ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sodba Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 13. oktobra 2017 – Brouillard/Komisija

(Zadeva T‑572/16)

„Javni uslužbenci – Zaposlovanje – Obvestilo o natečaju – Javni natečaj EPSO/AD/306/15 – Pravniki lingvisti za francoski jezik na Sodišču Evropske unije – Spletna prijava – Predizbirni postopek – Zahtevane diplome – Stopnja izobrazbe, ki ustreza popolni pravni izobrazbi, pridobljeni v belgijski, francoski ali luksemburški visokošolski ustanovi – Magisterij dveletnega študijskega programa prava, ekonomije, managementa, smer zasebno pravo, specializacija pravnik lingvist – Izdaja po ‚potrditvi pridobljenih izkušenj‘ – Nepripustitev k preizkusom natečaja – Ničnostna tožba – Vsebina tožbe – Nedopustnost – Strokovna usposobljenost – Zahteva po popolni pravni izobrazbi – Priznavanje diplom“

1. Sodni postopek–Vloga, s katero se postopek začne–Formalne zahteve–Označitev predmeta spora–Jasen in natančen povzetek navajanih razlogov (Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 50(1)(d) in (e)) (Glej točki 19 in 20.)

2. Uradniki–Zaposlovanje–Natečaj–Natečaj na podlagi kvalifikacij in preizkusov–Zahteva po univerzitetnih diplomah–Pojem univerzitetne diplome–Presoja glede na zakonodajo države poteka študija (Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga III, člen 5) (Glej točki 37 in 54.)

3. Uradniki–Natečaj–Pogoji za sprejem–Določitev z razpisom natečaja–Zahteva po posebnih kvalifikacijah–Dopustnost (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 5(3)(c)(i)) (Glej točko 49.)

Predmet

Predlog na podlagi člena 270 PDEU za razglasitev ničnosti, prvič, odločbe Evropskega urada za izbor osebja (EPSO), sporočene tožeči stranki z elektronskim dopisom z dne 24. septembra 2015, o njeni nepripustitvi k naslednji fazi „javnega natečaja général EPSO/AD/306/15 na podlagi kvalifikacij in preizkusov“, organiziranega za pripravo rezervnega seznama za zaposlovanje, med drugim, „[p]ravnikov lingvistov (AD 7) za francoski jezik (FR)“ na Sodišču Evropske unije in, drugič, odločitev o izboru in imenovanju, sprejetih v okviru navedenega natečaja.

Izrek

1. Odločba Evropskega urada za izbor osebja (EPSO), sporočena Alainu Laurentu Brouillardu z elektronskim dopisom z dne 24. septembra 2015, o njegovi nepripustitvi k naslednji fazi „javnega natečaja général EPSO/AD/306/15 na podlagi kvalifikacij in preizkusov“, organiziranega za pripravo rezervnega seznama za zaposlovanje, med drugim, „[p]ravnikov lingvistov (AD 7) za francoski jezik (FR)“ na Sodišču Evropske unije, se razglasi za nično.

2. V preostalem se tožba zavrne.
2.

Znamka Evropske unije–Odpoved, razveljavitev ali ničnost–Relativni razlogi za ničnost–Obstoj prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Besedni znamki Immunostad in ImmunoStim (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 8(1)(b) in 53(1)(a)) (Glej točke 16, 17 in 60.)
4.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Zahteva za registracijo znaka za vse proizvode in storitve, ki spadajo v isto kategorijo–Neobstoj razlikovalnega učinka le glede nekaterih proizvodov, ki spadajo v to kategorijo, ne nasprotuje priznanju neobstoja razlikovalnega učinka znaka glede vseh proizvodov iz te kategorije (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točko 35.)
7.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Besedna znamka WIDIBA in besedna znamka DiBa (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 58, 69, 74, 75 in od 78 do 82.)
8.

Znamka Evropske unije–Odpoved, razveljavitev in ničnost–Preizkus prijave–Dokaz o uporabi prejšnje znamke–Resna in dejanska uporaba–Pojem–Merila presoje–Zahteva po konkretnih in objektivnih dokazih (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 15(1)(a) in 51(1)(a)) (Glej točko 100.)
8.

Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika neregistrirane znamke ali drugega znaka, ki se uporablja v gospodarskem prometu – Lokalni obseg znaka – Dokazna sredstva (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(4)) (Glej točke 79 in od 81 do 84.)
1.

Uradniki – Pokojnine – Družinska pokojnina – Zakonska zveza, sklenjena po prenehanju dejavnosti umrlega uradnika – Zahteva trajanja zakonske zveze vsaj pet mesecev – Izračun – Možnost upoštevanja let prejšnje zakonske zveze med istimi zakonci – Izključitev (Kadrovski predpisi, Priloga VIII, členi od 17 do 20) (Glej točke od 49 do 52, od 54 do 57 in od 59 do 64.)
6.

Skupna zunanja in varnostna politika – Omejevalni ukrepi proti Siriji – Zamrznitev sredstev oseb, subjektov ali organizacij, povezanih s sirskim režimom – Omejitve lastninske pravice, pravice do časti in ugleda ter svobodnega gibanja – Kršitev načela sorazmernosti – Neobstoj (Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 17; sklepa Sveta 2013/255/SZVP, člena 27(1) in (6), 28(4), in (SZVP) 2016/850) (Glej točke od 106 do112, od 114 do 117, 119, 120 in od 128 do 130.)
Na področju skupnega učinkovanja uredbe in določb nacionalnega prava, na katere napotuje, neposredna uporaba uredbe ni ovira za to, da besedilo uredbe pooblasti institucijo Unije ali državo članico, da sprejme izvedbene ukrepe, in da so v tem primeru podrobna pravila za izvrševanje te pristojnosti urejena z javnim pravom zadevne države. Če uredba vsebuje tako pooblastilo, pa to še ne pomeni, da ima država članica neomejeno polje proste presoje pri določanju izvedbenih pravil, niti da morajo ta pravila imeti določeno vsebino. Država članica mora spoštovati pogoje in meje, določene s pravili Unije, ki veljajo posebej v tem kontekstu ali so celo konkretna pravna podlaga za zadevno regulativno dejavnost.

Glede tega iz uvodne izjave 61 in člena 71(2) Uredbe št. 1698/2005 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) izhaja, da so pravila za upravičenost izdatkov v skladu z načelom subsidiarnosti načeloma določena na nacionalni ravni in da se izdatki upoštevajo, le če so nastali v zvezi z aktivnostmi, ki jih je pristojni organ izbral na podlagi izbirnih meril. V teh okoliščinah morajo nacionalni organi pri določanju izbirnih meril v zvezi z zadevnimi izdatki in pri uporabi navedenih meril ravnati tako, da spoštujejo smernice in meje, določene s pooblastilom, ki jim ga daje Uredba št. 1698/2005. Kar zadeva podrobna pravila glede izvajanja komasacij, arondacij in obnov vasi, pa so ta lahko v celoti urejena le z nacionalnim pravom. Uredba št. 1698/2005 namreč ne omogoča Komisiji, da vsili postopek ali neko zakonodajno izbiro za izvedbo komasacij, arondacij in obnovo vasi v zadevni državi članici.

(Glej točke od 43 do 45, 47 in 48.)
1.

Akti institucij – Časovna veljavnost – Takojšnja veljavnost novega pravila za prihodnje učinke položaja, ki je nastal, ko je veljalo prejšnje pravilo – Sprejetje novih splošnih določb za izvajanje členov 11 in 12 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom – Uporaba za prenos pridobljenih pokojninskih pravic, ki je bil predlagan pred sprejetjem novega pravila, opravljen pa po začetku njegove veljavnosti – Kršitev pridobljenih pravic in načela varstva zaupanja v pravo – Neobstoj (Kadrovski predpisi, Priloga VIII, člen 11(2); Uredba Sveta št. 1324/2008, člen 2) (Glej točke 46, 47, od 51 do 54 in 82.)
1.

