SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

F. G. JACOBSA,

predstavljeni 6. maja 2004( )

Zadeva C-123/03 P

Greencore Group plc

1. V tej zadevi je Komisija vložila pritožbo zoper sklep Sodišča prve stopnje( ), s katerim je slednje zavrnilo njen ugovor o nedopustnosti tožbe družbe Greencore Group plc (v nadaljevanju: Greencore), v kateri je ta zahtevala razveljavitev domnevne Odločbe Komisije.

Ozadje

2. Leta 1997 je Komisija na podlagi člena 86 Pogodbe ES (zdaj člena 82 ES)( ) družbi Irish Sugar plc, hčerinski družbi Greencore, naložila plačilo globe. Na podlagi tožbe družbe Irish Sugar je Sodišče prve stopnje leta 1999 globo zmanjšalo za 916.674 evrov.( )

3. Oktobra 1999, kmalu po objavi sodbe Sodišča prve stopnje, je Greencore Komisiji po telefaksu poslal podatke o bančnem računu družbe Irish Sugar, na katerega naj bi bil znesek povrnjen. Telefaks sporočilo je bilo sklenjeno z besedami:

„Prosimo za potrditev, da boste za povrnjeni znesek plačali obresti od dneva, ko vam je bil s strani družbe Irish Sugar plc nakazan, do dneva vračila. Prosimo, da navedete znesek obresti.“

4. Komisija je 4. januarja 2000 na račun nakazala glavnico, ne pa tudi obresti.

5. Oktobra 2001 je Sodišče prve stopnje izreklo sodbo v zadevi Corus( ), v kateri je odločilo, da mora Komisija v primeru sodbe, ki razglasi za nično oziroma zmanjša globo, že naloženo podjetjem zaradi kršitve pravil o konkurenci iz Pogodbe, na podlagi člena 34 PESPJ( ) vrniti ne samo glavnice preplačanega zneska, ampak tudi zamudne obresti od glavnice.( )

6. Sklicujoč se na sodbo v zadevi Corus, je Greencore novembra 2001 od Komisije zahteval, naj družbi Irish Sugar plc plača 154.892 evrov v obliki obresti za preplačani del globe.

7. V dopisu z dne 11. februarja 2002 je Komisija podala naslednji odgovor:

„Plačilo glavnice brez obresti z dne 4. januarja 2000 je pomenilo, da je Komisija zavrnila plačilo obresti. Te odločitve o neplačilu obresti niste izpodbijali v dvomesečnem roku, določenem v členu 230 Pogodbe ES (prej člen 173). Namesto tega ste se odločili počakati na izdajo sodbe v zadevi Corus, preden ste ponovno odprli vprašanje obresti.

[…]

Zaradi tega se ne morete več sklicevati na sodbo v zadevi Corus, potem ko ste vračilo glavnice brez obresti sprva že sprejeli.“

8. Aprila 2002 je Greencore na podlagi člena 230 ES vložil predlog za ničnost omenjene odločbe. Komisija je vložila ugovor o nedopustnosti z utemeljivijo, da dopis v ničemer ni spremenil pravnega položaja družbe Greencore, saj jo je Komisija želela v dopisu izključno poučiti o tem, da je zamudila rok za izpodbijanje odločbe Komisije z dne 4. januarja 2000. Ker je bil dopis zgolj informativen, ga na podlagi člena 230 ni bilo mogoče razglasiti za ničnega. Greencore je odgovoril, da dopis ne more biti zgolj informativen, saj pred tem o obrestih sploh ni bilo odločeno.

9. Sodišče prve stopnje je ugovor o nedopustnosti Komisije s sklepom z dne 7. januarja 2003 zavrnilo in pri tem navedlo:

„Dopis Komisije z dne 11. februarja 2002 nikakor ne vsebuje samo informacij, saj je iz njegovega besedila mogoče jasno razbrati, da institucija zavrača plačilo obresti, ki jih tožnica zahteva v korist svoje hčerinske družbe. Zavrnitev je utemeljena s tem, da je tožeča stranka pravico zahtevati obresti zapravila, saj se o zadevi dne 4. januarja 2000, ko je bila povrnjena glavnica preplačane globe, sploh ni izrekla.

Sodišče je v sodbi z dne 26. maja 1982 v zadevi Nemčija proti Komisiji (44/81, Recueil, str. 1855) v točki 6 zavzelo stališče, da institucija v primeru, ko z zavrnitvijo plačila že zapadle obveznosti naknadno prereka ali zanika njen obstoj, izvrši akt, katerega pravne posledice v skladu s členom 230 ES lahko pomenijo podlago za vložitev ničnostne tožbe. Če ima tožba za posledico ničnost odločbe o zavrnitvi plačila, je tožbenemu zahtevku ugodeno, zadevna institucija pa je na podlagi člena 233 ES zavezana neutemeljeno zavrnjeno plačilo izvesti. Če institucija na zahtevek za plačilo ne odgovori, se lahko enak rezultat doseže v postopku iz člena 232 ES.

