SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

MICHALA BOBKA,

predstavljeni 8. novembra 2018 ( 1 )

Zadeva C‑670/17 P

Helenska republika

proti

Evropski komisiji

„Pritožba – Usmerjevalni oddelek EKUJS – Operativni program CCI No 2000GR061PO021 (Grčija – cilj 1– obnova podeželja) – Finančni popravki – Pravna podlaga – Prehodne določbe – Legitimna pričakovanja – Pravna varnost“

I. Uvod

1. Uredba (ES) št. 1260/1999 ( 2 ) je določala mehanizme za spremljanje, poročanje in izvajanje finančnih popravkov za obdobje 2000–2006 v zvezi s plačili v okviru več skladov, tudi Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (v nadaljevanju: EKUJS), Evropskega socialnega sklada (v nadaljevanju: ESS) in Evropskega sklada za regionalni razvoj (v nadaljevanju: ESRR). Uredba (ES) št. 1083/2006, ( 3 ) ki je nasledila Uredbo (ES) št. 1260/1999, je še naprej urejala nekatere sklade, vključno z ESS in ESRR. EKUJS pa je bil reformiran in vključen v drugo pravno ureditev, in sicer v Uredbo (ES) št. 1290/2005. ( 4 ) Ti uredbi so nato nadomestile nove uredbe za naslednja obdobja. ( 5 )

2. Komisija je 25. marca 2015 izdala izvedbeni sklep, ( 6 ) v katerem je izvedla finančni popravek v višini 72.105.592,41 EUR v zvezi s plačili Helenski republiki v okviru EKUJS za obdobje 2000–2006 (v nadaljevanju: sporni sklep). Helenska republika je zoper ta sklep vložila tožbo pri Splošnem sodišču.

3. Ta pritožba je vložena zoper sodbo Splošnega sodišča v zadevi T‑327/15 ( 7 ) (v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je Splošno sodišče zavrnilo zahtevek Helenske republike. V njej so postavljena vprašanja v zvezi s pravno podlago izpodbijanega sklepa (prvi in drugi pritožbeni razlog), roki za njegovo sprejetje (tretji in četrti pritožbeni razlog) in nesorazmernostjo finančnega popravka, naloženega s tem sklepom (peti pritožbeni razlog).

II. Pravni okvir

A. Pravo EU

1. Uredba št. 1260/1999

4. Člen 39 Uredbe št. 1260/1999 je določal: „Finančni popravki 1. Države članice so odgovorne predvsem za raziskavo nepravilnosti, ukrepanje ob dokazu večje spremembe, ki vpliva na naravo ali pogoje za izvajanje ali nadzor pomoči, in za izvedbo potrebnih finančnih popravkov. Država članica izvede zahtevane finančne popravke v zvezi s posamezno ali sistemsko nepravilnostjo. Popravki, ki jih izvede država članica, preklicujejo celoten ali delni prispevek Skupnosti. Sredstva skladov Skupnosti, sproščena na ta način, lahko država članica ponovno uporabi za zadevno pomoč v skladu z določbami, ki se opredelijo na podlagi člena 53(2). 2. Če po končanju potrebnega preverjanja Komisija ugotovi, da: (a) država članica ni izpolnila svojih obveznosti po odstavku 1; ali (b) celotna aktivnost ali njen del ne upravičuje niti delnega niti celotnega prispevka iz skladov; ali (c) obstajajo hujše pomanjkljivosti v upravljalnih ali nadzornih sistemih, ki lahko vodijo v sistemske nepravilnosti, Komisija odloži zadevna vmesna plačila in z navedbo svojih razlogov zahteva, da država članica predloži svoje pripombe, in kjer je primerno, v določenem časovnem obdobju izvede popravke. Če država članica nasprotuje ugotovitvam Komisije, jo ta povabi na zaslišanje, v katerem se obe strani v sodelovanju, ki temelji na partnerstvu, trudita doseči dogovor o ugotovitvah in na njih temelječih sklepih. 3. Na koncu obdobja, ki ga določi Komisija, lahko ta, če ni dosežen dogovor in država članica ne opravi popravkov in ob upoštevanju pripomb države članice, v treh mesecih odloči, da: (a) zmanjša plačilo na račun iz člena 32(2); ali (b) izvede potrebne finančne popravke s preklicem celotnega ali delnega prispevka skladov za zadevno pomoč. Komisija pri določanju zneska popravka v skladu z načelom sorazmernosti upošteva vrsto nepravilnosti ali spremembe ter obseg in finančne posledice pomanjkljivosti, ugotovljenih v upravljalnih ali nadzornih sistemih države članice. Če ni sprejet sklep, da se stori bodisi (a) bodisi (b), odložitev vmesnih plačil takoj preneha. 4. Vsak neupravičeno prejeti znesek, ki ga je treba povrniti, se vrne Komisiji skupaj z zamudnimi obrestmi. 5. Ta člen se uporablja brez poseganja v člen 32.“

2. Uredba št. 1083/2006

5. Člen 105(1) in (2) Uredbe št. 1083/2006 je določal: „Prehodne določbe 1. Ta uredba ne vpliva na nadaljevanje ali spremembo, vključno s popolnim ali delnim preklicem, pomoči, ki jo sofinancirajo Strukturni skladi, ali projekta, ki ga sofinancira Kohezijski sklad, in ju je odobrila Komisija na podlagi uredb (EGS) št. 2052/88, (EGS) št. 4253/88, (ES) št. 1164/94 in (ES) št. 1260/1999, ali na podlagi druge zakonodaje, ki se dne 31. decembra 2006 uporablja za to pomoč ali projekte, in ki se posledično še naprej uporablja za to pomoč ali projekte do njihove zaključitve. 2. Komisija ob sprejemanju odločitve o operativnih programih upošteva vsako pomoč, ki jo sofinancirajo Strukturni skladi, ali vsak projekt, ki ga sofinancira Kohezijski sklad, in sta ju Svet ali Komisija že odobrila pred začetkom veljavnosti te uredbe in ima finančne posledice v obdobju, ki ga zajemajo ti operativni programi.“

III. Dejansko stanje in postopek pred Komisijo

6. Dejansko stanje in postopkovno ozadje, kot sta predstavljeni v točkah od 1 do 15 izpodbijane sodbe, je mogoče povzeti, kot sledi.

7. Helenska republika je 31. marca 2011 za operativni program EKUJS, ki je potekal v obdobju 2000–2006 (v nadaljevanju: operativni program 2000–2006), Evropski komisiji podala izjavo o zaključitvi skupaj s končnim poročilom v skladu s členom 38(1)(f) in členom 37 Uredbe št. 1260/1999. Po zahtevi Komisije po informacijah z dne 2. avgusta 2011, na katero je Helenska republika odgovorila 5. avgusta 2011, je Komisija 24. maja 2012 obvestila Helensko republiko, da je bilo poročilo sprejeto.

8. Komisija je 3. januarja 2013 grške organe vprašala, ali se strinjajo s finančnim popravkom v višini 94.465.089,65 EUR glede na zneske, plačane v okviru operativnega programa 2000–2006. Navedla je, da bo, če dogovor ne bo sklenjen v dveh mesecih, lahko naložila finančni popravek do višine 211.582.686,65 EUR.

9. Grški organi so ta znesek izpodbijali z dopisom z dne 5. marca 2013, v katerem so navedli, da so že sami izvedli zadostne popravke.

