ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7.

Skupna zunanja in varnostna politika – Posebni omejevalni ukrepi proti nekaterim osebam in subjektom glede na razmere v Siriji – Sklep 2013/255/EZVP in Uredba št. 36/2012 – 101225/Domneva, da člani družin Assad in Makhlouf podpirajo sirski režim – Dopustnost – Pogoji – Izpodbojna domneva – Nasprotni dokaz – Neobstoj (člen 29 PEU; Sklep Sveta 2013/255/PESC, kakor je bil spremenjen s Sklepom (SZVP) 2015/1836, člena 27(2)(b) in (3) ter 28(2)(b) in (3)) (Glej točke od 90 do 92.)
2.

Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve – Znak, ki ima lahko več pomenov – Zavrnitev registracije ob prisotnosti opisne narave vsaj enega od mogočih pomenov – Neuporaba v okviru preizkusa razlikovalnega učinka (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b) in (c)) (Glej točki 35 in 36.)
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 10. septembra 2020 – Hamas/Svet

(Zadeva C‑386/19 P) ( 1 )

„Pritožba – Skupna zunanja in varnostna politika – Boj proti terorizmu – Omejevalni ukrepi proti nekaterim osebam in subjektom – Zamrznitev sredstev – Skupno stališče 2001/931/SZVP – Člen 1(4) in (6) – Uredba (ES) št. 2580/2001 – Člen 2(3) – Ohranitev organizacije na seznamu oseb, skupin in subjektov, vpletenih v teroristična dejanja – Pogoji – Pristojni organ, ki je enakovreden pravosodnemu organu – Obsodba – Nadaljnji obstoj tveganja vpletenosti v teroristične dejavnosti – Obveznost obrazložitve – Pravica do obrambe – Pravica do učinkovitega sodnega varstva“

1. Skupna zunanja in varnostna politika – Posebni omejevalni ukrepi zoper nekatere osebe in organizacije v okviru boja proti terorizmu – Sklep o zamrznitvi sredstev – Ohranitev na podlagi nacionalne odločbe o zamrznitvi sredstev – Pogoji – Dokaz o nadaljevanju obstoja tveganja vpletenosti v teroristične dejavnosti – Sklicevanje na nacionalno odločbo, s katero je bila utemeljena prvotna uvrstitev – Odločba, ki je bila predmet preveritve, na podlagi česar je mogoče sklepati, da je ohranitev utemeljena zaradi nedavnih dogodkov – Dopustnost (Skupno stališče Sveta 2001/931, člen 1(6)) (Glej točki 38 in 39.)

2. Skupna zunanja in varnostna politika – Posebni omejevalni ukrepi zoper nekatere osebe in organizacije v okviru boja proti terorizmu – Sklep o zamrznitvi sredstev – Sprejetje ali ohranitev na podlagi nacionalne odločbe o začetku preiskave ali pregona oziroma na podlagi obsodbe – Organ, pristojen za sprejetje navedene nacionalne odločbe – Pojem – Nesodni organ – Vključitev (Skupno stališče Sveta 2001/931, člen 1(4)) (Glej točke 60, 61 in 65.)

Izrek

1. Pritožba se zavrne.

2. Hamas nosi svoje stroške in stroške Sveta Evropske unije ter Evropske komisije.

( 1 ) UL C 220, 1.7.2014.
1.

Kmetijstvo – Financiranje s strani EKJS – Potrditev obračuna – Zavrnitev kritja odhodkov, ki izhajajo iz nepravilnosti pri uporabi zakonodaje Unije – Izpodbijanje s strani zadevne države članice – Dokazno breme – Razdelitev med Komisijo in državo članico (Glej točke od 47 do 50, od 53 do 59 in 65.)
78

Glede tega iz ustaljene sodne prakse sicer izhaja, da ob upoštevanju ločitve funkcij med nacionalnimi sodišči in Sodiščem ni mogoče zahtevati, da predložitveno sodišče, preden se obrne na Sodišče, ugotovi celotno dejansko stanje in izvede celovito pravno presojo, ki jo od njega zahteva njegova pravosodna funkcija. Zadostuje namreč, da so predhodne odločbe razvidni predmet spora o glavni stvari in glavna vprašanja v zvezi s pravnim redom Unije, da bi države članice in drugi zainteresirani subjekti v skladu s členom 23 Statuta Sodišča Evropske unije lahko predstavili svoja stališča in učinkovito sodelovali v postopku pred Sodiščem (glej sodbo z dne 8. septembra 2010, Winner Wetten, C‑409/06, EU:C:2010:503, točka 39).
2

