Zadeva C-391/12

RLvS Verlagsgesellschaft mbH

proti

Stuttgarter Wochenblatt GmbH

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof)

„Direktiva 2005/29/ES — Nepoštene poslovne prakse — Osebno področje uporabe — Zavajajoče opustitve v advertorialih — Predpisi države članice, ki prepovedujejo vsakršno odplačno objavo, ki ni označena z besedo ‚oglas‘ (‚Anzeige‘) — Popolna uskladitev — Strožji ukrepi — Svoboda tiska“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 17. oktobra 2013

Približevanje zakonodaj – Nepoštene poslovne prakse podjetij v razmerju do potrošnikov – Direktiva 2005/29 – Področje uporabe – Časopisni uredniki – Objave, s katerimi se lahko promovirajo proizvodi in storitve tretjih oseb, ki ne spreminjajo znatno ekonomskega obnašanja potrošnika – Izključitev – Nacionalna ureditev, ki prepoveduje kakršnokoli odplačno objavo brez označbe „oglas“ – Dopustnost

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29, člen 2(d))

Če objave, ki lahko promovirajo proizvode in storitve tretjih oseb, ne spreminjajo znatno ekonomskega obnašanja potrošnika, se na Direktivo 2005/29 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi direktiv 84/450, 97/7, 98/27 in 2002/65 ter Uredbe št. 2006/2004 ni mogoče sklicevati proti časopisnim urednikom, tako da je treba v teh okoliščinah to direktivo razlagati tako, da ne nasprotuje uporabi nacionalne določbe, na podlagi katere morajo ti uredniki zagotoviti, da je vsakršna objava v njihovih časopisih, za katero prejmejo plačilo, posebej označena, v obravnavanem primeru z besedo „oglas“, če ni že na splošno iz umestitve ali oblike te objave mogoče razbrati, da gre za oglas.

Ravnanja, na katera se nanaša nacionalna določba – če ta dejansko zasleduje cilje, ki se navezujejo na varstvo potrošnikov – morajo za to, da bi se preverilo, ali taka določba lahko spada na področje uporabe Direktive 2005/29, pomeniti tudi poslovne prakse v smislu člena 2(d) te direktive. Tako je, kadar zadevne prakse spadajo v poslovno strategijo gospodarskega subjekta in so neposredno namenjene spodbujanju in pospeševanju prodaje njegovih proizvodov ali storitev, zaradi česar pomenijo poslovne prakse v smislu člena 2(d) navedene direktive in zato spadajo na področje uporabe te direktive.

Tudi če navedena direktiva pojem „poslovne prakse“ opredeljuje s posebej široko formulacijo, pa morajo biti tako opredeljene prakse po eni strani poslovne, torej jih morajo izvajati trgovci, po drugi pa morajo biti neposredno povezane s promocijo, prodajo ali dobavo njihovih proizvodov potrošnikom.

Ker to, da časopisni urednik opravlja objave, ki lahko po možnosti posredno promovirajo proizvode in storitve tretjih oseb, ne spreminja znatno ekonomskega obnašanja potrošnika pri odločanju o nakupu ali pridobitvi zadevnega časopisa, tako uredniško prakse same po sebi ni mogoče opredeliti kot „poslovno prakso“ tega urednika.

Ni sicer izključeno, da časopisni urednik sam v svojih proizvodih ali v drugih medijih uporabi poslovno prakso, ki jo je mogoče šteti za nepošteno v razmerju do zadevnega potrošnika, v obravnavanem primeru bralca, na primer s ponudbo iger, ugank ali natečajev z nagradami, ki lahko tako potrošnika spodbujajo k nakupu zadevnega proizvoda, to je časopisa. Vendar namen točke 11 Priloge I k Direktivi 2005/29 kot take ni časopisnim urednikom naložiti obveznosti, da preprečijo morebitne nepoštene poslovne prakse oglaševalcev, za katere bi bilo potencialno mogoče vzpostaviti neposredno povezavo s promocijo, prodajo ali dobavo proizvodov ali storitev teh oglaševalcev potrošnikom.

(Glej točke od 35 do 37, 41, 44, 50 in izrek.)

