Začasna izdaja

SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

EVGENIJA TANCHEVA,

predstavljeni 6. junija 2018( )

Zadeva C‑186/17

flightright GmbH

proti

Iberia Express SA

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Landgericht Berlin (deželno sodišče v Berlinu, Nemčija))

„Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Zračni prevoz – Uredba (ES) št. 261/2004 – Člena 5(1)(c) in 7 – Odškodnina potniku v primeru odpovedi ali velike zamude letov – Zamujena povezava na letu s prestopanji – Majhna zamuda pri prvem prestopanju, toda velika zamuda v končnem namembnem kraju – Odgovornost za odškodnino, ko pogodbeni letalski prevoznik ne opravi nobenega od letov na potovanju in vsak let opravi drugi dejanski letalski prevoznik“





I. Uvod

1. Ali je prevoznik, ki opravi prvi let v zaporedju letov, odgovoren za plačilo odškodnine potniku na podlagi člena 7 Uredbe (ES) št. 261/2004,( ) če ta prvi let, ki ima le majhno zamudo, povzroči veliko zamudo glede na potnikov končni namembni kraj?

2. To je v bistvu vprašanje, ki ga mora preučiti Sodišče v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Berlin (deželno sodišče v Berlinu, Nemčija).

3. Sodišče je tovrstno vprašanje že obravnavalo v sodbi Folkerts,( ) vendar v okviru, v katerem je povezovalne lete opravil isti dejanski letalski prevoznik, predmet zadeve pa je bilo vprašanje, ali je pravica potnika do odškodnine na podlagi člena 7 Uredbe št. 261/2004 odvisna od izpolnitve pogojev, ki jih določa člen 6 te uredbe.( )

4. Toda med zadevo Folkerts in postopkom v glavni stvari so pomembne razlike v dejanskem stanju. Tu ne gre toliko za vprašanje, ali bi odškodnina morala biti plačana, temveč kdo bi jo moral plačati.

5. V postopku v glavni stvari je vsak povezovalni let na posameznem potovanju opravil drug letalski prevoznik, ob rezervaciji pa je bil kot ponudnik storitve naveden povsem drugi letalski prevoznik, ki ni opravil nobenega dela potovanja. V postopku v glavni stvari – drugače kot pri poteku dogodkov v zadevi Folkerts – torej ni pogodbenega sporazuma med nobenim od dejanskih letalskih prevoznikov in potnikoma, ki sta imela zamudo, dejanski letalski prevoznik, ki je odgovoren za majhno zamudo prvega leta, pa ni bil udeležen pri opravljanju poznejših delov potovanja.

6. Sodišče je zato pozvano, naj nadgradi svojo ustaljeno sodno prakso glede razlage Uredbe št. 261/2004 v okviru tega dejanskega stanja.

II. Pravni okvir

7. V uvodnih izjavah 1, 2, 4, 7 in 8 Uredbe št. 261/2004 je navedeno:

„(1) Ukrepanje Skupnosti na področju zračnega prevoza mora med drugim zagotavljati visoko raven varstva potnikov. Poleg tega je treba na splošno v celoti upoštevati zahteve o varstvu potrošnikov.

(2) Zavrnitev vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov povzročajo potnikom velike težave in nevšečnosti.

[…]

(4) Zato mora Skupnost zvišati standarde varstva, ki jih določa [Uredba Sveta (EGS) št. 295/91 z dne 4. februarja 1991 o vzpostavitvi skupnih pravil za sistem odškodnin za zavrnjeno vkrcanje v rednem zračnem prevozu( )], da okrepi pravice potnikov in zagotovi letalskim prevoznikom delovanje na liberaliziranem trgu pod usklajenimi pogoji.

[…]

(7) Za zagotovitev učinkovite uporabe te uredbe mora iz nje izhajajoče obveznosti prevzeti dejanski letalski prevoznik, ki opravlja ali ima namen opraviti let, ne glede na to, ali je lastnik zrakoplova ali let opravlja na podlagi zakupa samega zrakoplova ali zakupa zrakoplova s posadko ali v okviru kakšne druge ureditve.