10. Komisija je 17. julija 2013 pregledala svoje prejšnje izračune in grške organe vprašala, ali se strinjajo s finančnim popravkom v višini 30.472.624,09 EUR. Ponovno je navedla, da bo, če dogovor ne bo sklenjen v dveh mesecih, lahko naložila finančni popravek do višine 116.487.848,75 EUR.

11. Grški organi so ta znesek ponovno izpodbijali z dopisom z dne 19. septembra 2013, v katerem so ponovno navedli, da so že (sami) izvedli zadostne popravke.

12. Komisija je 13. septembra 2013 od grških organov zahtevala dodatne informacije in jih prejela 13. januarja in 14. februarja 2014. Grški organi so bili 5. marca 2014 povabljeni, naj se 27. maja 2014 udeležijo ustnega zaslišanja. Grški organi so 20. junija 2014 predložili dodatne informacije, o katerih so razpravljali na navedenem zaslišanju. Vendar je Komisija 11. julija 2014 zahtevala še več informacij, grški organi pa so jih predložili 26. septembra 2014.

13. Komisija je 13. februarja 2015 grške organe obvestila, da namerava izvesti finančni popravek v višini 72.105.592,41 EUR. Komisija je 25. marca 2015 sprejela sporni sklep.

IV. Izpodbijana sodba in postopki pred Sodiščem

14. Helenska republika je pri Splošnem sodišču vložila ničnostno tožbo zoper sporni sklep (zadeva T‑327/15). Splošno sodišče je to ničnostno tožbo zavrnilo s sodbo, ki jo je izreklo 19. septembra 2017.

15. Helenska republika je 28. novembra 2017 vložila pritožbo zoper navedeno sodbo. Komisija je 15. decembra 2017 vložila odgovor na pritožbo. Replika je bila vložena 26. februarja, duplika pa 5. marca 2018.

16. Helenska republika v pritožbi navaja pet pritožbenih razlogov.

17. Prvi pritožbeni razlog se nanaša na napačno razlago in uporabo prehodnih določb uredb št. 1083/2006 in št. 1303/2013 v povezavi z Uredbo št. 1290/2005 ter podredno na napačno uporabo prava v zvezi z uporabo določb Uredbe št. 1260/1999 po 1. januarju 2007 in pomanjkljivo obrazložitev.

18. Drugi pritožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo in razlago določb člena 39 Uredbe št. 1260/1999 ter protislovno in nezadostno obrazložitev.

19. Tretji pritožbeni razlog se nanaša na napačno razlago in uporabo členov 144 in 145 Uredbe št. 1303/2013 ter neuporabo 24‑mesečnega jamstva iz člena 52(4)(c) Uredbe št. 1306/2013.

20. Četrti pritožbeni razlog se nanaša na domnevno Komisijino neupoštevanje načel pravne varnosti in legitimnih pričakovanj.

21. Peti pritožbeni razlog se nanaša na nezadostno obrazložitev v zvezi z razlogi za razglasitev ničnosti na podlagi domnevne kršitve načela sorazmernosti.

V. Presoja

22. Menim, da bi bilo treba sprejeti prvi in tretji pritožbeni razlog ter razveljaviti sodbo Splošnega sodišča. Ta pritožbena razloga bom preučil vsakega posebej, zavoljo celovitosti pa tudi drugi, četrti in peti pritožbeni razlog (oddelek A). Če bo Sodišče v zvezi s prvim ali tretjim pritožbenim razlogom prišlo do enake ugotovitve, bo treba razglasiti za ničen tudi sporni sklep (oddelek B).

A. Pritožbeni razlogi

1. Prvi pritožbeni razlog: neobstoj pravne podlage za preklic financiranja iz EKUJS

23. Helenska republika v okviru prvega pritožbenega razloga navaja, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je pritrdilo Komisiji pri opiranju na člen 39 Uredbe št. 1260/1999 kot pravno podlago za sporni sklep. Navaja tudi, da so bile prehodne določbe Uredbe št. 1083/2006 in Uredbe št. 1303/2013 v izpodbijani sodbi razložene napačno, obrazložitev pa je bila pomanjkljiva.

24. Helenska republika trdi, da je bila Uredba št. 1260/1999 v času sprejetja spornega sklepa že razveljavljena. Člen 105(1) Uredbe št. 1083/2006, ki je določal nadaljnjo uporabo Uredbe št. 1260/1999, ni veljal za zadevni sklad (to je za usmerjevalni oddelek EKUJS).

25. Menim, da je pritožbeni razlog Helenske republike utemeljen. Na podlagi tega bi bilo treba izpodbijano sodbo razveljaviti.

26. Komisija ne izpodbija dejstva, da je bila Uredba št. 1260/1999 v času sprejetja spornega sklepa razveljavljena s členom 107 Uredbe št. 1083/2006. V skladu s prvim odstavkom te določbe se „[b]rez poseganja v določbe iz člena 105(1) te uredbe […] Uredba (ES) št. 1260/1999 razveljavi s 1. januarjem 2007“.

27. Uporaba člena 39 Uredbe št. 1260/1999 kot pravne podlage je bila torej odvisna od člena 105(1) Uredbe št. 1083/2006, v skladu s katerim se je Uredba št. 1260/1999 uporabljala še naprej. Uredba št. 1083/2006 je bila tudi razveljavljena z učinkom od 1. januarja 2014. Po tem datumu je uporaba člena 39 Uredbe št. 1260/1999 kot pravne podlage tako temeljila na členu 152(1) Uredbe št. 1303/2013, v skladu s katerim se je Uredba št. 1083/2006 še naprej uporabljala za „podpor[o], ki jo Komisija odobri na podlagi Uredbe št. 1083/2006 ali katere koli druge zakonodaje, ki se uporablja za navedeno podporo 31. decembra 2013“.

28. Komisija na podlagi teh določb trdi, da gre za „kaskado“ prehodnih določb. Člen 39 Uredbe št. 1260/1999 je bil razveljavljen. Vendar naj bi v skladu z Uredbo št. 1083/2006 do leta 2013 še vedno veljal za operativne programe iz obdobja 2000–2006. Leta 2013 je bila tudi Uredba št. 1083/2006 razveljavljena, vendar naj bi se v skladu z Uredbo št. 1303/2013 še vedno uporabljala za pretekle programe.

29. V praksi bi takšen „kaskadni sistem“ pravil, ki se uporabljajo, dejansko pomenil, da je treba zakonodajo, ki se uporablja, sestaviti iz različnih delov razveljavljene zakonodaje. Poleg tega se zdi, da je teorija Komisije o (očitno) neskončnem vračanju k pretekli zakonodaji, kot bo razvidno iz drugih trditev v okviru te pritožbe, dokaj selektivna: nekatere določbe naj bi se uporabljale po kaskadnem sistemu, druge pa ne.

30. O praktični izvedljivosti takšnega pristopa močno dvomim, predvsem pa imam bolj temeljne pomisleke glede pravne države.

31. Vendar je obravnavani primer za namene prvega pritožbenega razloga veliko preprostejši: tudi če bi takšen neomejen kaskadni sistem pravnih predpisov sprejeli kot splošen predlog, quod non, bi bila takšna kaskada v obravnavani zadevi ratione materiae seveda izključena. Kot je poudarila Helenska republika, je člen 105(1) Uredbe št. 1083/2006 izrecno določal, da se Uredba št. 1260/1999 še naprej uporablja le za „pomoč[…], ki jo sofinancirajo strukturni skladi ali […] projekt[…], ki ga sofinancira Kohezijski sklad […]“.

