ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Ali pravo Evropske unije in zlasti povezane določbe člena 6(1) Uredbe Komisije (ES) št. 60/2004 (1), tretje uvodne izjave Uredbe Komisije (ES) št. 832/2005 (2) in člena 4(1) in (2) Uredbe Komisije (ES) št. 1972/2003 (3) nasprotujejo temu, da se presežne zaloge izvajalcev določijo tako, da se od presežnih zalog [sic] (iz naslova prenosa zalog) avtomatično odbijejo povprečne zaloge na dan 1. maja zadnjih nekaj let delovanja – vendar ne več kot štirih let – pred 1. majem 2004, pomnožene s količnikom 1,2? Ob pritrdilnem odgovoru, ali bi bil odgovor drugačen, če bi bilo pri določitvi količine za prenos zalog in količine presežnih zalog mogoče upoštevati tudi povečanje obsega proizvodnje, predelavo ali prodajo izvajalca, čas zorenja kmetijskih pridelkov, obdobje nastanka zalog ter druge dejavnike, neodvisne od izdelovalca?
SL Uradni list Evropske unije C 64/20

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad van State (Nizozemska) 12. decembra 2007 – College van burgemeester en wethouders van Rotterdam proti M.E.E. Rijkeboer

(Zadeva C-553/07)

(2008/C 64/29)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Raad van State

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: College van burgemeester en wethouders van Rotterdam

Tožena stranka: M.E.E. Rijkeboer

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je omejitev posredovanja podatkov, ki jo določa nizozemski zakon o osebnih podatkih, ki jih imajo lokalne uprave, na podatke iz leta pred vložitvijo zadevne zahteve, združljiva s členom 12(a) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES (1) z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov, v zvezi s členom 6(1)(e) te direktive in z načelom sorazmernosti?

(1) UL 1995 L 281, str. 31.
SL Uradni list Evropske unije C 37/16

Pritožba, ki sta jo 30. novembra 2007 vložili William Prym GmbH & Co. KG in Prym Consumer GmbH zoper sodbo Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 12. septembra 2007 v zadevi T-30/05, William Prym GmbH & Cp. KG in Prym Consumer GmbH & Co. KG proti Komisiji Evropskih skupnosti

(Zadeva C-534/07 P)

(2008/C 37/21)

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnici: William Prym GmbH & Co. KG in Prym Consumer GmbH (zastopnika: H.-J. Niemeyer in Ch. Herrmann, odvetnika)

Druga stranka v postopku: Komisija Evropskih skupnosti

Predlogi pritožnic:

1. Razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 12. septembra 2007 v zadevi T-30/05 v delu, ki zadeva pritožnici,

2. razglasitev ničnosti odločbe Komisije-EU C(2004)4221 konč. z dne 26. oktobra 2004 (zadeva COMP/F-1/38.338 – PO/Nadeln) v delu, ki zadeva pritožnici, podredno, odprava oziroma znižanje globe, naložene pritožnicama s členom 2 te odločbe,

3. podredno, v zvezi s predlogom pod številko 2, vrnitev zadeve Sodišču prve stopnje v ponovno odločanje,

4. naložitev vseh stroškov spora toženi stranki v postopku v glavni stvari.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

— Sodišče prve stopnje je zmotno menilo, da razdružitev prvotno enotnega postopka „trda galanterija“ v (delna) postopka „trda galanterija: šivanke“ in „trda galanterija: zadrge“ brez navedbe razlogov za to ločitev krši pravice obrambe pritožnic, zlasti njuno pravico izjaviti se.

— S tem, ko je Sodišče prve stopnje zavrnilo preizkus, ali je bila razdružitev postopka „trda galanterija“ zaradi obstoja ene same in trajne rešitve nezakonita, je kršilo prepoved odrekanja sodnega varstva in temeljno pravico do učinkovitega sodnega varstva.

