dodatek za življenjske razmere. Tak sklep se zdi dovolj natančen in brezpogojen, da za to, da povzroči pravne učinke za uradnike, napotene v zadevne tretje države, ne zahteva nobenega posebnega izvedbenega ukrepa.

Čeprav je treba v zvezi s tem za izvajanje sklepa sprejeti upravne ukrepe za posameznike, s katerimi se ukine izplačevanje navedenega dodatka, sprejetje takih ukrepov, ki se izvede, ne da bi imeli upravni organi na voljo kakršno koli polje prostega preudarka, še ne pomeni, da sklep ne posega takoj v pravni položaj zadevnih uradnikov, ki morajo nujno pričakovati, da od datuma, ko bo začel sklep učinkovati, ne bodo več prejemali dodatka za življenjske razmere.

(Glej točke od 14 do 16.)

Sodišče: sodbe de Dapper in drugi/Parlament, 54/75, EU:C:1976:127; Diezler in drugi/EESP, 146/85 in 431/85, EU:C:1987:457, točki 6 in 7, in Brown/Sodišče, 125/87, EU:C:1988, točka 16.
Člen 12 Kadrovskih predpisov je eden od posebnih izrazov dolžnosti lojalnosti, ki uradniku ne nalaga samo, da se vzdrži ravnanja, ki krati dostojanstvo funkcije in škodi spoštovanju, ki ga je treba izkazovati do institucije in njenih organov, ampak tudi, da izkazuje ravnanje, ki je brez vsakega suma, zato da se ohranja obstoječe zaupanje med institucijo in tem uradnikom.

Spoštovanje, ki naj bi ga uradnik imel do svojega položaja, ni omejeno le na obdobje, ko izvaja katero od posameznih nalog, temveč zanj velja v vseh okoliščinah.

(Glej točki 47 in 48.)

Sodišče prve stopnje: 19. maj 1999, Connolly/Komisija, T‑34/96 et T‑163/96, točka 130 in navedena sodna praksa;

Sodišče za uslužbence: 8. november 2007, Andreasen/Komisija, F‑40/05, point 233 in navedena sodna praksa; 11. september 2013, de Brito Sequeira Carvalho/Komisija, F‑126/11, točka 91.
Iz člena 221 PDEU in člena 5 Sklepa 2010/427 o organizaciji in delovanju Evropske službe za zunanje delovanje (ESZD) () izhaja, da delegacije zagotavljajo diplomatsko predstavništvo Unije v skladu z Dunajsko konvencijo o diplomatskih odnosih z dne 18. aprila 1961 in so pod vodstvom visokega predstavnika Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko, zato za odločitev, da se vodja delegacije pozove k premestitvi na sedež, kot tako ne moreta biti pristojna izvršni direktor Evropske službe za zunanje delovanje in direktor oddelka za kadrovske zadeve.

(Glej točko 25.)
V zvezi z izselitvenim dodatkom je naloga zadevnega uradnika, da dokaže izpolnjevanje pogojev iz člena 4(1) Priloge VII h Kadrovskim predpisom.

Zaradi tega ni mogoče uspeti z argumentom uradnika, ki je državljan države članice, v kateri je kraj opravljanja dela, v skladu s katerim mora institucija glede na to, da v referenčnem obdobju ni imel navedenega državljanstva, dokazati, da je imel v navedenem obdobju številne tesne vezi s to državo članico. Taka razlaga člena 4(1)(b) Priloge VII h Kadrovskim predpisom bi namreč v primeru uradnika, ki prebiva ali je prebival v državi, v kateri je kraj opravljanja dela, ne da bi bil državljan te države, pomenila, da se predpostavlja, da so v takem primeru pogoji za pridobitev izselitvenega dodatka izpolnjeni. Taka razlaga pa bi bila v nasprotju s tem, da so pogoji, določeni v navedeni določbi, strogi.

(Glej točki 15 in 16.)

Sodišče prve stopnje: 27. september 2000, Lemaître/Komisija, T‑317/99, točka 48; 13. december 2004, E/Komisija, T‑251/02, točka 84; 13. september 2005, Recalde Langarica/Komisija, T‑283/03, točka 142;

Sodišče za javne uslužbence: 11. julij 2007, B/Komisija, F‑7/06, točka 39; 25. september 2007, Cavallaro/Komisija, F‑108/05, točka 78.
Poleg tega mora natečajna komisija zagotoviti, da so njene ocene vseh obravnavanih kandidatov na ustnih preizkusih sprejete pod enakimi in nepristranskimi pogoji.

V postopku zapolnitve delovnega mesta direktorja agencije Unije mora Komisija na podlagi načel dobre uprave in enakega obravnavanja zagotoviti dobro organizacijo prvega dela izbirnega postopka, ki poteka pred predizbirno komisijo. To zahteva, da so vsi člani predizbirne komisije, ki jih imenuje Komisija, neodvisni, tako da o njihovi objektivnosti ni mogoče dvomiti.