32. Usmerjevalni oddelek EKUJS ne spada v okvir strukturnih skladov ali Kohezijskega sklada. Zlasti „strukturni skladi“ so v členu 1 Uredbe št. 1083/2006 izrecno opredeljeni kot ESRR in ESS.

33. Splošno sodišče je ne glede na to izrecno opredelitev „strukturnih skladov“ v Uredbi št. 1083/2006 menilo, da se lahko člen 105(1) navedene uredbe razširi tako, da zajema operativne programe, ki jih je usmerjevalni oddelek EKUJS sofinanciral v obdobju 2000–2006. Vendar Splošno sodišče ni podalo obrazložitve, s katero bi utemeljilo to ugotovitev, oziroma je navedlo kvečjemu očitno neustrezno obrazložitev.

34. Zdi se, da je Splošno sodišče v točki 24 izpodbijane sodbe izpodbilo trditve Helenske republike v zvezi s tem zgolj z navedbo besedila člena 105(1) Uredbe št. 1083/2006, ne da bi navedlo obrazložitev.

35. V točkah 25 in 26 izpodbijane sodbe Splošno sodišče navaja člen 105(2) Uredbe št. 1083/2006, ki naj bi bil namenjen določitvi prehodne ureditve za strukturne sklade in Kohezijski sklad. Splošno sodišče v zvezi s tem navaja sodbo z dne 21. septembra 2016, Komisija/Španija (C‑140/15 P, EU:C:2016:708).

36. Menim, da razlogovanje v zvezi s členom 105(2) v točkah 25 in 26 izpodbijane sodbe – ki jo je poleg tega Komisija sama v svojem odgovoru označila kot dopolnilno in postransko – nikakor ne more omajati opredelitve strukturnih skladov iz člena 1 Uredbe št. 1083/2006 in s tem izrecno opredeljenega področja uporabe člena 105(1) te uredbe. Tudi člen 105(2) navaja „strukturne sklade“ in „Kohezijski sklad“, ne da bi tema pojmoma pripisal kak poseben pomen, ki bi se razlikoval od opredelitve v členu 1 Uredbe št. 1083/2006. Glede sodbe z dne 21. septembra 2016, Komisija/Španija (C‑140/15 P, EU:C:2016:708), je treba navesti, da je šlo v navedenem primeru za Kohezijski sklad, ki je očitno spadal na področje uporabe prehodnih določb.

37. Na splošno lahko pripomnim, da bi moralo Splošno sodišče preoblikovanje izrecne opredelitve v uredbi, ki temelji na kontekstualnih, sistemskih ali teleoloških argumentih (če je to brez neupoštevanja delitve oblasti sploh mogoče), obrazložiti veliko trdneje. Ta obrazložitev v izpodbijani sodbi očitno ni podana.

38. Zato predlagam, da je treba prvi pritožbeni razlog sprejeti in razveljaviti izpodbijano sodbo.

2. Drugi pritožbeni razlog: neobstoj pravne podlage za popravke, izvedene po zaključitvi operativnega programa

39. Helenska republika meni, da tudi če bi člen 39 Uredbe št. 1260/1999 načeloma lahko uporabili kot pravno podlago za preklic financiranja iz Usmerjevalnega oddelka EKUJS po letu 2006, te določbe v tej zadevi ne bi smeli več uporabljati, ker je bil operativni program v času spornega sklepa že zaključen. Finančni popravki iz člena 39 se lahko izvedejo samo za vmesna plačila.

40. Helenska republika v okviru drugega pritožbenega razloga trdi, da je bila obrazložitev Splošnega sodišča pri zavrnitvi teh trditev protislovna, nezadostna in je vsebovala napačno uporabo prava. Natančneje, v točki 52 izpodbijane sodbe so argumenti Helenske republike zavrnjeni s trditvijo, da morajo biti finančni popravki mogoči tudi po koncu programskega obdobja. Helenska republika pa je trdila, da so mogoči po koncu programskega obdobja, vendar le, dokler je program še veljaven. Glede vmesnih plačil Helenska republika meni, da sta točki 49 in 50 izpodbijane sodbe protislovni. Helenska republika je predložila vrsto trditev, zakaj je Splošno sodišče napačno razlagalo člen 39 Uredbe št. 1260/1999.

41. Menim, da je drugi pritožbeni razlog neutemeljen.

42. Splošno sodišče je v točki 50 izpodbijane sodbe pravilno poudarilo, da člen 39(3)(b) Uredbe št. 1260/1999 Komisiji daje razmeroma široka pooblastila, ki niso izrecno omejena na vmesna plačila, da „izvede potreben finančni popravek s preklicem celotnega ali delnega prispevka iz skladov za zadevno pomoč“. V nasprotju s trditvijo Helenske republike ne vidim protislovja med to trditvijo in točko 49 izpodbijane sodbe. Zadnjenavedena vsebuje zgolj priznanje, da člen 39(2) in (3) navaja vmesna plačila, ne pa kakršne koli trditve o tem, da ti navedki omejujejo pooblastila Komisije glede „preklica celotnega ali delnega prispevka skladov“.

43. Poleg tega menim, da čeprav sistemski argumenti Helenske republike v prid njeni razlagi lahko dejansko porajajo vprašanja glede slabega snovanja zadevne zakonodaje, ki povzroča zmedo, niso odločilni za omejitev področja uporabe člena 39 Uredbe št. 1260/1999 na finančne popravke za vmesna plačila. Nasprotno, namenska razlaga člena 39 kot mehanizma za izvajanje finančnih popravkov in s tem preprečevanje nezakonitih plačil je prej v prid stališču Komisije. Zakaj bi tak mehanizem veljal samo za vmesna plačila in ne za končna? Komisija na širši sistemski ravni opozarja tudi, da bi bilo dejansko nenavadno, če bi lahko država članica enostransko ukinila pooblastila Komisije za izvajanje finančnih popravkov s predložitvijo zahteve za končno plačilo. ( 8 )

44. Splošno sodišče je v točki 53 izpodbijane sodbe trdilo, da v skladu z razlago Helenske republike finančnih popravkov ne bi bilo mogoče izvajati, kadar bi se nepravilnosti pojavile v fazi zaključitve pomoči. Glede trditev Helenske republike v zvezi s to točko se strinjam, da bi Splošno sodišče lahko izbralo jasnejšo ubeseditev. Če bi upoštevali trditve Helenske republike, izvajanje popravkov ne bi bilo tehnično neizvedljivo. Vendar bi bila pooblastila Komisije močno omejena. Menim, da je bila trditev Splošnega sodišča iz točke 53 v vsakem primeru samo podporna trditev.

