ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 27 Uredbe št. 1408/71 v različici po spremembi in posodobitvi z Uredbo 118/97, kakor je bila spremenjena z Uredbo 1992/2006, v povezavi s prilogo VI, oddelek R, točka 1(a) in (b), k tej uredbi št. 1408/71 je treba razlagati tako, da je treba šteti, da je imetnik pokojnine do nje upravičen od začetka obdobja, za katero je bila ta pokojnina tej osebi dejansko plačana, ne glede na to, kdaj je bila pravica do te pokojnine formalno ugotovljena, in to tudi takrat, ko je, glede na okoliščine primera, to obdobje začelo teči pred izdajo odločbe o dodelitvi te pokojnine.

Vsaka drugačna razlaga pojma „upravičen[ost]“ v smislu tega člena 27 bi namreč povzročila, da bi bila časovna uporaba pristojnosti države članice na področju dajatev, ki se zagotavljajo na podlagi te uredbe, odvisna od tega, kako hitro bi nacionalne uprave obravnavale zahtevke za pokojnine, kar pa bi bilo v nasprotju z enim od ciljev te uredbe, in sicer, da se zagotovi, da je vsak zavarovanec, ki spada na področje uporabe te uredbe, nepretrgano zavarovan.

(Glej točki 45, 59 in izrek.)
Točko 2.1 Priloge III k Direktivi 2004/33 o izvajanju Direktive 2002/98 glede nekaterih tehničnih zahtev za kri in komponente krvi je treba razlagati tako, da merilo za trajno odklonitev dajanja krvi iz te določbe, ki se nanaša na spolno vedenje, zajema primer, v katerem država članica glede na razmere v tej državi določi stalno kontraindikacijo za dajanje krvi za moške, ki so imeli spolne odnose z moškimi, če se ob upoštevanju trenutnih medicinskih, znanstvenih in epidemioloških spoznanj in podatkov ugotovi, da so te osebe zaradi takšnega spolnega vedenja izpostavljene večjemu tveganju obolevanja za hudimi nalezljivimi boleznimi, ki se lahko prenašajo s krvjo, in da ob spoštovanju načela sorazmernosti ne obstajajo učinkoviti postopki odkrivanja teh nalezljivih bolezni, ali če takih postopkov ni, načini za zagotovitev visoke ravni varovanja zdravja prejemnikov, ki so manj omejujoči kot taka kontraindikacija. Naloga nacionalnega sodišča je, da presodi, ali so ti pogoji v zadevni državi članici izpolnjeni.

V zvezi s tem mora predložitveno sodišče med drugim preveriti, ali vprašalnik in osebni razgovor, ki ga opravi usposobljen zdravstveni delavec, določena v Prilogi II, del B, točka 2, k Direktivi 2004/33, lahko omogočita natančnejšo opredelitev vedenj, ki pomenijo tveganje za zdravje prejemnikov, z namenom ugotovitve manj omejujoče kontraindikacije, kot je stalna kontraindikacija za celotno skupino, ki jo sestavljajo moški, ki so imeli spolne odnose z moškim.

(Glej točki 66 in 69 ter izrek.)
Zadeva C‑51/13

Nationale-Nederlanden Levensverzekering Mij NV

proti

Hubertusu Wilhelmusu Van Leeuwenu

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Rechtbank Rotterdam)

„Predhodno odločanje — Življenjsko zavarovanje — Direktiva 92/96/EGS — Člen 31(3) — Informacije, ki jih je treba posredovati zavarovalcu — Obveznost zavarovatelja, da posreduje dodatne informacije v zvezi s stroški in premijami na podlagi splošnih načel nacionalnega prava“

Povzetek – Sodba Sodišča (peti senat) z dne 29. aprila 2015

Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Svoboda opravljanja storitev – Življenjsko zavarovanje – Direktiva 92/96 – Informacije, ki jih je treba posredovati zavarovalcu – Splošna nacionalna načela, na podlagi katerih se zahteva, da se navedenemu zavarovalcu posreduje nekatere dodatne informacije, poleg tistih iz priloge II k Direktivi – Dopustnost – Pogoji – Presoja, ki jo opravi nacionalno sodišče – Učinki, ki jih nacionalno pravo veže na opustitev posredovanja teh dodatnih informacij – Nevplivanje

