SL Uradni list Evropske unije C 219/10

Tožba, vložena 20. maja 2011 – Evropska komisija proti Helenski republiki

(Zadeva C-244/11)

2011/C 219/13

Jezik postopka: grščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: G. Ζαvvόs in E. Montaguti, zastopnika)

Tožena stranka: Helenska republika

Predloga tožeče stranke

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da Helenska republika, s tem da je predpisala pogoje odobritve, ki so določeni v odstavku 1 člena 11 v povezavi z odstavkom 2 tega člena in pogoje odobritve, ki so določeni v odstavku 3 člena 11 grškega zakona št. 3631/2008, ni izpolnila obveznosti iz členov 63 PDEU o prostem pretoku kapitala in 49 PDEU o svobodi ustanavljanja;

— Helenski republiki naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija meni, da pogojevanje pridobitve 20 % in več celotnega delniškega kapitala podjetij, ki so strateško pomembna za državo, s predhodno odobritvijo Diypourgiki Epitropi Apokratikopoiiseon (medministrska komisija za lastninjenje), kot je določeno v odstavku 1 člena 11 v povezavi z odstavkom 2 tega člena zakona 3631/2008, ovira prosti pretok kapitala (člen 63 PDEU) in svobodo ustanavljanja (člen 49 PDEU). Čeprav, kot trdi grška vlada, zadevni ukrepi niso diskriminatorni, pa kljub temu lahko gospodarske subjekte odvračajo od investiranja svojega kapitala v podjetja, ki so za državo strateško pomembna, in zato tudi od ustanavljanja v Grčiji.

Poleg tega Komisija meni, da člen 11(3) zakona 3631/2008, ki določa sistem naknadnega nadzora ministra za gospodarstvo in finance nad nekaterimi odločilnimi vprašanji v zvezi s podjetjem, ovira prosti pretok kapitala (člen 63 PDEU) in svobodo ustanavljanja (člen 49 PDEU), ker daje državi možnost, da razveljavi pomembne odločitve podjetja zaradi upravnih razlogov, ki zato, ker so nastali pozneje, niso bili znani vnaprej. Zato je diskrecijska pravica delničarjev, da izvajajo svoje odločitve, omejena, ovirano pa je tudi njihovo dejansko sodelovanje pri vodenju in nadzoru podjetij, ki so strateško pomembna za državo, in zato tudi njihovo ustanavljanje v Grčiji.

Grška vlada trdi, da so s spornim zakonom uvedene omejitve le za lastninjenje šestih podjetij, ki so za državo strateško pomembna in ki jih nadzira država. Komisija pa meni, da je področje uporabe zakona načeloma nejasno, ker niti ciljna podjetja niti sektorji, za katere se uporablja nov sistem, niso navedeni v tem zakonu, tako da je zakon dvoumen ne le glede svojega trenutnega področja uporabe, ampak tudi glede področja uporabe v prihodnosti in zato ne zagotavlja potrebnega zaupanja v pravo.

Grška vlada trdi, da je edini cilj zakona varovanje interesov javnosti ter neprekinjeno in neovirano zagotavljanje javnih služb in delovanja omrežij. Vendar Komisija trdi, da je namen zakona tudi zagotavljanje možnosti za državo, da izbere strateškega investitorja za podjetja, ki so za državo strateško pomembna, izboljšanje njihove konkurenčnosti in jamstvo, da se lastninjenje podjetij, ki so strateško pomembna za nacionalno gospodarstvo, izvede pregledno. Komisija opozarja, da čeprav je mogoče zadevne določbe upravičiti z razlogi javnega interesa, v nasprotju s sodno prakso Sodišča, po kateri morajo sistemi odobritve „temeljiti na objektivnih in nediskriminatornih merilih, o katerih je treba zainteresirana podjetja obvestiti vnaprej, vsak subjekt, ki ga tak omejevalni ukrep prizadene, pa mora imeti na voljo pravno sredstvo“ (1), so kljub temu merila, predpisana za sprejetje odobritve, neustrezna za dosego cilja, ki mu sledi zakon. Merila lastninjenja (predhodna odobritev, pa tudi naknadni nadzor z možnostjo razveljavitve odločitev podjetja) iz zadevnih določb niso jasna, objektivna, natančno določena v zakonu in nimajo nobene zveze s cilji, ki jim sledi zakon, medtem ko dajejo organom široko diskrecijsko pravico, posledica katere je naknadno določanje dodatnih omejitev za lastninjenje podjetij, ki so strateško pomembna za državo, verjetno selektiven vstop investitorjev v olastninjena podjetja in tržne sektorje in nemožnost za sodne organe, da nadzirajo način, kako so upravni organi izvajali pravico, ki jim je bila podeljena z zakonom.

Komisija meni, da Helenska republika ni podala zadostnih pojasnil in elementov za utemeljitev uvedbe zgorajnavedenih omejitev in da je zato odstavek 1 člena 11 v povezavi z odstavkoma 2 in 3 tega člena zakona 3631/2008, ki določajo sistem predhodne odobritve in sistem naknadnega nadzora, v nasprotju s členoma 63 PDEU in 49 PDEU.

(1) Glej sodbe Analir in drugi, zadeva C-205/99, točka 38; Centro Europa 7 Sri, zadeva C-380/05, točka 116; Komisija proti Portugalski, zadeva C-367/98, točka 50; Komisija proti Franciji, zadeva C-483/99, točka 46; Komisija proti Španiji, zadeva C-463/00, točka 69.