— Sodišče prve stopnje je neupravičeno zavrnilo kršitev obveznosti obrazložitve iz člena 253 ES. Pomanjkljivo razlago Komisije v zvezi z velikostjo proizvodnih trgov, ki se obravnavajo kot upoštevni in dejanske učinke kršitve na trg je zmotno štelo kot pravno nepomembne.

— Sodišče prve stopnje je kršilo Smernice o načinu določanja glob. Sodišče prve stopnje določa težo kršitve zgolj glede na abstraktno obliko kršitve in obravnava najnižji osnovni znesek globe določene kategorije kršitev kot najnižji znesek, pod katerega se ni možno spustiti. Prav tako zavrača možnost, da bi prostovoljno prenehanje kršitve obravnavalo kot olajševalno okoliščino, s čimer krši načelo pravne države in enakega obravnavanja.
a)

Ali se Uredba Sveta (ES) št. 2201/2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 (1) (Uredba Bruselj IIa) uporablja za izvršitev odločbe v celoti, kot je predložena, če je bila slednja izdana v obliki enega samega sklepa o takojšnjem prevzemu v varstvo in namestitvi otroka zunaj lastne družine v okviru javnopravnih pravil o zaščiti otrok,
3.

Ali je treba člen 9 Pridružitvenega sporazuma razlagati tako, da nasprotuje uporabi zakonske določbe države članice, kot je člen 4a nizozemskega TW, ki vodi do posredno različnega obravnavanja zaradi državljanstva, — prvič, ker je zaradi nje manj oseb z nizozemskim, več pa tistih z državljanstvom, drugačnim od nizozemskega – med njimi velika skupina turških državljanov, – ki nimajo (več) pravice do dodatka, ker ne prebivajo več na Nizozemskem; — in drugič, ker so se z njo dodatne dajatve turškim državljanom, ki prebivajo v Turčiji, odpravijo 1. julija 2003, medtem ko se dodatne dajatve osebam z državljanstvom države članice EU in tretjih držav, če prebivajo na ozemlju EU, (postopoma) odpravijo 1. januarja 2007?
f)

Kakšen pomen in obseg imajo izrazi (i) dajanje prednosti, ki (ii) izkrivlja konkurenco, v primeru, da imajo tisti, katerim je ukrep namenjen, izključno koncesijo pri javni službi prevoza potnikov v mestih Lizbona in Porto, vendar opravljajo tudi povezave med tema mestoma na območjih, na katerih delujejo tudi druga podjetja, upoštevajoč zahteve, ki jih člen 87(1) ES (prej člen 92(1)) določa za to, da se pomoč šteje za državno pomoč, v skladu s tem, kar je presodilo Sodišče prve stopnje – konkretno v sodbi Altmark (2) z dne 24. julija 2003 („prvič, da gre za posredovanje države ali posredovanje, ki se izvaja z državnimi sredstvi, drugič, to posredovanje je tako, da lahko prizadene trgovino med državami članicami, tretjič, tistemu, ki mu je namenjen, daje prednost, in četrtič, izkrivlja ali bi lahko izkrivljalo konkurenco“). Z drugimi besedami, na katera merila se je treba opirati pri določitvi, da dajanje prednosti izkrivlja konkurenco? Ali je glede tega pomembno ugotoviti, da se odstotek stroškov podjetij pripiše prevoznim linijam, ki delujejo zunaj izključnega območja? Nazadnje, ali je potrebno, da se pomoč pomembno odraža na dejavnosti, ki se odvija zunaj izključnega območja (Lizbona in Porto)?
13.

