SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

GIOVANNIJA PITRUZZELLE,

predstavljeni 10. aprila 2019 ( 1 )

Zadeva C‑709/17 P

Evropska komisija

proti

Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd

„Pritožba – Damping – Izvedbena uredba (EU) 2015/776 – Uvoz koles, poslanih iz Kambodže, Pakistana in s Filipinov – Razširitev dokončne protidampinške dajatve, uvedene na uvoz koles s poreklom iz Kitajske, na ta uvoz – Uredba (ES) št. 1225/2009 – Člen 13 – Izogibanje – Dejavnosti sestavljanja – Neposredni in posredni izvor zadevnih delov – Pravila o dokazovanju izogibanja“

1. Za sedanje gospodarske razmere je značilna vse večja globalizacija mednarodne trgovine, kar podjetjem ponuja vse več možnosti za preselitev proizvodnje – zlasti tehnološko manj naprednega – blaga v različne države. V takem globalnem gospodarskem okviru za Evropsko unijo postaja čedalje pomembneje, da ima na voljo instrumente za zaščito trgovine, s katerimi se lahko učinkovito odzove na izzive, ki jih prinaša tako poslovno okolje, in svojo industrijo učinkovito zaščiti pred dampinškim uvozom izdelkov. Med temi instrumenti imajo pri zagotavljanju učinkovitosti protidampinških ukrepov, ki jih sprejme Unija, temeljno vlogo pravila o preprečevanju izogibanja.

2. Sodišče v tej zadevi prvič obravnava zapletene prakse izogibanja, ki vključujejo več zaporednih dejavnosti sestavljanja v različnih tretjih državah. Temeljno vprašanje, ki se postavlja v tej zadevi, je, kako lahko institucije Unije ob srečevanju s takimi praksami dokažejo obstoj izogibanja.

3. To vprašanje se postavlja v okviru pritožbenega postopka, ki ga je Evropska komisija začela zoper sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 10. oktobra 2017, Kolachi Raj Industrial/Komisija (T‑435/15 ( 2 ), v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to razveljavilo Izvedbeno uredbo (EU) 2015/776 ( 3 ) (v nadaljevanju: sporna uredba) o razširitvi dokončne protidampinške dajatve, uvedene na uvoz koles s poreklom iz Kitajske, na uvoz koles, poslanih med drugim iz Pakistana, in sicer v delu, v katerem zadeva družbo Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd. (v nadaljevanju: Kolachi).

4. Ta zadeva je torej zelo pomembna v okviru protidampinške ureditve Unije, saj bo Sodišče prvič imelo možnost določiti zahteve v zvezi z dokazovanjem, ki veljajo za institucije Unije v primeru zapletenih praks izogibanja.

I. Pravni okvir

5. V času dejanskega stanja je bilo sprejetje protidampinških ukrepov Unije urejeno z Uredbo (ES) št. 1225/2009 ( 4 ).

6. Člen 13 te uredbe, ki se je nanašal na izogibanje, je določal: „1. Proti dampinške dajatve, ki se uvedejo na podlagi te uredbe, se lahko razširijo na uvoz podobnih izdelkov, bodisi rahlo spremenjenih ali nespremenjenih, iz tretjih držav; ali na uvoz rahlo spremenjenih podobnih izdelkov iz države, za katero veljajo ukrepi; ali njihovih delov, kadar pride do izogibanja veljavnim ukrepom. […] Izogibanje se opredeli kot sprememba v trgovinskih vzorcih med tretjimi državami in Skupnostjo ali med posameznimi družbami v državi, kjer veljajo ukrepi, in [Unijo], do katere pride zaradi prakse, postopka ali dejavnosti, za katero ni zadostnega vzroka ali ni gospodarsko upravičena, z izjemo uvedbe dajatve, ter kadar obstajajo dokazi o škodi ali o tem, da se popravljalni učinki dajatve spodkopavajo s cenami in/ali količinami podobnega izdelka, ter kadar obstajajo dokazi o dampingu v zvezi z normalnimi vrednostmi, predhodno ugotovljenimi za podoben izdelek, če je potrebno v skladu z določbami člena 2. Praksa, postopek ali dejavnost iz prvega pododstavka vključuje, med drugim, […] v okoliščinah, prikazanih v odstavku 2, sestavljanje delov s postopkom sestavljanja v [Uniji] ali tretji državi. 2. Za določeno aktivnost sestavljanja v [Uniji] ali tretji državi se šteje, da se izogiba veljavnim ukrepom, kadar: (a) se je aktivnost pričela ali znatno okrepila po tem, ali pa neposredno pred tem, ko se je začela protidampinška preiskava, zadevni deli pa prihajajo iz države, ki je predmet teh ukrepov in (b) vrednost delov predstavlja 60 % ali več celotne vrednosti delov sestavljenega izdelka, vendar pa se v nobenem primeru ne šteje, da gre za izogibanje, če je dodana vrednost, za katero se poveča vrednost delov, vnesenih tekom aktivnosti sestavljanja ali končne izdelave, večja od 25 % proizvodnih stroškov, in (c) so popravljalni učinki dajatev oslabljeni v smislu cen in/ali količin sestavljenega podobnega izdelka in obstajajo dokazi o dampingu v zvezi z normalnimi vrednostmi, ki so bile prehodno ugotovljene za podobne ali sorodne izdelke. 3. Preiskave se začnejo v skladu s tem členom na pobudo Komisije ali na zahtevo države članice ali katere koli zainteresirane strani na podlagi zadostnih dokazov o dejavnikih iz odstavka 1. […] Preiskave izvaja Komisija. Pomagajo ji lahko carinski organi, preiskava pa se zaključi v devetih mesecih. Kadar dokončno preverjena dejstva upravičujejo razširitev ukrepov, to stori Komisija […]. […] 5. Nič v tem členu ne ovira običajne uporabe veljavnih določb, ki se nanašajo na carinske dajatve.“

II. Dejansko stanje in sporna uredba

7. Dejansko stanje in sporna uredba sta predstavljena v točkah od 1 do 19 oziroma od 20 do 27 izpodbijane sodbe, na katere napotujem za več podrobnosti.

8. Naj za potrebe tega postopka zgolj opozorim, da je Unija že leta 1993 uvedla protidampinško dajatev na uvoz koles s poreklom iz Kitajske, ki je bila pozneje večkrat pregledana in nazadnje leta 2013 določena na 48,5 %. ( 5 )

9. Unija je to protidampinško dajatev leta 2013 po koncu prve preiskave proti izogibanju z Izvedbeno uredbo (EU) št. 501/2013 ( 6 ) razširila na uvoz koles iz Indonezije, Malezije, s Šrilanke in iz Tunizije.

10. Ker je Komisija leta 2014 prejela nov zahtevek, je začela še eno preiskavo proti izogibanju, ki se je tokrat nanašala na morebitno izogibanje protidampinškim ukrepom, uvedenim leta 2013 na uvoz kitajskih koles, z uvozom koles, poslanih iz Kambodže, Pakistana in s Filipinov.

11. Kar zadeva posebej Pakistan, je treba ugotoviti, da je pri tej drugi preiskavi sodelovala družba Kolachi, edina proizvajalka koles v tej državi. Preiskava je pokazala, da družba Kolachi delov za kolesa ne izdeluje v Pakistanu, temveč jih kupuje na Šrilanki in na Kitajskem, nato pa kolesa sestavlja v Pakistanu. ( 7 ) Dobavitelji družbe Kolachi so bile večinoma šrilanške družbe, ki so bile del iste skupine, kot ji je pripadala sama – lastnik te skupine je bila oseba iz Kitajske – in za katere je bilo že ugotovljeno, da so sodelovale pri dejavnostih izogibanja protidampinški dajatvi, ki jo je Unija uvedla na uvoz kitajskih koles. ( 8 ) Preiskava je tudi pokazala, prvič, da je bil dobavitelj, od katerega je družba Kolachi kupovala večino (93 %) delov za kolesa, uporabljenih pri njenih dejavnostih sestavljanja v Pakistanu, in sicer družba Flying Horse Pvt Ltd, posrednik, ki je veliko količino teh delov kupil pri proizvajalcu delov za kolesa s sedežem na Šrilanki, in drugič, da ta proizvajalec ni bil nihče drug kot družba Great Cycles Pvt Ltd, ena od navedenih družb, povezanih z družbo Kolachi. S preiskavo je bilo ugotovljeno, da je večino delov, uvoženih s Šrilanke in kupljenih od družbe Flying Horse, proizvajala družba Great Cycles, pri čemer je uporabljala precejšen del kitajskih materialov. Komisija je tudi ugotovila obstoj vrste nepravilnosti, zaradi katerih so bile povezave med družbama Flying Horse in Kolachi sumljive. ( 9 )

12. Komisija je 18. maja 2015 sprejela sporno uredbo, s katero je dokončno protidampinško dajatev v višini 48,5 % na uvoz koles s poreklom iz Kitajske razširila na uvoz koles, poslanih med drugim iz Pakistana, ne glede na to, ali so deklarirana kot izdelki s poreklom iz te države ali ne. ( 10 )

III. Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba

13. Družba Kolachi je 29. julija 2015 vložila tožbo, s katero je predlagala razveljavitev sporne uredbe v delu, v katerem se nanaša nanjo. Združenju European Bicycle Manufacturers Association (EBMA) je bila med postopkom pred Splošnim sodiščem dovoljena intervencija v podporo predlogom Komisije. ( 11 )

14. Družba Kolachi je v utemeljitev ničnostne tožbe navedla en tožbeni razlog, ki se je nanašal na kršitev člena 13(2)(b) osnovne uredbe. V prvem delu edinega tožbenega razloga je izpodbijala ugotovitev Komisije, da potrdila o poreklu, in sicer „obrazci A“, ki jih je družba Kolachi med preiskavo predložila kot dokaz, da deli, ki jih je izdelala družba Great Cycles, dejansko izvirajo s Šrilanke, nimajo dovolj dokazne moči. Komisija je v sporni uredbi te obrazce izključila zaradi več nedoslednosti. Družba Kolachi je v drugem delu edinega tožbenega razloga navedla, da je Komisija člen 13(2)(b) osnovne uredbe napačno uporabila kot pravilo o poreklu za dejavnosti izdelave delov za kolesa na Šrilanki, čeprav naj bi se preiskava nanašala na morebitno izogibanje v Pakistanu.

15. Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi uporabilo sklepanje v dveh fazah.

16. Na prvem mestu je Splošno sodišče v točkah od 77 do 93 izpodbijane sodbe določilo pravila o dokazovanju, da so izpolnjeni pogoji, določeni s členom 13(2) osnovne uredbe, da bi ugotovilo obstoj dejavnosti sestavljanja, ki pomenijo prakse izogibanja.

17. Tako je Splošno sodišče na podlagi načel, ki jih je določilo v sodbi z dne 26. septembra 2000, Starway/Svet (T‑80/97, EU:T:2000:216, v nadaljevanju: sodba Starway), v točki 83 izpodbijane sodbe ugotovilo, da – čeprav za namene uporabe člena 13(2)(b) osnovne uredbe na splošno zadostuje sklicevanje na „izvor“ delov, ki so bili uporabljeni za sestavitev končnega proizvoda – je v primeru dvoma morda treba preveriti, ali so deli, ki „prihajajo iz“ tretje države, dejansko s poreklom iz druge države.

18. Splošno sodišče je nato v točkah 84 in 85 izpodbijane sodbe besedno zvezo „prihajajo iz“, uporabljeno v členu 13(2)(a) osnovne uredbe, razlagalo, kot da se nanaša na „uvoz“.

19. Na tej podlagi je Splošno sodišče v točkah 86 in 87 izpodbijane sodbe najprej ugotovilo, da je bilo vsaj 47 % delov, ki so bili za sestavo koles uporabljeni v Pakistanu, s Šrilanke uvoženih po izdelavi v tej državi, zato naj bi bilo za te dele mogoče šteti, da „prihajajo“ s Šrilanke, nato pa je menilo, da ta ugotovitev Komisiji ne preprečuje, da v primeru dvoma preveri, ali so deli, ki „prihajajo“ s Šrilanke, dejansko s poreklom iz države, za katero veljajo ukrepi, v obravnavanem primeru Kitajske.

20. Na drugem mestu je Splošno sodišče na podlagi take razlage člena 13(2) osnovne uredbe v točkah od 94 do 119 izpodbijane sodbe preverilo, ali je Komisija lahko, ne da bi napačno uporabila pravo, sklepala, da so bili deli za kolesa, ki so prišli s Šrilanke, v resnici kitajskega porekla.

21. Splošno sodišče je tako v točkah od 94 do 106 izpodbijane sodbe zavrnilo prvi del edinega tožbenega razloga družbe Kolachi v zvezi z dokazno vrednostjo potrdil o poreklu, torej „obrazcev A“. Ta del izpodbijane sodbe ni predmet pritožbe.

22. Nasprotno pa je Splošno sodišče v točkah od 107 do 119 izpodbijane sodbe sprejelo drugi del edinega tožbenega razloga družbe Kolachi in ugotovilo, da je Komisija s tem, da je za dele za kolesa, kupljene na Šrilanki, „po analogiji“ uporabila člen 13(2)(b) osnovne uredbe, da bi v okviru dejavnosti sestavljanja v Pakistanu preverila njihovo poreklo, napačno uporabila pravo. S tem je namreč Komisija po mnenju Splošnega sodišča dejansko preučila, ali se je pri proizvodnji delov za kolesa na Šrilanki izogibalo protidampinškim ukrepom, ki so veljali za kolesa s poreklom iz Kitajske, kar pa vendarle ni bilo predmet zadevne preiskave. Po drugi strani naj bi „po analogiji“ uporabila določbo, in sicer člen 13(2)(b) osnovne uredbe, ki naj ne bi bila pravilo o poreklu, zato naj je ne bi bilo mogoče uporabiti za določitev porekla blaga.

23. Splošno sodišče je zato razveljavilo sporno uredbo v delu, v katerem se nanaša na družbo Kolachi.

IV. Predlogi strank

24. Komisija je 8. decembra 2017 vložila pritožbo zoper izpodbijano sodbo. S to pritožbo Sodišču predlaga, naj razveljavi izpodbijano sodbo, zavrne tožbo na prvi stopnji in družbi Kolachi naloži plačilo stroškov ali, podredno, naj zadevo vrne v ponovno odločanje Splošnemu sodišču, odločitev o stroških v obeh postopkih pa pridrži.

25. Družba Kolachi v odgovoru na pritožbo Sodišču predlaga, naj pritožbo v celoti zavrne ali, podredno, popravi izpodbijano sodbo in potrdi njen izrek. Predlaga tudi, naj se Komisiji naloži, naj nosi svoje stroške, nastale v okviru pritožbe, in stroške, ki jih je priglasila družba Kolachi, ter naj se združenju EBMA naloži, naj nosi svoje stroške, nastale v okviru pritožbe.

26. Združenje EBMA Sodišču predlaga, naj razveljavi izpodbijano sodbo, zavrne pravno sredstvo na prvi stopnji in družbi Kolachi naloži plačilo stroškov, nastalih v obeh postopkih, ali, podredno, naj zadevo vrne Splošnemu sodišču v ponovno odločanje, odločitev o stroških postopka na prvi stopnji pridrži in družbi Kolachi naloži, naj nosi stroške, nastale v pritožbenem postopku.

V. Analiza pritožbe

A. Kratek povzetek trditev strank

27. Komisija, ki jo podpira združenje EBMA, v utemeljitev pritožbe navaja en sam pritožbeni razlog, razdeljen na dva dela, ki se nanašata na napačno uporabo prava pri razlagi člena 13 osnovne uredbe. Ta pritožbeni razlog se nanaša na točke od 83 do 93 in od 107 do 119 izpodbijane sodbe.

28. Komisija se sklicuje predvsem na razlago Splošnega sodišča, ( 12 ) ki naj bi v bistvu postavilo domnevo, da se za posamezni del šteje, da „prihaja iz“ države v smislu člena 13(2)(a) osnovne uredbe, samo kadar je iz te države uvožen, povedano drugače, kadar je bil iz nje poslan, razen če Komisija ne dokaže, da je ta del „s poreklom“ iz države, za katero velja protidampinški ukrep.

29. Komisija v prvem delu edinega pritožbenega razloga navaja, da je ta razlaga napačna, saj naj bi pomenila, da je mogoče „izvor“ delov, uporabljenih za sestavljanje, dokazati le s pravili o poreklu, kar naj ne bi imelo nobene podlage v besedilu člena 13 osnovne uredbe in naj bi bilo v nasprotju z željo zakonodajalca ob sprejetju ureditve za preprečitev izogibanja. S to določbo naj bi bila namreč vzpostavljena pravna ureditev, ki je ločena in neodvisna od pravil o poreklu. Poleg tega naj bi se z razlago, ki jo je uporabilo Splošno sodišče, zmanjšala učinkovitost instrumenta za preprečitev izogibanja. Merila, določena s pravili o poreklu, naj bi bilo namreč treba preveriti za vsak posamezni del, kar naj v okviru preiskave proti izogibanju ne bi bilo mogoče.

30. Komisija v drugem delu trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker naj bi s svojo razlago člena 13(2) osnovne uredbe omejevalo dokazno sredstvo, ki ga lahko uporabi pri dokazovanju „izvora“ delov, uporabljenih za dejavnosti sestavljanja, iz države, za katero veljajo protidampinški ukrepi, tako da tega ne more dokazati drugače kot s pravili o poreklu.

31. Družba Kolachi izpodbija trditve Komisije. V zvezi s prvim delom poudarja, da besedna zveza „prihajajo iz“ ni opredeljena niti v osnovni uredbi niti v prejšnjih uredbah. Tako naj ta pojem ne bi bil samostojen, ampak naj bi ga bilo treba razlagati glede na podobne pojme zakonodaje Unije, med katerimi naj bi bil zlasti carinski pojem „poreklo“, kar naj bi bilo sicer razvidno iz člena 13(5) osnovne uredbe.

