ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Če je Sodišču v okviru spora med posameznikom in državno upravo predloženo vprašanje za predhodno odločanje, katerega predmet je razlaga splošnega načela prepovedi diskriminacije na podlagi starosti, kot je določeno v členu 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, in določb Direktive 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu, potem Sodišče vprašanje preuči le glede na to direktivo.

Člene 2(2), 4(1) in 6(1), drugi pododstavek, točka (c) Direktive 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki za zaposlovanje policistov lokalne policije določa najvišjo starost 30 let.

Za opravljanje poklica policista lokalne policije je posebno fizično sposobnost sicer res mogoče šteti za „bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic“ v smislu člena 4(1) Direktive 2000/78. Poleg tega je skrb za zagotovitev operativne usposobljenosti in dobrega delovanja policije legitimen cilj v smislu te določbe.

Vendar taka nacionalna zakonodaja nalaga nesorazmerno zahtevo, ker ni dokazano da so posebne fizične sposobnosti, ki se zahtevajo za opravljanje naloge policista lokalne policije, nujno povezane z določeno starostno skupino in da teh sposobnosti nimajo osebe, ki presegajo določeno starost, prav tako ne, da cilj zagotavljanja operativne usposobljenosti in dobrega delovanja lokalnih policijskih enot zahteva ohranitev določene starostne strukture, v skladu s katero je treba zaposlovati samo uslužbence, mlajše od 30 let.

Poleg tega taka zakonodaja očitno ni niti primerna niti nujna glede na cilj zagotavljanja usposabljanja zadevnih policistov v smislu člena 6(1), drugi pododstavek, točka (c) direktive. Nazadnje, ni mogoče šteti, da je taka zakonodaja nujna za to, da se za navedene policiste zagotovi primerna doba zaposlenosti pred upokojitvijo v smislu te določbe.

(Glej točke 41, 44, 48, 56, 57, 70, 72, 74 in izrek.)
Člen 126(1) Uredbe št. 73/2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb št. 1290/2005, št 247/2006, št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe št. 1782/2003 je treba razlagati tako, da pojem „merila, ki so jih zadevne države članice sprejele v letih 2006 in 2007“ zajema tudi tržno leto, ki so ga morale te države članice na podlagi člena 143ba(1) Uredbe št. 1782/2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb št. 2019/93, št. 1452/2001, št. 1453/2001, št. 1454/2001, 1868/94, št. 1251/1999, št. 1254/1999, št. 1673/2000, št. 2358/71 in št. 2529/2001, kakor je bila spremenjena z uredbami št. 319/2006, 2011/2006 in št. 2012/2006, izbrati pred 30. aprilom 2006 kot reprezentativno obdobje za odobritev ločenega plačila za sladkor.

Ker je namreč namen ločenega plačila za sladkor nadomestiti izgubo dohodka, ki je posledica reforme skupne ureditve trga za sladkor, je treba za člen 143ba Uredbe št. 1782/2003 in člen 126 Uredbe št. 73/2009 šteti, da je njun cilj podpora kmetom, ki so bili upravičenci iz ukrepov za podporo trga sladkorja pred reformo iz leta 2006. V ta namen člen 143ba(1) Uredbe št. 1782/2003 kot obdobja, med katerimi so lahko države članice izbirale za določitev referenčnega obdobja za odobritev ločenega plačila za sladkor, izrecno navaja tržna leta 2004/2005, 2005/2006 in 2006/2007. Poleg tega so morale zadevne države članice to referenčno obdobje dokončno določiti pred 30. aprilom 2006. Glede tega je treba ugotoviti, da gre pri teh tržnih letih za obdobje, v katerem so kmetje uživali institucionalne zaščitne cene za sladkor Skupnosti. V teh okoliščinah člena 126(1) Uredbe št. 73/2009 ni mogoče razlagati tako, da se za odobritev ločenega plačila za sladkor nanaša na reprezentativno obdobje, ki ne bi bilo eno od tržnih let, naštetih v omenjenem členu 143ba(1) in ki so ga morale zadevne države članice v skladu s to določbo dokončno izbrati pred 30. aprilom 2006.