Glede postavljenega vprašanja, ali oseba, ki je hkrati član predizbirne komisije, to je organa predlagatelja, in član upravnega odbora zadevne agencije, to je organa za sprejemanje odločitev, spoštuje svojo dolžnost nepristranskosti ob upoštevanju zelo različnih pristojnosti predizbirne komisije in upravnega odbora, je treba opozoriti, da ima predizbirna komisija odločilen vpliv na končni seznam kandidatov, ki jih Komisija predlaga upravnemu odboru zadevne agencije. Prav tako lahko član predizbirne komisije, ki je poleg tega član upravnega odbora, na seji upravnega odbora osebno ali prek nadomestnega člana glasuje za imenovanje enega izmed kandidatov, ki jih izbere Komisija. Poleg tega ima lahko član upravnega odbora posebej pomembno vlogo na razpravi upravnega odbora ne glede na to, ali uveljavlja svojo glasovalno pravico ali ne, in je v vsakem primeru v neposrednem stiku z drugimi člani upravnega odbora.

Zato lahko istočasno opravljanje funkcij člana predizbirne komisije in člana upravnega odbora ogrozi neodvisnost in objektivnost osebe, ki ti funkciji opravlja istočasno, in zato je, ker mora vsak član predizbirne komisije izkazovati potrebno neodvisnost, da objektivnost celotne predizbirne komisije ne bi bila ogrožena, kršena dolžnost nepristranskosti celotne predizbirne komisije.

(Glej točke 84 in od 88 do 92.)

Sodišče za uslužbence, sodba CG/EIB, EU:F:2014:187, točka 61.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Pritožbe uradnikov – Akt ki posega v položaj – Pojem – Razpis prostega delovnega mesta, ki ne vpliva na pravni položaj tožeče stranke – Izključitev

(Kadrovski predpisi, člen 90)

Akti, ki posegajo v položaj in zoper katere se lahko vloži tožba na podlagi člena 91 Kadrovskih predpisov, so le ukrepi z zavezujočimi pravnimi učinki, ki bi lahko neposredno in takoj vplivali na interese tožeče stranke s tem, da bi resno spremenili njen pravni položaj.

V okviru tožbe, vložene zoper razpis prostega delovnega mesta, s katerim se drugič začne postopek zaposlitve in ki ne izključuje prijave tožeče stranke, so učinki, ki jih ta pripisuje temu razpisu prostega delovnega mesta, in sicer da v praksi onemogoča njeno imenovanje na sporno delovno mesto z izvršitvijo morebitne sodbe sodišča za uslužbence o razglasitvi ničnosti odločb o imenovanju tretje osebe na sporno delovno mesto in zavrnitvi njene prijave, sprejetih po koncu prvega postopka zaposlovanja, na dan objave razpisa prostega delovnega mesta povsem hipotetični in torej ne morejo dokazovati, da navedeni razpis neposredno in takoj posega v njene interese.

Po koncu drugega postopka zaposlovanja namreč organu, pristojnemu za imenovanja, ni treba zapolniti spornega delovnega mesta. Nato na dan objave razpisa prostega delovnega mesta na podlagi ničesar ni mogoče šteti, da če je drugi postopek zaposlovanja končan, tožeča stranka ne bo imenovana na sporno delovno mesto. Glede učinkov sodbe, ki bo izdana v zadevi, ki se nanaša na razglasitev ničnosti odločb, sprejetih po koncu prvega postopka zaposlovanja, za zadnjenavedene odločbe velja domneva zakonitosti in zgolj vložitev tožbe tožeči stranki ne daje nobene pravice do imenovanja na sporno delovno mesto niti do onemogočenja kakršnekoli upravne pobude za zapolnitev navedenega delovnega mesta. Poleg tega mora zadevna institucija, če bi Sodišče za uslužbence odločbe, sprejete po prvem postopku zaposlovanja, razglasilo za nične, sprejeti primerne ukrepe za izvršitev sodbe, ki jih lahko tožeča stranka nato izpodbija.

Izpodbijani razpis prostega delovnega mesta in drugi postopek zaposlovanja kot taka zato ne povzročata zavezujočega pravnega učinka, ki lahko neposredno in takoj posega v interese tožeče stranke. Izpodbijani razpis prostega delovnega mesta zgolj zaradi svoje objave torej ne škoduje tožeči stranki.

(Glej točke od 20 do 26.)

Napotitev na:

Sodišče: 11. maj 1978, De Roubaix proti Komisiji, 25/77, točki 7 in 8;

Sodišče za uslužbence: 18. maj 2006, Corvoisier in drugi proti ECB, F‑13/05, točka 44; 9. julij 2009, Torijano Montero proti Svetu, F‑91/07, točki 24 in 27 ter navedena sodna praksa.