Uradniki–Disciplinska ureditev–Postopek–Spoštovanje pravice do obrambe–Neobstoj odločbe o začetku predhodne upravne preiskave–Bistvena kršitev postopka–Neobstoj zaslišanja zadevne osebe med predhodno preiskavo–Kršitev pravice do obrambe (Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga IX) (Glej točke 61, 62, od 66 do 68, 73, 76 in 77.)
182

Nasprotno pa trditev tožeče stranke temelji na predpostavki „alternativnega scenarija“ in odločitve pristojnega odbora, da družba NCHZ neha poslovati na začetku prvega stečajnega obdobja. Vendar zneskov, ki jih je treba vrniti, ni mogoče določati ob upoštevanju različnih transakcij, ki bi lahko bile opravljene, če ne bi obstajal ukrep, ki je privedel do dodelitve pomoči, in ponovna vzpostavitev prejšnjega stanja ne pomeni drugačne rekonstrukcije preteklosti glede na take hipotetične elemente, kot so pogosto številne odločitve, ki bi jih udeleženi subjekti lahko sprejeli (glej v tem smislu in po analogiji sodbi z dne 15. decembra 2005, Unicredito Italiano, C‑148/04, EU:C:2005:774, točki 114 in 118, in z dne 4. marca 2009, Associazione italiana del risparmio gestito in Fineco Asset Management/Komisija, T‑445/05, EU:T:2009:50, točka 203). V zvezi s tem je treba poudariti, da čeprav tožeča stranka navaja zelo natančne številke in zlasti trdi, da je treba terjatve zavoda za socialno zavarovanje in terjatve zdravstvene zavarovalnice zmanjšati za 1.590.091,20 EUR oziroma 276.626,24 EUR, ti podatki temeljijo le na predpostavkah. Prvič, če bi se upošteval scenarij, ki ga je predstavila tožeča stranka, datum, ko bi bila sprejeta odločitev o prenehanju poslovanja družbe NCHZ, namreč ne bi bil znan. Drugič, v nasprotju z njenimi trditvami naj bi bilo glede na študijo iz junija 2010, na katero se sklicuje, za prenehanje poslovanja potrebnih od 10 do 18 tednov, in ne nujno 18 tednov. Tretjič, še vedno v skladu s scenarijem, ki ga je predstavila tožeča stranka, ni nobene gotovosti o številu zaposlenih, ki bi jih bilo treba odpustiti, saj so se nekateri zaposleni lahko odločili, da družbo NCHZ zapustijo pred prenehanjem njenega poslovanja, kar bi imelo posledice za zneske, dolgovane zgoraj navedenima javnima subjektoma.
112

V tem okviru iz sodne prakse izhaja, da čeprav lahko naročnik postopek s pogajanji začne le v posebnih okoliščinah, kot so nepravilne ali nesprejemljive ponudbe, predložene v odprtem in predhodno končanem postopku, kot je določeno v členu 135(1)(a) delegirane uredbe, je to vseeno avtonomen postopek, ločen od vseh drugih postopkov oddaje naročila (glej v tem smislu sodbo z dne 29. oktobra 2015, Direct Way in DW Worldwide/Parlament, T‑126/13, EU:T:2015:819, točka 67 in navedena sodna praksa). Tako v skladu z zgoraj navedeno sodno prakso javni razpis in postopek s pogajanji PE/ITEC-NPE-15.8 nista povezana. Iz tega sledi, da pogoji, določeni v okviru navedenega postopka, ne morejo vplivati na obravnavani javni razpis. Torej se tožeča stranka ne more veljavno sklicevati na ta postopek kot dokaz za to, da v obravnavani zadevi ni obstajalo tveganje navzkrižja interesov in da o njem ni bilo treba obvestiti naročnika.
176

