Zadeva T-141/08

E.ON Energie AG

proti

Evropski komisiji

„Konkurenca – Upravni postopek – Odločba o ugotovitvi poškodbe pečata – Člen 23(1)(e) Uredbe (ES) št. 1/2003 – Dokazno breme – Domneva nedolžnosti – Sorazmernost – Obveznost obrazložitve“

Povzetek sodbe

1. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Dokazi, ki morajo biti zbrani – Potrebna stopnja dokazne moči

(člen 81(1) ES)

2. Pravo Unije – Načela – Temeljne pravice – Domneva nedolžnosti – Postopek na področju konkurence – Uporabnost

(člen 6(2) EU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47)

3. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve, ki sestoji iz sklenitve o protikonkurenčnem sporazumu – Odločba, ki se opira na neposredne dokaze – Obveznosti dokazovanja podjetij, ki izpodbijajo resničnost kršitve

(člena 81 ES in 82 ES)

4. Konkurenca – Globe – Pogoji za naložitev glob s strani Komisije – Kršitev storjena naklepno ali iz malomarnosti – Odločba o ugotovitvi poškodbe pečata – Dokazno breme, ki ga nosi Komisija – Omejitve

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(1)(e))

1. V konkurenčnem pravu mora v primeru spora o obstoju kršitve Komisija dokazati kršitve, ki jih ugotovi, in predložiti dokaze, s katerimi lahko pravno zadostno dokaže obstoj okoliščin, ki pomenijo kršitev. Zato mora zbrati dovolj natančne in skladne dokaze za utemeljitev trdnega prepričanja, da je bila zatrjevana kršitev storjena.

(Glej točko 48.)

2. Načelo domneve nedolžnosti, kot izhaja med drugim iz člena 6(2) Evropske konvencije o človekovih pravicah, je ena temeljnih pravic, ki so zaščitene v pravnem redu Skupnosti v skladu s sodno prakso Sodišča, kar potrjujejo tudi preambula Enotnega evropskega akta, člen 6(2) EU in člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Z vidika narave zadevnih kršitev, kot tudi narave in stopnje strogosti sankcij, ki so zanje predpisane, se načelo domneve nedolžnosti uporablja med drugim v postopkih v zvezi s kršitvijo pravil o konkurenci, ki veljajo za podjetja in na podlagi katerih se lahko naložijo globe ali periodične denarne kazni.

Če je sodišče v dvomih, velja, da je domneva nedolžnosti na strani podjetja, naslovnika odločbe o ugotovitvi kršitve. Sodišče torej zlasti v okviru tožbe za razglasitev ničnosti odločbe, ki nalaga globo, ne more sklepati, da je Komisija pravno zadostno dokazala obstoj zadevne kršitve, če glede tega vprašanja še vedno obstaja dvom.

(Glej točke 51, 52 in 238.)

3. Če Komisija na podlagi ravnanja zadevnih podjetij ugotovi kršitev pravil o konkurenci, mora sodišče Unije zadevno odločbo razglasiti za nično, če obravnavana podjetja podajo trditve, s katerimi je mogoče drugače pojasniti dejstva, ki jih je ugotovila Komisija, in omogočajo drugo verjetno razlago zanje od tiste, na podlagi katere je Komisija sklepala na obstoj kršitve.

Vendar če se Komisija opira na neposredne dokaze, ki načeloma zadostujejo za to, da se dokaže obstoj kršitve, ne zadostuje, da se zadevno podjetje sklicuje na možnost, da je nastala okoliščina, ki bi lahko vplivala na dokazno vrednost zadevnih dokazov, in da bi morala zato Komisija dokazati, da ta okoliščina ni mogla vplivati na njihovo dokazno vrednost. Nasprotno, zadevno podjetje mora po eni strani pravno zadostno dokazati obstoj okoliščine, na katero se sklicuje, in po drugi strani to, da je zaradi te okoliščine omajana dokazna vrednost dokazov, na katere se opira Komisija, razen če takega dokaza ne bi moglo predložiti zaradi ravnanja same Komisije.

(Glej točke 54, 56 in 199.)

4. Komisija lahko na podlagi člena 23(1)(e) Uredbe št. 1/2003 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 ES in 82 ES naloži globe, če so bili naklepno ali iz malomarnosti poškodovani pečati, ki so jih namestili uradniki ali druge spremljevalne osebe, ki jih je pooblastila Komisija. Komisija mora torej v skladu s to določbo dokazati, da je bil pečat poškodovan. Ni pa ji treba dokazati, da je kdo dejansko vstopil v zapečateni prostor ali da se je kdo dotikal dokumentov, ki so bili tam shranjeni.

(Glej točki 85 in 256.)

SODBA Z DNE 15. 12. 2010 – ZADEVA T-141/08

SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (osmi senat)

z dne 15. decembra 2010( )

„Konkurenca – Upravni postopek – Odločba o ugotovitvi poškodbe pečata – Člen 23(1)(e) Uredbe (ES) št. 1/2003 – Dokazno breme – Domneva nedolžnosti – Sorazmernost – Obveznost obrazložitve“

V zadevi T-141/08,

E.ON Energie AG s sedežem v Münchnu (Nemčija), ki jo zastopajo A. Röhling, C. Krohs, F. Dietrich in R. Pfromm, odvetniki,

tožeča stranka,

proti

Evropski komisiji, ki jo zastopajo A. Bouquet, V. Bottka in R. Sauer, zastopniki,

tožena stranka,

zaradi predloga za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2008) 377 konč. z dne 30. januarja 2008 o določitvi globe na podlagi člena 23(1)(e) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 zaradi poškodbe pečata (Zadeva COMP/B-1/39.326 – E.ON Energie AG),

SPLOŠNO SODIŠČE (osmi senat),

v sestavi M. E. Martins Ribeiro (poročevalka), predsednica, ter S. Papasavvas in N. Wahl, sodnika,

sodna tajnica: K. Andòva, administratorka,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 14. aprila 2010

izreka naslednjo

Sodbo

Pravni okvir

1 Člen 20(2)(d) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL 2003, L 1, str. 1) določa, da so „[u]radniki in druge spremljevalne osebe, ki jih je Komisija pooblastila za izvajanje pregleda, […] pooblaščeni, da […] zapečatijo vse poslovne prostore ter poslovne knjige in dokumentacijo za trajanje in v obsegu, potrebnem za izvedbo pregleda“.

2 Člen 23(1)(e) Uredbe št. 1/2003 določa, da lahko „Komisija […] podjetjem in podjetniškim združenjem z odločbo določi globe, ki ne presegajo 1 % skupnega prometa v predhodnem poslovnem letu, kadar naklepno ali iz malomarnosti […] prelomijo [poškodujejo] pečate, ki so jih v skladu s členom 20(2) namestili uradniki ali druge spremljevalne osebe, ki jih je pooblastila Komisija“.

Dejansko stanje

3 Komisija Evropskih skupnosti je z odločbo z dne 24. maja 2006 v skladu s členom 20 Uredbe št. 1/2003 odredila pregled prostorov družbe E.ON AG in podjetij pod njenim nadzorom, da bi tako preverila, ali so sumi glede njihovega sodelovanja pri protikonkurenčnih sporazumih utemeljeni. Pregled v družbi E.ON Energie AG, hčerinski družbi v stoodstotni lasti družbe E.ON, se je začel 29. maja 2006 popoldan v njenih poslovnih prostorih v Münchnu. Ko je bila tožeča stranka seznanjena z odločitvijo o pregledu, ji ni nasprotovala.

4 Pregled so opravili štirje predstavniki Komisije in šest predstavnikov Bundeskartellamt (nemški urad za varstvo konkurence). Dokumenti, ki so jih zadevni predstavniki izbrali med pregledom 29. maja 2006, da bi jih podrobneje preučili, so bili shranjeni v prostoru G.505, ki ga je Komisiji dala na voljo tožeča stranka. Ker pregleda ni bilo mogoče končati isti dan, je vodja ekipe za preiskovanje vrata tega prostora, izdelana iz lakiranih zvočnoizolacijskih plošč in podboja iz eloksiranega aluminija, zaklenil ter nanje nalepil uradni varnostni pečat velikosti 90 krat 60 mm (v nadaljevanju: sporni pečat). Približno dve tretjini površine pečata sta bili nalepljeni na plošči vrat, preostanek pa na podboju. Sestavljen je bil zapisnik o namestitvi pečata, ki so ga podpisali predstavniki Komisije, Bundeskartellamt in tožeče stranke. Preiskovalci so nato zapustili prostore tožeče stranke in s seboj vzeli ključ od vrat prostora G.505, ki jim je bil predan. Tožeča stranka je v odgovoru na zahtevo za informacije navedla, da vrata prostora G.505 poleg ključa, ki je bil predan Komisiji, odklepa še 20 drugih „univerzalnih“ ključev (točka 19 obrazložitve izpodbijane odločbe).

5 Sporni pečat je bil modra nalepka z rumenima pasovoma na zgornjem in spodnjem robu ter rumenimi zvezdami evropske zastave. Na spodnjem rumenem predelu je bilo navedeno, da lahko Komisija, če je pečat poškodovan, naloži plačilo globe. Varnostno folijo, iz katere je bil izdelan sporni pečat (v nadaljevanju: varnostna folija), je izdelala družba 3M Europe SA (v nadaljevanju: 3M) decembra 2002. Nato je Komisija v prvem četrtletju leta 2004 pri tiskarni naročila natis zgoraj navedenih elementov na varnostno folijo.

6 Če se pečat iz plastične mase, kot je sporni pečat, poškoduje, ostane belo lepilo, s katerim je pritrjen na podlago, na tej podlagi v obliki napisov „VOID“, velikih približno 12 Didotovih pik (približno 5 mm), ki so razporejeni po celotni površini nalepke. Odstranjeni pečat postane na teh predelih prozoren, tako da so napisi „VOID“ vidni tudi na njem.

7 Ko se je ekipa za preiskovanje 30. maja 2006 zjutraj okrog 8.45 vrnila, je ugotovila, da se je stanje spornega pečata, ki je bil še vedno prilepljen na vrata prostora G.505, spremenilo.

8 Vodja ekipe za preiskovanje je približno ob 9.15 odprl vrata prostora G.505. Ko so se vrata odprla, se je del spornega pečata, prilepljen na ploščo vrat, odlepil, medtem ko je ostal drugi del prilepljen na podboju vrat.

9 Sestavljen je bil zapisnik o poškodbi pečata, v katerem je bilo med drugim navedeno:

„[…]

– Pečat je bil v celoti premaknjen za približno 2 mm po višini in širini, zato so bili na njegovem dnu in desni strani vidni sledovi lepila.

– Na celotni površini pečata, ki je bil sicer še vedno pritrjen na podboj in vrata ter ni bil raztrgan, je bil jasno viden napis ,VOID‘.

– Potem ko je [uradnik] Komisije (gospod K.) odprl vrata, pri čemer je ostal pečat nedotaknjen in se torej ni raztrgal, so na njegovi hrbtni strani (lepilni površini) ostali beli sledovi napisa ,VOID‘.

– Ko se pečat odlepi, običajno ostane bel napis ,VOID‘ na podlagi, kar se je v obravnavanem primeru sicer zgodilo, saj je bil napis dejansko na površini vrat.

– Vendar je bilo veliko belih sledi tudi na lepilni površini pečata, in ne na prozornih predelih, ki se ujemajo z napisi ,VOID‘ na hrbtni strani pečata, temveč ob teh predelih.“

10 Zapisnik o poškodbi pečata sta podpisala predstavnik Komisije in predstavnik Bundeskartellamt. Tožeča stranka ga ni hotela podpisati.

11 30. maja 2006 popoldne so bile z mobilnim telefonom posnete digitalne fotografije spornega pečata.

12 Tožeča stranka je 31. maja 2006 predložila „dopolnilno izjavo […] k zapisniku o namestitvi pečata z dne 30. maja 2006 “, v kateri je bilo navedeno:

„1. Ko so bila vrata odprta, ni bila ugotovljena nobena sprememba dokumentov, shranjenih v prostoru.

2. Ko je bil pečat 30. maja zvečer odstranjen, da bi ga zamenjali, napis ,VOID‘ na podboju sploh ni bil izbrisan.

3. Gospod K. je bil navzoč pri nameščanju pečata prejšnji večer in zdelo se mu je, da je pečat nenavadno dolg.“

13 Komisija je 9. avgusta 2006 v skladu s členom 18 Uredbe št. 1/2003 na tožečo stranko naslovila zahtevo za informacije. Ta je odgovorila z dopisom z dne 23. avgusta 2006. Dodatne zahteve za informacije so bile naslovljene še 29. avgusta 2006 na družbo 3M, 31. avgusta 2006 na čistilno podjetje, ki opravlja storitve za tožečo stranko (v nadaljevanju: čistilno podjetje), in 1. septembra 2006 na varnostno službo tožeče stranke.

14 Deset članov ekipe za preiskovanje je izpolnilo vprašalnik o stališčih glede namestitve spornega pečata in njegovega stanja 30. maja 2006 zjutraj.

15 Komisija je 2. oktobra 2006 na tožečo stranko naslovila obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Na podlagi informacij, ki so bile na voljo, je zlasti menila, da je bil sporni pečat poškodovan in da je za to odgovorna tožeča stranka, saj nosi odgovornost za nadzor zadevnega objekta.

16 Tožeča stranka je 13. novembra 2006 predložila stališča glede obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah.

17 Na zahtevo tožeče stranke je pooblaščenec za zaslišanje 6. decembra 2006 opravil zaslišanje, na katerem je sodelovala tudi družba 3M.

18 Družba 3M je 21. decembra 2006 na zahtevo Komisije pisno potrdila nekaj svojih izjav z zaslišanja.

19 Tožeča stranka je med upravnim postopkom Komisiji predložila tri izvedenska mnenja inštituta za naravoslovne znanosti in medicino (v nadaljevanju: inštitut).

20 Inštitut je 21. marca 2007 izdelal prvo izvedensko mnenje (v nadaljevanju: izvedensko mnenje inštituta I), v katerem je analiziral reakcijo spornega pečata na strig in lupljenje.

21 Komisija je 11. aprila 2007 gospodu Kr., zapriseženega izvedenca za tehnike lepljenja in obnašanje plastičnih materialov, naročila sestavo poročila o nekaterih vidikih delovanja spornega pečata in ravnanja z njim. Njegovo prvo poročilo (v nadaljevanju: poročilo Kr. I) je bilo sestavljeno 8. maja 2007.

22 Inštitut je 15. maja 2007 izdelal drugo izvedensko mnenje (v nadaljevanju: izvedensko mnenje inštituta II), v katerem je analiziral reakcijo spornega pečata na obremenitve, povzročene s strigom z vlečenjem in stiskanjem, ter obremenitve lupljenja po delovanju čistila Synto (v nadaljevanju: Synto).