(Glej točke 32, 34, 35, 37, 38 in izrek.)
Možnost iz člena 6(2)(a) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih glede razporeditve blaga med sredstva, ki jih nekdo uporablja kot davčni zavezanec, in tista, ki jih uporablja kot nezavezanec za davek, ni mogoče uporabiti za položaj, v katerem davčni zavezanec opravlja tako gospodarske dejavnosti, za katere se plačuje davek na dodano vrednost, kot negospodarske dejavnosti, za katere se davek na dodano vrednost ne plačuje.

Člen 5(7)(a) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih je treba razlagati tako, da se uporablja za položaj, v katerem občina začne uporabljati zgradbo, ki jo je dala zgraditi na svojem zemljišču in ki jo v 94 % uporablja za dejavnosti, ki jih opravlja kot organ oblasti, in v 6 % za dejavnosti, ki jih opravlja kot davčna zavezanka, od tega 1 % za davka oproščene storitve, ki niso upravičene do odbitka davka na dodano vrednost.

Besedilo iz te določbe namreč ne zajema le blaga, ki ga v celoti proizvede, konstruira, izkoplje ali predela zadevna družba, temveč tudi blago, ki ga iz surovin, ki jih da na razpolago navedena družba, proizvede, konstruira, izkoplje ali predela tretja oseba.

Poleg tega to, da se uporaba takega blaga s strani davčnega zavezanca za namene njegove dejavnosti šteje za dobavo, opravljeno za plačilo, velja samo, če njegov nakup od drugega davčnega zavezanca prvemu davčnemu zavezancu ne daje pravice do popolnega odbitka davka na dodano vrednost.

Nazadnje bi moral biti celoten vstopni davek na dodano vrednost, ki ga je občina plačala za nabavo blaga za namene uporabe, kot izstopne transakcije, upravičen do odbitka v skladu s členom 17(2) Šeste direktive.

Za to uporabo se tudi plačuje davek na dodano vrednost in znesek davka na dodano vrednost, ki ga mora zanjo plačati občine, se v skladu s členom 11(A)(1)(b) Šeste direktive izračuna na podlagi celotne vrednosti vsakega elementa, zemljišča in objekta, ob upoštevanju, da davek na dodano vrednost od teh elementov ni bil predhodno plačan.

Poznejša uporaba objekta za dejavnosti občine pa lahko v skladu s členom 17(5) te direktive daje pravico do odbitka davka, plačanega za uporabo, določeno v tej določbi, samo v deležu, ki ustreza njegovi uporabi za obdavčljive transakcije.

(Glej točke 28, 30, 34, 35 in 37 ter izrek.)
Združeni zadevi C‑256/13 in C‑264/13

Provincie Antwerpen

proti

Belgacom NV van publiek recht

in

Mobistar NV

(predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo hof van beroep te Antwerpen)

„Predhodno odločanje — Elektronska komunikacijska omrežja in storitve — Direktiva 2002/20/ES — Člen 6 — Pogoji, ki veljajo za splošno odobritev in za pravice do uporabe radijskih frekvenc in številk, ter posebne obveznosti — Člen 13 — Pristojbine za pravice do uporabe in za pravice do vgradnje naprav — Regionalna ureditev, ki podjetjem nalaga plačilo dajatve za obrate“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 4. septembra 2014

Približevanje zakonodaj – Sektor za telekomunikacije – Elektronska komunikacijska omrežja in storitve – Dovoljenje – Direktiva 2002/20 – Pristojbine za pravice do uporabe in za pravice do vgradnje naprav – Pojem – Davek na postavitev stebrov, drogov ali anten za mobilno radiotelefonijo – Izključitev

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/20, člena 6 in 13)

Člena 6 in 13 Direktive 2002/20 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev (Direktiva o odobritvi) je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da se operaterji, ki zagotavljajo elektronske komunikacijske storitve in omrežja, obdavčijo s splošno dajatvijo za obrate, ker so stebri, drogovi ali antene za mobilno radiotelefonijo, ki so potrebni za njihovo dejavnost, postavljeni na javnem ali zasebnem zemljišču.

