ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Pritožba, ki jo je 2. junija 2021 vložila Evropska komisija zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 24. marca 2021 v zadevi T-374/20, KM/Evropska komisija

(Zadeva C-341/21 P)

(2021/C 310/17)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnica: Evropska komisija (zastopnika: T. S. Bohr in B. Mongin, agenta)

Druge stranke v postopku: KM, Evropski parlament, Svet Evropske unije

Predlog

Komisija Sodišču predlaga, naj:

— sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 24. marca 2021‚ KM/Komisija‚v zadevi T-374/20 razveljavi;

— tožbo zavrne;

— toženi stranki naloži plačilo stroškov postopka na prvi stopnji;

— toženi stranki naloži plačilo stroškov postopka s pritožbo.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija v utemeljitev svoje pritožbe navaja tri razloge.

Komisija s prvim pritožbenim razlogom uveljavlja napačno uporabo prava v zvezi z merili za presojo zakonitosti odločitev, ki jih sprejme zakonodajalec, in kršitev obveznosti obrazložitve. Navaja, da Splošno sodišče ni upoštevalo načela, v skladu s katerim presoja zakonitosti akta Unije glede na temeljne pravice ne bi smela temeljiti na zatrjevanjih, ki izhajajo iz posledic akta v konkretnem primeru; po njenem mnenju nezakonitost določbe Kadrovskih predpisov ne bo smela temeljiti na „neprimernosti“ odločitve zakonodajalca; meni, da Splošno sodišče v ni upoštevalo vseh elementov obeh položajev, ki ju je treba primerjati, kar naj bi bilo v nasprotju z merili, določenimi v sodbi z dne 19. decembra 2019 v zadevi C-460/18 P (1).

Komisija z drugim pritožbenim razlogom uveljavlja napačno uporabo prava pri razlagi načela prepovedi diskriminacije, na podlagi katere naj bi položaja iz členov 18 in 20 Priloge VIII k Statutu bila primerljiva. Po njenem mnenju dan sklenitve zakonske zveze ni edino merilo, na podlagi katerega se člena 18 in 20 Priloge VIII razlikujeta. Komisija meni, da to razlikovanje temelji na več dejavnikih, ki jih Splošno sodišče ni upoštevalo; meni, da bi bilo Splošno sodišče moralo upoštevati namen pogoja minimalnega trajanja zakonske zveze, določenega v členih 18 in 20 Priloge VIII, ki naj bi jasno izhajal iz razlike med tema členoma; po njenem mnenju naj bi enako veljalo za diskriminacijo na podlagi starosti.

Nazadnje, s tretjim pritožbenim razlogom Komisija uveljavlja napačno uporabo prava pri razlagi člena 52(1) Listine o temeljnih pravicah (2) in več kršitev obveznosti obrazložitve. Prvič, Komisija se sklicuje na napačno uporabo prava pri razlagi člena 52(1) Listine o temeljnih pravicah, na podlagi katere naj posledice smrti uradnika za preživelega zakonca ne bi smele biti odvisne od tega, ali je bila zakonska zveza sklenjena pred ali po tem, ko je ta uradnik nehal delati; drugič, Komisija meni, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri razlagi cilja preprečevanja zlorab in je kršilo obveznost obrazložitve.

(1) Sodba z dne 19. decembra 2019, HK/Komisija, ECLI:EU:C:2019:1119.

(2) Listina Evropske unije o temeljnih pravicah (UL 2012, C 326, str. 391).
C 320/29

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska) 25. maja 2021 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid/F.

(Zadeva C-324/21)

(2021/C 320/29)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Raad van State

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Nasprotna stranka: F.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 29 Uredbe (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva (UL 2013, L 180 (1)) razlagati tako, da začne rok za predajo, ki teče, iz člena 29(1) in (2), ponovno teči, ko tujec – potem ko je oviral predajo s strani države članice, tako da je pobegnil – vloži novo prošnjo za mednarodno zaščito v drugi (v obravnavani zadevi tretji) državi članici?

