ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva C‑51/16

Stryker EMEA Supply Chain Services BV

proti

Inspecteur van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Rechtbank Noord-Holland)

„Predhodno odločanje – Skupna carinska tarifa – Tarifne številke – Uvrstitev blaga – Vsaditveni vijaki, namenjeni temu, da se vstavijo v človeško telo zaradi oskrbe zlomov ali namestitve protez – Kombinirana nomenklatura – Tarifna številka 9021 – Izvedbena uredba (EU) št. 1212/2014 – Veljavnost“

Povzetek – Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 26. aprila 2017

Carinska unija – Skupna carinska tarifa – Tarifne številke – Medicinski vsaditveni vijaki, ki so namenjeni vstavitvi v človeško telo zaradi oskrbe zlomov kosti ali pritrditve protez – Uvrstitev tarifne številke 9021 v kombinirano nomenklaturo – Merila

(Uredba Sveta št. 2658/87, Priloga I, tarifna številka 9021)

Tarifno številko 9021 Kombinirane nomenklature skupne carinske tarife iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 1101/2014 z dne 16. oktobra 2014, je treba razlagati tako, da so s to številko zajeti medicinski vsaditveni vijaki, kakršni so obravnavani v postopku v glavni stvari, ker imajo ti proizvodi značilnosti, na podlagi katerih se razlikujejo od običajnih proizvodov po dovršenosti svoje izdelave in svoji visoki stopnji natančnosti ter po svoji metodi izdelave in posebnosti svoje funkcije. Natančneje, dejstvo, da je mogoče medicinske vsaditvene vijake, kakršni so obravnavani v postopku v glavni stvari, vstaviti v telo zgolj s posebnimi medicinskimi, in ne običajnimi orodji, je značilnost, ki jo je treba upoštevati za razlikovanje teh medicinskih vsaditvenih vijakov od običajnih proizvodov.

(Glej točko 57 in izrek.)
Združene zadeve C‑124/16, C‑188/16 in C‑213/16

Kazenski postopki

zoper

Ianosa Tranco in druge

(Predlogi za sprejetje predhodne odločbe,

ki sta jih vložili Amtsgericht München in Landgericht München I)

„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Direktiva 2012/13/EU – Pravica do obveščenosti v kazenskem postopku – Pravica do obveščenosti o obdolžitvah – Vročitev kaznovalnega naloga – Podrobna pravila – Obvezno imenovanje pooblaščenca – Obdolženec, ki ni rezident in nima stalnega prebivališča – Rok za vložitev ugovora, ki teče od vročitve pooblaščencu“

Povzetek – Sodba Sodišča (peti senat) z dne 22. marca 2017

Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Pravica do obveščenosti v kazenskem postopku – Direktiva 2012/13 – Pravica do obveščenosti o obdolžitvah – Obseg – Vročitev kaznovalnega naloga – Pravila za izvajanje – Nacionalna zakonodaja, ki nalaga imenovanje pooblaščenca za osebe, ki ne prebivajo v državi članici, v kateri je bil izdan kaznovalni nalog – Dopustnost – Rok za vložitev ugovora, ki teče od vročitve pooblaščencu – Dopustnost – Pogoji

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2012/13, členi 2, 3(1)(c) ter 6(1) in (3))

Člene 2, 3(1)(c) ter 6(1) in (3) Direktive 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo zakonodaji države članice, kot je ta v postopku v glavni stvari, s katero se v okviru kazenskega postopka določa, da mora obdolženec, ki v tej državi članici nima prebivališča in tudi nima stalnega prebivališča v tej državi članici ali v državi članici porekla, imenovati pooblaščenca za sprejem kaznovalnega naloga, izdanega zoper njega, in da rok za ugovor zoper ta nalog, preden ta postane izvršljiv, teče od vročitve navedenega naloga temu pooblaščencu.

