Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Omejevalni sporazumi, za katere ratione materiae in ratione temporis velja pravni sistem Pogodbe ESPJ – Prenehanje veljavnosti Pogodbe ESPJ – Nadaljnji nadzor Komisije na podlagi Uredbe št. 1/2003

(člen 65(1) PJ; Uredba Sveta št. 1/2003)

2. Akti institucij – Časovna veljavnost – Prenehanje veljavnosti Pogodbe ESPJ – Odločba, ki jo je Komisija sprejela proti družbi po izteku veljavnosti Pogodbe ESPJ in ki se nanaša na dejansko stanje pred iztekom veljavnosti navedene pogodbe – Načeli pravne varnosti in varstva zaupanja v pravo – Obseg – Odgovornost družb za njihova ravnanja, s katerimi so kršile pravila o konkurenci, v okoliščinah nadomestitve pravnega okvira Pogodbe ESPJ s pravnim okvirom Pogodbe ES – Materialnopravna pravila – Procesna pravila

(člen 65(1) PJ; Uredba Sveta št. 1/2003, člena 7(1) in 23(2))

3. Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Pripisovanje – Matična in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila presoje – Domneva odločilnega vpliva matične družbe na hčerinske družbe, ki so v njeni stoodstotni lasti

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

4. Konkurenca – Upravni postopek – Spoštovanje pravice do obrambe – Čezmerno trajanje upravnega postopka – Izginotje dokazov, upoštevnih za izvajanje pravice do obrambe – Dokazno breme

(Uredba Sveta št. 1/2003)

5. Konkurenca – Upravni postopek – Zastaranje v postopkih – Zadržanje – Odločba Komisije, ki je predmet postopka, ki poteka pred Sodiščem – Obseg

(Uredba Sveta št. 1/2003, členi 23, 25(3) in (6) in 26(2); Splošna odločba št. 715/78, členi 2, 3 in 4(2))

Summary

1. V skladu z načelom, ki je skupno pravnim sistemom držav članic, katerih izvor sega do rimskega prava, je treba – razen ob izrecni nasprotni volji zakonodajalca – ob spremembi zakonodaje zagotoviti kontinuiteto pravnih struktur. To načelo velja za spremembe primarnega prava Unije.

V zvezi s tem ni nobenega indica, da je zakonodajalec Unije želel, da se lahko za tajno dogovorjena ravnanja, ki jih prepoveduje Pogodba ESPJ, po prenehanju njene veljavnosti izključi uporaba vseh sankcij. Zaporedje pogodb ESPJ, ES in DEU za zagotovitev svobodne konkurence omogoča, da je Komisija lahko sankcionirala in še vedno lahko sankcionira vsako ravnanje, ki ustreza dejanskemu stanu iz člena 65(1) PJ, ki je bilo storjeno pred iztekom veljavnosti Pogodbe ESPJ 23. julija 2002 ali po njem.

V teh okoliščinah bi bilo v nasprotju z namenom in medsebojno povezanostjo pogodb ter nezdružljivo s kontinuiteto pravnega reda Unije, če Komisija ne bi mogla zagotoviti enotne uporabe določb Pogodbe ESPJ, ki učinkujejo tudi po prenehanju njene veljavnosti. Zato Splošno sodišče ne uporabi prava napačno, če Uredbo št. 1/2003 razlaga tako, da lahko Komisija po izteku veljavnosti Pogodbe ESPJ ugotavlja obstoj omejevalnih sporazumov, ki so bili izvajani v sektorjih, za katere se ratione materiae in ratione temporis uporablja Pogodba ESPJ, in jih sankcionira.

(Glej točke od 62 do 66.)

