ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Zvezna republika Nemčija s tem, da je iz posebne ureditve davka na dodano vrednost, ki se uporablja za potovalne agencije, izvzela potovalne storitve, opravljene davčnim zavezancem, ki jih uporabijo za račun svojega podjetja in s tem, da je potovalnim agencijam dovolila, da v delu, v katerem zanje velja ta ureditev, določijo skupno davčno osnovo davka na dodano vrednost za skupine storitev ali za vse storitve, ki so bile opravljene v davčnem obdobju, ni izpolnila obveznosti iz člena 73 in členov od 306 do 310 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano.
Nacionalna določba, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, na podlagi katere dodatek k pokojnini za trajno in popolno nezmožnost miruje v obdobju, v katerem upravičenec te pokojnine dobiva starostno pokojnino v drugi državi članici ali v Švici, je določba za zmanjšanje dajatve v smislu člena 12(2) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, v različici, ki je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996, kakor je bila spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 592/2008 z dne 17. junija 2008.

Dodatek k pokojnini za trajno in popolno nezmožnost, ki se dodeli delavcu na podlagi zakonodaje države članice, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, in starostno pokojnino, ki jo dobi isti delavec v Švici, je treba obravnavati kot dajatvi iste vrste v smislu Uredbe št. 1408/71, v različici, ki je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo št. 118/97, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 592/2008.

V tem primeru glede predmeta in cilja 20‑odstotnega dodatka iz predložitvene odločbe izhaja, da je ta namenjen varstvu posebne kategorije posebej občutljivih oseb, in sicer delavcev starih od 55 do 65 let, ki jim je bila priznana trajna in popolna nezmožnost opravljanja poklica in ki težko najdejo zaposlitev v drugem poklicu kot je tisti, ki so ga prej opravljali.

Za dosego tega cilja je bil tem delavcem dodeljen dodatek k pokojnini za trajno in popolno nezmožnost, katerega znesek se določi glede na osnovo za izračun, ki se upošteva za določitev zneska te pokojnine za nezmožnost.

Iz navedenega izhaja, da sta 20‑odstotni dodatek in pokojnina za trajno in popolno nezmožnost, katere del je avtomatično, podobna dajatvam za starost, ker zagotavljata sredstva za preživljanje delavcem, za katere je bila ugotovljena popolna in trajna nezmožnost opravljanja poklica, ki so ga navadno opravljali in ki, ko dosežejo določeno starost, težko najdejo zaposlitev v poklicu, ki je drugačen od njihovega običajnega poklica.

Torej pokojnina za trajno in popolno nezmožnost – če se upravičencu do pokojnine za trajno in popolno nezmožnost uspe ponovno vključiti na trg dela v okviru druge zaposlitve, kot je tista, ki jo je opravljal prej – ostane zagotovljena, plačilo 20‑odstotnega dodatka pa miruje zaradi opravljanja novega poklica, ki mu omogoča, da nadomesti del manjkajoče plače.

(Glej točke od 51 do 53, 56, 61 in točko 3 izreka.)
Zadeva C‑463/16

Stadion Amsterdam CV

proti

Staatssecretaris van Financiën,

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden)

„Predhodno odločanje – Obdavčenje – Davek na dodano vrednost (DDV) – Direktiva 77/388/EGS – Člen 12(3)(a), tretji pododstavek – Nižja stopnja DDV – Priloga H, kategorija 7 – Enotna storitev, sestavljena iz dveh ločenih elementov – Selektivna uporaba nižje stopnje DDV za enega od teh elementov – Turistični ogled, imenovan ‚World of Ajax‘ – Obisk muzeja kluba AFC Ajax“

Povzetek – Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 18. januarja 2018

