Zadeva T‑216/13

Telefónica, SA

proti

Evropski komisiji

„Konkurenca — Omejevalni sporazumi — Portugalski in španski trg telekomunikacij — Določba o nekonkuriranju na iberskem trgu, vključena v pogodbo o prevzemu deleža, ki ga ima družba Portugal Telecom v brazilskem operaterju mobilne telefonije Vivo, s strani družbe Telefónica — Pravno varovalo ‚v obsegu, ki ga dovoljuje zakonodaja‘ — Kršitev glede na cilj — Pomožna omejitev — Avtonomnost ravnanja tožeče stranke — Potencialna konkurenca — Kršitev glede na posledice — Izračun zneska globe — Predlog za zaslišanje prič“

Povzetek – Sodba Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 28. junija 2016

(členi 101 PDEU, 261 PDEU in 263 PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2) in 31)

(člena 101 PDEU in 102 PDEU; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2) in (3); Obvestilo Komisije 2006/C 210/02, točki 6 in 13)

(člena 101 PDEU in 102 PDEU; Uredba Sveta št. 17, člen 15(2) in Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 2006/C 210/02, točka 13)

Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Kršitve, ki so zgolj na podlagi svoje narave opredeljene kot zelo resne – Nujnost ugotovitev njihovega učinka in geografskega obsega – Neobstoj

Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Merila presoje – Vsebina in cilj omejevalnega sporazuma ter gospodarske in pravne okoliščine njegovega razvoja – Razlikovanje med kršitvami zaradi cilja in kršitvami zaradi učinka – Namen strank sporazuma, da omejijo konkurenco – Nepotrebno merilo – Kršitev glede na cilj – Zadostna škodljivost – Merila presoje

Pravo Evropske unije – Načela – Pravica do obrambe – Načelo kontradiktornosti – Spoštovanje v okviru sodnega postopka – Obseg – Neobstoj dostopa tožeče stranke do vlog druge stranke, vloženih v okviru vzporedne tožbe, ki jih navaja Komisija – Kršitev navedenega načela

Pravo Evropske unije – Načela – Pravica do učinkovitega sodnega varstva – Sodni nadzor nad odločbami, ki jih Komisija sprejme na področju konkurence – Nadzor zakonitosti in nadzor v okviru neomejene pristojnosti nad uporabo prava in dejstvi – Priloge k tožbi, v podporo razlogom, s katerimi se izpodbija ugotovitev kršitve in znesek globe, ki niso bile predložene v upravnem postopku izvajanja člena 101 PDEU – Dopustnost

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 87.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 87.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 89.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 93 do 95.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 98.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke 100, od 102 do 105, 120, 212, 229 in 230.)

Člena 101 PDEU in 102 PDEU se nanašata samo na protikonkurenčna ravnanja, za katera so se podjetja odločila na lastno pobudo. Če je protikonkurenčno ravnanje podjetjem naloženo z nacionalno zakonodajo ali če ta ustvarja pravni okvir, ki odpravlja vsakršno možnost njihovega konkurenčnega ravnanja, se člena 101 PDEU in 102 PDEU ne uporabljata. V takem položaju omejevanje konkurence, v skladu z vsebino teh določb, ni posledica avtonomnega ravnanja podjetij. Možnost izključitve določenega protikonkurenčnega ravnanja s področja uporabe členov 101 PDEU in 102 PDEU je dopuščena zgolj omejeno. Čeprav se ravnanje podjetja lahko izključi iz uporabe člena 101(1) PDEU zaradi neobstoja avtonomije, pa iz tega namreč ne izhaja, da se iz področja uporabe te določbe izključi vsako ravnanje, ki ga hočejo ali usmerjajo nacionalni organi. Tako se, če državni ukrep temelji na elementih omejevalnega sporazuma, sklenjenega med gospodarskimi subjekti nekega sektorja, ali je sprejet po posvetovanju z zadevnimi gospodarskimi subjekti in po njihovem soglasju, ti gospodarski subjekti ne morejo opreti na zavezujočo naravo ureditve, da bi se izognili uporabi člena 101(1) PDEU. Če v predpisih ni zavezujoče določbe, ki bi nalagala protikonkurenčno ravnanje, Komisija torej lahko šteje, da gospodarski subjekti niso mogli ravnati avtonomno, le, če na podlagi objektivnih, upoštevnih in skladnih dejstev ugotovi, da so jih k temu ravnanju zavezali nacionalni organi, tako da so na te gospodarske subjekte vršili pritisk, ki se mu ti niso mogli upreti, kot so grožnje z uvedbo državnih ukrepov, zaradi katerih bi lahko utrpeli velike izgube. Dalje, za izključitev uporabe člena 101(1) PDEU morajo biti taki pritiski izvajani tako, da zadevni gospodarski subjekti izgubijo vso avtonomijo v okviru izvajanja odločitev javne politike. Če take izgube avtonomije ni, okoliščina, da so javni organi favorizirali in spodbujali protikonkurenčno ravnanje, sama po sebi ne vpliva na uporabo člena 101 PDEU. (Glej točke od 114 do 118.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke 124, 125, od 128 do 130, 163, 164, 190 in 191.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 126 in 127.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke 213, 214 in 216.)