2. Načelo pravne varnosti zahteva, da ureditev Unije osebam, na katere se nanaša, omogoči, da se natančno seznanijo z obsegom obveznosti, ki jim jih nalaga, in da se lahko nedvoumno seznanijo s svojimi pravicami in obveznostmi ter ukrepajo v skladu z njimi. Ker so v Pogodbah jasno opredeljene kršitve ter vrsta in višina sankcij, ki se lahko podjetjem naložijo zaradi kršitve pravil o konkurenci, namen načel pravne varnosti in varstva zaupanja v pravo ni omogočiti podjetjem, da se lahko zaradi poznejših sprememb pravne podlage in postopkovnih določb izognejo vsakršni sankciji za pretekle kršitve.

V zvezi z odločbo Komisije, ki se nanaša na pravni položaj, ki je bil dokončno pridobljen pred iztekom veljavnosti Pogodbe ESPJ, in ki je bila sprejeta glede podjetja po izteku veljavnosti navedene pogodbe, Splošno sodišče ne stori napake, ko po eni strani sklene, da spoštovanje načel v zvezi s časovno uporabo prava in zahtev v zvezi z načeloma pravne varnosti in varstva zaupanja v pravo nalaga uporabo materialnih pravil, določenih v členu 65(1) in (5) PJ, za dejansko stanje pred iztekom veljavnosti Pogodbe ESPJ, ki spada na področje uporabe ratione materiae in ratione temporis te pogodbe. V zvezi s tem je člen 65(1) in (5) PJ določal jasno pravno podlago za naložitev sankcije zaradi kršitve pravil o konkurenci, tako da skrbno podjetje v nobenem trenutku ne bi moglo prezreti posledic svojega ravnanja niti se zanašati na to, da se bo zaradi nadomestitve pravnega okvira Pogodbe ESPJ s pravnim okvirom Pogodbe ES mogoče izogniti vsem sankcijam zaradi kršitev člena 65 PJ, storjenih v preteklosti.

Po drugi strani je Splošno sodišče v zvezi z veljavnimi postopkovnimi določbami prav tako pravilno presodilo, da je Komisija pristojna za vodenje postopka v skladu s členoma 7(1) in 23(2) Uredbe št. 1/2003. Določba, ki predstavlja pravno podlago akta in ki pooblašča institucijo Unije za sprejetje zadevnega akta, mora namreč veljati v trenutku njegovega sprejetja, pri čemer na splošno velja, da se postopkovna pravila uporabijo, ko začnejo veljati.

(Glej točke od 67 do 70 in od 73 do 75.)

3. Pojem podjetja označuje vsak subjekt, ki opravlja gospodarsko dejavnost, neodvisno od pravnega statusa tega subjekta in njegovega načina financiranja. V zvezi s tem je Sodišče pojasnilo, prvič, da je treba pojem podjetja, postavljen v kontekst konkurenčnega prava Unije, razumeti, kot da označuje gospodarsko enoto, čeprav je s pravnega vidika ta gospodarska enota sestavljena iz več fizičnih ali pravnih oseb, in drugič, da mora tak gospodarski subjekt, če krši pravila o konkurenci, v skladu z načelom osebne odgovornosti odgovarjati za to kršitev.

Ravnanje hčerinske družbe je mogoče pripisati matični družbi predvsem zato, ker ta hčerinska družba, čeprav je ločena pravna oseba, o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma ravna po navodilih matične družbe, zlasti glede poslovnih, organizacijskih in pravnih povezav, ki povezujejo ti pravni enoti. V posebnem primeru, v katerem je matična družba stoodstotna lastnica kapitala hčerinske družbe, ki je kršila pravila o konkurenci, lahko po eni strani ta matična družba odločilno vpliva na ravnanje te hčerinske družbe, po drugi strani pa obstaja izpodbojna domneva, da ta matična družba dejansko odločilno vpliva na ravnanje hčerinske družbe.

V teh okoliščinah za domnevo, da matična družba odločilno vpliva na poslovno politiko hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija dokaže, da je ves kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe. Komisija bo lahko tako matično družbo štela za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene hčerinski družbi, razen če ta matična družba, ki mora to domnevo ovreči, ne predloži zadostnih dokazov, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno. Sodišče Unije lahko upošteva druge okoliščine, kot sta neprerekanje vplivanja matične družbe na poslovno politiko hčerinske družbe in skupno zastopanje teh družb v upravnem postopku, ne da bi s tem pogojevalo uporabo navedene domneve.

