SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ‑BORDONE,

predstavljeni 25. februarja 2021 ( 1 )

Zadeva C‑60/20

VAS „Latvijas dzelzceļš“

proti

Valsts dzelzceļa administrācija

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Administratīvā apgabaltiesa (regionalno upravno sodišče, Latvija))

„Postopek predhodnega odločanja – Železniški prevoz – Enotno evropsko železniško območje – Direktiva 2012/34/EU – Člen 13(2) in (6) – Izvedbena uredba (EU) 2017/2177 – Člen 15 – Dostop do objektov za izvajanje železniških storitev in storitev, ki se izvajajo v teh objektih – Obveznost lastnika objekta za izvajanje železniških storitev, da upravljavcu tega objekta zagotovi dostop – Neuporabljeni objekti – Prestrukturiranje objekta za izvajanje železniških storitev – Možnost lastnika objekta za izvajanje železniških storitev, da ga prestrukturira – Pristojnosti regulatornega organa“

1. V sporu, ki je podlaga za obravnavani predlog za sprejetje predhodne odločbe, si nasproti stojita družba VAS „Latvijas dzelzceļš“, ( 2 ) ki je upravljavka javne železniške infrastrukture Latvije, in podjetje (AS „Baltijas Ekspresis“), ( 3 ) ki se ukvarja z železniškim prevozom blaga.

2. Spor je nastal, ko je družba LDz skušala uveljaviti določilo o predčasni odpovedi iz pogodbe o najemu stavbe, namenjene skladiščenju železniške opreme, ki sta jo podpisali družba LDz kot lastnica in družba Baltijas Ekspresis kot najemnica. Zadnjenavedena je zahtevi družbe LDz nasprotovala.

3. Spor je bil predložen v presojo nacionalnemu regulatornemu organu za železniški sektor, ( 4 ) ki je odločil v prid družbi Baltijas Ekspresis, kar je družbi LDz onemogočilo izpraznitev stavbe.

4. Družba LDz je zoper to odločbo vložila pravno sredstvo, s katerim v bistvu izpodbija razlago nacionalnih pravil, s katerimi je bila v latvijsko pravo prenesena Direktiva 2012/34/EU. ( 5 )

I. Pravni okvir

A. Pravo Unije

1. Direktiva 2012/34

5. Člen 3, naslovljen „Opredelitev pojmov“, določa: „V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: 1. ‚prevoznik v železniškem prometu‘ pomeni vsako javno ali zasebno podjetje, ki je imetnik licence v skladu s to direktivo, katerega glavna poslovna dejavnost je opravljanje storitev prevoza blaga in/ali potnikov v železniškem prometu, pri čemer mora prevoznik zagotoviti vleko; ta izraz vključuje tudi prevoznike, ki opravljajo samo vleko; 2. ‚upravljavec infrastrukture‘ pomeni vsak organ ali podjetje, odgovorno za obratovanje, vzdrževanje in obnavljanje železniške infrastrukture v omrežju ter odgovorno za sodelovanje pri njenem razvoju, v skladu s pravili, ki jih določi država članica v okviru svoje splošne politike za razvoj in financiranje infrastrukture; […] 11. ‚objekt za izvajanje železniških storitev‘ pomeni napravo, vključno z zemljiščem, stavbo in opremo, ki je bila v celoti ali deloma posebej prilagojena za zagotavljanje ene ali več storitev iz točk 2 do 4 Priloge II; 12. ‚upravljavec objekta za izvajanje železniških storitev‘ pomeni vsak javni ali zasebni subjekt, odgovoren za upravljanje enega ali več objektov za izvajanje železniških storitev, ali zagotavljanje ene ali več storitev iz točk 2 do 4 Priloge II prevoznikom v železniškem prometu; […]“.

6. Člen 13, naslovljen „Pogoji dostopa do storitev“, določa: „[…] 2. Upravljavci objektov za izvajanje železniških storitev vsem prevoznikom v železniškem prometu na nediskriminatoren način zagotavljajo dostop do objektov, navedenih v točki 2 Priloge II, vključno z dostopom do železniških tirov, ter do storitev, ki se izvajajo v teh objektih. […] 6. Če se objekt za izvajanje železniških storitev iz točke 2 Priloge II ni uporabljal najmanj dve leti zapored in je prevoznik v železniškem prometu upravljavca tega objekta obvestil o svojem interesu za dostop do tega objekta na podlagi izkazanih potreb, njegov lastnik objavi, da je njegovo obratovanje na voljo za zakup ali najem v funkciji objekta za izvajanje železniških storitev in sicer v celoti ali deloma, razen če upravljavec tega objekta izkaže, da ga zaradi postopka prestrukturiranja, ki je v teku, ne more uporabljati noben prevoznik v železniškem prometu. […]“

7. Člen 27, naslovljen „Program omrežja“, določa: „1. Upravljavec infrastrukture po posvetovanju z zainteresiranimi stranmi izdela in objavi program omrežja, ki ga je mogoče pridobiti za plačilo dajatve, ki ne presega stroškov objave tega programa. Program omrežja se objavi v vsaj dveh uradnih jezikih Unije. Vsebina programa omrežja se da na voljo brezplačno v elektronski obliki na spletnem portalu upravljavca infrastrukture, dostop pa se omogoči tudi prek skupnega spletnega portala. Ta spletni portal vzpostavijo upravljavci infrastrukture v okviru svojega sodelovanja v skladu s členoma 37 in 40. 2. Program omrežja določa vrsto infrastrukture, ki je na razpolago prevoznikom v železniškem prometu in vsebuje informacije o pogojih dostopa do zadevne železniške infrastrukture. Program omrežja vsebuje tudi informacije o pogojih za dostop do objektov za izvajanje železniških storitev in povezanih z omrežjem upravljavca infrastrukture, in za opravljanje storitev v teh objektih ali pa napotilo na spletno mesto, na katerem so takšne informacije na voljo brezplačno v elektronski obliki. Vsebina programa omrežja je določena v Prilogi IV. […]“

8. Člen 56, naslovljen „Naloge regulatornega organa“, določa: „1. Brez poseganja v člen 46(6) ima prosilec pravico pri regulatornem organu vložiti pritožbo, če meni, da je bil nepravično obravnavan, diskriminiran ali kako drugače oškodovan, še zlasti proti odločitvam upravljavca infrastrukture ali, po potrebi, proti odločitvam prevoznika v železniškem prometu ali upravljavca objektov za izvajanje železniških storitev v zvezi s/z: […] (f) ureditvijo dostopa v skladu s členi 10 do 13; (g) dostopom do storitev in njihovim zaračunavanjem v skladu s členom 13; […] 9. Regulatorni organ preuči vsako pritožbo in po potrebi zaprosi za ustrezne informacije ter prične posvetovanja z vsemi zadevnimi stranmi v roku enega meseca od prejema pritožbe. Organ odloča o vsaki pritožbi, sprejme ukrepe za ureditev razmer in o svoji obrazloženi odločitvi obvesti zadevne strani […]. Brez poseganja v pristojnosti nacionalnih organov, pristojnih za konkurenco, za varstvo konkurence na trgih storitev železniškega prometa regulatorni organ po potrebi in na lastno pobudo odloči o primernih ukrepih, da se popravi diskriminacija prosilcev, izkrivljanje trga in druge oblike nezaželenega razvoja dogodkov na teh trgih, zlasti ob upoštevanju točk (a) do (j) odstavka 1. […]“.