32. Poleg tega naj bi Komisija napačno razumela izpodbijano sodbo. Splošno sodišče naj ne bi odločilo o dokazovanju izvora, ampak o možnosti, da Komisija „preveri“ poreklo delov. Tako naj ne bi omejilo dokaznih sredstev, ki jih ima na voljo Komisija, poleg tega pa naj ne bi niti ugotovilo, da pojem „izvor“ temelji na pravilih o poreklu. Vsekakor naj bi bila pravila o poreklu, kot se razumejo s carinskimi predpisi, ustrezno merilo za določitev „izvora“ delov. Tako razlago naj bi potrjevale obveznosti Unije v okviru Svetovne trgovinske organizacije (STO). Nasprotno pa naj pragovi, določeni v členu 13(2)(b) osnovne uredbe, ne bi bili upoštevni za določitev porekla dela. Poleg tega naj nikakor ne bi bilo dokazano, da se z razlago, ki jo je uporabilo Splošno sodišče, zmanjšuje učinkovitost pravil o preprečevanju izogibanja.

33. Kar zadeva drugi del, družba Kolachi trdi, da brez izrecne določbe v zvezi z uporabo meril iz člena 13(2)(b) osnovne uredbe za določitev porekla delov taka uporaba ni dovoljena. Ker naj bi taka določba pomenila odstopanje od splošne ureditve na področju uvedbe protidampinških dajatev, naj bi jo bilo treba razlagati ozko. Poleg tega naj ne bi bilo mogoče vzpostaviti nobene logične povezave med merili iz člena 13(2)(b) osnovne uredbe in določitvijo izvora zadevnih delov.

34. Podredno, če bi Sodišče ugotovilo, da je bilo v izpodbijani sodbi napačno uporabljeno pravo, družba Kolachi Sodišču predlaga, naj spremeni obrazložitev izpodbijane sodbe, tako da sklicevanja na poreklo delov nadomesti s sklicevanjem na njihov izvor.

B. Presoja

1. Uvodne ugotovitve

35. Pritožba Komisije, ki jo podpira EBMA, se nanaša tako na ugotovitev Splošnega sodišča v točkah od 107 do 119 izpodbijane sodbe, da je Komisija napačno uporabila pravo, ker je člen 13(2)(b) osnovne uredbe „po analogiji“ uporabila za dele, kupljene na Šrilanki, kot tudi na teoretično/razlagalno premiso, na kateri ta ugotovitev temelji, in sicer na razlago Splošnega sodišča v točkah 83 in 93 navedene sodbe glede pravil o dokazovanju pogojev, določenih s členom 13(2) osnovne uredbe, da se lahko ugotovi obstoj dejavnosti spremljanja, ki pomenijo prakse izogibanja.

36. Menim, da je pred preučitvijo trditev v zvezi z edinim pritožbenim razlogom, ki ga Komisija navaja zoper izpodbijano sodbo, koristno spomniti na nekatera načela v zvezi z ureditvijo Unije na področju izogibanja, kot so določena v sodni praksi.

2. Ureditev Unije na področju izogibanja z vidika sodne prakse

37. Najprej je treba navesti, da ureditev Unije za preprečevanje izogibanja, ki jo vsebuje osnovna uredba, ne temelji na protidampinškem zakoniku iz leta 1994, ( 13 ) temveč jo je Unija sprejela enostransko. ( 14 ) Čeprav se je o vprašanju izogibanja razpravljalo v okviru pogajanj STO-GATT, v okviru tega namreč ni bilo mogoče doseči nobenega sporazuma. ( 15 )

38. Iz tega izhaja, da je ureditev Unije na področju izogibanja, vsebovana v členu 13 osnovne uredbe, regulativni okvir, ki je sicer določen v protidampinški ureditvi Unije, vendar ima svojo posebnost.

39. Kar zadeva cilje te ureditve, je Sodišče že imelo priložnost pojasniti, da je v skladu z namenom in sistematiko osnovne uredbe, zlasti njene uvodne izjave 19 in njenega člena 13, edini namen uredbe o razširitvi protidampinške dajatve zagotoviti njeno učinkovitost in preprečiti izogibanje njeni uporabi ter da je zato ukrep o razširitvi dokončne protidampinške dajatve le pomožni ukrep glede na prvotni akt, s katerim je bila uvedena ta dajatev, ki varuje učinkovito izvajanje dokončnih ukrepov. ( 16 )

40. Zato je treba določbe Unije o preprečevanju izogibanja razlagati z vidika tega cilja, ki je zagotoviti učinkovitost protidampinških ukrepov Unije in preprečiti izogibanje njihovi uporabi.

41. Sodišče je nato v svoji sodni praksi dalo več napotkov glede dokazovanja štirih pogojev, ki morajo biti izpolnjeni, da se dokaže obstoj izogibanja. ( 17 )

42. Sodišče je namreč navedlo, da iz osnovne uredbe, zlasti njenega člena 13(3), izhaja, da dokazno breme, kar zadeva obstoj izogibanja, nosita instituciji. Če se torej instituciji odločita, da bosta protidampinške dajatve, ki sta jih uvedli na uvoz iz nekaterih držav, razširili na drugo državo, morata dokazati, da so izpolnjeni vsi sestavni elementi izogibanja tem dajatvam, kot so navedeni v členu 13(1), tretji stavek, osnovne uredbe. ( 18 )

43. Čeprav ni dvoma, da dokazno breme glede obstoja praks izogibanja nosita instituciji Unije, je treba za določitev pravil o dokaznem standardu v zvezi z izogibanjem vseeno upoštevati dva preudarka, ki izhajata iz sodne prakse.

44. Tako je Sodišče po eni strani navedlo, da je opredelitev izogibanja, vsebovana v členu 13(1) osnovne uredbe, zelo splošna, zato naj bi imeli instituciji široko polje proste presoje. ( 19 ) Priznanje tega polja proste presoje se sklada tudi s široko diskrecijsko pravico, ki jo imata v skladu z ustaljeno sodno prakso instituciji na splošno na področju skupne trgovinske politike in predvsem ukrepov trgovinske zaščite zaradi kompleksnosti gospodarskih, političnih in pravnih razmer, ki jih morata preučiti. ( 20 )

45. To polje proste presoje hkrati še pomeni, da mora biti sodni nadzor omejen na preverjanje, ali so bila postopkovna pravila spoštovana, ali je bilo dejansko stanje, ki se upošteva pri izpodbijani izbiri, pravilno ugotovljeno in ali ne gre za očitno napako pri presoji dejstev ali za zlorabo pooblastil. ( 21 )

46. Po drugi strani je Sodišče tudi poudarilo, da so pristojnosti institucij Unije pri preiskavah glede morebitnega obstoja praks izogibanja precej omejene. Drugače kot na drugih področjih prava Unije, kot je kršitev konkurenčnega prava, ti instituciji nimata pristojnosti, na podlagi katere bi lahko zadevne proizvajalce/uvoznike prisilili k sodelovanju v preiskavi ali predložitvi informacij. Odvisni sta torej od pripravljenosti zainteresiranih strank, da jima prostovoljno predložijo potrebne podatke. ( 22 )

47. Poleg tega take preiskave običajno večinoma potekajo v državah zunaj Unije in pod velikim časovnim pritiskom. V skladu s členom 13(3), drugi pododstavek, osnovne uredbe morajo biti preiskave proti izogibanju namreč končane v devetih mesecih.

48. Nasprotno pa Sodišče še ni imelo priložnosti posebej preučiti pravil o dokazovanju obstoja dejavnosti sestavljanja, ki v skladu s členom 13(2) osnovne uredbe pomenijo prakse izogibanja.

49. V zvezi s tem je edini upoštevni precedens v sodni praksi sodba Starway, na katero se je Splošno sodišče, kot je razvidno iz točke 17 zgoraj, v izpodbijani sodbi oprlo pri razlagi člena 13(2) osnovne uredbe.

50. Splošno sodišče je namreč v sodbi Starway v bistvu odločilo, da morata instituciji Unije v skladu s členom 13(2) osnovne uredbe – da se lahko dejavnost sestavljanja šteje za izogibanje veljavnim protidampinškim ukrepom – dokazati, da deli, ki tvorijo 60 % ali več celotne vrednosti delov sestavljenega izdelka, prihajajo iz države, ki je predmet ukrepov. Nasprotno pa jima ni treba dokazati, da so ti deli s poreklom iz te države. Po drugi strani mora zadevni gospodarski subjekt, če želi, da se njegove dejavnosti sestavljanja ne štejejo za prakse izogibanja, dokazati, da imajo navedeni deli poreklo iz druge države. ( 23 )

3. Razlaga besedne zveze „prihajajo iz“ glede na člen 13(2)(a) osnovne uredbe

51. Trditve, ki jih Komisija ob podpori združenja EBMA navaja zoper izpodbijano sodbo, je treba preučiti z vidika načel, določenih v sodni praksi in predstavljenih v prejšnjem poglavju. Te trditve se najprej nanašajo na razlago Splošnega sodišča v izpodbijani sodbi glede besedne zveze „prihajajo iz“, uporabljene v členu 13(2)(a) osnovne uredbe.