Usklajevanje davčne zakonodaje – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Možnost držav članic, da uporabijo nižjo stopnjo za določene dobave blaga in opravljanje storitev – Enotna storitev, sestavljena iz dveh ločenih elementov, enega glavnega in drugega pomožnega – Elementa, ki bi bila lahko v primeru ločene dobave predmet različnih stopenj obdavčitve – Obveznost uporabe ene same davčne stopnje glede na glavni element – Možnost opredelitve cene za vsak posamezen element – Nevplivanje

(Direktiva Sveta 77/388, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2001/4, člen 12(3)(a))

Šesto direktivo Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2001/4/ES z dne 19. januarja 2001, je treba razlagati tako, da je treba enotno storitev – kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari – ki je sestavljena iz dveh ločenih elementov, pri čemer je eden glavni, drugi pa pomožni, ki bi bila, če bi bila zagotovljena ločeno, predmet različnih stopenj davka na dodano vrednost, obdavčiti zgolj po stopnji davka na dodano vrednost, ki se uporablja za to enotno storitev in je določena glede na glavni element, in to tudi, če je mogoče opredeliti ceno vsakega elementa, ki sestavlja celotno ceno, ki jo plača potrošnik za koriščenje te storitve.

(Glej točko 36 in izrek.)
Zadeva C‑529/16

Hamamatsu Photonics Deutschland GmbH

proti

Hauptzollamt München

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht München)

„Predhodno odločanje – Skupna carinska tarifa – Carinski zakonik – Člen 29 – Določitev carinske vrednosti – Čezmejne transakcije med povezanimi družbami – Vnaprejšnji cenovni sporazum – Dogovorjena transferna cena, ki sestoji iz prvotno zaračunanega zneska in pavšalne uskladitve po izteku obračunskega obdobja“

Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 20. decembra 2017

Carinska unija – Skupna carinska tarifa – Carinska vrednost – Vrednost transakcije – Določitev – Dogovorjena transakcijska vrednost, ki je sestavljena iz prvotno zaračunanega zneska in pavšalne uskladitve po izteku obračunskega obdobja – Izključitev

(Uredba Sveta št. 2913/92, členi od 28 do 31)

Člene od 28 do 31 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 82/97 z dne 19. decembra 1996, je treba razlagati tako, da ne dovoljujejo, da se kot carinska vrednost uporabi dogovorjena transakcijska vrednost, ki delno sestoji iz prvotno zaračunanega in deklariranega zneska in delno iz pavšalne uskladitve po izteku obračunskega obdobja, ne da bi bilo mogoče vedeti, ali bo ob koncu obračunskega obdobja ta uskladitev izvedena navzgor ali navzdol.

(Glej točko 35 in izrek.)
Zadeva C‑462/16

Finanzamt Bingen-Alzey

proti

Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof)

„Predhodno odločanje – Obdavčenje – Davek na dodano vrednost (DDV) – Direktiva 2006/112/ES – Člen 90(1) – Znižanje cene v pogojih, ki jih določijo države članice – Znižanje davčne osnove – Načela, opredeljena v sodbi z dne 24. oktobra 1996, Elida Gibbs (C‑317/94, EU:C:1996:400) – Popusti, odobreni nosilcem zasebnega zdravstvenega zavarovanja“

Povzetek – Sodba Sodišča (peti senat) z dne 20. decembra 2017

Usklajevanje davčne zakonodaje – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Davčna osnova – Člen 90(1) Direktive 2006/112 – Zmanjšanje v primeru preklica naročila, zavrnitve ali znižanje cene – Dobava farmacevtskih izdelkov prek trgovcev na debelo – Popust, ki ga farmacevtsko podjetje odobri zasebnim zdravstvenim zavarovalnicam – Neobstoj pogodbenega razmerja med farmacevtskim podjetjem in zavarovano osebo – Uporaba načel, ki jih je Sodišče opredelilo v sobi Elida Gibbs, in splošnega načela enakega obravnavanja – Znižanje davčne osnove farmacevtskemu podjetju

(Direktiva Sveta 2006/112, člen 90(1))