9. V Prilogi II, naslovljeni „Storitve, ki se zagotovijo prevoznikom v železniškem prometu“, je navedeno: „[…] 2. Omogoči se dostop, vključno z dostopom po tirih, do naslednjih objektov za izvajanje železniških storitev, kadar ti obstajajo, in storitev, ki se zagotavljajo v teh objektih: […] (e) naprave za vzdrževanje, z izjemo večjih vzdrževalnih naprav, namenjenih za hitre vlake ali druge vrste voznega parka, ki potrebujejo posebne naprave; (f) druge tehnične naprave, vključno z napravami za čiščenje in pranje; […]“.

2. Izvedbena uredba

10. Člen 3, naslovljen „Opredelitev pojmov“, določa: „V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: […] 2. ‚z železnico povezana storitev‘ pomeni osnovno, dodatno ali pomožno storitev, navedeno v točkah 2, 3 in 4 Priloge II k Direktivi 2012/34/EU; […] 8. ‚zagotavljanje storitev samemu sebi‘ pomeni stanje, v katerem prevoznik v železniškem prometu sebi zagotavlja z železnico povezano storitev v prostorih upravljavca objekta za izvajanje železniških storitev, če sta dostop navedenega prevoznika v železniškem prometu do objekta in njegova uporaba za zagotavljanje storitev samemu sebi pravno in tehnično izvedljiva ter ne ogrožata varnosti dejavnosti ter če zadevni upravljavec objekta za izvajanje železniških storitev zagotavlja to možnost; 9. ‚prestrukturiranje‘ pomeni uradni postopek, po katerem se spremeni namembnost objekta za izvajanje železniških storitev tako, da se ne uporablja več za zagotavljanje z železnico povezanih storitev; […]“.

11. Člen 15, naslovljen „Neuporabljeni objekti“, določa: „1. Objekti za izvajanje železniških storitev, navedeni v točki 2 Priloge II k Direktivi 2012/34/EU, ki se ne uporabljajo najmanj dve leti zapored, so predmet prijave interesa in zakupa ali najema. Informacije o neuporabljenih objektih se objavijo v skladu s členom 5. 2. Dveletno obdobje iz odstavka 1 začne teči z dnem po dnevu, ko je bila v zadevnem objektu za izvajanje železniških storitev zadnjič zagotovljena z železnico povezana storitev. 3. Prosilec, ki ga zanima uporaba objekta za izvajanje železniških storitev, navedenega v točki 2 Priloge II k Direktivi 2012/34/EU in neuporabljenega najmanj dve leti zapored, pisno prijavi svoj interes pri upravljavcu zadevnega objekta in o tem obvesti regulatorni organ. V taki prijavi interesa se izkažejo potrebe zadevnega prevoznika v železniškem prometu. Upravljavec objekta za izvajanje železniških storitev se lahko odloči, da bo nadaljeval dejavnosti na način, ki izpolnjuje izkazane potrebe prevoznika v železniškem prometu. 4. Kadar lastnik objekta za izvajanje železniških storitev ne upravlja objekta, ga upravljavec navedenega objekta obvesti o prijavi interesa v desetih dneh po prejemu prijave. Lastnik objekta objavi, da je celotni objekt ali njegov del na voljo za zakup ali najem, razen če se upravljavec objekta za izvajanje železniških storitev po prijavi interesa odloči, da bo dejavnosti nadaljeval. 5. Pred tako objavo lahko lastnik objekta za izvajanje železniških storitev upravljavcu objekta dovoli, da v štirih tednih predloži svoja stališča o navedeni objavi. Upravljavec lahko navedeni objavi nasprotuje, pri čemer predloži dokumente, ki dokazujejo, da se izvaja postopek prestrukturiranja, ki se je začel pred prijavo interesa. 6. Lastnik o postopku prestrukturiranja obvesti regulatorni organ, ki lahko od upravljavca zahteva dokumente, da oceni njegovo verodostojnost. Če ocena ni zadovoljiva, regulatorni organ zahteva objavo, da je upravljanje objekta v celoti ali deloma na voljo za zakup ali najem. […]“.

B. Latvijsko pravo. Dzelzceļa likums ( 6 )

12. V skladu s členom 12.1(2) upravljavci objektov za izvajanje železniških storitev vsem prevoznikom zagotavljajo nediskriminatoren dostop (vključno z dostopom do tirnic) do njihovih objektov za izvajanje železniških storitev in po potrebi do storitev, ki se opravljajo v teh objektih: „[…] 5. naprave za vzdrževanje, razen večjih vzdrževalnih naprav, namenjenih za druge vrste voznega parka, ki potrebujejo posebne naprave; 6. druge tehnične naprave, vključno z napravami za čiščenje in pranje železniškega voznega parka“.

13. Člen 12.2(7) določa, da če se eden od objektov za izvajanje železniških storitev iz člena 12.1(2) tega zakona ni uporabljal najmanj dve leti zapored in je prevoznik v železniškem prometu upravljavca teh objektov obvestil o svojem interesu na podlagi izkazanih potreb, da bi imel dostop do njih, lastnik objavi, da je obratovanje objekta na voljo za finančni zakup ali najem v celoti ali deloma za izvajanje železniških storitev, razen če upravljavec tega objekta ne izkaže, da ga ne more uporabljati noben prevoznik v železniškem prometu zaradi sprememb, ki se na njem izvajajo.

14. Člen 12.2(8) določa, da če se eden od objektov, na katerega se nanaša člen 12.1(2) tega zakona, ne uporablja vsaj dve leti zapored, lahko njegov lastnik objavi, da se lahko celoten objekt za izvajanje železniških storitev ali njegov del da v najem, finančni zakup ali odsvoji. Če v treh mesecih od objave ne prejme ponudb, upravljavec objekta lahko objekt zapre, tako da nacionalno upravo za železnice in upravljavca javne železniške infrastrukture o tem vsaj tri mesece prej obvesti.

II. Dejansko stanje, spor in vprašanja za predhodno odločanje

15. Družba LDz je leta 2002 družbi Baltijas Ekspresis dala v najem objekt, katerega lastnica je, v kraju Ventspils (v nadaljevanju: remiza Ventspils). Pogodba je bila večkrat podaljšana, zadnjikrat 20. junija 2016 za obdobje dvanajstih let.