(1) Str. 31.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour constitutionnelle (Belgija) 12. aprila 2021 – Défense Active des Amateurs d’Armes ASBL, NG, WL/Conseil des ministres

(Zadeva C-234/21)

(2021/C 297/21)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour constitutionnelle

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Défense Active des Amateurs d’Armes ASBL, NG, WL

Tožena stranka: Conseil des ministres

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali se s členom 7(4a) Direktive 91/477/EGS (1) v povezavi z delom II, razred A, točke od 6 do 9, Priloge I k tej direktivi kršijo členi 17(1), 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter načelo varstva legitimnih pričakovanj, ker s tem členom državam članicam ni dovoljeno, da določijo prehodno ureditev za strelno orožje iz razreda A9, ki je bilo zakonito nabavljeno in registrirano pred 13. junijem 2017, medtem ko jim je z navedenim členom dovoljeno, da prehodno ureditev določijo za strelno orožje iz razredov od A6 do A8, ki je bilo zakonito nabavljeno in registrirano pred 13. junijem 2017?

(1) Direktiva Sveta 91/477/EGS z dne 18. junija 1991 o nadzoru nabave in posedovanja orožja (UL 1991, L 256, str. 51).
1.

Ali je treba [prvi stavek] člena 6(3) Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (direktiva o habitatih) (1) razlagati tako, da se uporablja v položaju, kot je v obravnavani zadevi, ko je zaprošeno za dovoljenje za nadaljnje obratovanje obstoječe ribogojnice, kjer dejavnost ribogojnice ter izpust dušika in drugih hranilnih snovi ostajata nespremenjena glede na dejavnost in izpust, ki sta bila odobrena leta 2006, vendar pri izdaji prejšnjega dovoljenja za ribogojnico ni bila opravljena presoja celotne dejavnosti in kumulativnih učinkov vseh ribogojnic na območju, saj so pristojni organi ocenili le skupni dodatni izpust dušika itd. iz zadevne ribogojnice?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 6. aprila 2021 – Italy Emergenza Cooperativa Sociale/Azienda Sanitaria Locale Barletta-Andria-Trani

(Zadeva C-213/21)

(2021/C 289/33)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka na prvi stopnji in pritožnica: Italy Emergenza Cooperativa Sociale

Tožena stranka: Azienda Sanitaria Locale Barletta-Andria-Trani

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člen 10(h) Direktive 2014/24/EU (1) – skupaj z uvodno izjavo 28 te direktive – nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki določa, da se lahko storitve izredno nujnega in nujnega reševalnega prevoza prednostno oddajo s sklenitvijo pogodbe samo prostovoljskim organizacijam – če so te vsaj šest mesecev vpisane v enotni nacionalni register tretjega sektorja, če so članice omrežnega združenja in so akreditirane v skladu s sektorsko deželno zakonodajo (če obstaja) in pod pogojem, da se s to oddajo zagotovi, da se storitve opravljajo v sistemu, ki učinkovito prispeva k družbenemu cilju in sledi ciljem solidarnosti, v pogojih ekonomske učinkovitosti in ustreznosti ter ob upoštevanju načel preglednosti in prepovedi diskriminacije – ne da bi bilo mogoče med možne ponudnike vključiti druge neprofitne organizacije, natančneje socialne zadruge kot neprofitna socialna podjetja.

(1) Direktiva 2014/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju in razveljavitvi Direktive 2004/18/ES (UL 2014, L 94, str. 65).
2.

Ali pomenijo določbe iz člena 11(2) in (4), od prvega do tretjega pododstavka, Direktive 2006/126/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. decembra 2006 o vozniških dovoljenjih za državo članico, v kateri običajno biva imetnik vozniškega dovoljenja, ki ga je izdala ta država, podlago za zavrnitev priznanja in izvršitve upravnopravne sankcije, ki je bila v drugi državi članici izrečena zaradi kaznivega dejanja kršitve cestnoprometnih predpisov in povzročitve srednje hude telesne poškodbe druge osebe iz malomarnosti, v obliki začasnega odvzema pravice vožnje motornega vozila, za dejanje, ki je bilo storjeno v času, ko je imel storilec vozniško dovoljenje, ki mu ga je država rezidentstva izstavila po zamenjavi vozniškega dovoljenja, ki ga je prvotno izstavila država, ki ga je obsodila?
1.

