ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Kaj je treba razumeti s podrobnostmi o „dogodkih“ in „ustrezno zaupnostjo“ v smislu člena 15(1) Uredbe št. 376/2014 (1) ob upoštevanju pravice do svobode izražanja in obveščanja iz člena 11 Listine in člena 10 EKČP?
—

Prvi pritožbeni razlog: v izpodbijani sodbi so bili kršeni pravica do učinkovitega sodnega varstva (člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah), člen 21 Statuta Sodišča, člena 76(d) in 103(3) Poslovnika Splošnega sodišča ter sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice v zvezi s pravico do poštenega sojenja (uporaba upoštevnih dokazov in dostop do sodišča).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) 12. maja 2022 – E. / Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

(Zadeva C-322/22)

(2022/C 359/24)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Naczelny Sąd Administracyjny

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: E.

Druga stranka v postopku: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali načela učinkovitosti, lojalnega sodelovanja in enakovrednosti, izražena v členu 4(3) Pogodbe o Evropski uniji (prečiščena različica; UL EU, C 326/13, 26. 10. 2012), ali katero koli drugo upoštevno načelo prava Unije nasprotujejo taki nacionalni določbi, kakršna je člen 78(5), točki 1 in 2, ustawa z 29 sierpnia 1997 r. Ordynacja podatkowa (zakon z dne 29. avgusta 1997 o davčni ureditvi; prečiščena različica, Dz. U. iz leta 2012, pozicija 749, kakor je bil spremenjen), ki določa, da obresti od preveč plačanega davka, ki ga je plačnik davka odtegnil v nasprotju s pravom Unije, davčnemu zavezancu niso dolgovane za obdobje po izteku 30 dni od dneva objave v Uradnem listu sodbe Sodišča Evropske unije, s katero je bilo ugotovljeno, da je bila odtegnitev davka v nasprotju pravom Skupnosti, če je davčni zavezanec zahtevek za ugotovitev tega preplačila vložil po tem roku, določbe nacionalnega prava v zvezi z odtegnitvijo davka pa so kljub izdani sodbi Sodišča Evropske Unije z dne 10. aprila 2014, C-190/12 (ECLI:EU:C:2014:249), še naprej v nasprotju s pravom Unije?
3.

Ali je treba člen 2, člen 6(1) in (3) ter člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da se poseže v neodvisnost sodišča, ki se s sprejemom sprememb Zakon za sadebnata vlast (zakon o sodiščih) (DV št. 32/26.04.2022, katerega uveljavitev je odložena do 27. julija 2022) ukine, medtem ko morajo sodišča do takrat še naprej obravnavati zadeve in medtem ko morajo tudi po tem še naprej obravnavati zadeve, v katerih so že bile opravljene predhodne obravnave, če se za ukinitev sodišča sklicuje na utemeljitev, da se s tem zagotavljata ustavno načelo neodvisnosti sodstva in varstvo ustavnih pravic državljanov, vendar ni ustrezno pojasnjeno, na podlagi katerih dejstev bi bilo mogoče sklepati, da je prišlo do kršitev teh načel?
4.

Ali je preučitev prepovedi odstranitve primerljiva s preučitvijo priznanja statusa subsidiarne zaščite, če je treba pri preučitvi prepovedi odstranitve kumulativno preučiti, ali zadevnemu prosilcu v državi, v katero naj bi bil odstranjen, grozi a) dejanska nevarnost mučenja ali nehumanega ali poniževalnega ravnanja ali kaznovanja; b) smrtna kazen ali usmrtitev; c) kršitev Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Evropska konvencija o človekovih pravicah – EKČP) ali d) resna in dejanska grožnja za telo, življenje ali svobodo oziroma če e) je kot civilist izpostavljen resni individualni grožnji za telo ali življenje v situacijah mednarodnega ali notranjega oboroženega spopada?
1.

