ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Najwyższy (Poljska) 2. decembra 2019 – FORMAT Urządzenia i Montaże Przemysłowe/Zakładowi Ubezpieczeń Społecznych I Oddziałowi w Warszawie

(Zadeva C-879/19)

(2020/C 54/41)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Sąd Najwyższy

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: FORMAT Urządzenia i Montaże Przemysłowe

Tožena stranka: Zakład Ubezpieczeń Społecznych I Oddział w Warszawie

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba pojem osebe, ki je običajno zaposlena na ozemlju dveh ali več držav članic, iz člena 14(2), prvi stavek, Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti v različici, ki izhaja iz Uredbe Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 (1) in kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1992/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 (2), razlagati tako, da zajema osebo, ki na podlagi ene same pogodbe o zaposlitvi, sklenjene z enim delodajalcem, v obdobju, zajetim s to pogodbo, opravlja delo na ozemlju vsake od vsaj dveh držav članic ne sočasno ali vzporedno, ampak v zaporednih, neposredno sledečih si, nekajmesečnih obdobjih?

(1) Ul, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 3.

(2) UL 2006, L 392, str. 1.
1.

Ali je treba člen 19(1), drugi pododstavek, v povezavi s členom 2 Pogodbe o Evropski uniji in vrednoto pravne države, ki je v njem izražena, ter člen 6(1) in (2) v povezavi z uvodno izjavo 22 Direktive (EU) 2016/343 (1) Evropskega parlamenta in Sveta razlagati tako, da so zahteve učinkovitega sodnega varstva – vključno z zahtevo po neodvisnosti sodstva – in zahteve, ki izhajajo iz domneve nedolžnosti, kršene, če sodni postopek, kakršen je kazenski postopek, ki teče proti osebam, obdolženim storitve kaznivih dejanj iz člena 280(1) kodeks karny in drugih, poteka tako, da: — je v senatu sodišča sodnik, ki je bil na mesto v tem sodišču z odločbo, ki jo je minister za pravosodje sprejel sam, delegiran iz sodišča, ki je po hierarhiji eno stopnjo nižje, pri čemer ni znano, po katerih merilih se je minister za pravosodje ravnal pri delegiranju tega sodnika, nacionalno pravo pa ne določa sodnega nadzora take odločbe in ministru za pravosodje omogoča, da sodnika v poljubnem trenutku odpokliče z mesta, na katero ga je delegiral?
1.

Ali je treba člen 7(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (1) […] ter [dvajseto in štiriindvajseto] uvodno izjavo te direktive, [v skladu s katerimi] morajo biti pogodbe sestavljene v jasnem, razumljivem jeziku, mora potrošnik imeti možnost preučiti vse pogoje in mora v dvomu prevladati razlaga, ki je za potrošnika najbolj ugodna [ter] morajo imeti sodišča ali upravni organi držav članic na voljo ustrezna in učinkovita sredstva za preprečevanje nadaljnje uporabe nepoštenih pogojev v potrošniških pogodbah, v povezavi s členom 10(1) in (2) Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS (2) […] in uvodno izjavo 31 te direktive razlagati tako, da nasprotujejo členu 339(2) k.p.c., če se ga razume tako, da člen 339(2) k.p.c. izdajo zamudne sodbe v zadevi,[…] ki se nanaša na poplačilo potrošniškega kredita, […] dopušča tudi v primeru, ko tožeča stranka ni predložila […] pogodbe o potrošniškem kreditu […], zaradi česar ta pogodba ni bila preizkušena z vidika morebitnih nepoštenih pogodbenih pogojev in glede tega, ali je pogodba vsebovala vse s pravom zahtevane elemente, hkrati pa zahteva, da se pri izdaji zamudne sodbe opre zgolj na dejansko stanje, kot ga je navedla tožeča stranka, ne da bi se z vidika „utemeljenega dvoma“ v smislu tega člena preizkusilo dokaze? Ali je z vidika odločb Sodišča z dne 1. oktobra 2015, ERSTE Bank Hungary (C-32/14, EU:C:2015:637, točka 62); z dne 10. septembra 2014, Kušionova (C-34/13, EU:C:2014:2189, točka 56); z dne 6. oktobra 2009, Asturcom Telecomunicaciones (C-40/08, EU:C:2009:615, točka 47) dopustna taka razlaga člena 339(2) k.p.c., da je v zadevi, [ki se nanaša na odplačilo potrošniškega kredita] […], v kateri tožeča stranka tožbi ni priložila pogodbe, možna izdaja zamudne sodbe, pri kateri ne pride do preizkusa pogodbe z vidika morebitnih nepoštenih pogodbenih pogojev in se ne opravi preizkus, ali je pogodba vsebovala vse s pravom zahtevane elemente, ampak se opre le na trditve, ki jih je tožeča stranka navedla v zvezi z dejanskim stanjem?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Spetsializiran nakazatelen sad (Bolgarija) 21. oktobra 2019 – kazenski postopek zoper UC in TD