(8) Ta uredba ne sme omejevati pravic dejanskega letalskega prevoznika, da v skladu z veljavno zakonodajo zahteva nadomestilo od vsake osebe, vključno tretje osebe.“

8. Člen 2 Uredbe št. 261/2004 določa te opredelitve pojmov:

„[…]

(b) ‚dejanski letalski prevoznik‘ pomeni letalskega prevoznika, ki opravi ali namerava opraviti let na podlagi pogodbe s potnikom ali v imenu druge, pravne ali fizične osebe, ki ima s tem potnikom sklenjeno pogodbo;

[…]

(h) ‚končni namembni kraj‘ pomeni namembni kraj, naveden na vozovnici, ki je predložena pri prijavi na let, ali v primeru vmesnih letov za zvezo namembni kraj zadnjega leta; razpoložljivi nadomestni vmesni leti za zvezo se ne upoštevajo, če je spoštovan prvotno načrtovani čas prihoda;

[…]“

9. Člen 3(5) Uredbe št. 261/2004 določa:

„Ta uredba se uporablja za vse letalske prevoznike, ki opravljajo prevoze potnikov, zajetih v odstavkih 1 in 2. Kadar obveznosti iz te uredbe izvaja dejanski letalski prevoznik, ki ni sklenil pogodbe s potnikom, se šteje, da jih opravlja v imenu osebe, ki je sklenila pogodbo s tem potnikom.“

10. Člen 5(1)(c) Uredbe št. 261/2004 določa:

„V primeru odpovedi leta: […] imajo zadevni potniki pravico do odškodnine, ki jim jo mora plačati dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 7, […]“

11. Člen 7 Uredbe št. 261/2004 je naslovljen „Pravica do odškodnine“ in v odstavku 1 določa:

„Pri sklicevanju na ta člen potniki prejmejo odškodnino v višini:

(a) 250 EUR za lete do vključno 1500 kilometrov;

(b) 400 EUR za vse lete znotraj Skupnosti nad 1500 kilometrov in za vse druge lete med 1500 in 3500 kilometri;

(c) 600 EUR za lete, ki niso zajeti v točkah (a) ali (b).

Za določitev oddaljenosti, ki jo je treba upoštevati, se šteje zadnji kraj, na katerega bo potnik zaradi zavrnitve vkrcanja ali odpovedi leta prispel z zamudo glede na predvideni vozni red letov.“

12. Člen 13 Uredbe št. 261/2004 je naslovljen „Pravica do nadomestila“ in določa:

„Kadar dejanski letalski prevoznik plača odškodnino ali izpolni druge obveznosti, ki so mu naložene na podlagi te uredbe, se nobena določba te uredbe ne sme razlagati kot omejevalna za njegovo pravico, da zahteva odškodnino od vsake osebe, vključno tretjih oseb, v skladu z veljavno zakonodajo. Zlasti ta uredba nikakor ne omejuje pravico dejanskega letalskega prevoznika, da zahteva povračilo stroškov od organizatorja potovanja ali druge osebe, s katero ima dejanski letalski prevoznik sklenjeno pogodbo. Prav tako se nobena določba te uredbe ne sme razlagati kot omejevalna za pravico organizatorja potovanja ali tretje osebe, razen potnika, s katerimi je dejanski letalski prevoznik sklenil pogodbo, da zahteva povračilo stroškov ali odškodnino od dejanskega letalskega prevoznika v skladu z veljavnimi zakoni.“

III. Dejansko stanje v glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

13. V postopku v glavni stvari je družba flightright GmbH (v nadaljevanju: flightright) proti španskemu letalskemu prevozniku Iberia Express SA (v nadaljevanju: Iberia Express) vložila tožbo za odškodnino na podlagi člena 7 Uredbe št. 261/2004. V predložitveni odločbi je navedeno, da je družba flightright ta zahtevek vložila v imenu dveh potnikov, ki sta nanjo prenesla svojo pravico do odškodnine na podlagi te uredbe v višini 600 EUR za vsakega.