Člen 1 Direktive 2014/65 določa: „1. Ta direktiva se uporablja za investicijska podjetja, upravljavce trga, izvajalce storitev sporočanja podatkov in podjetja iz tretjih držav, ki opravljajo investicijske storitve ali investicijske posle prek ustanovitve podružnice v Uniji. 2. Ta direktiva določa zahteve v zvezi z: (a) izdajanjem dovoljenj in pogoji poslovanja za investicijska podjetja; (b) opravljanjem investicijskih storitev ali poslov s strani podjetij iz tretjih držav prek ustanovitve podružnice; (c) izdajanjem dovoljenj za organizirane trge in njihovim poslovanjem; (d) izdajanjem dovoljenj za izvajalce storitev sporočanja podatkov in njihovim poslovanjem ter (e) izvajanjem nadzora, sodelovanjem in izvrševanjem s strani pristojnih organov. 3. Naslednje določbe se uporabljajo tudi za kreditne institucije, ki imajo dovoljenje v skladu z Direktivo 2013/36/EU, če opravljajo eno ali več investicijskih storitev in/ali poslov: (a) člen 2(2), člen 9(3) ter členi 14 in 16 do 20; (b) poglavje II naslova II, razen drugega pododstavka člena 29(2); (c) poglavje III naslova II, razen člena 34(2) in (3) ter člena 37(2) do (6) in (9); (d) členi 67 do 75 ter členi 80, 85 in 86. 4. Naslednje določbe se uporabljajo tudi za investicijska podjetja in kreditne institucije, ki imajo dovoljenje v skladu z Direktivo 2013/36/EU, kadar strankam prodajajo strukturirane vloge ali jim svetujejo v zvezi z njimi: (a) člen 9(3), člen 14 ter člen 16(2), (3) in (6); (b) členi 23 do 26, člen 28 in člen 29, z izjemo drugega pododstavka odstavka 2 člena 29, in člen 30; ter (c) členi 67 do 75. 5. Člen 17(1) do (6) se uporabljajo tudi za člane ali udeležence reguliranih trgov in MTF [(Multilateral Trading Facilities), večstranskih sistemov trgovanja], ki v skladu s točkami (a), (e), (i) in (j) člena 2(1) ne potrebujejo dovoljenja na podlagi te direktive. 6. Člena 57 in 58 se uporabljata tudi za osebe, ki so izvzete v skladu s členom 2. 7. Vsi večstranski sistemi za finančne instrumente delujejo v skladu z določbami naslova II glede MTF ali OTF [(Organised Trading Facilities), organiziranih sistemov trgovanja] ali naslova III glede reguliranih trgov. Vsako investicijsko podjetje, ki organizirano, pogosto, sistematično in v znatni meri posluje za svoj račun pri izvrševanju naročil strank zunaj reguliranega trga, MTF ali OTF, deluje v skladu z naslovom III Uredbe (EU) št. 600/2014 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o trgih finančnih instrumentov in spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (UL 2014, L 173, str. 84)]. Brez poseganja v člena 23 in 28 Uredbe (EU) št. 600/2014 so vsi posli s finančnimi instrumenti iz prvega in drugega pododstavka, ki niso sklenjeni v večstranskih sistemih ali v sistematičnih internalizatorjih, skladni z ustreznimi določbami naslova III Uredbe (EU) št. 600/2014.“
Direktivo 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav in zlasti njen člen 11 je treba razlagati tako, da ne nasprotuje ureditvi države članice, ki določa, da je nezakonito prebivajočemu državljanu tretje države, v zvezi s katerim je bil končan postopek vračanja iz te direktive, mogoče izreči zaporno kazen, ne da bi zadevna oseba dejansko zapustila ozemlje držav članic, če je prepovedano ravnanje opredeljeno tako, da se nanaša na nezakonito prebivanje ob zavedanju prepovedi vstopa, ki je bila izrečena zlasti zaradi predkaznovanosti zadevne osebe ali zaradi nevarnosti, ki jo ta oseba pomeni za javni red ali državno varnost, pod pogojem, da prepovedano ravnanje ni opredeljeno glede na kršitev te prepovedi vstopa in da je ta ureditev dovolj dostopna, natančna in predvidljiva pri njeni uporabi, da se prepreči vsaka nevarnost samovoljnosti, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
49