23 Komisija je z dopisom z dne 6. junija 2007 tožečo stranko obvestila o novih dejstvih, ugotovljenih po predložitvi obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, pri čemer se je opirala na izjave družbe 3M in poročilo Kr. I, ter ji dala možnost, da glede tega predloži pisna stališča.

24 Tožeča stranka je 6. julija 2007 Komisiji predložila pisna stališča in zahtevala novo zaslišanje. Ta zahteva je bila zavrnjena.

25 Tožeča stranka je 1. oktobra 2007 Komisiji predložila tretje izvedensko mnenje inštituta z dne 27. septembra 2007 (v nadaljevanju: izvedensko mnenje inštituta III), v katerem je bila opravljena analiza reakcije spornega pečata na obremenitve lupljenja zaradi staranja, čistila Synto in vlage v zraku.

26 Komisija je nato gospodu Kr. naročila, naj predloži pripombe o trditvah in pripombah iz dopisa tožeče stranke z dne 6. julija 2007 ter izvedenskih mnenj inštituta II in III. Ta je 20. novembra 2007 sestavil drugo poročilo (v nadaljevanju: poročilo Kr. II).

27 Komisija je z dopisom z dne 23. novembra 2007 tožeči stranki predložila dodatna dejstva, ugotovljena po tem, ko je bil poslan dopis z dne 6. junija 2007. Hkrati je tožeči stranki zagotovila dostop do ustreznih dokumentov, zlasti poročila Kr. II.

28 Tožeča stranka je 10. decembra 2007 sprejela stališče glede dokumentov, poslanih 23. novembra 2007.

29 Komisija je 15. januarja 2008 prejela še en dopis tožeče stranke, ki so mu bile priložene zaprisežene izjave 20 oseb, ki so imele po trditvah tožeče stranke 29. maja 2006 zvečer pri sebi ključ, s katerim bi lahko vstopile v prostor G.505 (v nadaljevanju: imetniki ključev). Te osebe so v zadevnih izjavah trdile, da v obravnavanem obdobju (od 19. ure 29. maja 2006 do 9.30 30. maja 2006) ali niso bile v poslopju G ali niso odpirale vrat zadevnega prostora (točka 42 obrazložitve izpodbijane odločbe).

30 Komisija je 30. januarja 2008 sprejela Odločbo C(2008) 377 konč. v zvezi s postopkom na podlagi člena 23(1)(e) Uredbe št. 1/2003 zaradi poškodbe pečata (Zadeva št. COMP/B-1/39.326 – E.ON Energie AG) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), katere povzetek je objavljen v Uradnem listu Evropske unije z dne 19. septembra 2008 (UL C 240, str. 6).

31 V izreku izpodbijane odločbe je določeno:

„Člen 1

Družba E.ON Energie AG je poškodovala pečat, ki so ga namestili uradniki Komisije v skladu s členom 20(2)(d) Uredbe št. 1/2003, s čimer je vsaj iz malomarnosti kršila člen 23(1)(e) zadevne uredbe.

Člen 2

Za kršitev iz člena 1 se družbi E.ON Energie AG naloži globa v višini 38.000.000 EUR.

[…]“

Postopek in predlogi strank

32 Tožeča stranka je 15. aprila 2008 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo.

33 Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga:

– naj izpodbijano odločbo razglasi za nično;

– podredno, naj naloženo globo zmanjša na primeren znesek;

– naj Komisiji naloži plačilo stroškov.

34 Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbo v celoti zavrne;

– tožeči stranki naloži plačilo stroškov.

35 Splošno sodišče (osmi senat) je na podlagi poročila sodnice poročevalke odločilo, da začne ustni postopek. Stranki sta na obravnavi 14. aprila 2010 ustno podali stališča in odgovorili na ustna vprašanja Splošnega sodišča.

Pravo

36 Tožeča stranka v podporo svoje tožbe navaja devet tožbenih razlogov. Prvih sedem zadeva ugotovitev, da je bil pečat poškodovan, zadnja dva pa znesek globe.

37 Prvi tožbeni razlog se nanaša na neupoštevanje dokaznega bremena, drugi na kršitev „načela preiskovalnega postopka“, tretji na domnevno napačno predpostavko, da je bil pečat pravilno nameščen, četrti na domnevno napačno predpostavko o „očitnem stanju“ spornega pečata na dan po pregledu, peti na domnevno napačno predpostavko, da je bila varnostna folija ustrezna za uradno nameščanje pečatov Komisije, šesti na to, da Komisija ni upoštevala „alternativnih scenarijev“, ki bi lahko povzročili stanje spornega pečata, sedmi na kršitev načela domneve nedolžnosti, osmi na kršitev člena 23(1) Uredbe št. 1/2003, ker naj ne bi bila dokazana nobena napaka tožeče stranke, deveti in zadnji pa na kršitev člena 253 ES in načela sorazmernosti pri določanju višine globe.

Prvi tožbeni razlog: neupoštevanje dokaznega bremena

Trditve strank

38 Tožeča stranka trdi, da Komisija na podlagi načela in dubio pro reo, načela domneve nedolžnosti, določenega s členom 6(2) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane v Rimu 4. novembra 1950 (v nadaljevanju: EKČP), in člena 2, prvi stavek, Uredbe št. 1/2003 nosi dokazno breme v postopkih, v katerih bi bile lahko naložene globe na podlagi protimonopolnega prava. Ker mora Komisija upoštevati temeljna jamstva kazenskega prava in pravno zadostno dokazati obstoj kršitve, bi morali njeni morebitni dvomi koristiti zadevnemu podjetju. Po trditvah tožeče stranke iz sodne prakse izhaja, da če se Komisija opira na predpostavko, da ugotovljenih dejstev ni mogoče pojasniti drugače, kot da so posledica kršitve, zadostuje, da se pokažejo okoliščine, s katerimi je mogoče drugače pojasniti dejstva, ki jih je ugotovila Komisija, in ki omogočajo drugačno pojasnilo zanje od tistega, na podlagi katerega je Komisija sklepala na obstoj kršitve.

39 Kar zadeva trditev Komisije, da je bila sprememba spornega pečata vsekakor „očiten dokaz“ stvarnega elementa poškodbe pečata, tožeča stranka trdi, da tak dokaz ni združljiv z načelom in dubio pro reo. „Očiten dokaz“ naj v postopku na podlagi člena 23(1) Uredbe št. 1/2003 ne bi bil dopusten dokazni element in naj nikakor ne bi zadostoval za dokaz kršitve, za katero se naloži plačilo globe. Čeprav bi Komisija z izrazom „očiten dokaz“ dejansko mislila na dokazovanje z indici, ni predložila nobenega dokaza, saj naj ne bi ugotovila nobenega indica.

40 Poleg tega naj bi si Komisija v tem primeru dokazno breme otežila z lastnim ravnanjem.

41 Prvič, Komisija naj ob uporabi spornega pečata ne bi ustrezno ukrepala, da bi omejila tveganje „lažnih pozitivnih reakcij“ (to je pojava napisov „VOID“ na spornem pečatu, čeprav ta ni bil odlepljen), zlasti ker ni upoštevala roka uporabe zadevnega pečata. Zato bi morala Komisija dokazati, da je bil sporni pečat, čeprav je bil presežen najdaljši rok uporabe, primeren in je v noči z 29. na 30. maj 2006 deloval. Navedbe proizvajalca glede tega naj ne bi zadostovale, saj naj bi družba 3M na informativnem listu za varnostno folijo (v nadaljevanju: tehnični list) navedla le, da je rok trajanja največ dve leti, in naj ji niti v vprašalniku Komisije ne bi uspelo dati dokončnega mnenja o natančni življenjski dobi izdelka. Komisija naj tega ne bi dokazala niti s poskusi gospoda Kr., ki naj poleg tega ne bi bili opravljeni na samem spornem pečatu. Nazadnje, izvedenska mnenja inštituta naj bi pokazala večjo občutljivost samolepilnih pečatov glede na okoliščine njihove namestitve in raven vlage v zraku.

42 Drugič, Komisija naj ne bi sprejela ustreznih ukrepov za ohranitev dokazov na kraju samem, tako da bi fotografirala sporni pečat, preden so bila vrata odprta, zlasti ob upoštevanju stališč glede njegovega stanja, ki so jih na uradnike Komisije naslovili predstavniki tožeče stranke 30. maja 2006. Glede tega naj sam zapisnik o poškodbi pečata ne bi bil zadosten dokaz o stanju spornega pečata, saj je bil sestavljen, ko je bil pregled že opravljen.

43 Ob upoštevanju načela in dubio pro reo in oteženega dokaznega bremena, ki naj bi nastalo zaradi ravnanja Komisije, naj ne bi bilo mogoče ugotoviti poškodbe pečata, za katero bi bila odgovorna tožeča stranka. Komisija naj tako ne bi onkraj razumnega dvoma dokazala stvarnega elementa kršitve.

44 V nasprotju s trditvami Komisije naj ta tožbeni razlog ne bi bil abstrakten, ampak naj bi se konkretno skliceval na to, da okoliščine, za katere bi bila lahko odgovorna tožeča stranka in zaradi katerih se je spremenilo stanje spornega pečata, niso dokazane. Tako naj sankcija v obliki globe ne bi bila utemeljena celo brez izvedenskih mnenj, ki jih je predložila tožeča stranka. V postopku, v katerem se sprejme odločba o določitvi globe, naj zadevnemu podjetju ne bi bilo treba predložiti razbremenilnih dokazov ali „alternativnih scenarijev“. Nasprotno, Komisija bi morala na splošno preučiti vse obremenilne in razbremenilne okoliščine ter predložiti absoluten dokaz onkraj razumnega dvoma, da se je stanje spornega pečata spremenilo zaradi okoliščin, za katere je odgovorna tožeča stranka. Samo verjetnost, da je bila storjena kršitev, naj ne bi zadostovala za naložitev globe, kar drži še toliko bolj, ker naj bi tožeča stranka izrazila dovolj dvomov glede izvajanja dokazov.

45 Tudi če bi se sprejela trditev, da je Komisija najprej predložila na videz prepričljive dokaze o elementih poškodbe pečata, naj bi tožeča stranka uspešno predložila nasprotne dokaze. Vsekakor naj bi ji uspelo vzbuditi dvome o tem, da je mogoče z dokazi Komisije dokazati kršitev. V nasprotju s trditvijo Komisije iz točke 44 obrazložitve izpodbijane odločbe naj se tožeča stranka glede obstoja poškodbe pečata ne bi omejila le na „omembo morebitne druge razlage“ ali „omembo teoretične možnosti […] netipičnega poteka dejstev“, ampak naj bi se opirala na več izvedenskih mnenj inštituta, da bi dokazala, da so lahko nekatere okoliščine – to so uporaba starega pečata, vlaga v zraku, tresljaji vrat in njihovega podboja, ki naj bi povzročili strižno napetost, ter delovanje čistila Synto – povzročile polzenje spornega pečata, zaradi česar je nastal „vtis poškodbe“, ki jo je ugotovila ekipa za preiskovanje. V postopku, v katerem se sprejme odločba o določitvi globe, ni mogoče šteti, da so morebitne posebnosti pri izbiri medija, iz katerega je izdelan pečat (v obravnavanem primeru varnostne folije), ter način, kako ga Komisija hrani in uporabi, popolnoma brezpredmetni.

46 Tožeča stranka v okviru tega tožbenega razloga na podlagi člena 65(c) Poslovnika Splošnega sodišča predlaga, naj se glede okoliščin, v katerih je bil najden sporni pečat 30. maja 2006 zjutraj, kot priči zaslišita njen odvetnik in uslužbenec družbe E.ON.

47 Komisija predlaga, naj se prvi tožbeni razlog zavrne, ker naj bi bil oblikovan abstraktno, ne da bi bili preučeni konkretni učinki na presojo dokazov in izpodbijano odločbo. Podredno izpodbija tudi trditve tožeče stranke.

Presoja Splošnega sodišča

48 Iz člena 2 Uredbe št. 1/2003 ter ustaljene sodne prakse, povezane z uporabo členov 81 ES in 82 ES, izhaja, da mora v konkurenčnem pravu v primeru spora o obstoju kršitve Komisija dokazati kršitve, ki jih ugotovi, in predložiti dokaze, s katerimi lahko pravno zadostno dokaže obstoj okoliščin, ki pomenijo kršitev (sodbi Sodišča z dne 17. decembra 1998 v zadevi Baustahlgewebe proti Komisiji, C-185/95 P, Recueil, str. I-8417, točka 58, in z dne 6. januarja 2004 v združenih zadevah BAI in Komisija proti Bayer, C-2/01 P in C-3/01 P, Recueil, str. I-23, točka 62, ter sodba Splošnega sodišča z dne 17. septembra 2007 v zadevi Microsoft proti Komisiji, T-201/04, ZOdl., str. II-3601, točka 688). Zato mora zbrati dovolj natančne in skladne dokaze za utemeljitev trdnega prepričanja, da je bila zatrjevana kršitev storjena (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 28. marca 1984 v združenih zadevah CRAM in Rheinzink proti Komisiji, 29/83 in 30/83, Recueil, str. 1679, točka 20, in z dne 31. marca 1993 v združenih zadevah Ahlström Osakeyhtiö in drugi proti Komisiji, C-89/85, C-104/85, C-114/85, C‑116/85, C-117/85 in od C-125/85 do C-129/85, Recueil, str. I-1307, točka 127, ter sodbo Splošnega sodišča z dne 21. januarja 1999 v združenih zadevah Riviera Auto Service in drugi proti Komisiji, T-185/96, T-189/96 in T-190/96, Recueil, str. II-93, točka 47).

49 Dalje, treba je opozoriti, da mora sodišče Unije v okviru ničnostne tožbe, vložene na podlagi člena 230 ES, izvesti nadzor nad zakonitostjo izpodbijanega akta (sodba Splošnega sodišča z dne 8. julija 2004 v združenih zadevah JFE Engineering in drugi proti Komisiji, T-67/00, T-68/00, T-71/00 in T-78/00, ZOdl., str. II-2501, točka 174).

50 Tako je vloga sodišča, ki obravnava ničnostno tožbo zoper odločbo Komisije, ki ugotavlja obstoj kršitve na področju konkurenčnega prava in nalaga globe naslovnikom, v tem, da presodi, ali dokazi in drugi podatki, na katere se sklicuje Komisija v odločbi, zadostujejo za ugotovitev obstoja očitane kršitve (zgoraj v točki 49 navedena sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 175).