14. V predložitveni odločbi je navedeno, da sta potnika rezervirala let s tremi prestopanji za dve osebi iz Berlina, Nemčija, v San Salvador, Salvador, na spletnem mestu za rezervacije potovanj Elumbus GmbH (v nadaljevanju: Elumbus). Družba Elumbus je pooblaščeni posrednik za opravljanje rezervacij za letalskega prevoznika Berlin PLC & Co Luftverkehrs KG (v nadaljevanju: Air Berlin).

15. Na računu družbe Elumbus je bila kot izvajalka storitve potovanja navedena družba Air Berlin. Vozovnico je izdala družba Elumbus in navedla isti sklic rezervacije za družbe Air Berlin, Iberia Lineas Aereas De Espana SA (v nadaljevanju: Iberia) in Avianca SA (v nadaljevanju: Avianca), pri čemer je bila slednja družba dejanski letalski prevoznik na dveh od treh letov.

16. Prvi del potovanja je potekal od Berlina, Nemčija, do Madrida, Španija. Potovanje je opravila družba Iberia Express.

17. Drugi del potovanja je potekal od Madrida, Španija, do San Joseja, Kostarika. Potovanje je opravila družba Iberia. Družba Iberia Express je podružnica družbe Iberia in je v njeni stoodstotni lasti.

18. Tretji del potovanja je potekal od San Joseja, Kostarika, do San Salvadorja, Salvador. Potovanje je opravila družba Avianca, kolumbijski letalski prevoznik, ki ima sporazum o letih pod skupno oznako z družbo Iberia.( )

19. Prvi let v Madrid je imel 59‑minutno zamudo. Potnika sta zato zamudila povezovalni let. V svoj končni namembni kraj, San Salvador, sta nazadnje prišla z 49‑urno zamudo,( ) potem ko sta bila preusmerjena na druge lete.

20. Amtsgericht Wedding (okrajno sodišče v Weddingu, Nemčija) je tožbo družbe flightright zavrnilo, ker je družba Iberia Express opravila le let iz Berlina v Madrid, ne pa tudi drugih letov. Poleg tega družba Iberia Express ni sodelovala pri rezervaciji in načrtovanju celotnega potovanja. Zato je Amtsgericht Wedding (okrajno sodišče v Weddingu) odločilo, da je bila družba Iberia Express odgovorna le za zamudo leta iz Berlina v Madrid. Sprejelo je trditev družbe Iberia Express, da je na tem delu potovanja, ki je bilo daljše od 1500 km, zamuda znašala samo 59 minut in da zato ni pravice do odškodnine na podlagi člena 7 Uredbe št. 261/2004.

21. Družba flightright je zoper to sodbo vložila pritožbo pri Landgericht Berlin (deželno sodišče v Berlinu).

22. Predložitveno sodišče sprašuje, ali se sodba Sodišča v zadevi Folkerts( ) uporabi za postopek v glavni stvari, v katerem sta prvi let z zamudo ter zamujeni povezovalni let opravila različna letalska prevoznika.( )

23. V teh okoliščinah je Landgericht Berlin (deželno sodišče v Berlinu) prekinilo postopek v glavni stvari in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:

„Ali pravica do odškodnine v skladu s členom 7 Uredbe št. 261/2004 obstaja tudi v primeru, da potnik zaradi sorazmerno majhne zamude pri prihodu zamudi neposredni povezovalni let, posledica česar je zamuda treh ur ali več v končnem namembnem kraju, pri čemer pa sta leta opravila različna letalska prevoznika, rezervacijo pa je opravil organizator potovanja, ki je celotno letalsko potovanje rezerviral prek neke druge letalske družbe?“

24. Nemška, italijanska in poljska vlada ter Komisija so Sodišču predložile pisna stališča. Družbi flightright in Iberia Express, nemška vlada ter Komisija so ustno podale stališča na obravnavi 21. marca 2018.