52. V zvezi s tem naj spomnim, da se v skladu s to določbo dejavnosti sestavljanja lahko štejejo za prakse izogibanja veljavnim protidampinškim ukrepom le, če zadevni deli med drugim „prihajajo iz“ države, za katero veljajo ukrepi.

a) Razlogovanje Splošnega sodišča v izpodbijani sodbi

53. Kot je bilo navedeno v točki 18 teh sklepnih predlogov, je Splošno sodišče v točkah 84 in 85 izpodbijane sodbe besedno zvezo „prihajajo iz“, uporabljeno v členu 13(2)(a) osnovne uredbe, razlagalo tako, da jo je izenačilo s pojmom „uvoz“.

54. Tako je glede na razlago Splošnega sodišča za dele mogoče šteti, da „prihajajo iz“ države, za katero veljajo protidampinški ukrepi, v skladu s členom 13(2)(a) osnovne uredbe, le, če so bili uvoženi iz te države. Če so bili zadevni deli – v državo, kjer potekajo dejavnosti sestavljanja – uvoženi iz druge države, bi torej lahko Komisija po mnenju Splošnega sodišča to upoštevala pri analizi, ki jo v smislu člena 13(2)(b) osnovne uredbe opravi za ugotovitev obstoja dejavnosti sestavljanja, ki pomenijo izogibanje protidampinškemu ukrepu, samo v dveh primerih: če je šlo zgolj za tranzit teh delov skozi to drugo (posredniško) državo ali če preveri, da so bili ti deli sicer uvoženi iz druge (posredniške) države, vendar so v resnici s poreklom iz države, za katero veljajo ukrepi.

55. Splošno sodišče torej pri svojem razlogovanju predvideva nekakšno analizo v dveh fazah, ki naj bi jo morala Komisija opraviti za ugotovitev izvora zadevnih delov na podlagi člena 13(2)(a) osnovne uredbe. Najprej naj bi morala ugotoviti, ali so zadevni deli uvoženi iz države, za katero veljajo protidampinški ukrepi. Če to ne drži, lahko nato dalje preveri, ali imajo ti deli, čeprav so uvoženi iz druge države, dejansko poreklo iz države, za katero veljajo ukrepi.

56. Splošno sodišče se je v izpodbijani sodbi pri razlagi besedne zveze „prihajajo iz“ v členu 13(2) osnovne uredbe oprlo na dvojno podlago. Na eni strani se je sklicevalo na dejstvo, da se besedna zveza „prihajajo iz“ v več določbah osnovne uredbe ( 24 ) sistematično izenačuje z izrazom „uvoz“, kar naj bi potrjevala analiza različnih jezikovnih različic teh določb. Po drugi strani se je sklicevalo na cilj učinkovitosti ukrepov za boj proti izogibanju, na katerem temelji člen 13 osnovne uredbe.

b) Razlaga besedne zveze „prihajajo iz“

57. Komisija in združenje EBMA trdita, da Splošno sodišče besedno zvezo „prihajajo iz“ razlaga napačno in v nasprotju z namenom določb o preprečevanju izogibanja.

58. V teh okoliščinah je treba presoditi, ali je razlaga besedne zveze „prihajajo iz“, ki jo je Splošno sodišče uporabilo v izpodbijani sodbi, pravilna.

59. Najprej naj tako kot Splošno sodišče navedem, da v osnovni uredbi zadevna besedna zveza ni opredeljena.

60. V skladu z ustaljeno sodno prakso pa je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi sobesedilo in cilje ureditve, katere del je. ( 25 )

61. Kar zadeva, prvič, dobesedno razlago, naj najprej navedem, da v besedilu člena 13(2)(a) osnovne uredbe ni izrecnega sklicevanja na pojem „uvoz“. Poleg tega se Splošno sodišče, kot je razvidno iz točke 56 teh sklepnih predlogov, pri utemeljitvi razlage zadevne besedne zveze dejansko sploh ni sklicevalo na besedilo določbe, ki to besedno zvezo vsebuje, temveč je dalo prednost sobesedilnemu in teleološkemu pristopu.

62. Vendar v teh okoliščinah nisem prepričan, da odločitev zakonodajalca, da v zadevni določbi v nasprotju z drugimi določbami osnovne uredbe besedne zveze „prihajajo iz“ ne poveže z izrazom „uvoz“, podpira razlago, ki ta pojma izenačuje.

63. Ravno nasprotno, v določbah osnovne uredbe, ki jih navaja Splošno sodišče in v katerih sta ta pojma povezana, besedna zveza „prihajajo iz“ pojasnjuje besedo „izvoz“, saj označuje, od kod uvoz „prihaja“. Nasprotno pa se v členu 13(2)(a) osnovne uredbe besedna zveza „prihajajo iz“ nikakor ne nanaša na izraz „uvoz“, ki ni vsebovan v določbi, ampak se nanaša na zadevne dele. Navedena besedna zveza pojasnjuje izraz „deli“ in pomeni, da morajo zadevni deli, da se lahko upoštevajo pri analizi v zvezi z dejavnostmi sestavljanja, dejansko „prihajati“ iz države, za katero veljajo protidampinški ukrepi.

64. Z umetnim vzpostavljanjem povezave med pojmoma „izvor“ in „uvoz“, bi se dejansko omejil obseg prvega od teh pojmov, čeprav ta povezava ni izrecno predvidena. V dobesednem pomenu namreč izraz „provenir“ v francoščini pomeni tako „prihajati iz“ kot tudi „izvirati iz“. ( 26 ) Razlaga, s katero se pomen tega izraza omeji samo na položaj, ki ustreza prvemu pomenu, v katerem gre za neposredni fizični izvor delov – torej njihov uvoz – iz države, za katero veljajo ukrepi, se znatno omejuje obseg pojma „izvor“. S tako razlago se namreč izključijo vsi položaji, ki ustrezajo drugemu pomenu izraza prihajati in v katerih gre za posredni izvor iz države, za katero veljajo ukrepi, in sicer položaji, v katerih zadevni deli sicer fizično ne prihajajo neposredno iz države, za katero veljajo ukrepi, vendar se lahko zanje vseeno šteje, da izvirajo iz te države.

65. Poleg tega omejevalni razlagi pojma „izvor“, ki jo je uporabilo Splošno sodišče, nasprotuje analiza različnih jezikovnih različic zadevne določbe, in sicer člena 13(2)(a) osnovne uredbe, to je analiza, ki je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ni opravilo. ( 27 )

66. Medtem ko je v več jezikovnih različicah te določbe uporabljen izraz, ki ustreza francoski besedni zvezi „provenir de“ ( 28 ), se namreč druge jezikovne različice, kot sta nemška in italijanska različica, nanašajo izrecno na poreklo delov „iz države, za katero veljajo ukrepi“ ( 29 ), spet v drugih jezikovnih različicah pa so uporabljeni izrazi, ki se zdijo bolj dvoumni, saj se lahko nanašajo tako na izvor kot na poreklo. ( 30 )

67. Iz zgornjih preudarkov izhaja, da dobesedna analiza zadevne določbe prej nasprotuje razlagi, s katero se obseg besedne zveze „prihajajo iz“ omeji le na „uvoz“ iz zadnje države izvoza zadevnih delov.

68. Nasprotno pa pristop, pri katerem se upoštevajo tako različni pomeni glagola „prihajati“ kot tudi različne jezikovne različice zadevne določbe, bolj podpira širšo razlago tega pojma, ki presega zgolj pojem uvoza in vključuje tako neposredni kot tudi posredni izvor zadevnih delov iz države, za katero veljajo protidampinški ukrepi.

69. Na drugem mestu, kar zadeva okvir zadevne določbe, je treba navesti, da ker ureditev Unije na področju izogibanja, podana v členu 13 osnovne uredbe, kot izhaja iz točk 37 in 38 teh sklepnih predlogov, ne temelji na protidampinškem zakoniku iz leta 1994, jo je treba šteti za poseben regulativni okvir v pravu Unije na protidampinškem področju.

70. V teh okoliščinah menim, da če želi Splošno sodišče razlago člena 13(2) osnovne uredbe utemeljiti s sklicevanjem na druge določbe iste uredbe, pri čemer bi lahko nekatere med njimi pomenile prenos posameznih obveznosti iz protidampinškega zakonika iz leta 1994 v pravo Unije, ( 31 ) mora pojasniti, zakaj naj bi bilo tako sklicevanje upravičeno, česar v obravnavani zadevi ni storilo.

71. Tudi ta preudarek torej nasprotuje razlogovanju Splošnega sodišča, s katerim je poskušalo utemeljiti izenačitev pojma „izvor“ s pojmom „uvoz“.

72. Na tretjem mestu omejevalna razlaga besedne zveze „prihajajo iz“, ki jo je Splošno sodišče uporabilo v izpodbijani sodbi, po mojem mnenju ni v skladu s ciljem ureditve Unije za preprečevanje izogibanja, ki je glede na točki 39 in 40 teh sklepnih predlogov zagotoviti učinkovitost protidampinških ukrepov Unije in preprečiti izogibanje tem ukrepom.

73. V zvezi s tem je treba navesti, da je, kot sem pojasnil v točki 1 teh sklepnih predlogov, v sedanjih gospodarskih razmerah, za katere so značilne vse večja globalizacija mednarodne trgovine in večje možnosti podjetij za selitev proizvodnje, zlasti tehnološko manj naprednega blaga, razmeroma preprosto izvajati vse bolj zapletene oblike izogibanja. V takih okoliščinah je ključno, da ima Unija na voljo instrumente za zaščito trgovine, s katerimi se lahko učinkovito odzove na take izzive in svojo industrijo učinkovito zaščiti pred dampinškim uvozom izdelkov. Določbe o preprečevanju izogibanja, ki jih vsebuje člen 13 osnovne uredbe, je treba razlagati s tega zornega kota.

74. V okviru tega naj navedem, da Komisija lahko z razlago besedne zveze „prihajajo iz“ v členu 13(2)(a) osnovne uredbe, ki jo je uporabilo Splošno sodišče, že na podlagi ugotovitve fizičnega premika (torej preprostega uvoza) delov iz države, za katero veljajo ukrepi, v državo sestavljanja, šteje, da deli „prihajajo“ iz prve države.

75. Čeprav drži, kot je Splošno sodišče navedlo v točki 85 izpodbijane sodbe, da se s takim pristopom poenostavlja dokazovanje pogoja „izvora“ v primerih izogibanja s sestavljanjem delov, ki bi jih lahko opredelili kot „klasične“, to je v primerih, ko so deli, ki se na koncu sestavijo v izdelek, uvoženi neposredno iz države, za katero veljajo ukrepi.

76. V takih primerih namreč ta razlaga pomeni, da preprosta ugotovitev Komisije o uvozu delov iz države, za katero veljajo ukrepi, zbudi neke vrste domnevo o „izvoru“ iz te države, ki jo lahko zadevni gospodarski subjekti morebiti ovržejo. ( 32 )

77. Vendar je položaj popolnoma drugačen v primeru „zapletenih“ praks izogibanja v obliki zaporednih ali mnogoštevilnih dejavnosti sestavljanja v različnih državah, pri čemer morajo te prakse prav tako spadati na področje uporabe ureditve za preprečitev izogibanja iz člena 13 osnovne uredbe.

78. Drugače kot pri „klasičnih“ dejavnostih sestavljanja namreč pri „zapletenih“ praksah izogibanja razlaga besedne zveze „prihajajo iz“, ki jo je uporabilo Splošno sodišče, zbudi neke vrste domnevo, da zadevni deli „prihajajo“ – v skladu s členom 13(2)(a) osnovne uredbe – iz države uvoza. To pomeni, da v skladu s pristopom v dveh fazah, ki ga je uporabilo Splošno sodišče, v takih primerih tudi ob močnih indicih, ki lahko upravičeno vzbujajo sume glede obstoja praks izogibanja, breme ugotavljanja ( 33 ) porekla navedenih delov nosita instituciji Unije, in ne zadevni gospodarski subjekti.

79. S takim pristopom pa se znatno poveča dokazno breme institucij Unije, ki morata dokazati obstoj praks izogibanja v obliki zapletenih dejavnosti sestavljanja. Tak pristop je poleg tega v nasprotju s tistim, ki je bil uporabljen v sodbi Starway, na katero se je sklicevalo samo Splošno sodišče. ( 34 )

80. Po mojem mnenju razlage, s katero se znatno povečuje dokazno breme glede obstoja izogibanja, ki ga imata instituciji Unije, ni mogoče šteti za skladno s ciljem učinkovitosti, na katerem temeljijo pravila o preprečevanju izogibanja, povzeta v točkah 39, 40 in 72 teh sklepnih predlogov. To še toliko bolj velja ob upoštevanju preudarkov, predstavljenih v točkah 46 in 47 teh sklepnih predlogov, v zvezi z naravo preiskav proti izogibanju in pristojnosti institucij Unije v tem okviru.

81. Poleg tega in na četrtem mestu, kot je upravičeno navedla Komisija, se razlaga člena 13(2) osnovne uredbe, s katero je dokazno breme glede porekla uvoženih delov naloženo institucijama Unije, zdi v nasprotju z željo zakonodajalca, da od institucij ne zahteva dokazov glede porekla – v tehničnem smislu carinske zakonodaje – zadevnih delov pri dejavnostih sestavljanja. Čeprav so namreč pravila Unije o preprečevanju izogibanja prvotno določala možnost razširitve dokončnih protidampinških dajatev v primeru sestavljanja „delov […] s poreklom iz države izvoza izdelka, za katerega velja protidampinška dajatev“, ( 35 ) je bil od sprejetja Uredbe (ES) št. 3283/94 ( 36 ) izraz „poreklo“ v določbi, ki se nanaša na dejavnosti sestavljanja, zamenjan z besedno zvezo „prihajajo iz“, tako da je mogoče razumno sklepati, da taka sprememba izraža željo zakonodajalca, da se v tem okviru odreče pojmu „poreklo“ v tehničnem smislu ( 37 ) in da v zvezi s tem vidikom spremeni pogoje za ugotovitev obstoja dejavnosti izogibanja. ( 38 ) To pomeni, da po začetku veljavnosti teh novih pravil, potrjenih v različici osnovne uredbe, ki se uporablja v tej zadevi, institucijama Unije ni več treba ugotavljati „porekla“ delov v tehničnem smislu carinskih predpisov, temveč morata zgolj dokazati, da izvirajo iz države, za katero veljajo ukrepi, kar pomeni, da je treba pojem „izvor“ razumeti prožneje in širše od pojma „poreklo“. ( 39 )

82. Skratka, iz vseh zgornjih preudarkov po mojem mnenju izhaja, da je napačna omejevalna razlaga besedne zveze „prihajajo iz“ v členu 13(2)(a) osnovne uredbe, ki jo je Splošno sodišče uporabilo v točkah 84 in 85 izpodbijane sodbe in s katero se ta besedna zveza izenačuje s pojmom „uvoz“.

83. Nasprotno, menim, da iz dobesedne, sobesedilne, teleološke in zgodovinske razlage te določbe izhaja, da je treba besedno zvezo „prihajajo iz države, ki je predmet […] ukrepov“ razlagati široko, tako da pojem „prihajajo iz“ zajema tako neposredni izvor zadevnih delov kot tudi njihov posredni izvor iz te države.

4. Pravila o dokazovanju obstoja praks izogibanja v obliki dejavnosti sestavljanja na podlagi člena 13(2) osnovne uredbe

84. Komisija bi morala po potrebi preveriti, ali je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi svojo določitev pravil o dokazovanju, na podlagi katerega morata instituciji Unije ugotoviti obstoj praks izogibanja v obliki dejavnosti sestavljanja na podlagi člena 13(2) osnovne uredbe, oprlo na razlago besedne zveze „prihajajo iz“ in razlikovanja, ki iz tega izhaja, med izvorom zadevnih delov, ki je po mnenju Splošnega sodišča rezultat uvoza na eni strani in poreklom teh delov na drugi strani.

85. Komisija, ki jo podpira združenje EBMA, v pritožbi izpodbija tudi ta vidik izpodbijane sodbe.

86. V zvezi s tem naj najprej opozorim, da je Sodišče – kot je razvidno iz točk 41 in 42 teh sklepnih predlogov – že navedlo, da dokazno breme glede obstoja izogibanja nosita instituciji Unije. Kljub temu je treba preveriti, kako je treba to dokazno breme konkretno izvajati in kakšen dokazni standard se od institucij zahteva v različnih okoliščinah, ki se lahko pojavijo.

87. V tem okviru menim, da je nujno razlikovati med dvema vrstama primerov: na eni strani so primeri, ki sem jih poimenoval „klasična“ izogibanja, in sicer tisti, v katerih zadevni deli – ki se na koncu sestavijo v končni izdelek – prihajajo neposredno iz države, za katero veljajo protidampinški ukrepi, na drugi strani pa so primeri „zapletenih“ dejavnosti izogibanja v obliki zaporednih ali mnogoštevilnih dejavnosti sestavljanja v eni ali več različnih državah, v katerih gre za posredni izvor zadevnih delov iz države sestavljanja.

88. Pri prvi vrsti primerov je za dokaz neposrednega izvora zadevnih delov iz države, za katero veljajo ukrepi, po mojem mnenju dovolj, kot je Splošno sodišče odločilo v izpodbijani sodbi ter kot je razvidno iz točk od 74 do 76 teh sklepnih predlogov, da Komisija ugotovi, da so bili zadevni deli uvoženi iz države, za katero veljajo protidampinški ukrepi. V takem primeru lahko zadevni gospodarski subjekti po ugotovitvi neposrednega izvora teh delov še vedno ovržejo domnevo o neposrednem poreklu, ki izhaja iz uvoza delov iz države, za katero veljajo ukrepi, tako da dokažejo, da imajo zadevni deli dejansko poreklo iz druge države. ( 40 )

89. Taka določitev pravil o dokazovanju v tovrstnih primerih je po mojem mnenju popolnoma v skladu s ciljem učinkovitosti pravil o preprečevanju izogibanja.

90. Vendar pa pri drugi vrsti primerov, in sicer v primerih, ko se instituciji srečata s posrednim izvorom zadevnih delov iz države, za katero veljajo ukrepi, v drugih primerih, kot je primer preprostega tranzita delov prek posredniške države, obstoja zapletenih praks izogibanja, ki vključujejo več dejavnosti sestavljanja, ni mogoče dokazovati tako neposredno.

91. Če pa bi se med preiskavo izkazalo, da so deli, ki se na koncu sestavijo v končni proizvod, sicer uvoženi iz druge države, za katero ne veljajo ukrepi, vendar je med njimi dejansko veliko delov, ki so bili prvotno proizvedeni v državi, za katero veljajo ukrepi, ali katerih velik del je bil proizveden iz elementov ali materialov, ki imajo poreklo iz te države, se lahko dokazni standard, ki se od Komisije zahteva za ugotovitev dejavnosti izogibanja, po mojem mnenju omili.

92. V takih okoliščinah je namreč po mojem mnenju smiselno, da se lahko Komisija opre na „vrsto skladnih indicev“, ( 41 ) da ugotovi posredni izvor teh delov iz države, za katero veljajo ukrepi, na podlagi člena 13(2)(a) osnovne uredbe, in jih upošteva pri analizi, ki jo opravi na podlagi člena 13(2)(b) navedene uredbe. Obstoj povezav med družbami, vključenimi v različne faze proizvodne verige, sodelovanje katere od teh družb pri prejšnjih praksah izogibanja in podatki o nizki dodani vrednosti pri vmesnem sestavljanju spadajo med indice, ki jih lahko Komisija v takem primeru upošteva pri analizi v zvezi z ugotavljanjem posrednega izvora zadevnih delov.

93. Ko Komisija v takem primeru na podlagi „vrste skladnih indicev“ ugotovi, da zadevni deli posredno prihajajo iz države, za katero veljajo ukrepi na podlagi člena 13(2)(a) osnovne uredbe, lahko zadevni gospodarski subjekt še vedno dokaže, da imajo ti deli, čeprav so uvoženi iz posredniške države in jih v precejšnji meri sestavljajo deli s poreklom iz države, za katero veljajo ukrepi, oziroma so bili v precejšnji meri proizvedeni iz elementov ali materialov s poreklom iz te države, in to kljub obstoju pomembnih indicev, ki jasno potrjujejo sum obstoja izogibanja, dejansko poreklo iz navedene posredniške oziroma druge države. Navedeni gospodarski subjekt lahko v ta namen predloži zanesljiva spričevala, ki potrjujejo poreklo zadevnih proizvodov iz posredniške države. Dokaže lahko tudi, da so bili ti deli v posredniški državi dejansko tako zelo predelani, da se je spremenila njihova narava, in da so te vmesne obdelave temeljile na objektivnih ekonomskih razlogih, ki so upravičevali obstoj proizvodne verige v več državah.

94. S tako opredelitvijo pravil o dokazovanju v primeru mnogoštevilnih dejavnosti sestavljanja se po mojem mnenju lahko upošteva načelo, v skladu s katerim morata instituciji Unije dokazati prakse izogibanja, hkrati pa je tudi v skladu s ciljem učinkovitosti pravil o preprečevanju izogibanja. Prav tako se upoštevajo posebna narava pooblastil, ki jih imata instituciji Unije v okviru preiskav proti izogibanju, in časovni pritiski, ki sta jim ti instituciji izpostavljeni v tovrstnih preiskavah, kot je bilo opozorjeno v točkah 46 in 47 teh sklepnih predlogov.

95. Nasprotno pa pristop v dveh fazah, ki ga priporoča Splošno sodišče in je opisan v točkah 54 in 55 teh sklepnih predlogov, temelji na napačni razlagi člena 13(2) osnovne uredbe.

5. Predlog

96. Na določitvi pravil o dokazovanju izogibanja, ki izhajajo iz po mojem mnenju napačne razlage pojma „izvor“ v izpodbijani sodbi, temelji celotno sklepanje, na podlagi katerega je Splošno sodišče ugotovilo, da je Komisija napačno uporabila pravo in da je zato treba sporno uredbo razveljaviti. Ker so bili po mnenju Splošnega sodišča zadevni deli uvoženi – in so torej z njegovega zornega kota „prihajali“ – s Šrilanke, je torej Komisija morala preveriti njihovo kitajsko poreklo, če jih je želela upoštevati pri analizi dejavnosti sestavljanja na podlagi člena 13(2)(b) osnovne uredbe. Tako naj bi s preverjanjem kitajskega porekla teh delov domnevno napačno uporabila pravo, ker naj bi v ta namen „po analogiji“ uporabila merila iz člena 13(2)(b) osnovne uredbe.

97. Iz tega izhaja, da je Splošno sodišče zaradi napačne razlage besedne zveze „prihajajo iz“ napačno določilo pravila o dokazovanju za ugotovitev obstoja zapletenih praks izogibanja s sestavljanjem na podlagi člena 13(2) osnovne uredbe, ta ugotovitev pa je podlaga za ugotovitev Splošnega sodišča, da je Komisija napačno uporabila pravo.

98. V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je bilo v izpodbijani sodbi večkrat napačno uporabljeno pravo pri razlagi člena 13(2) osnovne uredbe, zaradi česar je omajana podlaga za ugotovitev Splošnega sodišča v izpodbijani sodbi. Iz tega po mojem mnenju izhaja, da je treba pritožbi, ki jo je ob podpori združenja EBMA vložila Komisija, ugoditi in posledično razveljaviti izpodbijano sodbo. ( 42 )

VI. Tožba na prvi stopnji

99. V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko to ob morebitni razveljavitvi odločitve Splošnega sodišča samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje. Menim, da je v obravnavanem primeru tako.

100. Družba Kolachi je v utemeljitev svoje tožbe na prvi stopnji navedla en tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 13(2)(b) osnovne uredbe. Komisiji je v bistvu očitala, prvič, da je to določbo uporabila za proizvodne dejavnosti na Šrilanki, medtem ko se je preiskava nanašala na domnevno izogibanje s sestavljanjem v Pakistanu, drugič, da je napačno uporabila pravo, ker je navedeno določbo obravnavala kot pravilo o poreklu, in tretjič, da ni sprejela nobenega ukrepa za uporabo pravil o poreklu, določenih s carinsko zakonodajo Unije.

101. V zvezi s tem je treba najprej navesti, da je po informacijah, ki jih je med preiskavo zagotovila sama družba Kolachi, 93 % delov, uporabljenih pri sestavljanju koles v Pakistanu, dobavil posrednik, družba Flying Horse. Ti deli so bili uvoženi deloma – kar predstavlja 46 % vseh sestavljenih delov – iz Kitajske in deloma – kar predstavlja 47 % vseh sestavljenih delov – s Šrilanke. Preiskava je pokazala, da je večino delov, uvoženih s Šrilanke in kupljenih od družbe Flying Horse, in sicer okvirje, vilice, platišča iz zlitine in plastična kolesa, dejansko proizvedla družba Great Cycles, pri čemer je uporabila precejšen del kitajskih materialov. Poleg tega je bilo s preiskavo ugotovljeno, da je bila družba Great Cycles povezana z družbo Kolachi, ki je bila pred tem vpletena v dejavnosti izogibanja. Kot je razvidno iz uvodne izjave 99 sporne uredbe, je Komisija ugotovila tudi, da so bile povezave med družbama Flying Horse in Kolachi sumljive. Vse te okoliščine so dokazane in jih družba Kolachi ne zanika. Družba Kolachi je na obravnavi na podlagi podrobnih vprašanj, ki so ji bila postavljena, celo izrecno potrdila, da so bili deli, obdelani na Šrilanki, „spremenjeni“ v dele kitajskega porekla.

102. Uvodne izjave od 98 do 101 sporne uredbe, v katerih je Komisija ugotovila, da je družba Kolachi posredovala v dejavnostih sestavljanja, ki pomenijo prakse izogibanja v skladu s členom 13(2) osnovne uredbe, je treba presojati ob upoštevanju ugotovitev na podlagi preiskave.