51 Dalje, če je sodišče v dvomih, velja, da je domneva nedolžnosti na strani podjetja, naslovnika odločbe o ugotovitvi kršitve (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 14. februarja 1978 v zadevi United Brands in United Brands Continentaal proti Komisiji, 27/76, Recueil, str. 207, točka 265). Sodišče torej zlasti v okviru tožbe za razglasitev ničnosti odločbe, ki nalaga globo, ne more sklepati, da je Komisija pravno zadostno dokazala obstoj zadevne kršitve, če glede tega vprašanja še vedno obstaja dvom (zgoraj v točki 49 navedena sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 177).

52 V tem zadnjem primeru je treba namreč upoštevati načelo domneve nedolžnosti, kot izhaja zlasti iz člena 6(2) EKČP ter je ena temeljnih pravic, ki so zaščitene v pravnem redu Skupnosti v skladu s sodno prakso Sodišča, kar potrjujejo tudi preambula Enotnega evropskega akta, člen 6(2) EU in člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, razglašene v Nici 7. decembra 2000 (UL C 364, str. 1). Z vidika narave zadevnih kršitev, kot tudi narave in stopnje strogosti sankcij, ki so zanje predpisane, se načelo domneve nedolžnosti uporablja zlasti v postopkih v zvezi s kršitvijo pravil o konkurenci, ki veljajo za podjetja in na podlagi katerih se lahko naložijo globe ali periodične denarne kazni (glej v tem smislu sodbi ESČP z dne 21. februarja 1984 v zadevi Öztürk, série A št. 73, in z dne 25. avgusta 1987 v zadevi Lutz, série A št. 123-A; sodbi Sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Hüls proti Komisiji, C-199/92 P, Recueil, str. I-4287, točki 149 in 150, in v zadevi Montecatini proti Komisiji, C-235/92 P, Recueil, str. I-4539, točki 175 in 176, ter zgoraj v točki 49 navedeno sodbo JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 178).

53 Tožeča stranka se sklicuje na sodno prakso v zvezi z usklajenimi ravnanji, ki so prepovedana s členom 81 ES, po kateri je vzporednost ravnanj mogoče obravnavati, kot da dokazuje usklajenost, samo če je usklajenost edina verjetna razlaga teh ravnanj (zgoraj v točki 48 navedena sodba CRAM in Rheinzink proti Komisiji, točka 16). Kar zadeva usklajena ravnanja, mora Komisija ob upoštevanju trditev, ki so jih podala zadevna podjetja med upravnim postopkom, preučiti vse mogoče razlage spornega ravnanja in nato odločiti, da je bilo obravnavano ravnanje kršitev, le če je kršitev edina verjetna razlaga.

54 Če torej Komisija na podlagi ravnanja zadevnih podjetij ugotovi kršitev pravil o konkurenci, mora sodišče Unije zadevno odločbo razglasiti za nično, če obravnavana podjetja podajo trditve, s katerimi je mogoče drugače pojasniti dejstva, ki jih je ugotovila Komisija, in omogočajo drugo verjetno razlago zanje od tiste, na podlagi katere je Komisija sklepala na obstoj kršitve (zgoraj v točki 48 navedena sodba CRAM in Rheinzink proti Komisiji, točka 16, ter zgoraj v točki 48 navedena sodba Ahlström Osakeyhtiö in drugi proti Komisiji, točki 126 in 127).

55 Vendar je treba šteti, da morajo zadevna podjetja v primeru, kot je obravnavana zadeva, v kateri se Komisija sklicuje na neposredne dokaze, pokazati, da dokazi, na katere se sklicuje Komisija, ne zadostujejo, in sicer tako kot morajo, kadar se Komisija pri dokazovanju kršitve členov 81 ES in 82 ES sklicuje na listinske dokaze, ne le predložiti prepričljivo alternativo tezi Komisije, temveč tudi zatrjevati, da dokazi, navedeni v izpodbijani odločbi za ugotovitev obstoja kršitve, niso zadostni (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 20. aprila 1999 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, od T‑305/94 do T-307/94, od T-313/94 do T-316/94, T-318/94, T-325/94, T‑328/94, T-329/94 in T-335/94, Recueil, str. II-931, točke od 725 do 728, in zgoraj v točki 49 navedeno sodbo JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 187). Sodišče je že odločilo, da zaradi tako obrnjenega dokaznega bremena ni kršeno načelo domneve nedolžnosti (glej v tem smislu zgoraj v točki 52 navedeno sodbo Montecatini proti Komisiji, točka 181).

56 Poleg tega je treba poudariti, da podjetje dokaznega bremena ne more prevaliti na Komisijo s sklicevanjem na okoliščine, ki jih ne more dokazati (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 8. julija 2004 v zadevi Mannesmannröhren-Werke proti Komisiji, T-44/00, ZOdl., str. II-2223, točka 262, in zgoraj v točki 49 navedeno sodbo JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 343). Povedano drugače, če se Komisija opira na dokaze, ki načeloma zadostujejo za to, da se dokaže obstoj kršitve, ne zadostuje, da se zadevno podjetje sklicuje na možnost, da je nastala okoliščina, ki bi lahko vplivala na dokazno vrednost zadevnih dokazov, da bi morala zato Komisija dokazati, da ta okoliščina ni mogla vplivati na njihovo dokazno vrednost. Nasprotno, zadevno podjetje mora po eni strani pravno zadostno dokazati obstoj okoliščine, na katero se sklicuje, in po drugi strani to, da je zaradi te okoliščine omajana dokazna vrednost dokazov, na katere se opira Komisija, razen če takega dokaza ne bi moglo predložiti zaradi ravnanja same Komisije (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Mannesmannröhren-Werke proti Komisiji, točki 261 in 262, ter zgoraj v točki 49 navedeno sodbo JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točki 342 in 343).

57 Tožeča stranka v okviru tega tožbenega razloga meni, da bi morala Komisija v izpodbijani odločbi onkraj razumnega dvoma dokazati, da ji je mogoče naložiti odgovornost za spremembo stanja spornega pečata, ugotovljeno 30. maja 2006, še prej pa dokazati, da tega stanja ni mogoče pojasniti z različnimi okoliščinami, na katere se je sklicevala. Glede tega meni, da ji ni treba predložiti razbremenilnih dokazov ali „alternativnih scenarijev“. Samo verjetnost, da je bila storjena kršitev, naj ne bi zadostovala za to, da se naloži globa, kar drži še toliko bolj, ker naj bi tožeča stranka izrazila dovolj dvomov glede izvajanja dokazov. Tožeča stranka se v okviru prvega tožbenega razloga tako sklicuje na starost spornega pečata, vlago v zraku, tresljaje vrat in podboja, ki naj bi povzročili strižno napetost, ter delovanje čistila Synto, kar naj bi povzročilo polzenje spornega pečata in „vtis poškodbe“, ki jo je ugotovila ekipa za preiskovanje.

58 Glede tega je treba opozoriti, da ta tožbeni razlog tožeče stranke v nasprotju s trditvami Komisije ni abstrakten, saj tožeča stranka v bistvu trdi, da Komisija ni upoštevala načel, s katerimi je v konkurenčnem pravu Skupnosti urejeno dokazno breme, in ni pravno zadostno dokazala, da so okoliščine, ki se lahko pripišejo tožeči stranki, povzročile spremembo stanja spornega pečata, zato bi bilo treba sporno odločbo razglasiti za nično.

59 Vendar iz izpodbijane odločbe izhaja, da je Komisija upoštevala načela, s katerimi je urejeno dokazno breme. Po eni strani namreč iz točke 44 obrazložitve izpodbijane odločbe izrecno izhaja, da „mora Komisija predložiti potrebna dejstva, da se dokaže zatrjevana poškodba pečata“. Po drugi strani se je Komisija pri ugotovitvi poškodbe pečata opirala na stanje spornega pečata 30. maja 2006 zjutraj, ko so bili po njenih trditvah na celotni površini pečata vidni napisi „VOID“, na hrbtni strani pa ostanki lepila, kot izhaja zlasti iz izjav preiskovalcev Komisije in Bundeskartellamt ter ugotovitev iz zapisnika o poškodbi pečata (točki 75 in 76 obrazložitve izpodbijane odločbe).

60 Komisija se je tako sklicevala zlasti na izjave šestih preiskovalcev, ki so bili navzoči na kraju samem, in na to, da je tožeča stranka podpisala zapisnik o namestitvi pečata, zato je najprej ugotovila, da je bil sporni pečat 29. maja 2006 zvečer pravilno nameščen (točki 50 in 51 obrazložitve izpodbijane odločbe). Kot izhaja iz točke 59 zgoraj, je Komisija nato ugotovila, da je bilo stanje zadevnega pečata 30. maja 2006 zjutraj spremenjeno, kar po njenem mnenju dokazuje, da je bil pečat poškodovan.

61 Ne glede na dokazno vrednost dokazov, na katere se je opirala Komisija, ki jo bo treba oceniti med preizkusom od tretjega do petega tožbenega razloga, je Komisija v točki 44 obrazložitve izpodbijane odločbe upravičeno menila, da „zgolj omemba teoretične možnosti […] netipičnega poteka dejstev ne zadostuje“, da bi z njo zavrnili obstoj kršitve. V skladu z načeli, navedenimi v točkah 55 in 56 zgoraj, bi morala namreč tožeča stranka poleg resničnosti okoliščin, na katere se je sklicevala, da bi pojasnila stanje spornega pečata 30. maja 2006, dokazati še to, da je zaradi teh okoliščin omajana dokazna vrednost dokazov, ki jih je predložila Komisija.

62 Komisija je v izpodbijani odločbi preučila alternativne razlage glede stanja spornega pečata 30. maja 2006, ki jih je predložila tožeča stranka med upravnim postopkom. Vendar je menila, da te razlage ne dokazujejo, da je zadevno stanje nastalo zaradi drugih okoliščin, in ne zaradi poškodbe pečata (točke od 62 do 68 in od 77 do 98 obrazložitve izpodbijane odločbe). Glede na navedeno ni mogoče ugotoviti nobene kršitve načel, s katerimi je urejeno dokazno breme.

63 Nazadnje, tožeča stranka ne more trditi, da sta okoliščini, to sta domnevno čezmerna starost spornega pečata in neobstoj fotografij, s katerima bi bilo mogoče dokazati njegovo stanje, preden so bila vrata odprta, otežili dokazno breme Komisije. Tudi če predpostavimo, da je obstoj teh okoliščin dovolj dokazan, bo treba preučiti, ali je mogoče z dokazi, ki jih je predložila Komisija, pravno zadostno dokazati ugotovitev poškodbe pečata v smislu člena 23(1)(e) Uredbe št. 1/2003, če ob tem upoštevamo trditve tožeče stranke glede navedenih okoliščin. To bo preučeno med analizo tretjega, četrtega in petega tožbenega razloga.

64 Iz vsega navedenega izhaja, da je treba prvi tožbeni razlog zavrniti.

Drugi tožbeni razlog: kršitev „načela preiskovalnega postopka“

Trditve strank

65 Tožeča stranka opozarja, da mora Komisija v skladu s sodbama Sodišča z dne 13. julija 1966 v združenih zadevah Consten in Grundig proti Komisiji (56/64 in 58/64, Recueil, str. 429) ter z dne 21. novembra 1991 v zadevi Technische Universität München (C-269/90, Recueil, str. I-5469) po „načelu preiskovalnega postopka“ po uradni dolžnosti razjasniti dejstva ter skrbno in nepristransko preučiti vse upoštevne elemente v obravnavanem primeru. To „načelo“ naj bi bilo v obravnavanem primeru kršeno.

66 Prvič, Komisija bi morala odpraviti „očitno negotovost“ v zvezi s sestavo čistila Synto. Ne bi se smela zadovoljiti s trditvijo, da ne ve, katero sredstvo je inštitut uporabil pri svojih izvedenskih mnenjih (točka 85 obrazložitve izpodbijane odločbe). V izvedenskem mnenju inštituta II naj bi bilo dokazano, da sredstvo Synto vsebuje 2-(2-butoksietoksi)etanol. Ta sestavina naj bi bila agresivna do precej organskih spojin. Nasprotno, gospod Kr. naj ne bi analiziral sestave čistila Synto, ampak naj bi menil, da je „vodna površinsko aktivna raztopina, ki vsebuje elemente 2-butoksietanola in 2-propanola (izopropilni alkohol)“. Taka spojina naj bi učinkovala le podobno kot alkohol, medtem ko naj bi spojina, ki jo je analiziral inštitut, učinkovala tudi enako kot eter in naj bi zato imela dodaten topilni učinek, zlasti na lepila in sledove flomastrov. Komisija bi morala na podlagi rezultatov iz izvedenskih mnenj inštituta opraviti dodatne analize sestave čistila Synto. Tega ne bi smela opustiti le zato, ker naj se edina različica čistila Synto, ki je večinoma anhidridna (v nadaljevanju: Synto Forte), po navedbah proizvajalca ne bi prodajala v litrskih steklenicah, ki jih je uporabljalo čistilno podjetje (točka 85 obrazložitve izpodbijane odločbe). Nemogoče naj bi bilo izključiti možnost, da so navedbe proizvajalca napačne in/ali da se je pakiranje čistila Synto pozneje spremenilo.

67 Komisija naj ne bi upoštevala niti dejstva, da je čistilno podjetje sredstvo, ki ga je za čiščenje uporabljalo prej (Synto Forte), nadomestilo s čistilom Synto malo pred pregledom, o čemer naj bi jo tožeča stranka obvestila v odgovoru na zahtevo za informacije z dne 19. oktobra 2007. Zato naj ne bi bilo mogoče izključiti možnosti, da je imelo čistilno podjetje še vedno v lasti tudi ostanke čistila Synto Forte. Komisija bi lahko preprosto analizirala uporabljeno čistilo, saj naj bi ji tožeča stranka ponudila, da ji lahko pošlje del vsebine, ki je ostala v steklenici.

68 Drugič, Komisija naj bi kršila obveznost preiskave, ker ni preiskala domnevnih možnosti, da bi lahko kateri od imetnikov ključev omogočil dostop do prostora G.505 tretjim osebam in da bi lahko kdo drugače vstopil v prostor. Komisija naj v točkah 98 in 100 obrazložitve izpodbijane odločbe ne bi upoštevala dejstva, da vrata zadevnega prostora niso bila le zapečatena, ampak tudi zaklenjena, s čimer naj bi se preprečil kakršen koli neželen vstop. Zaprisežene izjave imetnikov ključev naj bi pokazale, da vrata zadevnega prostora v obravnavani noči niso bila niti odklenjena niti odprta. Tožeča stranka predlaga, naj se to dokaže z zaslišanjem zadevnih oseb kot prič v skladu s členom 65(c) Poslovnika.