Ali je treba člen 29(3), drugi stavek, Uredbe (EU) št. 1305/2013 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1698/2005 (v nadaljevanju: Uredba (EU) št. 1305/2013) razlagati tako, da je v skladu z njim dopustna nacionalna določba, kot je člen 11(5) (prej (4)) Naredba No. 4 ot 24.02.2015 za prilagane na myarka 11 „Biologichno zemedelie“ ot Programata za razvitie na selskite rayoni za perioda 2014-2020 (uredba št. 4 z dne 24. februarja 2015 o uporabi ukrepa 11 „ekološko kmetovanje“ programa za razvoj podeželja za obdobje 2014–2020), v skladu s katero je možnost finančne podpore za ekološko pridelavo med preusmeritvijo omejena na obdobje, ki ne presega minimalnih obdobij preusmeritve na podlagi člena 36(1), člena 37(1) in člena 38 Uredbe Komisije (ES) št. 889/2008 (2) z dne 5. septembra 2008 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 834/2007 o ekološki pridelavi in označevanju ekoloških proizvodov glede ekološke pridelave, označevanja in nadzora?
Tožba, vložena 8. julija 2022 – Evropska komisija/Romunija

(Zadeva C-455/22)

(2022/C 318/45)

Jezik postopka: romunščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: M. Escobar Gómez, E. A. Stamate, C. Valero, agenti)

Tožena stranka: Romunija

Predloga

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da Romunija do 3. oktobra 2020 ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) Direktive 2010/75/EU (1);

— Romuniji naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Elektrarne S.C. CET Govora št. 2, S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) št. 2 in S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) št. 3 naj bi od leta 2014 do 3. oktobra 2020 obratovale brez veljavnega okoljevarstvenega dovoljenja v skladu z določbami Direktive 2010/75. Romunski organi naj bi priznali, da so ti trije obrati delovali brez okoljevarstvenega dovoljenja do 3. oktobra 2020, vendar naj bi zatrdili, da so ti obrati začeli delovati sporadično, da bi bilo zagotovljeno varstvo nacionalnega energetskega sistema.

Romunija naj bi s tem, da ni sprejela ukrepov, potrebnih za zagotovitev, da bi elektrarne S.C. CET Govora št. 2, S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) št. 2 in S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) št. 3 obratovale na podlagi veljavnega okoljevarstvenega dovoljenja, kršila določbe člena 4(1) Direktive 2010/75.

Kar zadeva trditev o sporadičnem delovanju obratov za zagotovitev varstva nacionalnega energetskega sistema, naj Direktiva 2010/75 ne bi vsebovala take možnosti splošne izjeme od obveznosti imetja okoljevarstvenega dovoljenja, določenega v členu 4(1) direktive. Poleg tega naj bi bila odgovornost države članice za kršitev obveznosti, ki izhajajo iz prava Unije, v skladu s sodno prakso Sodišča podana ne glede na zadevni državni organ, ki je odgovoren, in navedena država naj se ne bi mogla sklicevati na določbe, prakse ali položaje v svojem notranjem pravnem redu, da bi upravičila neizpolnitev obveznosti iz direktiv [Unije]. Romunija naj se v tem smislu ne bi mogla sklicevati na povsem nacionalne položaje, kot so neizpolnitev obveznosti upravljavcev ali spori glede prekinitve dejavnosti obratov, da bi upravičila neizpolnitev obveznosti, ki izhajajo iz direktive.

(1) Direktiva 2010/75/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o industrijskih emisijah (celovito preprečevanje in nadzorovanje onesnaževanja) (UL 2010, L 334, str. 17).
1)

Ali je treba Direktivo Sveta 2009/133/ES z dne 19. oktobra 2009 o skupnem sistemu obdavčitve za združitve, delitve, delne delitve, prenose sredstev in zamenjave kapitalskih deležev družb iz različnih držav članic ter za prenos statutarnega sedeža SE ali SCE med državami članicami (1) (v nadaljevanju: Direktiva) razlagati tako, da je v skladu z njenima uvodno izjavo 2 in členom 1(a) nacionalna zakonodaja (ali določba) oziroma razlaga in uporaba te zakonodaje (ali določbe) v praksi, v skladu s katero se Direktiva ne nanaša na preoblikovanja, do katerih pride v državi, temveč samo na mednarodna in čezmejna preoblikovanja, glede na to, da so se določbe Direktive prenesle z a társasági adóról és osztalékadóról szóló 1996. évi LXXXI. törvény (zakon št. LXXXI iz leta 1996 o davku od dohodkov pravnih oseb in davku na dividende; v nadaljevanju: davek od dohodkov pravnih oseb) tako, da je nacionalni zakonodajalec, čeprav pravo Skupnosti ne ureja neposredno navedenega vprašanja, v členu 31(1)(a) navedenega zakona določil, da se je namen tega zakona uskladiti z akti prava Unije, med njimi tudi Direktivo?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugalska) 20. aprila 2022 — Global Roads Investimentos SGPS, Lda / Autoridade Tributária e Aduaneira