IV. Presoja

A. Pregled problematike

25. Očitno je, da se ob pripravi Uredbe št. 261/2004 ni razmišljalo o posebni praksi, ki se obravnava v postopku v glavni stvari. Gre za prakso, po kateri letalski prevoznik A izda vozovnico na podlagi pogodbe za let s prestopanji (v nadaljevanju: pogodbeni letalski prevoznik) in nato sam ne opravi nobenega od letov, temveč različne lete odda različnim dejanskim letalskim prevoznikom B, C, in D. Takšni dogovori so običajni v praksi, imenovani leti pod skupno oznako.( )

26. V skladu z opredelitvijo v členu 2(b) Uredbe št. 261/2004 so B, C in D „dejanski letalski prevozniki“ za namene Uredbe št. 261/2004 in na tem pojmu tudi temelji odgovornost na podlagi Uredbe št. 261/2004.

27. Vse obveznosti iz Uredbe št. 261/2004 se ne nanašajo na pogodbenega letalskega prevoznika, temveč na „dejanskega letalskega prevoznika“. Kot je na obravnavi opozorila Komisija, je namreč na podlagi člena 5 Uredbe št. 261/2004 neobstoj pogodbene povezave med zadevnimi potniki in dejanskim letalskim prevoznikom nepomemben, če ima dejanski letalski prevoznik sklenjeno pogodbeno razmerje s pogodbenim letalskim prevoznikom, kot je to v postopku v glavni stvari.

28. To je lahko problematično iz treh razlogov.

29. Prvič, v okviru sodne prakse Sodišča so bile določene meje, pri katerih se sproži odškodnina za zamudo, in te so postavljene na najmanj tri ure po načrtovanem času prihoda.( ) Kot je v zvezi z dejanskim stanjem iz postopka v glavni stvari izpostavilo predložitveno sodišče, ta meja ni dosežena, če se let, za katerega je bila odgovorna družba Iberia Express, obravnava ločeno, saj je zamuda na tem delu leta znašala le 59 minut.

30. To vodi do drugega problema. Ali je v dejanskem stanju iz postopka v glavni stvari, v katerem je pogodbeni letalski prevoznik izdal vozovnico za potovanje s tremi prestopanji, „let“, ki ga je treba preučiti glede zamude, sestavljen iz treh ločenih letov ali samo iz enega? V postopku v glavni stvari je meja, ki je bila določena v okviru sodne prakse Sodišča, dosežena le v drugem primeru, saj je zamuda v končnem namembnem kraju znašala 49 ur.

31. Tretjič, če je „let“ sestavljen iz celotnega potovanja od Berlina do San Salvadorja, kako je lahko družba Iberia Express odgovorna za plačilo odškodnine na podlagi Uredbe št. 261/2004 za 49‑urno zamudo, če je bila dejanski letalski prevoznik le za manjši del potovanja? In ravno tako, kako naj bo odgovorna družba Air Berlin kot pogodbeni letalski prevoznik, če Uredba št. 261/2004 pogodbenim letalskim prevoznikom ne nalaga nobenih obveznosti, temveč jih, kot je bilo že omenjeno, nalaga dejanskim letalskim prevoznikom?

32. To so vprašanja, ki jih je treba presoditi za odgovor na vprašanje za predhodno odločanje Landgericht Berlin (deželno sodišče v Berlinu).

B. Pregled stališč strank

33. Družba flightright in Komisija predlagata, naj se na vprašanje za predhodno odločanje odgovori pritrdilno. Po njunem mnenju se sodba v zadevi Folkerts lahko prenese na dejansko stanje iz postopka v glavni stvari, saj je identiteta dejanskih letalskih prevoznikov nepomembna.