Dalje je treba ugotoviti, da Sodišče v točki 72 sodbe z dne 28. maja 2013, Abdulrahim/Svet in Komisija (C‑239/12 P, EU:C:2013:331), učinkov navedene ugotovitve tudi ni omejilo le na fizične osebe. V zvezi s tem je treba sicer spomniti, da je Sodišče v točki 70 te sodbe med drugim poudarilo, da imajo zadevni omejevalni ukrepi številne negativne posledice in pomembno vplivajo na pravice in svoboščine oseb, na katere se nanašajo. Ti pa so bili sprejeti na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 881/2002 z dne 27. maja 2002 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte, povezane z Osama bin Ladnom, mrežo Al‑Kaida in talibani, in o razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 467/2001 o prepovedi izvoza nekaterega blaga in storitev v Afganistan, o poostritvi prepovedi poletov in podaljšanju zamrznitve sredstev in drugih finančnih virov talibanov iz Afganistana (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 18, zvezek 1, str. 294). Navedena uredba se je torej lahko nanašala na fizične osebe in pravne subjekte.
145

Pravica do izjave namreč ne vključuje pravice do kontradiktorne razprave med avtorjem izpodbijanih aktov in njihovim naslovnikom, temveč zagotavlja, da ima vsaka oseba možnost, da ustrezno in učinkovito poda svoje stališče v upravnem postopku, in to pred sprejetjem vsake odločbe, ki bi lahko negativno vplivala na njene interese (glej v tem smislu sodbi z dne 11. decembra 2014, Boudjlida, C‑249/13, EU:C:2014:2431, točka 36, in z dne 9. februarja 2017, M, C‑560/14, EU:C:2017:101, točki 25 in 31).
75

Ugotoviti pa je treba, da Francoska republika s svojimi trditvami ni dokazala, da so bile v obravnavanem primeru vse živali, ki so predmet preverjanj iz naslova ukrepov v zvezi z ICHN, pregledane med pregledi na kraju samem zaradi identifikacije živali ali premij za govedo. V zvezi s tem obvestila, ki so jih francoski organi naslovili na Komisijo ter so priložena tožbi in se nanašajo na poročilo o pregledih v zvezi z identifikacijo goveda in drobnice, opravljenih v Franciji od leta 2011 do leta 2013 v skladu s členom 5 Uredbe št. 1082/2003 in členom 7 Uredbe Komisije (ES) št. 1505/2006 z dne 11. oktobra 2006 o izvajanju Uredbe Sveta (ES) št. 21/2004 glede najnižje ravni pregledov, ki jih je treba opraviti v zvezi z identifikacijo in registracijo ovc in koz (UL 2006, L 280, str. 3), nikakor niso upoštevna, saj se nanašajo samo na govedo, ovce in koze ter ne dokazujejo, da pregledi, ki so predmet teh poročil, vključujejo tudi vse vrste živali, ki so predmet preverjanj iz naslova ICHN.
189

Drugič, okoliščina, da ima naročnik pri presoji o dodelitvi zadevnega naročila široko diskrecijsko pravico, ne pomeni, da škoda zaradi izgube možnosti ne more biti dejanska in gotova v smislu sodne prakse (glej v tem smislu in po analogiji sodbo z dne 9. novembra 2006, Agraz in drugi/Komisija, C‑243/05 P, EU:C:2006:708, točke od 26 do 42, in sklepne predloge generalnega pravobranilca Cruz Villalóna v zadevi Giordano/Komisija, C‑611/12 P, EU:C:2014:195, točki 60 in 61). Poleg tega okoliščina, da naročnik javnega naročila ni nikoli dolžan oddati, ne pomeni, da v obravnavanem primeru ni mogoče ugotoviti, da je bila možnost izgubljena. Čeprav ta okoliščina vpliva na gotovost nekega ponudnika, da mu bo naročilo oddano, in torej na s tem povezano škodo, pa se z njo ne sme ogroziti vsakršna možnost, da mu bo navedeno naročilo oddano, in povzročiti izguba možnosti. Čeprav lahko naročnik vse do podpisa pogodbe bodisi odstopi od razpisa bodisi prekliče razpis za oddajo naročila, ne da bi bili kandidati ali ponudniki upravičeni zahtevati odškodnino, to ne spremeni dejstva, da odstopa od naročila oziroma preklica postopka v tem primeru ni bilo in da je tožeča stranka zaradi nezakonitosti, ki so bile storjene v postopku oddaje javnega naročila, izgubila možnost pridobiti to naročilo (glej v tem smislu sodbo z dne 29. oktobra 2015, Vanbreda Risk & Benefits/Komisija, T‑199/14, EU:T:2015:820, točka 199).
158