Iz navedenega izhaja, da morajo biti z zakonom jasno opredeljena kazniva dejanja in kazni, s katerimi se ta kazniva dejanja kaznujejo. Ta pogoj je izpolnjen, če lahko posameznik iz besedila zadevne določbe in po potrebi iz razlage te določbe, ki jo poda sodišče, razbere, za katera dejanja in opustitve kazensko odgovarja (glej v tem smislu sodbi z dne 3. junija 2008, Intertanko in drugi, C‑308/06, EU:C:2008:312, točka 71, in z dne 5. decembra 2017, M. A. S. in M. B., C‑42/17, EU:C:2017:936, točka 56).
17

Člen 4(1)(a) in (b) iste direktive določa: „1. Pri zagotavljanju izvedljivosti programov ukrepov, določenih v načrtih upravljanja povodij: (a) za površinske vode (i) države članice izvedejo potrebne ukrepe, da preprečijo poslabšanje stanja vseh teles površinske vode, ob uporabi odstavkov 6 in 7 in brez vpliva na odstavek 8; (ii) države članice varujejo, izboljšujejo in obnavljajo vsa telesa površinske vode, ob uporabi pododstavka (iii) za umetna in močno preoblikovana vodna telesa, da se dobro stanje površinske vode doseže najkasneje 15 let po začetku veljavnosti te direktive skladno z določbami iz Priloge V, ob uporabi podaljšanj, določenih skladno z odstavkom 4, ter ob uporabi odstavkov 5, 6 in 7 brez vpliva na odstavek 8; (iii) države članice varujejo in izboljšujejo vsa umetna in močno preoblikovana vodna telesa z namenom, da se dober ekološki potencial in dobro kemijsko stanje površinske vode dosežeta najkasneje 15 let po začetku veljavnosti te direktive skladno z določbami iz Priloge V, ob uporabi podaljšanj, določenih skladno z odstavkom 4, ter ob uporabi odstavkov 5, 6 in 7 brez vpliva na odstavek 8; (iv) države članice izvedejo potrebne ukrepe skladno s členom 16(1) in (8), z namenom da postopno zmanjšajo onesnaževanje s prednostnimi snovmi in ustavijo ali postopno odpravijo emisije, odvajanje in uhajanje prednostnih nevarnih snovi kar pa ne vpliva na ustrezne mednarodne sporazume iz člena 1 za zadevne pogodbenice; (b) za podzemno vodo (i) države članice izvedejo potrebne ukrepe, da preprečijo ali omejijo vnašanje onesnaževal v podzemno vodo in da preprečijo poslabšanje stanja vseh teles podzemne vode, ob uporabi odstavkov 6 in 7 ter brez vpliva na odstavek 8 tega člena in ob uporabi člena 11(3)(j); (ii) države članice varujejo, izboljšujejo in obnavljajo telesa podzemne vode ter zagotavljajo ravnotežje med odvzemanjem in obnavljanjem podzemne vode, da se dobro stanje podzemne vode doseže najkasneje 15 let po začetku veljavnosti te direktive skladno z določbami iz Priloge V, ob uporabi podaljšanj, določenih skladno z odstavkom 4, ter ob uporabi odstavkov 5, 6 in 7 brez vpliva na odstavek 8 tega člena ter ob uporabi člena 11(3)(j); (iii) države članice izvedejo potrebne ukrepe, da se obrne vsak pomemben in trajen trend naraščanja koncentracije katerega koli onesnaževala, ki je posledica vpliva človekove dejavnosti, da postopno zmanjša onesnaženost podzemne vode. Ukrepi za obračanje trenda se izvajajo skladno z odstavki 2, 4 in 5 člena 17, ob upoštevanju standardov, ki se uporabljano in so navedeni v ustrezni zakonodaji Skupnosti, ter ob uporabi odstavkov 6 in 7 in brez vpliva na odstavek 8“.
6