Ali je treba člen 12(2) Direktive (EU) 2015/2302 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 o paketnih potovanjih in povezanih potovalnih aranžmajih (1) (v nadaljevanju: Direktiva) razlagati tako, da je odstop potnika od turističnega paketa ob sklicevanju na „neizogibne in izredne okoliščine“ načeloma dopusten šele neposredno pred začetkom potovanja, ali pa lahko pride do tega odstopa v posameznem primeru tudi od 3 do 4 mesece pred tem?
2.

Ali je treba člen 63 PDEU razlagati tako, da sprememba pogojev za veljavnost pobotov v razmerju med gospodarsko družbo in banko, ki so bili že zakonito izjavljeni, na podlagi katere so izjavljeni poboti zaradi novih pogojev, ki retroaktivno veljajo za pobote, ki so bili že izjavljeni, neveljavni, pomeni omejitev v smislu člena 63(1) PDEU, če omejuje možnost izpolnitve obveznosti do drugih družb, v kapitalu katerih so osebe iz drugih držav članic Evropske unije udeležene z delnicami ali deleži ali katerih obveznice imajo v lasti take osebe?
Pritožba, ki jo je 2. februarja 2021 vložil Laure Camerin zoper sklep Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 24. novembra 2020 v zadevi T-367/19, Camerin/Komisija

(Zadeva C-63/21 P)

(2021/C 228/20)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnica: Laure Camerin (zastopnica: M. Casado García-Hirschfeld, avocate)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predloga

— Razveljavitev sklepa Splošnega sodišča, izdanega 24. novembra 2020 v zadevi T-367/19;

— naložitev plačila vseh stroškov Komisiji, vključno s stroški, ki so nastali pred Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlog in bistvene trditve

S pritožbo se predlaga razveljavitev izpodbijanega sklepa v delu, v katerem je Splošno sodišče razglasilo ustavitev postopka in nedopustnost tožbe, s katero sta bila predlagana razglasitev delne ničnosti odločbe PMO z dne 17. aprila 2019 in povračilo nepremoženjske škode, utrpljene zaradi nepravilnosti, ki jih je storil PMO in ki pritožnici ne omogočajo dostojnega življenja.

Pritožnica v pritožbi zlasti izpodbija točke od 50 do 52 in 54, točke od 57 do 62 in 67 ter točki 73 in 74 izpodbijanega sklepa.

Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja en sam tožbeni razlog, ki se nanaša na izkrivljanje dejstev in očitne napake pri presoji, zaradi katerih naj bi bila obrazložitev pravno napačna.
4.

Ali lahko, če se odstranitev in zamenjava etikete na steklenicah CO2 presoja v skladu s pogojem nujnosti, naključno poškodovanje etikete na steklenicah ali to, da se ta odlepi s steklenic, ki jih je na trg dal imetnik znamke, ali pa to, da jih je prejšnji polnilec že odstranil in zamenjal, pomeni okoliščino, zaradi katere se redna zamenjava etiket z etiketami polnilca šteje za nujno za dajanje ponovno napolnjenih steklenic na trg?
2.

Ali je treba, kadar posameznik, na katerega se nanašajo osebni podatki – in ki meni, da je bila z obdelavo osebnih podatkov, ki se nanj nanašajo, kršena Uredba 2016/679 –, hkrati uveljavlja pravico do vložitve pritožbe na podlagi člena 77(1) te uredbe in pravico do vložitve tožbe na podlagi člena 79(1) te uredbe, šteti, da razlaga v skladu s členom 47 Listine o temeljnih pravicah pomeni: (a) da morata nadzorni organ in sodišče neodvisno preučiti obstoj kršitve in torej lahko prideta celo do nasprotnih rezultatov; ali pa (b) da ima odločba nadzornega organa prednost z vidika presoje storitve kršitve, če se upoštevajo pristojnosti iz člena 51(1) Uredbe 2016/679 in pooblastila, podeljena s členom 58(2)(b) in (d) te uredbe?
1.

