ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 49 PDEU nasprotuje zakonodaji države članice, po kateri je dodelitev starostne pokojnine pogojena s predhodno prekinitvijo plačevanja prispevkov za socialno varnost v zvezi z dejavnostjo, ki se je opravljala v drugi državi članici.

Taka prekinitev plačevanja prispevkov je namreč za delavca, ki uresničuje pravico do prostega gibanja ali pravico do ustanavljanja z opravljanjem poklicne dejavnosti kot zaposlena oseba ali samozaposlena oseba v drugi državi članici, lahko zelo težka ali celo ni mogoča. Natančneje, upravni postopki, ki lahko izhajajo iz te prekinitve v drugi državi članici, lahko takega delavca spodbudijo ali celo prisilijo k temu, da preneha opravljati poklicno dejavnost za nepredvidljivo dolgo obdobje, da bi mu bila priznana starostna pokojnina na podlagi te zakonodaje.

Taka prekinitev pa bi lahko ogrozila nadaljevanje opravljanja poklicne dejavnosti samozaposlene osebe in jo postavila v negotov položaj glede zaposlitve, ker zaradi take prekinitve ne bi imela nikakršnega zagotovila, da bo še naprej opravljala delo ali našla drugo zaposlitev.

Ta prekinitev bi lahko, potem ko bi se navedeni delavec ponovno zaposlil, imela negativne posledice za plačo, kariero in napredovanje tega delavca, kot je na primer izguba pravic do plačanega dopusta, razporeditev na nižje delovno mesto ali krajša delovna doba.

Iz tega izhaja, da lahko taka nacionalna določba osebam, ki prejemajo starostno pokojnino na podlagi bolgarske zakonodaje, prepreči opravljanje poklicne dejavnosti v drugi državi članici ali jih od tega odvrne in zato pomeni oviro za prosto gibanje in zlasti za svobodo ustanavljanja iz člena 49 PDEU.

Poleg tega namen zgolj formalne zahteve po prenehanju opravljanja take dejavnosti ni utemeljen s ciljem v splošnem interesu, katerega uresničitev bi bilo mogoče zagotoviti s to zahtevo, ker gre po mnenju zadevne države članice za neobstoječ namen, brez koristi in logike, tako da je bila ta zahteva medtem odpravljena, ni pa tudi nujne in neposredne povezave med plačilom take pokojnine na podlagi prava navedene države članice in prenehanjem opravljanja plačane poklicne dejavnosti, ker je zavarovanec ohranil pravico opravljati plačano poklicno dejavnost po dodelitvi starostne pokojnine.

(Glej točke od 42 do 45, od 47 do 50 in točko 1 izreka.)
Zadeva C‑117/13

Technische Universität Darmstadt

proti

Eugen Ulmer KG

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Bundesgerichtshof)

„Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Direktiva 2001/29/ES — Avtorska pravica in sorodne pravice — Izjeme in omejitve — Člen 5(3)(n) — Uporaba del ali predmetov sorodnih pravic v namen raziskave ali zasebnega študija — Dajanje na voljo knjige posameznim pripadnikom javnosti na temu namenjenih terminalih v javni knjižnici — Pojem dela, ki ni urejeno s ‚prodajnimi ali licenčnimi pogoji‘ — Pravica knjižnice, da digitalizira delo, ki je del njene zbirke, da ga da na voljo uporabnikom na temu namenjenih terminalih — Dajanje dela na voljo na temu namenjenih terminalih, ki omogočajo tiskanje tega dela na papir ali njegovo shranjevanje na ključ USB“

Povzetek – Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 11. septembra 2014

Približevanje zakonodaj – Avtorska pravica in sorodne pravice – Direktiva 2001/29 – Usklajevanje nekaterih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi – Pravica reproduciranja, pravica priobčitve del javnosti in pravica do dajanja na voljo javnosti predmetov sorodnih pravic – Izjeme in omejitve – Uporaba v namen raziskave ali zasebnega študija del ali predmetov sorodnih pravic – Dajanje na voljo knjige posameznim pripadnikom javnosti na temu namenjenih terminalih v javni knjižnici – Delo, ki ni urejeno s prodajnimi ali licenčnimi pogoji – Pojem (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2001/29, člen 5(3)(n))

