SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

JULIANE KOKOTT,

predstavljeni 19. julija 2012 ( 1 )

Zadeva C-26/11

Belgische Petroleum Unie VZW in drugi

proti

državi Belgiji

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo ustavno sodišče (Belgija))

„Goriva — Obveznost prodaje bioetanola — Direktiva 98/70/ES — Kakovost motornega bencina in dizelskega goriva — Direktiva 2003/30/ES — Biogoriva — Trajnostna merila — Direktiva 98/34/ES — Postopek za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov o storitvah informacijske družbe“

I – Uvod

1. Goriva, proizvedena iz surovin iz kmetijstva, tako imenovana biogoriva, lahko varujejo podnebje, ker se pri njihovem izgorevanju sprošča samo ogljikov dioksid, ki so ga predhodno iz atmosfere odvzele rastline, ki se uporabljajo za njihovo proizvodnjo. Ker se lahko surovine izdelajo na evropskih poljih, njihova uporaba pomeni dodaten vir dohodkov za evropsko kmetijstvo in zmanjšuje se odvisnost od nafte. Tako je cilj Direktive 2003/30/ES ( 2 ) (v nadaljevanju: Direktiva o biogorivih) pospešiti povečano uporabo biogoriv.

2. Vendar je evropski zakonodajalec medtem spoznal, da ima uporaba biogoriv tudi negativne posledice. Zato je z Direktivo 2009/28/ES ( 3 ) (v nadaljevanju: Direktiva o spodbujanju) in Direktivo 2009/30/ES ( 4 ) sicer okrepil cilj rabe biogoriv, vendar ga je hkrati povezal s tako imenovanimi trajnostnimi merili. Ta naj bi preprečila, da pri proizvodnji biogoriv nastane določena škoda za okolje, zlasti, da se ogroža zemljišča z visoko biološko raznovrstnostjo ali veliko zalogo ogljika.

3. Kmalu po sprejetju zadnjenavedenih direktiv je Belgija uvedla tako imenovani delež (kvoto) biogoriv. Od podjetij, ki proizvajajo goriva, zahteva, da morajo dati na trg določeno količino biogoriv, ki predstavlja 4 % od skupne prodane količine običajnih goriv. Pojasniti je treba, ali je ta ureditev združljiva z Direktivo 98/70/ES ( 5 ) o kakovosti goriv (v nadaljevanju: Direktiva o gorivih). To vprašanje ni pomembno samo za Belgijo kot zadevno državo članico, temveč tudi za večino drugih držav članic, ki imajo podobno ureditev. ( 6 )

4. Poleg tega se zaradi trenutka uvedbe deleža biogoriv v Belgiji postavljajo vprašanja glede časovne veljavnosti direktiv. Prav tako je treba pojasniti, ali se je Belgija glede spornih belgijskih določb v skladu z zahtevami Direktive 98/34/ES ( 7 ), ustrezno posvetovala s Komisijo.

II – Pravni okvir

A – Pravo Unije

1. Direktiva o gorivih

5. Prvo vprašanje se med drugim nanaša na Direktivo o gorivih, ki je bila spremenjena z Direktivo 2009/30. Zadnjenavedena direktiva je na podlagi njenega člena 5 začela veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu, to je 25. junija 2009, in jo je bilo treba v skladu z njenim členom 4 v nacionalno pravo prenesti do 31. decembra 2010.

6. Člen 3 nove Direktive o gorivih ureja kakovost motornega bencina. Dopustno vsebnost etanola ureja odstavek 3: „Države članice od dobaviteljev zahtevajo, da zagotovijo dajanje na trg motornega bencina z […] največjo vsebnostjo etanola 5 % do 2013, […]. Zagotoviti morajo, da potrošniki prejmejo ustrezne informacije o vsebnosti biogoriva v motornem bencinu in zlasti o ustrezni uporabi različnih mešanic motornega bencina.“

7. Na podlagi člena 3(2)(b) in Priloge I k prejšnji različice Direktive o gorivih ( 8 ) je bila prav tako dopustna vsebnost etanola do 5 %.

8. Kakovost dizelskega goriva ureja člen 4 nove Direktive o gorivih: „1. Države članice zagotovijo, da se da na trg na njihovem ozemlju le dizelsko gorivo, ki izpolnjuje specifikacije, določene v Prilogi II. Države članice lahko dovolijo, da se na trg da dizelsko gorivo z vsebnostjo maščobnih kislin metil estrov (FAME) nad 7 %. Države članice zagotovijo, da potrošniki prejmejo ustrezne informacije o vsebnosti biogoriva v dizelskem gorivu, zlasti FAME. 2. […]“

9. Različica Direktive o gorivih, ki je veljala do 25. junija 2009, ni vsebovala določbe o vsebnosti maščobnih kislin metil estrov v dizelskem gorivu.

10. Člen 5 Direktive o gorivih, ki ga Direktiva 2009/30 ni spremenila, določa prosti promet z gorivi: „Nobena država članica ne sme prepovedati, omejiti ali ovirati dajanja v promet goriva, ki ustreza zahtevam te direktive.“

11. Prav tako nespremenjen člen 6 Direktive o gorivih državam članicam dopušča, da pod določenimi pogoji določijo strožje zahteve za določena območja na njihovem ozemlju, če onesnaževanje zraka ali onesnaževanje podtalnice predstavlja ali je mogoče razumno pričakovati, da bo predstavljalo resen in ponavljajoč se problem za zdravje ljudi ali okolje. Takšne ukrepe mora odobriti Komisija. Na podlagi uvodne izjave 20 Direktive o gorivih ta postopek pomeni odstopanje od informacijskega postopka, določenega v Direktivi 98/34.

12. Ob spremembah Direktive o gorivih z Direktivo 2009/30 so bile dodane dodatne določbe glede uporabe biogoriv. Člen 7a(2) Direktive o gorivih zavezuje države članice, da zmanjšajo emisije toplogrednih plinov goriva: „Države članice od dobaviteljev zahtevajo, da kolikor mogoče postopoma zmanjšajo emisije toplogrednih plinov v življenjskem ciklu goriva na enoto energije iz goriva in energijo, dobavljeno do 31. decembra 2020, za do 10 % glede na izhodiščni standard za goriva iz odstavka 5(b). To zmanjšanje zajema: (a) 6 % do 31. decembra 2020. Države članice lahko v okviru tega zmanjšanja od dobaviteljev zahtevajo, da izpolnijo naslednje vmesne cilje: 2 % do 31. decembra 2014 in 4 % do 31. decembra 2017; (b) okvirni cilj dodatnih 2 % do 31. decembra 2020 ob upoštevanju člena 9(1)(h), ki bo dosežen z eno ali obema od naslednjih metod: (i) dobavo energije za transport, namenjene uporabi v katerem koli tipu cestnega vozila ali necestne mobilne mehanizacije (vključno s plovili za celinske plovne poti), kmetijskega ali gozdarskega traktorja ali plovila za rekreacijo; (ii) uporabo katere koli tehnologije (vključno z zajemanjem in shranjevanjem ogljika), ki lahko zmanjša emisije toplogrednih plinov v življenjskem ciklu na enoto energije iz dobavljenega goriva ali energije; (c) okvirni cilj dodatnih 2 % do 31. decembra 2020 ob upoštevanju člena 9(1)(i), ki se ga doseže z uporabo kreditov, pridobljenih v okviru mehanizma čistega razvoja iz Kjotskega protokola, in sicer pod pogoji, opredeljenimi v Direktivi 2003/87/ES […], za zmanjšanje v sektorju dobave goriva.“