Ali členi 2 (zlasti v zvezi z načelom pravne države) in 19 PEU, 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, 3(1), 6(1)(b) in 12 Direktive 2011/85/EU (1), 5 Uredbe EU št. 473/2013 (2), ter načela prava Evropske unije sorazmernosti, lojalnega sodelovanja in polnega učinka, ki izhajajo iz členov 4 in 5 PEU nasprotujejo razlagi in uporabi nujne nacionalne zakonodaje, kakršna je tista iz člena 53(8) uredbe-zakona št. 104 z dne 14. avgusta 2020, ki je bila s spremembami preoblikovana v zakon št. 126 z dne 13. oktobra 2020, v smislu da ta preprečuje, pa čeprav le začasno (od 15. avgusta 2020 do 30. junija 2021, in torej precej dlje od trajanja izrednega obdobja), takojšen in učinkovit sodni nadzor nad spoštovanjem fiskalnih pravil, ki je, v skladu z nacionalnim ustavnim in zakonodajnim okvirom, zaupan neodvisnemu sodstvu, ki je specializirano na področju računovodstva, kakršno je Corte di conti (računsko sodišče), zlasti z začasnim odvzemom sodne funkcije nadzora nad lokalnimi organi, ki so v položaju strukturnega neravnovesja, ki bi lahko povzročile njihov propad, in ki so začele postopek dolgoročne sanacije in bi ravno iz tega razloga ter zaradi težav, ki izhajajo iz zdravstvene krize, bolj kot drugi subjekti potrebovali neodvisno, takojšnje in dejansko spremljanje, s čimer se prepreči poslabšanje finančne krize in trajen odmik od poteka sanacije, kar bi vodilo do propada subjekta.
(2)

Ali je upravičeno uporabiti zahtevo, ki se nanaša na delež financiranja (prihodki in stroški) gospodarskih in negospodarskih dejavnosti, da bi se ugotovilo, ali subjekt izpolnjuje zahtevo, določeno v členu 2(83) Uredbe št. 651/2014 in v skladu s katero je glavni cilj subjekta neodvisno izvajanje temeljnih raziskav, industrijskih raziskav ali eksperimentalnega razvoja ali obsežno razširjanje rezultatov teh dejavnosti prek izobraževanja, objav ali prenosa znanja? Če je odgovor pritrdilen, kakšen bi bil ustrezen delež financiranja gospodarskih in negospodarskih dejavnosti za določitev glavnega cilja subjektovih dejavnosti?
1.

Ali je treba pojem „omejitev namena“, opredeljen v členu 5(1)(b) Uredbe (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 95/46/ES (1) (v nadaljevanju: Uredba), razlagati tako, da je s tem pojmom še naprej skladno to, da upravljavec nekatere osebne podatke, ki so sicer bili zbrani in shranjeni zakonito, z omejenim namenom, vzporedno hrani tudi v drugi podatkovni zbirki, ali pa, nasprotno, glede vzporedne podatkovne zbirke zakonit, omejen namen zbiranja podatkov ni več podan?
Pritožba, ki jo je 3. februarja 2021 vložila Bilbaína de Alquitranes, SA zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi razširjeni senat) z dne 16. decembra 2020 v zadevi T-645/18, Bilbaína de Alquitranes SA/Komisija

(Zadeva C-75/21 P)

(2021/C 128/37)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: Bilbaína de Alquitranes, SA (zastopniki: P. Sellar, advocaat, K. Van Maldegem, avocat, M. Grunchard, avocate)

Druge stranke v postopku: Evropska komisija, Kraljevina Španija, Evropska agencija za kemikalije

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— izpodbijano sodbo razveljavi;

— zadevo vrne v odločanje Splošnemu sodišču; in

— pridrži odločitev o stroških.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvi pritožbeni razlog: ugotovitev Splošnega sodišča, da trditev pritožnice, da je Komisija storila očitno napako, ne pomeni nujno tudi trditve, da je Komisija kršila dolžnost skrbnega ravnanja, je s pravnega vidika napačna.

Drugi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je s tem, da je domnevno pravno nejasnost točke 4.1.3.5.5 Priloge I k Uredbi št. 1272/2008 (1) uporabilo kot razlog za zavrnitev pravnega argumenta, ki ga je dejansko podala pritožnica, napačno uporabilo pravo.