69 Tožeča stranka glede trditve Komisije, da bi lahko imetniki ključev dali ključ prostora G.505 tudi drugim osebam (točka 98 obrazložitve izpodbijane odločbe), meni, da bi morala Komisija v skladu z obveznostjo, da se dejstva popolnoma razjasnijo, zahtevati, da se zaprisežene izjave dopolnijo, ali sama opraviti preiskavo o tem, kje so bili ključi.

70 Prav tako meni, da bi morala Komisija, ker je trdila, da na podlagi zapriseženih izjav ni mogoče izključiti možnosti, da „so bila vrata odprta z drugimi sredstvi“ (točka 98 obrazložitve izpodbijane odločbe), opraviti preiskave ključavnice vrat prostora G.505, da bi tako dokazala morebitni vlom ali poskus kakršnega koli drugega posega. Z analizo površine vrat bi bilo mogoče ugotoviti, da vrata niso mogla biti odprta z drugimi sredstvi.

71 Tožeča stranka dodaja, da si ni mogoče predstavljati, da bi namerno spodbudila katerega od imetnikov ključev, naj poškoduje sporni pečat in/ali odpre vrata. Glede tega meni, da bi se taka morebitna tretja oseba z lažno zapriseženo izjavo po nemškem pravu izpostavila kazenski sankciji in morebitnemu plačilu visoke odškodnine.

72 Tretjič, Komisija naj bi kršila „načelo preiskovalnega postopka“ s samo sestavo šestega vprašanja vprašalnika za preiskovalce, s čimer naj bi ovirala reprodukcijo lastnih ugotovitev preiskovalcev ali naj bi vplivala nanjo.

73 Komisija trdi, da je treba ta tožbeni razlog zavrniti, ker tožeča stranka navaja le splošne trditve, ne da bi dokazala, kako bi lahko njeni očitki vplivali na zakonitost izpodbijane odločbe. Podredno izpodbija trditve tožeče stranke.

Presoja Splošnega sodišča

74 Kot je bilo navedeno v točkah 48 in 49 zgoraj, mora na področju konkurenčnega prava Komisija dokazati kršitve, ki jih ugotovi, in predložiti dokaze, s katerimi lahko pravno zadostno dokaže obstoj okoliščin, ki pomenijo kršitev. Zato mora zbrati dovolj natančne in skladne dokaze za utemeljitev trdnega prepričanja, da je bila zatrjevana kršitev storjena.

75 Treba je še opozoriti, da mora Komisija po načelu dobrega vodenja upravnega postopka s sredstvi, ki so ji na voljo, prispevati k razjasnitvi pravno upoštevnega dejanskega stanja (zgoraj v točki 65 navedena sodba Consten in Grundig proti Komisiji, točka 501).

76 Med jamstvi, podeljenimi s pravnim redom Skupnosti, je med drugim obveznost pristojne institucije, da skrbno in nepristransko preveri vse upoštevne elemente obravnavanega primera (glej v tem smislu zgoraj v točki 65 navedeno sodbo Technische Universität München, točka 14, ter sodbo Splošnega sodišča z dne 18. septembra 1995 v zadevi Nölle proti Svetu in Komisiji, T-167/94, Recueil, str. II-2589, točka 73).

77 Glede tega je najprej treba ugotoviti, da želi tožeča stranka s tem tožbenim razlogom dokazati, da Komisija ni preučila upoštevnih elementov obravnavanega primera, zlasti ker ni odpravila negotovosti glede sestave čistila Synto in ni dovolj preiskala morebitnega dostopa do prostora G.505. Take pomanjkljivosti pa bi lahko – če bi se zaradi njih zmanjšala dokazna vrednost dokazov, na katere se je sklicevala Komisija v izpodbijani odločbi – vplivale na zakonitost te odločbe.

78 Na prvem mestu, kar zadeva trditev tožeče stranke, da je Komisija dopustila negotovost glede sestave čistila, ki je bilo uporabljeno 30. maja 2006, je treba opozoriti, prvič, da se Komisija v točki 85 obrazložitve izpodbijane odločbe v nasprotju s trditvami tožeče stranke ni zadovoljila zgolj s trditvijo, da ne ve, katero sredstvo je uporabil inštitut pri svojih poskusih. Komisija je v tej točki obrazložitve po eni strani trdila, da iz poročil Kr. I in Kr. II izhaja, da učinek čistila Synto na površino spornega pečata ni mogel vplivati na njegovo delovanje. Po drugi strani pa je zavrnila trditev tožeče stranke, da gospod Kr. pri svojih poskusih ni uporabil originalnega čistila.

79 Najprej je namreč navedla, da ji je čistilno podjetje samo poslalo popolnoma enako čistilo, kot ga je uporabilo v prostorih tožeče stranke v noči z 29. na 30. maj 2006, in da je bilo med serijo poskusov uporabljeno le to čistilo. Dalje, treba je ugotoviti, da Komisija s trditvijo iz točke 85 obrazložitve izpodbijane odločbe, da ni vedela, katero sredstvo je uporabil inštitut za svoje poskuse, odgovarja na trditev tožeče stranke, da je inštitut preizkušal sredstvo, ki mu ga je poslala tožeča stranka, in ugotovil, da je to anhidridno topilo, katerega glavna sestavina je 2-(2-butoksietoksi)etanol. Vendar se na podlagi proizvajalčevih navedb sredstvo Synto Forte, edina večinoma anhidridna različica čistila Synto, ne prodaja v litrskih steklenicah, ki naj bi bile uporabljene za čiščenje vrat prostora G.505, in se ne uporablja kot čistilo, temveč kot sredstvo za odstranjevanje madežev.

80 Drugič, Komisiji ni bilo treba analizirati sestave čistila Synto, saj je za izvedbo poskusov uporabila čistilo Synto, ki ga je na vratih prostora G.505 uporabilo čistilno podjetje in ji ga je tudi neposredno poslalo, česar tožeča stranka, ko ji je bilo na zaslišanju postavljeno vprašanje v zvezi s tem, ni izpodbijala. Poleg tega iz dopisa z dne 5. septembra 2006, ki ga je čistilno podjetje naslovilo na Komisijo, in zlasti iz odgovora tega podjetja na drugo vprašanje Komisije izhaja, da je bilo za čiščenje vrat zadevnega prostora dejansko uporabljeno čistilo Synto. Nazadnje, na varnostnem listu čistila Synto ni omenjeno, da bi vsebovalo 2-(2-butoksietoksi)etanol.

81 Tretjič, tožeča stranka ne izpodbija ugotovitve, da se po navedbah s spletnega mesta proizvajalca sredstvo Synto Forte ne prodaja v litrskih steklenicah, ki jih je uporabilo čistilno podjetje. Glede tega trditve tožeče stranke, da ni mogoče izključiti možnosti, da so navedbe proizvajalca napačne ali da je bilo pakiranje zatem spremenjeno, niso prepričljive, vsekakor pa niso dokazane.

82 Četrtič, zavrniti je treba tudi trditve tožeče stranke, da ni mogoče izključiti možnosti, da je čistilno podjetje še vedno imelo ostanke agresivnejše različice čistila Synto, ki naj bi jo domnevno uporabljalo prej. Tožeča stranka namreč po eni strani ni pojasnila, zakaj naj bi bila za čiščenje vrat njenih prostorov uporabljena ta različica, ki bolj škoduje lesenim površinam. Po drugi strani iz točke 85 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je samo čistilno podjetje Komisiji dostavilo popolnoma enako čistilo, kot je bilo uporabljeno v prostorih tožeče stranke 30. maja 2006, zato je bilo med številnimi serijami poskusov uporabljeno le to čistilo. Tožeča stranka te trditve ne izpodbija.

83 Ker je bilo čistilo, ki ga je pooblaščeni izvedenec Komisije uporabil med poskusi, popolnoma enako čistilu, ki ga je uporabilo čistilno podjetje v noči z 29. na 30. maj 2006, Komisija ni imela nobenega razloga za to, da bi analizirala njegovo sestavo.

84 Na drugem mestu tožeča stranka trdi, da je Komisija kršila „načelo preiskovalnega postopka“, ker ni preiskala možnosti, da bi lahko kateri od imetnikov ključev omogočil dostop do prostora G.505 tretjim osebam, in možnosti, da bi kdo drugače vstopil v ta prostor.

85 Komisija lahko na podlagi člena 23(1)(e) Uredbe št. 1/2003 naloži globe, če so bili naklepno ali iz malomarnosti „[poškodovani] pečat[i], ki so jih […] namestili uradniki ali druge spremljevalne osebe, ki jih je pooblastila Komisija“. Komisija mora torej na podlagi te določbe dokazati, da je bil pečat poškodovan. Ni pa ji treba dokazati, da je kdo dejansko vstopil v zapečateni prostor ali da se je kdo dotikal dokumentov, ki so bili tam shranjeni. V obravnavanem primeru iz točk od 74 do 76 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je Komisija dejansko menila, da je bil sporni pečat poškodovan. Glede tega je zlasti navedla (točka 74 obrazložitve izpodbijane odločbe), da je bilo mogoče iz „stanja pečata 30. maja 2006 zjutraj sklepati, da je bil ta ponoči odstranjen z vrat pisarne in so bila ta vrata v tem času torej morda odprta“. Glede na zgoraj navedeno ni mogoče upoštevati trditev tožeče stranke, ki naj bi bile dokazane z zapriseženimi izjavami imetnikov ključev, da vrata zadevnega prostora v obravnavani noči niso bila niti odklenjena niti odprta.

86 Kot opozarja Komisija, zaprisežene izjave imetnikov ključev, pridobljene med 2. septembrom in 22. decembrom 2007, to je skoraj poldrugo leto po nastanku dejstev, nikakor ne morejo spremeniti njenega sklepa iz izpodbijane odločbe, da je bil pečat poškodovan, saj bi – kot izhaja iz odgovorov tožeče stranke na zahtevo za informacije – lahko imele dostop do ključa, s katerim je bilo mogoče odkleniti vrata prostora G.505, še druge osebe. Komisiji torej ni bilo treba preiskati domnevne možnosti, da bi kateri od imetnikov ključev omogočil dostop do prostora G.505 tretjim osebam ali da bi kdo drugače vstopil v ta prostor.

87 Na tretjem mestu tožeča stranka trdi, da je Komisija kršila „načelo preiskovalnega postopka“ s samo sestavo šestega vprašanja vprašalnika za preiskovalce, s čimer naj bi ovirala reprodukcijo lastnih ugotovitev preiskovalcev ali naj bi vplivala nanjo.

88 Tako trditev je treba zavrniti. Namen tega vprašanja je bil namreč člane ekipe za preiskovanje povprašati o znakih, ki so kazali na poškodbo pečata, in sicer zlasti ob upoštevanju ugotovitev iz zapisnika o poškodbi pečata, to je napisih „VOID“, ki so bili izpisani na celotni površini spornega pečata, ter lepilu okrog njega in na njegovi hrbtni strani. Torej s sestavo vprašalnika ni bila ovirana reprodukcija lastnih ugotovitev preiskovalcev.

89 Poleg tega je iz odgovorov, ki so jih preiskovalci vnesli v zadevni vprašalnik, razvidno, da so v odgovoru na šesto vprašanje dejansko navedli elemente, ki se jih je glede tega spomnil vsak od njih. Tako je na primer gospod Kl. izjavil, da je takoj dobil vtis, „da je bil pečat od namestitve spremenjen, [in je] zapisal stališča, na podlagi katerih je bilo mogoče sklepati o tem in ki jih je priložil zapisniku o poškodbi pečata“. Gospod Ko. je izjavil, da je „opazil, da je bil pečat ,premeščen‘ in je bil viden napis ,VOID‘“, ni pa „pogledal hrbtne strani pečata“. Gospod L. je navedel, da je „naslednji dan sam preveril stanje pečata“ in ugotovil, da je bil ta „premeščen za približno 2 mm“, ni bil pa „posebej pozoren na to, ali je na pečatu izpisan napis ,VOID‘“. Gospod N. je prav tako navedel, da se „dobro spominja, da je bil na celotni površini pečata viden napis ,VOID‘, saj je to sam opazil“, in da se je zdelo, da „poškodbo pečata dokazujejo tudi ostanki lepila na vratih v neposredni bližini njegovih robov“. Nazadnje, gospod M. je navedel, da je „opis iz zapisnika točen“ in da bi sam „dodal še konkretnejšo točko (b), in sicer: ostanki lepila na dveh robovih pečata; šlo je za od 1- do 2-milimetrske izseke napisa ,VOID‘“.

90 Torej je treba drugi tožbeni razlog zavrniti.

Tretji tožbeni razlog: domnevno napačna predpostavka, da je bil pečat pravilno nameščen

Trditve strank

91 Tožeča stranka trdi, da je Komisija v točki 5 obrazložitve izpodbijane odločbe neupravičeno trdila, da je dokazano, da je bil sporni pečat ob namestitvi na prostor G.505 29. maja 2006 nedotaknjen ter da je bil popolnoma prilepljen na vrata in podboj, ko je ekipa za preiskovanje okrog 19.30 zapustila prizorišče.

92 Prvič, pravilna namestitev spornega pečata se izpodbija. Tožeča stranka naj bi to, da je bil sporni pečat popolnoma prilepljen na zadevno podlago, izpodbijala že v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Iz vsebine spisa naj bi bilo mogoče kvečjemu sklepati, da je bil sporni pečat po površnem vtisu preiskovalcev, navzočih med njegovim nameščanjem, prilepljen na površino zadevne podlage, kar pa naj ne bi zadostovalo za utemeljitev ugotovitve glede pravilne namestitve. Tožeča stranka opozarja, da je v tehničnem listu pojasnjeno, da se taki pečati prilepijo na različne opredeljene površine, ki jih je treba prej očistiti. Vendar naj zadevna površina ne bi bila očiščena. Poleg tega naj bi bila zadevna vrata izdelana iz lakiranih zvočnoizolacijskih plošč in podboja iz eloksiranega aluminija, ta materiala pa naj ne bi bila navedena v tehničnem listu.