(Direktiva Sveta 92/96, člen 31(3))

Člen 31(3) Direktive 92/96 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o neposrednem življenjskem zavarovanju in o spremembi direktiv 79/267 in 90/619 (tretja direktiva o življenjskem zavarovanju) je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da je zavarovalnica na podlagi splošnih načel nacionalnega prava, kakršna so „odprta in nezapisana pravila“, zavezana zavarovalcu posredovati nekatere dodatne informacije, poleg tistih iz Priloge II k tej direktivi, če so zahtevane informacije jasne, natančne in potrebne za to, da bi zavarovalec pravilno razumel bistvene elemente obveznosti, in če zagotavljajo zadostno pravno varnost, kar mora preveriti nacionalno sodišče.

Pravna podlaga te obveznosti posredovanja dodatnih informacij – zlasti pa to, ali ta obveznost izhaja iz splošnih načel nacionalnega prava, kakršna so „odprta in/ali nezapisana pravila“ – načeloma namreč ne vpliva na njeno združljivost z direktivo, če navedena obveznost ustreza zahtevam iz člena 31(3) Direktive 92/96. Iz tega izhaja, da mora biti pravna podlaga, s katero želi zadevna država članica uporabiti možnost iz navedenega člena 31(3), taka, da v skladu z načelom pravne varnosti zavarovalnicam omogoča, da z zadostno predvidljivostjo ugotovijo, katere dodatne informacije, na katere lahko zavarovalec računa, morajo posredovati.

Poleg tega učinki, ki jih nacionalno pravo veže na opustitev posredovanja teh dodatnih informacij, načeloma niso upoštevni glede združljivosti obveznosti posredovanja s členom 31(3) Direktive 92/96.

(Glej točke 28, 29, 34 in 36 ter točki 1 in 2 izreka.)
Člena 1(b) in 3(a) Uredbe št. 469/2009 o dodatnem varstvenem certifikatu za zdravila je treba razlagati tako, da načeloma ne nasprotujeta temu, da se za učinkovino podeli dodatni varstveni certifikat, kadar je ta učinkovina s kovalentno vezjo povezana z drugimi učinkovinami, ki so sestavine zdravila.

Pojem „učinkovina“ se namreč za namene uporabe Uredbe št. 469/2009 nanaša na snovi z lastnim farmakološkim, imunološkim ali presnovnim delovanjem. Ker Uredba št. 469/2009 nikakor ne razlikuje glede na to, ali je učinkovina s kovalentno vezjo povezana z drugimi snovmi, iz tega razloga ni treba izključiti podelitve dodatnega varstvenega certifikata za tako učinkovino. Nasprotno, snov, ki nima nobenega lastnega zdravilnega učinka in se uporablja za pridobitev določene farmacevtske oblike zdravila, ne spada v pojem učinkovine in zanjo zato ni mogoče podeliti dodatnega varstvenega certifikata. Odgovor na vprašanje, ali je snov, ki je sestavina zdravila, učinkovina v smislu člena 1(b) navedene uredbe, je zato odvisen od tega, ali gre za snov z lastnim farmakološkim, imunološkim ali presnovnim delovanjem, ne glede na to, ali je s kovalentno vezjo povezana z drugimi učinkovinami.

(Glej točke od 25 do 28 in točko 1 izreka.)
Glej besedilo odločbe.