13. Člen 7b Direktive o gorivih ureja rabo biogoriv pri doseganju teh ciljev: „1. Ne glede na to, ali so bile surovine pridelane na ozemlju Skupnosti ali zunaj nje, se energija iz biogoriv za namene, navedene pod členom 7a, upošteva samo, če izpolnjuje trajnostna merila, določena v odstavkih 2 do 6 tega člena. […] 2. Prihranek emisij toplogrednih plinov zaradi rabe biogoriv, ki se upošteva za namene iz odstavka 1, je 35 %. […]“

14. Člen 7b(3) do (5) Direktive o gorivih izključuje upoštevanje biogoriv, proizvedenih iz surovin, pridobljenih na zemljišču velikega pomena za ohranjanje biološke raznovrstnosti ali na zemljišču z visoko zalogo ogljika ali v ta namen izsušenih šotiščih. Na podlagi člena 7b(6) je treba upoštevati določene predpise kmetijskega prava Unije.

2. Direktiva o biogorivih

15. Direktiva o biogorivih iz leta 2003 je bila prvi predpis o pospeševanju rabe biogoriv. Člen 3 določa cilje glede rabe biogoriv v prometu: (a) Države članice bi morale zagotoviti, da se na njihove trge v promet da minimalni delež biogoriv in drugih obnovljivih goriv, in v ta namen določijo nacionalne okvirne cilje. (b) (i) Referenčna vrednost pri teh ciljih znaša 2 %. Izračunana je na osnovi energijske vsebnosti vsega motornega bencina in dizelskega goriva, namenjenega za sektor prevoza in danega v promet na njihove trge do 31. decembra 2005. (ii) Referenčna vrednost pri teh ciljih znaša 5,75 %. Izračunana je na osnovi energijske vsebnosti vsega motornega bencina in dizelskega goriva, namenjenega za sektor prevoza in danega v promet na njihove trge do 31. decembra 2010.“

3. Direktiva o spodbujanju

16. Direktivo o biogorivih je nadomestila Direktiva o spodbujanju iz leta 2009. ( 9 ) Vsebuje obsežna pravila v zvezi s spodbujanjem uporabe energije iz obnovljivih virov in o upoštevanju te energije v okviru podnebnih sprememb. Te določbe delno ustrezajo v tistem času sprejetim spremembam Direktive o gorivih.

17. Člen 3(4), prvi stavek, Direktive o spodbujanju vsebuje zavezujoči delež uporabe obnovljive energije v prometu: „Vsaka država članica zagotovi, da je delež energije iz obnovljivih virov v vseh vrstah prometa v letu 2020 najmanj enak 10 % končne porabe energije v prometu v tej državi članici.“

18. Člen 17 Direktive o spodbujanju vsebuje enaka trajnostna merila kot člen 7b Direktive o gorivih.

19. Sicer člen 26(2) in (3) Direktive o spodbujanju v dveh korakih razveljavlja Direktivo o biogorivih: „2. V Direktivi 2003/30/ES se črtajo člen 2, člen 3(2), (3) in (5) ter člena 5 in 6 z začetkom veljavnosti od 1. aprila 2010. 3. Direktivi 2001/77/ES in 2003/30/ES se razveljavita z učinkom od 1. januarja 2012.“

20. Direktiva o spodbujanju je na podlagi člena 28, tako kot Direktiva 2009/30, začela veljati 25. junija 2009 in se je morala v skladu s členom 27(1) v nacionalno pravo v glavnem prenesti do 5. decembra 2010.

4. Direktiva 98/34

21. Na podlagi Direktive 98/34 se morajo države članice posvetovati s Komisijo, preden sprejmejo določene predpise, ki bi lahko ovirali notranji trg.

22. Člen 1 Direktive 98/34 opredeljuje bistvene izraze: „V tej direktivi naslednji izrazi pomenijo: 1. ,proizvod’ je kateri koli industrijsko izdelan proizvod in kateri koli kmetijski proizvod, vključno z ribjimi proizvodi; […] 3. ‚tehnična specifikacija‘ je v dokumentu vsebovana specifikacija, ki določa zahtevane lastnosti proizvoda, kakor so stopnja kakovosti, zmogljivost, varnost ali mere, vključno z zahtevami v zvezi s proizvodom glede imena, pod katerim se prodaja, izrazoslovjem, simboli, preskušanjem in preskusnimi postopki, embalažo, označevanjem ali etiketiranjem in postopki za ugotavljanje skladnosti. […] 4. ‚druge zahteve‘ je zahteva za proizvode, ki ni tehnična specifikacija in ki se nanaša na proizvod zaradi varovanja zlasti potrošnikov ali okolja ter vpliva na njegov življenjski cikel, potem ko je bil dan v promet, kakor so pogoji uporabe, predelave, vnovične uporabe ali odlaganja, kadar lahko taki pogoji znatno vplivajo na sestavo ali značilnost proizvoda ali na njegovo trženje; […] 11. ‚tehnični predpis‘, tehnične specifikacije in druge zahteve ali predpisi […], pa tudi zakoni in drugi predpisi držav članic, razen tistih, ki so določeni v členu 10 in prepovedujejo proizvodnjo, uvoz, trženje ali uporabo izdelka. […] […]“

23. Člen 8(1), pododstavek 1, Direktive 98/34 ureja obveznost obveščanja: „Države članice v skladu s členom 10 takoj sporočijo Komisiji vsak osnutek tehničnega predpisa, razen kadar gre le za prenos celotnega besedila mednarodnega ali evropskega standarda, ko zadostujejo podatki v zvezi z ustreznim standardom. Komisiji navedejo tudi razloge, na podlagi katerih je uzakonitev takega tehničnega predpisa potrebna, če ti niso že jasno razvidni v osnutku.“

24. Člen 10 Direktive 98/34 vsebuje izjeme glede obveznosti obveščanja. Izpostaviti je treba izjemo na podlagi odstavka 1, prva alinea: „1. Člena 8 in 9 ne veljata za zakone in druge predpise držav članic ali prostovoljne dogovore, s katerimi države članice: — usklajujejo z zavezujočimi predpisi Skupnosti, kar ima za posledico sprejetje tehničnih specifikacij ali predpisov o storitvah“.

B – Belgijsko pravo

25. V postopku v glavni stvari sporni delež biogoriv ureja zakon z dne 22. julija 2009 o obveznosti dodajanja biogoriv v fosilna motorna goriva, sproščena v prosti promet ( 10 ).

26. Člen 2, točke od 5 do 8, tega zakona opredeljuje različna biogoriva: „5. ‚FAME‘: maščobna kislina metil estrov tarifne oznake KN 3824 90 99, ki izpolnjuje specifikacije, določene v standardu NBN-EN 14214, 6. ‚bioetanol’: etanol, izdelan iz biomase in/ali biološko razgradljivega dela odpadkov tarifne oznake KN 2207 10 00 z vol. vsebnostjo alkohola najmanj 99 % in izpolnjuje specifikacije, določene v standardu NBN EN 15376, 7. ‚bio-ETBE‘: etil-terciarni-butileter tarifne oznake KN 2909 19 00 nesintetičnega izvora in vsebuje 47 vol. % bioetanola, 8. ‚trajnostno biogorivo‘: biogorivo, proizvedeno v Evropski skupnosti (ES) in ustreza naslednjim trajnostnim merilom: — surovine morajo biti kmetijskega izvora in morajo biti pridelane z uporabo najmanjše možne mere gnojil in pesticidov; proizvodnja mora ustrezati vsaj glavnim zahtevam glede vodenja obratov, kot so opredeljene pod naslovom ‚Okolje‘ pod črko A in pod točko 9 Priloge II k Uredbi Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1782/2003, in glavnim zahtevam, ki izhajajo iz ohranjanja dobrih kmetijskih in okoljskih pogojev iz Priloge III k tej uredbi; — surovine ne smejo izvirati iz kmetijskega zemljišča izven ES, ki je bilo pred kratkim predmet krčenja gozda; — proizvedena biogoriva morajo povzročiti bistveno zmanjšanje emisij CO2; — proizvodnja biogoriv mora izpolnjevati tehnične specifikacije, določene na ravni EU, glede spoštovanja socialnih in okoljskih predpisov; Kralj s kraljevim dekretom po posvetovanju z ministrskim svetom določi dokazna sredstva in časovni okvir in obračunski postopek za zgoraj omenjena merila“.

27. Člena 4 in 5 določata delež biogoriv, ki se mora uresničiti z dodajanjem k običajnim motornim gorivom: „Člen 4(1): Vsaka registrirana naftna družba, ki v prosti promet sprosti bencinske in/ali dizelske proizvode, mora v istem koledarskem letu prav tako v prosti promet sprostiti določeno količino trajnostnega biogoriva, in sicer: — FAME vsaj v obsegu 4 vol. % od količine dizelskih proizvodov, sproščenih v prosti promet; — bioetanol, čist ali v obliki bio-ETBE, vsaj v obsegu 4 vol. % od količine bencinskih proizvodov, sproščenih v prosti promet. (2) […] Člen 5: Do sprostitve trajnejšega biogoriva v prosti promet v smislu člena 4 pride z dodajanjem bencinskih in/ali dizelskih proizvodov, sproščenih v prosti promet, z upoštevanjem proizvodnih standardov NBN EN 590 za dizelske proizvode in NBN EN 228 za bencinske proizvode.“

28. Na podlagi člena 13 zakona je sprva veljal od 1. julija 2009 do 30. junija 2011, vendar se je njegova veljavnost podaljšala s kraljevim dekretom z dne 23. junija 2011 ( 11 ) do 30. junija 2013.

III – Predlog za sprejetje predhodne odločbe

29. Različna belgijska podjetja na področju sektorja goriv (v nadaljevanju: Belgische Petroleum Unie in drugi) pred belgijskim ustavnim sodiščem izpodbijajo delež biogoriv. V tem postopku ustavno sodišče Sodišču postavlja naslednji vprašanji: 1. Ali je treba člene 3, 4, in 5 Direktive o gorivih ter, po potrebi, člen 4(3) Pogodbe o Evropski uniji in člene 26(2), 28 in od 34 do 36 PDEU razlagati tako, da nasprotujejo zakonski določbi, na podlagi katere mora vsaka registrirana naftna družba, ki bencinske in/ali dizelske proizvode sprosti v prosti promet, v istem koledarskem letu hkrati sprostiti v prosti promet določeno količino trajnostnega biogoriva, namreč bioetanola – čistega ali v obliki bio-ETBE – najmanj 4 vol. % od količine bencinskih proizvodov, sproščenih v prosti promet, in FAME najmanj 4 vol. % od količine dizelskih proizvodov, sproščenih v prosti promet? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je treba člen 8 Direktive 98/34 razlagati tako, da je kljub členu 10(1), prva alinea, te direktive naložena obveznost, da se Komisiji sporoči predlog predpisa, na podlagi katerega mora vsaka registrirana naftna družba, ki v prosti promet sprosti bencinske in/ali dizelske proizvode, v istem koledarskem letu hkrati v prosti promet sprostiti določeno količino trajnostnega biogoriva, namreč bioetanola – čistega ali v obliki bio-ETBE – najmanj 4 vol. % od količine bencinskih proizvodov, sproščenih v prosti promet, in FAME najmanj 4 vol. % od količine dizelskih proizvodov, sproščenih v prosti promet?

30. Belgische Petroleum Unie in drugi, Belgian Bioethanol Association VZW in drugi (v nadaljevanju: Belgian Bioethanol in drugi), Kraljevina Belgija, Kraljevina Nizozemska in Evropska komisija so vložili pisna stališča. Vse te stranke, razen Nizozemske, so tudi podale izjave na ustni obravnavi 7. junija 2012.

IV – Pravna presoja

A – Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe

31. Belgian Bioethanol in drugi dvomijo v dopustnost predloga, ker nima nobene zveze s sporom pred belgijskim ustavnim sodiščem. V postopku v glavni stvari se zatrjuje kršitev svobode opravljanja trgovske in obrtne dejavnosti, ki jo zagotavlja belgijsko pravo. Kršitev navedenih določb prava Unije se ni zatrjevala.

32. Vendar velja za vprašanja v zvezi z razlago prava Unije, ki jih nacionalna sodišča zastavijo v pravnem in dejanskem okviru, ki so ga pristojna opredeliti sama in katerega pravilnosti Sodišče ne preizkuša, domneva upoštevnosti. Zavrnitev predloga za sprejetje predhodne odločbe nacionalnega sodišča s strani Sodišča je mogoča samo, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z resničnostjo ali predmetom spora o glavni stvari, če je težava hipotetična ali če Sodišče nima na voljo pravnih in dejanskih elementov, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo uporabne odgovore. ( 12 )

33. Ustavno sodišče izhaja iz tega, da je svoboda opravljanja trgovske in obrtne dejavnosti kršena, če belgijski delež biogoriv predstavlja kršitev navedenih določb prava Unije. Zaradi tega ni mogoče ugotoviti, da predlog za sprejetje predhodne odločbe očitno nima nobene zveze s predmetom spora o glavni stvari. Zato je dopusten.

B – Direktiva o gorivih

34. S prvim vprašanjem želi ustavno sodišče zlasti izvedeti, ali je delež biogoriv združljiv s členi 3, 4 in 5 Direktive o gorivih. Vprašanje sicer omenja samo v členu 4 spornega belgijskega zakona določeno obveznost, da se da v promet določen delež biogoriv, vendar je treba hkrati upoštevati, da se to na podlagi člena 5 zakona izvede z dodajanjem k običajnim motornim gorivom.

1. Člen 3 in 4 Direktive o gorivih

35. Belgijski delež biogoriv bi bil v vsakem primeru nedopusten, če bi bile mešanice goriv nezdružljive s specifikacijami za motorni bencin in dizel na podlagi členov 3 in 4 Direktive o gorivih.

36. Za novo različico Direktive o gorivih to ne predstavlja težave. Člena 3(3) in 4(1)(2) določata največjo vsebnost etanola v motornem bencinu (5 %) in maščobnih kislin metil estrov v dizlu (7 %). Belgijski predpis, ki določa, da je treba v promet dati 4 % biogoriva z dodajanjem k običajnemu gorivu, ne zahteva, da se ta meja preseže. Zato protislovja ni.

37. Na podlagi prejšnje različice Direktive o gorivih bi bila situacija drugačna. Sicer sta člen 3(2)(b) in Priloga I pri motornem bencinu prav tako dopuščala vsebnost etanola do 5 %, vendar ni bilo predvideno dodajanje maščobnih kislin metil estrov k dizlu.

38. Ko je 1. julija 2009 začel veljati belgijski delež biogoriv, je Direktiva 2009/30 o spremembi Direktive o gorivih že spremenila Direktivo o gorivih, zlasti v obravnavanem primeru zadevna člena 3 in 4. Te spremembe so začele veljati takoj s sprejetjem nove direktive, neodvisno od roka za prenos. ( 13 ) Posebne prehodne določbe, ki bi v določenih primerih določale nadaljnjo uporabo prejšnjih določb, ne obstajajo. Zato členov 3 in 4 prejšnje različice več ni mogoče uporabiti kot merilo za belgijski delež biogoriv.

39. Posledično je treba na podlagi nove različice Direktive o gorivih ugotoviti, da je delež biogoriv združljiv s členoma 3 in 4 te direktive.

2. Člen 5 Direktive o gorivih

40. Stranke pa v glavnem razpravljajo o členu 5 Direktive o gorivih, na katerega spremembe Direktive o gorivih v letu 2009 ne vplivajo. Navedeni člen določa, da nobena država članica ne sme prepovedati, omejiti ali ovirati dajanja goriva v promet, ki ustreza zahtevam te direktive. Belgische Petroleum Unie in drugi zastopajo stališče, da obveznost dodajanja biogoriv omejuje dajanje goriv v promet. S tem se namreč določa dodatni pogoj za dajanje goriv v promet, ki so že ustrezala zahtevam te direktive.

a) Razlaga člena 5 Direktive o gorivih

41. To stališče se naslanja na prepoved omejevanja temeljnih svoboščin, ki velja že, če bi ukrepi lahko neposredno ali posredno in dejansko ali morebitno ovirali trgovino znotraj Unije ( 14 ) oziroma prepoveduje, ovira ali zmanjšuje privlačnost izvajanja temeljne svoboščine. ( 15 ) Dejansko je mogoče na prvi pogled domnevati, da se je zakonodajalec pri uvedbi te prepovedi omejevanja v členu 5 Direktive o gorivih želel opreti na te znane prepovedi omejevanja. Prav tako je jasno, da je treba to določbo – tako kot preostalo sekundarno pravo – v dvomu razlagati v skladu s temeljnimi svoboščinami.

42. Vendar to ne pomeni, da je treba člen 5 Direktive o gorivih razumeti kot temeljno svoboščino, s čemer bi nasprotoval vsakršni omejitvi trženja goriv, ki izpolnjujejo standarde, kar bi skladno z besedilom te določbe veljajo tudi za izključno nacionalna dejanska stanja. Temeljne svoboščine prava Unije ( 16 ) zasledujejo namreč popolnoma drugačen cilj kot prepoved omejevanja iz člena 5. Slednji izhaja zlasti iz sistematike in ciljev Direktive o gorivih.

43. Direktiva o gorivih ni namenjena obsežni harmonizaciji gospodarjenja z gorivi. Na podlagi njene uvodne izjave 1 gre zlasti za to, da se prilagodijo specifikacije za goriva, to je predpisov o sestavi in lastnostih goriv, da bi se na ta način zaradi različnih standardov preprečile ovire za trgovanje. Zato je primerno, da se prepoved omejevanja omeji samo na predpise, ki se nanašajo na specifikacije za goriva.

44. V prid navedenemu poleg tega govori edina izrecno določena izjema, in sicer člen 6 Direktive o gorivih, ki se nanaša izključno na sprejetje strožjih okoljskih specifikacij. Če bi zakonodajalec s členom 5 želel uvesti obsežno prepoved omejevanja, bi ustrezno obsežno določil tudi izjeme. Slednje bi zajemale tudi potencialne omejitve, ki ne sodijo pod člen 6, npr. cenovno politiko, predpise o varnosti trgovanja z gorivi ali določbe o oglaševanju za goriva.

45. Druge določbe izvedenega prava, npr. o obdavčitvi naftnih proizvodov, ( 17 ) potrjujejo omejeni domet prepovedi omejevanja iz Direktive o gorivih. Tudi takšen davek bi pri širokem razumevanju prepovedi omejevanja morali utemeljiti, vendar se razmerje med davkom in prepovedjo omejevanja nikjer ne omenja.

46. Zaključimo lahko, da člen 5 Direktive o gorivih izključno nasprotuje predpisom, ki se neposredno navezujejo na specifikacije za goriva.

b) Uporaba prepovedi omejitve na podlagi člena 5 Direktive o gorivih

47. Sporni belgijski delež biogoriv s formalnega vidika ne vsebuje dodatnih specifikacij za goriva. Belgija, Belgian Bioethanol Association in Komisija pravilno poudarjajo, da se obveznost prodaje biogoriv z dodajanjem ne nanaša na vsak posamezni liter goriva. Proizvajalci lahko sami odločajo, ali bodo vsakemu litru dodali 4 % biogoriv, ali pa bodo določene dele prodajali brez dodajanja, drugim pa dodali ustrezno večji delež biogoriv.

48. Vendar belgijski predpis kljub temu predstavlja dodatno specifikacijo za goriva, ker morajo podjetja, ki prodajajo goriva, znatnemu deležu količin goriva, ki ga dajo v promet, v vsakem primeru dodati biogorivo. Da lahko določenim količinam goriva dodajo različne deleže biogoriva, če skupno prodajo zadostne količine biogoriva, ne da bi presegli največji delež na podlagi Direktive o gorivih, ne vpliva na naravo obveznosti: pomembnim količinam prodanega goriva morajo dodati biogorivo.

49. Sicer Nizozemska omenja nekaj drugih načinov dajanja ustreznih količin biogoriv v promet, vendar ti načini v sporu o glavni stvari niso pomembni. Na podlagi člena 5 belgijskega zakona se namreč biogoriva dajejo v promet z mešanicami z motornim bencinom ali dizlom.

50. Do podobnega zaključka je sicer prišlo tudi belgijsko ustavno sodišče, ko je – tako kot že pred tem v zakonodajnem postopku belgijski državni svet ( 18 ) – ugotovilo, da je belgijski predpis „proizvodni standard“ v smislu določb o nacionalni delitvi pristojnosti. ( 19 )

51. Ta dodatna specifikacija za goriva omejuje dajanje goriv v promet, ki so v skladu z Direktivo o gorivih. Trgovanje s temi gorivi je manj privlačno, če je naftno podjetje zavezano prodati 4 % biogoriv. Obveznost izpolnitve te zahteve bi bila lahko povezana z višjimi stroški ali z dodatnimi tveganji.

52. Zato delež biogoriv v smislu člena 5 Direktive o gorivih načeloma omejuje dajanje goriv v promet.

c) Možne izjeme od prepovedi omejevanja na podlagi člena 5 Direktive o gorivih

53. Vendar je treba preizkusiti, ali delež biogoriv sodi med izjeme od prepovedi omejevanja na podlagi člena 5 Direktive o gorivih. Izjeme lahko izhajajo iz določb te direktive ali iz drugih direktiv.

i) Člena 3 in 4 Direktive o gorivih

54. Člen 3(3) in člen 4(1)(2) Direktive o gorivih ne prideta v poštev kot izjema od člena 5. Države članice morajo sicer dovoliti ustrezno dodajanje, vendar ni razvidno, da imajo pravico zahtevati dodajanje biogoriv.

ii) Člen 6 Direktive o gorivih

55. Prav tako ni razvidno, da se določba o izjemi iz člena 6 Direktive o gorivih uporablja za strožje okoljske specifikacije za goriva. Na podlagi navedenega člena potrebno dovoljenje Komisije namreč ne obstaja. V postopku večkrat poudarjeno stališče Komisije z dne 15. avgusta 2007 glede prejšnjega belgijskega zakonodajnega načrta ( 20 ) ni bilo izdano na podlagi člena 6, temveč v postopku na podlagi Direktive 98/34. Prav tako ni vsebovalo soglasja Komisije k belgijskemu deležu za biogoriva.

iii) Člena 7a in 7b Direktive o gorivih

56. Delež za biogoriva pa bi se lahko oprl na člen 7a(2) Direktive o gorivih. Navedeni člen določa, da države članice od dobaviteljev energije zahtevajo, da zmanjšajo emisije toplogrednih plinov na enoto energije iz goriva za določene odstotke. Uvodna izjava 9 Direktive 2009/30, ki je ta cilj uvedla v Direktivo o gorivih, določa, da se to vsaj delno doseže z uporabo biogoriv. V skladu z navedenim člen 7b(2) Direktive o gorivih določa, da prihranek emisij toplogrednih plinov zaradi rabe biogoriv znaša najprej najmanj 35 %, kasneje 50 % in končno 60 %. Zato ni v nasprotju z Direktivo o gorivih in zlasti njenim členom 5, če se naftnim podjetjem naloži obveznost uporabe biogoriv.

57. Rok za prenos teh določb ob izdaji belgijskega deleža za biogoriva sicer še ni potekel. Direktiva pa ima pravne učinke za državo članico od začetka njene veljavnosti ( 21 ) in se seveda lahko prenese že pred potekom tega roka. ( 22 ) Zato se lahko Belgija že pred potekom roka za prenos sklicuje na člen 7a(2).

58. Kot pravilno poudarjajo Belgische Petroleum Unie in drugi se lahko biogoriva pri izpolnjevanju te obveznosti v skladu s členom 7b(1) Direktive o gorivih upoštevajo samo, če so bila proizvedena ob upoštevanju trajnostnih meril iz člena 7b(3) do (6). Ta merila prepovedujejo zlasti, da se uporabijo določena zemljišča velikega pomena za okolje in zahtevajo, da se pri proizvodnji biogoriv ali ustreznih surovin znotraj Unije, spoštuje kmetijsko-okoljsko pravo Unije.

59. Za belgijski delež biogoriv se zato člen 7a(2) Direktive o gorivih uporablja samo, če je zagotovljeno, da so bila biogoriva oziroma uporabljene surovine proizvedene ob upoštevanju trajnostnih meril iz člena 7b(3) do (6).

60. Ali belgijske določbe to zagotavljajo, ni predmet predloga za sprejetje predhodne odločbe, in se na podlagi podatkov iz predloga tudi ne more preizkusiti. Zaradi tega mora ustavno sodišče to vprašanje še preizkusiti. Vendar ni očitno, da opredelitev trajnostnih biogoriv v členu 2, točka 8, belgijskega zakona z dne 22. julija 2009 v ta namen zadošča.

iv) Direktiva o spodbujanju

61. Za Direktivo o spodbujanju velja načeloma enako kot za člen 7a in 7b Direktive o gorivih. Delež biogoriv je sredstvo, ki prispeva k izpolnitvi deleža uporabljene obnovljive energije v prometu na podlagi člena 3(4) Direktive o spodbujanju. Vendar se v ta namen lahko uporabi samo biogorivo, ki je bilo proizvedeno ob spoštovanju trajnostnih meril. Zaradi tega uporaba te direktive ne more vplivati na ugotovitve, ki izhajajo iz preizkusa Direktive o gorivih.

v) Člen 3 Direktive o biogorivih

62. Če se ne bi zagotavljalo spoštovanje trajnostnih meril, bi se delež biogoriv še vedno lahko oprl na člen 3(1) Direktive o biogorivih iz leta 2003. V skladu z navedeno določbo bi morale države članice z določitvijo nacionalnih okvirnih ciljev za 31. december 2010 zagotoviti doseganje minimalnega deleža biogoriv v višini 5,75 % vsega motornega bencina in plinskega olja, namenjenega za sektor prevoza in danega v promet na nacionalnih trgih.

63. Kot je ugotovilo Sodišče Direktiva o biogorivih državam članicam ne določa načina za dosego teh okvirnih ciljev, temveč jim v tem pogledu prepušča prosto izbiro glede vrste ukrepov, ki jih lahko sprejmejo, tako da imajo države članice široko diskrecijsko pravico. Zlasti je na podlagi navedenega uvedba obveznega deleža biogoriv za naftna podjetja primerno sredstvo. ( 23 ) Zato prepoved omejevanja iz člena 5 Direktive o gorivih načeloma ne more nasprotovati takemu deležu.

64. Uvodna izjava 21 Direktive o biogorivih pa opozarja na to, da nacionalne politike za pospeševanje rabe biogoriv ne smejo voditi k prepovedi prostega pretoka goriv, ki ustrezajo usklajenim okoljskim zahtevam, določenim v zakonodaji Skupnosti. Direktivo o biogorivih je zato treba razlagati tako, da morajo ukrepi za njeno izvedbo spoštovati prosti pretok blaga na podlagi člena 34 PDEU. ( 24 ) Zato ne smejo uvajati prepovedanih omejitev trgovine z gorivi.

65. Delež za biogoriva, kot predstavljeno, trgovanje z običajnimi gorivi, ki ustrezajo specifikacijam iz Direktive o gorivih, dela manj privlačno. ( 25 ) Predlog za sprejetje predhodne odločbe v skladu z navedenim tako očitno izhaja iz tega, da sporne belgijske določbe ovirajo prosti pretok blaga, ( 26 ) kar pomeni, da delež zajema uvožena goriva v enaki meri kot goriva dana v promet v domači državi. Četudi je bila zajeta samo domača proizvodnja goriv, bi lahko delež biogoriv vsaj posredno omejeval uvoz surove nafte ali drugih prefabrikatov za proizvodnjo goriv. Proizvodnja goriv iz teh snovi za domačo porabo bi bila namreč manj privlačna.

66. Nacionalne ukrepe, ki lahko ovirajo promet znotraj Skupnosti, je mogoče utemeljiti z nujnimi okoljevarstvenimi zahtevami, pod pogojem, da so obravnavani ukrepi sorazmerni glede na zasledovani cilj. ( 27 )

67. Če je zakonodajalec Unije že sprejel zadevne predpise, ti podpirajo takšno utemeljitev, vendar jih je treba tudi spoštovati. ( 28 )

68. Kot izhaja iz sodbe Plantanol ( 29 ) glede Direktive o biogorivih, so lahko države članice najprej domnevale, da je delež biogoriv v okviru predvidenih mejnih vrednosti brez nadaljnjih omejitev mogoče utemeljiti z nujnimi okoljevarstvenimi zahtevami.

69. V vmesnem času vstavljena člena 7b(3) do (6) Direktive o gorivih in člen 17 Direktive o spodbujanju, ki nadomešča Direktivo o biogorivih, pa kažeta, da Unija v vmesnem času uporabo biogoriv absolutno več ne šteje za nujno okoljevarstveno zahtevo. V skladu z uvodno izjavo 11 Direktive 2009/30 in uvodno izjavo 69 Direktive o spodbujanju, je treba preprečiti uničevanje biološko raznovrstnih zemljišč zaradi proizvodnje surovin za proizvodnjo biogoriv. Enako velja na podlagi uvodnih izjav 12 in 14 Direktive 2009/30 in uvodnih izjav 70 in 72 Direktive o spodbujanju za zemljišča z velikimi zalogami ogljika v zemlji ali vegetaciji, ker lahko negative posledice sprostitve tega ogljika prevladajo nad prednostmi uporabe biogoriv.

70. Ta nova spoznanja glede tveganj, ki jih prinaša spodbujanje biogoriv, so bila pomembna že pred sprejetjem obeh direktiv iz leta 2009, najkasneje od takrat pa so države članice z njimi morale biti seznanjene. Zaradi tega se morajo upoštevati pri presoji utemeljenosti omejevanja prostega pretoka blaga zaradi varstva okolja.

71. Vendar roki za prenos direktiv upoštevajo, da je za prilagoditev nacionalnega prava potreben čas. Za presojo obstoječih predpisov so trajnostna merila zato pomembna šele od poteka roka za prenos teh direktiv, to je od 30. decembra 2010, s potekom roka za prenos sprememb Direktive o gorivih.

72. Vendar to ne velja za nove omejitve, kot je belgijski delež biogoriv, ki je bil sprejet šele po začetku veljavnosti Direktive o spodbujanju in Direktive 2009/30.

73. V tem trenutku sicer države članice niso dolžne sprejeti ukrepov za prenos direktiv pred iztekom roka. Vendar iz člena 4(3) PEU v povezavi s členom 288(3) PDEU ter iz samih direktiv izhaja, da se morajo v tem obdobju vzdržati sprejetja določb, ki bi resno ogrozile cilj, ki ga določa ta direktiva. ( 30 )

74. Ni mogoče izključiti, da je ta „prepoved neupoštevanja ciljev direktive“ ( 31 ) nasprotovala novi uvedbi deleža za biogoriva brez upoštevanja trajnostnih meril. Morda je povečano povpraševanje po biogorivih privedlo do tega, da je pri proizvodnji surovin nastala nepopravljiva škoda, ki naj bi se preprečila s trajnostnimi merili.

75. V zvezi z vprašanjem uporabe prepovedi neupoštevanja ciljev direktive, ni treba sprejeti dokončne odločitve. V tem postopku se namreč ne preizkuša, ali Direktiva o spodbujanju in Direktiva 2009/30 nasprotujeta belgijskemu deležu za biogoriva, temveč ali se lahko omejevanje prostega pretoka blaga z belgijskim deležem za biogoriva utemelji z nujnimi okoljevarstvenimi zahtevami, zaradi česar Direktiva o biogorivih dopušča odstopanje od prepovedi omejevanja iz člena 5 Direktive o gorivih. Pri razlagi te utemeljitve se ocene zakonodajalca Unije iz veljavnih aktov takoj upoštevajo. Pri tem ni potrebno sklicevanje na prepoved, niti ni treba čakati na potek roka. ( 32 )

76. Iz tega izhaja, da se lahko Belgija na podlago za utemeljitev v Direktivi o biogorivih sklicuje samo, če delež biogoriv spoštuje trajnostna merila.

77. Za primer, če Sodišče ne bo sledilo mojemu stališču, da je treba pri uporabi člena 3(1) Direktive o biogorivih upoštevati trajnostna merila, je treba opozoriti, da je vsaka utemeljitev, ki se opira na to direktivo, prenehala s 1. januarjem 2012, ko jo je razveljavil člen 26(3) Direktive o spodbujanju.

vi) Člen 193 PDEU

78. Belgija sicer navaja tudi člen 193 PDEU, ki državam članicam omogoča uvedbo strožjih ukrepov za varstvo okolja. Delež biogoriv, ki ne spoštuje trajnostnih meril, pa ni močnejši ukrep, temveč zmanjšuje stopnjo varstva okolja v razmerju do varstva, ki se zagotavlja na ravni Unije.

79. Člen 193 PDEU sicer velja samo v razmerju do ukrepov Unije na področju varstva okolja, ki temeljijo na členu 192 PDEU. Trajnostna merila pa na podlagi uvodne izjave 95 Direktive o spodbujanju in uvodne izjave 23 Direktive 2009/30 temeljijo na pristojnosti notranjega trga iz člena 114 PDEU. V tem primeru so strožji varstveni ukrepi dopustni samo na podlagi člena 114(5) do (7) PDEU. Vendar v obravnavanem primeru ti pogoji niso izpolnjeni že zaradi tega, ker Belgija Komisiji ni predložila ustrezne zahteve.

vii) Vmesni predlog

80. Belgijski delež biogoriv je torej z Direktivo o gorivih združljiv samo, če spoštuje trajnostna merila iz člena 7b(3) do (6).

3. Navedene določbe primarnega prava

81. Določb primarnega prava, ki jih je podredno navedlo ustavno sodišče, in sicer člena 4(3) PEU in členov 26(2), 28 in od člena 34 do člena 36 PDEU, ni treba posebej preizkusiti. Če belgijski delež za biogoriva spoštuje trajnostna merila, je tudi v skladu z notranjim trgom, ker je namenjen prenosu nesporne obveznosti iz sekundarnega prava. Če pa trajnostnih meril ne spoštuje, je prepovedan že na podlagi sekundarnega prava.

4. Odgovor na prvo vprašanje

82. Na prvo vprašanje je zato treba odgovoriti, da je treba člene 3, 4, 5, 7a in 7b Direktive o gorivih razlagati tako, da ne nasprotujejo zakonski določbi, izdani po 25. juniju 2009, na podlagi katere mora vsaka registrirana naftna družba, ki bencinske in/ali dizelske proizvode sprosti v prosti promet, v istem koledarskem letu hkrati sprostiti v prosti promet določeno količino trajnostnega biogoriva, namreč bioetanola – čistega ali v obliki bio-ETBE – v obsegu najmanj 4 vol. % od količine bencinskih proizvodov, sproščenih v prosti promet, in maščobnih kislin metil estrov v obsegu najmanj 4 vol. % od količine – z mešanico bencinskega in dizelskega goriva – dizelskih proizvodov, sproščenih v prosti promet, če se morajo pri proizvodnji teh biogoriv spoštovati trajnostna merila iz člena 7b te direktive.

C – Posvetovanje s Komisijo

83. Z drugim vprašanjem želi ustavno sodišče razjasniti, ali bi se morala Belgija na podlagi člena 8(1) Direktive 98/34 posvetovati s Komisijo glede spornih določb o uvedbi deleža biogoriv, pred začetkom veljavnosti teh predpisov.

84. Člen 8(1) Direktive 98/34 določa, da države članice takoj sporočijo Komisiji vsak osnutek tehničnega predpisa.

85. V tem pogledu iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je namen Direktive 98/34 s preventivnim nadzorom varovati prosti pretok blaga, ki je eden od temeljev Skupnosti, in da je ta nadzor koristen, če tehnični predpisi iz te direktive lahko pomenijo ovire pri menjavi blaga med državami članicami, te ovire pa so sprejemljive le, če so potrebne za zadovoljitev nujnih zahtev, ki so v splošnem interesu. ( 33 )

86. Obveznost obveščanja, ki je določena v členu 8(1), prvi pododstavek, Direktive 98/34, pomeni pomembno sredstvo za uresničitev tega skupnostnega nadzora, učinkovitost te pa bo toliko večja, če se ta direktiva razlaga v tem smislu, da nespoštovanje obveznosti obveščanja pomeni bistveno pomanjkljivost takega postopka, in sicer da so zadevni tehnični predpisi neuporabljivi proti posameznikom. ( 34 )

87. Zaradi tega ustavno sodišče sprašuje, ali je belgijski delež biogoriv tehnični predpis v smislu Direktive 98/34, o katerem je treba obvestiti Komisijo.

88. V teh okoliščinah je treba opozoriti, da v skladu s sodno prakso iz člena 1, točka 11, Direktive 98/34 izhaja, da pojem „tehnični predpis“ združuje tri skupine, prvič, „tehnične specifikacije“ v smislu člena 1, točka 3, te direktive, drugič, „druge zahteve“, kot so opredeljene v členu 1, točka 4, navedene direktive, in tretjič, prepoved proizvodnje, uvoza, trženja ali uporabe izdelka, določeno v členu 1, točka 11, iste direktive. ( 35 )

89. Delež biogoriv ne vsebuje prepovedi in v obravnavanem primeru lahko ostane odprto, ali okoliščina, da ni treba vsakega litra goriva nadomestiti z biogorivom, izključuje obstoj tehnične specifikacije. V vsakem primeru gre namreč za „druge zahteve“ v smislu člena 1, točka 4, Direktive 98/34.

90. V skladu s sodno prakso je to podano, če lahko občutno vplivajo na sestavo ali značilnost proizvoda ali na njegovo trženje. ( 36 ) Ker se delež biogoriv lahko izpolni z dodajanjem biogoriv motornemu bencinu in dizlu, vpliva na sestavo proizvoda in na njegovo trženje.

91. S strani belgijskega ustavnega sodišča naveden člen 10(1), prva alinea, Direktive 98/34 ne pomeni, da obveznost posvetovanja odpade. Ta izjema velja namreč samo za ukrepe, s katerimi države članice izpolnjujejo obveznosti iz zavezujočih pravnih aktov Unije, s katerimi se določajo tehnične specifikacije ali predpisi, ki se nanašajo na storitve.

92. Delež biogoriv ne pomeni specifikacije Unije, temveč pomeni uresničitev obveznosti prava Unije, ki državam članicam pušča širok manevrski prostor. Za preprečitev napak pri izvajanju te diskrecije, se je načeloma treba posvetovati s Komisijo.

93. Vendar Komisija pravilno opozarja, da v sporu o glavni stvari posvetovanje kljub temu ni bilo potrebno.

94. Sodišče je namreč ugotovilo, da spremembe osnutka tehničnega predpisa, o katerem je bila Komisija že obveščena v skladu s členom 8(1), prvi pododstavek, Direktive 98/34, ki glede na že sporočeni osnutek vsebujejo samo omilitev pogojev uporabe zadevnega proizvoda in tako zmanjšujejo možen vpliv tehničnega predpisa na trgovino, ne pomenijo bistvene spremembe osnutka ob upoštevanju zgoraj pod točko 85 navedenega cilja Direktive 98/34. Za te spremembe ne velja obveznost predhodnega obvestila. ( 37 )

95. Kot izhaja iz predloga za sprejetje predhodne odločbe se je Belgija s Komisijo posvetovala glede prejšnjega osnutka predpisa, na podlagi katerega naj bi motorni bencin vseboval 7 % etanola, dizel pa 5 % maščobnih kislin metil estrov. ( 38 ) Komisija je glede tega zastopala stališče, da člen 3 Direktive o gorivih pri motornem bencinu dopušča največ 5 % etanola, člen 4 za dizel ne določa deleža maščobnih kislin metil estrov in da člen 5 nasprotuje določbam, ki predvidevajo določen delež biogoriv za vsak liter goriva.

96. Sporni belgijski delež biogoriv je bil določen na podlagi teh razmislekov in v tem času izvedene spremembe členov 3 in 4 Direktive o gorivih. Deleži ne presegajo največjega deleža za motorni bencin in dizel. Prav tako se ne nanašajo nujno na vsak liter goriva.

97. Posledično gre samo za omilitve prejšnjega predpisa, ki ni zahteval ponovnega posvetovanja s Komisijo.

98. Na drugo vprašanje je tako treba odgovoriti, da je predlog predpisa, na podlagi katerega mora vsaka registrirana naftna družba, ki v prosti promet sprosti bencinske in/ali dizelske proizvode, v istem koledarskem letu hkrati v prosti promet sprostiti določeno količino trajnostnega biogoriva z mešanjem z bencinom ali dizlom, načeloma treba sporočiti Komisiji kot drugo zahtevo na podlagi člena 8 Direktive 98/34. Ta obveznost obveščanja pa ni podana, če ta predlog predstavlja samo omilitev že sporočenega predloga.

V – Predlog

99. Sodišču zato predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje odgovori tako: 1. Člene 3, 4, 5, 7a in 7b Direktive 98/70/ES, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/30/ES je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo zakonski določbi, izdani po 25. juniju 2009, na podlagi katere mora vsaka registrirana naftna družba, ki bencinske in/ali dizelske proizvode sprosti v prosti promet, v istem koledarskem letu hkrati sprostiti v prosti promet določeno količino trajnostnega biogoriva z mešanjem z bencinom ali dizlom, namreč bioetanola – čistega ali v obliki bio-ETBE – najmanj 4 vol. % od količine bencinskih proizvodov, sproščenih v prosti promet, in maščobnih kislin metil estrov najmanj 4 vol. % od količine dizelskih proizvodov, sproščenih v prosti promet, če se morajo pri proizvodnji teh biogoriv spoštovati trajnostna merila iz člena 7b. 2. Predlog predpisa, na podlagi katerega mora vsaka registrirana naftna družba, ki v prosti promet sprosti bencinske in/ali dizelske proizvode, v istem koledarskem letu hkrati v prosti promet sprostiti določeno količino trajnostnega biogoriva z mešanjem z bencinom ali dizlom, je načeloma treba sporočiti Komisiji kot drugo zahtevo na podlagi člena 8 Direktive 98/34/ES. Ta obveznost obveščanja pa ni podana, če ta predlog predstavlja samo omilitev že sporočenega predloga.

( 1 ) Jezik izvirnika: nemščina.

( 2 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. maja 2003 o pospeševanju rabe biogoriv in drugih obnovljivih goriv v sektorju prevoza (2003/30/ES) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 31, str. 188).

( 3 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov, spremembi in poznejši razveljavitvi direktiv 2001/77/ES in 2003/30/ES (UL L 140, str. 16).

( 4 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o spremembah Direktive 98/70/ES glede specifikacij motornega bencina, dizelskega goriva in plinskega olja ter o uvedbi mehanizma za spremljanje in zmanjševanje emisij toplogrednih plinov ter o spremembi Direktive Sveta 1999/32/ES glede specifikacij goriva, ki ga uporabljajo plovila za plovbo po celinskih plovnih poteh, in o razveljavitvi Direktive 93/12/EGS (UL L 140, str. 88).

( 5 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 1998 o kakovosti motornega bencina in dizelskega goriva ter spremembi Direktive 93/12/EGS (98/70/ES) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 23, str. 182).

( 6 ) Na podlagi Sporočila Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu „Obnovljiva energija: napredki na poti k cilju za 2020“ z dne 31. januarja 2011 (COM(2011) 31, str. 12) je v tistem času 20 držav članic uvedlo podobne obveznosti.

( 7 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. junija 1998 o določitvi postopka za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov o storitvah informacijske družbe (98/34/ES) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 20, str. 337), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2006/96/ES z dne 20. novembra 2006 o prilagoditvi nekaterih direktiv na področju prostega pretoka blaga zaradi pristopa Bolgarije in Romunije (UL L 363, str. 81).

( 8 ) Direktiva 98/70, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1882/2003 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. septembra 2003 o prilagoditvi določb glede odborov, ki pomagajo Komisiji pri uresničevanju njenih izvedbenih pooblastil, predvidenih aktih, za katere se uporablja postopek iz člena 251 Pogodbe ES, Sklepu Sveta 1999/468/ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 4, str. 447), kot je veljala do 25. junija 2009.

( 9 ) Navedena v opombi 3.

( 10 ) Moniteur belge z dne 3. avgusta 2009, str. 51920.

( 11 ) Moniteur belge z dne 30. junija 2011, str. 37981.

( 12 ) Sodbe z dne 7. septembra 1999 v zadevi Beck in Bergdorf (C-355/97, Recueil, str. I-4977, točka 22); z dne 5. decembra 2006 v zadevi Cipolla in drugi (C-94/04 in C-202/04, ZOdl., str. I-11421, točka 25); z dne 8. septembra 2009 v zadevi Budějovický Budvar (C-478/07, ZOdl., str. I-7721, točka 63) in z dne 1. decembra 2011 v zadevi Painer (C-145/10, ZOdl., str. I-12533, točka 59).

( 13 ) Glej glede sklica na nove določbe pred potekom roka za prenos v nadaljevanju, točka 57.

( 14 ) Sodba z dne 10. februarja 2009 v zadevi Komisija proti Italiji (C-110/05, ZOdl., str. I-519, točka 33).

( 15 ) Glej glede prostega gibanja delavcev sodbo z dne 10. marca 2011 v zadevi Casteels (C-379/09, ZOdl., str. I-1379, točka 22); glede svobode ustanavljanja sodbo z dne 11. marca 2010 v zadevi Attanasio Group (C-384/08, ZOdl., str. I-2055, točka 43); glede svobode opravljanja storitev sodbi z dne 28. marca 1996 v zadevi Guiot (C-272/94, Recueil, str. I-1905, točka 10) in z dne 4. oktobra 2011 v zadevi Football Association Premier League in drugi (C-403/08 in C-429/08, ZOdl., str. I-9083, točka 85); in glede prostega pretoka kapitala sodbo z dne 12. decembra 2006 v zadevi Test Claimants in the FII Group Litigation (C-446/04, ZOdl., str. I-11753, točka 184).

( 16 ) Glej sodbe z dne 7. februarja 1979 v zadevi Knoors (115/78, Recueil, str. 399, točka 17); z dne 30. novembra 1995 v zadevi Gebhard (C-55/94, Recueil, str. I-4165, točka 37) in z dne 15. aprila 2010 v zadevi CIBA (C-96/08, ZOdl., str. I-2911, točka 45).

( 17 ) Direktiva Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 405).

( 18 ) DOC 52 2037/001 belgijske poslanske zbornice z dne 9. junija 2009, str. 17, 20 in naslednje (točka 5.2.).

( 19 ) Sodba ustavnega sodišča z dne 22. decembra 2010 v zadevi Belgische Petroleum Unie in drugi (149/2010, točka B.5.2.).

( 20 ) Dodatek 4 k pisnemu stališču Komisije.

( 21 ) Sodba z dne 4. julija 2006 v zadevi Adeneler in drugi (C-212/04, ZOdl., str. I-6057, točka 119).

( 22 ) Glej sodbi z dne 15. novembra 2005 v zadevi Komisija proti Avstriji (C-320/03, ZOdl., str. I-9871, točka 80) in z dne 14. junija 2007 v zadevi Komisija proti Belgiji (C-422/05, ZOdl., str. I-4749, točka 52).

( 23 ) Sodba z dne 10. septembra 2009 v zadevi Plantanol (C-201/08, ZOdl., str. I-8343, točke 35 in naslednje).

( 24 ) Glej sodbo z dne 14. decembra 2004 v zadevi Radlberger Getränkegesellschaft in S. Spitz (C-309/02, ZOdl., str. I-11763, točka 36).

( 25 ) Glej zgoraj, točka 51.

( 26 ) Navedeno v opombi 19, točka B.11.

( 27 ) Glej sodbe z dne 20. septembra 1988 v zadevi 302/86 (Komisija proti Danski, Recueil, str. 4607, točka 8); z dne 9. julija 1992 v zadevi C-2/90 (Komisija proti Belgiji, Recueil, str. I-4431, točka 22) in Radlberger Getränkegesellschaft in S. Spitz (navedena v opombi 24, točka 75).

( 28 ) Sodba Komisija proti Avstriji (navedena v opombi 22, točke 74 in naslednje). Glej tudi sodbo z dne 13. marca 2001 v zadevi PreussenElektra (C-379/98, Recueil, str. I-2099, točka 77 in naslednje).

( 29 ) Navedena v opombi 23.

( 30 ) Sodbe z dne 18. decembra 1997 v zadevi Inter-Environnement Wallonie (C-129/96, Recueil, str. I-7411, točka 45); z dne 4. julija 2006 v zadevi Adeneler in drugi (navedena v opombi 21, točka 121); Komisija proti Belgiji (navedena v opombi 22, točka 62) in z dne 26. maja 2011 v zadevi Stichting Natuur en Milieu in drugi (od C-165/09 do C-167/09, ZOdl., str. I-4599, točka 78).

( 31 ) Glej npr. moje sklepne predloge, predstavljene 18. maja 2004 v zadevi Wippel (C-313/02, ZOdl., str. I-9483, točka 60); 27. oktobra 2005 v zadevi Adeneler in drugi (C-212/04, ZOdl., str. I-6057, točka 48) in 16. decembra 2010 v zadevi Stichting Natuur en Milieu in drugi (od C-165/09 do C-167/09, točka 83 in naslednje).

( 32 ) Gej tudi razmisleke o razlagi v skladu z direktivo pred potekom roka za prenos v mojih sklepnih predlogih, navedenih v opombi 31, v zadevi Wippel točke od 58 do 63 in Adeneler, točke od 45 do 53.

( 33 ) Sodbi z dne 15. aprila 2010 v zadevi Sandström (C-433/05, ZOdl., str. I-2885, točka 42) in z dne 9. junija 2011 v zadevi Intercommunale Intermosane in Fédération de l’industrie et du gaz (C-361/10, ZOdl., str. I-5079, točka 10) in tam navedena sodna praksa.

( 34 ) Sodba Sandström (navedena v opombi 33, točka 43).

( 35 ) Sodba Intercommunale Intermosane in Fédération de l’industrie et du gaz (navedena v opombi 33, točka 11) in tam navedena sodna praksa.

( 36 ) Sodba Intercommunale Intermosane in Fédération de l’industrie et du gaz (navedena v opombi 33, točka 20) in tam navedena sodna praksa.

( 37 ) Sodba Sandström (navedena v opombi 33, točka 47).

( 38 ) Navedena v opombi 19, točka B.5.1.