(Zadeva C-769/19)

(2020/C 27/20)

Jezik postopka: bolgarščina

Predložitveno sodišče

Spetsializiran nakazatelen sad

Stranki v postopku v glavni stvari

UC in TD

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je nacionalni zakon, v skladu s katerim v primeru obtožnice z napakami (katere vsebina je nejasna, nepopolna ali protislovna) nikakor ni mogoče odpraviti teh napak s popravki državnega tožilca na pripravljalnem naroku, na katerem se te napake ugotovijo, in v skladu s katerim je sodišče namesto tega vedno zavezano ustaviti sodni postopek in zadevo zaradi sestave nove obtožnice vrniti državnemu tožilstvu, združljiv s členom 6 Direktive 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku (UL 2012, L 142, str. 1), načelom odločanja v razumnem roku iz člena 47, drugi odstavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, načelom primarnosti prava Unije in načelom spoštovanja dostojanstva, če zaradi njega prihaja do precejšnje odložitve kazenskega postopka in bi bilo mogoče napake odpraviti takoj na naroku?
C 27/15

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Rejonowy dla Łodzi (Poljska) 23. septembra 2019 – K.S./A.B.

(Zadeva C-707/19)

(2020/C 27/19)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Sąd Rejonowy dla Łodzi

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: K.S.

Tožena stranka: A.B.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 3 Direktive 2009/103/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti (1) razlagati tako, da mora v okviru „vseh ustreznih ukrepov“ vsaka država članica zagotoviti, da zavarovalnica v okviru zavarovanja civilne odgovornosti krije celotno škodo, vključno s posledicami škodnega dogodka, kot sta vleka vozila poškodovane osebe v matično državo in stroški potrebnega parkiranja vozil?

Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen, ali je lahko ta odgovornost na kakršen koli način omejena z zakonodajo držav članic?

(1) UL 2009, L 263, str. 11.
C 10/25

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Divisional Court) (Združeno kraljestvo) 6. novembra 2019 – AC, TM, GM, MM/ABC Sl, XYZ Plc

(Zadeva C-814/19)

(2020/C 10/34)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Divisional Court)

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: AC, TM, GM, MM

Toženi stranki: ABC Sl, XYZ Plc

Vprašanja za predhodno odločanje

a) Ali se s členom 13(3) (prenovljene) Uredbe št. 1215/2012 (1) zahteva, da se podlaga za tožbo, na katero se oškodovanec sklicuje pri uveljavljanju zahtevka proti imetniku police/zavarovancu, nanaša na zadevo v zvezi z zavarovanjem?

b) Če je odgovor na vprašanje (a) pritrdilen, ali dejstvo, da zahtevek, ki ga oškodovanec uveljavlja proti imetniku police/zavarovancu, izhaja iz istega dejanskega stanja – in se uveljavlja v isti tožbi – kot neposredni zahtevek proti zavarovalnici, zadostuje za utemeljitev sklepa, da je zahtevek oškodovanca zadeva v zvezi z zavarovanjem?

c) Če je odgovor na vprašanje (a) nikalen, ali zadostuje, da je pritegnitev zavarovanca k direktni tožbi proti zavarovalnici dovoljena z zakonom, ki ureja direktno tožbo proti zavarovalnici?

d) Ali izraz „oškodovanec“ iz člena 13(2) zajema osebo, ki je rojena na podlagi postopkov oploditve z biomedicinsko pomočjo, če ta oseba uveljavlja zahtevek, v katerem zatrjuje malomarnost pri ravnanju v zvezi s postopki oploditve z biomedicinsko pomočjo, uporabljenimi pri spočetju te osebe?