(Glej točke 41, 42, 44, od 49 do 52 in od 54 do 58.)
Glede utemeljitve takega različnega obravnavanja je treba navesti, da na eni strani proračunski razlogi razlog sami ne morejo pomeniti legitimnega cilja v smislu člena 6(1) Direktive 2000/78. Na drugi strani je treba glede spoštovanja pridobljenih pravic in varstva legitimnih pričakovanj uslužbencev, postavljenih v boljši položaj, kar zadeva njihove plače po prejšnjem sistemu navesti, da gre za legitimna cilja zaposlovalne politike in politike trga dela, ki lahko v prehodnem obdobju upravičita ohranitev prejšnjih plač in posledično diskriminatornega sistema na podlagi starosti

Pravo Unije, podrobneje člena 2 in 6(1) Direktive o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu, je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki, da bi odpravila diskriminacijo na podlagi starosti, upošteva delovno dobo, dopolnjeno pred 18. letom starosti, vendar hkrati vsebuje pravilo, ki se dejansko uporablja samo za uslužbence, ki so diskriminirani, ki obdobje za napredovanje v vsakem od prvih treh plačnih razredov podaljša za eno leto in ki tako dokončno ohranja različno obravnavanje na podlagi starosti.

Pravo Unije, podrobneje člen 16 Direktive 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu, je treba razlagati tako, da ni treba, da nacionalna zakonodaja, katere namen je odpraviti diskriminacijo na podlagi starosti, uslužbencu, katerega delovna doba, dopolnjena pred 18. letom starosti, se pri njegovem napredovanju ni upoštevala, nujno omogoča, da pridobi finančno izravnavo, ki ustreza izplačilu razlike med plačilom, ki bi ga prejel, če take diskriminacije ne bi bilo, in tem, ki ga je dejansko prejel.

Tako kadar je ugotovljena diskriminacija, ki je v nasprotju s pravom Unije, in dokler niso sprejeti ukrepi za ponovno vzpostavitev enakega obravnavanja, spoštovanje načela enakosti mogoče zagotoviti le tako, da se manj ugodno obravnavanim osebam priznajo enake ugodnosti, kot so tiste, do katerih so upravičene osebe iz privilegirane skupine, pri čemer ostaja ta ureditev ob neobstoju pravilne uporabe prava Unije edini veljavni referenčni sistem.

Taka rešitev se uporabi le, kadar obstaja veljavni referenčni sistem.

Vendar v zadevnem primeru in dokler ne bo vzpostavljen sistem, s katerim bo odpravljena diskriminacija na podlagi starosti v skladu z določbami Direktive 2000/78, vzpostavitev enakega obravnavanja pomeni, da se morajo uslužbencem, postavljenim v slabši položaj po prejšnjem sistemu, priznati enake ugodnosti, kot so tiste, do katerih so lahko bili upravičeni uslužbenci, postavljeni v boljši položaj po tem sistemu, tako glede upoštevanja delovne dobe, dopolnjene pred 18. letom starosti, kot glede napredovanja v plačni lestvici.

(Glej točke od 45 do 47, 49 in točko 2 izreka.)
5.

Okolje — Odpadki — Direktivi 1999/31 in 2008/98 — Obveznosti držav članic glede imetnikov odpadkov — Dovoljenja — Obveznost zahtevati predhodno dovoljenje za vsakršno odstranitev ali predelavo odpadkov — Neizpolnitev obveznosti (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008/98, člen 23; Direktiva Sveta 1999/31, členi 8, 9 od (a) do (c) in 11(1)(a)) (Glej točke od 59 do 62 in točko 1 izreka.)
Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Meje – Pristojnost nacionalnega sodišča – Ugotovitev in presoja dejanskega stanja spora – Nujnost predhodnega vprašanja in upoštevnost zastavljenih vprašanj – Presoja nacionalnega sodišča – Očitno neupoštevna vprašanja in hipotetična vprašanja, postavljena v okoliščinah, ki onemogočajo koristen odgovor – Vprašanja, ki nimajo zveze s predmetom spora o glavni stvari

(člen 267 PDEU)
(Glej točki 28, 30 in točko 1 izreka.)