16. Družba Baltijas Ekspresis je po prilagoditvah, ki so se ji zdele potrebne, remizo Ventspils uporabljala kot delavnico za popravilo in vzdrževanje svojih lokomotiv. ( 7 )

17. Družba LDz je 5. septembra 2017 družbo Baltijas Ekspresis obvestila, da bo enostransko odpovedala pogodbo. Navedla je, da kot upravljavka javne železniške infrastrukture objekte potrebuje za shranjevanje tirnih vozil zaradi vzdrževanja te infrastrukture. ( 8 )

18. Družba Baltijas Ekspresis je 18. septembra 2017 pri regulatornem organu vložila pritožbo zaradi kršitve pristojnosti in diskriminacije. Zahtevala je, naj družba LDz preneha z ravnanjem, saj je ogrožalo kontinuiteto delovanja objekta za izvajanje železniških storitev. ( 9 )

19. Regulatorni organ je 5. decembra 2017 družbi LDz odredil, naj družbi Baltijas Ekspresis zagotovi dostop do remize Ventspils kot objekta za izvajanje železniških storitev in do storitev, ki se tam opravljajo.

20. Regulatorni organ je svojo odločbo v bistvenem obrazložil s temi trditvami: – remiza Ventspils je tehnično prilagojena za popravilo in vzdrževanje lokomotiv, kar zadostuje za to, da se šteje za objekt za izvajanje železniških storitev. – Družba Baltijas Ekspresis s tem, da zagotavlja storitve sama sebi, opravlja storitve. – Prekinitev delovanja je treba analizirati ob upoštevanju predpisov, ki omejujejo pravico ponudnika storitev, da zapre objekt za izvajanje železniških storitev. – Na podlagi člena 12.2(8) zakona o železnicah je treba dostop do objekta za izvajanje železniških storitev in do tam opravljanih storitev zagotavljati vsaj še dve leti po tem, ko se je objekt nehal uporabljati. Zapre se lahko šele po izteku tega dveletnega roka.

21. Družba LDz je pri Administratīvā rajona tiesa (upravno sodišče prve stopnje, Latvija) vložila tožbo zoper odločbo regulatornega organa, pri čemer je trdila: – družba Baltijas Ekspresis remize Ventspils ni najela kot objekt za izvajanje železniških storitev in ni bila registrirana kot upravljavec objekta za izvajanje železniških storitev niti ob sklenitvi najemne pogodba niti ob tem, ko je bila obveščena o enostranski odpovedi te pogodbe. – Regulatorni organ je napačno razlagal pojma „objekt za izvajanje železniških storitev“ in „zagotavljanje storitev samemu sebi“ ter napačno uporabil zakon o železnicah. Prav tako je napačno njegovo stališče, da lahko družbi LDz naloži obveznost, da zagotovi dostop do storitev v remizi Ventspils. – Družba LDz v tem objektu ne opravlja storitev, ker je ta oddan v najem družbi Baltijas Ekspresis. Zato ji ni mogoče naložiti obveznosti, ki jih ima samo upravljavec objekta za izvajanje železniških storitev.

22. Administratīvā rajona tiesa (upravno sodišče prve stopnje) je s sodbo z dne 25. januarja 2019 zavrnilo tožbo družbe LDz. V obrazložitvi je med drugim navedlo, da jo je treba šteti za upravljavca objekta za izvajanje železniških storitev, saj je bila odgovorna za njegovo upravljanje. Prav tako je menilo, da je bila remiza Ventspils primerna za opravljanje storitev vzdrževanja.

23. Družba LDz je zoper prvostopenjsko sodbo vložila pritožbo pri Administratīvā apgabaltiesa (regionalno upravno sodišče, Latvija), ki je odločilo, da se Sodišču predložijo ta vprašanja za predhodno odločanje: „1. Ali je člen 13(2) in (6) Direktive 2012/34 (člen 15(5) in (6) Uredbe 2017/2177) mogoče uporabiti tako, da lahko regulatorni organ lastniku infrastrukture, ki ni upravljavec objekta za izvajanje železniških storitev, naloži obveznost zagotavljanja dostopa do storitev? 2. Ali je treba člen 13(6) Direktive 2012/34 (člen 15(5) in (6) Uredbe 2017/2177) razlagati tako, da lastniku nepremičnine dovoljuje, da odpove najemno razmerje in da prestrukturira objekt za izvajanje železniških storitev? 3. Ali je treba člen 13(6) Direktive 2012/34 (člen 15(5) in (6) Uredbe 2017/2177) razlagati tako, da regulatornemu organu nalaga obveznost, da preveri samo, ali se je upravljavec objekta za izvajanje železniških storitev (v obravnavanem primeru lastnik objekta za izvajanje železniških storitev) odločil, da ga bo dejansko prestrukturiral?“

III. Presoja

A. Dopustnost

24. Družbi LDZ in Baltijas Ekspresis – nasprotujočih vidikov – trdita, da predlog za sprejetje predhodne odločbe ni dopusten, ker temelji na napačnih predpostavkah: predložitveno sodišče naj bi po mnenju družbe LDz napravilo napako s tem, da je remizo Venstpils opredelilo kot objekt za izvajanje železniških storitev, po mnenju družbe Baltijas Ekspresis pa s tem, da je ugotovilo, da navedeni objekt ni bil v uporabi.

25. Regulatorni organ podobno trdi, da so vprašanja za predhodno odločanje lahko dopustna le, če se preoblikujejo.

26. Ti ugovori ne morejo uspeti, saj za vprašanja za predhodno odločanje, ki se nanašajo na pravo Unije, velja domneva upoštevnosti, ki v tem primeru ni ovržena. Predložitveno sodišče presodi, ali so potrebna za rešitev spora, o katerem mora odločiti, in Sodišče lahko odgovor nanje zavrne le, če se nedvoumno dokaže (kar v obravnavani zadevi ni bilo storjeno), da niso.

27. Sodišče lahko odločanje o vprašanju za predhodno odločanje, ki ga postavi nacionalno sodišče, zavrne le, če zahtevana razlaga pravila Unije očitno nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če gre za hipotetičen problem ali če Sodišče nima na voljo potrebnih dejanskih in pravnih elementov, da bi lahko koristno odgovorilo na postavljena vprašanja. ( 10 ) V obravnavani zadevi ni podan noben od navedenih razlogov.

28. Predlog za sprejetje predhodne odločbe v obravnavanem primeru ni hipotetičen in je vpet v okvir dejanskega spora, glede katerega njegovi akterji predlagajo nasprotujoče si rešitve in v katerem je treba uporabiti pravo Unije. Pobudo za njegovo predložitev je podala ena od strank, ki seveda ne more pričakovati, da bo predložitveno sodišče podprlo vse njene trditve. ( 11 )

29. Poleg tega se s temi ugovori pravzaprav nanašajo na vprašanje v zvezi z vsebino, ne pa dopustnostjo predloga za sprejetje predhodne odločbe.

B. Uvodna pojasnila

30. Preden se lotim analize vprašanj za predhodno odločanje, se mi zdi primerno podati nekaj pojasnil glede predpisa prava Unije, ki se uporabi, in predpostavke (obstoj objekta za izvajanje železniških storitev), iz katere izhaja spor.