Približevanje zakonodaj – Avtorska pravica in sorodne pravice – Direktiva 2001/29 – Usklajevanje nekaterih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi – Pravica reproduciranja, pravica priobčitve del javnosti in pravica do dajanja na voljo javnosti predmetov sorodnih pravic – Izjeme in omejitve – Pravica knjižnice, da digitalizira delo, ki jo vsebuje njena zbirka, da se da to delo uporabnikom na voljo na posebnih terminalih – Vključitev – Pogoji (Direktiva 2001/29 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 5(2)(c), (3)(n) in (5))
Člen 4(4), zadnji stavek, Rimske konvencije z dne 19. junija 1980 o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih je treba razlagati tako, da se ta določba uporablja za špedicijsko pogodbo samo, če je glavni namen pogodbe prav prevoz zadevnega blaga, kar preveri predložitveno sodišče.

Zadnjenavedeni stavek člena 4(4) navedene konvencije namreč omogoča, da se za pogodbe o prevozu štejejo druge pogodbe, pri čemer je eden od ciljev navedene določbe razširitev uporabe drugega stavka tega odstavka 4 na pogodbe, katerih glavni namen je prevoz blaga, čeprav so v nacionalnem pravu opredeljene kot pogodbe, ki niso pogodbe o prevozu. Pri opredelitvi tega namena je treba upoštevati cilj pogodbenega razmerja in zato vse obveznosti stranke, ki opravlja značilno izpolnitev.

Enako velja za špedicijsko pogodbo, ki je ločena pogodba, saj je izpolnitev, ki je zanjo značilna, organizacija prevoza blaga. Ker njen glavni namen ni prevoz blaga kot tak, špedicijske pogodbe ni mogoče šteti za pogodbo o prevozu.

Vendar se lahko izkaže, da je špedicijska pogodba glede na cilj pogodbenega razmerja, dejanske opravljene izpolnitve in vse obveznosti stranke, ki je dolžna opraviti značilno izpolnitev, in ne glede na to, kako pogodbo opredelijo stranke, povezana s posebnostjo pogodbe o prevozu, če je njen glavni namen izvedba prevoza blaga kot takega.

Predložitveno sodišče mora pri analizi vseh okoliščin spora o glavni stvari, in sicer pogodbenih določb, ki odražajo ekonomsko in tržno resničnost razmerij med strankami, in cilja člena 4(4) Rimske konvencije, preveriti, ali in v kolikšnem obsegu je glavni namen zadevne špedicijske pogodbe prav prevoz zadevnega blaga.

(Glej točke od 26 do 28, 31 in 32 ter točko 1 izreka.)
Okolje – Mednarodna trgovina z ogroženimi prostoživečimi živalskimi in rastlinskimi vrstami – Vrste, vpisane v Prilogo B k Uredbi št. 338/97 – Vnos v Evropsko unijo – Uvozno dovoljenje – Neizpolnitev pogojev za dodelitev dovoljenja iz Uredbe št. 338/97 – Neveljavnost dovoljenja le v delu, ki se nanaša na osebke, ki jih neizpolnitev pogojev dejansko zadeva – Zaseg in morebitni odvzem, omejena na navedene osebke, ki jih razlog za neveljavnost dejansko zadeva

(Uredba Sveta št. 338/97, člena 4(2) in (6), 11(2)(a) in (b), in Priloga B)

Člen 11(2)(a) in (b) Uredbe Sveta (ES) št. 338/97 z dne 9. decembra 1996 o varstvu prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst z zakonsko ureditvijo trgovine z njimi je treba razlagati tako, da je treba uvozno dovoljenje, ki ne izpolnjuje pogojev iz te uredbe, šteti za neveljavno zgolj v delu, ki se nanaša na živalske osebke, na katere se razlog za neveljavnost tega uvoznega dovoljenja dejansko nanaša, zaradi česar mora pristojni organ države članice, v kateri so osebki, zaseči in morebiti odvzeti zgolj te osebke.