Vendar pa člen 6 Direktive 2012/13 zahteva, da je zadevna oseba ob izvršitvi kaznovalnega naloga od takrat, ko se je dejansko seznanila s tem nalogom, postavljena v enak položaj, kot bi bila, če bi ji bil navedeni nalog vročen osebno, in da mora od takrat zlasti imeti na voljo celoten rok za ugovor, po potrebi tako, da je upravičena do postavitve v prejšnje stanje.

Predložitveno sodišče mora zagotoviti, da se nacionalni postopek za postavitev v prejšnje stanje in pogoji, ki so določeni za izvedbo takega postopka, uporabijo v skladu s temi zahtevami in da je s tem postopkom tako omogočeno dejansko uveljavljanje pravic, določenih z navedenim členom 6.

(Glej izrek.)
68

Trditve Romunije, ki se nanašajo na pravico do učinkovitega sodnega varstva, na položaj pravne negotovosti in na finančno tveganje, ki bremeni to državo članico, ne morejo ovreči te ugotovitve. Čeprav je treba pogoj v zvezi z zavezujočimi pravnimi učinki razlagati ob upoštevanju pravice do učinkovitega sodnega varstva, kakor je zagotovljen s členom 47, prvi odstavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, zadostuje opozoriti, da namen te pravice ni spremeniti sistema sodnega nadzora, določenega s Pogodbami, in zlasti pravila v zvezi z dopustnostjo tožb, vloženih neposredno pri sodišču Unije, kakor je razvidno tudi iz pojasnil k temu členu 47, ki jih je treba v skladu s členom 6(1), tretji pododstavek, PEU in členom 52(7) te listine upoštevati kot vodilo pri njeni razlagi (sodba z dne 3. oktobra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami in drugi/Parlament in Svet, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, točka 97 in navedena sodna praksa). Zato razlaga pojma „izpodbojni akt“ ob upoštevanju navedenega člena 47 tega pogoja ne more odpraviti, ne da bi presegla pristojnosti, ki jih Pogodba podeljuje sodiščem Unije (glej po analogiji sodbo z dne 12. septembra 2006, Reynolds Tobacco in drugi/Komisija, C‑131/03 P, EU:C:2006:541, točka 81, in sklep z dne 14. maja 2012, Sepracor Pharmaceuticals (Ireland)/Komisija, C‑477/11 P, neobjavljen, EU:C:2012:292, točka 54).
2

V uvodnih izjavah od 4 do 8 Uredbe (ES) št. 1272/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o razvrščanju, označevanju in pakiranju snovi ter zmesi, o spremembi in razveljavitvi direktiv 67/548/EGS in 1999/45/ES ter spremembi Uredbe (ES) št. 1907/2006 (UL 2008, L 353, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) št. 286/2011 z dne 10. marca 2011 (UL 2011, L 83, str. 1) (v nadaljevanju: Uredba št. 1272/2008), je navedeno: „(4) Trgovina s snovmi in zmesmi ne zadeva le notranjega, temveč tudi svetovni trg. Globalno usklajeni predpisi o razvrščanju in označevanju ter enotni predpisi o razvrščanju in označevanju za dobavo in uporabo na eni strani ter za prevoz na drugi strani bi morali zato koristiti podjetjem. (5) Z namenom olajšanja svetovne trgovine in hkratnega varovanja zdravja ljudi in okolja so se v okviru Združenih narodov v obdobju 12 let z vso pozornostjo razvijali usklajeni kriteriji za razvrščanje in označevanje, rezultat tega pa je globalno usklajeni sistem za razvrščanje in označevanje kemikalij (Globally Harmonised System of Classification and Labelling of Chemicals, v nadaljnjem besedilu ‚GHS‘). (6) Ta uredba sledi mnogim izjavam, s katerimi je Skupnost potrdila svoj namen prispevati h globalni uskladitvi kriterijev za razvrščanje in označevanje ne le na ravni ZN, temveč tudi z vključitvijo mednarodno dogovorjenih meril GHS v zakonodajo Skupnosti. (7) Koristi za podjetja bodo vedno večje, čim več bo držav v svetu, ki bodo v svojo zakonodajo vključile merila GHS. Skupnost bi morala igrati vodilno vlogo v tem procesu in druge države spodbujati k temu, da ji sledijo, in tako industriji v Skupnosti zagotoviti konkurenčno prednost. (8) Zato je nujno, da se v Skupnosti uskladijo določbe in kriteriji za razvrščanje ter označevanje snovi, zmesi in nekaterih posebnih izdelkov, pri čemer se upoštevajo kriteriji za razvrščanje in pravila za označevanje GHS, ter se s tem gradi na 40‑letnih izkušnjah, pridobljenih pri izvajanju obstoječe zakonodaje Skupnosti o kemikalijah, in ohrani raven varovanja, ki je že bila dosežena s sistemom usklajevanja razvrščanja in označevanja, z razredi nevarnosti Skupnosti, ki še niso del GHS, in z obstoječimi pravili za označevanje in pakiranje.“
27