Judikat se uporabi tudi v zadevah, kot je slednja, ko institucija z zavrnitvijo plačila zanika obstoj obveznosti, ki ji jo nalaga katera izmed določb Pogodbe.( )“

10. Komisija je vložila pritožbo zoper sklep Sodišča prve stopnje. Sklicevala se je na to, da je Sodišče prve stopnje s tem, ko je zavrnilo njen ugovor o nedopustnosti, kršilo materialno pravo, zlasti člen 230 ES, s tem ko je ničnostno tožbo zoper pravni akt, ki ni izpodbojen, ker pravnega položaja tožeče stranke bistveno ne spreminja, pripoznalo za dopustno.

11. Greencore navaja, prvič, da je Sodišče prve stopnje dejansko ugotovilo, „da je zavrnitev plačila zamudnih obresti v dopisu jasno izražena“ in da pred tem do zavrnitve ni prišlo ter, drugič, da je sodišče pravilno odločilo v prid izpodbojnosti dopisa, saj je ta tožeči stranki odrekel pravico iz člena 233 ES, kot ga razlaga sodba v zadevi Corus.

Presoja

12. Temeljno vprašanje v tem pritožbenem postopku je, ali je Sodišče prve stopnje dopis Komisije pravilno spoznalo za izpodbojni pravni akt.

13. Ne soglašam z navedbami družbe Greencore o tem, da takšna oznaka dopisa s strani sodišča hkrati pomeni tudi ugotovitev dejanskega stanu, ki ima za posledico, da se v pritožbenem postopku ne more več ugotavljati. Čeprav Sodišče ne more ponovno presojati splošnih dejstev, ki jih je že ugotovilo Sodišče prve stopnje, je v skladu z ustaljeno sodno prakso pristojno, da preveri oceno pravne narave teh dejstev s strani Sodišča prve stopnje in pravne posledice, ki iz njih izhajajo.( ) V tej zadevi so bile pravna klasifikacija dopisa s strani Sodišča prve stopnje in njegove pravne posledice bistvenega pomena za odločitev Sodišča.

14. Klasifikacija dopisa s strani Sodišča prve stopnje temelji na ugotovitvi, da dopis „jasno izraža zavrnitev institucije glede plačila zahtevanih zamudnih obresti“. Edini del dopisa, ki bi lahko podprl tako ugotovitev, je naslednji stavek:

„Plačilo glavnice brez obresti 4. januarja 2000 je pomenilo, da je Komisija zavrnila vsakršno plačilo obresti.“

15. Četudi bi izhajali iz tega, da izjava vsebuje zavrnitev plačila obresti, so njen pravni pomen in njene pravne posledice odvisni od tega, da je bilo plačilo glavnice brez obresti z dne 4. januarja 2000 pravilno klasificirano. Če naj bi bil dopis le potrditev zavrnitve plačila obresti, ki je bila v obliki izpodbojnega, toda pravnomočnega pravnega akta že izvedena, potem sam dopis očitno ni izpodbojen. Vendar Sodišče prve stopnje tega vprašanja ni načelo.

16. Menim pa, da bi Sodišče prve stopnje to moralo storiti. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je Komisija glavnico na račun družbe Greencore sicer nakazala, „ni pa izpolnila obveznosti plačila obresti“.( ) Ker Komisija obveznosti ni izpolnila, je po mojem mnenju treba izhajati iz tega, da jo je zavrnila. Sodišče prve stopnje bi torej moralo pravilno ugotoviti, da je plačilo glavnice brez obresti s strani Komisije treba obravnavati kot tiho zavrnitev plačila zahtevanih obresti. Čeprav v splošnem velja, da sam molk institucije še ne pomeni tihe zavrnitve,( ) je položaj nedvomno drugačen v primeru, ko se na zahtevek odzove z ukrepom, ki temu zahtevku ne ustreza.( ) Načeloma je v skladu s členom 230 ES tiho odločitev mogoče izpodbijati.( )

17. Člen 230 zagotavlja pravico do sodne presoje posameznega ravnanja institucije. V primeru, da ravnanje ne pomeni izpodbojne odločbe iz omenjenega člena, je lahko institucija na podlagi člena 232 pozvana k ukrepanju. Za uveljavljanje pravic iz obeh členov ta postavljata stroge roke. Očitno je, da bi bil sistem sodnega varstva ogrožen, če bi se stranka, ki meni, da ji je bila v postopku pred institucijo storjena krivica, svojih pravic iz obeh členov pa ni uveljavljala pravočasno, pozneje kljub temu lahko poslužila ukrepov zoper takšno ravnanje institucije.

