Nasprotno pa je treba upoštevati to, da državljan tretje države, za katerega je bila zaprošena pravica do prebivanja, nima zakonske, finančne ali čustvene odgovornosti do tega državljana. Razmerje odvisnosti med njim in navedenim državljanom tretje države namreč lahko ogrozi polni učinek državljanstva Unije, saj državljan Unije zaradi te odvisnosti in na podlagi take zavrnilne odločbe dejansko ne bi bil prisiljen zapustiti le ozemlja države članice, katere državljan je, ampak tudi ozemlje Unije kot celote.

Člen 20 PDEU je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da država članica zavrne izdajo dovoljenja za prebivanje na podlagi združitve družine državljanu tretje države, če ta želi prebivati z ženo – ki je prav tako državljanka tretje države, a zakonito prebiva v tej državi članici in je mati otroka iz prvega zakona, ki je državljan Unije – in z njunim skupnim otrokom, ki je tudi državljan tretje države, če ta zavrnitev ne privede do preprečitve dejanskega uživanja bistvene vsebine pravic, podeljenih zaradi statusa državljana Unije.

Za prošnje za dovoljenje za prebivanje na podlagi združitve družine, ki se izda državljanu tretje države, ki želi prebivati z ženo – ki je prav tako državljanka tretje države, a zakonito prebiva v tej državi članici in je mati otroka iz prvega zakona, ki je državljan Unije – in z njunim skupnim otrokom, ki je tudi državljan tretje države, velja Direktiva Sveta 2003/86 o pravici do združitve družine.

Člen 7(1)(c) Direktive 2003/86 o pravici do združitve družine je treba razlagati tako, da čeprav imajo države članice možnost zahtevati dokaz, da sponzor prejema stalna in redna sredstva, ki zadoščajo za vzdrževanje njega in njegovih družinskih članov, je treba to možnost izvajati ob upoštevanju členov 7 in 24(2) in (3) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki državam članicam nalagata, da morajo prošnje za združitev družine razlagati v korist zadevnih otrok in hkrati ob skrbi za spodbujanje družinskega življenja, pa tudi tako, da ne posegajo v cilj te direktive in v njen polni učinek.

Ker je namreč dovolitev združitve družine splošno pravilo, je treba možnost, določeno v členu 7(1)(c) Direktive 2003/86, razlagati ozko. Diskrecijske pravice, priznane državam članicam, te torej ne smejo uporabiti tako, da bi posegale v cilj Direktive in v njen polni učinek.

Čeprav člena 7 in 24 Listine res poudarjata pomen, ki ga ima družinsko življenje za otroka, se ju ne sme razlagati tako, da bi državam odrekala možnost proste presoje pri obravnavanju prošenj za združitev družine. Vendar je treba pri tej obravnavi in zlasti pri ugotavljanju, ali so izpolnjeni pogoji iz člena 7(1) Direktive 2003/86, določbe te direktive razlagati in uporabljati ob upoštevanju členov 7 in 24(2) in (3) Listine – kot je med drugim razvidno iz besedila uvodne izjave 2 in iz člena 5(5) te direktive – ki državam članicam nalagata, da morajo prošnje za združitev razlagati v korist zadevnih otrok in ob skrbi za spodbujanje družinskega življenja. Pristojni nacionalni organi morajo zato pri izvajanju Direktive 2003/86 in pri obravnavanju prošenj za združitev družine opraviti uravnoteženo in razumno presojo vseh upoštevnih koristi, pri čemer morajo zlasti upoštevati korist zadevnih otrok.

(Glej točke 74 in od 79 do 82 ter izrek.)