Člen 90(1) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba glede na načela, ki jih je Sodišče Evropske unije opredelilo v sodbi z dne 24. oktobra 1996, Elida Gibbs (C‑317/94, EU:C:1996:400, točki 28 in 31), v zvezi z določitvijo osnove za odmero davka na dodano vrednost, in glede na načelo enakega obravnavanja iz prava Unije razlagati tako, da popust, ki ga farmacevtsko podjetje na podlagi nacionalnega zakona odobri podjetju, ki je nosilec zasebnega zdravstvenega zavarovanja, v skladu z navedenim členom povzroči znižanje davčne osnove v korist tega farmacevtskega podjetja, če so farmacevtski proizvodi lekarnam dobavljeni prek trgovcev na debelo, lekarne pa nato te proizvode izdajajo osebam, ki so zavarovane v okviru zasebnega zdravstvenega zavarovanja, na podlagi katerega je zavarovancem povrnjena nabavna cena farmacevtskih proizvodov.

(Glej točko 46 in izrek.)
Državljanstvo Unije–Pravica do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic–Direktiva 2004/38–Omejitev pravice do vstopa in prebivanja iz razlogov javnega reda in javne varnosti–Potrdilo o prijavi, izdano državljanu Evropske unije kljub prepovedi vstopa na ozemlje države članice–Preklic navedenega potrdila in sprejetje druge odločbe o odstranitvi z ozemlja, ki temelji zgolj na ugotovitvi, da ukrep prepovedi prebivanja še vedno velja–Dopustnost, prav tako na podlagi načela varstva legitimnih pričakovanj

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38, uvodna izjava 11 ter člena 8(2) in 32(1) in (2))
Izraz „tega poklica“ iz člena 13(1), prvi pododstavek, Direktive 2005/36 je treba razumeti tako, da se nanaša na poklice, ki so v državi članici izvora in gostiteljici glede dejavnosti, ki jih zajemajo, enaki, primerljivi ali v nekaterih primerih preprosto enakovredni (glej v tem smislu sodbo z dne 19. januarja 2006, Colegio de Ingenieros de Caminos, Canales y Puertos, C‑330/03 , EU:C:2006:45 , točka 20 ).

Člen 13(1), prvi pododstavek, navedene direktive določa, da če se za dostop do in opravljanje reguliranega poklica v državi članici gostiteljici zahtevajo posebne poklicne kvalifikacije, pristojni organ navedene države članice prosilcem dovoli dostop do in opravljanje tega poklica pod enakimi pogoji, kot veljajo za državljane navedene države članice, če imajo potrdilo o kompetenci ali dokazila o formalnih kvalifikacijah iz člena 11 te direktive, ki jih zahteva druga država članica za dostop do in opravljanje tega poklica na njenem ozemlju.

Člen 49 PDEU ter člen 4(1) in člen 13(1), prvi pododstavek, Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/36/ES z dne 7. septembra 2005 o priznavanju poklicnih kvalifikacij, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2013/55/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. novembra 2013, je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo ureditvi države članice, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, ki določa, da je treba dejavnost zobotehnika opravljati v sodelovanju z zobozdravnikom, v delu, v katerem se ta zahteva v skladu z navedeno ureditvijo uporablja za klinične zobotehnike, ki so poklicne kvalifikacije pridobili v drugi državi članici in želijo poklic opravljati v tej prvi državi članici.

V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba za presojo, ali država članica spoštuje načelo sorazmernosti, upoštevati, da sta zdravje in življenje ljudi najpomembnejša med dobrinami in interesi, varovanimi s Pogodbo DEU, in da države članice določijo raven, na kateri želijo zagotoviti varovanje javnega zdravja, in kako naj se ta raven doseže. Ker se lahko ta raven med državami članicami razlikuje, je treba tem priznati polje proste presoje na tem področju (glej v tem smislu sodbo z dne 19. oktobra 2016, Deutsche Parkinson Vereinigung, C‑148/15, EU:C:2016:776, točka 30 in navedena sodna praksa).