Sodišče je na podlagi predloga za revizijo sodbe Sodišča prve stopnje z dne 6. maja 2009, ki ga je podala prva generalna pravobranilka, z odločbo z dne 24. junija 2009 odločilo, da je treba opraviti revizijo navedene sodbe, ki naj se nanaša na vprašanje, ali sodba Sodišča prve stopnje škoduje enotnosti ali doslednosti prava Skupnosti, ker je navedeno sodišče kot pritožbeno sodišče pojem „če stanje postopka to dovoljuje“ v smislu člena 61 Statuta Sodišča in člena 13(1) Priloge k navedenemu statutu razlagalo tako, da mu omogoča odločati o tem, da bo zadevo obravnavalo in o njej meritorno odločilo, ne glede na to, da se je pritožba, ki mu je bila predložena, nanašala na preizkus obravnavanja ugovora nedopustnosti na prvi stopnji in da v zvezi z obravnavanim sporom ni bilo kontradiktorne razprave niti pred njim niti pred Sodiščem za uslužbence Evropske unije kot prvostopenjskim sodiščem. Sodišče je zadevne stranke iz člena 23 Statuta Sodišča in stranke v postopku pred Sodiščem prve stopnje pozvalo, naj predložijo pisna stališča v zvezi s tem vprašanjem.
39

Priloga II vsebuje obveze, dogovorjene na podlagi kompenzacij ob upoštevanju sprememb in odstopov od obvez, navedenih v sporočilu S/SECRET/8 in povzetih v prilogi I(A). V prilogi II so v zvezi s horizontalnimi obvezami opredeljeni prilagoditev zgoraj navedene horizontalne omejitve glede dostopa na trg na način 3 za storitve, ki v državah članicah štejejo za javne storitve, in v zvezi z Republiko Avstrijo odstop od horizontalnih omejitev glede naložb (način 3) ter horizontalne obveze, ki so jih prevzele Republika Malta in Republika Ciper glede napotitev znotraj podjetja in glede trgovskih zastopnikov (način 4). Sektorske obveze ali odstopi od omejitev v zvezi s tem v smislu dostopa na trg ali nacionalnega obravnavanja so dalje našteti glede več držav članic. Veljajo glede storitev inženiringa (načina 2 in 3), storitev integriranega inženiringa (načina 3 in 4), urbanističnih storitev in storitev krajinske arhitekture (načina 2 in 3), informacijskih in z njimi povezanih storitev (načini od 1 do 4), oglaševanja (način 1), telekomunikacijskih storitev, finančnih storitev (banke in zavarovalnice) (način 3), hotelirskih, gostinskih in katerinških storitev (način 3), storitev potovalnih agencij in turističnih organizatorjev (način 3) ter frizerskih storitev (načina 2 in 3).
10.

Člen 16 Direktive 2009/28, naslovljen „Dostop do omrežij in njihovo delovanje“, v odstavkih 1 in 2 določa: „1. Države članice sprejmejo ustrezne ukrepe za razvoj omrežne infrastrukture za prenos in distribucijo, inteligentnih omrežnih storitev, skladiščnih objektov in elektroenergetskega sistema, ki bodo omogočili varno delovanje elektroenergetskega sistema in njegovo prilagoditev nadaljnjemu razvoju na področju proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov energije, vključno z medsebojnimi povezavami med državami članicami, pa tudi med državami članicami in tretjimi državami. Države članice prav tako sprejmejo ustrezne ukrepe za pospešitev postopkov izdaje dovoljenj za omrežno infrastrukturo ter usklajevanje odobritev omrežne infrastrukture z upravnimi postopki in postopki načrtovanja. 2. Ob upoštevanju zahtev glede ohranjanja zanesljivosti in varnosti omrežja in na podlagi preglednih in nediskriminatornih meril, ki jih opredelijo pristojni nacionalni organi: (a) države članice zagotovijo, da upravljavci prenosnih omrežij in upravljavci distribucijskih omrežij na njihovem ozemlju zajamčijo prenos in distribucijo električne energije, proizvedene iz obnovljivih virov; (b) države članice poleg tega zagotovijo bodisi prednostni ali zajamčeni dostop do omrežnega sistema električni energiji, proizvedeni iz obnovljivih virov; (c) države članice zagotovijo, da upravljavci prenosnih omrežij pri razpošiljanju energije iz obratov za proizvodnjo električne energije dajejo prednost obratom za proizvodnjo, ki uporabljajo obnovljive vire energije, če to omogoča varno delovanje nacionalnega elektroenergetskega sistema ter na podlagi preglednih in nediskriminatornih meril. Države članice zagotovijo, da so sprejeti ustrezni operativni ukrepi, povezani z omrežjem in trgom, da bi v največji možni meri zmanjšali omejitev prenosa električne energije, pridobljene iz obnovljivih virov energije. Če so zaradi zagotavljanja varnosti nacionalnega elektroenergetskega sistema in zanesljivosti oskrbe z energijo sprejeti ukrepi, ki bistveno zmanjšajo uporabo obnovljivih virov energije, države članice zagotovijo, da odgovorni upravljavci sistema o teh ukrepih poročajo pristojnemu regulativnemu organu ter navedejo, katere popravne ukrepe nameravajo sprejeti za preprečitev neprimernega zmanjšanja uporabe.“
5.