Čeprav namreč ta uredba dovoljuje izdajo dovoljenja za uvoz v Unijo za več osebkov različnih vrst, ki so vpisane v Prilogo B k tej uredbi, izdaja takega dovoljenja ne temelji na splošni oceni vseh osebkov, ki so del zadevne pošiljke, ampak na posamični in podrobni proučitvi stanja vsakega od zadevnih osebkov. Zato okoliščina, da naj bi bilo uvozno dovoljenje neveljavno v delu, ki se nanaša na živalske osebke, ki ne izpolnjujejo pogojev za dodelitev dovoljenja iz člena 4(2) in (6) navedene uredbe, ne sme omajati veljavnosti dovoljenja v delu, ki se nanaša na osebke, ki navedene pogoje dejansko izpolnjujejo.

Ta razlaga člena 11(2)(a) in (b) Uredbe št. 338/97 ne ogroža ciljev te uredbe, in sicer da se zagotovi čim širše varstvo prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst, in sicer z zakonsko ureditvijo trgovine z njimi ob upoštevanju ciljev, načel in določb Konvencije o mednarodni trgovini z ogroženimi prostoživečimi živalskimi in rastlinskimi vrstami.

(Glej točke 25, 29, 31, 34, 35 in 41 ter izrek.)
V skladu s prvim od treh kumulativnih pogojev, ki so določeni v členu 3(1) Uredbe št. 661/2008 in veljajo za oprostitev protidampinških dajatev, morajo namreč družbe izvoznice uvoženo blago izdelati, odpraviti in fakturirati neposredno prvi neodvisni stranki v Uniji. V zvezi s tem člen 3(1), prva alinea, te uredbe z uporabo izraza „neposredno“ izrecno zahteva tesno povezavo med družbo, odgovorno za izdelavo, odpravo in fakturiranje uvoženega blaga, na eni strani in prvo neodvisno stranko v Uniji na drugi.

Člen 3(1) Uredbe št. 661/2008 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve za uvoz amonijevega nitrata s poreklom iz Rusije po pregledu zaradi izteka ukrepa v skladu s členom 11(2) in delnem vmesnem pregledu v skladu s členom 11(3) osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 je treba razlagati tako, da družbe s sedežem v državi članici, ki je kupila amonijev nitrat s poreklom iz Rusije, in sicer s posredovanjem druge družbe, ki ima prav tako sedež v državi članici, da bi ga uvozila v Unijo, v smislu te določbe ni mogoče šteti za prvo neodvisno stranko v Uniji in ta torej ni upravičena do oprostitve dokončne protidampinške dajatve, ki jo Uredba št. 661/2008 uvaja za ta amonijev nitrat.

Člena 66 in 220(2)(b) Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1791/2006, je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da carinski organ opravi naknadno vknjižbo protidampinške dajatve, kadar so bile zahteve za razveljavitev carinskih deklaracij vložene, ker je bila navedba prejemnika na teh deklaracijah napačna in ker je ta organ navedene deklaracije sprejel ali je preverjanje opravil po prejetju navedenih zahtev.

Člen 66 Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1791/2006, in člen 251 Uredbe št. 2454/93 o določbah za izvajanje Uredbe št. 2913/92, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 312/2009, sta v primeru, da v okviru skupne carinske tarife iz členov 28 PDEU in 31 PDEU navedeni določbi Uredbe št. 2913/92 in Uredbe št. 2454/93 ne omogočata, da se napačna carinska deklaracija na zahtevo razveljavi in se tako pravica do oprostitve protidampinške dajatve podeli prejemniku, ki bi to oprostitev lahko uveljavljal, če ta napaka ne bi bila storjena, v skladu s temeljno pravico enakosti pred zakonom, zapisano v členu 20 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.

Obveznost predložitve točnih informacij v carinski deklaraciji je namreč na strani deklaranta. Ta obveznost je zgolj posledica načela nepreklicnosti že sprejete carinske deklaracije, izjeme od tega načela pa so strogo določene z zakonodajo Unije na tem področju. V zvezi s tem podjetje, ki je spoštovalo zahteve iz člena 3 Uredbe št. 661/2008 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve za uvoz amonijevega nitrata s poreklom iz Rusije po pregledu zaradi izteka ukrepa v skladu s členom 11(2) in delnem vmesnem pregledu v skladu s členom 11(3) osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 in je pravilno izpolnilo carinsko deklaracijo, da bi lahko bilo upravičeno do oprostitve protidampinške dajatve, ni v primerljivem položaju s podjetjem, ki teh zahtev ni spoštovalo.