45. Na podlagi navedenega menim, da je treba drugi pritožbeni razlog Helenske republike zavrniti kot neutemeljen.

3. Tretji pritožbeni razlog: sprejetje spornega sklepa zunaj veljavnih rokov

46. V skladu z izpodbijano sodbo so roki v okviru postopka finančnih popravkov postopkovna pravila, ki se uporabljajo takoj. Zato se pri uporabi postopka za finančne popravke iz Uredbe št. 1260/1999 in zlasti njenega člena 39 uporabljajo materialnopravna pravila iz te določbe, roke postopka pa je treba uvoziti iz predpisov, ki so jo nasledili (to je iz člena 100(5) Uredbe št. 1083/2006 za obdobje od 1. januarja 2007 do 31. decembra 2013 in iz člena 145(6) Uredbe št. 1303/2013 za obdobje od 1. januarja 2014 dalje). V obravnavani zadevi bi torej moral veljati rok iz člena 145(6) Uredbe št. 1303/2013. ( 9 )

47. Helenska republika v okviru tretjega pritožbenega razloga v bistvu trdi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo člena 144 in 145 Uredbe št. 1303/2013 in bi moralo uporabiti datum prenehanja po obdobju 24 mesecev iz člena 52(4)(c) Uredbe št. 1306/2013. Če bi se te določbe razlagale in uporabljale pravilno, bi ugotovili, da je Komisija delovala zunaj okvira svojih pristojnosti ratione temporis. Helenska republika se v zvezi s tem sklicuje na napačno uporabo prava in pomanjkljivo obrazložitev. Navaja tudi, da Komisija ni upoštevala veljavnih rokov, kar je bilo navedeno kot drugi del drugega tožbenega razloga v njeni prvotni tožbi za razglasitev ničnosti. Vendar v pritožbi ne navaja dodatnih trditev v zvezi s tem vprašanjem.

48. Komisija na drugi strani meni, da je tretji pritožbeni razlog nedopusten, ker je bil prvič naveden v pritožbi. Poleg tega trdi, da Sodišču o tem vprašanju ni treba odločati po uradni dolžnosti, saj rok iz člena 52(4)(c) Uredbe št. 1306/2013 omejuje stvarno področje uporabe finančnih popravkov in ne gre za vprašanje pristojnosti ratione temporis. Če bi Sodišče tretji pritožbeni razlog vseeno obravnavalo, Komisija meni, da je neutemeljen. V skladu s prehodnimi določbami iz člena 105(1) Uredbe št. 1083/2006 in člena 152 Uredbe št. 1303/2013 naj bi se za finančne popravke v okviru Usmerjevalnega oddelka EKUJS za obdobje 2000–2006 še naprej uporabljala pravila za strukturne sklade (materialnopravna pravila iz Uredbe št. 1260/1999 in postopkovna pravila iz Uredbe št. 1303/2013), ne pa pravila s področja skupne kmetijske politike (Uredba št. 1290/2005).

49. Menim, da je ugovor nedopustnosti Komisije v zvezi s tretjim pritožbenim razlogom očitno neutemeljen. Kot je razvidno iz točke 57 izpodbijane sodbe, je Helenska republika trditev, da 24‑mesečni rok iz člena 52(4)(c) Uredbe št. 1306/2013 ni bil upoštevan, očitno navedla pred Splošnim sodiščem.

50. Glede vsebine je treba navesti, da če se bo Sodišče strinjalo, da je prvi pritožbeni razlog utemeljen, se prehodne določbe iz člena 105(1) Uredbe št. 1083/2006 in člena 152 Uredbe št. 1303/2013 sploh ne uporabljajo in tretjega pritožbenega razloga ni treba dalje obravnavati.

51. Če pa bi Sodišče prvi pritožbeni razlog zavrnilo in v nasprotju z izrecnim besedilom člena 105(1) Uredbe št. 1083/2006 menilo, da navedena določba velja za financiranje iz Usmerjevalnega oddelka EKUJS, bi bilo treba obravnavati vprašanje veljavnih rokov in pristojnosti ratione temporis iz tretjega pritožbenega razloga.

52. V skladu z izpodbijano sodbo se materialnopravna pravila o finančnih popravkih iz Uredbe št. 1260/1999 še naprej uporabljajo za obravnavano financiranje. Vendar so bili ustrezni postopkovni roki najprej nadomeščeni z roki iz člena 100(5) Uredbe št. 1083/2006 in nato z roki iz člena 145(6) Uredbe št. 1303/2013.

53. Obstaja sodna praksa, ki podpira zamisel o nadomestitvi rokov pri tekočih programih ob nadaljnji uporabi materialnopravnih pravil iz prejšnje zakonodaje. ( 10 ) Vendar menim, da se v obravnavani zadevi ne uporablja tako, kot trdi Komisija.

54. V zvezi s tem ugotavljam, da se je sodna praksa, na katero se v tem okviru sklicuje Komisija, da bi podprla svojo trditev, vsaj začela s primeri, v katerih je moralo Sodišče odločiti, ali se postopkovni roki sploh ne uporabljajo ali pa se uporablja nek razumen rok. Ker je Sodišče izbralo drugo možnost, se je seveda odločilo, da te razumne roke uvozi ali izpelje iz ustrezne zakonodaje, ki je sledila prejšnji. Isto velja v primerih, ko so v novi zakonodaji določeni novi ali drugačni postopki, ki veljajo za tekoče, nedokončane programe iz prejšnjega obdobja. V takšnih primerih se logično uporabljajo novi roki iz zakonodaje, če se v skladu z novo zakonodajo začne nov postopek, ki je določen v tej novi zakonodaji.

55. To je precej drugače kot v razmerah v obravnavani zadevi, kjer je po začetku postopka prvotni upoštevni rok po kaskadnem sistemu nadomeščen z novimi roki, medtem ko postopek poteka. Tak pristop, ki je v nasprotju s pravno varnostjo, bi pomenil tudi, da bi imela Komisija lahko spodbudo za večletno zavlačevanje postopkov ob predpostavki (ki ni neutemeljena), da bo prihodnji postopkovni časovni okvir morda še daljši.

56. V obravnavani zadevi je Komisija končno poročilo, ki ga je predložila Grčija, dejansko potrdila več kot 18 mesecev pred razveljavitvijo Uredbe št. 1083/2006. Če bi se uporabljali roki iz navedene uredbe ( 11 ) ali Uredbe št. 1260/1999, ( 12 ) bi za Komisijo v tem primeru nastopila prekluzija. ( 13 )

57. Poleg tega se, tudi če bi se takšno kaskadno nadomeščanje postopkovnih rokov, kot je predlagano v tej zadevi, štelo za sprejemljivo, strinjam s Helensko republiko, da je Splošno sodišče navedene roke v tej zadevi uporabilo napačno. Zato je treba tretjemu pritožbenemu razlogu ugoditi.

58. Prvič, ponovno opozarjam, da Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja (EKSRP), ki je nadomestil Usmerjevalni oddelek EKUJS, v skladu s členom 1 Uredbe št. 1083/2006 ne spada na njeno področje uporabe. Res je, da člen 105(1) navedene uredbe določa nadaljnjo uporabo Uredbe št. 1260/1999 za programe iz obdobja pred letom 2007, ki se financirajo iz Usmerjevalnega oddelka EKUJS. ( 14 ) Vendar menim, da tega ni mogoče razlagati v smislu, da bi bilo treba dele same Uredbe št. 1083/2006 (v obravnavani zadevi člen 100) uporabljati za programe, ki se financirajo iz Usmerjevalnega oddelka EKUJS. V zvezi s tem ugotavljam, da se nobena od sodb Sodišča, ki jih navajata Komisija in Splošno sodišče in ki vsebujejo kaskadno nadomeščanje postopkovnih rokov, ne nanaša na financiranje iz Usmerjevalnega oddelka EKUJS. Navedeni primeri zadevajo Kohezijski sklad ( 15 ) in ESRR, ( 16 ) ki sta očitno zajeta v Uredbi št. 1083/2006.