1. Upoštevni pravni okvir

31. Tri vprašanja za predhodno odločanje se nanašajo tako na razlago Direktive kot Izvedbene uredbe. Vendar se zadnjenavedena ratione temporis ne uporabi za nekatera dejstva (odpoved pogodbe), do katerih je prišlo septembra leta 2017, ko ta uredba še ni začela veljati. ( 12 )

32. Določbe Izvedbene uredbe so vsekakor lahko koristne za spoznavanje meril, ki so jih pri razlagi Direktive uporabljali Komisija in različni nacionalni regulativni organi. S členom 13(9) Direktive je bila Komisiji poverjena naloga, da „sprejme ukrepe, s katerimi podrobno določi postopek in merila, ki jih je treba upoštevati pri dostopu do storitev, ki se zagotovijo v objektih za izvajanje železniških storitev“.

33. Te ukrepe je bilo treba sprejeti na „podlagi izkušenj regulatornih organov in upravljavcev objektov za izvajanje železniških storitev ter na podlagi dejavnosti mreže iz člena 57(1)“. ( 13 )

34. Ker torej Izvedbena uredba temelji na izkušnjah, nabranih pri izvajanju Direktive, ki so izraz skupnih praks držav članic, so lahko njene določbe koristne za boljše razumevanje določb Direktive, katere izvajanju so namenjene, razen če se ne izkaže, da so med enimi in drugimi očitna protislovja. ( 14 )

2. Remiza Ventspils kot objekt za izvajanje železniških storitev

35. Družba LDz trdi, da remiza Ventspils ni bila objekt za izvajanje železniških storitev, ker (a) v najemni pogodbi ni bilo navedeno, da je to njen namen, in (b) v programu omrežja ni bila vpisana kot tak objekt.

36. To, ali je treba šteti, da gre za objekt za opravljanje železniških storitev – ki je pojem, ki se razlikuje od pojma železniške infrastrukture – ( 15 ) je odvisno od vrste tehničnih dejavnikov, o katerih lahko le predložitveno sodišče ugotovi, da so dokazani. Njegova naloga je, da ugotovi, ali so bili zemljišče, stavbe in oprema, ki sestavljajo remizo Ventspils, zaradi svojih posebnih značilnosti „v celoti ali deloma posebej prilagojena za zagotavljanje ene ali več storitev iz točk 2 do 4 Priloge II“ (člen 3, točka 11, Direktive).

37. Predložitveno sodišče navaja, da „je remiza Ventspils objekt za izvajanje železniških storitev, ker izpolnjuje tehnične zahteve, ki označujejo navedeni prostor kot primeren za opravljanje storitev“. ( 16 )

38. Glede na to presojo, ki jo je predložitveno sodišče opisalo kot „dejansko ugotovitev“, trditev, ki jo družba LDz uveljavljala s čisto formalnega vidika, ne more uspeti.

39. Določila pogodbe ne prevladajo nad resničnostjo, ko je treba preveriti okoliščine v zvezi z neko konkretno nepremičnino. Poleg tega vse kaže, da je bilo dejstvo, da je bila v remizi Ventspils delavnica, splošno znano in da je lastnica o njem vedela in se z njim strinjala že od leta 2004. ( 17 )

40. Trditev, da remiza Ventspils ni bila navedena v programu omrežja je do neke mere paradoksna glede na to, da jo uveljavlja družba LDz, ki je upravljavec železniške infrastrukture Latvije in ki mora kot tak pripraviti program omrežja v skladu s členom 27 Direktive, torej tako, da vanj vključi vse obstoječe objekte. ( 18 ) Izpustitev je bila morda posledica napake; v poznejših letih je remiza Ventspils namreč v programu latvijskega omrežja zavedena kot objekt za izvajanje železniških storitev, ki ga upravlja družba Baltijas Ekspresis. ( 19 )

41. Uvrstitev predložitvenega sodišča se mi torej zdi prepričljiva in v skladu z opredelitvijo objekta za izvajanje železniških storitev iz člena 3, točka 11, Direktive v povezavi s točkami od 2 do 4 Priloge II k tej direktivi.

42. Elementi, ki so v skladu z Direktivo upoštevni v tem okvirju, se nanašajo na storitve, ki se opravljajo v določenem prostoru. Če je – kot v obravnavanem primeru (kakor izhaja iz podatkov v predložitvenem sklepu) – ta prostor namenjen napravam za vzdrževanje železniške opreme, opisanim v točki 2(e) in (f) Priloge II k Direktivi, ( 20 ) to zadostuje za izpolnitev zahtev pojma „objekt za izvajanje železniških storitev“.

C. Prvo vprašanje za predhodno odločanje

43. Predložitveno sodišče želi izvedeti, ali lahko regulatorni organ v skladu s členom 13(2) in (6) Direktive lastniku objekta za izvajanje železniških storitev, ki ni upravljavec tega objekta, naloži obveznost zagotavljanja dostopa do storitev, ki se tam opravljajo.

44. V odstavku 6 člena 13 Direktive ni indicev, na podlagi katerih bi bilo mogoče sklepati o odgovoru na predmet vprašanja. Z njim je bolj povezan odstavek 2 navedenega člena, v skladu s katerim „[u]pravljavci objektov za izvajanje železniških storitev vsem prevoznikom v železniškem prometu na nediskriminatoren način zagotavljajo dostop do objektov, navedenih v točki 2 Priloge II, vključno z dostopom do železniških tirov, ter do storitev, ki se izvajajo v teh objektih“.

45. Pri razlagi te določbe je treba zlasti razlikovati funkcijo lastnika objekta od funkcije upravljavca objekta. V obravnavani zadevi ni sporno, da je družba Baltijas Ekspresis upravljala objekt za izvajanje železniških storitev. Dvomi se nanašajo le na vlogo družbe LDz.

46. Predložitveno sodišče v prvem vprašanju izhaja iz premise, da družbe LDz ni mogoče šteti za „upravljavca objekta za izvajanje železniških storitev“. Vendar v tretjem vprašanju govori o „upravljav[cu] objekta za izvajanje železniških storitev (v obravnavanem primeru lastnik objekta za izvajanje železniških storitev)“.

47. Čeprav mora to razjasniti predložitveno sodišče, se na podlagi branja celotnega predložitvenega sklepa zdi, da po mnenju tega sodišča družba LDz ni bila upravljavec objekta za izvajanje železniških dejavnosti, ki ga je upravljala izključno družba Baltijas Ekspresis.

48. Sodišče prve stopnje je navedlo, da bi bilo treba družbo LDz „šteti za upravljavca objekta za izvajanje železniških storitev, saj je bila odgovorna za njegovo upravljanje“. ( 21 ) Regulatorni organ je s podobnega – čeprav ne istega – vidika sklepal enako, pri čemer je poudaril podobnost med lastnikom, ki nepremičnino daje v najem, in tem, ki jo upravlja. ( 22 )

49. S to presojo se ne strinjam, ker po mojem mnenju ni v skladu z opredelitvijo upravljavca objekta za izvajanje železniških storitev iz člena 3, točka 12, Direktive. V tem okviru „upravljanje“ ne pomeni pridobivanja ekonomskega donosa iz nepremičnine (na primer z dajanjem v najem ali finančni zakup), temveč dejansko upravljanje samega objekta. Analogije, ki jo zagovarja regulatorni organ, zato ni mogoče sprejeti.