Ker se obdavčljivi dogodek namreč ne navezuje na podelitev pravic do uporabe radijskih frekvenc ali številk ali pravic do vgradnje naprav v smislu člena 13 Direktive 2002/20, taka dajatev ni pristojbina v smislu tega člena in torej ne spada na področje uporabe te direktive. V zvezi s tem se izraza „naprave“ oziroma „vgradnja“, uporabljena v navedenem členu 13, nanašata na fizično infrastrukturo, ki omogoča zagotavljanje elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev oziroma njihovo fizično namestitev na zadevnem javnem ali zasebnem zemljišču.

(Glej točke 33, 37 in 38 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Politika priseljevanja – Vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav – Direktiva 2008/115 – Pridržanje z namenom odstranitve – Nacionalna ureditev, ki določa namestitev navedenih državljanov v zavodu za prestajanje kazni skupaj z navadnimi zaporniki – Nedopustnost – Privolitev navedenih državljanov v tako nastanitev– Nevplivanje

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008/115, člen 16(1), drugi stavek)

2. Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Politika priseljevanja – Vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav – Direktiva 2008/115 – Predmet

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008/115, uvodna izjava 17 in člen 1)

Summary

1. Člen 16(1), drugi stavek, Direktive 2008/115 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav je treba razlagati tako, da državi članici ne dopušča, da državljana tretje države z namenom odstranitve pridrži v zavodu za prestajanje kazni skupaj z drugimi navadnimi zaporniki, čeprav ta državljan soglaša s tako nastanitvijo.

Iz besedila te določbe namreč izhaja, da nalaga brezpogojno obveznost ločitve nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav od navadnih zapornikov, če jih država članica ne more nastaniti v posebne centre za pridržanje. Od te obveznosti ni nobene izjeme in pomeni zagotavljanje pravic, ki jih je zakonodajalec Unije tem državljanom v okviru pogojev za pridržanje zaradi odstranitve v zavodu za prestajanje kazni izrecno priznal. S tega vidika obveznost ločitve nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav od navadnih zapornikov, določena v členu 16(1), drugi stavek, te direktive, presega okvire načina posebne izvršitve nastanitve državljanov tretjih držav, ki so zaradi odstranitve pridržani v zavodu za prestajanje kazni, in pomeni vsebinsko zahtevo za tako nastanitev, brez izpolnitve katere ta nastanitev načeloma ni v skladu z navedeno direktivo. V teh okoliščinah država članica ne sme upoštevati volje zadevnega državljana tretje države.

(Glej točke 17, 19 in od 21 do 23 ter izrek.)

2. Glej besedilo odločbe.

(Glej točko 20.)
Pojem „zdravila“ v smislu tarifne številke 3004 Kombinirane nomenklatur iz Priloge I k Uredbi št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1549/2006, zajema prehrambne pripravke, ki so namenjeni izključno temu, da se pod zdravniškim nadzorom in enteralno (po gastrični sondi) dajejo osebam, ki se jim ponuja zdravstvena oskrba, če je namen tega dajanja med zdravljenjem bolezni ali bolezenskega stanja teh oseb zdravljenje ali preprečevanje njihove podhranjenosti.

Proizvod, ki je glede na svoje objektivne značilnosti in lastnosti, zlasti prodajo na drobno, uporabo v zdravstvu in dejstvo, da je namenjen dajanju pacientom po gastrični sondi in pod zdravniškim nadzorom zaradi preprečevanja ali zdravljenja podhranjenosti, povezane z boleznijo ali bolezenskim stanjem, po naravi stvari namenjen za medicinsko uporabo, je zato pripravljen za terapevtsko in profilaktično uporabo v smislu tarifne številke 3004.

(Glej točke 21, 30 in 31 ter izrek.)
2.