59. Drugič, medtem ko je bil EKSRP povsem zunaj področja uporabe Uredbe št. 1083/2006, je bil v okviru naslednje pravne ureditve, to je Uredbe št. 1303/2013, do neke mere ponovno vključen. Zadnjenavedena uredba tako vsebuje pravila v zvezi s finančnimi popravki v okviru EKSRP. Vendar so ta pravila predvsem v drugem delu Uredbe št. 1303/2013 in ne v četrtem, v katerega spadata člena 144 in 145.

60. V skladu s z odstavkom 3 člena 1 Uredbe št. 1303/2013 „[č]etrti del določa splošna pravila, ki se uporabljajo za sklade [opredeljene kot strukturni skladi in Kohezijski sklad, kar torej ne vključuje EKSRP] in ESPR [Evropski sklad za pomorstvo in ribištvo] glede upravljanja in nadzora, finančnega upravljanja, računovodstva in finančnih popravkov“.

61. Odstavek 1 iste določbe nasprotno določa, da so „[s]kupna pravila, ki se uporabljajo za [evropske strukturne in investicijske sklade, opredeljene tako, da vključujejo EKSRP], […] določena v drugem delu“, in odstavek 4, da se uredba uporablja „brez poseganja v določbe Uredbe [št. 1306/2013]“. Člen 85(4) iz drugega dela Uredbe št. 1303/2013, naslovljen „Finančni popravki Komisije“, določa, da so „[m]erila in postopki za uporabo finančnih popravkov […] določeni v pravilih za posamezne sklade“.

62. Torej ni jasno, kakšen pomen ima člen 145 Uredbe št. 1303/2013 za sklade, kot je EKSRP, ki v skladu z opredelitvijo ne spadajo v četrti del navedene uredbe.

63. Nasprotno, strinjam se s Helensko republiko, da Uredba št. 1306/2013 dejansko vsebuje pravila za posamezne sklade, ki določajo „merila in postopk[e] za uporabo finančnih popravkov“ v smislu člena 85(4) Uredbe št. 1303/2013. V zvezi s tem ugotavljam, da člen 2(4) Uredbe št. 1303/2013 „pravila za posamezne sklade“ opredeljuje kot „določbe določene v […] uredb[i], ki ureja enega ali več [evropskih strukturnih in investicijskih] skladov […] iz četrtega odstavka člena 1“. Uredba št. 1306/2013 je ena od uredb, ki so navedene v četrtem odstavku člena 1 Uredbe št. 1303/2013. Torej se določbe Uredbe št. 1306/2013, ki ureja EKSRP, uvrščajo med pravila za posamezne sklade.

64. Zlasti člen 52(4)(c) Uredbe št. 1306/2013 določa, da se „[f]inanciranje […] ne sme zavrniti za […] odhodke za ukrepe, predvidene v programih […] za katere je bilo izplačilo […] izvršeno več kot 24 mesecev pred pisnim uradnim obvestilom Komisije državi članici […]“.

65. Na kratko, če se prehodne določbe iz Uredbe št. 1303/2013 lahko razlagajo v smislu, da je treba postopkovna pravila uvoziti v postopke v zvezi s financiranjem iz Usmerjevalnega oddelka EKUJS iz obdobja 2000–2006, menim, da bi bilo treba izbrati vsaj najustreznejše postopkovne roke. Menim, da so to vsekakor tisti, ki veljajo za EKSRP kot naslednika Usmerjevalnega oddelka EKUJS, zlasti člen 85 Uredbe št. 1303/2013, ki daje prednost pravilom za posamezne sklade.

66. Ker je člen 52(4)(c) Uredbe št. 1306/2013 takšno pravilo za posamezne sklade in je Splošno sodišče zavrnilo ustreznost te določbe, predlagam, naj Sodišče ugodi tretjemu pritožbenemu razlogu in razveljavi izpodbijano sodbo zaradi očitno napačne uporabe prava in/ali pomanjkljive obrazložitve v zvezi s tem.

4. Četrti pritožbeni razlog: pravna varnost in legitimna pričakovanja (ter njuno neupoštevanje)

67. Helenska republika v okviru četrtega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče napačno razlagalo in uporabilo načeli pravne varnosti in legitimnih pričakovanj, zlasti glede na to, da je Komisija sprejela končno poročilo, v nadaljevanju postopka pa je prišlo do zamud.

68. Časovno razsežnost postopka sem obravnaval že v okviru tretjega pritožbenega razloga in ugotovil, da je Splošno sodišče napačno uporabilo ustrezne roke. Predlagal sem tudi, naj se sprejme prvi pritožbeni razlog. Če bo Sodišče ti ugotovitvi (oziroma katero koli od njiju) sprejelo, četrtega pritožbenega razloga ni treba dalje obravnavati. Navsezadnje se s četrtim pritožbenim razlogom, kot je oblikovan, odpira splošno vprašanje o pravni varnosti in legitimnih pričakovanjih ter pravzaprav predpostavlja, da se dejansko niso uporabljali nobeni posebni roki. Če pa bo Sodišče v zvezi s prvim in tretjim pritožbenim razlogom sklenilo drugače in s tem posredno sprejelo stališče, da se posebni roki niso uporabljali, bi bilo dejansko treba obravnavati širši vprašanji legitimnih pričakovanj in pravne varnosti.

69. Kot je ugotovilo Splošno sodišče v točki 107 izpodbijane sodbe, postopek zaključitve in končnega plačila ( 17 ) vključuje zlasti predložitev izjave o zaključitvi s strani države članice (ki med drugim povzema ugotovitve opravljenih pregledov) ( 18 ) in predložitev končnega poročila. ( 19 ) Medtem ko mora Komisija to poročilo sprejeti v roku petih mesecev, postopek oziroma rok za uradno sprejetje izjave o zaključitvi ni določen. Kot je navedeno v točki 110 izpodbijane sodbe, Komisija opravi potrebna preverjanja vsebine izjave in lahko, če ima pomisleke, sproži postopek finančnih popravkov. Vendar čeprav za nekatere faze postopka finančnih popravkov veljajo izrecni roki, nobena od zaporednih uredb, ki se navajajo v tej zadevi, ( 20 ) ne vsebuje posebnega roka, v katerem mora Komisija ta postopek začeti.

70. Glede na navedeno ne vidim napake v ugotovitvi Splošnega sodišča, da načelo legitimnih pričakovanj ni bilo kršeno. Sprejetja poročila ni mogoče razlagati kot potrditev vsebine izjave in zagotovilo Komisije v zvezi s tem, ki bi vodila do legitimnih pričakovanj Helenske republike. Čeprav mora končno poročilo res vsebovati informacije o spremljanju in finančnih popravkih, je ta dokument, kot opozarja Komisija, povsem drugačne narave kot izjava o zaključitvi. Tudi trajanje postopka samo po sebi ne more biti posebno zagotovilo, iz katerega bi izhajala legitimna pričakovanja. ( 21 )

71. V zvezi z načelom pravne varnosti menim, da je neobstoj roka, do katerega mora Komisija začeti postopek finančnih popravkov, eno od temeljnih vprašanj v tej zadevi. Običajno in načeloma gre za vprašanje, ki ga mora obravnavati zakonodajalec in ne Sodišče.