93 Dokazano naj ne bi bilo niti, da je bil sporni pečat odlepljen z zaščitne folije v skladu z navodili proizvajalca. Celo družba 3M naj bi dopuščala možnost predhodne poškodbe zaradi nepravilnega ravnanja (točka 60 obrazložitve izpodbijane odločbe). Iz izvedenskega mnenja inštituta III naj bi izhajalo, da ni nujno, da se pri namestitvi pečata, ki se ne sklada z navodili proizvajalca, na njem takoj prikažejo napisi „VOID“. Zato naj bi bila trditev, da bi osebe, navzoče pri nameščanju spornega pečata, takoj opazile kakršen koli znak, da ta ni dovolj prilepljen (točka 54 obrazložitve izpodbijane odločbe), brezpredmetna. Tožeča stranka izpodbija še trditve, da je bil sporni pečat pravilno odstranjen z zaščitne folije, da ga je bilo mogoče brez težav pritrditi, da je bil dobro prilepljen na vrata prostora G.505 in njihov podboj, pri čemer naj bi ostal nedotaknjen in brez vidnih napisov „VOID“, ter da so si ga nekateri preiskovalci pazljivo ogledali. Tega naj ne bi mogla preveriti, Komisija pa naj ne bi v zvezi s tem predložila nobenega dokaza. Glede tega dodaja, da si izjave preiskovalcev glede poteka nameščanja spornega pečata nasprotujejo.

94 Kar zadeva trditve iz točke 56 obrazložitve izpodbijane odločbe, tožeča stranka trdi, da ni verjetno, da bi proizvajalec navedel tako podrobna navodila glede ravnanja z izdelkom, če bi bila ta odveč. Poleg tega naj družba 3M kot proizvajalka ne bi bila zainteresirana za to, da bi vzbudila dvom o zanesljivosti svojega izdelka. Zato naj Komisija ne bi mogla z zadostno gotovostjo ugotoviti, da je bil sporni pečat „nedotaknjen“ ter da je bil „popolnoma prilepljen na vrata prostora G.505 in podboj“ (točka 5 obrazložitve izpodbijane odločbe).

95 Drugič, dejstvo, da je predstavnik tožeče stranke 29. maja 2006 podpisal zapisnik o namestitvi pečata, naj bi dokazovalo le to, da je bil ta nameščen uradno, ne pa tudi tega, da je bil nameščen pravilno, saj naj tožeča stranka ne bi mogla takoj ugotoviti predhodnih poškodb ali napak pri njegovi uporabi.

96 Tretjič, v nasprotju s trditvami Komisije naj ne bi bilo mogoče upoštevati niti domnevnih izkušenj Komisije niti poskusov gospoda Kr. Le na podlagi tega, da naj z drugimi pečati iz iste serije, ki so se uporabljali od leta 2004, ne bi bilo nobenih težav niti z oprijemom niti z „lažnimi pozitivnimi reakcijami“ (točka 55 obrazložitve izpodbijane odločbe), naj ne bi bilo mogoče sklepati, da je taka reakcija izključena ali neverjetna. Gospod Kr. naj bi tudi sam priznal, da na podlagi njegovih analiz ni mogoče opredeliti, koliko je mogoče njegova stališča posplošiti. Toda rezultate analiz, ki jih je opravil gospod Kr., bi bilo treba „statistično potrditi“.

97 Četrtič, brezpredmetna naj bi bila tudi trditev Komisije, da bi pečati ob uporabi na običajnih pisarniških vratih iz (lakiranega) aluminija verjetno delovali pravilno (točka 56 obrazložitve izpodbijane odločbe), saj naj ne bi bilo nikoli ugotovljeno, da so vrata prostora G.505 izdelana iz aluminija. Niti podboj zadevnih vrat naj ne bi bil izdelan iz lakiranega aluminija, temveč iz eloksiranega aluminija, kar pomeni, da je bil prekrit z zaščitno oksidirano plastjo kot zaščito pred korozijo.

98 Komisija predlaga, naj se ta tožbeni razlog zavrne.

Presoja Splošnega sodišča

99 Ni sporno, da je bil 29. maja 2006 okrog 19.15 prostor G.505 zapečaten z uradnim pečatom Komisije. Toda tožeča stranka trdi, da ni dokazano, da je bil zadevni pečat nameščen pravilno. Glede tega trdi, da je mogoče iz površnega vtisa preiskovalcev, navzočih med nameščanjem spornega pečata, sklepati le, da je bil ta prilepljen na površino zadevne podlage. Vendar naj ne bi bilo mogoče dovolj gotovo trditi, da je bil sporni pečat 29. maja 2006 zvečer nedotaknjen ter trdno prilepljen na vrata prostora G.505 in njihov podboj.

100 Treba je opozoriti, da je Komisija v izpodbijani odločbi ugotovila, da je „pritrditev pečata potekala pravilno“, da je bil „pečat popolnoma prilepljen na podlago, sestavljeno iz vrat in podboja, ter [da] po namestitvi na rumeni in modri površini ni bil viden noben znak ,VOID‘“ (točka 50 obrazložitve izpodbijane odločbe).

101 Zato se je v izpodbijani odločbi (točke 5, 50 in 51 obrazložitve izpodbijane odločbe) opirala na zapisnik o namestitvi pečata in odgovore šestih preiskovalcev, navzočih pri nameščanju spornega pečata, na tretje vprašanje vprašalnika za preiskovalce.

102 Na prvem mestu je torej treba preučiti, ali dokazi, navedeni v izpodbijani odločbi, zadostujejo za sklep, da je bil sporni pečat nameščen pravilno.

103 Prvič, treba je ugotoviti, da je v zapisniku o namestitvi pečata eni strani navedeno, da je bil 29. maja 2006 ob 19.15 na prostor G.505 v skladu s členom 20(2)(d) Uredbe št. 1/2003 nameščen pečat, po drugi strani pa je bilo v njem zapisano, da je bil gospod P., predstavnik tožeče stranke, obveščen o določbah člena 20(2)(d) in člena 23(1)(e) Uredbe št. 1/2003 ter možnosti, da se v skladu s členom 23(1)(e) zadevne uredbe naloži globa, če se pečati naklepno ali iz malomarnosti poškodujejo. Zapisnik so podpisali gospod Kl., uradnik Komisije in vodja ekipe za preiskovanje, gospod J., uslužbenec Bundeskartellamt, in gospod P., predstavnik tožeče stranke.

104 V nasprotju s trditvami tožeče stranke je zapisnik o namestitvi pečata zadosten dokaz za to, da je bil sporni pečat nameščen pravilno. Zadevni zapisnik namreč dokazuje, da je bil pečat nameščen „v skladu s členom 20(2)(d) Uredbe št. 1/2003“, kar je predstavnik tožeče stranke potrdil s podpisom, potem ko je bil obveščen o upoštevnih določbah. Le pravilno namestitev pečata je namreč mogoče obravnavati, kot da se sklada s členom 20(2)(d) Uredbe št. 1/2003.

105 Vsekakor je mogoče predpostaviti, da bi tožeča stranka – če bi 29. maja 2006 zvečer ugotovila, da sporni pečat ni bil nameščen pravilno ali da so se na njem pokazali znaki „VOID“ – o tem takoj predložila stališča, saj je bila dobro seznanjena s pomenom takih znakov (glej tudi točko 51 obrazložitve izpodbijane odločbe). Kot je poleg tega opozorila Komisija, je varnostna služba tožeče stranke potrdila, da ni bila na spornem pečatu ob preverjanju med dvema obhodoma v poslopju G več ur po njegovi namestitvi opažena nobena sprememba. Zato je treba trditev tožeče stranke, da bi se lahko napisi „VOID“ pokazali šele pozneje, ker bi bil lahko sporni pečat zaradi nepravilnega ravnanja predhodno poškodovan, zavrniti.

106 Drugič, treba je ugotoviti, da odgovori šestih preiskovalcev Komisije in Bundeskartellamt, ki so bili navzoči med nameščanjem pečata in na katere se Komisija sklicuje v točkah 5 in 50 obrazložitve izpodbijane odločbe, potrjujejo, da je bil sporni pečat nameščen pravilno.

107 Tako je gospod Kl., uradnik Komisije in vodja ekipe za preiskovanje, potrdil, da je „popolnoma prepričan, da je bil pečat nedotaknjen [… in da se je o tem] sam posebej pozorno prepričal“. Dodal je, da je bil sporni pečat „trdno prilepljen na vrata in podboj ter [da] ni bil viden noben napis ,VOID‘“.

108 Podobno je gospod L., uradnik Komisije, izjavil, da je „prepričan, da je bil pečat nedotaknjen, ko [so preiskovalci] zapustili poslopje, [in da so si] še enkrat dobro ogledali pečat in preverili, ali je pravilno nameščen“

109 Tudi gospa W., uradnica Komisije, je potrdila, da je bil pečat „gotovo pravilno prilepljen na vrata, [da] je bila namestitev pravilno izvedena [… in da] se je zdel pečat ,normalen‘“. Dodala je, da je bil sporni pečat „pravilno nameščen na vrata, [da je bil] normalne temno modre in rumene barve [ter da ni bil] viden noben napis ,VOID‘“.

110 Gospod N., uslužbenec Bundeskartellamt, je pojasnil, da je „sam ugotovil, da je bil pečat nedotaknjen, ko je ekipa za preiskovanje zapustila poslopje, [… in da si ga je] pozorno ogledal“.

111 Gospod M., uslužbenec Bundeskartellamt, je izjavil, da se je, „potem ko je gospod [Kl.] namestil pečat, več uradnikov, med drugim tudi [on], prepričalo, da je ta nameščen pravilno“. Dodal je, da je bil pečat, „ko je ekipa za preiskovanje, vključno z uradniki Bundeskartellamt, zapustila hodnik, na katerem je prostor, ki je bil zapečaten, nedotaknjen“. Potrdil je, da je to „ugotovil de visu“.

112 In še nazadnje, gospod B., uslužbenec Bundeskartellamt, je potrdil, da so se „gospod [Kl.] in drugi člani ekipe, med drugim tudi [on], prepričali, da je pečat pravilno nameščen, [ter da je] sam ugotovil, da je bil pečat nedotaknjen, ko je ekipa za preiskovanje zapustila poslopje“.

113 Tretjič, treba je ugotoviti, da z odgovori štirih drugih preiskovalcev, ki so sodelovali pri pregledih v prostorih tožeče stranke, na tretje vprašanje vprašalnika Komisije ni mogoče izpodbijati dokazne vrednosti zgoraj navedenih dokazov. Eden od preiskovalcev je namreč navedel, da ni sodeloval pri nameščanju pečata, medtem ko so preostali trije navedli še druge znake, na podlagi katerih je mogoče sklepati, da je bil sporni pečat nameščen pravilno, in so torej potrdili vsebino dokazov, na katere se je sklicevala Komisija v izpodbijani odločbi.

114 Tako je gospod K. izjavil, da je bil pečat, „ko [ga je] zadnjič videl, nedotaknjen“. Tudi gospod Me. je potrdil, da „[se je] vsaj mimogrede prepričal, da je pečat nedotaknjen“. In še nazadnje, gospod J. je navedel, da je bil, „kolikor se spominja[…], sporni pečat, ko je ekipa za preiskovanje 29. maja 2006 zapustila to krilo poslopja, nedotaknjen“.

115 Iz navedenega izhaja, da je mogoče na podlagi dokazov, na katere se je sklicevala Komisija v izpodbijani odločbi, ugotoviti, da je bil sporni pečat 29. maja 2006 nameščen pravilno, da je bil torej prilepljen na vrata prostora G.505 in njihov podboj ter da je bil nedotaknjen v smislu, da na njem, ko je ekipa za preiskovanje zapustila prostore tožeče stranke, ni bilo vidnih napisov „VOID“.

116 Na drugem mestu je treba preučiti, ali je mogoče z okoliščinami, na katere se sklicuje tožeča stranka, izpodbijati dokazno vrednost zgoraj navedenih dokazov. Tožeča stranka zato navaja, prvič, da vrata prostora G.505 in njihov podboj pred namestitvijo spornega pečata niso bili očiščeni, drugič, da materiala, iz katerih so bila izdelana zadevna vrata in njihov podboj, nista navedena na tehničnem listu, ter tretjič, da ni dokazano, da je bil sporni pečat odlepljen z zaščitne folije v skladu z navodili proizvajalca.

117 Prvič, treba je ugotoviti, da je Komisija v izpodbijani odločbi pojasnila, da so se njeni predstavniki in predstavniki Bundeskartellamt „prepričali, da je podlaga čista, zato zadevnih vrat in podboja ni bilo treba še posebej očistiti“ (točka 49 obrazložitve izpodbijane odločbe).

118 Čeprav tehnični list res vsebuje nasvet, naj se površina zadevne podlage pred namestitvijo pečata očisti, se to priporočilo navezuje na dejstvo, da bi lahko umazana površina vplivala na lepilno moč pečata in se zato ob poškodbi pečata morda ne bi prikazali znaki „VOID“. V tehničnem listu je namreč izrecno navedeno, da „vsak delec, s katerim je onesnažena površina, negativno vpliva na oprijem [pečata] in sporočilo o njegovem uničenju“. Proizvajalka pečatov družba 3M je med drugim izrecno potrdila, da se priporočilo glede predhodnega čiščenja površine zadevnih podlag nanaša zlasti na primere, ko je taka površina zamazana z oljem ali maščobo. Po navedbah proizvajalca nima prah, ki je običajno prisoten v pisarni, nobenega vpliva na delovanje pečatov.

119 Tožeča stranka, ki nosi dokazno breme okoliščin, na katere se sklicuje, ni dokazala, da je bila površina vrat prostora G.505 in njihovega podboja 29. maja 2006 prekrita še z drugimi kontaminanti razen prahu, ki je običajno prisoten v pisarni. Poleg tega ni dokazala, da bi bilo 29. maja 2006 zvečer stanje površine zadevnih vrat in podboja tako, da bi običajno lahko vplivalo na delovanje spornega pečata. Nasprotno, verjetneje se zdi, da je čistilno podjetje vrata prostora G.505 redno čistilo. V takih okoliščinah je treba prvo trditev tožeče stranke zavrniti.

120 Drugič, kar zadeva trditve tožeče stranke glede materialov, iz katerih so izdelana vrata prostora G.505 in njihov podboj, je treba ugotoviti, da je Komisija v točki 56 obrazložitve izpodbijane odločbe navedla, da „bi pečati ob uporabi na običajnih pisarniških vratih iz (lakiranega) aluminija verjetno delovali pravilno“. Komisija je še pojasnila, da „so to jasno potrdile analize pečatov in njihovega oprijema na dejanski podlagi, ki jih je na kraju samem in v laboratoriju [zanjo] opravil pooblaščeni izvedenec“.

121 Tožeča stranka trdi, da podboj zadevnih vrat ni izdelan iz lakiranega, ampak eloksiranega aluminija. Toda čeprav bi morala elemente, na katere se sklicuje, dokazati, ni navedla nobenega elementa, na podlagi katerega bi bilo mogoče sklepati, da bi lahko dejstvo, da je podboj vrat izdelan iz eloksiranega, in ne lakiranega aluminija, kakor koli vplivalo na delovanje spornega pečata.