(Zadeva C-267/22)

(2022/C 318/29)

Jezik postopka: portugalščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Global Roads Investimentos SGPS, Lda

Tožena stranka: Autoridade Tributária e Aduaneira

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali holding s sedežem na Portugalskem, za katerega se uporabljajo določbe uredbe-zakona št. 495/88 z dne 30. junija 1988 in katerega izključna dejavnost je upravljanje deležev v drugih družbah kot posredna oblika opravljanja gospodarskih dejavnosti, v okviru katere pridobiva in ima v dolgoročnem lastništvu te deleže, ki praviloma niso manjši od 10 % osnovnega kapitala družb, v katerih je udeležen, pri čemer te družbe ne delujejo v zavarovalniškem ali finančnem sektorju, spada pod pojem „finančna institucija“ v smislu člena 3(1), točka 22, Direktive 2013/36/EU (1) in člena 4(1), točka 26, Uredbe EU št. 575/2013 (2)?

(1) Direktiva 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij, spremembi Direktive 2002/87/ES ter razveljavitvi direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES (UL 2013, L 176, str. 338).

(2) Uredba (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in o spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (UL 2013, L 176, str. 1).
2.

Ali v primeru nikalnega odgovora na prvo vprašanje člen 167 Direktive 2006/112 ter splošni načeli nevtralnosti DDV in sorazmernosti omejevanja pravice do odbitka DDV nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki v členu 30(4) legge n. 724 del 1994 (zakon št. 724 iz leta 1994) odreka pravico do odbitka DDV, ki je bil plačan za nakupe, do njegovega vračila ali uporabe v prihodnjem davčnem obdobju, davčnemu zavezancu, ki tri zaporedna davčna obdobja izvaja aktivne transakcije, ki so predmet DDV, v obsegu, ki se tri leta zaporedoma po zakonsko določenih merilih šteje za neskladnega – ker je prenizek – s tem, kar se lahko razumno pričakuje glede na premoženje, s katerim ta subjekt razpolaga, ter ta ne more dokazati obstoja objektivnih ovir, ki bi to okoliščino upravičile?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Polska) 18. februarja 2022 – Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Warszawie/W. Sp. z o.o.

(Zadeva C-114/22)

(2022/C 284/14)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Naczelny Sąd Administracyjny

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Warszawie

Druga stranka: W. Sp. z o.o.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba določbe člena 167, člena 168(a), člena 178(a) in člena 273 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1) ter načeli nevtralnosti in sorazmernosti razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni določbi, kot je člen 88(3a), točka 4(c), ustawa z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (zakon o davku na dodano vrednost z dne 11. marca 2004 (Dz. U. 2011, št. 177, pozicija 1054, kakor je bil spremenjen), ki davčnemu zavezancu odreka pravico do odbitka DDV za pridobitev pravice (stvari), za katero se šteje, da je bila opravljena navidezno v smislu določb nacionalnega civilnega prava, ne glede na to, ali je bil cilj transakcije davčna ugodnost, katere odobritev bi bila v nasprotju z enim ali več cilji Direktive, in na to, ali je bil to glavni cilj sprejete pogodbene rešitve?

(1) UL 2006, L 347, str. 1.
Pritožba, ki jo je 18. februarja 2022 vložila Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 8. decembra 2021 v zadevi T-595/19, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – Fontana Food (GRILLOUMI BURGER)

(Zadeva C-121/22 P)

(2022/C 294/17)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (zastopnika: V. Marsland, Solicitor, in C. Milbradt, Rechtsanwältin)

Drugi stranki v postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO), Fontana Food AB

Sodišče (senat za dopustitev pritožb) je s sklepom z dne 15. junija 2022 odločilo, da se pritožba ne dopusti in da Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi nosi svoje stroške.
1.