34. Nemška vlada zavzema nasprotno stališče in trdi, da je bila odškodnina v zadevi Folkerts izplačljiva le zato, ker je vse lete na potovanju opravil isti letalski prevoznik. To je po mnenju nemške vlade nujna povezava. Nemška vlada je izrazila tudi zaskrbljenost glede morebitne preobremenjenosti letalskih prevoznikov, ki so osredotočeni na regionalne lete, če bi zahtevki za odškodnino lahko temeljili na poznejši veliki zamudi v končnem namembnem kraju leta s prestopanji.

35. Po mnenju poljske vlade pravica do odškodnine obstaja, prvič, če je organizator potovanja deloval kot pooblaščeni zastopnik v imenu letalskih prevoznikov ali, drugič, če so letalski prevozniki, ki so bili seznanjeni s celotnim načrtom leta zadevnih potnikov, potrdili, da so pripravljeni opraviti del tega načrta; italijanska vlada pa zavzema stališče, da je družba Air Berlin kot pogodbeni letalski prevoznik odgovorna za odškodnino, ki jo določata člena 5(1)(c) in 7 Uredbe št. 261/2004.

V. Predlagani odgovor na vprašanje za predhodno odločanje

36. Sklenil sem, da je na vprašanje za predhodno odločanje treba odgovoriti v tem smislu, da pravica do odškodnine v skladu s členom 7 Uredbe št. 261/2004, ki jo mora plačati „dejanski letalski prevoznik“, obstaja v primeru, da potnik zaradi sorazmerno majhne zamude pri prihodu prejšnjega leta zamudi neposredni povezovalni let, posledica česar je zamuda treh ur ali več v končnem namembnem kraju, tudi če sta leta opravila različna letalska prevoznika, rezervacijo pa je opravil organizator potovanja, ki je celotno letalsko potovanje rezerviral prek nekega drugega (pogodbenega) letalskega prevoznika, ki ni opravil nobenega dela potovanja.

37. Najprej je treba opozoriti, da je v skladu s prvo uvodno izjavo Uredbe št. 261/2004 namen ukrepov na področju zračnega prevoza zagotavljati visoko raven varstva potnikov in da je treba na splošno v celoti upoštevati zahteve o varstvu potrošnikov. Dalje, v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je določbe Uredbe št. 261/2004, ki določajo pravice letalskih potnikov, vključno s tistimi o pravici do odškodnine, treba razlagati široko.( ) Cilj Uredbe št. 261/2004 je okrepiti varstvo letalskih potnikov( ) in na podlagi člena 7 Uredbe št. 261/2004 je treba plačati odškodnino za „nevšečnosti, povezane z nenadomestljivo izgubo časa“.( )

38. Zato menim, da Uredbe št. 261/2004 glede na njen namen ni mogoče razlagati tako, da ovira dostop do odškodnine za potnike, ki so nedvomno utrpeli veliko zamudo, nastalo zaradi poslovnih modelov, ki vnašajo razdaljo v pravno razmerje med potniki in dejanskimi letalskimi prevozniki.

39. Sodišče je odločilo, da je napotitev na različne vrste zamud v Uredbi št. 261/2004 skladna s členom 19 Konvencije o poenotenju nekaterih pravil za mednarodni letalski prevoz (Montrealska konvencija), ki je sestavni del pravnega reda Unije. Člen 19 Montrealske konvencije se namreč nanaša na pojem „zamuda v letalskem prevozu oseb“, ne da bi določal, v kateri fazi takšnega prometa mora biti zadevna zamuda ugotovljena.( )

40. Ker se nevšečnosti uresničijo šele v končnem namembnem kraju, je bilo tako v zadevi Folkerts odločeno, da je takrat, ko en sam dejanski letalski prevoznik opravi zaporedje povezovalnih letov in je prišlo tako do velike zamude v končnem namembnem kraju kot tudi do manjše zamude nekje med potjo, „za pavšalno odškodnino iz člena 7 Uredbe št. 261/2004 pomembna le zamuda, ugotovljena glede na uro načrtovanega prihoda v končni namembni kraj, ki se razume kot namembni kraj zadnjega leta, s katerim je letel zadevni potnik“.( ) Sodišče je nedavno odločilo, da je pravica do odškodnine določena brez razlikovanja, ali potniki svoj „končni namembni kraj dosežejo z direktnim letom ali s povezovalnim letom“.( ) Posledično je upoštevna zamuda v postopku v glavni stvari 49‑urna zamuda, ki je nastala ob prihodu v San Salvador.