72. Vendar velja tudi, da načelo pravne varnosti in iz njega izpeljano „načelo razumnega roka“ celo v primeru neobstoja uradnega roka Komisiji in vsem drugim institucijam EU preprečujeta nerazumno dolgo odlaganje ukrepanja. ( 22 ) Helenska republika v zvezi s tem navaja tudi izjemni pomen pravočasnega odločanja, kadar gre za večje zneske. Sodišče je dejansko poudarilo pomen pravne varnosti, zlasti kadar imajo odločitve pomembne finančne posledice. ( 23 ) Poleg tega se v sodni praksi Sodišča navaja, da vzporednost postopkovnih časovnih okvirov odraža obveznost vzajemnega sodelovanja. ( 24 ) Z drugimi besedami, zdi se, da določitev strogih, nekajtedenskih rokov za države članice in dovoljevanje, da Komisija nato odgovori po več letih, dejansko ne ustrezata temu idealu.

73. Glede na to sodno prakso nikakor ni mogoče reči, da je trditev Helenske republike v zvezi s pravno varnostjo povsem brez teže. Vendar glede na moje mnenje, da je treba ugoditi prvemu in tretjemu pritožbenemu razlogu, pri čemer sem vprašanje neupoštevanja posebnih rokov že obravnaval v okviru tretjega pritožbenega razloga, in da je treba izpodbijano sodbo na podlagi tega razveljaviti, na tem mestu ni treba podrobneje preučiti splošne trditve, ki temelji na istih pomislekih.

5. Peti pritožbeni razlog: nesorazmernost finančnega popravka

74. Helenska republika v okviru petega pritožbenega razloga trdi, da Splošno sodišče ni zadostno utemeljilo svoje zavrnitve nesorazmernosti finančnega popravka. Meni, da je Komisija naložila dvojen popravek, ker ni v celoti upoštevala popravkov, ki so bili že naloženi na nacionalni ravni.

75. Menim, da je treba ta pritožbeni razlog zavreči kot nedopusten.

76. V točkah od 119 do 122 izpodbijane sodbe je jasno navedeno, da je Komisija dejansko izvedla vse potrebne prilagoditve, da bi preprečila podvajanje popravkov. Vprašanje, ali je šlo za dvojni popravek ali ne, je vprašanje ugotavljanja dejanskega stanja in presoje dokazov, za kar je izključno pristojno Splošno sodišče. Torej takšno vprašanje razen v primeru izkrivljanja dejstev ali dokazov ne more biti predmet nadzora Sodišča Evropske unije v okviru pritožbenega postopka. ( 25 )

77. V zvezi s tem ugotavljam, da Helenska republika ne trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva. Zato bi bilo treba peti pritožbeni razlog zavreči kot nedopusten.

B. Vsebinska sodba

78. V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije predlagam, naj Sodišče odloči o zadevi, ne da bi jo vrnilo v razsojanje Splošnemu sodišču.

79. Če bo Sodišče sprejelo prvi in tretji pritožbeni razlog, kot predlagam (ali enega od njiju), to ne bo vodilo le do razglasitve ničnosti izpodbijane sodbe, temveč bo neizogibna tudi razglasitev ničnosti spornega sklepa. V teh okoliščinah nova presoja zadeve s strani Splošnega sodišča ne bi bila potrebna.

80. Zaradi ugotovitev, navedenih v točkah od 53 do 66 zgoraj, menim, da bi moralo Sodišče ugoditi tretjemu pritožbenemu razlogu.

81. Če bi se Sodišče s tem strinjalo, bi logično sledilo, da je bil s sprejetjem spornega sklepa kršen 24‑mesečni rok iz člena 52(4)(c) Uredbe št. 1306/2013 (kot je trdila tudi Helenska republika v svojem drugem razlogu za razglasitev ničnosti, predloženem Splošnemu sodišču). Sporni sklep je bil dejansko sprejet 25. marca 2015, več kot 24 mesecev po tem, ko je Komisija 3. januarja 2013 Helensko republiko prvotno obvestila o predlaganem finančnem popravku.

82. Iz razlogov, navedenih v točkah od 26 do 37 zgoraj, menim, da bi moralo Sodišče zaradi pomanjkljive obrazložitve ugoditi prvemu pritožbenemu razlogu.

83. Menim tudi, da je pravilna trditev Helenske republike (ki ustreza prvemu delu prvega tožbenega razloga pri Splošnem sodišču), da se člen 105(1) Uredbe št. 1083/2006 (in nato člen 152 Uredbe št. 1303/2013) ne uporablja za financiranje iz Usmerjevalnega oddelka EKUJS za obdobje 2000–2006. Zato sporni sklep ni mogel temeljiti na členu 39 Uredbe št. 1260/1999. Torej sporni sklep ni imel veljavne pravne podlage.

84. Iz tega izhaja, da je treba tudi sporni sklep razglasiti za ničen.

85. Te ugotovitve ne more spremeniti nobena trditev, ki jo je predložila Komisija.

86. Prvič, v nasprotju s tem, kar trdi Komisija, opozarjam, da jasno besedilo člena 105(1) Uredbe št. 1083/2006 omejuje uporabo te prehodne določbe na preklic pomoči, ki jo sofinancirajo Strukturni skladi, ali projekta, ki ga sofinancira Kohezijski sklad. Ti skladi po izrecni zakonodajni opredelitvi ne vključujejo Usmerjevalnega oddelka EKUJS. V skladu s sodno prakso Sodišča je treba dodatno pomoč v sobesedilu določbe ter splošni sistematiki in namenu besedila, katerega del je, iskati samo, kadar je besedilo te določbe dvoumno. ( 26 ) V tem primeru je pomen jasen. Pojem „strukturni skladi“ je posebej opredeljen v členu 1 Uredbe št. 1083/2006.

87. Tudi če bi besedilo razumeli kot dvoumno, to ne pomeni, da ga je treba zavreči ali prezreti ter namesto njega uporabiti razlago, ki izhaja izključno iz sobesedila ali namena, kar je poleg tega zelo enostransko. Najti je treba ravnovesje. Poleg tega bi bilo treba v primerih, kjer je v besedilu kvečjemu omejena mera dvoumnosti, kot v tej zadevi, dati večjo težo besedilu. To zlasti velja glede na naravo tega besedila. Ne gre za več desetletij staro, skopo ubesedeno in nenatančno določbo, ki bi jo bilo treba nujno dodatno razložiti. Gre za tretjo ponovitev prehodne določbe izrazito tehnične narave, ki se obnovi vsakih nekaj let. V takšnih okoliščinah mora veljati močna domneva, da besede pomenijo to, kar je izrecno izraženo. Vendar ponovno oblikovanje zakonodaje z namenom popraviti slabo besedilo ali domneva, da zakonodajalec o problemu ni temeljito razmislil, ni naloga Sodišča.

88. Menim, da so nadaljnji argumenti Komisije v prid razlagi člena 105(1) Uredbe št. 1083/2006 v smislu, da velja tudi za financiranje iz Usmerjevalnega oddelka EKUJS, ki presegajo besedilo določbe, izjemno šibki.

