Keywords

Summary



Keywords

1. Pritožba – Tožbeni razlogi – Dopustnost – Pogoji

(člen 225 ES; Statut Sodišča člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člen 112(1)(c))

2. Pritožba – Tožbeni razlogi – Razlog, ki je prvič naveden v pritožbi – Nedopustnost

3. Odškodninska tožba – Pristojnost sodišča Skupnosti – Tožba v okviru naslova VI Pogodbe o Evropski uniji – Izključitev

(člena 235 ES in 288, drugi odstavek, ES; členi 35 EU, 41(1) EU in 46 EU)

4. Evropska unija – Policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Pravica do učinkovitega sodnega varstva

(člena 34 in 35(1) in 6 EU)

5. Evropska unija – Akti Evropske unije – Razlaga

Summary

1. Iz člena 225 ES, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča in člena 112(1)(c) Poslovnika Sodišča izhaja, da je treba v pritožbi natančno navesti oporekane dele sodbe ali sklepa, katerih razveljavitev se predlaga, kot tudi pravne trditve, ki na specifičen način podpirajo ta predlog.

(Glej točko 22.)

2. Dopustiti stranki, da pred Sodiščem prvič uveljavlja razlog, ki ga ni uveljavljala pred Sodiščem prve stopnje, bi pomenilo, da se ji dovoli, da Sodišču, katerega pristojnost glede pritožb je omejena, predloži širši spor, kot je bil predložen Sodišču prve stopnje. V okviru pritožbe je pristojnost Sodišča omejena na presojo pravnih vprašanj, ki so bila obravnavana na prvi stopnji.

(Glej točko 30.)

3. Iz člena 46 EU izhaja, da se določbe Pogodb ES in ESAE, ki se nanašajo na pristojnosti Sodišča, uporabljajo za določbe naslova VI samo pod pogoji iz člena 35 EU. Slednji člen pa Sodišču ne daje nobene pristojnosti za obravnavo katere koli odškodninske tožbe. Poleg tega člen 41(1) EU med členi Pogodbe ES, ki se uporabijo na področjih iz naslova VI Pogodbe EU, ne omenja niti člena 288, drugi odstavek, ES, v skladu s katerim Skupnost v skladu s splošnimi načeli, ki so skupna pravnim ureditvam držav članic, nadomesti kakršno koli škodo, ki so jo povzročile njene institucije ali njeni uslužbenci pri opravljanju svojih dolžnosti, niti člena 235 ES, na podlagi katerega je Sodišče pristojno v sporih glede nadomestila škode, ki ga predvideva člen 288, drugi odstavek, ES.

Iz tega izhaja, da v okviru naslova VI Pogodbe EU ni predvidena nobena odškodninska tožba. Izjava Sveta glede pravice do povračila škode iz priloge k zapisniku ob sprejemanju akta Evropske unije ne zadostuje za to, da se ustvari pravna pot, ki je veljavni predpisi ne predvidevajo, in torej ne zadošča, da se Sodišču pripiše pristojnost v zvezi s takimi zadevami.

(Glej točke 44, od 46 do 48, 60 in 61.)

4. V zvezi z Unijo so pogodbe vzpostavile sistem pravnih sredstev, v katerem so pristojnosti, ki jih ima Sodišče na podlagi člena 35 EU, v okviru naslova VI Pogodbe o Evropski uniji, manj široke od pristojnosti Sodišča na podlagi Pogodbe ES. Čeprav je sistem pravnih sredstev, zlasti pa ureditev nepogodbene odgovornosti, drugačen od tistega, ki ga vzpostavljajo pogodbe, nedvomno mogoč, morajo države članice v skladu s členom 48 EU v tem primeru spremeniti sistem, ki je dejansko v veljavi.

Tožeče stranke, ki želijo sodno izpodbijati zakonitost skupnega stališča, sprejetega na podlagi člena 34 EU, pa niso prikrajšane za vsakršno sodno varstvo. S tem, ko ne predvideva možnosti, da nacionalna sodišča na Sodišče naslovijo vprašanje za predhodno odločanje v zvezi s skupnim stališčem, temveč le vprašanje v zvezi akti, naštetimi v členu 35(1) EU, slednji namreč predvideva, da so lahko predmet predhodnega odločanja vse določbe, ki jih sprejme Svet in ki ustvarjajo pravni učinek do tretjih. Ker je namen postopka, ki Sodišču omogoča predhodno odločanje, zagotovitev spoštovanja prava pri razlagi in uporabi pogodbe, bi bilo v nasprotju s tem ciljem, da se člen 35(1) EU razlaga ozko. Možnost, da se na Sodišče naslovi vprašanje za predhodno odločanje, mora biti torej odprta glede na vse določbe, ki jih sprejme Svet, ne glede na vrsto ali obliko, ki ustvarjajo pravne učinke do tretjih. Zato je treba skupno stališče, ki bi zaradi svoje vsebine imelo širši obseg, kot ga določa Pogodba EU za tovrstne akte, predložiti v presojo Sodišču. Zato bi lahko nacionalno sodišče, ki odloča v sporu, ki bi lahko vseboval vprašanje veljavnosti ali razlage skupnega stališča, sprejetega na podlagi člena 34 EU, in ki bi imelo resen dvom glede vprašanja, ali bi to skupno stališče dejansko ustvarilo učinke do tretjih, Sodišču predložilo zadevo v predhodno odločanje, pod pogoji, navedenimi v členu 35 EU. Sodišče bi moralo torej v tem primeru ugotoviti, da skupno stališče ustvarja pravne učinke do tretjih, ga ponovno opredeliti in predhodno odločiti.

Sodišče bi bilo prav tako pristojno za preverjanje zakonitosti takih aktov v tožbah, ki jih vloži država članica ali Komisija, pod pogoji, določenimi v členu 35(6) EU.

Nazadnje, države članice in zlasti njihova sodišča morajo notranje postopkovne določbe o vložitvi pravnih sredstev razlagati in uporabljati tako, da te fizičnim in pravnim osebam dopuščajo sodno izpodbijanje zakonitosti vsake nacionalne odločbe ali drugega ukrepa, ki se nanaša na pripravo in uporabo akta Evropske unije, in vložitev zahteve za odškodnino za morebiti utrpljeno škodo.

(Glej točke 50, 51 in od 53 do 56.)

5. Izjavi Sveta glede pravice do povračila škode iz priloge k zapisniku ob sprejemanju akta Evropske unije ni mogoče priznati nobenega pravnega pomena niti je ni mogoče upoštevati pri razlagi prava, sprejetega na podlagi Pogodbe EU, ker vsebina izjave ni izražena v besedilu zadevne določbe.

(Glej točko 60.)