(Glej točke 43, 44 in 46 ter točko 3 izreka.)
Zadeva C‑394/13

Ministerstvo práce a sociálních věcí

proti

B.

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Nejvyšší správní soud)

„Predhodno odločanje — Socialna varnost delavcev migrantov — Uredbi (EGS) št. 1408/71 in (ES) št. 883/2004 — Nacionalna zakonodaja, ki se uporablja — Določitev pristojne države članice za dodeljevanje družinske dajatve — Položaj, v katerem delavec migrant in njegova družina živijo v državi članici, v kateri je središče njihovih interesov in v kateri je bila prejeta družinska dajatev — Zahtevek za družinsko dajatev v državi članici izvora po izčrpanju pravice do dajatev v državi članici stalnega prebivališča — Nacionalna ureditev države članice izvora, ki določa, da se ta dajatev dodeli vsaki osebi, ki ima prijavljeno prebivališče v tej državi“

Povzetek – Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 11. septembra 2014

Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Meje – Pristojnost nacionalnega sodišča – Ugotavljanje in presoja dejstev spora – Nujnost vprašanja za predhodno odločanje in upoštevnost predloženih vprašanj – Presoja nacionalnega sodišča (člen 267 PDEU) Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Opredelitev upoštevnih elementov prava Unije – Preoblikovanje vprašanj (člen 267 PDEU) Socialna varnost – Delavci migranti – Družinske dajatve – Zakonodaja, ki se uporablja – Pristojnost države članice samo zato, ker ima vlagatelj zahtevka za družinske dajatve prebivališče prijavljeno v tej državi članici – Nedopustnost – Nepristojnost države članice zaradi neobstoja jasne in posebej tesne vezi med zadevnim položajem ozemljem te države članice (Uredba Sveta št. 1408/71, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 592/2008, člen 13) Socialna varnost – Delavci migranti – Družinske dajatve – Zakonodaja, ki se uporablja – Pristojnost države članice samo zato, ker ima vlagatelj zahtevka za družinske dajatve prebivališče prijavljeno v tej državi članici – Nedopustnost (Uredba št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 988/2009, člen 11)
Keywords

Summary



Keywords

Promet – Pomorski promet – Svoboda opravljanja storitev – Uredba št. 4055/86 – Področje osebne uporabe – Družba s sedežem v državi pogodbenici Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, ki je lastnica plovila, ki pluje pod zastavo tretje države in s katerim se opravljajo storitve pomorskega prevoza med državami podpisnicami navedenega sporazuma – Vključitev – Pogoji

(Sporazum EGP; Uredba Sveta št. 4055/86, člen 1)

Summary

Člen 1 Uredbe št. 4055/86 o uporabi načela svobode opravljanja storitev v pomorskem prometu med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi državami je treba razlagati tako, da se družba, ki ima sedež v državi pogodbenici Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in je lastnica plovila, ki pluje pod zastavo tretje države in s katerim se opravljajo storitve pomorskega prevoza iz države pogodbenice tega sporazuma ali vanjo, lahko sklicuje na svobodo opravljanja storitev, če je zato, ker upravlja to plovilo, mogoče šteti, da opravlja te storitve, in če imajo prejemniki teh storitev sedeže v drugih državah pogodbenicah navedenega sporazuma kot v državi, v kateri ima sedež navedena družba.

Uporaba Uredbe št. 4055/86 nikakor ni odvisna od okoliščine, da plovilo, s katerim se opravlja zadevni pomorski prevoz in na katerem so zaposleni delavci, v korist katerih so sprejeti sindikalni ukrepi, pluje pod zastavo tretje države, niti od okoliščine, da so člani posadke plovila državljani tretjih držav.