Člen 4(1), (2) in (5) navedene direktive določa: „1. Države članice na podlagi te direktive in v skladu s pogoji, določenimi v Poglavju IV in členu 16, dovolijo vstop in bivanje naslednjim družinskim članom: (a) zakoncu sponzorja; (b) mladoletnim otrokom sponzorja in njegovega zakonskega partnerja, vključno z otroki, ki so posvojeni v skladu z odločitvijo pristojnega organa v državi članici ali odločitvijo, ki je avtomatično izvršljiva zaradi mednarodnih obveznosti navedene države članice ali jo je treba priznati v skladu z mednarodnimi obveznostmi; (c) mladoletnim otrokom, vključno s posvojenimi otroki sponzorja, če ima sponzor skrbništvo nad otroki in te otroke vzdržuje. Države članice lahko dovolijo združitev otrok, za katere je skrbništvo deljeno, pod pogojem, da drugi skrbnik za to da svoje soglasje; (d) mladoletnim otrokom, vključno s posvojenimi otroki zakonca, če ima zakonec skrbništvo nad otroki in te otroke vzdržuje. Države članice lahko dovolijo združitev otrok, za katere je skrbništvo deljeno, pod pogojem, da drugi skrbnik za to da svoje soglasje. Starost mladoletnih otrok, omenjenih v tem členu, mora biti pod mejo polnoletnosti, ki jo določa zakon države članice, in ne smejo biti poročeni. […] 2. Države članice lahko z zakoni ali predpisi na podlagi te direktive in v skladu s pogoji, določenimi v Poglavju IV, dovolijo vstop in bivanje naslednjim družinskim članom: (a) sorodnikom [prednikom] sponzorja ali njegovega zakonca v prvem kolenu v ravni vrsti, če jih le-ta vzdržujeta in v državi izvora nimajo ustrezne družinske podpore; […] 5. Da se zagotovi boljša integracija in preprečijo prisilne poroke, lahko države članice zahtevajo, da sponzor in njegov zakonec dosežeta neko minimalno starost in največ 21 let, preden se mu zakonec lahko pridruži.“
77.