Člen 5 Uredbe št. 261/2004, naslovljen „Odpoved leta“, določa: „1. V primeru odpovedi leta: (a) zadevnim potnikom ponudi pomoč dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 8; in (b) zadevnim potnikom ponudi pomoč dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 9(1)(a) in 9(2), kakor tudi pomoč, predvideno v členu 9(1)(b) in 9(1)(c), v primeru spremembe poti, kadar je utemeljeno pričakovani čas odhoda novega leta najmanj naslednji dan po načrtovanem času odhoda odpovedanega leta; in (c) imajo zadevni potniki pravico do odškodnine, ki jim jo mora plačati dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 7, razen če: (i) so o odpovedi obveščeni najmanj dva tedna pred odhodom po voznem redu; ali (ii) so o odpovedi obveščeni dva tedna do sedem dni pred odhodom po voznem redu in jim je ponujena sprememba poti, ki jim zagotavlja odhod največ dve uri pred odhodom po voznem redu in prihod v njihov končni namembni kraj manj kot štiri ure po prihodu po voznem redu; ali (iii) so o odpovedi obveščeni manj kot sedem dni pred odhodom po voznem redu in jim je ponujena sprememba poti, ki jim zagotavlja odhod največ eno uro pred odhodom po voznem redu in prihod v njihov končni namembni kraj manj kot dve uri po prihodu po voznem redu. 2. Kadar so potniki obveščeni o odpovedi leta, jim je treba zagotoviti informacije o drugih možnostih prevoza. 3. Dejanski letalski prevoznik ni obvezan plačati odškodnine v skladu s členom 7, če lahko dokaže, da so za odpoved leta krive izredne razmere, katerim se ne bi bilo mogoče izogniti, tudi če bi bili sprejeti vsi ustrezni ukrepi. 4. Dokazno breme glede obveščanja potnikov o odpovedi leta in glede roka, v katerem je to storil, nosi dejanski letalski prevoznik.“
3

V uvodnih izjavah 40, 101 in 102 Direktive 2014/24 je navedeno: „(40) Nadzor nad spoštovanjem določb okoljskega, socialnega in delovnega prava bi bilo treba izvajati v zadevnih fazah postopka javnega naročanja, in sicer pri uporabi splošnih načel, ki urejajo izbor udeležencev in oddajo javnih naročil, pri uporabi razlogov za izključitev in pri uporabi določb v zvezi z neobičajno nizkimi ponudbami. […] […] (101) Poleg tega bi bilo treba javnim naročnikom omogočiti, da izključijo gospodarske subjekte, ki so se izkazali za nezanesljive, na primer zaradi kršitev okoljskih ali socialnih obveznosti, vključno s pravili o dostopnosti za invalide, ali drugih hujših kršitev poklicnih pravil, kot so kršitve pravil konkurence ali pravic intelektualne lastnine. […] […] Javni naročniki bi morali pri uporabi neobveznih razlogov za izključitev posebno pozornost nameniti načelu sorazmernosti. Zaradi manjših nepravilnosti bi bilo treba gospodarski subjekt izključiti le v izjemnih okoliščinah. Vendar pa se v primeru ponavljajočih se manjših nepravilnosti lahko pojavijo dvomi glede zanesljivosti gospodarskega subjekta, kar lahko upraviči njegovo izključitev. (102) Dopustiti pa bi bilo treba možnost, da lahko gospodarski subjekti sprejmejo ukrepe za zagotavljanje ustreznosti, namenjene odpravi posledic kaznivih dejanj ali kršitev ter učinkovitemu preprečevanju nadaljnjih primerov neustreznega ravnanja. Med temi ukrepi bi bili lahko zlasti ukrepi v zvezi z osebjem in organizacijo, kot so prekinitev vseh stikov z osebami ali organizacijami, vpletenimi v kršitve, ustrezni ukrepi za reorganizacijo osebja, uvedba sistemov poročanja in nadzora, oblikovanje notranje strukture revizije za spremljanje skladnosti in sprejetje notranjih pravil o odgovornosti in odškodninah. Če taki ukrepi zagotovijo dovolj jamstev, zadevni gospodarski subjekt ne bi smel biti več izključen samo zaradi teh razlogov. Gospodarskim subjektom bi bilo treba omogočiti, da zahtevajo preučitev ukrepov za zagotavljanje ustreznosti, ki so jih sprejeli, da bi lahko sodelovali v postopku javnega naročanja. Vendar bi morale države članice določiti natančne postopkovne in materialne pogoje, ki se uporabljajo v takih primerih. Same bi lahko zlasti odločile, ali naj ustrezne ocene opravijo posamezni javni naročniki ali pa naj za to nalogo pooblastijo druge organe na centralni ali decentralizirani ravni.“
1.