Ob upoštevanju tveganja za zdravje bolnika, ki je značilno za vse dejavnosti iz točke 57 te sodbe, pomena cilja varovanja javnega zdravja in polja proste presoje, na katero je opozorjeno v točki 60 te sodbe in ki ga imajo države članice pri doseganju tega cilja, je treba, kot je navedel generalni pravobranilec v točkah od 26 do 30 sklepnih predlogov, ugotoviti, da je zahteva po obveznem posredovanju zobozdravnika primerna za doseganje navedenega cilja in ne presega tega, kar je za to potrebno.

(Glej točke 60, 62 in 63 ter izrek.)
Zadeva C‑519/16

Superfoz – Supermercados Lda

proti

Fazenda Pública

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra)

„Predhodno odločanje – Približevanje zakonodaj – Uredba (ES) št. 882/2004 – Uradni nadzor krme in živil – Financiranje uradnega nadzora – Člena 26 in 27 – Splošna obdavčitev – Pristojbine ali dajatve – Dajatev, ki bremeni trgovske obrate z živili“

Povzetek – Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 26. julija 2017

Približevanje zakonodaj – Uradni nadzor krme in živil – Financiranje – Pristojbine, ki se plačujejo iz naslova uradnega nadzora – Dajatev, ki bremeni trgovske obrate z živili – Prihodki od navedene dajatve, ki niso namenjeni posebej financiranju uradnega nadzora, določenega zaradi teh davčnih zavezancev oziroma v njihovo korist – Dopustnost

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 882/2004, člena 26 in 27)

Člena 26 in 27 Uredbe (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o izvajanju uradnega nadzora, da se zagotovi preverjanje skladnosti z zakonodajo o krmi in živilih ter s pravili o zdravstvenem varstvu živali in zaščiti živali, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 652/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014, je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da se z dajatvijo, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, obdavčijo zgolj maloprodajni trgovski obrati z živili, pri čemer prihodki od te dajatve niso namenjeni posebej financiranju uradnega nadzora, določenega zaradi teh davčnih zavezancev oziroma v njihovo korist.

(Glej točko 43 in izrek.)
Člen 7, točka 2, Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da lahko pravna oseba, ki trdi, da so bile njene osebnostne pravice kršene z objavo napačnih podatkov o njej na spletu in s tem, da se komentarji, ki se nanašajo nanjo, niso izbrisali, vloži tožbo za popravek teh podatkov, izbris teh komentarjev in povrnitev celotne nastale škode pri sodiščih države članice, v kateri je središče njenih interesov.

Člen 7, točka 2, Uredbe št. 1215/2012 je treba razlagati tako, da oseba, ki trdi, da so bile njene osebnostne pravice kršene z objavo napačnih podatkov o njej na spletu in s tem, da se komentarji, ki se nanašajo nanjo, niso izbrisali, ne more vložiti tožbe za popravek teh podatkov in izbris teh komentarjev pri sodiščih vsake države članice, na ozemlju katere so ali so bile dostopne na spletu objavljene informacije.

Sodišče je sicer v točkah 51 in 52 sodbe z dne 25. oktobra 2011, eDate Advertising in drugi (C‑509/09 in C‑161/10, EU:C:2011:685), razsodilo, da lahko oseba, ki meni, da je bila oškodovana, namesto tožbe za ugotovitev odgovornosti glede celotne škode vloži tudi tožbo pri sodiščih vsake države članice, na ozemlju katere je ali je bila na spletu objavljena vsebina dostopna, ta sodišča pa so pristojna za odločanje zgolj o škodi, povzročeni na ozemlju države članice sodišča, ki odloča.

Vendar je zaradi vseprisotnosti podatkov in vsebin, objavljenih na spletnem mestu, in načeloma splošne narave obsega njihovega razširjanja (glej v tem smislu sodbo z dne 25. oktobra 2011, eDate Advertising in drugi, C‑509/09 in C‑161/10, EU:C:2011:685, točka 46) zahtevek za popravek prvih in izbris drugih enoten in nedeljiv ter ga je zato v skladu s sodno prakso, ki izhaja iz sodb z dne 7. marca 1995, Shevill in drugi (C‑68/93, EU:C:1995:61, točke 25, 26 in 32), ter z dne 25. oktobra 2011, eDate Advertising in drugi (C‑509/09 in C‑161/10, EU:C:2011:685, točki 42 in 48), mogoče uveljavljati le pred sodiščem, pristojnim za odločanje o celotnem odškodninskem zahtevku, in ne pred sodiščem, ki nima take pristojnosti.

(Glej točke od 47 do 49 in točko 2 izreka.)
(Glej točke od 31 do 51 in točko 2 izreka.)

(Glej točke od 52 do 61 in točko 3 izreka.)

(Glej točke od 62 do 71 in točko 4 izreka.)

Za namene presoje, ali organizacija za upravljanje avtorskih pravic uporablja nepoštene cene v smislu člena 102, drugi odstavek, točka (a), PDEU, je ustrezno primerjati njene tarife s tistimi v sosednjih državah ter tistimi v drugih državah članicah, prilagojenimi z indeksom paritete kupne moči, če so bile referenčne države izbrane na podlagi objektivnih, ustreznih in preverljivih meril in če je podlaga za opravljene primerjave homogena. Dopustno je primerjati tarife za en ali več specifičnih segmentov uporabnikov, če obstajajo pokazatelji, da so za te segmente nadomestila pretirana.

Odstopanje med primerjanimi tarifami je treba šteti za znatno, če je veliko in stanovitno. Tako odstopanje je pokazatelj zlorabe prevladujočega položaja, organizacija za upravljanje avtorskih pravic, ki ima prevladujoči položaj, pa mora dokazati, da so te cene poštene na podlagi objektivnih elementov, ki vplivajo na stroške upravljanja ali na plačilo imetnikom pravic.

Če je dokazana kršitev člena 102, drugi odstavek, točka (a), PDEU, morajo biti plačila, namenjena imetnikom pravic, za namene določitve zneska globe vključena v promet zadevne organizacije za upravljanje z avtorskimi pravicami, če so ta plačila del vrednosti storitev, ki jih zagotavlja ta organizacija, in če je navedena vključitev nujna za zagotovitev učinkovitosti, sorazmernosti in odvračilnosti naložene sankcije: Predložitveno sodišče mora glede na vse okoliščine konkretnega primera preveriti, ali sta ta pogoja izpolnjena.

(Glej točke izreka od 2 do 4.)
Združeni zadevi C‑196/16 in C‑197/16

Comune di Corridonia in drugi

proti

Provincia di Macerata

in

Provincia di Macerata Settore 10 – Ambiente

(Predloga za sprejetje predhodne odločbe,

ki ju je vložilo Tribunale amministrativo regionale per le Marche)

„Predhodno odločanje – Okolje – Direktiva 85/337/EGS – Direktiva 2011/92/EU – Možnost presoje a posteriori vplivov na okolje že vzpostavljenega obrata za proizvodnjo električne energije iz bioplina, z namenom pridobitve novega soglasja“

Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 26. julija 2017

Okolje – Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje – Direktiva 85/337 – Obveznost pristojnih organov, da opravijo presojo pred izdajo soglasja – Neizvedba presoje – Obveznost organov, da to nadomestijo – Obseg – Presoja, izvedena za namene regularizacije po vzpostavitvi in začetku uporabe zadevnega obrata – Pogoji

(člen 4 PEU; Direktiva Sveta 85/337, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/31, člen 2(1))

V primeru neizvedbe presoje vplivov projekta na okolje, ki jo zahteva Direktiva Sveta 85/337/EGS z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, kakor je bil spremenjena z Direktivo 2009/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009, pravo Unije na eni strani zahteva, da države članice odpravijo nezakonite posledice te neizvedbe, na drugi strani pa ne nasprotuje temu, da se presojo teh vplivov izvede za namene regularizacije po vzpostavitvi in začetku uporabe zadevnega obrata, če:

– nacionalna pravila, ki dopuščajo to regularizacijo, zadevnim osebam onemogočajo, da bi obšle pravila Unije ali jih ne bi uporabile, in

– se presoja, izvedena za namene regularizacije, ne nanaša le na prihodnje vplive tega obrata na okolje, temveč upošteva vplive na okolje v obdobju od njegove vzpostavitve.

(Glej točko 43 in izrek.)
Zadeva C‑89/16

Radosław Szoja

proti

Sociálna poisťovňa

in

WEBUNG, s.r.o.

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Najvyšší súd Slovenskej republiky)

„Predhodno odločanje – Izvajanje sistemov socialne varnosti – Delavci migranti – Oseba, ki opravlja dejavnost kot zaposlena oseba in samozaposlena oseba v dveh različnih državah članicah – Določitev zakonodaje, ki se uporablja – Uredba (ES) št. 883/2004 – Člen 13(3) – Uredba (ES) št. 987/2009 – Člen 14(5b) – Člen 16 – Učinki odločb upravne komisije za koordinacijo sistemov socialne varnosti – Nedopustnost“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 13. julija 2017

Socialna varnost – Delavci migranti – Zakonodaja, ki se uporablja – Oseba, ki hkrati opravlja dejavnost kot zaposlena oseba in samozaposlena oseba v dveh različnih državah članicah – Obveznost upoštevanja zahtev iz členov 14(5b) in 16 Uredbe št. 987/2009

(uredbi Evropskega parlamenta in Sveta št. 883/2004, člen 13(3), in št. 987/2009, člena 14(5b) in 16)

Člen 13(3) Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 465/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012, je treba razlagati tako, da je za določitev nacionalne zakonodaje, ki se na podlagi te določbe uporablja za osebo, kakršna je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, ki običajno opravlja dejavnost zaposlene osebe in dejavnost samozaposlene osebe v različnih državah članicah, treba upoštevati zahteve iz člena 14(5b) in člena 16 Uredbe (ES) št. 987/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe št. 883/2004, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 465/2012.

V skladu s prvo predpostavko iz člena 13(3) osnovne uredbe, katere namen je določiti nacionalno zakonodajo, ki se uporablja za osebo, ki običajno opravlja dejavnost zaposlene osebe v državi članici in dejavnost samozaposlene osebe v drugi državi članici, za to osebo velja zakonodaja države članice, v kateri opravlja dejavnost zaposlene osebe.

Vendar izvedbena uredba, katere namen je določiti pravila za izvajanje osnovne uredbe, v členu 14(5b) določa, da se postranske dejavnosti pri določitvi zakonodaje, ki se uporablja v smislu člena 13 osnovne uredbe, ne upoštevajo.

Poleg tega je treba spomniti, da iz člena 14(5b) izvedbene uredbe izhaja, da se člen 16 te uredbe uporablja za vse primere iz člena 14. Zato je treba v primeru, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, upoštevati tudi člen 16 te uredbe, v katerem je naveden postopek, ki se uporabi za določitev zakonodaje, ki se uporablja v skladu s členom 13 osnovne uredbe.

V zvezi s tem je treba opozoriti, da so kolizijska pravila, določena v osnovni uredbi, zavezujoča za države članice in ni mogoče sprejeti, da bi zavarovane osebe, ki spadajo na področje uporabe teh pravil, onemogočale njihove učinke z možnostjo izbire, da se zanje ne uporabljajo (glej v tem smislu sodbo z dne 14. oktobra 2010, van Delft in drugi, C‑345/09, EU:C:2010:610, točka 52).

(Glej točke 36, 38, 41, 42 in 44 ter izrek.)