Nepravilna uporaba prava v povezavi s kršitvami člena 9(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe (1) (v nadaljevanju: Uredba 1/2003”) zaradi: a) napačne razlage tega člena v povezavi s točko 127 Obvestilo Komisije o dobrih praksah za izvajanje postopkov v zvezi s členoma 101 in 102 PDEU, kar je privedlo do napačne ugotovitve Splošnega sodišča, da Komisija ni storila očitne napake pri presoji ustreznosti zavez; b) nekaterih očitnih izkrivljanj dejanskega stanja, zaradi katerih je Splošno sodišče napačno uporabilo člen 9 Uredbe 1/2003 in zaradi tega napačno ugotovilo, da Komisija pri presoji ustreznosti zavez ni storila očitne napake; c) tega, ker Splošno sodišče ni upoštevalo dejstva, da bi morala Komisija v okviru polja proste presoje, ki ga ima pri presoji zapletenih ekonomskih in tehničnih vprašanj, delovati skladno in upoštevati določbe PDEU in temeljna načela pravne ureditve EU, saj njeno delovanje ne sme biti v nasprotju z določbami PDEU in temeljnimi načeli pravnega reda EU in tudi ne sme privesti do rezultata, ki bi bil v nasprotju s temi določbami in načeli.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal da Relação de Évora (Portugalska) 6. aprila 2022 — TL

(Zadeva C-242/22)

(2022/C 257/34)

Jezik postopka: portugalščina

Predložitveno sodišče

Tribunal da Relação de Évora

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: TL

Druga stranka: Državno tožilstvo

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je mogoče člene od 1 do 3 [Direktive 2010/64/EU (1)] in 3 [Direktive 2012/13/EU (2)] Evropskega parlamenta in Sveta samostojno ali v povezavi s členom 6 EKČP razlagati tako, da ne nasprotujejo določbi nacionalnega prava, ki za to, da ni bil postavljen tolmač in niso bila prevedena procesna pisanja, ki so bistvena za obdolženca, ki ne razume jezika postopka, določa relativno neveljavnost, ki jo je treba uveljavljati, in ki dopušča, da je ta neveljavnost s potekom časa odpravljena?

(1) Direktiva 2010/64/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o pravici do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih (UL 2010, L 280, str. 1).

(2) Direktiva 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku (UL 2012, L 142, str. 1).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Corte suprema di cassazione (Italija) 22. aprila 2022 – Edil Work 2 S.r.l., S.T. S.r.l / STE S.a.r.l.

(Zadeva C-276/22)

(2022/C 266/19)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Corte suprema di cassazione

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnici: Edil Work 2 S.r.l., S.T. S.r.l

Nasprotna stranka: STE S.a.r.l.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člena 49 in 54 Pogodbe o delovanju Evropske unije nasprotujeta temu, da država članica, v kateri je bila prvotno ustanovljena družba (družba z omejeno odgovornostjo), za to družbo uporablja določbe nacionalnega prava o delovanju in upravljanju družb, če ta družba, potem ko preseli svoj sedež in je ponovno ustanovljena po pravu ciljne države članice, obdrži kraj poslovanja v prvotni državi članici in zadevni akt o upravljanju odločilno vpliva na dejavnost družbe?
2.b.1.

Če je treba šteti, da ima odškodnina za nepremoženjsko škodo tako funkcijo izravnave kot funkcijo zadoščenja: Ali je treba pri določanju odškodnine izhajati iz tega, da ima funkcija izravnave strukturno prednost pred funkcijo zadoščenja oziroma vsaj prednost, ki izvira iz njunega razmerja pravila in izjeme? Ali to pomeni, da se lahko funkcija zadoščenja upošteva le pri namernih kršitvah ali kršitvah, ki so posledica hude malomarnosti?
C 244/15

Pritožba, ki jo je Evropska komisija vložila 3. marca 2022 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 21. decembra 2021 v zadevi T-796/19, HB/Evropska komisija

(Zadeva C-161/22 P)

(2022/C 244/18)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnica: Evropska komisija (zastopniki: J. Baquero Cruz, J. Estrada de Solà in B. Araujo Arce, agenti)