Člen 15(1) Druge direktive Sveta 90/619/EGS z dne 8. novembra 1990 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o neposrednem življenjskem zavarovanju, ki določa določbe za olajšanje učinkovitega uresničevanja svobode opravljanja storitev in o spremembah Direktive 79/267/EGS, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 92/96/EGS z dne 10. novembra 1992, v povezavi s členom 31 Direktive Sveta 92/96/EGS z dne 10. novembra 1992 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o življenjskem zavarovanju in o spremembi direktiv 79/267/EGS in 90/619/EGS (Tretja direktiva o življenjskem zavarovanju), člen 35(1) Direktive 2002/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. novembra 2002 o življenjskem zavarovanju v povezavi s členom 36(1) te direktive in člen 185(1) Direktive 2009/138/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti zavarovanja in pozavarovanja (Solventnost II) v povezavi s členom 186(1) te direktive je treba razlagati tako, da rok za uveljavljanje pravice do odstopa od pogodbe o življenjskem zavarovanju začne teči od trenutka, ko je zavarovalec obveščen o sklenitvi pogodbe, čeprav v informaciji, ki jo zavarovalnica posreduje temu zavarovalcu, – ni navedeno, da nacionalno pravo, ki se uporablja za pogodbo, ne določa nobene zahteve obličnosti za uveljavljanje te pravice do odstopa, ali – so v tej informaciji navedene zahteve obličnosti, ki z nacionalnim pravom, ki se uporablja za to pogodbo, ali s pogodbenimi klavzulami iz te pogodbe v resnici niso predpisane, če taka navedba zavarovalcem ne odvzame možnosti uveljavljanja njihove pravice do odstopa v bistvu pod enakimi pogoji, kot bi to storili, če bi bila ta informacija pravilna. Predložitveni sodišči morata na podlagi celovite ocene, pri kateri upoštevata zlasti nacionalni zakonodajni okvir in dejansko stanje v postopkih v glavni stvari, presoditi, ali je bila zavarovalcu zaradi napačne informacije, ki mu je bila posredovana, ta možnost odvzeta.
23

Najprej je treba poudariti, da – kot je razvidno iz uvodnih izjav 16 in 17 Uredbe št. 44/2001, ki se v postopku v glavni stvari uporablja ratione temporis – ureditev priznavanja in izvrševanja, ki jo ta določa, temelji na medsebojnem zaupanju v sodno varstvo znotraj Evropske unije. To zaupanje ne zahteva le, da so sodne odločbe, izdane v državi članici, samodejno priznane v drugi državi članici, ampak tudi, da mora biti postopek za razglasitev izvršljivosti teh sodnih odločb v drugi državi članici učinkovit in hiter. Ta postopek mora vključevati le povsem formalno preverjanje listin, ki so potrebne za to, da bo odločba v državi članici, v kateri se izvršitev zahteva, izvršljiva, pri čemer mora biti izvršljivost sodne odločbe razglašena tako rekoč samodejno (glej v tem smislu sodbo z dne 13. oktobra 2011, Prism Investments, C‑139/10, EU:C:2011:653, točki 27 in 28).
54

Ob upoštevanju vseh navedenih preudarkov je treba na prvo in drugo vprašanje v zadevah C‑453/18 in C‑494/18 ter na tretje vprašanje v zadevi C‑494/18 odgovoriti, da je treba člen 7(2)(d) in (e) Uredbe št. 1896/2006 ter člen 6(1) in člen 7(1) Direktive 93/13, kot jih razlaga Sodišče in ob upoštevanju člena 38 Listine, razlagati tako, da „sodišču“ v smislu navedene uredbe, ki odloča v okviru postopka za evropski plačilni nalog, omogočajo, da od upnika zahteva dodatne informacije v zvezi s pogodbenimi pogoji, navedenimi v utemeljitev zadevne terjatve, da bi opravilo nadzor nad morebitno nepoštenostjo teh pogojev po uradni dolžnosti, in da zato nasprotujejo nacionalni zakonodaji, v skladu s katero se dodatni dokumenti, predloženi s tem namenom, štejejo za nedopustne.
109

Glede resnosti kršitve Irska meni, da je treba uporabiti najnižji koeficient, zlasti glede na to, da je bila Direktiva 85/337 popolnoma prenesena v nacionalno zakonodajo, glede na dobro vero Irske in glede na težavne dejanske in pravne okoliščine v tej zadevi. Prav tako naj bi bilo treba upoštevati napredek Irske glede izvajanja njenih obveznosti in dejstva, da ni bilo dokazano, da je bil zemeljski plaz na območju Derrybriena povezan z gradnjo polja vetrnih elektrarn. Poleg tega naj bi Irska konstruktivno sodelovala s Komisijo in pokazala, da je odločena rešiti zadevne probleme. Rok, ki je potekel med mesecem decembrom 2016 in mesecem oktobrom 2017, naj bi bil posledica nesporazuma med Irsko in Komisijo in naj ne bi izkazoval pomanjkljivega sodelovanja.
53