50. Značilni znak statusa upravljavca objekta za izvajanje železniških storitev je – ponavljam – to, da prevzame „upravljanje“ nad tem objektom, in sicer bodisi s tem, da prevoznikom v železniškem prometu omogoča dostop do njega, bodisi s tem, da jim zagotavlja storitve, ki jih izvaja prav v tem objektu.

51. Zgolj to, da je subjekt lastnik prostorov, v katerih je objekt za izvajanje železniških storitev, ne zadošča za to, da ga je mogoče šteti za upravljavca. Če bi bilo tako, bi bil vsak lastnik nepremičnine, v kateri je objekt za izvajanje železniških storitev, tudi njegov upravljavec, s čimer bi se razblinila razlika, vzpostavljena s členom 3 Direktive. Drugače pa je, če lastnik objekta prevzame obenem tudi njegovo upravljanje. ( 23 )

52. Da bi se družba LDz lahko štela za upravljavca objekta za izvajanje železniških storitev, bi morala biti dejansko nekako udeležena pri njegovem upravljanju, o čemer pa na podlagi navedb v spisu ni mogoče sklepati. ( 24 ) Zato menim, da je imela ta status le družba Baltijas Ekspresis.

53. Če je tako, je treba na prvo vprašanje za predhodno odločanje, kakor je bilo postavljeno, odgovoriti nikalno: člen 13(2) Direktive se nanaša le na obveznosti upravljavca objekta za izvajanje železniških storitev, in ne na obveznosti lastnika, ki ni udeležen pri njegovem upravljanju.

54. Ta odgovor verjetno ne zadošča za razjasnitev, kaj lahko regulatorni organ stori v primeru, kakršen je obravnavani, kadar želi lastnik objekta za izvajanje železniških storitev upravljavcu tega objekta preprečiti njegovo nadaljnje upravljanje. To vprašanje – ki presega vsebinski okvir prvega vprašanja za predhodno odločanje – bom obravnaval spodaj.

D. Drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje

55. Drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje, ki ju je mogoče preučiti skupaj, se nanašata na razlago člena 13(6) Direktive.

56. Predložitveno sodišče želi izvedeti, ali je na podlagi te določbe (a) lastniku objekta za izvajanje železniških storitev omogočeno, da odpove najemno pogodbo in ta objekt prestrukturira, in (b) ali je regulatorni organ pooblaščen, da to odločitev o prestrukturiranju preveri.

57. Najprej bom obravnaval vprašanja, povezana z uporabo objekta za izvajanje železniških storitev, in nato ta, ki se nanašajo na njegovo eventualno prestrukturiranje.

1. Uporaba objekta za izvajanje železniških storitev

58. Predpostavka za uporabo člena 13(6) Direktive je, da se objekt za izvajanje železniških storitev iz točke 2 Priloge II „ni uporabljal najmanj dve leti zapored in je prevoznik v železniškem prometu upravljavca tega objekta obvestil o svojem interesu za dostop do tega objekta na podlagi izkazanih potreb […]“.

59. Pogoj, da objekt za izvajanje železniških storitev dve leti zapored ni bil v uporabi, po mojem mnenju pomeni, da se v tem obdobju v njem dejansko ni izvajala dejavnost, obenem pa noben prevoznik v železniškem prometu ni podal prošnje, s katero bi izrazil interes za njegovo uporabo. ( 25 )

60. Vendar, kot poudarja Komisija, iz podatkov v spisu ni razvidno, da je v obravnavanem primeru ta pogoj izpolnjen. Nasprotno, iz teh podatkov izhaja, da je družba Baltijas Ekspresis remizo Ventspils neprekinjeno uporabljala za vzdrževanje železniške opreme, torej za eno od značilnih storitev, ki se zagotavljajo v objektih za izvajanje železniških storitev, iz točke 2 Priloge II k Direktivi.

61. Predložitveno sodišče je sicer navedlo, da je „treba zadevni objekt za izvajanje železniških storitev šteti za objekt za izvajanje železniških storitev, ki se ne uporablja“. ( 26 ) Vendar ta ugotovitev – ki bi jo bilo treba, če je omejena zgolj na ugotovitev dejstva, šteti za neizpodbojno – v resnici ne ovrže tega, da je družba Baltijas Ekspresis remizo neprekinjeno uporabljala (kot je navedeno v drugih delih predložitvenega sklepa ( 27 )), in je prej posledica napačnega razumevanja sporne določbe.

62. Predložitveno sodišče namreč ne zanika, da družba Baltijas Ekspresis de facto uporablja remizo Ventspils za opravljanje storitev vzdrževanja lokomotiv. Trdi le, da ta uporaba ne ustreza pojmu „zagotavljanje storitev samemu sebi“ iz člena 3, točka 8, Izvedbene uredbe ( 28 ) in da družba Baltijas Ekspresis prav tako „ne opravlja storitev za druge prevoznike v železniškem prometu (vsaj ne do sprejetja sklepa [regulatornega organa])“. ( 29 )

63. Vendar nobena od teh dveh okoliščin ne vpliva na pojem „neuporabe“ iz člena 13(6) Direktive.

64. V zvezi z zagotavljanjem storitev samemu sebi se strinjam s predložitvenim sodiščem, da to v obravnavani zadevni ni podano, ker ta pojem zahteva obstoj dveh gospodarskih subjektov, torej prevoznika v železniškem prometu, ki ni upravljavec objekta za izvajanje železniških storitev, in tega upravljavca.

65. „Zagotavljanje storitev samemu sebi“ iz Izvedbene uredbe temelji, kot pojasnjuje Komisija, na tem, da upravljavec objekta za izvajanje železniških storitev ta objekt da na voljo (tretjemu) prevozniku v železniškem prometu, da bi ta v njem ob uporabi lastnih delavcev in materialov izvajal dejavnosti v zvezi s svojimi vlaki. ( 30 ) V tej zadevi pa remizo Ventspils za lastne potrebe uporablja le en sam prevoznik v železniškem prometu (družba Baltijas Ekspresis).

66. Vendar okoliščina, da zagotavljanje storitev samemu sebi ni podano, ne pomeni, da se objekt za izvajanje železniških storitev ne uporablja. Če so se – kot so se dejansko – v remizi Ventspils neprekinjeno izvajale dejavnosti popravljanja in vzdrževanja voznega parka lokomotiv družbe Baltijas Ekspresis, ta dejavnik zadostuje za obstoj „uporabe objekta za izvajanje železniških storitev“ v smislu Direktive.

67. To, da se v tem objektu ne zagotavljajo storitve drugim prevoznikom v železniškem prometu, ( 31 ) ni pomembno. Z objektivnega vidika je odločilno to, da se storitve (v obravnavani zadevi: vzdrževanje železniške opreme) opravljajo, in ne to, za koga se opravljajo. V zvezi s tem ni upoštevno – ponavljam – ali se opravljajo za tretje ali le za upravljavca objekta za izvajanje železniških storitev.

68. Mogoče je torej, da je podjetje, ki upravlja objekt, to, ki koristi storitve, kar pa ne vpliva na to, da ima kot upravljavec obveznost, da vsem prevoznikom v železniškem prometu na nediskriminatoren način zagotovi dostop do tega objekta in do storitev, ki se v njem izvajajo, kakor je določeno v členu 13(2) Direktive.