122 Vsekakor je družba 3M v odgovoru na zahtevo Komisije za informacije navedla, da je lepilo, ki se uporablja za take pečate, primerno za skoraj vse podlage, zato seznam mogočih podlag iz tehničnega lista (nerjaveče jeklo, akrilonitril-butadien-stiren (ABS), polipropilen, barvana kovina, poliester, polietilen visoke gostote (HDPE), najlon, steklo, polikarbonat) ni izčrpen, ampak je njegov namen le približno nakazati, na katerih podlagah bi bilo izdelek mogoče uporabiti. Družba 3M je še navedla, da tak pečat deluje pravilno na vratih iz aluminija in lakiranega aluminija, ter pri tem pojasnila, da se napisi „VOID“, če pečat ne bi bil dovolj pritrjen na podlago, ne bi mogli izpisati, kar pa se v tem primeru ni zgodilo. Te trditve potrjujejo tudi stališča iz poročila Kr. I in stališča gospoda Kr. z dne 9. julija 2008. V takih okoliščinah je treba drugo trditev tožeče stranke zavrniti.

123 Tretjič, kar zadeva trditev, da ni dokazano, da je bil sporni pečat z zaščitne folije odlepljen v skladu z navodili proizvajalca, zadostuje ugotovitev, da tožeča stranka ni navedla nobenega indica, ki bi kazal na resničnost zatrjevane okoliščine, zato je treba to trditev zavrniti. Po navedbah družbe 3M bi se zaradi morebitne poškodbe izdelka med odlepljanjem z zaščitne folije vsekakor izpisali napisi „VOID“, še preden bi bil pečat nameščen na podlago, pri čemer je poznejša „lažna pozitivna reakcija“ izključena. Možnost, da bi bil lahko pojav napisov „VOID“ povezan s hitrostjo, s katero se sporni pečat loči od zaščitne folije, ali da bi se ti napisi lahko pojavili šele čez čas, je bila zavrnjena tudi v poročilu Kr. I. V takih okoliščinah je treba zavrniti tudi tretjo trditev tožeče stranke.

124 Iz vsega navedenega izhaja, da tretjega tožbenega razloga ni mogoče sprejeti.

Četrti tožbeni razlog: domnevno napačna predpostavka o „očitnem stanju“ spornega pečata na dan po pregledu

Trditve strank

125 Tožeča stranka trdi, da je Komisija v izpodbijani odločbi (točke 9, 24, 55, 61 in 75 obrazložitve izpodbijane odločbe) neupravičeno menila, da so bili 30. maja 2006 na celotni površini spornega pečata vidni napisi „VOID“.

126 Prvič, po opažanjih predstavnikov tožeče stranke naj bi bili napisi „VOID“ le zelo slabo vidni, vsekakor pa ne na celi površini spornega pečata. Tudi eden od uradnikov Bundeskartellamt naj bi v odgovoru na vprašalnik Komisije navedel, da „je bil znak ,VOID‘ ponekod slabo viden skozi papir“. Člani ekipe za preiskovanje in predstavniki tožeče stranke naj bi najprej dvomili, da je bil sporni pečat spremenjen. Tožeča stranka glede tega predlaga, naj se v skladu s členom 65(c) Poslovnika kot priča zasliši njen odvetnik.

127 Dejstvo, da so želeli preiskovalci primerjati stanje spornega pečata s stanjem pečatov, nameščenih v drugih delih poslopja (točka 76 obrazložitve izpodbijane odločbe), naj bi potrjevalo, da napisi „VOID“ nikakor niso bili jasno vidni na celotni površini spornega pečata. Glede tega naj nikakor ne bi bilo mogoče govoriti o popolnoma usklajenih opažanjih navzočih uradnikov. Poleg tega naj bi bile nekatere izjave preiskovalcev v nasprotju z zapisnikom o poškodbi pečata.

128 Drugič, Komisija naj bi se neupravičeno opirala na fotografije dela, ki je ostal prilepljen na podboju vrat prostora G.505, saj naj bi bile te posnete z mobilnim telefonom šele 30. maja 2006 popoldne. Glede tega naj bi bila trditev Komisije, da je vodja ekipe za preiskovanje 30. maja 2006 zjutraj odprl vrata prostora G.505, ne da bi še bolj poškodoval sporni pečat (točka 10 obrazložitve izpodbijane odločbe), napačna. Ker je bil sporni pečat odlepljen z vrat, je bila nedvomno poškodovana njegova lepilna površina. Ker naj bi se pregled ob 9.30 intenzivno nadaljeval in naj bi se vrata prostora G.505 zato redno odpirala in zapirala, naj bi bil sporni pečat večkrat odlepljen in spet nameščen. Zaradi obremenitev, ki sta jih povzročila napetost in strig, naj bi se sporni pečat nujno nekoliko premaknil, zato naj bi se prikazali napisi „VOID“. Poleg tega naj sporni pečat, ko se je pregled nadaljeval, ne bi bil več pod stalnim nadzorom, zato naj bi bilo nemogoče izključiti možnost, da se ga je kdo kako drugače dotikal ali manipuliral z njim.

129 V tem okviru naj bi bilo protislovno, da je Komisija po eni strani menila, da je mogoče le na podlagi pojava napisov „VOID“ šteti, da je bil pečat poškodovan, po drugi strani pa je trdila, da ne more dokončno ugotoviti poškodbe pečata, ne da bi sporni pečat še dodatno odlepila. Protislovne naj bi bile tudi izjave nekaterih preiskovalcev, ki so navedli, da so bili napisi „VOID“ vidni na celotni površini spornega pečata, vendar šele po tem, ko je bil ta odlepljen.

130 Tožeča stranka v zvezi s svojim odgovorom na 15. vprašanje v zahtevi Komisije za informacije, na katerega se ta sklicuje, poudarja, da zadeva le vidnost napisov „VOID“ na vratih prostora G.505 in njihovem podboju, potem ko so preiskovalci odprli vrata, in ne vidnosti napisov „VOID“ na spornem pečatu ob prvem opazovanju 30. maja 2006 zjutraj. Komisija naj bi z navedbo, da je bil kontrast napisov „VOID“ glede na podlago bolj ali manj izrazit in da se je zdelo, da so enake barve kot sporni pečat, zato naj bi bilo potrebno pozorno opazovanje, potrdila, da so bili napisi „VOID“ vidni le zelo slabo in po izsekih ter ne na celotni površini spornega pečata.

131 Dopolnilna izjava k zapisniku z dne 30. maja 2006 naj ne bi imela nobene dokazne moči glede stanja spornega pečata 30. maja 2006 zjutraj. Vsebovala naj ne bi nobene izjave glede tega in naj bi dopolnjevala le stališča Komisije glede stanja spornega pečata, potem ko so bila vrata prostora G.505 odprta.

132 Nazadnje, Komisija naj ne bi pojasnila, kako naj bi se napisi „VOID“ izpisali na celotnem spornem pečatu, čeprav naj del spornega pečata, prilepljen na vrata prostora G.505, nikakor ne bi bil odlepljen. Po navedbah Komisije se lahko namreč napisi „VOID“ pokažejo šele po tem, ko je pečat odlepljen (točka 75 obrazložitve izpodbijane odločbe). Hkrati je pečat skoraj nemogoče namestiti na popolnoma isto mesto, zato bi, če bi bil ta odlepljen, na njegovi hrbtni strani nujno ostali ostanki lepila (točka 74 obrazložitve izpodbijane odločbe). Vendar naj takih ostankov ne bi bilo na delu spornega pečata na strani podboja zadevnih vrat. Nasprotno, ko je bil sporni pečat dokončno odlepljen, naj bi ostali napisi „VOID“ na tem delu nedotaknjeni, na njem pa naj ne bi bilo niti ostankov lepila (točka 13 obrazložitve izpodbijane odločbe). Če po drugi strani del spornega pečata, prilepljen na podboj vrat, ne bi bil odlepljen, bi bilo nemogoče pojasniti, kako so se na njem lahko pokazali vidni napisi „VOID“. Navedba Komisije, da so bili napisi „VOID“ vidni na celotni površini spornega pečata, naj bi torej nujno pomenila, da je šlo za „lažno pozitivno reakcijo“.

133 Komisija trditve tožeče stranke izpodbija.

Presoja Splošnega sodišča

134 Treba je opozoriti, da je Komisija v izpodbijani odločbi menila, da je bilo mogoče iz „stanja pečata 30. maja 2006 zjutraj nedvoumno sklepati, da je bil ta ponoči odstranjen z vrat pisarne in so bila ta vrata v tem času torej morda odprta“ (točka 74 obrazložitve izpodbijane odločbe).

135 Zato se je v izpodbijani odločbi opirala na zapisnik o poškodbi pečata in odgovore osmih preiskovalcev, navzočih pri ugotovitvi poškodbe pečata (točke 8, 12, 75 in 76 obrazložitve izpodbijane odločbe). V točki 13 obrazložitve izpodbijane odločbe je še navedla, da notranji in zunanji predstavniki tožeče stranke, ki so bili tistega dne navzoči med pregledom, niso izpodbijali spremembe stanja spornega pečata, ampak so le odklonili podpis zapisnika o poškodbi pečata.

136 Na prvem mestu je torej treba preučiti, ali je bilo mogoče na podlagi dokazov, ki jih navaja Komisija v izpodbijani odločbi, ugotoviti, da je bil pečat poškodovan.

137 Prvič, iz točke 7 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da pri plastičnem pečatu v primerjavi s papirnatim poškodba ne pomeni, da je pečat raztrgan. Ko je plastični pečat zalepljen, ga ni mogoče več odlepiti s podlage, ne da bi bilo to vidno. Nemogoče ga je znova namestiti, ne da bi pustili sledove. Namreč, ko je pečat odstranjen, na podlagi ostane belo lepilo v obliki napisov „VOID“, velikih približno 12 Didotovih pik (približno 5 mm), ki so razporejeni po celotni površini nalepke. Odstranjeni pečat postane na teh predelih prozoren, tako da so napisi „VOID“ dobro vidni tudi na pečatu. Zlasti glede na številnost in velikost napisov „VOID“ je pečat popolnoma nemogoče namestiti na natančno isto mesto, na katerem je bil nameščen prej. Tudi v tem primeru ostanejo znaki „VOID“ dobro vidni.

138 Glede tega je treba ugotoviti, da je bilo v zapisniku o poškodbi pečata (glej točko 9 zgoraj) po eni strani navedeno, da je bil sporni pečat v celoti premaknjen za približno 2 mm po višini in širini, zato so bili na njegovi spodnji in desni strani vidni sledovi lepila, po drugi strani pa je bilo v tem zapisniku ugotovljeno, da je bil na celotni površini pečata, ki je bil sicer še vedno pritrjen na vrata prostora G.505 in njihov podboj ter ni bil raztrgan, jasno viden napis „VOID“. Torej so ugotovitve iz tega zapisnika, ki sta ga podpisala gospod Kl., uradnik Komisije in vodja ekipe za preiskovanje, ter gospod J., uslužbenec Bundeskartellamt, v nasprotju s trditvami tožeče stranke zadosten dokaz, da je bil pečat poškodovan.

139 Drugič, treba je ugotoviti, da odgovori osmih preiskovalcev, ki so bili navzoči pri ugotovitvi poškodbe pečata in na katere se je Komisija sklicevala v točki 75 obrazložitve izpodbijane odločbe, potrjujejo ta sklep.

140 Tako je gospod Kl., uradnik Komisije in vodja ekipe za preiskovanje, potrdil, da „se je takoj zdelo, da je bil pečat od namestitve spremenjen“. Navedel je, da je „zapisal stališča, na podlagi katerih je bilo mogoče to sklepati“, ki jih je „priložil zapisniku o poškodbi pečata“.

141 Prav tako je gospod Ko., uradnik Komisije, izjavil, da je „opazil, da je bil pečat ,premeščen‘ in je bil viden napis ,VOID‘“.

142 Tudi gospa W., uradnica Komisije, je potrdila, da je opazila, da „sporni pečat ni bil videti enako kot prejšnji večer“, da je bilo na celotni površini pečata mogoče prebrati napis „VOID“ ter da so bili ob robu in na hrbtni strani spornega pečata poleg napisov „VOID“ tudi 2-milimetrski ostanki lepila. Dodala je, da „pečat ni bil več enake temno modre barve kot prej, ker so bili vidni napisi ,VOID‘“.

143 Gospod N., uslužbenec Bundeskartellamt, je pojasnil, da se „dobro spominja, da je bil na celotni površini pečata viden napis ,VOID‘, zdelo pa se je, da poškodbo pečata dokazujejo tudi ostanki lepila na vratih tik ob njegovih robih“.

144 Gospod M., uslužbenec Bundeskartellamt, je izjavil, da je „opis iz zapisnika točen in bi sam dodal še konkretnejšo točko (b), in sicer: ostanki lepila na dveh robovih pečata; šlo je za od 1- do 2-milimetrske izseke napisa ,VOID‘“.

145 Podobno so ugotovili tudi gospodje Me., J. in B., uslužbenci Bundeskartellamt.

146 Iz navedenega izhaja, da so dokazi, na katere se je oprla Komisija v izpodbijani odločbi (točke 8, 9, 74 in 75 obrazložitve), omogočali sklep, da je bil sporni pečat – ker so bili 30. maja 2006 zjutraj na celotni površini pečata izpisani napisi „VOID“, tik ob njem in na hrbtni strani pa so bili ostanki lepila – v noči z 29. na 30. maj 2006 odstranjen z vrat prostora G.505 in so bila ta vrata v tem času torej morda odprta. Torej se ni treba izreči o trditvi tožeče stranke, da napisi „VOID“ na podboju sploh niso bili izbrisani in so bili „nedotaknjeni“, kar naj bi pomenilo, da so bili na delu spornega pečata na podboju vidni napisi „VOID“, čeprav naj ta ne bi bil odlepljen, kar naj bi dokazovalo „lažno pozitivno reakcijo“. Kot je opozorila Komisija, sama nikakor ni nikoli pritrdila navedbam tožeče stranke iz točke 2 njene dopolnilne izjave z dne 30. maja 2006 (glej točko 12 zgoraj). Poleg tega tožeča stranka samo s trditvijo, da „napis ,VOID‘ na podboju sploh ni bil izbrisan“, ne more dokazati obstoja „lažne pozitivne reakcije“ spornega pečata.

147 Na drugem mestu je treba preučiti, ali je mogoče z okoliščinami, na katere se sklicuje tožeča stranka, izpodbijati dokazno vrednost zgoraj navedenih dokazov. Tožeča stranka glede tega trdi, da so bili napisi „VOID“ slabo vidni, nikakor pa ne na celotni površini spornega pečata, in da se je Komisija neupravičeno opirala na fotografije dela spornega pečata, ki je ostal prilepljen na podboj vrat prostora G.505, posnete 30. maja 2006 popoldan.