Če se namreč ne bi zahtevalo, da mora sveže perutninsko meso izpolnjevati navedeno mikrobiološko merilo v vseh fazah distribucije, vključno s prodajo na drobno, bi bil ogrožen eden od temeljnih ciljev živilske zakonodaje, in sicer zagotovitev visoke ravni varovanja zdravja ljudi, na katero napotuje uvodna izjava 1 Uredbe št. 2073/2005, saj bi bila v promet dana živila, ki vsebujejo mikroorganizme v količinah, ki pomenijo nesprejemljivo tveganje za zdravje ljudi.

Prilogo II, E, točka 1, k Uredbi (ES) št. 2160/2003 o nadzoru salmonele in drugih opredeljenih povzročiteljih zoonoz, ki se prenašajo z živili, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1086/2011 je treba razlagati tako, da mora sveže perutninsko meso živalskih populacij, ki so naštete v Prilogi I k tej uredbi, izpolnjevati mikrobiološko merilo iz Priloge I, poglavje I, vrstica 1.28, k Uredbi št. 2073/2005 o mikrobioloških merilih za živila, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1086/2011, v vseh fazah distribucije, vključno s prodajo na drobno.

Pravo Unije, zlasti Uredbo št. 178/2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane in Uredbo št. 2073/2005 o mikrobioloških merilih za živila, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1086/2011, je treba razlagati tako, da načeloma ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki nosilca živilske dejavnosti, katerega dejavnosti se izvajajo le v fazi distribucije za dajanje živila v promet, sankcionira zaradi neupoštevanja mikrobiološkega merila iz Priloge I, poglavje I, vrstica 1.28, k Uredbi št. 2073/2005. Nacionalno sodišče mora presoditi, ali je sankcija v skladu z načelom sorazmernosti iz člena 17(2) Uredbe št. 178/2002.

V zvezi s tem, tudi če bi bil sistem sankcij sistem objektivne odgovornosti, takšen sistem kot tak ni nesorazmeren z želenimi cilji, če ta sistem zadevne osebe spodbuja k spoštovanju določb neke uredbe in če so želeni cilji v splošnem interesu, ki lahko upravičuje uvedbo takega sistema.

(Glej točke 36, 37, 42, 44 in točko 2 izreka.)
(Glej točke od 21 do 23.)

(Glej točke od 25 do 27.)

V situaciji, v kateri namerava ponudnik javno naročilo izvesti izključno prek delavcev, zaposlenih pri podizvajalcu s sedežem v državi članici, ki ni država članica naročnika, člen 56 PDEU nasprotuje uporabi predpisa države članice naročnika, ki temu podizvajalcu nalaga, naj navedenim delavcem izplača minimalno plačo, določeno s tem predpisom.

To, da nacionalni predpis nalaga minimalno plačilo podizvajalcem ponudnika, ki imajo sedež v drugi državi članici, kot je ta, iz katere je naročnik in kjer so minimalne plače nižje, namreč pomeni dodatne ekonomske stroške, ki lahko prepovejo, ovirajo ali zmanjšajo privlačnost izvajanja njihovih storitev v državi članici gostiteljici. Zato lahko tak ukrep pomeni omejitev v smislu člena 56 PDEU.

(Glej točki 30 in 36 ter izrek.)
To direktivo pa je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalnima ureditvi in praksi, v skladu s katerima se vodomer za vročo vodo šteje za merilni sistem in ga zato ni mogoče uporabljati v skladu z njegovim namenom, dokler v zvezi z njim in navedeno napravo, ki skupaj tvorita merilni sistem, ni bil opravljen meroslovni pregled.

Kadar je bilo neko področje izčrpno usklajeno na ravni Evropske unije, je treba vsako nacionalno določbo v zvezi z njim presojati glede na določbe tega usklajevalnega ukrepa, in ne glede na določbe primarnega prava. Tako je v primeru Direktive 2004/22, katere cilje je, kot je razvidno med drugim iz njene uvodne izjave 3, v vseh državah članicah uvesti enake zahteve za delovanje, ki jih morajo izpolnjevati naprave in sistemi iz člena 1 te direktive za dajanje na trg in/ali začetek uporabe.

