SL Uradni list Evropske unije C 24/30

Pritožba, ki jo je 18. novembra 2009 vložilo Royal Appliance International GmbH zoper sodbo Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 15. septembra 2009 v zadevi T-446/07, Royal Appliance International GmbH proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli); druga stranka v postopku: BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH

(Zadeva C-448/09 P)

2010/C 24/56

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnica: Royal Appliance International GmbH (zastopnika: K.-J. Michaeli, odvetnik, M. Schork, odvetnica)

Drugi stranki v postopku:

— Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

— BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH

Predlogi pritožnice:

Pritožnica predlaga, naj

— se razveljavi sodba Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 15. septembra 2009 v zadevi T-446/07;

— se razveljavi odločba četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu z dne 3. oktobra 2007 v zadevi R 572/2006-4;

— se toženi stranki in intervenientki naloži plačilo lastnih stroškov in stroškov pritožnice, ki so nastali na prvi stopnji in v pritožbenem postopku.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožba je bila vložena zoper sodbo Sodišča prve stopnje, s katero je bila potrjena odločba odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu z dne 3. oktobra 2007. Sodišče prve stopnje in odbor za pritožbe menita, da med nemško znamko „sensixx“, navedeno v postopku z ugovorom, in prijavljeno znamko „Centrixx“ v zvezi s proizvodom „vakuumski sesalnik“ obstaja verjetnost zmede. Znamka, navedena v postopku z ugovorom, naj bi bila po sprejetju odločbe odbora za pritožbe in pred obravnavo na Sodišču prve stopnje pravnomočno izbrisana za proizvod „vakuumski sesalnik“. Sodišče prve stopnje je predlog za prekinitev postopka, ki je bil najprej vložen, zavrnilo in štelo razveljavitev znamke, navedene v postopku z ugovorom, za pravno neupoštevno, ker ta razveljavitev ne spada v dejanski in pravni okvir spora, ki je bil predložen odboru, zato je tudi Sodišče prve stopnje ne sme upoštevati.

Pritožnica meni, da Sodišče prve stopnje ni upoštevalo pravnih predpostavk razloga za prekinitev iz člena 77 svojega Poslovnika, s tem da ni upoštevalo razveljavitve znamke, navedene v postopku z ugovorom. Sprememba dejanskega stanja, od katere je odvisna rešitev tega sporpa, naj bi se nanašala na veljavnost znamke, navedene v postopku z ugovorom, na kar naj pritožnica ne bi mogla vplivati. Zaradi te spremembe naj bi razlog za ugovor zoper prijavo znamke postal neupošteven, zaradi česar naj bi bilo treba to spremembo nujno upoštevati. To naj bi izhajalo iz temeljne pravice pritožnice do lastnine, ki vključuje prijavo znamk. Ker naj Sodišče prve stopnje ne bi upoštevalo načrtovane odločbe o izbrisu Oberlandesgericht München v zvezi z znamko, navedeno v postopku z ugovorom, naj bi preučilo podobnost seznama proizvodov dveh znamk, od katerih naj bi bila ena ob sprejetju odločbe skoraj v celoti izbrisana. S tem naj bi kršilo člen 45 Uredbe o znamki Skupnosti, kajti pravice tretjih oseb naj ob sprejetju odločbe Sodišča prve stopnje ne bi več obstajale, ker naj bi bila znamka, navedena v postopku z ugovorom, že izbrisana. Sodišča Skupnosti naj bi dopustila izjeme od prepovedi upoštevanja novih dejstev, s tem da naj bi odločila, da je mogoče upoštevati sodne odločbe nacionalnih sodišč tudi takrat, kadar so pred Sodiščem prve stopnje v postopku prvič navedena. To bi moralo veljalo zlasti, kadar pritožnica ne more vplivati na čas odločbe odbora za pritožbe, ki je, kot v obravnavanem primeru, sprejeta malo pred potekom obdobja uporabe, kajti glede časa odločbe naj bi imel odbor diskrecijsko pravico. Odločba o registraciji znamke, ki temelji na takšni samovoljni podlagi, naj bi nasprotovala smislu in namenu prava Skupnosti o znamkah.

Pritožnica poleg tega trdi, da je bil člen 8(1)(b) Uredbe o znamki Skupnosti napačno uporabljen. Sodišče prve stopnje naj ne bi v celoti izpolnilo obveznosti preučitve in obrazložitve. Tako naj ne bi upoštevalo relevantnih dejstev o zadevnih proizvodih in njihovih učinkih na potrošnike ter naj bi tako določilo napačna merila za presojo stopnje pozornosti in podobnosti proizvodov. Sodišče prve stopnje naj ne bi pripisalo enake teže skupnim značilnostim in razlikam med znamkama pri vprašanju podobnosti znamk in naj bi se zlasti pri presoji vidne podobnosti oprlo na nerelevantne skupne značilnosti. Upoštevalo naj ne bi, kako v tem primeru upoštevna nemška javnost izgovarja prijavljeno znamko, in naj bi še povečalo protislovje v presoji glasovne in pojmovne podobnosti, izpodbijano s tožbo, s tem da naj bi pritrdilo, da izgovorjava temelji na besedi „center“, zanikalo pa naj bi asociacijo na ta pojem. Upoštevalo naj ne bi temeljna pravila fonetičnega zaznavanja, s tem da naj bi domnevalo, da se besedna končnica „xx“ posebej zveneče izgovarja, in izkrivilo naj bi prikaz dejanskega stanja, ki ga je opravila tožeča stranka, s tem da naj bi navedlo, da tožeča stranka obema znamkama odreka jasen pomen. Nazadnje naj bi Sodišče prve stopnje napačno presodilo pogoje za verjetnost zmede, s tem da se ni oprlo na stopnjo pozornosti upoštevne javnosti ob nakupu, in naj bi tako pravno napačno pritrdilo, da gre za glasovno in vidno enako zaznavanje.