Druga stranka v postopku: HB

Predlogi

— Sodba Splošnega sodišča z dne 21. decembra 2021 (T-796/19) naj se razveljavi v delu, v katerem je to sodišče kot nedopustno zavrglo ničnostno tožbo zoper Sklep Komisije C(2019)7318 final z dne 15. oktobra 2019 (točka 1 izreka) in v katerem je Komisiji naložilo plačilo stroškov, vključno s stroški postopka za izdajo začasne odredbe (točka 3 izreka);

— zadeva naj se vrne Splošnemu sodišču v vsebinsko razsojanje;

— osebi HB naj se naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija v utemeljitev pritožbe navaja tri razloge.

Prvi pritožbeni razlog se nanaša na napačno pravno opredelitev: Splošno sodišče ne upošteva in odvzema učinek določbam sklepa, ki ga je Komisija sprejela pri izvajanju svojih javnih pooblastil v pogodbenem okviru, ker te ukrepe opredeljuje kot pogodbene in odločanje o njih prepušča sodišču, pristojnemu po pogodbi. Ta napačna pravna opredelitev vpliva na točke od 62 do 87 izpodbijane sodbe.

Drugi pritožbeni razlog se nanaša na napačno pravno opredelitev glede prvega člena sklepa (točke od 62 do 73 sodbe) in izkrivljenje dejstev. Splošno sodišče je pri opredelitvi prvega člena sklepa, s katerim se ugotavlja odgovornost osebe HB pri storitvi nepravilnosti v postopku javnega naročanja, izkrivilo dejstva in člen 1 napačno opredelilo, kot da je pogodbene narave.

Tretji pritožbeni razlog se nanaša na napačno pravno opredelitev glede drugega in tretjega člena sklepa (točke od 74 do 83 sodbe). Komisija z določitvijo znižanja pogodbene cene na 0 EUR in vračilom že plačanih zneskov ni ravnala v pogodbenem okviru, temveč je izvajala svoja javna pooblastila. Splošno sodišče napačno izenačuje določbe teh členov s posledicami odpovedi pogodbe zaradi prevare ali napake volje.
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje, da gre za informacije o okolju: Ali je treba v tem primeru člen 4(1)(d) Direktive o dostopu javnosti do informacij o okolju razlagati tako, da gradivo v pripravi ali nedokončani dokumenti in podatki zajemajo tudi podatke o lokaciji stalnih opazovalnih površin za statistični popis gozdov? Ali je treba člen 4(2)(a) Direktive o dostopu javnosti do informacij o okolju razlagati tako, da je pogoj iz te določbe – da je ustrezna zaupnost zakonsko predvidena – izpolnjen, kadar zahteva po zaupnosti ni zakonsko predvidena za konkretno vrsto informacij, ampak na podlagi razlage izhaja iz določbe splošnega akta, kot je zakon o javnih informacijah ali zakon o državnih statistikah? Ali mora biti, da se lahko uporablja člen 4(2)(b) Direktive o dostopu javnosti do informacij o okolju, ugotovljeno, da bi razkritje zahtevanih informacij dejansko negativno vplivalo na mednarodne odnose države, ali zadostuje ugotovitev, da bi obstajalo tveganje za take negativne vplive? Ali razlog „varstvo (zadevnega) okolja“ iz člena 4(2)(h) Direktive o dostopu javnosti do informacij o okolju upravičuje omejitev dostopa do informacij o okolju zaradi zagotovitve zanesljivosti državne statistike?
1.