(Glej točke od 95 do 99.)

4. Podjetje, ki zatrjuje, da je čezmerno trajanje upravnega postopka vplivalo na izvajanje pravice do obrambe, mora pravno zadostno dokazati, da je zaradi čezmernega trajanja imelo težave pri obrambi zoper trditve Komisije.

Tako bi moralo skrbno podjetje, ki je naslovnik odločbe Komisije, ki jo je izpodbijalo, in ki je stranka v prvem postopku pred sodiščem Unije, hraniti dokumente, ki jih potrebuje za svojo obrambo. Sicer mora podrobno navesti – če že ne posebnih dokazov, ki so izginili – vsaj dogodke ali okoliščine, ki so mu v zadevnem času preprečili izpolnitev obveznosti skrbnosti in ki so povzročili zatrjevano izginotje dokazov, na katero se sklicuje. Šele s preučitvijo takih posebnih navedb lahko namreč sodišče Unije presodi, ali je podjetje pravno zadostno dokazalo, da je imelo težave, na katere se sklicuje v obrambi zoper navedbe Komisije zaradi čezmernega trajanja upravnega postopka, ali pa so te težave nastale zaradi neizpolnitve njegove obveznosti skrbnosti.

(Glej točke 118 in od 120 do 122.)

5. Samo dejstvo, da se tožba obravnava pred Splošnim sodiščem ali Sodiščem, utemeljuje zadržanje zastaranja. Če se naslovnik odločbe Komisije, s katero je naložena globa zaradi kršitve pravil o konkurenci, odloči vložiti ničnostno tožbo, sodišče Unije odloča le o delih odločbe, ki zadevajo naslovnika. Nasprotno pa deli, ki zadevajo druge naslovnike in se niso izpodbijali, ne postanejo predmet spora, o katerem razsoja sodišče Unije.

Poleg tega v skladu s členom 4(2) Splošne odločbe št. 715/78 o zastaralnih rokih v postopkih in o izvajanju sankcij na področju uporabe Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za premog in jeklo in členom 26(2) Uredbe št. 1/2003, zastaranje izvršljivosti začne teči na dan, ko odločba postane pravnomočna. Sodišče je pojasnilo, da ta rok torej začne teči zlasti od poteka roka za vložitev tožbe zoper odločbo, s katero je bilo odločeno o kršitvi in globi, če ni bila vložena tožba. Iz navedenega izhaja, prvič, da glede podjetij, ki niso vložila tožbe zoper končno odločbo Komisije, s katero jim je bila naložena globa na podlagi člena 65 PJ ali člena 23 Uredbe št. 1/2003, ta odločba postane pravnomočna, in drugič, da začne s to pravnomočnostjo zoper njih teči rok za izvršitev te odločbe, določen v členu 4 Odločbe št. 715/78 in členu 26 Uredbe št. 1/2003. Iz tega sledi, da glede teh podjetij tožba drugega podjetja zoper isto končno odločbo ne more imeti učinka zadržanja.

Poleg tega tako besedilo člena 3 Odločbe št. 715/78 in člena 25(6) Uredbe št. 1/2003 kot cilji, ki jim ta člena sledita, zajemajo hkrati tožbe, vložene zoper izpodbojne akte, navedene v členu 2 Odločbe št. 715/78 in členu 25(3) Uredbe št. 1/2003, in tožbe, vložene zoper končne odločbe Komisije. Ker se s členom 3 Odločbe št. 715/78 in členom 25(6) Uredbe št. 1/2003 ne razlikuje med odločbami, na katere je vezan učinek zadržanja, učinka erga omnes ni treba vezati na tožbe, vložene zoper izpodbojne akte, navedene v členu 2 Odločbe št. 715/78 in členu 25(3) Uredbe št. 1/2003.

(Glej točke od 141 do 147.)