69. Skratka, s členom 13(6) Direktive ni urejen položaj, kakršen je ta iz obravnavanega primera, v katerem je družba Baltijas Ekpresis neprekinjeno uporabljala objekt za izvajanje železniških storitev. ( 32 )

2. Prestrukturiranje objekta za izvajanje železniških storitev

70. Prestrukturiranje je v členu 13(6) Direktive omenjeno v povezavi s predpostavko, da se objekt za izvajanje železniških storitev dve zaporedni leti ni uporabljal in da so prevozniki v železniškem prometu izrazili interes za dostop do njega. Ta predpostavka pa, kot sem že navedel, v obravnavanem primeru ni podana, zaradi česar sklicevanja na prestrukturiranje iz predložitvenega sklepa nimajo trdne osnove.

71. Poleg tega je prestrukturiranje, omenjeno v tej določbi, to, ki je v teku, ko lastnik objekta, ki se ne uporablja, objavi, da je njegovo obratovanje na voljo za finančni zakup ali najem. V takem primeru mora upravljavec objekta dokazati, da se je izvajal „postopek prestrukturiranja“. ( 33 )

72. Člen 13(6) Direktive se torej ne nanaša na zahtevo lastnika uporabljanega objekta, ki ga skuša ponovno pridobiti v posest (v tem primeru z odpovedjo najemne pogodbe), da bi ga namenil za lastne potrebe vzdrževanja železniške infrastrukture.

73. Nazadnje je treba upoštevati, da s pojmom prestrukturiranja, uporabljenim v Direktivi in Izvedbeni uredbi, ni zajeta vsaka sprememba objekta za izvajanje železniških storitev. Njegov pomen je ožji, saj je omejen na spremembo namembnosti, zaradi katere ta objekt ni več v rabi za zagotavljanje z železnico povezanih storitev. ( 34 )

74. Če bi bile okoliščine drugačne (quod non), zaradi namere družbe LDz, da remizo Ventspils v prihodnje nameni za shranjevanje tirnih vozil zaradi vzdrževanja javne železniške infrastrukture, vsekakor ne bi bilo mogoče ugotoviti, da je podano prestrukturiranje v smislu Direktive.

75. Skratka, člen 13(6) Direktive se v okoliščinah te zadeve v zvezi s prestrukturiranjem objekta za izvajanje železniških storitev prav tako ne uporabi.

E. Dodatni preudarki

76. Zavedam se, da odgovor, ki ga predlagam na vprašanja za predhodno odločanje in ki ustreza formulaciji teh vprašanj, vendarle ni zadosten za razjasnitev: (a) kdaj lahko na podlagi Direktive lastnik objekta za izvajanje železniških storitev s tem, da predčasno odpove zavezujočo najemno pogodbo, ta objekt znova dobi v posest, da bi ga namenil za svoje potrebe kot upravljavec železniške infrastrukture; in (b) katera pooblastila ima v tem položaju regulatorni organ.

77. Čeprav sta ti vprašanji tesno povezani, ju bom raje analiziral ločeno. Analizo bom izvedel ob upoštevanju tega, da lahko Sodišče nacionalnemu sodišču poda smernice, ki temeljijo na navedbah iz spisa in predloženih stališčih, o elementih, ki se ne ujemajo povsem z vprašanji za predhodno odločanje, če meni, da je s tem mogoče izboljšati sodelovanje s predložitvenim sodiščem.

1. Pristojnosti lastnika objekta za izvajanje železniških storitev

78. Družba LDz se v pisnem stališču večkrat sklicuje na varstvo svoje lastninske pravice in na člen 17(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina). V utemeljitev navaja sodbo Komisija/Madžarska, v kateri je bila ta določba predmet razlage. ( 35 )

79. Kot poudarja Komisija, se je z vzpostavitvijo enotnega evropskega železniškega območja skušalo novim prevoznikom v železniškem prometu (ali podjetjem, ki zagotavljajo storitve, povezane s tem prometom) omogočiti dostop do infrastrukture, ki so jo dotlej obvladovali uveljavljeni prevozniki in katere uporabo bi bilo treba omogočiti tretjim. ( 36 )

80. Ta namen je vplival tako na infrastrukturo v ožjem pomenu kot na objekte za izvajanje železniških storitev, ki so bili prej del te infrastrukture, zdaj pa tvorijo novo kategorijo v železniškem sektorju. Ena in drugi imajo omejeno zmogljivost in morajo biti zagotovljeni prevoznikom v železniškem prometu, ki jih želijo uporabljati.

81. Zato so premoženjske pravice katerega koli lastnika železniške infrastrukture in objektov za izvajanje železniških storitev na podlagi Direktive ex lege omejene tako, kot je v njej določeno. Lastniki se ne morejo sklicevati na svoje lastniške pravice, da bi ukinjali železniško infrastrukturo neke države ali objekte za izvajanje železniških storitev, ki so nepogrešljivi za njeno delovanje.

82. Pri varstvu, ki je zagotovljeno s členom 17 Listine, se mora upoštevati zakonska ureditev, ki je določena s pravom Unije in natančno opredeljena s pravili Direktive. Ta pravila sama po sebi in po definiciji zamejujejo pravice, ki bi jih na splošno in ob neobstoju teh pravil imel vsak lastnik premoženja, ki ne bi bilo namenjeno za izvajanje železniških storitev.

83. Z vidika prava Unije imetniki lastninske pravice na objektih za izvajanje železniških storitev na njeni podlagi ne morajo brez nadaljnjega prosto razpolagati z njimi. Zakonodajalec je želel za njihovo uporabo določiti načelo, da morajo biti ti objekti ohranjeni kot taki in biti na voljo prevoznikom v železniškem prometu, ki za to zaprosijo, kadar je to nujno za celoten železniški sektor.

84. Ta namen je logično utemeljen, saj imajo zaradi togosti železniške infrastrukture (v širokem pomenu) podjetja omejene možnosti izbiranja prostorov, v katerih bodo na njihovih vlakih opravljene storitve, potrebne za njihovo delovanje.

85. K tem premislekom je treba dodati še te, ki so upoštevni, če je lastnik železniške infrastrukture in objektov za izvajanje železniških storitev prav upravljavec javne železniške infrastrukture. Za nepremičnine, katerih lastnik je ta subjekt in ki so namenjene izvajanju železniških storitev v širšem smislu, se lahko določi posebna pravna ureditev, katere oblikovanje je ob upoštevanju prava Unije v pristojnosti države.

86. Predložitveno sodišče bi lahko po potrebi preučilo, ali je LDz, čeprav je organizirana kot družba, v resnici instrument države, s katerim ta javno železniško omrežje upravlja kot monopol. ( 37 ) Tedaj bi morala sama država opredeliti status premoženja v javni lasti, ki je temu instrumentalnemu subjektu pripisano bodisi neposredno bodisi prek (prav tako državnega) organa, ki ga je zadolžila za regulacijo železniškega sektorja.

87. V tem položaju instrumentalni subjekt ne bi mogel v razmerju do države uveljavljati lastninskih pravic, ki mu jih je država v vnaprej določenem okviru priznala, da bi tretjim omogočila izvajanje železniškega prometa in z njim povezanih storitev.