18. Če bi se zavrnitev plačila obresti s strani Komisije, kot predlagam, pravilno štela za odločbo o zavrnitvi plačila obresti, potem dopis ne more pomeniti izpodbojne odločbe v skladu s členom 230 ES, saj je zgolj potrdil že obstoječo odločbo. V skladu z ustaljeno sodno prakso je ničnostna tožba zoper odločbo, ki zgolj potrjuje prejšnjo, po poteku roka izpodbijano odločbo, nedopustna; odločba izključno potrjuje že obstoječo odločbo takrat, kadar ne vsebuje novih elementov prejšnjega ukrepa in ni bila sprejeta pred ponovno preučitvijo stanja naslovnika iz prejšnjega ukrepa.( ) Še zlasti ne pomeni nove odločbe telefaks, v katerem Komisija zavrača ponoven premislek o že sprejeti odločbi.( ) V skladu s tako sodno prakso velja nasprotno pogovor, v katerem so pojasnjeni razlogi za zavrnitev plačila, med naslovnikom prvega ravnanja in institucijo, ki je plačilo domnevno dolgovanega zneska zavrnila, kot ponovna preučitev zadeve.( )

19. V zadevi Nemčija proti Komisiji, edini zadevi, na katero se je Sodišče prve stopnje pri reševanju spornega vprašanja oprlo, je Nemčija zaprosila za izplačilo pomoči, ki ga je Komisija pred tem že odobrila. Julija 1980 je Komisija Nemčiji sporočila, da prošnji ne more ugoditi, ker ta ni prispela v roku. V odgovoru iz avgusta 1980 je Nemčija Komisiji ugovarjala in jo zaprosila, če ji sme svoje stališče predstaviti. Tej prošnji je komisija formalno ugodila in prišlo je do pogovora, v katerem je Komisija pristala, da bo stališče Nemčije ponovno preučila. Oktobra in decembra 1980 je Nemčija na Komisijo vnovič naslovila prošnjo za izplačilo; decembra 1980 je Komisija potrdila svojo odločitev o zavrnitvi. Po mojem mnenju je dejstvo, da je Komisija po prvotni zavrnitvi izplačila domnevno dolgovanega zneska tako privolila v ponovno preučitev zadeve in to dejansko tudi storila, zadosten dokaz za to, da se zadeva Nemčija proti Komisiji nedvomno razlikuje od predložene zadeve. ( )

20. Sodišče prve stopnje je s sodbo Corus oblikovalo načelo, po katerem obstaja zahtevek za plačilo obresti od tistih glob, ki so bile izplačane, pozneje pa razglašene za nične oziroma znižane. Greencore je pravilno navajal, da je sodišče Skupnosti z razlago predpisa prava Skupnosti „razjasnilo in natančneje določilo pomen in obseg tega predpisa, ki bi ga veljalo tako razlagati in uporabljati že od njegove uveljavitve“( ). Kljub temu ne vidim pomena, ki bi ga ta ugotovitev lahko imela na vprašanje dopustnosti tožbe družbe Greencore, niti kako bi se Greencore lahko izognil pogoju iz člena 230 ES, da mora biti tožba vložena v roku dveh mesecev po tem, ko je Komisija na prvi poziv tiho zavrnila plačilo obresti. Jasno je, da s poznejšo odločbo Sodišča prve stopnje zamujeni rok za vložitev tožbe ne začne ponovno teči.

21. Opozori se lahko na to, da bi zavrnitev pritožbe s strani Sodišča privedla do tega, da Komisija zoper podjetja, ki jim je v poljubnem trenutku naložila plačilo globe, ki jih je Sodišče skupnosti pozneje znižalo ali razglasilo za nične, ne bi mogla uveljavljati dvomesečnega roka iz člena 230 ES. V skladu z ustaljeno sodno prakso je bil takšen rok določen zlasti ob upoštevanju dejstva, da so tožbeni roki namenjeni zagotavljanju pravne varnosti, s tem ko preprečujejo neomejeno prerekanje odločitev Sodišča Skupnosti, ki prinašajo pravne posledice.( ) Gornja rešitev temu razmišljanju bržkone ne bi koristila.

22. Sklepno bi dodal, da bi družba Greencore v primeru, ko ob prejemu plačila glavnice neplačila obresti ne bi štela za izpodbojno dejanje po členu 230 ES, Komisijo morala pozvati k ukrepanju v skladu s členom 232(2) ES. Dejstvo, da se družba Greencore „ni poslužila tega ukrepa“, kar je razvidno iz tožbenega zahtevka pri Sodišču prve stopnje, ne more vplivati na dopustnost tožbe, ki jo je nato vložila na podlagi člena 230 ES.

23. Ob upoštevanju teh navedb je izpodbijani sklep Sodišče prve stopnje treba razveljaviti in tožbo o razglasitvi zadevne odločitve na podlagi člena 61(1) Statuta Sodišča zavreči kot nedopustno.

Predlog

24. Na podlagi navedenega predlagam Sodišču, naj:

1. razveljavi sklep Sodišča prve stopnje z dne 7. januarja 2003 v zadevi Greencore Group proti Komisiji, T-135/02;

2. za nedopustno razglasi tožbo družbe Greencore za ničnost Odločbe Komisije z dne 11. februarja 2002;

3. družbi Greencore naloži plačilo stroškov postopka pred Sodiščem in Sodiščem prve stopnje.