Odbor za pregled se je v mnenju skliceval na pravico, ki jo ima CNCM na podlagi člena L.511‑31 CMF, da sprejme „vse potrebne ukrepe, zlasti za zagotavljanje likvidnosti in kapitalske ustreznosti vsake od teh institucij in družb kot tudi cele mreže“, in na dolžnost, ki ji jo nalaga isti člen, da zagotavlja, da „se zakoni in drugi predpisi uporabljajo za te institucije in družbe, ter [opravlja] upravni, tehnični in finančni nadzor nad njihovo organizacijo in upravljanjem“. Poudaril je tudi obveznost podružnic Crédit mutuel, da „upoštevajo statut, poslovnik, navodila in odločitve [CNCM] in regionalne zveze, katere člani morajo biti“, v skladu s členom R.512‑20, drugi odstavek, CMF. Nazadnje je poudaril, da ima CNCM pooblastilo za sankcioniranje. Po eni strani se je skliceval na člen R.512‑24 CMF, ki ji omogoča, da za podružnico, ki bi kršila veljavno zakonodajo, uporabi eno od naslednjih sankcij:„opozorilo, grajo [ali] črtanje s seznama kreditnih zadrug“, in po drugi strani na člena 10 in 25 statuta CNCM, ki ji omogočata, da izključi zvezo, izreče nezaupanje predsedniku zveze ali kreditne zadruge oziroma odvzame dovoljenje izvršnemu direktorju.
64

Kljub temu je to zaprisežena izjava osebe, ki je v poslovnem odnosu z intervenientko. Zato ne more biti enako zanesljiva in verodostojna kot izjava, ki jo poda tretja oseba oziroma oseba, ki ni odvisna od zadevne družbe. Zaprisežena izjava sama po sebi ni dovolj in predstavlja le indic, ki ga je treba podpreti z drugimi dokazi (glej v tem smislu sodbo z dne 16. maja 2013, Reber/UUNT – Klusmeier (Wolfgang Amadeus Mozart PREMIUM), T‑530/10, neobjavljena, EU:T:2013:250, točka 36). V zvezi z leti, ki sledijo letu 2006, in sicer predvsem v zvezi z letom 2011, pa takšni dokazi v obravnavanem primeru niso predloženi. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je trditev EUIPO, podana ob sklicevanju na točko 33 obrazložitve izpodbijane odločbe, da so navedbe iz zaprisežene izjave glede spremembe prometa in stroškov za oglaševanje, podprte z letnimi poročili intervenientke, ki so jih potrdili zunanji revizorji, zavajajoča. Edina letna poročila, ki jih je intervenientka predložila v prilogi k zahtevi za ugotovitev ničnosti z dne 26. septembra 2011, so se namreč nanašala na leta 2004, 2005 in 2006, torej obdobje, ki je bistveno pred zadnjenavedenim datumom.
129