Ob upoštevanju navedenih preudarkov Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Riigikohus (vrhovno sodišče, Estonija), odgovori: 1. Pogoj spodbujevalnega učinka, ki je določen v točki 50 Smernic o državni pomoči za varstvo okolja in energijo za obdobje 2014–2020, ne nasprotuje temu, da lahko proizvajalec energije iz obnovljivih virov zaprosi za izplačilo državne pomoči po začetku del na projektu, vendar samo če so izpolnjeni vsi drugi pogoji, navedeni v sklepu Komisije o odobritvi združljivosti zadevne sheme pomoči. 2. Spodbujevalni učinek državne pomoči ni izključen, če je bila naložba, ki je povod za to pomoč, izvedena zaradi spremembe pogojev okoljskega dovoljenja, zlasti če bi prosilec verjetno prenehal opravljati dejavnost, če državne pomoči ne bi prejel zaradi strožjih pogojev za dovoljenje in če dodeljena pomoč izpolnjuje pogoje iz sklepa Komisije o odobritvi združljivosti zadevne sheme pomoči. 3. Če je Komisija s sklepom o državni pomoči obstoječo shemo pomoči in tudi načrtovane spremembe te sheme razglasila za združljive z notranjim trgom, vendar se država članica ne drži svoje zaveze, da bo to shemo uporabljala samo do določenega datuma, uporaba navedene sheme po temu datumu pomeni „novo pomoč“ v smislu člena 1(c) Uredbe Sveta (EU) 2015/1589 z dne 13. julija 2015 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije. 4. Če Komisija sklene, da ne bo nasprotovala shemi državne pomoči, ki se uporablja ob kršitvi člena 108(3) PDEU, so osebe, ki imajo pravico do pomoči za tekoče poslovanje, upravičene prositi za izplačilo pomoči tudi za obdobje pred sklepom Komisije, če nacionalni postopkovni predpisi to dopuščajo, vendar samo če so izpolnjeni vsi drugi pogoji, navedeni v tem sklepu.
73.

Menim torej, da se družba B. pred poljskimi organi ne more sklicevati na to, da so stranke družbe B. obračunale DDV v okviru popravnega mehanizma (če bi bila uporaba člena 41 Direktive o DDV nazadnje potrjena). Prvič, po mojem mnenju besedilo te določbe izključuje to možnost, saj domneva pridobitve v državi članici, ki je izdala identifikacijsko številko za DDV, ne velja več, ko „oseba, ki blago pridobi, dokaže, da je bila [ta] pridobitev predmet DDV [v namembni državi članici blaga]“. ( 37 ) Izraz „[ta] pridobitev“ se po mojem mnenju, in kot v bistvu trdi poljska vlada, logično nanaša na pridobitev znotraj Skupnosti, ki jo opravi „oseba, ki blago pridobi“ in ki je tako potencialno zavezana za plačilo DDV v skladu s členom 41 Direktive o DDV.
48.

Tretjič, to razlago potrjujejo cilji, ki se uresničujejo z navedeno direktivo. ( 32 ) V zvezi s tem je Sodišče že ugotovilo, da je iz povezane razlage uvodnih izjav 3, 9 in 23 Direktive 2011/7 razvidno, da imajo javni organi, ki izvajajo veliko plačil podjetjem, varnejše, predvidljivejše in stalnejše prilive prihodkov kot zasebna podjetja, da lahko pridobijo financiranje ob ugodnejših pogojih kot podjetja in so manj odvisni od stabilnih poslovnih odnosov za dosego svojih ciljev kot podjetja. To, da ti organi zamujajo pri plačilu navedenim podjetjem, tem povzroča neupravičene stroške in poslabša njihove likvidnostne omejitve, njihovo finančno poslovodenje pa postane bolj zapleteno. Te zamude pri plačilu so škodljive tudi za njihovo konkurenčnost in donosnost, saj morajo ta podjetja zaradi navedenih zamud pri plačilih pridobiti zunanje financiranje. ( 33 )
89.