(1) Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2012, L 351, str. 1).
C 19/11

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Rechtbank Amsterdam (Nizozemska) 7. oktobra 2019 – A/B, C

(Zadeva C-738/19)

(2020/C 19/14)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Rechtbank Amsterdam

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: A

Toženi stranki: B, C

Vprašanje za predhodno odločanje

Kako je treba razlagati Direktivo 93/13 (1) in zlasti v njej vsebovano načelo kumulativnega učinka pri presoji vprašanja, ali je nadomestilo, ki ga mora plačati potrošnik, ki ni izpolnil svojih obveznosti, nesorazmerno visoko v smislu točke 1(e) Priloge k tej direktivi, če gre za pogoje glede pogodbenih kazni, ki se nanašajo na različne kršitve pogodbe, za katere glede na njihovo bistvo ni nujno, da so storjene skupaj in ki v obravnavanem primeru tudi dejansko niso bile storjene skupaj? Ali je pri tem pomembno, da se v zvezi s kršitvami pogodbe, na podlagi katerih se zahteva pogodbena kazen, terja tudi nadomestilo v obliki izročitve nezakonito doseženih dobičkov?

(1) Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL 1993, L 95, str. 29).
—

razveljavi izpodbijano sodbo točke od 336 do 354 in izrek) v delu, v katerem so globe iz člena 2 spornega sklepa (1) odpravljene;
1.

Sodišče naj ugotovi, da Republika Poljska s tem, da — je dopustila, da se lahko vsebina sodnih odločb opredeli kot disciplinska kršitev, ki jo storijo sodniki splošnih sodišč (člen 107(1) zakona o organizaciji splošnih sodišč in člen 97(1) in (3) zakona o vrhovnem sodišču), — ni zagotovila neodvisnosti in nepristranskosti disciplinskega senata vrhovnega sodišča, ki je pristojen za nadzor nad odločbami, izdanimi v disciplinskih postopkih proti sodnikom (člen 3, točka 5, člen 27 in člen 73(1) zakona o vrhovnem sodišču v povezavi s členom 9a zakona o nacionalnem sodnem svetu), — je predsedniku disciplinskega senata vrhovnega sodišča podelila diskrecijsko pravico za imenovanje disciplinskega sodišča, ki je na prvi stopnji pristojno v zadevah, ki se nanašajo na sodnike splošnih sodišč (člen 110(3) in člen 114(7) zakona o organizaciji splošnih sodišč), zlasti s tem, da ni zagotovila, da disciplinske zadeve obravnava „z zakonom ustanovljeno“ sodišče, in s tem, da — je ministru za pravosodje podelila pristojnost za imenovanje vodje disciplinskega postopka ministra za pravosodje (člen 112b zakona o organizaciji splošnih sodišč), hkrati pa ni zagotovila, da se disciplinske zadeve proti sodnikom splošnih sodišč obravnavajo v razumnem roku, ter z določitvijo, da dejanja, ki se nanašajo na imenovanje odvetnika in to, da ta prevzame obrambo, nimajo odložnega učinka na potek disciplinskega postopka (člen 115 zakona o organizaciji splošnih sodišč), in da disciplinsko sodišče vodi postopek tudi v primeru upravičene odsotnosti obdolženca ali njegovega odvetnika (člen 115a(3) zakona o organizaciji splošnih sodišč), s čimer obdolženim sodnikom splošnih sodišč ni zagotovila pravice do obrambe, ni izpolnila obveznosti na podlagi člena 19(1), drugi pododstavek, PEU, ter da s tem, da: — je dopustila, da se pravica sodišč do vložitve predlogov za sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču omeji z možnostjo začetka disciplinskega postopka, ni izpolnila obveznosti na podlagi člena 267, drugi in tretji pododstavek, PDEU.
2.