Sodišče Evropske unije izpodbija te trditve. Prvič, ne bi naj bilo namreč mogoče šteti, da je bilo v sodbi z dne 12. novembra 2014, Guardian Industries in Guardian Europe/Komisija (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363), dokončno odgovorjeno na vprašanje o obstoju kršitve pravice do sojenja v razumnem roku. Drugič, trditev tožeče stranke, da je razumni rok sojenja v zadevi T‑82/08 dve leti, naj bi bila popolnoma nerealna glede na povprečno trajanje postopkov pri Splošnem sodišču, ugotovljeno za obdobje med letoma 2006 in 2010 v zadevah, ki se nanašajo na uporabo konkurenčnega prava. Tretjič, ali gre za razumni rok sojenja, naj ne bi bilo mogoče presojati na podlagi pavšalnega trajanja in bi ga bilo treba presojati glede na okoliščine posamezne zadeve, zlasti glede na morebiten obstoj neobičajno dolgega obdobja nedejavnosti. Četrtič, glede časa med koncem pisnega dela postopka in dnem začetka ustnega dela postopka naj bi bilo morebitno nepojasnjeno obdobje nedelovanja pri obravnavanju zadeve T‑82/08 veliko krajše, kot trdi tožeča stranka. Čas treh let in petih mesecev med koncem pisnega dela postopka in dnem začetka ustnega dela postopka v zadevi T‑82/08 naj bi le za 11 mesecev presegel povprečno trajanje te faze postopka, ugotovljeno za obdobje med letoma 2008 in 2011 v zadevah, ki so se nanašale na uporabo konkurenčnega prava. Poleg tega bi bilo treba upoštevati zapletenost konkurenčnih zadev, večjezično okolje, v katerem deluje Sodišče Evropske unije, in omejeni mandat sodnikov.
9

Francoski organi so z dopisom z dne 13. marca 2015 ponovili stališče, da se ne sme dovoliti nikakršen dostop do spornih dokumentov. Poleg tega, da so ponovili svoje nasprotovanje razkritju spornih dokumentov na podlagi izjeme iz člena 4(2), druga alinea, Uredbe št. 1049/2001, so v zvezi s tem menili, da bi bilo treba dostop do zadevnih dokumentov zavrniti tudi na podlagi izjeme iz člena 4(2), tretja alinea, navedene uredbe v zvezi z varstvom namena inšpekcij, preiskav in revizij. Po mnenju francoskih organov so namreč vsi dokumenti, na katere se nanaša prošnja za dostop, spadali v okvir postopka preiskave, ki je zadeval francoske organe in se nanašal na to, da se s francoskim zakonom, ki se je takrat obravnaval v francoskem parlamentu, morda krši pravo Unije. Francoski organi so poleg tega navedli, da so preučili možnost odobritve delnega dostopa do spornih dokumentov, vendar so ugotovili, da takega dostopa ni mogoče odobriti, ker so se izjeme nanašale na vse dokumente.
61

Ugotoviti je treba, da se člen 7 Direktive 2006/42 brez omejitev nanaša na harmonizirane standarde, katerih sklici so bili objavljeni v Uradnem listu, pri čemer njegov obseg in vsebina nista omejena na harmonizirane standarde, katerih sklici so objavljeni na podlagi te direktive. Ta določba tako ne omogoča ugotovitve, da so bili sklici na harmonizirane standarde, objavljeni na podlagi Direktive 98/37, samodejno razveljavljeni istočasno kot ta direktiva. Iz tega izhaja, da harmonizirani standardi, katerih sklici so bili objavljeni na podlagi Direktive 98/37, spadajo na področje uporabe člena 7 Direktive 2006/42, dokler odločba, ki jim daje pravno podlago, na kateri temelji domneva o skladnosti z bistvenimi zdravstvenimi in varnostnimi zahtevami iz direktive, ki se uporablja v času, ko je zadevni stroj dan na trg ali v obratovanje, to je objava sklica v Uradnem listu, ni izrecno razveljavljena. Ta razlaga je v skladu z določbo člena 25, drugi odstavek, Direktive 2006/42, v skladu s katerim se„[s]klicevanja na [Direktivo 98/37] štejejo za sklicevanja na to direktivo in se berejo v skladu s korelacijsko tabelo iz Priloge XII.“ S temi določbami se želi na splošno preprečiti, da akti ali pravne določbe, katerih izvajanje je bilo sprva povezano z določbami Direktive 98/37, ne bi ostali brez vsebine zgolj zaradi tega, ker je bila Direktiva 98/37 razveljavljena in nadomeščena z Direktivo 2006/42, in da v nekaterih primerih ne bi prišli v položaj pravne praznine (glej v tem smislu in po analogiji sodbo z dne 16. oktobra 2003, Irska/Komisija, C‑339/00, EU:C:2003:545, točke od 35 do 39). V tem primeru tabela iz Priloge XII Direktive 2006/42 vzpostavlja povezavo med členom 5(2), prvi pododstavek, Direktive 98/37 in členom 7(2) in (3) Direktive 2006/42, na katerih zaporedoma temeljijo objave sklicev harmoniziranih standardov v Uradnem listu.
3