89. Drugič, Komisija dejansko trdi, da se pojem „strukturni skladi“ iz člena 105(1) Uredbe št. 1083/2006 ne bi smel razlagati s sklicevanjem na opredelitev strukturnih skladov v navedeni uredbi, temveč s sklicevanjem na opredelitev tega pojma v Uredbi št. 1260/1999. Priznati moram, da se mi zdi to precej nov pristop k razlagi zakonov in dober recept za zmedo, če naj bi nad jasnimi in izrecnimi opredelitvami v novi zakonodaji v praksi prevladale starejše določbe, ki naj bi jih z novo zakonodajo nadomestili. Lex prior derogat legi posteriori.

90. Tretjič je tu argument, ki izvira iz negativne posledice: Komisija meni, da bi nastala pravna praznina, če se člen 105(1) Uredbe št. 1083/2006 ne bi uporabljal za financiranje iz Usmerjevalnega oddelka EKUJS za obdobje 2000–2006. Nemogoče naj bi bilo izvajati finančne popravke v zvezi s financiranjem iz EKUJS za to obdobje, saj uredbe, ki so nadomestile Uredbo št. 1260/1999, ne vsebujejo nobenih prehodnih določb v zvezi s skupno kmetijsko politiko. To naj bi bilo v nasprotju z dobrim finančnim upravljanjem, v skladu s katerim morajo biti finančni popravki mogoči v primeru stroškov, ki so nastali s kršitvijo veljavnih pravil. ( 27 )

91. Zgolj na praktični ravni ni pravilno trditi, da finančni popravki za obdobje 2000–2006 zaradi neobstoja prehodnih določb ne bi bili mogoči. Finančni popravki v zvezi z Usmerjevalnim oddelkom EKUJS so bili očitno mogoči na podlagi člena 39 Uredbe št. 1260/1999 do njene razveljavitve. Dalje, po razveljavitvi te določbe 31. decembra 2006 ni mogoče izključiti, da bi lahko finančne popravke izvajali na drugi podlagi. Vendar takšne druge možnosti niso bile predlagane. Namesto tega je bilo skoraj desetletje po koncu veljavnosti uporabljeno zelo vprašljivo preoblikovanje zakonodajnih opredelitev.

92. Na načelni ravni je morda smiselno stopiti korak nazaj in pogledati širše, dlje od posameznih določb (ki so res dokaj težavne in povzročajo zmedo), analiziranih v obravnavani zadevi. Če pogledamo skladnost celotnega argumentiranja Komisije, moramo prav občudovati ustvarjalnost razlage in intelektualno lahkotnost, s katero Komisija v vznemirljivi igri „zakonodajne lego kocke“ očitno lahko poljubno kombinira določbe iz različnih zakonodajnih aktov zunaj njihovega stvarnega in vsebinskega področja uporabe, da bi jih retroaktivno prilagodila in s tem utemeljila svoje ravnanje v danem primeru.

93. S tega vidika je vračanje po „kaskadnem sistemu“ do zakonodaje, ki se je uporabljala tedaj, splošno pravilo. ( 28 ) Vendar to očitno velja samo za materialnopravna pravila, ne za postopkovna. ( 29 ) Celo odločitev, kaj so „materialnopravna pravila“ in kaj „postopkovna pravila“, sploh ni tako preprosta, ( 30 ) zlasti ker verjetno pripelje do delitve posameznih določb. Vendar se celo zdi – če vzamemo primer rokov in domnevamo, da so to dejansko postopkovna pravila, kot je sicer razvidno iz obravnavane zadeve – da ima izjema še dodatne izjeme: na primer, rok, ki bi dejansko omejil pristojnosti Komisije, kot je člen 52(4)(c) Uredbe št. 1306/2013, naj se ne bi uporabljal, ker ta rok omejuje stvarno področje uporabe finančnih popravkov in ne gre za pristojnosti ratione temporis. ( 31 )

94. Ob soočenju s takšno „zasnovo“ veljavnih pravil, ki so seveda zunaj vseh jasnih zakonodajnih določb v tem smislu, ljubitelji glasbenih komedij ne bi bili edini, ki bi na tej točki verjetno vzkliknili, da je, če je to zares mogoče, očitno mogoče vse (in morda dodali pragmatično vprašanje, zakaj bi se sploh trudili s pisnimi pravili). Toda prav na takem področju zakonodaje, ki ima znatne finančne posledice, je Sodišče večkrat vztrajalo, da morajo v skladu z načelom pravne varnosti pravila zadevnim osebam omogočati, da so natančno seznanjene z obsegom svojih obveznosti. ( 32 ) Na splošnejši ravni bi lahko opozorili tudi na to, da je Sodišče zavrnilo priložnostno oblikovanje pravnih podlag in pristojnosti, da bi za vsako ceno dosegli vračilo sredstev ob neobstoju (da ne rečem v nasprotju z jasnim besedilom) ustreznih določb. ( 33 )

95. Vsekakor je treba priznati, da je upravljanje različnih skladov EU zapleteno pravno področje, ki se ne razvija v smeri poenostavljanja. V treh različicah uredb, opisanih v teh sklepnih predlogih, se je obseg zakonodaje izjemno povečal. Vendar vse večja zapletenost ne pomeni, da bi moralo biti pravosodje v primeru slabega oblikovanja zakonodaje velikodušnejše do Komisije. ( 34 ) To zlasti velja, če upoštevamo vlogo Komisije pri pripravi zadevnih določb. Ne da bi zanikali vlogo Evropskega parlamenta in Sveta (ter s tem držav članic) v zakonodajnem postopku, torej na splošno ni nepošteno zahtevati od Komisije kot primarne pripravljavke in poznejše izvrševalke besedila, naj nosi (negativne) posledice svojega (slabega) snovanja zakonodaje.

96. Glede na zgoraj navedeno menim, da sporni sklep ne more imeti veljavne podlage v členu 39 Uredbe št. 1260/1999, zato ga je treba razglasiti za ničen.

VI. Predlog

97. Na podlagi zgoraj navedenih ugotovitev Sodišču predlagam, naj: – razveljavi sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 19. septembra 2017, Grčija/Komisija (T‑327/15, neobjavljena, EU:T:2017:631); – razglasi za ničen Izvedbeni sklep Komisije C(2015) 1936 final z dne 25. marca 2015 o finančnih popravkih za podporo iz Usmerjevalnega oddelka EKUJS za operativni program CCI 2000GR061PO021 (Grčija – cilj 1 – obnova podeželja); – naloži Evropski komisiji, naj nosi svoje stroške in stroške, ki so Helenski republiki nastali v postopku na prvi stopnji in v postopku s to pritožbo.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Uredba Sveta z dne 21. junija 1999 o splošnih določbah o Strukturnih skladih (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 14, zvezek 1, str. 31).

( 3 ) Uredba Sveta z dne 11. julija 2006 o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu in Kohezijskem skladu in razveljavitvi Uredbe št. 1260/1999 (UL 2006, L 210, str. 25).

( 4 ) Uredba Sveta z dne 21. junija 2005 o financiranju skupne kmetijske politike (UL 2005, L 209, str. 1).