Ugotovi naj se, ali je treba DAVEK NA DEPOZITE KOMITENTOV V KREDITNIH USTANOVAH V ANDALUZIJI (IDECA) opredeliti kot posreden davek – čeprav je v skladu z odstavkom 2 navedenega člena 6 andaluzijskega zakona št. 11/2010 opredeljen kot neposreden – in ali sta v tem primeru njegov obstoj in obveznost združljiva z DDV glede na to, kar določata člena 401 in 135(1)(d) Direktive o DDV (1).
C 406/16

Pritožba, ki jo je Quanta Storage, Inc. vložila 20. septembra 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 12. julija 2019 v zadevi T-772/15, Quanta Storage, Inc./Evropska komisija

(Zadeva C-699/19 P)

(2019/C 406/23)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnica: Quanta Storage, Inc. (zastopniki: B. Hartnett, Barrister, O. Geiss, Rechtsanwalt, W. Sparks, advocaat, in T. Siakka, Δικηγόρος)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlog

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

a) razveljavi izpodbijano sodbo v delu, v katerem je bila z njo zavrnjena tožba in odrejeno, da družba Quanta Storage nosi svoje stroške in plača štiri petine stroškov Komisije;

b) razglasi ničnosti Sklepa Komisije z dne 21. oktobra 2015 (Zadeva AT39639 – Pogoni za optične diske) v delu, v katerem se nanaša na pritožnico;

c) podredno, zniža globo, naloženo pritožnici;

d) podredno, zadevo vrne Splošnemu sodišču v ponovno odločanje, in

e) Komisiji naloži, naj nosi vse stroške postopka.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica v utemeljitvi tožbe navaja teh pet tožbenih razlogov.

Prvi tožbeni razlog: Splošno sodišče ni uporabilo upoštevnih zakonskih meril in je izkrivilo dokaze o tem, da je bila pravica do obrambe kršena s Komisijino ugotovitvijo o več kršitvah.

Drugi tožbeni razlog: Splošno sodišče je izkrivilo dokaze o pravici do obrambe in pravici do dobrega upravljanja.

Tretji tožbeni razlog: Splošno sodišče se ni ukvarjalo z upoštevnim vidikom oziroma ga ni pravilno razumelo in/ali ni uporabilo pravilnih zakonskih meril glede protislovij o obsegu kršitve.

Četrti tožbeni razlog: izkrivljanje dokazov, neuporaba pravilnih zakonskih meril in/ali neukvarjanje z upoštevnim vidikom oziroma pravilno razumevanje odgovornosti pritožnice na podlagi člena 101 PDEU.

Peti tožbeni razlog: kršitev neomejene sodne pristojnosti, izkrivljanje dokazov in pomanjkljiva obrazložitev glede določitve globe.
3.

Ali so konkretne okoliščine, opisane v prvem in drugem vprašanju, upoštevne v okviru tehtanja interesov med uveljavljanjem pravic intelektualne lastnine ter pravic in svoboščin, zavarovanih z Listino, kakršni sta spoštovanje zasebnega življenja in varstvo osebnih podatkov, še posebej v okviru presoje sorazmernosti?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španija) 25. julija 2019 – MO/Subdelegación del Gobierno en Toledo

(Zadeva C-568/19)

(2019/C 363/13)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: MO

Tožena stranka: Subdelegación del Gobierno en Toledo

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je razlaga sodbe Sodišča EU z dne 23. aprila 2015 (zadeva C-38/14, Zaizoune (1)) na način, da lahko španski upravni organi in sodišča v škodo državljana tretje države neposredno uporabijo Direktivo 2008/115/ES (2), pri čemer opustijo in ne uporabijo ugodnejših nacionalnih kaznovalnih določb, povečajo kaznovalno odgovornost in morebiti opustijo načelo zakonitosti v kazenskem pravu, združljiva s sodno prakso Sodišča EU glede omejitev neposrednega učinka direktiv; in ali je treba neusklajenost španske zakonodaje z Direktivo odpraviti s pomočjo spremembe zakonodaje ali možnosti, določenih v pravu Unije, s katerimi se državi naloži obvezen prenos direktiv, in ne na ta način?

(1) Tožba z dne 23. aprila 2015, Zaizoune (C-38/14, EU:C:2015:260).