Proizvodi in storitve, za katere je bila zahtevana registracija, spadajo v razrede 9, 16, 32, 35, 38, 41, 42 in 43 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in za vsakega od teh razredov ustrezajo temu opisu: — razred 9: „računalniški programi in programska oprema, zlasti aplikacijski programi (aplikacije, prenosljive); nosilci podatkov (posneti ali neposneti)“; — razred 16: „brošure; revije; katalogi; knjige, tudi kot zbirka posameznih listov“; — razred 32: „pivo; hmeljevi ekstrakti za izdelavo piva“; — razred 35: „prirejanje sejmov in razstav na področju pivovarstva, pijač in prehrane za gospodarske in oglasne namene; dokumentacijske storitve za gospodarske namene; trženje z naslovi; zbiranje in nudenje informacij na internetu, in sicer tržnih in prodajnih informacij; prirejanje in organizacija sejmov, tudi v elektronski obliki“; — razred 38: „nudenje dostopa do informacij na internetu; nudenje dostopa do računalniških programov in aplikacij (uporabniška programska oprema) na internetu; priprava internetnih portalov za tretjo osebo; nudenje dostopa do informacijskih ponudb na internetu; zbiranje, dostava in posredovanje sporočil na internetu; nudenje dostopa do podatkovnih baz; nudenje dostopa do računalniške programske opreme, podatkov, slike, avdio in/ali video informacij na internetu; ponudba elektronskih oglasnih plošč“; — razred 41: „organizacija in izvajanje seminarjev in delavnic, tudi v elektronski obliki; športne in kulturne dejavnosti; organizacija in izvedba glasbenih, kulturnih, turističnih in drugih prostočasnih prireditev; informacije o rekreativnih in razvedrilnih prireditvah; usposabljanje; razvedrilo; založniške storitve, zlasti objavljanje elektronskih knjig in revij na spletu ter pisanje in izdajanje besedil; predlogi na spletu, zlasti informacije na področju hrane in pijač (izobraževanje o prehrani)“; — razred 42: „razvoj in oblikovanje programske opreme, zlasti uporabniške programske opreme; priprava platform na internetu; ponudba platforme za elektronsko poslovanje na internetu“; — razred 43: „strežba hrane in pijače“.
56

Ugotoviti je treba tudi, da uredbi št. 207/2009 in 2868/95 drugače kakor nekatere določbe, s katerimi so urejeni roki in posledice njihovega nespoštovanja, ki veljajo za postopek z ugovorom (pravila 19(1), 20(1) in 22(2) Uredbe št. 2868/95; glej v tem smislu sodbo z dne 18. julija 2013, New Yorker SHK Jeans/UUNT, C‑621/11 P, EU:C:2013:484, točke od 25 do 28), za razveljavitev (pravilo 40(5), iste uredbe; glej v tem smislu sodbo z dne 26. septembra 2013, Centrotherm Systemtechnik/UUNT in centrotherm Clean Solutions, C‑610/11 P, EU:C:2013:593, točke od 80 do 82) in za ničnost iz relativnih razlogov za zavrnitev (pravilo 40(6) navedene uredbe; glej v tem smislu sodbo z dne 18. novembra 2015, Menelaus/UUNT – Garcia Mahiques (VIGOR), T‑361/13, neobjavljena, EU:T:2015:859, točki 51 in 52), ne vsebujeta nobene določbe o roku za predložitev dokazov v postopku za ugotovitev ničnosti iz absolutnega razloga za zavrnitev.