(Glej točki 42 in 44 ter izrek.)
Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 15. maja 2014 – 1. garantovaná proti Komisiji

(Zadeva C‑90/13 P)

„Pritožba — Konkurenca — Uredba (ES) št. 1/2003 — Omejevalni sporazumi — Izračun zneska globe — Celotni promet v predhodnem poslovnem letu“

Konkurenca — Globe — Znesek — Določitev — Najvišji znesek — Izračun — Promet, ki ga je treba upoštevati — Promet, v poslovnem letu pred naložitvijo globe — Poslovno leto, za katerega je značilna prodaja celotnega sklopa sredstev — Uporaba prometa za neposredno predhodno poslovno leto — Dopustnost (člen 101 PDEU; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2)) (Glej točke od 15 do 18 in od 30 do 32.)

Predmet

Pritožba, vložena zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 12. decembra 2012 v zadevi 1. garantovaná a.s. proti Evropski komisiji (T‑392/09), s katero je Splošno sodišče zavrnilo tožbo za razglasitev delne ničnosti Odločbe Komisije C(2009) 5791 final z dne 22. julija 2009 v zvezi s postopkom uporabe člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/39.396 – Reagenti na osnovi kalcijevega karbida in magnezija v jeklarski in plinski industriji), ki se nanaša na omejevalni sporazum na trgu kalcijevega karbida v prahu in zrnih ter na trgu magnezija v zrnih v velikem delu EGP v zvezi z določanjem cen, razdelitvijo trgov in izmenjavo informacij, ter podredno, za znižanje globe, naložene pritožnici – Izračun globe – Zgornja meja 10 % prometa – Upoštevni promet

Izrek

1 Pritožba se zavrne.

2 Družbi 1. garantovaná a.s. se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 15. maja 2014 – 1. garantovaná proti Komisiji

(Zadeva C‑90/13 P)

„Pritožba — Konkurenca — Uredba (ES) št. 1/2003 — Omejevalni sporazumi — Izračun zneska globe — Celotni promet v predhodnem poslovnem letu“

Konkurenca — Globe — Znesek — Določitev — Najvišji znesek — Izračun — Promet, ki ga je treba upoštevati — Promet, v poslovnem letu pred naložitvijo globe — Poslovno leto, za katerega je značilna prodaja celotnega sklopa sredstev — Uporaba prometa za neposredno predhodno poslovno leto — Dopustnost (člen 101 PDEU; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2)) (Glej točke od 15 do 18 in od 30 do 32.)

Predmet

Pritožba, vložena zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 12. decembra 2012 v zadevi 1. garantovaná a.s. proti Evropski komisiji (T‑392/09), s katero je Splošno sodišče zavrnilo tožbo za razglasitev delne ničnosti Odločbe Komisije C(2009) 5791 final z dne 22. julija 2009 v zvezi s postopkom uporabe člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/39.396 – Reagenti na osnovi kalcijevega karbida in magnezija v jeklarski in plinski industriji), ki se nanaša na omejevalni sporazum na trgu kalcijevega karbida v prahu in zrnih ter na trgu magnezija v zrnih v velikem delu EGP v zvezi z določanjem cen, razdelitvijo trgov in izmenjavo informacij, ter podredno, za znižanje globe, naložene pritožnici – Izračun globe – Zgornja meja 10 % prometa – Upoštevni promet

Izrek

1 Pritožba se zavrne.
Zadeva C‑204/13

Finanzamt Saarlouis

proti

Heinzu Malburgu

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof)

„Obdavčenje — Davek na dodano vrednost — Nastanek in obseg pravice do odbitka — Prenehanje družbe zaradi odločitve družbenika — Pridobitev dela strank te družbe — Vložek v drugo družbo — Plačilo vstopnega davka — Mogoči odbitek“

Povzetek – Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 13. marca 2014

Usklajevanje davčnih zakonodaj – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Odbitek vstopnega davka – Nastanek in obseg pravice do odbitka – Pridobitev dela strank družbe s strani enega od družbenikov z namenom neodplačne prepustitve v rabo novi družbi – Pravica do odbitka – Neobstoj – Načelo davčne nevtralnosti – Neuporabljivost

(Direktiva Sveta 77/388, členi 2(1), 4(1) in (2) in 17(2)(a))