88. Nazadnje, pogodbe, sklenjene med upravljavcem javne železniške infrastrukture in prevoznikom v železniškem prometu (vključno z določbami o njihovi odpovedi), ne morejo prevladati nad pristojnostmi, ki jih ima regulatorni organ, da z vidika javnega prava rešuje spore med njima.

2. Pristojnosti regulatornega organa

89. Regulatornemu organu so v okviru opredelitve njegovih nalog v členu 56(9) Direktive ( 38 ) priznane široke pristojnosti za posredovanje, na podlagi katerih lahko sprejme ukrepe za to, da se „popravi[jo] […] oblike nezaželenega razvoja dogodkov na teh [železniških] trgih, zlasti ob upoštevanju točk (a) do (j) odstavka 1“.

90. Izraz „zlasti“ kaže na to, da napotilo na odstavek 1 ni taksativno, temveč eksemplifikativno. Seznam „oblik nezaželenega razvoja dogodkov“ je zelo širok, zaradi česar lahko regulatorni organ, ki jih presoja, popravi patologijo, kakršna je podana v obravnavani zadevi, v kateri skuša lastnik objekta za izvajanje železniških storitev upravljavcu tega objekta preprečiti njegovo uporabo. ( 39 )

91. Ta možnost je v skladu z voljo zakonodajalca Unije, ki je v uvodni izjavi 18 Izvedbene uredbe določil cilj, da bi se „obstoječi objekti kar najbolje izkoristili“.

92. Z uresničevanjem tega cilja se skuša preprečiti, da bi bili objekti za izvajanje železniških storitev v neuporabi več kot dve leti. Prevozniki v železniškem prometu lahko po izteku tega roka prijavijo svoj interes za dostop; v tem primeru (a) jim mora lastnik objekt ponuditi v najem ali finančni zakup; ali (b) se upravljavec lahko odloči, da bo nadaljeval uporabo objekta za opravljanje železniških storitev (člen 15(3) Izvedbene uredbe).

93. Regulatorni organ lahko terja – čeprav ne na podlagi člena 13 Direktive, kot je bilo že preučeno – spoštovanje teh zahtev, in sicer tudi proti volji lastnika objekta za izvajanje železniških storitev, če je bil ta dan na razpolago njegovemu upravljavcu (v zameno, kot je logično, za ustrezno ekonomsko protidajatev).

94. Položaj, podan v teh primerih, je – če se odmislijo očitne razlike – podoben temu, za katerega popravo se uporabijo splošna pravila, ki veljajo za podjetja s prevladujočim položajem v nekem gospodarskem sektorju. Organi, pristojni za varstvo konkurence na trgih storitev železniškega prometa, ( 40 ) lahko od podjetja s takim statusom zahtevajo, da drugim operaterjem v istem sektorju ponudi dostop do svojih bistvenih objektov, ne da bi ta zahteva eo ipso pomenila kršitev lastninske pravice.

IV. Predlog

95. Glede na navedeno predlagam, naj se Administratīvā apgabaltiesa (regionalno upravno sodišče, Latvija) odgovori tako: 1. Člen 13(2) Direktive 2012/34/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. novembra 2012 o vzpostavitvi enotnega evropskega železniškega območja določa obveznosti, katerih izpolnjevanje je mogoče zahtevati od upravljavcev objektov za izvajanje železniških storitev, od lastnikov teh objektov pa le, če sami prevzamejo njihovo upravljanje. 2. Pogoja za uporabo člena 13(6) Direktive 2012/34 sta nastanek položaja, v katerem se objekt za izvajanje železniških storitev ni uporabljal vsaj dve leti zapored, in obstoj prevoznikov v železniškem prometu, ki so prijavili svoj interes za dostop do takega objekta. Prestrukturiranje, omenjeno v tej določbi, pomeni spremembo namembnosti tega objekta, pri kateri ne gre več za izvajanje železniških storitev. 3. Regulatorni organ lahko na podlagi člena 56(9) Direktive 2012/34 sprejme primerne ukrepe za zagotovitev, da lastnik objekta za izvajanje železniških storitev prevozniku v železniškem prometu, ki ga upravlja, ne prepreči dostopa do tega objekta in do storitev, ki se v njem opravljajo.

( 1 ) Jezik izvirnika: španščina.

( 2 ) V nadaljevanju: LDz.

( 3 ) V nadaljevanju: Baltijas Ekspresis.

( 4 ) Valsts dzelzceļa administrācija (organ za nadzor nad železniškim sektorjem, Latvija; v nadaljevanju: regulatorni organ).

( 5 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. novembra 2012 o vzpostavitvi enotnega evropskega železniškega območja (UL 2012, L 343, str. 32; v nadaljevanju: Direktiva), spremenjena z Direktivo (EU) 2016/2370 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. decembra 2016 glede odprtja trga notranjih storitev železniškega potniškega prometa in upravljanja železniške infrastrukture (UL 2016, L 352, str. 1). V sporu se je sklicevalo tudi na Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2017/2177 z dne 22. novembra 2017 o dostopu do objektov za izvajanje železniških storitev in z železnico povezanih storitev (UL 2017, L 307, str. 1; v nadaljevanju: Izvedbena uredba).

( 6 ) Zakon o železnicah z dne 1. aprila 1998 (Latvijas Vēstnesis, 1998, št. 102/105).

( 7 ) Družba Baltijas Ekspresis (točka 2 njenega pisnega stališča) je navedla, da je od leta 2002 s svojimi lokomotivami in vozniki opravljala storitve ranžiranja za družbo LDz, nato pa za njeno (stoodstotno) hčerinsko družbo SIA LDZ Cargo. Od leta 2004 je dejavnost razširila na prevoz blaga, pri čemer je bila v Ventspilsu njena operativna baza, ki je vključevala delavnico za popravljanje in vzdrževanje lokomotiv.

( 8 ) Klavzula 7.3.7 pogodbe je določala, da ima lastnica v primeru nepredvidene potrebe po prostorih za svoje lastne potrebe pravico enostransko odpovedati najemno pogodbo (točka 11, drugi odstavek, predložitvenega sklepa).

( 9 ) Družba Baltijas Ekspresis je navedla, da je bila remiza Ventspils objekt za izvajanje železniških storitev, v katerem je sama sebi zagotavljala storitve tehničnega vzdrževanja svojih lokomotiv.

( 10 ) Sodbe z dne 16. junija 2015, Gauweiler in drugi (C‑62/14, EU:C:2015:400, točka 25); z dne 7. februarja 2018, American Express (C‑304/16, EU:C:2018:66, točka 32), in z dne 10. decembra 2018, Wightman in drugi (C‑621/18, EU:C:2018:999, točka 27).

( 11 ) Družba LDz je predlagala predložitev vprašanja za predhodno odločanje, da bi Sodišče pojasnilo razlago pojmov „objekt za izvajanje železniških storitev“, „upravljavec objekta za izvajanje železniških storitev“ in „zagotavljanje storitev samemu sebi“. Predlagala je tudi, naj se pojasni obseg obveznosti upravljavca objekta za izvajanje železniških storitev, določene v členu 13(2) Direktive 2012/34.