Tretji pritoženi razlog: Splošno sodišče se ni moglo opreti na ugotovitev, da je pravni okvir zapleten, da bi upravičilo to, da Komisija ni upoštevala slabe topnosti CTPHT (smola, premogov katran, visokotemperaturna). Splošno sodišče je v prejšnjem povezanem postopku (zadeva T-689/13 DEP, Bilbaina de Alquitranes SA in drugi/Evropska komisija) dejansko odločilo nasprotno. Ker Splošno sodišče ni navedlo razlogov za drugačno odločitev, je njegova obrazložitev nezadostna in protislovna.

Četrti pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno uporabilo merilo običajne skrbnosti. S tem, da je ugotovilo, da je Komisija ravnala tako, kot bi ravnala vsaka druga običajno skrbna uprava, je Splošno sodišče za presojo, ali je Komisija ravnala običajno in z dolžno skrbnostjo, uporabilo napačno in neprimerno izhodišče za primerjavo.

Peti pritožbeni razlog: obrazložitev Splošnega sodišča je nezadostna in protislovna, ker je to sodišče – ne da bi navedlo kakršne koli dokaze in zgolj ob opiranju na sklepne predloge generalnega pravobranilca – ugotovilo, da je Komisija morda imela težave pri odpravi svojih očitnih napak pri presoji, s čimer je nakazalo, da je pristop Komisije opravičljiv.

Šesti pritožbeni razlog: Splošno sodišče je s tem, da je ugotovilo, da je napake Komisije mogoče opravičiti s sklicevanjem na previdnostno načelo, napačno uporabilo pravo, saj se v skladu z ustaljeno sodno prakso na to načelo ni mogoče sklicevati pri razvrščanju snovi.

(1) Uredba (ES) št. 1272/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o razvrščanju, označevanju in pakiranju snovi ter zmesi, o spremembi in razveljavitvi direktiv 67/548/EGS in 1999/45/ES ter spremembi Uredbe (ES) št. 1907/2006 (UL 2008, L 353, str. 1).
2.

Ali določbe člena 1(3) Sporazuma med Evropsko unijo ter Republiko Islandijo in Kraljevino Norveško o postopku predaje med državami članicami Evropske unije ter Islandijo in Norveško ter členov 21(1) in 67(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije in členov 6 ter 45(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, dopuščajo da država članica, na katero je bil naslovljen nalog za prijetje, v zadevi, v kateri je druga država članica zavrnila predajo iste osebe zaradi kazenskega pregona v isti zadevi, ponovno odloča, potem ko je zahtevana oseba uveljavljala svojo pravico do svobode gibanja in se je preselila iz države, ki je zavrnila predajo, v državo, na katero je naslovljen novi nalog za prijetje?
C 98/16

Pritožba, ki jo je 27. januarja 2021 vložila Lietuvos geležinkeliai AB zoper sodbo Splošnega sodišča (prvi razširjeni senat) z dne 18. novembra 2020 v zadevi T-814/17, Lietuvos geležinkeliai/Komisija

(Zadeva C-42/21 P)

(2021/C 98/16)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnica: Lietuvos geležinkeliai AB (zastopniki: W. Deselaers, K. Apel, P. Kirst, Rechtsanwälte)

Drugi stranki v postopku: Evropska komisija, Orlen Lietuva AB

Predlog

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi sodbo, ki je predmet pritožbe, v celoti ali v delu, v katerem je bila z njo zavrnjena ničnostna tožba, ki jo je pritožnica vložila zoper Sklep Komisije C(2017) 6544 final z dne 2. oktobra 2017 v zadevi AT.39813 – Baltic Rail (1);

— zadevni sklep razglasi za ničen;

— podredno, odpravi ali zniža denarno kazen, ki je bila naložena družbi Lietuvos geležinkeliai; in

— Komisiji naloži plačilo stroškov, nastalih v tem postopku in v postopku pred Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja štiri razloge.

Prvi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno razlagalo in posledično napačno uporabilo sodno prakso Sodišča, v skladu s katero mora podjetje s prevladujočim položajem zagotoviti dostop do infrastrukture le, če je verjetno, da bo z zavrnitvijo izključena vsa konkurenca na trgu za osebo, ki prosi za dostop, če te zavrnitve ni mogoče objektivno utemeljiti in če je dostop nujno potreben za opravljanje dejavnosti te osebe.