Iz sodne prakse Sodišča tako izhaja, prvič, da se odstopanja od te svobode razlagajo ozko (glej v tem smislu sodbi z dne 21. junija 1974, Reyners, 2/74, EU:C:1974:68, točke od 43 do 55, in z dne 1. februarja 2017, Komisija/Madžarska, C‑392/15, EU:C:2017:73, točka 106 in navedena sodna praksa), drugič, da določbe Pogodbe v zvezi z navedeno svobodo, čeprav je njihov namen zagotoviti nacionalno obravnavo v državi članici gostiteljici, hkrati nasprotujejo temu, da bi matična država članica pri ustanavljanju v drugi državi članici ovirala svojega državljana ali družbo, ustanovljeno v skladu z njeno zakonodajo (sodbi z dne 27. septembra 1988, Daily Mail and General Trust, 81/87, EU:C:1988:456, točka 16, in z dne 21. maja 2015, Verder LabTec, C‑657/13, EU:C:2015:331, točka 33 in navedena sodna praksa), in tretjič, da je pojem ustanavljanja v smislu Pogodbe zelo širok in da državljanu Unije omogoča, da stalno in neprekinjeno sodeluje na gospodarskem področju države članice, ki ni njegova matična država, in ima od tega koristi, in da spodbuja ekonomsko in socialno prepletenost v Uniji (glej v tem smislu sodbo z dne 30. novembra 1995, Gebhard, C‑55/94, EU:C:1995:411, točka 25).
5

Člen 12 Direktive 2004/35 z naslovom „Zahteva za ukrepanje“ določa: „1. Fizične ali pravne osebe, ki: (a) so prizadete ali bi verjetno bile prizadete zaradi okoljske škode; ali (b) imajo dovolj velik interes pri odločanju o okoljskih vprašanjih v zvezi s škodo; ali (c) ki prijavijo, da je bila kršena kaka njihova pravica, če to kot prvi pogoj zahteva pravo o upravnem postopku države članice, imajo pravico, da pristojnemu organu predložijo vse pripombe v zvezi s primeri okoljske škode ali neposredne nevarnosti take škode, za katere vedo, in pravico, da od pristojnega organa zahtevajo ukrepanje na podlagi te direktive. Države članice določijo, kaj predstavlja ‚dovolj velik interes‘ in ‚kršitev pravice‘. Za namen pododstavka (b) se šteje, da zadošča interes kake nevladne organizacije, ki se zavzema za varstvo okolja in ki izpolnjuje zahteve nacionalne zakonodaje. Šteje se tudi, da take organizacije uživajo pravice, ki so lahko prizadete zaradi pododstavka (c). 2. K zahtevi za ukrepanje je treba priložiti ustrezne informacije in podatke, s katerimi so utemeljene pripombe, predložene v zvezi z okoljsko škodo. 3. Če zahteva za ukrepanje in pripombe prepričljivo dokazujejo, da obstaja okoljska škoda, pristojni organ preuči pripombe in zahteve za ukrepanje. V takih okoliščinah pristojni organ da izvajalcu možnost, da predstavi svoja stališča v zvezi z zahtevo za ukrepanje in spremljajočimi pripombami. 4. Pristojni organ čim prej in v vsakem primeru skladno z ustreznimi določbami nacionalne zakonodaje obvesti osebe iz odstavka 1, ki so mu predložile svoje pripombe, o odločitvi, da bo ugodil zahtevi za ukrepanje ali jo zavrnil, in navede razloge zanjo. 5. Države članice lahko odločijo, da ne bodo uporabljale odstavkov 1 do 4 za primere neposredne nevarnosti škode.“
40