148 Prvič, tožeča stranka se v podporo trditvi, da so bili napisi „VOID“ slabo vidni, pa še to le na delu spornega pečata, sklicuje na to, da naj bi eden od uradnikov Bundeskartellamt navedel, da je bil znak „VOID“ ponekod slabo viden skozi papir, člani ekipe za preiskovanje in predstavniki tožeče stranke pa naj bi najprej dvomili, da je bil sporni pečat spremenjen, kar naj bi dokazovala opravljena vizualna primerjava stanja spornega pečata s stanjem pečatov, nameščenih v drugih delih poslopja. Poleg tega naj bi bile nekatere izjave preiskovalcev v nasprotju z zapisnikom o poškodbi pečata.

149 Najprej je treba ugotoviti, da tožeča stranka ne izpodbija ugotovitve, da so bili na spornem pečatu – ali vsaj na njegovem delu – 30. maja 2006 zjutraj dejansko vidni napisi „VOID“. Ne izpodbija niti dejstva, da so bili pod pečatom in na njegovi desni strani sledovi lepila. Kot je potrdila družba 3M v odgovoru na zahtevo Komisije za informacije z dne 5. septembra 2006, napisi „VOID“ kažejo na to, da je bila nalepka premeščena. Torej je lahko Komisija v zapisniku o poškodbi pečata upravičeno menila, da je bil sporni pečat poškodovan. Kot je poleg tega navedla Komisija, ni tožeča stranka v dopolnilni izjavi k zapisniku o poškodbi pečata – čeprav so bile v njem navedene ugotovitve o pojavu napisov „VOID“ – podala nobenega stališča glede tega (točka 13 obrazložitve izpodbijane odločbe).

150 Dalje, stanje spornega pečata je bilo potrjeno z izjavami osmih preiskovalcev, ki so bili navzoči na kraju samem (glej točko 139 zgoraj). Glede tega ni mogoče upoštevati trditve tožeče stranke, da izjave nekaterih preiskovalcev nasprotujejo ugotovitvam iz zapisnika o poškodbi pečata. Tako niti izjava gospe P., da „je bil znak ,VOID‘ ponekod slabo viden skozi papir“, niti trditve gospoda L., da so bili na vratih na levi strani spornega pečata vidni kvadratni madeži, da pa ni bi bil posebej pozoren na to, ali se je na spornem pečatu izpisal znak „VOID“, ne nasprotujejo ugotovitvi, da so se na spornem pečatu pojavili napisi „VOID“, niti ni mogoče z njimi ovreči ugotovitev iz zapisnika o poškodbi pečata ali vseh izjav preostalih preiskovalcev, navedenih v točkah od 140 do 145 zgoraj.

151 Nazadnje, kar zadeva primerjavo stanja spornega pečata s stanjem pečatov, nameščenih v drugih delih poslopja, kar naj bi po mnenju tožeče stranke dokazovalo, da so preiskovalci dvomili o spremembi spornega pečata, je treba šteti – kot je pojasnila Komisija v točki 76 obrazložitve izpodbijane odločbe – da so se preiskovalci o stanju pečata upravičeno prepričali s primerjavo z drugimi pečati, saj je bil to prvi tak primer poškodbe pečata in ta ni bil raztrgan. Dejstvo, da je ekipa za preiskovanje sporni pečat primerjala s pečati, nameščenimi v drugih delih poslopja, nikakor ne more omajati ugotovitev glede fizičnega stanja spornega pečata, kot so bile navedene v zapisniku o poškodbi pečata, zato je trditev tožeče stranke brezpredmetna.

152 Drugič, kar zadeva trditev, da se je Komisija za ugotovitev stanja spornega pečata neupravičeno oprla na fotografije, posnete z mobilnim telefonom 30. maja 2006 popoldne, je treba ugotoviti, da temelji na napačni predpostavki.

153 Iz točk 74 in 75 obrazložitve izpodbijane odločbe namreč izhaja, da se je Komisija pri ugotovitvi, da je bil sporni pečat poškodovan, oprla na njegovo stanje 30. maja 2006 zjutraj in zlasti na to, da so bili na njegovi celotni površini vidni napisi „VOID“. To ugotovitev dokazuje točka 76 obrazložitve izpodbijane odločbe, v kateri je Komisija navedla, da sta vodja ekipe za preiskovanje in predstavnik Bundeskartellamt ob navzočnosti predstavnikov tožeče stranke sestavila zapisnik o poškodbi pečata. Komisija je dodala, da je stanje spornega pečata, opisano v zadevnem zapisniku, in zlasti to, da so se na velikem delu njegove površine pojavili napisi „VOID“, soglasno potrdila ekipa za preiskovanje, ki ji je bilo postavljeno vprašanje v zvezi s tem. Kot je bilo navedeno v točki 146 zgoraj, to zadostuje, da se dokaže kršitev.

154 V tem okviru se ni treba izreči o dokazni vrednosti fotografij spornega pečata, saj trditve tožeče stranke, da je Komisija zadevne fotografije posnela šele, ko so bila vrata prostora G.505 že odprta, ne morejo omajati dokazne vrednosti elementov, navedenih v točki 153 zgoraj, zato jih je treba zavrniti.

155 Torej tožeča stranka, ki nosi dokazno breme okoliščin, na katere se sklicuje, ni dokazala nepravilnosti pri ugotovitvi poškodbe pečata 30. maja 2006 zjutraj.

156 V takih okoliščinah je treba četrti tožbeni razlog tožeče stranke zavrniti.

Peti tožbeni razlog: domnevno napačna predpostavka, da je bila varnostna folija ustrezna za uradno nameščanje pečatov Komisije

Trditve strank

157 Tožeča stranka navaja, da je Komisija storila napako, ker je menila, da je varnostna folija primerna za uradno nameščanje pečatov med preiskovalnim postopkom.

158 Prvič, varnostna folija naj bi bila zasnovana tako, da se z njo dokaže, da „vsebnik ali zavarovani proizvod“ nikakor ni bil odprt. Glede tega naj bi se uporabnik varnostne folije zavedal, da v primeru njene pozitivne reakcije naknadno ne bo mogoče ugotoviti, ali je bila to le „lažna pozitivna reakcija“ ali pa je res kdo posegel v proizvod.

159 Nasprotno pa naj v postopku na podlagi Uredbe št. 1/2003 ne bi bilo primerno, da se podjetje izpostavi tveganju „lažne pozitivne reakcije“, še zlasti ob upoštevanju glob, ki jih je mogoče naložiti zaradi poškodbe pečata. Komisija bi morala uporabiti folijo, pri kateri bi bil pojav „lažnih pozitivnih reakcij“ a priori izključen.

160 Komisija se ne bi smela opirati na trditev družbe 3M, da doslej še ni bila seznanjena z nobeno pritožbo glede nedelovanja takih varnostnih folij (točka 55 obrazložitve izpodbijane odločbe), ker naj bi imeli njihovi uporabniki razlog za vložitev reklamacije le v primeru „lažne negativne reakcije“.

161 Drugič, tožeča stranka trdi, da je bil presežen rok trajanja spornega pečata. Izvedenska mnenja inštituta naj bi namreč pokazala, da postaja varnostna folija s starostjo vse manj zanesljiva in vse bolj občutljiva za „zunanje vplive“.

162 Čeprav naj bi družba 3M v odgovoru na zahtevo za informacije z dne 8. decembra 2006 prvič namignila, da lahko varnostna folija pravilno deluje tudi po tem, ko je bila že dve leti shranjena, naj bi se izogibala temu, da bi se dokončno izrekla o njenem roku uporabe. Poleg tega naj družba 3M s podcenjevanjem časovnih vplivov na varnostno folijo ne bi upoštevala trenutnega stanja znanosti in tehnike na področju znakov staranja na lepilih, občutljivih za pritisk. Vsekakor naj proizvajalčevih navedb ne bi bilo mogoče uporabiti kot dokaz učinkovitosti spornega pečata na točno določen trenutek nastanka dejstev in naj z njimi ne bi bilo mogoče nadomestiti presoje „nevtralnega izvedenca“. Na podlagi izvedenskih mnenj gospoda Kr. naj ne bi bilo mogoče odpraviti dvomov o učinkovitosti spornega pečata, saj naj se v njih ne bi upoštevali niti vpliv časovnega dejavnika in čistila Synto na pečat niti posledice njegove dolgotrajne napetosti v predelu reže pri vratih v primeru hkratnega daljšega tresenja vrat in strižnih obremenitev.

163 Kar zadeva ugovore Komisije glede simulacije staranja, ki jo je uporabil inštitut, tožeča stranka trdi, da je bilo pri simulaciji zadoščeno znanstvenim zahtevam. Staranje je bilo treba pospešiti z rahlim dvigom temperature, sicer ga ne bi bilo mogoče izmeriti.

164 Tretjič, dejstvo, da je družba 3M zanikala možnost obstoja „lažnih pozitivnih reakcij“ (točka 68 obrazložitve izpodbijane odločbe), naj bi bilo brezpredmetno in vsekakor brez kakršne koli podlage. Čeprav se morda stranke res še nikoli niso pritožile zaradi „lažnih pozitivnih reakcij“, naj to ne bi zadostovalo za obrazložitev trditve, da take reakcije niso mogoče. Poleg tega naj izjave družbe 3M glede neomejenega roka uporabe pečata ne bi bile verodostojne in naj bi bile v nasprotju z navedbami v tehničnem listu. Z zadevnega lista naj bi poleg tega bilo razvidno, da samo varnostna folija ni ustrezno sredstvo za zavarovanje v primeru tveganja velike gospodarske škode. Glede tega naj bi družba 3M za primere, v katerih bi lahko nastale hude posledice, priporočala uporabo dodatnih varnostnih sredstev, Komisija pa bi torej lahko vrata zapečatila z več pečati. Komisija bi morala biti odgovorna za posledice tega, da ni sprejela dodatnih ukrepov, in s tem povezane težave pri dokazovanju.

165 Komisija trditve tožeče stranke izpodbija.

Presoja Splošnega sodišča

166 Tožeča stranka želi s tem tožbenim razlogom dokazati, da je bila varnostna folija zasnovana tako, da se z njo dokaže, da „vsebnik ali zavarovani proizvod“ nikakor ni bil odprt. Vendar naj ne bi bila primerna za uradno nameščanje pečatov med preiskavo Komisije na področju konkurenčnega prava.

167 Na prvem mestu je treba opozoriti, da je s tehničnega lista razvidno, da je bila ta linija izdelkov zasnovana zato, da se z njo dokaže morebitni poseg, in sicer tako, da se nalepka uniči, če jo kdo poskusi odstraniti. In prav zato Komisija uporablja tako varnostno folijo pri preiskavah. Drži sicer, da družba 3M v razdelku „Ideje za uporabo“ za tako varnostno folijo predlaga te možnosti: „neprenosne nalepke za avtomobile, električne gospodinjske aparate in elektroniko, nalepke in pečati za zaščito pred nedovoljenimi posegi za zdravila v prosti prodaji ter druge oblike embalaže“. Vendar le zato, ker način, na katerega Komisija uporablja varnostno folijo pri svojih preiskavah, ni izrecno naveden na tehničnem listu, še ni mogoče trditi, da je taka uporaba izključena, saj seznam možnosti za uporabo, ki jih predlaga proizvajalec, ni izčrpen. Tožeča stranka nikakor ni predložila nobenega dokaza za to, da taka folija ne bi ustrezala uporabi pri zadevnih preiskavah.

168 Čeprav proizvajalec – kot poudarja tožeča stranka – res svetuje uporabo dodatnih sredstev za zavarovanje, če se izdelek uporablja v primerih, v katerih „bi lahko imel poseg zelo hude posledice, na primer veliko finančno izgubo“, je treba ugotoviti, da je z varnostnega lista razvidno, da so taki ukrepi priporočeni, ker družba 3M ne more izključiti „lažne negativne reakcije“.

169 Na drugem mestu, kot je bilo navedeno v točki 103 zgoraj, je v zapisniku o namestitvi pečata zapisano, da je bil v skladu s členom 20(2)(d) Uredbe št. 1/2003 nameščen sporni pečat ter da je mogoče v skladu s členom 23(1)(e) zadevne uredbe naložiti globo, kadar se pečati naklepno ali iz malomarnosti poškodujejo. Poleg tega je predstavnik tožeče stranke s podpisom zapisnika o namestitvi pečata priznal, da je pečat nameščen v skladu s členom 20(2)(d) Uredbe št. 1/2003. Kot je bilo navedeno v točki 104 zgoraj, je mogoče le namestitev pečata, primernega za tako uporabo, obravnavati kot skladno s členom 20(2)(d) Uredbe št. 1/2003. Če bi torej tožeča stranka dvomila o primernosti varnostne folije, ki jo je uporabljala Komisija za nameščanje pečatov v skladu z zgoraj navedeno določbo, je mogoče domnevati, da bi glede tega podala ugovore že ob namestitvi spornega pečata, saj je bila dobro seznanjena z njegovim pomenom. Vendar tožeča stranka ni podala nobenega takega stališča.

170 Na tretjem mestu, kar zadeva trditve tožeče stranke o prekoračitvi roka trajanja spornega pečata, kar naj bi vplivalo na njegovo občutljivost za „zunanje vplive“, hkratno daljše tresenje vrat in strižne obremenitve ter uporabo čistila Synto, je treba ugotoviti, da ne zadevajo vprašanja, ali je varnostna folija primerna za uradno nameščanje pečatov, temveč prej domnevo, da Komisija ni upoštevala „alternativnih scenarijev“, ki bi lahko povzročili stanje spornega pečata, ugotovljeno 30. maja 2006, kar je predmet šestega tožbenega razloga tožeče stranke. Zato je treba v zvezi s tem napotiti na ugotovitve pri preizkusu zadevnega tožbenega razloga.

171 Torej je treba peti tožbeni razlog zavrniti.

Šesti tožbeni razlog: trditev, da Komisija ni upoštevala „alternativnih scenarijev“, ki bi lahko povzročili stanje spornega pečata

Trditve strank

172 Tožeča stranka trdi, da Komisija ni predložila zadostnih dokazov za poškodbo pečata, da bi bilo zadoščeno načelu in dubio pro reo.

173 Na prvem mestu tožeča stranka pojasnjuje, da je ob upoštevanju izvedenskih mnenj inštituta dokazala, da bi lahko pojav napisov „VOID“ na spornem pečatu povzročili tudi drugi „zunanji vplivi“, in ne le to, da je bil odlepljen.