V tem okviru se strinjam z generalnim pravobranilcem P. Mengozzijem: „[T]ežko vidim, v čem bi bilo razlikovanje glede na pravno obliko ali obstoj statusa pravne osebe podjetij potrebno in ustrezno za preprečevanje davčne utaje in izogibanja davku […], tako razlikovanje je po mojem mnenju tudi v nasprotju z načelom davčne nevtralnosti […]. Če so gospodarskim subjektom te prednosti odvzete zaradi pravne oblike, v okviru katere eden od teh subjektov opravlja svojo dejavnost, to torej pomeni različno obravnavo podobnih transakcij, ki so si torej konkurenčne, pri čemer se ne upošteva, da je značilnost zavezanca za DDV ravno gospodarska dejavnost in ne pravna oblika. […] Mehanizem združevanja za namene DDV bi moral spodbujati davčno nevtralnost z odražanjem gospodarske realnosti […] ne bi smel voditi do vzpostavitve umetnega razlikovanja glede na pravno obliko, ki jo gospodarski subjekti uporabljajo za opravljanje svoje dejavnosti.“ ( 30 ) Zato menim, da podobno kot pri zgornjih pogojih, ki se nanašajo na pravno obliko in osebnost, očitno pogoji, kot jih v obravnavani zadevi nalaga UStG (ko se za predstavnika skupine za DDV in davčnega zavezanca te skupine določi le nosilka integrirane skupine, ki ima v večino glasovalnih pravic in večinski delež v integrirani družbi znotraj te skupine, medtem ko so drugi člani skupine iz tega izključeni), presegajo tisto, kar je potrebno in ustrezno za doseganje ciljev Šeste direktive.
9.

Glede na dokaz, ki ga je predložil Finanzamt T in ki ni sporen, je S nadrejena družba družbe U‑GmbH. Družba U‑GmbH je za ustanovo S opravljala storitve čiščenja, zagotavljanja higiene in pralne storitve ter storitve prevoza pacientov. Storitve čiščenja je opravljala v prostorih ustanove S, to je v celotnem kompleksu medicinske fakultete, ki poleg bolniških sob vključuje hodnike in operacijske dvorane, predavalnice in laboratorije. Medtem ko so bolnišnični prostori namenjeni oskrbi pacientov in spadajo na področje gospodarskih dejavnosti ustanove S, pa se predavalnice, laboratoriji in podobni prostori uporabljajo za usposabljanje študentov ter zato spadajo na področje dejavnosti, ki jih ustanova S opravlja kot državni organ.
Člen 52 določa:

„1. Kakršno koli omejevanje uresničevanja pravic in svoboščin, ki jih priznava ta listina, mora biti predpisano z zakonom in spoštovati bistveno vsebino teh pravic in svoboščin. Ob upoštevanju načela sorazmernosti so omejitve dovoljene samo, če so potrebne in če dejansko ustrezajo ciljem splošnega interesa, ki jih priznava Unija, ali če so potrebne zaradi zaščite pravic in svoboščin drugih.

[…]

3. Kolikor ta listina vsebuje pravice, ki ustrezajo pravicam, zagotovljenim z Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, sta vsebina in obseg teh pravic enaka kot vsebina in obseg pravic, ki ju določa navedena konvencija. Ta določba ne preprečuje širšega varstva po pravu Unije.

4. Kolikor so v tej listini priznane temeljne pravice, kot izhajajo iz skupnih ustavnih tradicij držav članic, je treba te pravice razlagati skladno s temi tradicijami.

[…]

6. Nacionalne zakonodaje in običaji se morajo v celoti upoštevati v skladu s to listino.“
79.

Glede na zgornje preudarke predlagam, naj se na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je predložilo Hof van beroep te Brussel (višje sodišče v Bruslju, Belgija), odgovori tako: Člen 13 Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Evropske unije, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2015/2424 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2015, in člen 7 Direktive 2008/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami v povezavi s členoma 34 in 36 PDEU je treba razlagati tako, da imetnik blagovne znamke za referenčno zdravilo lahko nasprotuje temu, da tretja oseba uporabi to blagovno znamko, da v okviru vzporedne trgovine zamenja blagovno znamko, pod katero ta imetnik trži generično zdravilo ali se to z njegovim soglasjem trži v drugi državi članici, razen če nista zdravili na eni strani materialno enaki in če so na drugi strani za zamenjavo blagovne znamke izpolnjeni pogoji, ki jih je Sodišče določilo v sodbah z dne 11. julija 1996, Bristol‑Myers Squibb in drugi (C‑427/93, C‑429/93 in C‑436/93, EU:C:1996:282), in z dne 26. aprila 2007, Boehringer Ingelheim in drugi (C‑348/04, EU:C:2007:249).
9.