(2) Direktiva 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav (UL L 348, 2008, str. 98).
Pritožba, ki so jo Italmobiliare SpA in drugi vložili 18. septembra 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 11. julija 2019 v zadevi T-523/15, Italmobiliare SpA in drugi/Komisija

(Zadeva C-694/19 P)

(2019/C 372/32)

Jezik postopka: italijanščina

Stranke

Pritožniki: Italmobiliare SpA, Sirap-Gema SpA, Sirap France SAS, Petruzalek GmbH, Petruzalek Kft., Petruzalek sro, Petruzalek sro (zastopnica: F. Moretti, avvocatessa)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

Pritožniki Sodišču predlagajo, naj:

— sodbo Splošnega sodišča v celoti ali deloma razveljavi in posledično odpravi ali zniža globe, ki so bile naložene pritožnikom, ali

— podredno, na novo določi globe ob izvrševanju svoje neomejene sodne pristojnosti, z vsemi posledicami, ki iz tega izhajajo za veljavnost sklepa.

V vsakem primeru naj se Komisiji naloži plačilo stroškov tega postopka in plačilo stroškov postopka na prvi stopnji.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožniki v utemeljitev pritožbe navajajo štiri razloge.

Prvi pritožbeni razlog: kršitev člena 101 PDEU, napačna uporaba oziroma neuporaba upoštevnih načel sodne prakse v zvezi z domnevo odgovornosti matične družbe, prekoračitev pooblastil, nezadostna obrazložitev, kršitev temeljnih pravic s strani Splošnega sodišča v zvezi z naložitvijo odgovornosti za zatrjevano kršitev družbi Italmobiliare. Pritožniki zlasti zatrjujejo, da se s tako uporabo domneve odgovornosti vsekakor krši načela pravne varnosti, individualizacije kazni in domneve nedolžnosti iz členov 6(2) in 7 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic ter členov 48 in 49 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, temeljna pravica do zasebne lastnine iz člena 1 Dodatnega protokola h Konvenciji, člen 14 Konvencije ter člena 17 in 21 Listine iz Nice ter načeli prepovedi diskriminacije in enakega obravnavanja.

Drugi pritožbeni razlog: kršitev in/ali napačna uporaba obvestila o prizanesljivosti s strani Splošnega sodišča; nezakonito priznanje imunitete drugemu podjetju in obstoj neposrednega interesa pritožnikov za preklic te imunitete.

Tretji pritožbeni razlog: kršitev zakona in/ali bistvena kršitev postopka, ker je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da so globe sorazmerne in primerne.

Četrti pritožbeni razlog: pritožniki Sodišču predlagajo, naj izvrši svojo sodno pristojnost na podlagi člena 31 Uredbe 1/2003 (1) in na novo določi globe, z vsemi posledicami, ki jih to ima za Sklep.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205).
2.

Ali so členi 115, 206 in 217 zakonske uredbe št. 163/2006, kot se razlagajo v upravni sodni praksi, v skladu s katero je izključena sprememba cen v javnih naročilih v zvezi s tako imenovanimi posebnimi sektorji, zlasti tistimi, katerih predmet se razlikuje od tistih, na katere se nanaša Direktiva 17/2004 (1), vendar so z njimi funkcionalno povezana, – iz zgoraj navedenih razlogov – skladni s pravom Evropske unije (zlasti s členi 4(2), 9, 101(1)(e), 106, 151 – ter z Evropsko socialno listino, podpisano 18. oktobra 1961 v Torinu, in Listino Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev iz leta 1989, na kateri se zadnjenavedeni člen sklicuje – 152, 153 in 156 PDEU; členoma 2 in 3 PEU; ter členom 28 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah)?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgerichts Straubing (Nemčija) 19. junija 2019 – B & L Elektrogeräte GmbH/GC

(Zadeva C-465/19)

(2019/C 348/03)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Amtsgericht Straubing

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: B & L Elektrogeräte GmbH

Tožena stranka: GC

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali gre za pogodbo, sklenjeno zunaj poslovnih prostorov, v smislu člena 2(8)(c) Direktive 2011/83/EU (1), zaradi česar obstaja pravica do odstopa v skladu s členom 9 te direktive, če trgovec, ki je na sejmu na prostoru prodajne stojnice oziroma pred prodajno stojnico, ki je poslovni prostor v smislu člena 2(9) te direktive, nagovori potrošnika, ki na potrošniškem sejmu v sejemski hali na prehodu pred prodajno stojnico stoji, ne da bi komuniciral s trgovcem, nato pa na prostoru stojnice skleneta pogodbo?

(1) Direktiva 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 304, 2011, str. 64).
7.