V teh okoliščinah je Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (deželno upravno sodišče Zgornje Avstrije) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je treba člen 56 PDEU oziroma člen 49 in naslednje PDEU ob upoštevanju člena 6 EKČP v povezavi s členom 47 [Listine] razlagati tako, da te določbe glede na zahtevo po objektivnem in nepristranskem sodišču, ki izhaja iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice (zlasti iz točke 54 njegove sodbe z dne 18. maja 2010, Ozerov proti Rusiji CE:ECHR:2010:0518JUD006496201, točka 54), nasprotujejo nacionalni ureditvi, na podlagi katere mora sodišče, ki odloča o zakonitosti kazenskega ukrepa, izpodbijanega s pritožbo – in ne kazenski organ (ali drug državni organ pregona) v funkciji zastopnika obtožnice – dokaze, ki so v upravnokazenskem postopku potrebni za utemeljitev kvazimonopolne ureditve nacionalnega trga iger na srečo, zaščitene s kazensko zakonodajo, ob upoštevanju sodne prakse Sodišča Evropske unije (glej predvsem [sodbo z dne 30. aprila 2014,] Pfleger in drugi, C‑390/12, EU:C:2014:281), na lastno pobudo, in ne glede na ravnanje strank v postopku, najprej popolnoma samostojno opredeliti in razmejiti, nato pa (v eni in isti osebi/funkciji) z avtonomno preiskavo tudi raziskati in presoditi o njih?“
49

V teh okoliščinah je Sodišče razsodilo tudi, da se lahko tak ukrep sprejme le, če se zatrjevano dejansko tveganje za javno zdravje zadostno dokaže na podlagi najnovejših znanstvenih podatkov, ki so na voljo ob sprejetju tega ukrepa (glej sodbe z dne 23. septembra 2003, Komisija/Danska, C‑192/01, EU:C:2003:492, točka 48; z dne 5. februarja 2004, Komisija/Francija, C‑24/00, EU:C:2004:70, točka 55; z dne 2. decembra 2004, Komisija/Nizozemska, C‑41/02, EU:C:2004:762, točka 49, in z dne 28. januarja 2010, Komisija/Francija, C‑333/08, EU:C:2010:44, točka 89), in da je treba oceno tega tveganja opraviti na podlagi najzanesljivejših razpoložljivih znanstvenih spoznanj in najnovejših izsledkov mednarodnih raziskav (glej sodbo z dne 5. februarja 2004, Greenham in Abel, C‑95/01, EU:C:2004:71, točka 47).
3