Zadeva C-391/12

RLvS Verlagsgesellschaft mbH

proti

Stuttgarter Wochenblatt GmbH

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof)

„Direktiva 2005/29/ES — Nepoštene poslovne prakse — Osebno področje uporabe — Zavajajoče opustitve v advertorialih — Predpisi države članice, ki prepovedujejo vsakršno odplačno objavo, ki ni označena z besedo ‚oglas‘ (‚Anzeige‘) — Popolna uskladitev — Strožji ukrepi — Svoboda tiska“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 17. oktobra 2013

Približevanje zakonodaj — Nepoštene poslovne prakse podjetij v razmerju do potrošnikov — Direktiva 2005/29 — Področje uporabe — Časopisni uredniki — Objave, s katerimi se lahko promovirajo proizvodi in storitve tretjih oseb, ki ne spreminjajo znatno ekonomskega obnašanja potrošnika — Izključitev — Nacionalna ureditev, ki prepoveduje kakršnokoli odplačno objavo brez označbe „oglas“ — Dopustnost

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29, člen 2(d))

Če objave, ki lahko promovirajo proizvode in storitve tretjih oseb, ne spreminjajo znatno ekonomskega obnašanja potrošnika, se na Direktivo 2005/29 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi direktiv 84/450, 97/7, 98/27 in 2002/65 ter Uredbe št. 2006/2004 ni mogoče sklicevati proti časopisnim urednikom, tako da je treba v teh okoliščinah to direktivo razlagati tako, da ne nasprotuje uporabi nacionalne določbe, na podlagi katere morajo ti uredniki zagotoviti, da je vsakršna objava v njihovih časopisih, za katero prejmejo plačilo, posebej označena, v obravnavanem primeru z besedo „oglas“, če ni že na splošno iz umestitve ali oblike te objave mogoče razbrati, da gre za oglas.

Ravnanja, na katera se nanaša nacionalna določba – če ta dejansko zasleduje cilje, ki se navezujejo na varstvo potrošnikov – morajo za to, da bi se preverilo, ali taka določba lahko spada na področje uporabe Direktive 2005/29, pomeniti tudi poslovne prakse v smislu člena 2(d) te direktive. Tako je, kadar zadevne prakse spadajo v poslovno strategijo gospodarskega subjekta in so neposredno namenjene spodbujanju in pospeševanju prodaje njegovih proizvodov ali storitev, zaradi česar pomenijo poslovne prakse v smislu člena 2(d) navedene direktive in zato spadajo na področje uporabe te direktive.

Tudi če navedena direktiva pojem „poslovne prakse“ opredeljuje s posebej široko formulacijo, pa morajo biti tako opredeljene prakse po eni strani poslovne, torej jih morajo izvajati trgovci, po drugi pa morajo biti neposredno povezane s promocijo, prodajo ali dobavo njihovih proizvodov potrošnikom.

Ker to, da časopisni urednik opravlja objave, ki lahko po možnosti posredno promovirajo proizvode in storitve tretjih oseb, ne spreminja znatno ekonomskega obnašanja potrošnika pri odločanju o nakupu ali pridobitvi zadevnega časopisa, tako uredniško prakse same po sebi ni mogoče opredeliti kot „poslovno prakso“ tega urednika.

Ni sicer izključeno, da časopisni urednik sam v svojih proizvodih ali v drugih medijih uporabi poslovno prakso, ki jo je mogoče šteti za nepošteno v razmerju do zadevnega potrošnika, v obravnavanem primeru bralca, na primer s ponudbo iger, ugank ali natečajev z nagradami, ki lahko tako potrošnika spodbujajo k nakupu zadevnega proizvoda, to je časopisa. Vendar namen točke 11 Priloge I k Direktivi 2005/29 kot take ni časopisnim urednikom naložiti obveznosti, da preprečijo morebitne nepoštene poslovne prakse oglaševalcev, za katere bi bilo potencialno mogoče vzpostaviti neposredno povezavo s promocijo, prodajo ali dobavo proizvodov ali storitev teh oglaševalcev potrošnikom.

(Glej točke od 35 do 37, 41, 44, 50 in izrek.)