Člen 34 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalnima ureditvi in praksi, v skladu s katerima se vodomer za vročo vodo, ki izpolnjuje vse zahteve iz Direktive 2004/22 o merilnih instrumentih in je povezan z napravo za daljinski (telemetrični) prenos podatkov, šteje za merilni sistem in ga zato ni mogoče uporabljati v skladu z njegovim namenom, dokler v zvezi z njim in navedeno napravo, ki skupaj tvorita merilni sistem, ni bil opravljen meroslovni pregled.

Taki nacionalni ureditev in praksa za naprave za daljinski (telemetrični) prenos podatkov, ki so bile zakonito izdelane v drugih državah članicah in ki ne sodijo na področje uporabe Direktive 2004/22, določata meroslovni pregled. S tem omejujeta dostop do trga države članice uvoznice in ju je torej treba šteti za ukrep, ki ima enak učinek kot količinska omejitev uvoza v smislu člena 34 PDEU.

Ker lahko meroslovni pregled omogoča preprečitev izkrivljanj in poneverb ob prenosu podatkov, lahko tak ukrep zagotavlja zaščito potrošnikov. Vendar pa ti nacionalni ureditev in praksa presegata to, kar je nujno potrebno za dosego tega cilja.

(Glej točke 47, 48, 51, 52 in 56 ter izrek.)
Člen 45(4) PDEU je treba razlagati tako, da državi članici ne dovoljuje, da opravljanje funkcije predsednika pristaniškega organa pridrži za svoje državljane, kadar so pooblastila, povezana s to funkcijo, ki pomenijo izvajanje javnih pooblastil, le obrobni del njegove dejavnosti, ki je načeloma tehnična in ima značilnosti gospodarskega upravljanja, ki se z izvajanjem navedenih pooblastil ne more spremeniti, in se izvršujejo zgolj občasno in v izjemnih okoliščinah.

V teh okoliščinah splošna izključitev dostopa državljanov drugih držav članic do funkcije predsednika pristaniškega organa pomeni diskriminacijo na podlagi državljanstva, ki je s členom 45, od (1) do (3), PDEU prepovedana.

(Glej točke 57, od 60 do 62 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Približevanje zakonodaj – Znamke – Direktiva 2008/95 – Znaki, ki lahko sestavljajo znamko – Predstavitev ureditve prodajnega mesta proizvodov zgolj s sliko, brez navedbe velikosti ali dimenzij – Pojem „storitve“ – Storitve, zajete s storitvami, ki so povezane s temi proizvodi – Vključitev – Pogoji

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008/95, člena 2 in 3)

2. Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Meje – Splošna ali hipotetična vprašanja – Vprašanje ki je abstraktno in povsem hipotetično glede na predmet postopka v glavni stvari – Nedopustnost

(člen 267 PDEU)

Summary

1. Člena 2 in 3 Direktive 2008/95 o znamkah je treba razlagati tako, da je predstavitev ureditve prodajnega mesta proizvodov zgolj s sliko, brez navedbe velikosti ali dimenzij, mogoče registrirati kot storitveno znamko za storitve, ki so povezane s temi proizvodi, vendar niso sestavni del njihove prodaje, če omogoča razlikovanje storitev vlagatelja prijave za registracijo od storitev drugih podjetij in če nobeden od razlogov za zavrnitev iz navedene direktive ne nasprotuje registraciji.

(Glej točko 27 in izrek.)

2. Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga vloži nacionalno sodišče, je treba zavreči, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora v postopku v glavni stvari.

(Glej točko 30.)
Uredbo št. 1896/2006 o uvedbi postopka za evropski plačilni nalog je treba razlagati tako, da se postopki iz členov od 16 do 20 te uredbe ne uporabljajo, kadar se izkaže, da plačilni nalog ni bil vročen na način, skladen z minimalnimi standardi iz členov od 13 do 15 te uredbe. Kadar se taka nepravilnost pokaže šele po razglasitvi izvršljivosti evropskega plačilnega naloga, mora imeti tožena stranka možnost uveljavljati to nepravilnost, ki povzroči, če je ustrezno izkazana, neveljavnost te razglasitve izvršljivosti.

