Tožba, vložena 25. februarja 2021 – Mariani in drugi/Parlament

(Zadeva T-124/21)

(2021/C 138/68)

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Tožeče stranke: Thierry Mariani (Pariz, Francija) in 22 drugih tožečih strank (zastopnik: F. Wagner, odvetnik)

Tožena stranka: Evropski parlament

Predlog

Tožeče stranke Splošnemu sodišču predlagajo, naj:

— Razveljavi člen 1 Uredbe (EU, Euratom) 2020/2223 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. decembra 2020 o spremembi Uredbe (EU, Euratom) št. 883/2013 glede sodelovanja z Evropskim javnim tožilstvom in učinkovitosti preiskav Evropskega urada za boj proti goljufijam (UL 2020, L 437, str. 49) in natančneje člen 3(11), člen 4(2)(a) in (b), člen 5(a)(1), člen 7(b)(3a) ter člen 9a, od (1) do (4), ki so s tem členom spremenjeni in dodani;

— Evropskemu parlamentu naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeče stranke v utemeljitev tožbe navajajo en sam pritožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev Listine o temeljnih pravicah Evropske unije (v nadaljevanju: Listina), Evropske konvencije o človeških pravicah, splošnih načel, priznanih v sodni praksi, protokola o privilegijih in imunitetah poslancev, Poslovnika Evropskega parlamenta in Statuta poslancev.

Tožeče stranke trdijo, da izpodbijani akt Evropskemu uradu za boj proti goljufijam (OLAF) dopušča takojšen in nenapovedan dostop do vseh podatkov in prostorov poslancev in njihovih pomočnikov brez naloga neodvisnega sodišča, kot je pravilo v vseh demokratičnih državah.

Tožeče stranke izpodbijani akt grajajo tudi zato, ker po njihovem mnenju uradu OLAF omogoča dostop do naprav v zasebni lasti in do bančnih izpiskov ter bančnih računov poslancev in njihovih pomočnikov.

Tožeče stranke menijo, da bi lahko urad OLAF take preiskave in take preiskovalne postopke sprožil zgolj na osnovi anonimne prijave, ter se bojijo, da ne bi bili poslanci, zlasti kadar pripadajo parlamentarni opoziciji, izpostavljeni pritiskom, izsiljevanju in drugim oblikam ustrahovanja zgolj zaradi anonimnih prijav, kar bi lahko oteževalo njihovo parlamentarno dejavnost.

Tožeče stranke tudi trdijo, da nadzornik za procesna jamstva nikakor ni neodvisni organ, kot je preiskovalni sodnik v razmerju do policistov, ker nadzornika imenuje Komisija in mu zagotovi sredstva. Tožeče stranke ocenjujejo, da tak sistem nikakor ne zagotavlja nepristranosti do opozicijskih poslancev, ki bi lahko bili predmet preiskav urada OLAF.

Tožeče stranke izpodbijani akt grajajo tudi zato, ker je v nasprotju s splošnimi načeli prava Unije, določenimi v členih 7 in 8 Listine, ker uradu OLAF omogoča dostop do informacij, ki se ne tičejo niti njega niti Parlamenta niti katere koli evropske institucije.

Tožeče stranke nazadnje menijo, da je izpodbijani akt v nasprotju s splošnimi načeli prava Unije, določenimi v členih 8 in 9 protokola o privilegijih in imunitetah poslancev, saj izpodbijana uredba uradu OLAF dopušča, da krši poslansko imuniteto, ne da bi sodišče pred tem zahtevalo niti a fortiori doseglo odvzem poslanske imunitete teh poslancev in ne da bi šlo za ravnanje in flagranti. Po mnenju tožečih strank izpodbijana uredba uradu OLAF – in torej Evropskemu parlamentu, ki to zahteva – omogoča, da obide poslansko imuniteto in nedotakljivost za dostop do elementov, do katerih urad OLAF sicer ne bi imel dostopa.