Okolje — Čiščenje komunalne odpadne vode — Direktiva 91/271 — Država članica, ki ni vzpostavila ustreznega sistema za kanalizacijo in čiščenja komunalnih odpadnih voda v aglomeracijah s populacijskim ekvivalentom več kot 15000 — Neizpolnitev obveznosti (člen 258 PDEU; Direktiva Sveta 91/271, člena 3 in 4(1) in (3)) (Glej točko 23 in izrek.)
Zadeva C‑52/13

Posteshop SpA – Divisione Franchising Kipoint

proti

Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

in

Presidenza del Consiglio dei Ministri

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato)

„Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Direktiva 2006/114/ES — Pojma ‚zavajajoče oglaševanje‘ in ‚primerjalno oglaševanje‘ — Nacionalna ureditev, ki določa zavajajoče in nedovoljeno primerjalno oglaševanje kot dve ločeni kršitvi“

Povzetek – Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 13. marca 2014

Približevanje zakonodaj – Zavajajoče oglaševanje in primerjalno oglaševanje –Direktiva 2006/114 – Področje uporabe – Varstvo trgovcev – Pojma „zavajajoče oglaševanje“ in „nedovoljeno primerjalno oglaševanje“ – Enotna razlaga prava Unije – Odstopanja med različnimi jezikovnimi različicami – Splošna struktura in namen zadevne ureditve kot referenčna podlaga – Samostojnost kršitev

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/114)

Direktivo 2006/114 o zavajajočem in primerjalnem oglaševanju je treba razlagati tako, da se v zvezi z varstvom trgovcev nanaša na zavajajoče oglaševanje in nedovoljeno primerjalno oglaševanje kot dve samostojni kršitvi ter da za prepoved in sankcioniranje zavajajočega oglaševanja ni potrebno, da slednje hkrati pomeni tudi nedovoljeno primerjalno oglaševanje.

(Glej točko 28 in izrek.)
Člena 50 in 203 Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 648/2005, je treba razlagati tako, da je treba šteti, da je blago v začasni hrambi odstranjeno izpod carinskega nadzora, če je sicer zanj vložena deklaracija za zunanji tranzitni postopek, vendar ne zapusti skladišča in ni predloženo namembnemu carinskemu organu, tranzitni dokumenti pa so bili temu organu predloženi.

Začasno odstranitev tranzitnega dokumenta v zvezi z blagom, ki je navedeno na tem dokumentu, je treba opredeliti kot odstranitev navedenega blaga izpod carinskega nadzora. Ta odstranitev dejansko pomeni tudi dejanje, katerega posledica je ta, da sta pristojnemu carinskemu organu preprečena – čeprav začasno – dostop do blaga pod carinskim nadzorom in izvajanje nadzora v skladu s carinskimi predpisi Unije.

Prav tako se za odstranitev blaga izpod carinskega nadzora zahteva le izpolnitev objektivnih pogojev, kakršen je fizični neobstoj blaga na dogovorjenem kraju skladiščenja v trenutku, ko namerava carinski organ navedeno blago pregledati. Za odstranitev blaga izpod carinskega nadzora torej zadostuje, da je bilo blago objektivno odstranjeno izpod morebitnega nadzora, ne glede na to, ali je pristojni organ ta nadzor dejansko opravil ali ne.

(Glej točke od 30 do 33 in točko 1 izreka.)
Splošno pravilo 2(a) za razlago kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi je treba razlagati tako, da se zgornji del obutve, zunanji podplat in notranji podplat, kot proizvod, ki je predložen nesestavljen in ki ima bistvene značilnosti obutve, uvrščajo pod tarifno številko 6404 navedene kombinirane nomenklature, če je treba po uvozu teh elementov v zgornji del obutve vstaviti opetnik ter na zunanjem podplatu in zgornjem delu obutve opraviti kosmatenje zaradi njune spojitve.