103. Iz uvodnih izjav 98 in 99 sporne uredbe je razvidno, da je Komisija ugotovila, da so deli, ki jih je družba Kolachi kupila od družbe Flying Horse, čeprav so bili uvoženi s Šrilanke, dejansko (posredno) prihajali iz Kitajske v smislu člena 13(2)(a) osnovne uredbe, na podlagi naslednjih elementov: po eni strani na podlagi ugotovitve, da družbi Kolachi ni uspelo dokazati šrilanškega porekla teh delov, ( 43 ) in po drugi strani na podlagi več indicev, ki so vzbujali dvom o povezavah med družbo Flying Horse kot posrednico družbe, povezane z družbo Kolachi – to je Great Cycles – in samo družbo Kolachi. Komisija je na podlagi teh elementov v zadnjem stavku uvodne izjave 99 sporne uredbe ugotovila, da so bila v obravnavani zadevi izpolnjena merila iz člena 13(2)(b) osnovne uredbe.

104. Šele v odgovoru na trditev družbe Kolachi, kot je povzeta v zadnjem stavku uvodne izjave 100 sporne uredbe, ki je Komisiji očitala uporabo člena 13(2)(b) osnovne uredbe kot pravila o poreklu, je ta v zadnjem stavku uvodne izjave 101 sporne uredbe najprej opozorila, da „člen 13(2)(b) osnovne uredbe sam po sebi dejansko ni pravilo o poreklu“, in ugotovila, da je „glede na to, da je bilo več kot 60 % surovin za proizvodnjo teh delov iz Kitajske in da je dodana vrednost znašala manj kot 25 % proizvodnih stroškov, upravičeno sklepala, da so tudi ti deli prišli iz Kitajske“.

105. Glede na vse elemente, ki izhajajo iz preiskave, in razumevanje sporne uredbe menim, prvič, da je Komisija na podlagi pravil o dokazovanju „zapletenih“ dejavnosti sestavljanja, ki sem jih predlagal v točkah od 91 do 93 teh sklepnih predlogov, v obravnavani zadevi lahko povsem upravičeno ugotovila, da so deli, kupljeni od družbe Flying Horse in uvoženi s Šrilanke, proizvedla pa jih je družba Great Cycles, posredno prišli iz Kitajske. Po eni strani se je namreč izkazalo, da so bili navedeni deli na Šrilanki v precejšnji meri proizvedeni iz kitajskih elementov in materialov. Po drugi strani je Komisija razpolagala z vrsto skladnih indicev, ki so jasno potrjevali sum, da je družba Kolachi posredovala v zapletenih dejavnostih izogibanja. V takih okoliščinah bi morala družba Kolachi na podlagi navedenih pravil o dokazovanju dokazati šrilanško poreklo zadevnih delov, kar ji zanesljivo ni uspelo.

106. Iz tega izhaja, drugič, da Komisiji v takih okoliščinah za določitev posrednega izvora zadevnih delov iz Kitajske nikakor ni bilo treba preveriti njihovega porekla, tako da bi uporabila katero koli pravilo o poreklu na podlagi carinske zakonodaje ali „po analogiji“ uporabila merila iz člena 13(2)(b) osnovne uredbe kot pravilo o poreklu.

107. Tretjič, po mojem mnenju je iz upoštevnih uvodnih izjav sporne uredbe razvidno, da Komisija nikakor ni „po analogiji“ uporabila meril iz člena 13(2)(b) osnovne uredbe kot pravila o poreklu, da bi določila posredni izvor zadevnih delov iz Kitajske. Ugotovitev o posrednem izvoru teh delov iz Kitajske namreč izhaja iz izrecnih ugotovitev Komisije v zadnjem stavku uvodne izjave 98 in predzadnjem stavku uvodne izjave 99 sporne uredbe na podlagi pomembnih indicev, s katerimi je razpolagala. To, da je Komisija v odgovoru na podrobno trditev, ki jo navaja družba Kolachi, ugotovila tudi, da so merila iz člena 13(2)(b) osnovne uredbe izpolnjena tudi glede zadevnih delov, obdelanih na Šrilanki, je le dodaten indic, s katerim je mogoče še dodatno podpreti ugotovitev, do katere je že prišla Komisija, in ki bi ga morala družba Kolachi po potrebi ovreči s predložitvijo zanesljivih dokazov o šrilanškem poreklu navedenih delov.

108. Iz vseh zgornjih preudarkov po mojem mnenju izhaja, da je treba vse tri očitke iz edinega tožbenega razloga družbe Kolachi zavrniti in posledično v celoti zavrniti ničnostno tožbo, ki jo je vložila družba Kolachi.

VII. Stroški

109. Sodišče v skladu s členom 184(2) Poslovnika Sodišča odloči o stroških, če je pritožba utemeljena in samo dokončno odloči v sporu. V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se uporablja za pritožbeni postopek na podlagi člena 184(1) istega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.

110. Če se bo Sodišče strinjalo z mojo presojo v zvezi s pritožbo Komisije, bo neuspela stranka družba Kolachi. Ker sta v teh okoliščinah Komisija in združenje EBMA predlagala, naj se družbi Kolachi naloži plačilo stroškov, Sodišču predlagam, naj zadnjenavedeni naloži plačilo stroškov, ki sta jih Komisija in združenje EBMA priglasila v postopku na prvi stopnji in v tem pritožbenem postopku.

VIII. Predlog

111. Glede na zgornje preudarke Sodišču predlagam, naj odloči tako: 1. Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 10. oktobra 2017, Kolachi Raj Industrial/Komisija (T‑435/15, EU:T:2017:712), se razveljavi. 2. Ničnostna tožba, ki jo je družba Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd vložila pri Splošnem sodišču v zadevi T‑435/15, se zavrne. 3. Družbi Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd se naloži plačilo stroškov, ki sta jih Evropska komisija in združenje European Bicycle Manufacturers Association (EBMA) priglasila na prvi stopnji in v pritožbenem postopku.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) EU:T:2017:712.

( 3 ) Izvedbena uredba Komisije z dne 18. maja 2015 o razširitvi dokončne protidampinške dajatve, uvedene z Uredbo Sveta (EU) št. 502/2013 na uvoz koles s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na uvoz koles, poslanih iz Kambodže in Pakistana ter s Filipinov, ne glede na to, ali so deklarirana kot izdelki s poreklom iz Kambodže ali Pakistana ali s Filipinov ali ne (UL 2015, L 122, str. 4).

( 4 ) Uredba Sveta z dne 30. novembra 2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL 2009, L 343, str. 51, in popravek v UL 2010, L 7, str. 22), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 37/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2014 (UL 2014, L 18, str. 1) (v nadaljevanju: osnovna uredba).

( 5 ) Glej Uredbo Sveta (EU) št. 502/2013 z dne 29. maja 2013 o spremembi Izvedbene uredbe (EU) št. 990/2011 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz koles s poreklom iz Ljudske republike Kitajske po vmesnem pregledu v skladu s členom 11(3) Uredbe (ES) št. 1225/2009 (UL 2013, L 153, str. 17). Za sklice na prejšnje uredbe glej točke od 1 do 5 izpodbijane sodbe.

( 6 ) Izvedbena uredba Sveta z dne 29. maja 2013 o razširitvi dokončne protidampinške dajatve, uvedene z Izvedbeno uredbo (EU) št. 990/2011 na uvoz koles s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na uvoz koles, poslanih iz Indonezije, Malezije, Šrilanke in Tunizije, ne glede na to, ali so deklarirani kot izdelek s poreklom iz Indonezije, Malezije, Šrilanke in Tunizije ali ne (UL 2013, L 153, str. 1).

( 7 ) Glej točko 8 izpodbijane sodbe.

( 8 ) Glej točki 9 in 11 izpodbijane sodbe.

( 9 ) Točki 12 in 13 izpodbijane sodbe.

( 10 ) Glej člen 1(1) sporne uredbe.

( 11 ) Sklep predsednika sedmega senata Splošnega sodišča z dne 9. marca 2016.

( 12 ) Komisija se sklicuje predvsem na točke 83, 87, 92 in 108 izpodbijane sodbe.

( 13 ) Sporazum o izvajanju člena VI splošnega sporazuma o carinah in trgovini iz leta 1994 (UL 1994, L 336, str. 103) iz Priloge 1A k Sporazumu o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije, ki je bil odobren s Sklepom Sveta 94/800/ES z dne 22. decembra 1994 o sklenitvi sporazumov, doseženih v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj (1986–1994), v imenu Evropske skupnosti, v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti (UL 1994, L 336, str. 1).

( 14 ) Glej uvodno izjavo 19 osnovne uredbe. V zvezi s tem glej sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Mengozzija v združenih zadevah Maxcom in drugi/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P in C‑259/15 P, EU:C:2016:712, točka 5), ter sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, točki 10 in 11).

( 15 ) V zvezi s tem glej uvodno izjavo 19 osnovne uredbe.

( 16 ) Glej sodbi z dne 6. junija 2013, Paltrade (C‑667/11, EU:C:2013:368, točka 28), in z dne 17. decembra 2015, APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828, točki 50 in 53). V zvezi s tem glej tudi uvodno izjavo 19 osnovne uredbe in točko 85 sodbe Starway.