( 12 ) V skladu s členom 17 Izvedbene uredbe se ta „[u]porablja […] od 1. junija 2019“ (razen njen člen 2, ki se uporablja od 1. januarja 2019).

( 13 ) V skladu s členom 57(1) Direktive si „[r]egulatorni organi […] izmenjujejo informacije o svojem delu ter o načelih in praksi odločanja ter si zlasti izmenjujejo informacije o glavnih vprašanjih med postopki in o težavah pri razlagi prenesene zakonodaje Unije o železnicah. Regulatorni organi tudi sicer sodelujejo zaradi usklajevanja svojega odločanja v celotni Uniji. V ta namen sodelujejo in delajo skupaj v mreži, ki se redno sestaja. Komisija je članica; usklajuje in podpira delo mreže in ji po potrebi predloži priporočila. […]“

( 14 ) Pri razlagi Direktive ob upoštevanju Izvedbene uredbe bi bilo mogoče preučiti, ali morda katera od določb zadnjenavedene ni v nasprotju s prvonavedeno. Nihče ni trdil, da je to podano v obravnavani zadevi.

( 15 ) O razlikah med obema pojmoma glej sklepne predloge, ki sem jih predstavil v zadevi WESTbahn Management (C‑210/18, EU:C:2019:277, točke od 41 do 45).

( 16 ) Predložitveni sklep, točka 12, in fine.

( 17 ) Družba LDz je o obstoju take delavnice morala vedeti ne le zato, ker je bila lastnica nepremičnine, ampak tudi zato, ker je morala zagotoviti povezavo po tirih med tem objektom in latvijsko železniško infrastrukturo. Glej tudi opombo 7 teh sklepnih predlogov o storitvah, ki jih je družba Baltijas Ekspresis v tej delavnici opravljala za družbo LDz.

( 18 ) Ta program mora vsebovati „informacije o pogojih za dostop do objektov za izvajanje železniških storitev in povezanih z omrežjem upravljavca infrastrukture, in za opravljanje storitev v teh objektih“.

( 19 ) Glej https://www.ldz.lv/en/network-statement za različice v angleščini. V programu omrežja za leto 2018 je navedena v točki 6.2.1.

( 20 ) Nanašajo se na naprave za vzdrževanje (točka (e)) in druge tehnične naprave, vključno z napravami za čiščenje in pranje (točka (f)).

( 21 ) Predložitveni sklep (točka 4).

( 22 ) „Lastnik objekta za izvajanje železniških storitev, ki s tem, da ga da v najem prevozniku v železniškem prometu, temu prizna pravico do dostopa do objekta in njegove uporabe, je v položaju, ki je s pravnega vidika enak ali podoben položaju upravljavca objekta za izvajanje železniških storitev, ki je zadolžen za njegovo upravljanje in odločanje o prošnjah za dostop do tega objekta“ (točka 61 njegovega pisnega stališča).

( 23 ) V členu 13(6) Direktive se razlikuje med lastnikom in upravljavcem objekta. Čeprav v njem ni izrecnih navedb o možnosti, da je lastnik tudi upravljavec, je samoumevno, da je to mogoče, kot je bilo a posteriori potrjeno s členom 15 Izvedbene uredbe. V tej določbi so določeni ukrepi „lastnik[a] objekta za izvajanje železniških storitev[, ki] ne upravlja objekta“. Dopušča se torej, da so nekateri lastniki obenem tudi upravljavci objekta, nekateri pa ne.

( 24 ) Družba LDz je v trditvah, podanih pred nacionalnimi sodišči, prerekala, da upravlja objekt za izvajanje železniških storitev (točka 5, drugi odstavek, predložitvenega sklepa).

( 25 ) V skladu s členom 13(2) Direktive mora upravljavec objekta za izvajanje železniških storitev prevoznikom v železniškem prometu, ki želijo dostopati do tega objekta in storitev, ki se v njem izvajajo, zagotoviti ta dostop.

( 26 ) Točka 13 predložitvenega sklepa.

( 27 ) V tretjem odstavku točke 13 predložitvenega sklepa je navedeno, da družba Baltijas Ekspresis objekt uporablja za svoje gospodarske potrebe, pri katerih gre za tehnično vzdrževanje lokomotiv, opisane v četrtem odstavku točke 1 predložitvenega sklepa.

( 28 ) V skladu s to določbo je „zagotavljanje storitev samemu sebi“ podano, ko „prevoznik v železniškem prometu sebi zagotavlja z železnico povezano storitev v prostorih upravljavca objekta za izvajanje železniških storitev“. Povezane storitve so te, opredeljene v členu 3, točka 2, Izvedbene uredbe.

( 29 ) Točka 13, tretji odstavek, predložitvenega sklepa.

( 30 ) Točka 35 pisnega stališča Komisije.

( 31 ) Razlogi za to neizvajanje storitev tretjim so lahko različni: upravljavec objekta lahko otežuje dostop (kar lahko popravi regulatorni organ) ali drugi prevozniki v železniškem prometu niso zainteresirani, kot je opozorila družba Baltijas Ekspresis (točka 17 njenega pisnega stališča).

( 32 ) Tu je primerno spomniti, da je od leta 2018 remiza Ventpils v programu omrežja Latvije že vnesena kot objekt za izvajanje železniških dejavnosti.

( 33 ) V skladu s členom 15(5) Izvedbene uredbe lahko upravljavec neuporabljenega objekta predloži „dokumente, ki dokazujejo, da se izvaja postopek prestrukturiranja, ki se je začel pred prijavo interesa [drugih prevoznikov v železniškem prometu, ki jih zanima najem ali zakup objekta]“.

( 34 ) V členu 3, točka 9, Izvedbene uredbe je prestrukturiranje opredeljeno kot „uradni postopek, po katerem se spremeni namembnost objekta za izvajanje železniških storitev tako, da se ne uporablja več za zagotavljanje z železnico povezanih storitev“. Gre torej za izključitev premoženja iz uporabe za železniške storitve.

( 35 ) Sodba z dne 21. maja 2019, Komisija/Madžarska (Pravice užitka na kmetijskih zemljiščih) (C‑235/17, EU:C:2019:432).

( 36 ) Napotujem na moje sklepne predloge v zadevi SJ (C‑388/17, EU:C:2018:738, točka 52 in naslednje).

( 37 ) V uvodni izjavi 71 Direktive je železniška infrastruktura opredeljena kot naravni monopol.

( 38 ) Regulatorni organ se v svojem pisnem stališču večkrat navezuje na to določbo.

( 39 ) Ukrep, ki ga je v tej zadevi sprejel regulatorni organ, bi bil poleg tega lahko utemeljen s členom 56(1)(f) ali (g), saj je to, da se upravljavcu prepreči uporaba objekta za izvajanje železniških storitev, enakovredno zavrnitvi – njemu in drugim prevoznikom v železniškem prometu – dostopa do tega objekta in z njim povezanih storitev.

( 40 ) Nanje se nanaša člen 56(9) Direktive.