Člen 29(1) in (2) carinskega zakonika določa: „1. Carinska vrednost uvoženega blaga je njegova transakcijska vrednost, to pomeni cena, ki je bila za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje Skupnosti dejansko plačana ali ki jo je treba plačati, po potrebi po uskladitvi, opravljeni v skladu s členoma 32 in 33, če: (a) v zvezi s prepustitvijo ali uporabo blaga za kupca ne obstajajo nobene druge omejitve, razen tistih, ki — jih nalaga ali zahteva zakon ali javni organi v Skupnosti, — omejujejo geografsko območje, na katerem se blago lahko proda naprej ali — bistveno ne vplivajo na vrednost blaga; (b) prodaja ali cena ni predmet pogojev ali storitev, katerih vrednost se v zvezi z blagom, ki se vrednoti, ne more določiti; (c) noben del izkupička od vsake kasnejše ponovne prodaje, prepustitve ali uporabe blaga s strani kupca ne pripada neposredno ali posredno prodajalcu, razen če se lahko v skladu s členom 32 opravi ustrezna uskladitev; in (d) kupec in prodajalec nista povezana ali, v primeru, da sta povezana, če je transakcij[sk]a vrednost v skladu z odstavkom 2 sprejemljiva za carinske namene; (a) Pri ugotavljanju, ali je transakcijska vrednost sprejemljiva za izvajanje odstavka 1, dejstvo, da sta kupec in prodajalec povezana, samo po sebi še ne predstavlja zadostnega razloga, da bi se transakcijska vrednost štela za nesprejemljivo. Če je potrebno, se preverijo okoliščine, ki spremljajo prodajo, in sprejme transakcijska vrednost, če povezanost ni vplivala na ceno. Če imajo carinski organi na podlagi informacij, ki jih je zagotovil deklarant ali so jih pridobili iz drugih virov, razlog za domnevo, da je povezanost vplivala na ceno, deklaranta seznanijo z njihovimi razlogi in mu dajo zadostno možnost za odgovor. Na zahtevo deklaranta je treba razloge sporočiti pisno. (b) Pri prodaji med povezanimi osebami se transakcijska vrednost sprejme in blago ovrednoti v skladu z odstavkom 1, če deklarant dokaže, da je ta vrednost zelo blizu eni od naslednjih obstoječih vrednosti v istem ali skoraj istem času: (i) transakcijski vrednosti pri prodajah enakega ali podobnega blaga za izvoz v Skupnost med kupci in prodajalci, ki niso povezani na noben poseben način; (ii) carinski vrednosti enakega ali podobnega blaga, kot je določena z izvajanjem člena 30(2)(c); (iii) carinski vrednosti enakega ali podobnega blaga, kot je določena z uporabo člena 30(2)(d). Pri uporabi predhodnih meril je treba skrbno upoštevati prikazane razlike glede trgovinskih ravni, količin, elementov iz člena 32 in stroškov, ki jih nosi prodajalec pri prodaji nepovezanim kupcem, ne pa pri prodaji povezanim kupcem. (c) Merila iz točke (b) je treba uporabiti na pobudo deklaranta in zgolj zaradi primerjanja. Nadomestnih vrednosti se ne more določiti v skladu s to točko.“
3

V uvodnih izjavah 1, 4 in 23 Direktive 2000/78 je navedeno: „(1) Evropska unija v skladu s členom 6 Pogodbe o Evropski uniji temelji na načelih svobode, demokracije, spoštovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter vladavine prava, načelih, ki so skupna vsem državam članicam, ter spoštuje temeljne pravice, ki jih jamči Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin in kakršne izhajajo iz ustavnih tradicij, skupnih državam članicam, kot splošnih načel prava Skupnosti. […] (4) Pravica vseh oseb do enakosti pred zakonom in do zaščite pred diskriminacijo je univerzalna pravica, ki jo priznavajo Splošna deklaracija o človekovih pravicah, Konvencija ZN o odpravi vseh oblik diskriminacije žensk, sporazuma ZN o državljanskih in političnih pravicah ter o ekonomskih, socialnih in kulturnih pravicah in Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, katerih podpisnice so vse države članice. Konvencija št. 111 Mednarodne organizacije dela (MOD) prepoveduje diskriminacijo na področju zaposlovanja in dela. […] (23) Pod zelo omejenimi pogoji je različno obravnavanje upravičeno, kadar neka značilnost, povezana z vero ali prepričanjem, hendikepiranostjo, starostjo ali spolno usmerjenostjo, predstavlja bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic, pod pogojem, da je cilj legitimen in zahteva sorazmerna. Takšni pogoji bi morali biti navedeni v informacijah, ki jih države članice dajo Komisiji.“
75