Ali členi 18, 19, 20, 21, 45 in 49 PDEU, s katerimi se varujejo temeljne svoboščine, ki so zagotovljene v skupnem evropskem prostoru, in prepoved neposredne in posredne diskriminacije iz Direktive Sveta 2000/43/ES z dne 29. junija 2000 (3), nasprotujejo neugodni in diskriminatorni davčni obravnavi znotraj države članice, na podlagi katere se lastniki vozil z zgodovinsko in zbirateljsko vrednostjo različno in manj ugodno obravnavajo zgolj na podlagi kraja njihovega prebivališča?
1.

Ali je v skladu z okvirnim sporazumom, ki je priloga k Direktivi 1999/70/ES (1), in sicer z njeno določbo 5, njenima splošnima ugotovitvama 6 in 8 ter samimi parametri, določenimi v sodbi Sodišča (deseti senat) z dne 14. septembra 2016 (ECLI:EU:C:2016:679), zakonodaja, ki je predmet tožbe, in sicer odredba ministra za zdravje 406/2017 z dne 8. maja, ki po podaljšanju zaporednih imenovanj za določen čas v sektorju javnega zdravja, ki so imenovanja, ki temeljijo na določbah nacionalnega prava in so omogočala podaljšanja za pokrivanje in zagotavljanje začasnega, občasnega ali izrednega dela, medtem ko so se v resnici z njimi pokrivale stalne in trajne potrebe, določa ukrep, s katerim se spremeni narava 9 126 delovnih mest, in sicer občasni javni uslužbenec (personal estatutario temporal eventual) postane prehodni javni uslužbenec (personal estatutario temporal interino), pri čemer je izid tega postopka, da se ta delovna mesta vključijo v kadrovski načrt in s tem delavcu, zaposlenem za določen čas, preneha delovno razmerje?
4.

Ali je treba v primeru, da obstajajo oddelki, v katerih se skupaj izvajajo dejavnosti, ki spadajo v posebni sektor, in druge dejavnosti, pojem „povezanosti“ – s storitvijo v posebnem javnem interesu – razumeti neomejujoče (kot se je doslej štelo v nacionalni sodni praksi v skladu z navedeno sodbo Consiglio di Stato (državni svet) na občni seji št. 16 iz leta 2011), čemur nasprotujejo načela iz „uvodne izjave“ 16 ter člena 6 in 13 Direktive 2014/25/EU, ki za opredelitev ureditve, ki se uporablja, navajajo pojem „namena“ za eno od dejavnosti, ki jih ureja zakonik o javnih naročilih? Zato je treba pojasniti, ali morajo biti zadevnemu posebnemu sektorju „namenjene“ – tudi z omejeno obveznostjo, ki je značilna za izključene sektorje – vse dejavnosti sektorja, v skladu z namenom javnega naročnika (vključno s pogodbami za redno in izredno vzdrževanje, čiščenje, opremljanje ter vratarskimi storitvami in varovanjem ali z drugimi oblikami rabe teh storitev, če se štejejo kot storitve za stranke), pri čemer so dejansko privatizirane samo dejavnosti, ki „niso gospodarska dejavnost“ javnega ali zasebnega subjekta in jih ta lahko prosto opravlja na popolnoma različnih področjih, za njihovo ureditev se uporablja civilni zakonik, pristojno pa je redno sodišče (take vrste je na primer, če je upoštevno v obravnavani zadevi, nedvomno bančna storitev, ki jo opravlja družba Poste Italiane, vendar pa ne velja enako za ponudbo in uporabo instrumentov elektronskih komunikacij, če služijo celotnemu področju dejavnosti skupine, čeprav so posebej pomembni prav za bančno dejavnost). Ne zdi se odveč poudariti, da trenutno prevladujoča omejujoča razlaga povzroča „neravnovesje“, če za upravljanje podobnih ali povezanih sektorjev uvaja popolnoma drugačna pravila za oddajo del ali storitev: na eni strani so podrobna jamstva, ki jih določa zakonik o javnem naročanju za določitev druge pogodbene stranke, na drugi strani pa popolna pogajalska samostojnost podjetnika, ki lahko sklepa pogodbe izključno glede na svoje ekonomske interese brez jamstev glede preglednosti, ki se zahtevajo za posebne in za izključene sektorje;