Drugi pritožbeni razlog: odstranitev 19-kilometrskega tira, ki povezuje Mažeikiai v severozahodnem delu Litve z mejo z Latvijo (v nadaljevanju: tir) „na hitro in ne da bi prej zagotovili potrebna sredstva“ ne pomeni zlorabe prevladujočega položaja.

Tretji pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, ker je štelo, da je bilo z odstranitvijo tira mogoče omejiti konkurenco.

Četrti pritožbeni razlog: Splošno sodišče je bilo protislovno, ko se je sklicevalo na pritožničin domnevno protikonkurenčni namen, da bi ugotovilo, ali je treba naložiti denarno kazen, in da bi določilo višino denarne kazni, čeprav je ugotovilo, da domnevna kršitev ne temelji na pritožničinem namenu, protikonkurenčni strategiji ali slabi veri.

(1) Povzetek Sklepa Komisije z dne 2. oktobra 2017 o postopku na podlagi člena 102 Pogodbe o delovanju Evropske unije (zadeva AT.39813 – Baltic Rail) (vpisano pod dokumentarno številko C(2017) 6544) (UL 2017, C 383, str. 7).
1.

Ali je treba člen 11 Direktive Sveta 2008/118/ES (1) z dne 16. decembra 2008 in člen 17, prvi odstavek, točka (b), Direktive Sveta 2011/64/EU (2) z dne 21. junija 2011 razlagati tako, da državam članicam nalagata obveznost sprejetja predpisov za vračilo trošarine, vključno s trošarino za tobačne izdelke, ki so bili sproščeni v porabo in uničeni pod carinskim nadzorom?
Kako je treba razlagati predpis 1 [člen 1], [točka] b) konvencije SOLAS – na katero se izrecno sklicuje člen 2 Direktive 2009/19/ES, zaradi česar je treba zagotoviti njegovo enotno razlago Skupnosti za namene in v okviru PSC – v delu, v katerem določa, da se „b) Vlade pogodbenice […] se zavezujejo sprejeti vse zakone, odredbe, predpise in pravila ter sprejeti vse druge ukrepe, potrebne za to, da se konvencija v celoti uporablja, da bi se zagotovilo, da je z vidika varnosti ljudi ladja primerna za storitev, ki ji je namenjena“; in zlasti, ali je treba v zvezi s presojo primernosti ladje za storitev, za katero je namenjena, ki jo morajo države pristanišča ugotoviti z inšpekcijskimi pregledi PSC, upoštevati le zahteve, ki so določene na podlagi upoštevne klasifikacije in varnostnih spričeval, pridobljenih na podlagi dejavnosti, prijavljenih abstraktno, ali pa se lahko pregledi opravljajo tudi za storitev, za katero se ladja dejansko uporablja?

Sodišču se torej postavlja vprašanje, ali lahko upravni organi držav pristanišča, tudi kar zadeva mednarodni parameter, preverijo ne le skladnost opreme in elementov na krovu s predpisi, navedenimi v spričevalu[ih], izdanem[ih] s strani države zastave, ki izhajajo iz abstraktne klasifikacije ladje, pač pa tudi pristojnost za presojo skladnosti spričeval ter zadevne opreme in elementov na krovu, s katerimi je opremljena ladja in s katerimi razpolaga pri opravljanju konkretne dejavnosti, ki je drugačna in različna od dejavnosti, navedene v spričevalu o klasifikaciji?

Enak premislek je potreben v zvezi s točko 1.3.1 resolucije IMO A.1138(31) – Procedures of Port State Control, 2019, sprejete dne 4. 12. 2019, v delu, kjer določa, da „Under the provisions of the relevant conventions set out in section 1.2 above, the Administration (i.e. the Government of the flag State) is responsible for promulgating laws and regulations and for taking all other steps which may be necessary to give the relevant conventions full and complete effect so as to ensure that, from the point of view of safety of life and pollution prevention, a ship is fit for the service for which it is intended and seafarers are qualified and fit for their duties.)“.