V zvezi s tem je dovolj opozoriti, da čeprav države članice na podlagi uvodnega stavka člena 13(A)(1) Šeste direktive določijo pogoje za oprostitve zaradi zagotavljanja pravilne in enostavne uporabe takih oprostitev in preprečevanja vsakršnih utaj, izogibanja ali zlorab, se ti pogoji ne morejo nanašati na opredelitev vsebine predvidenih oprostitev (sodba z dne 15. novembra 2012, Zimmermann, C‑174/11, EU:C:2012:716, točka 39). Prav to pa je učinek pogojev, postavljenih z nacionalno ureditvijo iz postopka v glavni stari, ki glede neodvisnih skupin oseb, ki storitve opravljajo tudi za nečlane, določajo splošno in neizpodbojno domnevo davčne utaje, zlorabe ali izogibanja, ne da bi se v njih natančno opredelila vrsta davčne zlorabe, utaje ali izogibanja, ki naj bi jo ta ureditev preprečevala.
3

V četrti uvodni izjavi in v uvodnih izjavah od šeste do osme Direktive 94/22 je navedeno: „ker so države članice suverene in imajo suverene pravice do ogljikovodikovih virov na svojem ozemlju; […] ker se morajo sprejeti ukrepi, da bi zagotovili nediskriminacijski dostop do in izvajanje dejavnosti, povezanih z iskanjem, raziskovanjem in izkoriščanjem ogljikovodikov, pod pogoji, ki spodbujajo večjo konkurenčnost na tem področju in tako dajejo prednost najboljšim metodam iskanja, raziskovanja in izkoriščanja virov v državah članicah ter krepijo povezovanje notranjega energetskega trga; ker je v ta namen treba oblikovati skupna pravila, ki bodo zagotovila, da so postopki za izdajo dovoljenj za iskanje, raziskovanje in izkoriščanje ogljikovodikov dostopni vsem subjektom z zahtevanimi sposobnostmi; ker se morajo dovoljenja izdajati na podlagi objektivnih in javno objavljenih meril; ker morajo vsi subjekti, ki sodelujejo v postopku, vnaprej poznati tudi pogoje za izdajo dovoljenj; ker morajo države članice obdržati možnosti, da omejijo dostop do in izvajanje teh dejavnosti zaradi razlogov, ki so upravičeni z vidika javnega interesa, ter to pogojujejo s plačilom finančnega prispevka ali prispevka v ogljikovodikih, pri čemer morajo biti podrobnosti dogovora glede navedenega prispevka dogovorjene na način, ki ne posega v upravljanje subjektov; ker je treba te možnosti uporabljati nediskriminacijsko; ker je z izjemo obveznosti, povezanih z uporabo te možnosti, treba sprejeti ukrepe, s katerimi se prepreči, da se subjektom naložijo pogoji in obveznosti, ki jih ne utemeljuje potreba po pravilnem opravljanju dejavnosti; ker je treba dejavnosti subjektov spremljati le, kolikor je potrebno za zagotavljanje ravnanja v skladu s temi obveznostmi in pogoji“.
Člen 17(1) Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da je treba fizično osebo, ki na podlagi pogodbe, kot je finančna pogodba na razliko, ki je bila sklenjena z borznoposredniško družbo, prek te družbe opravlja transakcije na mednarodnem trgu za menjavo valut FOREX (Foreign Exchange), šteti za „potrošnika“ v smislu te določbe, če sklenitev te pogodbe ne spada v poklicno dejavnost te osebe, kar mora preveriti predložitveno sodišče. Za to opredelitev, prvič, dejavniki, kot so vrednost transakcij, izvedenih na podlagi pogodb, kot so finančne pogodbe na razliko, pomen tveganj finančnih izgub, povezanih s sklenitvijo takih pogodb, morebitno znanje ali izkušnje navedene osebe na področju finančnih instrumentov ali njeno aktivno ravnanje v okviru takih pogodb, načeloma niso upoštevni, in drugič, dejstvo, da finančni instrumenti ne spadajo na področje uporabe člena 6 Uredbe (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (Rim I) ali da je ta oseba „majhni vlagatelj“ v smislu člena 4(1), točka 12, Direktive 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov in o spremembah direktiv Sveta 85/611/EGS, 93/6/EGS in Direktive 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/22/EGS, kot tako načeloma nima učinka.