Kar natančneje zadeva položaj iz postopka v glavni stvari, mora predložitveno sodišče ob upoštevanju odgovora na drugo in tretje vprašanje ter preudarkov, ki so navedeni v točki 58 te sodbe in se nanašajo na začetek zastaralnega roka, ki se uporablja za terjatve glede obresti, kot so te iz postopka v glavni stvari, preveriti, ali so na dan začetka veljavnosti zakona št. 2008‑561, ki je uvedel petletni zastaralni rok, te terjatve že zastarale glede na prvi in četrti pododstavek člena 3(1) Uredbe št. 2988/95. Če bi se ugotovilo, da zastaranje na ta datum še ni nastopilo, bi se izkazalo, da je v skladu s členom 3(1), četrti pododstavek, Uredbe št. 2988/95 rok, ki je dvakrat daljši od petletnega roka iz tega zakona, vsekakor potekel na dan, ko je pristojni organ aprila 2013 sprejel svojo odločbo glede obresti iz postopka v glavni stvari, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
3

Člen 2 te uredbe, naslovljen „Upravičenci do dostopa in področje uporabe“, določa: „1. Vsi državljani Unije in vse fizične ali pravne osebe s prebivališčem ali statutarnim sedežem v eni od držav članic imajo pravico do dostopa do dokumentov institucij ob upoštevanju načel, pogojev in omejitev, določenih s to uredbo. […] 3. Ta uredba se uporablja za vse dokumente institucij, to je za dokumente, ki jih institucije pripravijo ali prejmejo in so v njihovi lasti, na vseh področjih delovanja Evropske unije. 4. Brez poseganja v člena 4 in 9 so dokumenti dostopni javnosti na pisno prošnjo ali neposredno v elektronski obliki ali prek registra. […] […]“
13

Predložitveno sodišče – Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija) – pri katerem so A in B ter državno tožilstvo vložili revizijo zoper sodbo Landgericht Hamburg (deželno sodišče v Hamburgu), poudarja, da je odločitev o vprašanju, ali sta A in B storila kaznivo dejanje pomoči pri davčni goljufiji po nemškem kazenskem pravu, odvisna od tega, ali sta davčni upravi namenoma predložila nepravilna začasna obračuna DDV, v katerih je bil neupravičeno odbit vstopni davek na podlagi dobropisov za storitve družbe E. Ker A in B nista bila seznanjena z vpletenostjo družb E in I v sistem goljufije v zvezi z DDV, ki ga je vzpostavil G, to drži – nadaljuje predložitveno sodišče – le če ni bil mogoč nikakršen odbitek vstopnega davka na podlagi dobropisov, izdanih v korist družbe E, ker na teh ne bi smel biti izkazan DDV. Pojasnjuje, da je glede računov, izdanih družbi I s sedežem v Luksemburgu, to veljalo, le če kraj opravljanja storitev prenosa pravic do emisije ni bil v Nemčiji. To, da je družba E izkazala DDV na računih za družbo I, pa je bilo nezakonito, le če na podlagi člena 56(1)(a) Direktive o DDV kraj opravljanja storitev ni bil pri ponudniku storitve, in sicer družbi E, temveč pri prejemniku, družbi I, tako da storitev ni bila obdavčljiva v Nemčiji.
57

V zvezi s tem iz sodne prakse, navedene v točki 39 te sodbe, izhaja, da če delavec migrant še naprej skrbi za preživljanje otroka, financiranje študija, ki ga dodeli država članica temu otroku, pomeni za tega delavca socialno ugodnost v smislu člena 7(2) Uredbe št. 1612/68. Poleg tega je treba navesti, da je člen 10 Uredbe št. 1612/68, ki je bil razveljavljen z Direktivo 2004/38, določal, da imajo pravico, da se pridružijo delavcu državljanu države članice, ki je zaposlen v drugi državi članici, ne glede na njihovo državljanstvo „njegov zakonec in njuni potomci, ki so stari manj kot 21 let ali so vzdrževani družinski člani“. Zakonodajalec Unije z Direktivo 2004/38 tudi meni, da je treba kot „družinske člane“ v smislu člena 2, točka 2(c), te direktive šteti „potomce [državljana Unije] v ravni črti, ki so mlajši od 21 let ali so vzdrževane osebe, in tiste zakonca ali [priznanega] partnerja“.
11