Člena 4(1) in (2) ter 17(2)(a) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kakor je bila spremenjena z Direktivo 95/7, je treba glede načela nevtralnosti davka na dodano vrednost razlagati tako, da družbenik družbe civilnega prava, ki se ukvarja z davčnim svetovanjem, ki od te družbe pridobi del strank samo zato, da ga takoj zatem neodplačno prepusti v uporabo novoustanovljeni družbi civilnega prava, ki se ukvarja z davčnim svetovanjem in v kateri ima večinski delež, in sicer za namene opravljanja podjetniške dejavnosti te družbe in ne da bi te stranke pomenile njeno premoženje, nima pravice do odbitka vstopnega davka na dodano vrednost v zvezi s pridobitvijo teh strank.

Prepustitev strank novi družbi je namreč neodplačna in ne spada niti na področje uporabe člena 2(1) Šeste direktive, ki se nanaša le na odplačno dobavo blaga in opravljanje storitev, niti člena 4(1) in (2) Šeste direktive, ki se nanaša na izkoriščanje premoženja v stvareh ali pravicah, ki je namenjeno trajnemu doseganju dohodka.

Poleg tega se načelo davčne nevtralnosti odraža v sistemu odbitkov, ki želi podjetnika v celoti razbremeniti davka na dodano vrednost, ki ga je dolžan ali ga je plačal v okviru vseh svojih gospodarskih dejavnosti. Skupni sistem davka na dodano vrednost zato zagotavlja, da se vse gospodarske dejavnosti, ne glede na njihov namen ali cilj, obdavčijo popolnoma nevtralno, če se zanje plačuje navedeni davek. Načelo davčne nevtralnosti se torej ne uporabi v okoliščinah, v katerih neodplačna prepustitev strank družbi ni transakcija s področja uporabe davka na dodano vrednost.

(Glej točke 36, 41, 42 in 47 ter izrek.)
Vpis imen vin, ki jih države članice priznajo kot označbo porekla ali zaščiteno geografsko označbo, v podatkovno zbirko E‑Bacchus ni potreben za to, da bi bila ta imena vin zaščitena na ravni Unije, saj so ta imena vin zaščitena avtomatično na podlagi Uredbe št. 1234/2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode (Uredba o enotni SUT), ne da bi bila ta zaščita odvisna od njihovega vpisa v navedeno podatkovno zbirko.

Kot izpodbojni akti v smislu člena 263 PDEU se štejejo vse določbe, ki jih sprejmejo institucije Unije, ne glede na obliko, in ki imajo zavezujoče pravne učinke. Te zavezujoče pravne učinke akta je treba presojati glede na objektivna merila, kot je vsebina tega akta, ob upoštevanju, po potrebi, okoliščin, v katerih je bil sprejet, in pooblastila institucije, ki je akt sprejela.

Ureditev Unije, ki se uporablja za vinski sektor, je bila z Uredbo št. 479/2008 o skupni ureditvi trga za vino temeljito spremenjena, da bi se dosegli cilji, ki se med drugim nanašajo na kakovost vin. Nova ureditev zaščite zato določa, da se v zvezi z vsakim predlogom za zaščito imena vina opravi temeljit preizkus, ki poteka v dveh fazah, in sicer na nacionalni ravni in nato na ravni Unije, v skladu s členi od 118e do 118i Uredbe št. 1234/2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode (Uredba o enotni SUT), ne da bi bila v zvezi s tem določena kakršna koli avtomatičnost, saj ima Komisija pristojnost za sprejetje odločitve na podlagi člena 118i Uredbe št. 1234/2007, ki ji omogoča, da podeli ali zavrne zaščito označbe porekla ali geografske označbe glede na to, ali so pogoji, določeni z navedeno uredbo, izpolnjeni.

Ker pravne okoliščine in pristojnosti Komisije v zvezi z vpisom v podatkovno zbirko E‑Bacchus na podlagi dveh ureditev zaščite imen vin, kakor ju je določil zakonodajalec Unije, niso primerljive, načelo enakosti ni bilo kršeno.

(Glej točki 74 in 75.)