V pojasnjevalnih opombah k harmoniziranemu sistemu poimenovanj in šifrskih oznak blaga, ki so pomemben instrument za zagotovitev enotne uporabe carinske tarife in same po sebi zagotavljajo tehtne elemente za razlago te tarife, je namreč navedeno, da se za proizvod, predložen razstavljen ali nesestavljen, šteje proizvod, katerega različni elementi naj bi se spojili, vendar le, če gre zgolj za montažo. Poleg tega se na različnih elementih ne sme opraviti nobena obdelava za dokončanje izdelave.

Tako kosmatenje zgornjega dela obutve in zunanjega podplata kot tudi vstavitve opetnika pa ni mogoče šteti za obdelavo za dokončanje izdelave obutve.

(Glej točke 39, 40, 41, 47, 49 in 52 ter izrek.)
Člen 6(4) Uredbe št. 341/2007 o odprtju in upravljanju tarifnih kvot in uvedbi sistema uvoznih dovoljenj in potrdil o poreklu za česen in nekatere druge kmetijske proizvode, uvožene iz tretjih držav, je treba razlagati tako, da načeloma ne nasprotuje transakcijam, s katerimi uvoznik, imetnik uvoznih dovoljenj po nižji stopnji, kupi blago zunaj Unije pri gospodarskem subjektu, ki je sam tradicionalni uvoznik v smislu člena 4(2) te uredbe, vendar je svoja uvozna dovoljenja po nižji stopnji izčrpal, potem pa mu ga po uvozu v Unijo ponovno proda. Vendar pa take transakcije pomenijo zlorabo pravice, če so zasnovane umetno, predvsem s ciljem koriščenja preferencialne stopnje. Preverjanje obstoja zlorabe zahteva, da predložitveno sodišče upošteva vsa dejstva in okoliščine primera, vključno s komercialnimi transakcijami pred in po zadevnem uvozu.

(Glej točko 40 in izrek.)
91

Drugič, Splošno sodišče je v točkah 121 in 122 izpodbijane sodbe presodilo, da metoda, ki so jo uporabili danski organi in v skladu s katero za prosilca pomoči velja domneva nedolžnosti, pri čemer se šteje, da se nepravilnosti, ki so bile ugotovljene pri kontrolah, ki so jih ti organi opravili na zemljišču po koncu obdobja v prahi, niso nanašale na zadnjenavedeno obdobje, ni bila v skladu s pravili kontrole, ki zagotavljajo zanesljivost sistema.
3

V uvodnih izjavah 4, 6, 7, 8 in 19 Zakonika o schengenskih mejah je navedeno: „(4) Kar zadeva nadzor meje na zunanjih mejah, je vzpostavitev ‚skupnega telesa‘ zakonodaje, zlasti prek konsolidacije in razvoja pravnega reda, eden od bistvenih elementov skupne politike upravljanja zunanjih meja […] […] (6) Nadzor meje ni samo v interesu države članice, na katere zunanjih mejah se opravlja, temveč tudi v interesu vseh držav članic, ki so odpravile nadzor meje na svojih notranjih mejah. Nadzor meje bi moral pomagati v boju proti nezakonitemu priseljevanju in trgovini z ljudmi in preprečiti katero koli grožnjo notranji varnosti, javnemu redu, javnemu zdravju in mednarodnim odnosom držav članic. (7) Mejne kontrole se izvajajo na način, pri katerem se v celoti spoštuje človeško dostojanstvo. Nadzor meje se izvaja na strokoven in spoštljiv način ter sorazmerno s cilji, ki se zasledujejo. (8) Nadzor meje ne zajema le kontrole oseb na mejnih prehodih in varovanja med temi mejnimi prehodi, temveč tudi analizo tveganj za notranjo varnost in analizo groženj, ki bi lahko vplivale na varnost zunanjih meja. Zato je nujno določiti pogoje, merila in podrobna pravila, ki urejajo kontrolo na mejnih prehodih in varovanje. […] (19) Ker cilja te uredbe, namreč uvedbe pravil, ki se uporabljajo pri prehajanju oseb čez meje, države članice ne morejo v zadovoljivi meri doseči same in se ga zato lahko bolje doseže na ravni Skupnosti, lahko Skupnost sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena [5 PEU]. […]“
87