V uvodnih izjavah 1, 5, 12 in 18 Sklepa 2011/278 je bilo navedeno: „(1) Člen 10a direktive določa, da morajo polno usklajeni izvedbeni ukrepi na ravni Skupnosti za dodelitev brezplačnih pravic do emisije, kolikor je mogoče, določiti ex-ante referenčne vrednosti za zagotovitev, da se brezplačna dodelitev pravic do emisije opravi na način, ki spodbuja tehnologije za zmanjševanje emisij toplogrednih plinov in energetsko učinkovite tehnologije ob upoštevanju najučinkovitejših tehnologij, nadomestnih proizvodov, alternativnih proizvodnih procesov, soproizvodnje z visokim izkoristkom, energetsko učinkovite predelave odpadnih plinov, uporabe biomase ter, kjer so takšne zmogljivosti na voljo, zajemanja in shranjevanja ogljikovega dioksida, in ne smejo spodbujati povečanja emisij. Dodelitve je treba določiti pred začetkom obdobja trgovanja, da se zagotovi pravilno delovanje trga. […] (5) Komisija je štela, da je referenčno vednost za proizvod mogoče oblikovati, če so bili ob upoštevanju zahtevnosti proizvodnih procesov na voljo opisi in razvrstitve proizvodov, ki so omogočali preverjanje proizvodnih podatkov in enotno uporabo referenčne vrednosti za proizvod za namene dodeljevanja pravic do emisije po vsej Uniji. Na podlagi zemljepisne lokacije in tehnologij, surovin ter uporabljenih goriv ni bilo izvedeno nikakršno razlikovanje, da se v gospodarstvu Unije ne bi izkrivljale primerjalne prednosti pri učinkovitosti glede emisij ogljika in da bi se izboljšala usklajenost prehodnega brezplačnega dodeljevanja pravic do emisije. […] (12) Če ni bilo mogoče oblikovati referenčne vrednosti za proizvod, nastajajo pa toplogredni plini, upravičeni do brezplačne dodelitve pravic do emisije, bi bilo treba te pravice dodeliti na podlagi generičnih nadomestnih pristopov. Oblikovana je bila hierarhija treh nadomestnih pristopov, da se vsaj za del zadevnih proizvodnih procesov čim bolj zmanjšajo emisije toplogrednih plinov in povečajo prihranki energije. Referenčna vednost za toploto se uporablja za procese, v katerih se porablja toplota, če se pri njih uporablja prenosnik izmerljive toplote. Če se porablja neizmerljiva toplota, se uporablja referenčna vrednost za gorivo. Višina referenčnih vrednosti za toploto in gorivo je bila oblikovana na podlagi načel preglednosti in enostavnosti z uporabo referenčne učinkovitosti široko dostopnega goriva, ki na področju učinkovitosti glede toplogrednih plinov šteje ja [za] drugega najučinkovitejšega, ob upoštevanju energetsko učinkovitih tehnologij. Za emisije iz proizvodnih procesov je treba pravice dodeljevati na podlagi preteklih emisij. (18) V izogib kakršnemu koli izkrivljanju konkurence in za zagotovitev urejenega delovanja trga ogljika morajo države članice zagotoviti, da pri določanju dodelitve za posamezne naprave ne prihaja do dvojnega štetja in dvojnih dodelitev. V tem okviru morajo biti države članice zlasti pozorne pri primerih, kjer se proizvod z referenčno vrednostjo proizvaja v več kot eni napravi, kjer ena naprava proizvaja več proizvodov z referenčnimi vrednostmi in kjer prihaja do izmenjav vmesnih proizvodov prek meja naprave.“