Komisiji v okviru postopka za ugotovitev kršitve pravil o konkurenci, da bi dokazala obstoj potencialne konkurence na zadevnem trgu med dvema podjetjema, ki sta sklenila sporazum o nekonkuriranju, na liberaliziranem trgu ni treba analizirati strukture zadevnega trga in tega, ali vstop na ta trg za vsako od strank pomeni ekonomsko uspešno strategijo, ampak mora preveriti, ali obstajajo nepremostljive ovire za vstop na trg, ki izključujejo vsakršno potencialno konkurenco. V zvezi s tem, čeprav je namen podjetja, da vstopi na trg, morda upošteven pri preučitvi, ali ga je mogoče šteti za potencialnega konkurenta na navedenem trgu, je bistveni element, na katerem mora temeljiti ta opredelitev, njegova sposobnost, da vstopi na navedeni trg. (Glej točki 221 in 226.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke 233, 234 in 318.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 236 do 238.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 243 in 244.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 260 do 262.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 264.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 269 do 272.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 275 do 277.)

Glede določitve zneska glob, naloženih zaradi kršitve pravil o konkurenci, je cilj točke 13 Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003, da se kot izhodišče za izračun globe, naložene podjetju, vzame znesek, ki odraža gospodarski pomen kršitve in relativno težo posameznega podjetja v tej kršitvi. Zato pojem vrednosti prodaje iz člena 13 navedenih smernic obsega prodajo, ki je bila opravljena na trgu v Evropskega gospodarskega prostora, na katerega se nanaša kršitev, ne da bi bilo treba določiti, ali je ta kršitev dejansko vplivala na to prodajo, saj promet od prodaje proizvodov, ki so predmet kršitve, najbolje odraža gospodarski pomen te kršitve. Čeprav bi bil s tem – da bi se pojem vrednost prodaje, naveden v tej določbi, razlagal tako, da se nanaša zgolj na promet, opravljen izključno s prodajami, za katere je dokazano, da so bile pod dejanskim vplivom omejevalnega sporazuma – vsekakor ogrožen cilj, ki mu ta določba sledi, pa ta pojem vendarle ni tako širok, da bi zajemal prodaje zadevnega podjetja, ki s tem omejevalnim sporazumom niso neposredno ali posredno zajete. V teh okoliščinah od Komisije ni mogoče zahtevati, da ob kršitvi glede na cilj po uradni dolžnosti preizkusi potencialno konkurenco za vse trge in storitve, ki spadajo na področje uporabe kršitve, da se izogne naložitvi obveznosti preizkusiti potencialno konkurenco prek določitve vrednosti prodaj, ki se upoštevajo pri izračunu globe, čeprav se tak preizkus pri omejitvi konkurence glede na cilj ne zahteva. Vendar se Komisiji s tem, da se ji nalaga, da določi prodaje, ki so v neposredni ali posredni zvezi s kršitvijo, v okviru določitve zneska globe ne nalaga obveznosti, ki je nima na podlagi uporabe člena 101 PDEU glede kršitve, ki ima protikonkurenčni cilj. S tako rešitvijo se ji namreč nalaga zgolj obveznost, da izhaja iz tega, da mora biti vrednost prodaj v neposredni ali posredni zvezi s kršitvijo v smislu člena 13 Smernic in ne more vključevati prodaj, ki niso neposredno ali posredno povezane s sankcionirano kršitvijo. Iz tega sledi, da mora Komisija, če se odloči, da bo znesek globe določila na podlagi vrednosti prodaj, ki so v neposredni ali posredni povezavi s kršitvijo, to vrednost določiti natančno. (Glej točke od 297 do 299 in od 302 do 307.)

Glede določitve zneska glob, naloženih zaradi kršitve pravil o konkurenci, Splošno na podlagi neomejene pristojnosti, ki jo ima na podlagi člena 31 Uredbe št. 1/2003 in ki je širša od samega nadzora zakonitosti sankcije, lahko presojo Komisije nadomesti s svojo presojo. Vendar če Komisija za določitev vrednosti prodaj, ki jih je treba upoštevati pri izračunu zneska globe, ni opravila analize elementov, ki jih je tožeča stranka predložila, da bi dokazala neobstoj potencialne konkurence med strankama sporazuma s protikonkurenčnim ciljem glede nekaterih storitev, bi Splošno sodišče z določitvijo vrednosti teh prodaj zapolnilo pomanjkljivosti v preiskavi. Vendar izvrševanje neomejene sodne pristojnosti ne more pomeniti, da Splošno sodišče opravi tako preiskavo, ki bi presegala nadomestitev presoje Komisije s presojo Splošnega sodišča, saj bi bila presoja Splošnega sodišča prva in edina presoja elementov, ki bi jih morala Komisija upoštevati pri določitvi vrednosti prodaj, ki so v neposredni ali posredni zvezi s kršitvijo v smislu člena 13 Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003, in presojo katerih mora opraviti Komisija. (Glej točki 314 in 315.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 331.)