( 17 ) Iz opredelitve pojma v členu 13(1), tretji stavek, osnovne uredbe izhaja, da morajo biti za to, da se dokaže obstoj izogibanja, izpolnjeni štirje pogoji: prvič, obstajati mora sprememba v trgovinskih vzorcih med zadevno tretjo državo in Unijo, drugič, do te spremembe mora priti zaradi praks, postopkov ali dejavnosti, za katere razen uvedbe dajatve ni zadostnega vzroka ali niso gospodarsko upravičeni, tretjič, obstajati morajo dokazi o škodi, in četrtič, obstajati morajo dokazi o dampingu.

( 18 ) Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Mengozzija v združenih zadevah Maxcom in drugi/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P in C‑259/15 P, EU:C:2016:712, točka 45 in navedena sodna praksa), ter v istem smislu sodbo z dne 26. januarja 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P in C‑259/15 P, EU:C:2017:61, točke od 56 do 58).

( 19 ) Glej sodbo z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 48).

( 20 ) Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Mengozzija v združenih zadevah Maxcom in drugi/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P in C‑259/15 P, EU:C:2016:712, točka 44), ter sodbi z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točka 29), in z dne 26. januarja 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P in C‑259/15 P, EU:C:2017:61, točka 54 in navedena sodna praksa).

( 21 ) Prav tam.

( 22 ) Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Mengozzija v združenih zadevah Maxcom in drugi/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P in C‑259/15 P, EU:C:2016:712, točka 49 in navedena sodna praksa).

( 23 ) Glej točke 84, 85 in 88 sodbe Starway ter točke od 79 do 81 izpodbijane sodbe.

( 24 ) Splošno sodišče v točki 84 izpodbijane sodbe posebej omenja uvodno izjavo 8 ter člen 2(7)(a), člen 3(4), člen 9(5) in (6) ter člen 13(1) osnovne uredbe.

( 25 ) Glej sodbo z dne 12. oktobra 2017, Tigers (C‑156/16, EU:C:2017:754, točka 21 in navedena sodna praksa).

( 26 ) Glej opredelitev izraza „provenir“ v Le petit Larousse illustré, izdaja 2011, Larousse, Pariz. Vendar v tem okviru izraza „poreklo“ ni mogoče razumeti tehnično kot „poreklo“ v smislu carinske zakonodaje. V zvezi s tem glej preudarke glede zgodovinske razlage zadevne določbe v točki 81 v nadaljevanju.

( 27 ) V zvezi s tem naj navedem, da Splošno sodišče ni analiziralo različnih jezikovnih različic zadevne določbe, temveč samo jezikovne različice členov osnovne uredbe, navedenih v točki 84 izpodbijane sodbe in v opombi 24 teh sklepnih predlogov, v katerih se besedna zveza „prihajajo iz“ povezuje z izrazom „uvoz“.

( 28 ) In sicer španska („procedan del“), grška („προέρχονται από“), angleška („are from“), hrvaška („iz“), litovska („nāk no“), latvijska („ira iš“), portugalska („provenientes do“) in romunska („provin din“) različica.

( 29 ) V nemški različici je uporabljen izraz „Ursprung“, v italijanski pa „originari“.

( 30 ) Glej med drugim češko („pochazeji“), poljsko („pochodzą z“) in slovaško različico („pochádzajú z“). Zdi se, da enako velja za besedno zvezo, uporabljeno v estonski različici, „pärinevad riigist“.

( 31 ) V tem okviru se ni nujno opredeliti o vprašanju, ali je namen člena 3(4) ter člena 9(5) in (6) osnovne uredbe prenesti take obveznosti. Kar zadeva člen 9(5) osnovne uredbe, glej sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Mengozzija v zadevi Svet/Growth Energy in Renewable Fuels Association (C‑465/16 P, EU:C:2018:794, točka 184 in naslednje).

( 32 ) Iz sodne prakse namreč izhaja, da kadar instituciji Unije ugotovita obstoj izogibanja na ravni tretje države, lahko zadevni proizvajalci-izvozniki dokažejo, da njihov specifični položaj upravičuje, da se jim odobri izvzetje na podlagi člena 13(4) osnovne uredbe (glej v zvezi s tem sodbo z dne 26. januarja 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia,C‑247/15 P, C‑253/15 P in C‑259/15 P, EU:C:2017:61, točka 59). Ti proizvajalci morajo torej imeti možnost dokazati, da imajo deli, ki „prihajajo iz“ države, za katero veljajo ukrepi, dejansko „poreklo“ iz druge tretje države, tako da njihovega sestavljanja ni mogoče šteti za izogibanje. Splošno sodišče je poleg tega ta pristop uporabilo v sodbi Starway (točke 85, 86 in 88), ki jo je Splošno sodišče obširno navajalo v izpodbijani sodbi (glej zlasti točki 80 in 81 izpodbijane sodbe).

( 33 ) Splošno sodišče v izpodbijani sodbi namesto izraza „ugotavljanje“ ali „dokazovanje“ porekla uporablja izraz „preverjanje“ (glej zlasti točke 87, 92, 107 in 114). Vendar je iz povezanega branja izpodbijane sodbe (zlasti točk od 107 do 114) razvidno, da se navsezadnje z uporabo pristopa v dveh fazah, ki ga priporoča Splošno sodišče in je predstavljen v točkah 54 in 55 teh sklepnih predlogov, v primeru „zapletenih“ dejavnosti sestavljanja dokazno breme glede porekla zadevnih delov v carinskem smislu preloži na instituciji Unije.

( 34 ) Glej točko 50 in opombo 32 teh sklepnih predlogov.

( 35 ) Glej člen 1 Uredbe Sveta (EGS) št. 1761/87 z dne 22. junija 1987 o spremembi Uredbe (EGS) št. 2176/84 o zaščiti proti dumpinškemu ali subvencioniranemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske gospodarske skupnosti (UL 1987, L 167, str. 9), s katerim so bila v pravo Unije uvedena pravila o preprečevanju izogibanja. V zvezi s tem glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, točka 9 in naslednje).

( 36 ) Uredba Sveta z dne 22. decembra 1994 o zaščiti proti dumpinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 10, str. 45).

( 37 ) Tako razumevanje želje zakonodajalca potrjuje delovni dokument Komisije (COM(94) 414 final z dne 5. oktobra 1994, str. 164 in 165), v skladu s katerim „se je izkazalo, da so pravila o poreklu vse manj primerna za obravnavanje očitnih primerov izogibanja“.

( 38 ) Glej v istem smislu točko 83 sodbe Starway.

( 39 ) Ta ugotovitev po mojem mnenju ne more biti omajana z okoliščino, da se je, kot je razvidno iz točke 67 teh sklepnih predlogov, v nekaterih jezikovnih različicah člena 13(2)(a) osnovne uredbe ohranilo sklicevanje na izraz „poreklo“. Kajti, prvič, te različice so med vsemi jezikovnimi različicami osnovne uredbe v manjšini, drugič, razlaga zadevne določbe, v skladu s katero bi morala Komisija pri ugotavljanju izvora v skladu s to določbo dokazati poreklo delov v carinskem smislu, pa bi bila v nasprotju s ciljem ureditve za preprečevanje izogibanja, ki je zagotoviti učinkovitost protidampinških ukrepov, kot je navedeno v točkah 39, 40 in 72 teh sklepnih predlogov. Poleg tega taka obveznost v nasprotju s tem, kar je trdila družba Kolachi, nikakor ne more temeljiti na členu 13(5) osnovne uredbe.

( 40 ) Glej opombo 32 teh sklepnih predlogov.

( 41 ) To merilo za določitev dokaznega standarda, ki se od institucij Unije zahteva za ugotovitev obstoja izogibanja, je enako merilu, priznanemu s sodno prakso, kadar instituciji Unije v primeru nesodelovanja vseh zadevnih strank ali vsaj precejšnjega dela teh strank odločita na podlagi razpoložljivih podatkov. Glej v tem smislu sodbe z dne 4. septembra 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, točke od 35 do 37); z dne 26. januarja 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P in C‑259/15 P, EU:C:2017:61, točke od 63 do 66), ter Maxcom/City Cycle Industries (C‑248/15 P, C‑254/15 P in C‑260/15 P, EU:C:2017:62, točke od 65 do 68).

( 42 ) Ker je zaradi napak Splošnega sodišča pri uporabi prava v zvezi z razlago besedne zveze „prihajajo iz“ in posledične napačne določitve pravil o dokazovanju praks izogibanja s sestavljanjem omajano celotno sklepanje, ki ga je uporabilo Splošno sodišče, predloga za spremembo obrazložitve, ki ga je vložila družba Kolachi in je omenjen v točki 34 teh sklepnih predlogov, nikakor ni mogoče sprejeti.

( 43 ) Glej uvodno izjavo 98 sporne uredbe. To analizo je potrdilo Splošno sodišče in ni bila predmet pritožbe (glej točko 21 teh sklepnih predlogov).