Člen 72 zakona iz leta 1990, s katerim se je prenesel člen 6 Direktive 2000/78, določa odstopanja in izjeme od splošne prepovedi diskriminacije v poklicnih pokojninskih shemah: „1. Z merili starosti ni kršeno načelo enakega obravnavanja na področju pokojnin, če shema (a) določa starost oziroma delovno dobo za pridobitev pravice do ugodnosti ali kombinacijo obeh kot pogoj ali merilo za vključitev v shemo, (b) določa različne starosti oziroma delovne dobe za pridobitev pravice do ugodnosti ali kombinacijo obeh kot pogoje ali merila za vključitev delojemalcev oziroma skupin ali kategorij delojemalcev v shemo, (c) določa starost oziroma delovno dobo za pridobitev pravice do ugodnosti ali kombinacijo obeh kot pogoj ali merilo za upravičenost do ugodnosti v okviru sheme, (d) določa različne starosti oziroma delovne dobe za pridobitev pravice do ugodnosti ali kombinacijo obeh kot pogoje ali merila za upravičenost delojemalcev oziroma skupin ali kategorij delojemalcev do ugodnosti v okviru sheme, (e) (i) določa starost oziroma delovno dobo za pridobitev pravice do ugodnosti ali kombinacijo obeh kot pogoj ali merilo, ki se nanaša na pridobitev pravic v shemi do določenih ugodnosti ali – v okviru prispevkov – na shemo določenih prispevkov, ali (ii) za delojemalce oziroma skupine ali kategorije delojemalcev določa različne starosti oziroma delovne dobe za pridobitev pravice do ugodnosti ali kombinacijo obeh kot pogoje ali merila, ki se nanašajo na pridobitev pravic v shemi do določenih ugodnosti ali – v okviru prispevkov – na shemo določenih prispevkov, če je to v okviru zadevne zaposlitve primerno in nujno z vidika legitimnega cilja delodajalca, zlasti zaposlovalne politike, trga dela in poklicnega usposabljanja, (f) pri izračunu rizičnosti uporablja merilo starosti, če s tem ni kršeno načelo enakega obravnavanja na področju pokojnin zaradi spola. 2. Načelo enakega obravnavanja na področju pokojnin ni kršeno zaradi zakonskega stanu ali družinskega statusa, če shema določa večje ugodnosti v okviru poklicnega zavarovanja, če te ugodnosti veljajo za vsako osebo, za katero je na podlagi pravil te sheme ob smrti zavarovanca treba plačati ugodnosti, pod pogojem da s tem ni kršeno načelo enakega obravnavanja zaradi spola. 3. Načelo enakega obravnavanja na področju pokojnin ni kršeno zaradi zakonskega stanu ali spolne usmerjenosti, če določa večje ugodnosti v okviru poklicnega zavarovanja vdovi ali vdovcu umrlega zavarovanca, pod pogojem da s tem ni kršeno načelo enakega obravnavanja zaradi spola. 4. Vsako sklicevanje v tem členu na leto ali leta za pridobitev pravice do ugodnosti zajema sklicevanje na določitev leta ali let za upokojitev, s katero se pridobi pravica do prejemanja ugodnosti.“
3.

Družba Seven Towns Ltd. in Urad Evropske unije za intelektualno lastnino nosita svoje stroške in plačata stroške, ki jih je priglasila družba Simba Toys GmbH & Co. KG v zvezi s postopkom na prvi stopnji v zadevi T‑450/09 in pritožbenim postopkom.
5

Pravila o pristojnosti, ki so uvedena s to uredbo, so zajeta v njenem poglavju II. To poglavje med drugim vključuje oddelke 1, 2 in 4, ki so naslovljeni „Splošne določbe“, „Posebna pristojnost“ in „Pristojnost za potrošniške pogodbe“.