Drugič, povrnitev, ki jo zahteva družba Kronos, v okviru metode odbitka je logična posledica upoštevanja dividend in predhodnega zmanjšanja prenosljivih izgub. Namreč brez take povrnitve lahko upoštevanje dividend in zmanjšanje izgub družbe prejemnice učinkuje tako, da so te dividende ekonomsko dvojno obdavčene v naslednjih davčnih obdobjih, če je poslovni izid družbe prejemnice pozitiven (glej v tem smislu sodbo Cobelfret, C‑138/07, EU:C:2009:82, točki 39 in 40, in sklep KBC Bank in Beleggen, Risicokapitaal, Beheer, C‑439/07 in C‑499/07, EU:C:2009:339, točki 39 in 40).
56

Sodišče je prav tako presodilo, da je iz besedila te določbe razvidno, da ne gre za prekrivanje samo takrat, kadar je ena oseba hkrati upravičena do dveh različnih družinskih dajatev, ampak tudi takrat, kadar sta do takih dajatev upravičeni različni osebi, v obravnavanem primeru oba od staršev, za istega otroka. Smisel določb Uredbe št. 1408/71, ki urejajo prekrivanje družinskih dajatev, in rešitve, ki so za to predvidene, namreč kažejo na to, da je namen zadevne določbe preprečiti, da so lahko tako neposredni upravičenec do družinske dajatve, to je delavec, kot tudi njeni posredni upravičenci, to so člani njegove družine, hkrati upravičeni do dveh dajatev iste vrste (glej v tem smislu sodbo Dammer, C‑168/88, EU:C:1989:652, točki 10 in 12).
5

Komisija je 30. novembra 2005 sprejela sporno odločbo, katere člen 1(1)(j) določa, da sta družba ASPLA in pritožnica kršili člen 81 ES s tem, da sta od 8. marca 1991 do 26. junija 2002 sodelovali pri več sporazumih in usklajenih ravnanjih v sektorju plastičnih industrijskih vreč v Belgiji, Nemčiji, Španiji, Franciji, Luksemburgu in na Nizozemskem, ki so se nanašali na določitev cen in vzpostavitev skupnih modelov za izračun cen, razdelitev trga in dodelitev prodajnih kvot, razdelitev strank, poslov in naročil, na usklajene ponudbe na nekatere javne razpise in izmenjavo individualiziranih informacij.
4

III. del Sporazuma TRIPS med drugim vsebuje člen 41, od (1) do (4), ki določa: „1. Članice zagotovijo, da so postopki uveljavljanja pravic, določeni v tem delu, v njihovih zakonih taki, da omogočajo učinkovito ukrepanje proti kateremu koli dejanju poseganja v pravice intelektualne lastnine, ki jih vsebuje ta sporazum, vključno s hitrimi sredstvi za preprečevanje poseganja in sredstvi, ki preprečujejo nadaljnja poseganja. Ti postopki se uporabljajo tako, da se izogiba nastajanju ovir pri legitimni trgovini in da se zagotovi varstvo pred zlorabami teh postopkov. 2. Postopki v zvezi z uveljavljanjem pravic intelektualne lastnine morajo biti pravični. Ne smejo biti po nepotrebnem zapleteni ali dragi ali postavljati nerazumne časovne omejitve ali povzročati neupravičene zamude. 3. Odločitve o teži primera so po možnosti pisne in obrazložene. Brez nepotrebne zamude so na razpolago vsaj strankam v postopku. Odločitve o teži primera temeljijo samo na dokazih, v zvezi s katerimi je bilo strankam omogočeno zaslišanje. 4. Stranke v postopku imajo možnost za sodno proučitev končnih upravnih odločitev in pod pogoji določb o sodni pristojnosti v zakonodaji članice, ki se nanašajo na pomembnost primera, vsaj pravnih vidikov prvih sodnih odločitev o teži primera. […]“