174 Prvič, tožeča stranka trdi, da je bil presežen najdaljši rok uporabe spornega pečata. Izvedenci tožeče stranke naj bi dokazali, da se zanesljivost varnostne folije sčasoma zmanjšuje in se zato povečuje občutljivost za „zunanje vplive“. V obravnavanem primeru naj bi bilo dokazano, da je bil pri spornem pečatu najdaljši rok uporabe, ki ga je navedel proizvajalec, presežen za vsaj poldrugo leto.

175 Drugič, tožeča stranka se sklicuje na odločilni vpliv čistila Synto. Tožeča stranka naj bi že v odgovoru na zahtevo za informacije z dne 9. avgusta 2006 navedla, da uslužbenka čistilnega podjetja ni mogla izključiti možnosti, da je sporni pečat brisala s krpo, namočeno v čistilo Synto. Izvedensko mnenje inštituta III naj bi dokazovalo omejeno delovanje varnostne folije in večjo verjetnost za „lažne pozitivne reakcije“, če so zadevno folijo brisali s čistilom Synto. Kar zadeva stik varnostne folije s čistilom Synto, naj bi bila v izvedenskem mnenju inštituta II omenjena še možnost pojava polzenja varnostne folije zaradi obremenitev, povzročenih s strigom z napenjanjem in stiskanjem.

176 Tožeča stranka še poudarja, da je bila krpa iz mikrovlaken, ki jo je uporabila uslužbenka čistilnega podjetja, po njenih navedbah med brisanjem spornega pečata zelo mokra, zato naj ne bi bilo mogoče izključiti možnosti, da je pečat prišel v stik z veliko čistila Synto. V nasprotju z navedbami Komisije naj bi bili poskusi inštituta opravljeni s čistilom Synto, in ne Synto Forte. Ime zadevnega izdelka naj glede tega ne bi nikakor kazalo na dejansko sestavo. Čeprav naj bi izvedensko mnenje inštituta II vsebovalo sklice na sredstvo Synto Forte, naj bi bilo uporabljeno čistilo Synto. Tožeča stranka izpodbija ugotovitev iz poročil gospoda Kr., da čistilo Synto ne bi spremenilo učinkovitosti pečata. Gospod Kr. naj ne bi preučil morebitnih vplivov dolgotrajnega prodiranja čistila Synto pod folijo od strani v primeru delovanja tangencialnih sil, kar bi lahko povzročilo pojav ostankov lepila ob pečatu. Pri tem naj ne bi izključil možnosti, da bi lahko hkratno delovanje čistila Synto na akrilno lepilo pečata, ki je občutljivo za vlago, in šibkih mehanskih obremenitev povzročilo pojav napisov „VOID“ na spornem pečatu.

177 Tretjič, tožeča stranka se sklicuje na odločilni vpliv vlage v zraku. Iz izvedenskega mnenja inštituta III naj bi namreč izhajalo, da več kot 60-odstotna vlažnost zraka precej vpliva na delovanje varnostne folije in se zato poveča možnost za „lažne pozitivne reakcije“. V noči z 29. na 30. maj 2006 naj bi bila v Münchnu vlažnost zraka več kot 80-odstotna.

178 Klimatska naprava v poslopju G tožeče stranke naj se v primeru precejšnje vlage zunanjega zraka načeloma ne bi vključila, da bi se tako izognili tvorjenju kondenza na stropnih hladilnih elementih. Poleg tega naj bi imela tožeča stranka v obravnavanem obdobju težave z nastavitvijo klimatske naprave, kar naj bi pogosto pripeljalo tudi do nedelovanja samodejnega izklopa naprave za dodatno vlaženje, vgrajene v klimatsko napravo, ko je presežena določena stopnja vlažnosti zunanjega zraka, česar naj Komisija ne bi izpodbijala.

179 V tem okviru naj bi bila trditev Komisije, da tožeča stranka ni navedla in še manj dokazala, zakaj naj bi bil sporni pečat izpostavljen visoki stopnji vlažnosti, brezpredmetna (točka 94 obrazložitve izpodbijane odločbe). Celo Komisija naj bi med postopkom pripisala odločilen pomen vlagi v zraku. V zahtevi za informacije z dne 19. oktobra 2007 naj bi zahtevala podrobne informacije o vlagi v zraku v zadevni noči.

180 Četrtič, tožeča stranka se sklicuje na odločilni vpliv tresljajev. Iz izvedenskega mnenja inštituta I naj bi bilo razvidno, da bi bilo domnevno stanje spornega pečata mogoče z dovolj veliko stopnjo verjetnosti pojasniti s tresljaji, ki so jim bili izpostavljeni vrata in zidovi prostora G.505 zaradi uporabe sosednjih prostorov, ter dovolj veliko režo pri vratih, čeprav so bila ta zaklenjena. Ti rezultati naj bi bili med drugim ponazorjeni s filmi, ki jih je tožeča stranka predvajala na obravnavi pred pooblaščencem za zaslišanje 6. decembra 2006. Prostori poleg prostora G.505 naj bi bili naslednji dan rezervirani za sestanek. Tja naj bi se nenehno prihajalo in odhajalo, pri čemer so se morda vrata sosednjega prostora tudi zaloputnila, kar naj bi povzročilo tresljaje. Nemogoče naj bi bilo izključiti tudi možnost, da bi lahko osebe, ki so se morda zmotile glede prostora ali niso bile obveščene o spremembi namembnosti prostora G.505, poskusile odpreti vrata tega prostora. Tožeči stranki naj ne bi bilo mogoče očitati, da ni preprečila takih incidentov, ker naj ne bi bilo mogoče predvideti pretirane občutljivosti varnostne folije in težnje, da se na njej pojavijo „lažne pozitivne reakcije“, zato naj bi bila prepričana, da je sporni pečat dovolj zavarovan s tem, da so vrata zaklenjena. Tožeča stranka glede tega predlaga, naj se v skladu s členom 65(c) Poslovnika kot priča zasliši uslužbenec družbe E.ON Facility Management GmbH.

181 Petič, tožeča stranka poudarja, da je morda kombinacija prekoračitve najdaljšega roka uporabe spornega pečata, delovanja čistila Synto, vlage v zraku in tresljajev povzročila pretirano občutljivost varnostne folije, kar naj bi pripeljalo do ugotovljenega stanja spornega pečata.

182 Šestič, iz preiskav glede tega, kje so bili shranjeni ključi od vrat prostora G.505, in ravnanja imetnikov ključev naj bi izhajalo, da zadevna vrata v noči z 29. na 30. maj 2006 niso mogla biti odprta. Tožeča stranka zahteva, da se to dokaže z zaslišanjem imetnikov ključev v skladu s členom 65(c) Poslovnika.

183 Na drugem mestu tožeča stranka trdi, da je Komisija napačno menila, da se okoliščine, v katerih so izvedenci inštituta opravili poskuse, večinoma niso ujemale s tehničnimi podatki na kraju samem (točka 67 obrazložitve izpodbijane odločbe).

184 Prvič, tožeča stranka meni, da je trditev Komisije, da inštitut pri poskusih ni uporabil originalnih pečatov, brezpredmetna (točke 27, 29 in 35 obrazložitve izpodbijane odločbe). Izvedenec tožeče stranke naj ne bi nikoli trdil, da so lahko sklepi glede pečata določene velikosti upoštevni le za pečat enake velikosti. Pripomnil naj bi le, da uporovnih vrednosti ni mogoče poljubno prenašati „z malega na veliko“. Tožeča stranka vztraja pri trditvi, da dokaz za to, da so pečati dovzetni za pojav „lažnih pozitivnih reakcij“, ni odvisen od ugotovitve ali merjenja nekaterih absolutnih vrednosti. Ker je inštitut med opravljenimi analizami vedno uporabljal enako velike vzorce, naj bi bili njegovi sklepi pravilni, čeprav bi se absolutne vrednosti lahko razhajale. Prav zato naj tudi ne bi bilo treba uporabiti enako velikih vzorcev.

185 Če bi Splošno sodišče menilo, da so lastnosti originalnega pečata odločilne, tožeča stranka dodaja, da je Komisija preprečila izvajanje dokazov, s čimer bi bila upoštevana njena pravica do obrambe, in naj se zato ne bi smela sklicevati na okoliščino, da izvedenci inštituta niso uporabili originalnih pečatov. Tožeča stranka je z dopisom z dne 10. oktobra 2006 Komisijo prosila, naj ji pošlje originalne pečate (glej tudi točko 21 obrazložitve izpodbijane odločbe), ki bi jih ta lahko zlahka razveljavila s preluknjanjem, označitvijo z neizbrisnimi oznakami ali kako drugače. Tveganje za ponareditev bi bilo minimalno, tožeča stranka in njeni izvedenci pa bi lahko podpisali še izjave o odgovornosti. Komisija naj bi privolila le v to, da izvedenci tožeče stranke analizirajo originalne pečate ob navzočnosti uradnikov Komisije, kar naj v praksi ne bi bilo izvedljivo, ker naj bi bilo za „statistično potrjeno“ izvedbo številnih poskusov potrebnih veliko posameznih analiz, ki so trajale več tednov in jih je bilo treba opraviti v laboratoriju. Le malo verjetno naj bi bilo, da bi Komisija dala tožeči stranki na voljo sodelavca za čas trajanja teh poskusov.

186 Drugič, ker tožeča stranka ni dobila na voljo originalnih pečatov, je morala simulirati prekoračitev najdaljšega roka uporabe. Ker zaščitna folija prepušča paro, naj bi izbrana metoda za povzročitev staranja s tega vidika zagotovila popolnoma zanesljive rezultate. Prav tako naj bi bilo mogoče neobstoj periodičnih „jakostnih vrhov“ v diagramih iz izvedenskih mnenj inštituta II in III, ki pa naj bi bili ugotovljeni v poročilih gospoda Kr. (točka 67 obrazložitve izpodbijane odločbe), na kar se sklicuje Komisija, pojasniti z dejstvom, da je inštitut uporabljal preizkusno napravo, opremljeno z vozičkom z zračnim vzmetenjem, kar naj bi večinoma odpravilo „učinek slip-stick“ (spodrsavanje), ki je povzročitelj zadevnih jakostnih vrhov. Tožeča stranka glede tega zahteva, naj se v skladu s členom 65(c) Poslovnika kot priča zasliši izvedenec inštituta.

187 Tretjič, okoliščina, da drugi pečati, nameščeni 29. maja 2006, niso pokazali take reakcije, naj bi bila brezpredmetna. Ti pečati naj bi bili uporabljeni v drugem poslopju, ki naj bi bilo zgrajeno popolnoma drugače. Ne glede na razlike v primerjavi z drugimi poslopji, kar zadeva uporabljene gradbene materiale in občutljivost za tresenje vrat, naj drugi pečati ne bi bili nujno izpostavljeni enaki vlagi v zraku (točka 92 obrazložitve izpodbijane odločbe).

188 Na tretjem mestu tožeča stranka trdi, da poročila gospoda Kr. niso prepričljiva niti s stvarnega niti z znanstveno-tehničnega vidika.

189 Prvič, poročila gospoda Kr. naj bi temeljila na napačni domnevi, da fotografije, posnete 30. maja 2006 popoldne, prikazujejo sporni pečat v stanju, v kakršnem je bil 30. maja 2006 zjutraj. Vendar naj bi bile fotografije posnete šele po tem, ko so bila vrata prostora G.505 večkrat odprta in zaprta. Ker ta predpostavka ni upoštevna, naj bi bila tudi obrazložitev brez dokazne moči.

190 Drugič, gospod Kr. naj bi upošteval premajhno „režo pri vratih“ (0,53 mm), saj naj bi inštitut ugotovil, da je bila lahko med ploščo in podbojem vrat prostora G.505 najmanj 2-milimetrska reža. Torej naj bi bila ocena gospoda Kr. glede mogočega raztegovanja spornega pečata zaradi tresljajev napačna. Poleg tega naj bi bilo v nasprotju s trditvijo Komisije (točka 79 obrazložitve izpodbijane odločbe) mogoče z 2-milimetrsko „režo pri vratih“ in drugimi okoliščinami zadevnega dne pojasniti zdrs spornega pečata na nosilcu.

191 Tretjič, iz izpodbijane odločbe (točka 91 obrazložitve izpodbijane odločbe) naj bi izhajalo, da je Komisija sama priznala, da varnostna folija prepušča vlago v zraku. Prvič, glede tega naj navedb družbe 3M s tehničnega lista ne bi bilo mogoče prenesti na to zadevo, ker naj bi bile to le smernice glede lastnosti izdelka in naj bi zadevale le preizkusno površino iz nerjavnega jekla. Dalje, varnostna folija naj bi bila izpostavljena vlagi v zraku, ko je bila odlepljena s podlage in prilepljena na vrata, pa tudi ko je bila še prilepljena na podlago, to je papir, prekrit s silikonom. Nazadnje, nedokazana trditev Komisije, da je od vseh vrst lepil prav skupina akrilatov najbolj odporna proti vlagi, naj bi bila brezpredmetna, saj naj bi inštitut dokazal, da akrilno lepilo, uporabljeno na spornem pečatu, ni bilo dovolj odporno proti vlagi. V izvedenskih mnenjih gospoda Kr. naj ne bi bilo preučeno vprašanje, ali bi lahko delovanje vlage povzročilo „lažne pozitivne reakcije“ varnostne folije – torej vprašanje, ali bi se lahko napisi „VOID“ pojavili tudi brez „zunanjih vplivov“.

192 Četrtič, tožeča stranka navaja, da preizkusi, opravljeni na kraju samem, ne morejo pomeniti „statistične potrditve“, ki je nujno potrebna za znanstveno utemeljeno trditev. Brezpredmetni naj bi bili tudi poskusi, ki jih je gospod Kr. opravil v laboratoriju, ker naj bi bili večinoma izvedeni na barvanih pločevinah. Glede na trenutne znanstvene ugotovitve naj bi bilo priznano, da se akrilna lepila na barvani površini obnašajo drugače kot na površini iz eloksiranega aluminija. Zato naj bi bil kakršen koli sklep v zvezi z vrati prostora G.505 a priori izključen.

193 Petič, tožeča stranka meni, da izvedenec v poročilu Kr. II ni upošteval možnosti, da bi bil lahko sporni pečat nameščen tako, da bi bil napet čez režo med ploščo vrat in podbojem. Gospod Kr. naj bi se med obiskom na kraju samem 26. aprila 2007 izogibal temu, da bi bil sporni pečat v predelu reže pri vratih kakor koli napet, in naj bi poleg tega na vrata namestil več samolepilnih pečatov, preden jih je stresel, zato naj bi bila sila gibanja vrat oslabljena. Na podlagi izvedenskega mnenja inštituta I naj bi bil samolepilni pečat dovzeten za