Ali je treba v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, v katerih se davčni zavezanec na podlagi sodbe Sodišča Evropske unije z dne 29. novembra 2018 v zadevi Mensing (1), C-264/17, sklicuje na to, da tudi dobava umetniških predmetov, ki so mu bili dobavljeni v okviru oproščene dobave znotraj Skupnosti, ki so jo opravili avtor (ali njegovi pravni nasledniki), spada na področje uporabe maržne ureditve iz člena 311 in naslednjih Direktive Sveta 2006/112/ES (2) v skladu s točko 49 te sodbe davčno osnovo določiti izključno v skladu s pravom Unije, zaradi česar ni dopustno, da bi nacionalno sodišče na zadnji stopnji določbo nacionalnega prava (v obravnavanem primeru: člen 25a(3), tretji stavek, Umsatzsteuergesetz (zakon o davku na dodano vrednost)) razlagalo tako, da davek, ki se obračuna za pridobitev znotraj Skupnosti, ne spada v davčno osnovo?
Pritožba, ki so jo Dyson Ltd, Dyson Technology Ltd, Dyson Operations Pte Ltd, Dyson Manufacturing Sdn Bhd, Dyson Spain, SL, Dyson Austria GmbH, Dyson sp. z o.o., Dyson Ireland Ltd, Dyson GmbH, Dyson, Dyson Srl, Dyson Sweden AB, Dyson Denmark ApS, Dyson Finland Oy, Dyson BV vložile 18. februarja 2022 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 8. decembra 2021 v zadevi T-127/19, Dyson in drugi/Komisija

(Zadeva C-122/22 P)

(2022/C 207/24)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnice: Dyson Ltd, Dyson Technology Ltd, Dyson Operations Pte Ltd, Dyson Manufacturing Sdn Bhd, Dyson Spain, SL, Dyson Austria GmbH, Dyson sp. z o.o., Dyson Ireland Ltd, Dyson GmbH, Dyson, Dyson Srl, Dyson Sweden AB, Dyson Denmark ApS, Dyson Finland Oy, Dyson BV (zastopniki: E. Batchelor, T. Selwyn Sharpe in M. Healy, solicitors in odvetniki)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

Pritožnice Sodišču predlagajo, naj:

— izpodbijano sodbo v celoti razveljavi;

— ugotovi, da je Komisija storila dovolj resno kršitev prava Unije in zadevo vrne Splošnemu sodišču, da to odloči o odškodninskem zahtevku; in

— Komisiji naloži, da nosi svoje stroške in stroške, ki so v zvezi s tem postopkom in postopkom pred Splošnim sodiščem nastali za Dyson.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvič, Splošno sodišče je izkrivilo razloge, ki jih je podal Dyson, in ni podalo obrazložitve. Tožbeni razlog, ki ga je podal Dyson, se je nanašala zgolj na resno in očitno napako Komisije, ker je izbrala metodo testiranja, ki je bila očitno zunaj njene diskrecijske pravice, in sicer testiranje brez prahu. Splošno sodišče tega tožbenega razloga ni obravnavalo.

Drugič, Splošno sodišče je napačno uporabilo sodno prakso glede dovolj resne kršitve, ker ni priznalo, da je odločilna njegova ugotovitev, da je Komisija kršila zahtevo iz člena 10 Direktive 2010/30, ki ni zajeta z njeno diskrecijsko pravico.

Tretjič, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravila o dovolj resni kršitvi in izkrivilo dokaze, ker je ugotovilo, da zahteva „med uporabo“ iz Direktive 2010/30 povzroča težave pri razlagi;

Četrtič, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravila o dovolj resni kršitvi, ker je ugotovilo, da zahteva „med uporabo“ iz Direktive 2010/30 povzroča regulativno zapletenost.

Petič, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravila o dovolj resni kršitvi, ker je ugotovilo, da ni prišlo do očitne in resne napake v zvezi s kršitvijo temeljnega načela enakega obravnavanja s strani Komisije.

Šestič, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravila o dovolj resni kršitvi, ker je ugotovilo, da ni prišlo do očitne in resne napake v zvezi s kršitvijo temeljnih načel dobrega upravljanja in/ali skrbnega ravnanja s strani Komisije.

Sedmič, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravila o dovolj resni kršitvi, ker je ugotovilo, da ni prišlo do očitne in resne napake v zvezi s kršitvijo temeljnega načela svobodnega opravljanja poklicnih dejavnosti s strani Komisije.
—

če Sodišče ugotovi, da stanje postopka to dovoljuje, Izvedbeni sklep Komisije C(2016) 2083 final z dne 4. aprila 2016 o dovoljenjih za promet z zdravili za uporabo v humani medicini „Tobramycin VVB in povezana imena“, ki vsebujejo zdravilno učinkovino „tobramicin“, v skladu s členom 29 Direktive 2001/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta (v nadaljevanju: izpodbijani sklep), razglasi za ničen, sicer zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču;