Zadeva C-438/11

Lagura Vermögensverwaltung GmbH

proti

Hauptzollamt Hamburg-Hafen

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Hamburg)

„Carinski zakonik Skupnosti — Člen 220(2)(b) — Naknadna izterjava uvoznih dajatev — Legitimno pričakovanje — Nemožnost preveritve, ali je potrdilo o poreklu točno — Pojem potrdila, izdanega na podlagi napačnih dejstev, ki jih je navedel izvoznik — Dokazno breme — Sistem splošnih tarifnih preferencialov“

Povzetek — Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 8. novembra 2012

Lastna sredstva Evropske unije – Naknadna izterjava uvoznih ali izvoznih dajatev – Pogoji za neupoštevanje uvoznih dajatev, navedeni v členu 220(2)(b) Uredbe št. 2913/92 – Nemožnost pristojnih organov tretje države, da bi preverili, ali je potrdilo o poreklu obrazec A točno, saj je izvoznik prenehal opravljati dejavnost – Dokazno breme, ki ga nosi zavezanec za plačilo dajatev

(Uredba Sveta št. 2913/92, člen 220(2)(b), kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2700/2000 Evropskega parlamenta in Sveta)

Člen 220(2)(b) Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2700/2000, je treba razlagati tako, da kadar pristojni organi tretje države med naknadnim preverjanjem ne morejo ugotoviti, ali potrdilo o poreklu obrazec A, ki so ga izdali, temelji na izvoznikovi navedbi pravih dejstev, ker je ta prenehal opravljati dejavnost, dokazno breme glede tega, da je bilo to potrdilo izdano na podlagi izvoznikove navedbe pravih dejstev, nosi zavezanec za plačilo dajatev.

Uredba št. 2913/92 sicer za izvoznika ne določa nobene obveznosti shranjevanja dokaznih listin, saj Unija gospodarskim subjektom tretjih držav ne more enostransko nalagati obveznosti. Vendar neobstoj take obveznosti za izvoznika sam po sebi ne more voditi do tega, da bi bil zavezanec za plačilo dajatev oproščen vsakega skrbnega ravnanja ali da ne bi nosil nobenega tveganja glede preverjanja in določanja porekla blaga med naknadnim preverjanjem. Tako morajo gospodarski subjekti v okviru svojih pogodbenih razmerij sprejeti potrebna določila, da bi se zaščitili pred tveganjem naknadne izterjave.

Poleg tega, če bi morali carinski organi države uvoznice dokazati, da so dejstva, ki jih je navedel izvoznik, napačna, čeprav tega ne morejo storiti, ker je ta prenehal opravljati svoje dejavnosti, bi se ustvarilo tveganje ravnanj, ki niso združljiva s cilji sistema splošnih tarifnih preferencialov. Tudi če je prenehanje dejavnosti načeloma pogosta gospodarska odločitev, ni mogoče izključiti, da vseeno lahko pomeni nepravilno ravnanje izvoznika, namenjeno obidu določb sistema splošnih tarifnih preferencialov, pri čemer izvoznik prenehanje dejavnosti uporabi kot sredstvo za prikritje dejanskega porekla blaga, ki izvira iz države, za katero ne velja preferencialna obravnava.

(Glej točke 27, 29, 30, 32, 41 in izrek.)

Zadeva C-438/11

Lagura Vermögensverwaltung GmbH

proti

Hauptzollamt Hamburg-Hafen

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Hamburg)

„Carinski zakonik Skupnosti — Člen 220(2)(b) — Naknadna izterjava uvoznih dajatev — Legitimno pričakovanje — Nemožnost preveritve, ali je potrdilo o poreklu točno — Pojem potrdila, izdanega na podlagi napačnih dejstev, ki jih je navedel izvoznik — Dokazno breme — Sistem splošnih tarifnih preferencialov“

Povzetek — Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 8. novembra 2012

Lastna sredstva Evropske unije — Naknadna izterjava uvoznih ali izvoznih dajatev — Pogoji za neupoštevanje uvoznih dajatev, navedeni v členu 220(2)(b) Uredbe št. 2913/92 — Nemožnost pristojnih organov tretje države, da bi preverili, ali je potrdilo o poreklu obrazec A točno, saj je izvoznik prenehal opravljati dejavnost — Dokazno breme, ki ga nosi zavezanec za plačilo dajatev

(Uredba Sveta št. 2913/92, člen 220(2)(b), kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2700/2000 Evropskega parlamenta in Sveta)

Člen 220(2)(b) Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2700/2000, je treba razlagati tako, da kadar pristojni organi tretje države med naknadnim preverjanjem ne morejo ugotoviti, ali potrdilo o poreklu obrazec A, ki so ga izdali, temelji na izvoznikovi navedbi pravih dejstev, ker je ta prenehal opravljati dejavnost, dokazno breme glede tega, da je bilo to potrdilo izdano na podlagi izvoznikove navedbe pravih dejstev, nosi zavezanec za plačilo dajatev.

Uredba št. 2913/92 sicer za izvoznika ne določa nobene obveznosti shranjevanja dokaznih listin, saj Unija gospodarskim subjektom tretjih držav ne more enostransko nalagati obveznosti. Vendar neobstoj take obveznosti za izvoznika sam po sebi ne more voditi do tega, da bi bil zavezanec za plačilo dajatev oproščen vsakega skrbnega ravnanja ali da ne bi nosil nobenega tveganja glede preverjanja in določanja porekla blaga med naknadnim preverjanjem. Tako morajo gospodarski subjekti v okviru svojih pogodbenih razmerij sprejeti potrebna določila, da bi se zaščitili pred tveganjem naknadne izterjave.

Poleg tega, če bi morali carinski organi države uvoznice dokazati, da so dejstva, ki jih je navedel izvoznik, napačna, čeprav tega ne morejo storiti, ker je ta prenehal opravljati svoje dejavnosti, bi se ustvarilo tveganje ravnanj, ki niso združljiva s cilji sistema splošnih tarifnih preferencialov. Tudi če je prenehanje dejavnosti načeloma pogosta gospodarska odločitev, ni mogoče izključiti, da vseeno lahko pomeni nepravilno ravnanje izvoznika, namenjeno obidu določb sistema splošnih tarifnih preferencialov, pri čemer izvoznik prenehanje dejavnosti uporabi kot sredstvo za prikritje dejanskega porekla blaga, ki izvira iz države, za katero ne velja preferencialna obravnava.

(Glej točke 27, 29, 30, 32, 41 in izrek.)