Če evropski plačilni nalog ni bil vročen na način, skladen z temi minimalnimi standardi, tožena stranka namreč ne prejme standardnega obrazca F, na katerem lahko vloži ugovor zoper tak nalog in ki ga prejme skupaj s standardnim obrazcem E, ki vsebuje nalog, in torej ni pravilno obveščena o obstoju in podlagi evropskega plačilnega naloga, ki je bil zoper njo izdan. V takem primeru tožena stranka nima nujno vseh koristnih informacij, ki bi ji omogočale odločitev, ali temu nalogu ugovarja. Tak položaj ne more biti skladen s pravico do obrambe tožene stranke

Poleg tega v primeru neobstoja take vročitve rok za vložitev ugovora iz člena 16(2) Uredbe 1896/2006 ne začne teči, tako da je veljavnost postopkov, ki so odvisni od poteka tega roka, kot je razglasitev izvršljivosti iz člena 18 te uredbe ali zahteva za ponovno preučitev iz člena 20 te uredbe, vprašljiva, čeprav so bili že uvedeni. Kar zadeva, natančneje, postopek ponovne preučitve do njega pride le v izrednih primerih, ki so taksativno našteti v členu 20 te uredbe, pri čemer neobstoj vročitve ni eden izmed teh izrednih primerov.

Nazadnje, ker Uredba št. 1896/2006 ne določa ničesar glede morebitnih pravnih sredstev tožene stranke, kadar se šele po razglasitvi izvršljivosti evropskega plačilnega naloga izkaže, da ta nalog ni bil vročen na način, skladen z omenjenimi minimalnimi standardi, ta procesna vprašanja v skladu s členom 26 Uredbe št. 1896/2006 še naprej ureja nacionalno pravo.

(Glej točke od 40 do 49 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Davčna zakonodaja – Davek od dohodkov pravnih oseb – Nacionalna ureditev, ki določa vključitev izgub, ki so bile predhodno odbite v primeru prenosa poslovne enote na družbo iste skupine, ki ni rezidentka – Nedopustnost – Utemeljitev – Enakomerna razdelitev davčne pristojnosti med državami članicami – Neobstoj

(člena 49 PDEU in 54 PDEU; Sporazum o Evropskem gospodarskem prostoru, člena 31 in 34)

Summary

Člena 49 PDEU in 54 PDEU ter člena 31 in 34 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) nasprotujejo zakonodaji države članice, na podlagi katere se v primeru, da družba rezidentka prenese stalno poslovno enoto v drugi državi članici ali v državi pogodbenici Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru na družbo iste skupine, ki ni rezidentka, predhodno odbite izgube iz naslova prenesene poslovne enote vključijo v obdavčljivi dobiček družbe prenosnice, če prva država članica obdavči dobiček, ki ga je navedena poslovna enota realizirala pred prenosom, in dobiček, ki je posledica povečanja vrednosti, realizirane ob tem prenosu.

Ta zakonodaja presega to, kar je potrebno za uresničitev cilja v zvezi z nujnostjo ohranitve uravnotežene razdelitve davčne pristojnosti, katere namen je ohraniti simetrijo med pravico do obdavčevanja dobičkov in možnostjo odbitka izgub.

Te ugotovitve ne spreminja okoliščina, da bi bilo v primeru prenosa znotraj skupine težko preverjati tržno vrednost poslov, prenesenih v drugo državo članico.

Poleg tega imajo nacionalni davčni organi vsekakor še vedno možnost od družbe odsvojiteljice zahtevati dokumente, ki bi bili po njihovem mnenju potrebni za preveritev, ali vrednost poslov po opravljenih izračunih povečanja vrednosti po prenosu poslovne enote nerezidentke sovpada s tržno vrednostjo.