( 5 ) Uredba št. 1083/2006 je bila nadomeščena z Uredbo (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o skupnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu, Evropskem kmetijskem skladu za razvoj podeželja in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo, o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo ter o razveljavitvi Uredbe Sveta št. 1083/2006 (UL 2013, L 347, str. 320, ter popravki v UL 2016, L 200, str. 140, UL 2016, L 342, str. 106, in UL 2018, L 194, str. 162). Uredba št. 1290/2005 je bila nadomeščena z Uredbo (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o financiranju, upravljanju in spremljanju skupne kmetijske politike in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 352/78, (ES) št. 165/94, (ES) št. 2799/98, [EC] [št.] 814/2000, (ES) št. 1290/2005 in (ES) št. 485/2008 (UL 2013, L 347, str. 549, in popravek v UL 2017, L 327, str. 83).

( 6 ) Izvedbeni sklep Komisije C(2015) 1936 final z dne 25. marca 2015 o finančnih popravkih za podporo iz Usmerjevalnega oddelka EKUJS za operativni program CCI 2000GR061PO021 (Grčija – cilj 1 – obnova podeželja).

( 7 ) Sodba z dne 19. septembra 2017, Grčija/Komisija (T‑327/15, neobjavljena, EU:T:2017:631).

( 8 ) Takšna posledica je dejansko v skladu z eno od razlag trditve Helenske republike. Vendar je v tem primeru to zahtevo spremljalo končno poročilo, ki ga je Komisija izrecno sprejela. Zato je trditev Komisije, da bi šlo za povsem enostransko dejanje, s katerim bi omejili njena pooblastila, nekoliko zavajajoča. Ta vprašanja so podrobneje obravnavana spodaj pri četrtem pritožbenem razlogu (glej točke od 67 do 73 spodaj).

( 9 ) V skladu s to določbo „Komisija […] sprejme odločitev o izvedbi finančnih popravkov v šestih mesecih od datuma zaslišanja ali od datuma prejema dodatnih informacij, kadar se država članica strinja, da predloži take dodatne informacije po zaslišanju […]“.

( 10 ) Glej sodbo z dne 21. septembra 2016, Komisija/Španija (C‑140/15 P, EU:C:2016:708, točka 89 in navedena sodna praksa).

( 11 ) V skladu s členom 100(5) Uredbe št. 1083/2006 Komisija „sprejme odločitev o finančnem popravku v roku šestih mesecev od datuma zaslišanja […]“.

( 12 ) V skladu s povezano razlago člena 39(3) Uredbe št. 1260/1999 in člena 5(3) Uredbe Komisije (ES) št. 448/2001 z dne 2. marca 2001 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe št. 1260/1999 glede postopkov izvajanja finančnih popravkov pri pomoči iz Strukturnih skladov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 14, zvezek 1, str. 155) zadnji določa, da „začne trimesečni rok, v katerem lahko Komisija odloči po členu 39(3) [Uredbe št. 1260/1999], teči na dan začetka zaslišanja“.

( 13 ) Izpodbijani sklep je bil sprejet 25. marca 2015, 10 mesecev po zaslišanju, ki je potekalo 27. maja 2014.

( 14 ) Če seveda predpostavimo, da bo Sodišče zavrnilo prvi pritožbeni razlog (glej točke od 26 do 37 zgoraj).

( 15 ) Sodbe z dne 4. septembra 2014, Španija/Komisija (C‑192/13 P, EU:C:2014:2156); z dne 4. septembra 2014, Španija/Komisija (C‑197/13 P, EU:C:2014:2157); z dne 22. oktobra 2014, Španija/Komisija (C‑429/13 P, EU:C:2014:2310), in z dne 4. decembra 2014, Španija/Komisija (C‑513/13 P, neobjavljena, EU:C:2014:2412).

( 16 ) Sodbi z dne 24. junija 2015, Nemčija/Komisija (C‑549/12 P in C‑54/13 P, EU:C:2015:412), in z dne 24. junija 2015, Španija/Komisija (C‑263/13 P, EU:C:2015:415).

( 17 ) Člen 32(4) Uredbe št. 1260/1999.

( 18 ) Člen 38(1)(f) Uredbe št. 1260/1999.

( 19 ) Člen 37(1) Uredbe št. 1260/1999.

( 20 ) Uredbe št. 1260/1999, št. 1083/2006 in št. 1303/2013.

( 21 ) Sodba z dne 7. aprila 2011, Grčija/Komisija (C‑321/09 P, neobjavljena, EU:C:2011:218, točka 46).

( 22 ) Glej sodbi z dne 13. novembra 2014, Nencini/Parlament (C‑447/13 P, EU:C:2014:2372, točka 48), in z dne 14. junija 2016, Marchiani/Parlament (C‑566/14 P, EU:C:2016:437, točka 96).

( 23 ) Za nedavno glej na primer sodbo z dne 6. septembra 2018, Češka republika/Komisija (C‑4/17 P, EU:C:2018:678, točka 58); glej tudi sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi Češka republika/Komisija (C‑4/17 P, EU:C:2018:237, točka 65 in navedena sodna praksa).

( 24 ) Sodba z dne 4. septembra 2014, Španija/Komisija (C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, točki 86 in 87).

( 25 ) Glej na primer sodbi z dne 28. junija 2005, Dansk Rørindustri in drugi/Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P, EU:C:2005:408, točka 177), in z dne 28. februarja 2018, mobile.de/EUIPO (C‑418/16 P, EU:C:2018:128, točka 65).

( 26 ) Glej na primer sodbo z dne 16. julija 2015, CHEZ Razpredelenie Bulgaria (C‑83/14, EU:C:2015:480, točka 55 in navedena sodna praksa).

( 27 ) Komisija se sklicuje na točko 45 sodbe z dne 23. septembra 2004, Italija/Komisija (C‑297/02, neobjavljena, EU:C:2004:550).

( 28 ) Točki 28 in 29 zgoraj.

( 29 ) Točka 46 zgoraj.

( 30 ) Za ponazoritev: so zastaralni roki materialnopravna ali postopkovna pravila? Veliki senat Sodišča je to vprašanje preučeval na dokaj spornem področju (glej zlasti sodbo z dne 8. septembra 2015, Taricco in drugi, C‑105/14, EU:C:2015:555) in nazadnje ugotovil, da bi morala biti odločilna najvišja načela predvidljivosti, natančnosti in prepovedi retroaktivne uporabe veljavnega (kazenskega) prava (sodba z dne 5. decembra 2017, M. A. S. in M. B., C‑42/17, EU:C:2017:936, točka 51 in naslednje).

( 31 ) Točka 48 zgoraj.

( 32 ) Sodba z dne 6. septembra 2018, Češka republika/Komisija (C‑4/17 P, EU:C:2018:678, točka 58).

( 33 ) Za nedavno, glej na primer sodbi z dne 6. septembra 2018, Češka republika/Komisija (C‑4/17 P, EU:C:2018:678, točka 52), ali z dne 7. avgusta 2018, Château du Grand Bois (C‑59/17, EU:C:2018:641, točka 30).

( 34 ) Tudi drugi elementi prehodnih določb iz Uredbe št. 1083/2006 so morda nekoliko presenetljivi, da ne rečem osupljivi, za osebo, ki se prvič podrobneje spušča v zakonodajo na tem pravnem področju. Člen 108 iste uredbe na primer določa, da „[se d]oločbe iz člen[a] […] 105 […] uporabljajo […] samo za programe za obdobje 2007–2013“. Vendar se člen 105 nanaša izključno na programe iz obdobja pred letom 2007.