(Glej točke 32, 36, 37, 39, 40 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Carinska unija – Skupna carinska tarifa – Tarifna številka – Snov, pri kateri se s kemično reakcijo in laserskim obsevanjem povzroči fluorescenco z namenom analize belih krvničk – Uvrstitev proizvoda, ki se teoretično lahko uporablja na dva načina – Uvrstitev pod tarifne številke 3204, 3212 ali 3822 kombinirane nomenklature – Uvrstitev glede na uporabo, ki je v praksi edina mogoča – Uvrstitev pod tarifno številko 3822

(Uredba Sveta št. 2658/87, Priloga I; Uredba Komisije št. 1810/2004)

2. Carinska unija – Skupna carinska tarifa – Tarifna številka – Snov, pri kateri se s kemično reakcijo in laserskim obsevanjem povzroči fluorescenco z namenom analize belih krvničk – Uvrstitev proizvoda, ki se teoretično lahko uporablja na dva načina

(Uredba Komisije št. 827/2011)

Summary

1. Kombinirano nomenklaturo iz Priloge I k Uredbi št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1810/2004, je treba razlagati tako, da blago, ki sestoji iz topil in polimetinske snovi, ki se, čeprav ima lahko blag in neobstojen učinek obarvanja na tekstilu, v praksi ne uporablja zaradi lastnosti obarvanja in ki je namenjena izključno analizi belih krvničk na podlagi nalaganja ionov na nekatere sestavne dele navedenih krvničk, ki pri obsevanju teh delov z lasersko svetlobo za nekaj časa postanejo fluorokromatske, spada pod tarifno številko 3822 navedene kombinirane nomenklature, ki se nanaša na laboratorijske reagente.

Proizvod, ki se lahko uporablja na dva načina, je namreč, ker je ena od njegovih mogočih uporab popolnoma teoretična, glede na njegove objektivne značilnosti in lastnosti očitno namenjen drugi uporabi in zato spada pod tarifno številko, ki zajema to uporabo. Enako, za uvrstitev proizvoda pod tarifno številko na podlagi uporabe ni treba, da je proizvod, ki ga je treba uvrstiti, zgolj ali izključno namenjen tej uporabi. Zadostuje, da ta uporaba pomeni njegovo bistveno uporabo.

Iz pojasnjevalnih opomb k harmoniziranem sistemu poimenovanj in šifrskih oznak blaga k tarifni številki 3822 je sicer res razvidno, da so barvilne snovi iz tarifne številke 3204 izključene iz navedene tarifne številke 3822, čeprav oblika, v kateri so pripravljene, omogoča, da se uporabljajo kot diagnostični ali laboratorijski reagenti. Vendar je iz pojasnjevalnih opomb k navedenemu harmoniziranemu sistemu k navedeni tarifni številki 3204 razvidno tudi, da so iz te tarifne številke izključeni proizvodi, ki se v praksi ne uporabljajo zaradi njihovih lastnosti obarvanja. Zadevni proizvod se v praksi ne more uporabljati kot barvilna snov.

(Glej točke 32, od 41 do 43, 45 in izrek.)

2. Glej besedilo odločbe.

(Glej točko 44.)
1.

Lastna sredstva Evropske unije — Določanje in dajanje na voljo s strani držav članic — Obveznost, ki ni odvisna od zahteve po upoštevanju zneskov dajatev, ki jih je treba pobrati — Izjema, določena v členu 217(1)(b) Uredbe št. 2913/92 — Napačne zavezujoče tarifne informacije — Varstvo legitimnih pričakovanj zavezanca, ki temeljijo na veljavni zavezujoči tarifni informaciji — Učinek — Oprostitev države članice obveznosti, da ugotovi, da ima Unija pravico do lastnih sredstev — Neobstoj (Uredba Sveta št. 2913/92, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 2700/2000, člen 217(1), in Uredba št. 1150/2000 člen 2(1)) (Glej točke od 43 do 45.)