41. Ta ugotovitev je skladna z načelom enakega obravnavanja. Let s prestopanji, ki ga opravi en sam letalski prevoznik, je primerljiv z letom s prestopanji, ki ga opravijo različni letalski prevozniki, ki imajo sklenjen dogovor, kot je ta iz postopka v glavni stvari,( ) in videti je, da ni objektivne utemeljitve za različno obravnavanje, zlasti ob upoštevanju cilja, ki ga uresničuje Uredba št. 261/2004. Namenjena je tudi odvračanju letalskih prevoznikov od tega, da bi delili lete, na primer med podružnicami, da bi se izognili odgovornosti za plačilo odškodnine v primeru velike zamude.

42. Iz sodnega spisa je videti, da je med dejanskim stanjem v zadevi Folkerts in tem v postopku v glavni stvari edina upoštevna razlika ta, da sta bila v zadevi Folkerts dejanski in pogodbeni letalski prevoznik ista ter da je v zadevi Folkerts vse lete opravila ta ista družba. V postopku v glavni stvari je pogodbeni letalski prevoznik družba Air Berlin, toda vse upoštevne lete so opravili dejanski letalski prevozniki kot podizvajalci.

43. Zakaj torej ni mogoče režima pavšalne odškodnine, ki ga določata člena 5 in 7 Uredbe št. 261/2004, uveljavljati zoper družbo Air Berlin namesto zoper družbo Iberia Express, kot je trdila italijanska vlada?

44. Razlog je ta, da Uredba št. 261/2004 enostavno ne ureja dejavnosti pogodbenih letalskih prevoznikov. To ni le utemeljeno v besedilu Uredbe št. 261/2004, temveč je povezano tudi z dejstvom, da je ta uredba v celoti usmerjena na „dejanske letalske prevoznike“, kot je zapisano v uvodnih izjavah 7, 8, 14 in 19 ter členih 4, 5 in 6 (medtem ko besedilo členov 5, 10, 11 in 13 izrecno omejuje člen 7 na dejanske letalske prevoznike). Teh določb je veliko več in odtehtajo splošno omembo izraza „letalski prevoznik“ v uvodnih izjavah 4, 9, 12 in 22 ter v členu 3 Uredbe št. 261/2004, skupaj z opredelitvijo „letalski prevoznik“ v členu 2(a) Uredbe št. 261/2004. Uvodna izjava 7 Uredbe št. 261/2004 je še posebej pomembna, saj poudarja, da mora obveznosti po tej uredbi „prevzeti dejanski letalski prevoznik, ki opravlja ali ima namen opraviti let“.

45. Zato se nagibam k temu, da bi pravico do odškodnine iz člena 7 Uredbe št. 261/2004, ki se uporablja za „dejanskega letalskega prevoznika“ v skladu s členom 5(1)(c) te uredbe, razlagal v smislu, da vključuje dejanske letalske prevoznike, ki so povzročili zamudo na letu s prestopanji, ki je privedla do tako velike zamude v končnem namembnem kraju, da je znotraj meja za odškodnino, kot je določena v okviru sodne prakse Sodišča.

46. To potrjujejo tudi pripravljalni dokumenti v zvezi z Uredbo št. 261/2004. Medtem ko je prvotni predlog Komisije v primeru letov pod skupno oznako obravnaval tako organizatorja potovanj kot pogodbenega letalskega prevoznika in je Evropski parlament predlagal vzporedno odgovornost obeh, je Svet izrazil zaskrbljenost glede tega, kaj to pomeni z vidika pravne varnosti za potnike.( ) Za namene jasnosti in enostavnosti je bil osnutek uredbe spremenjen tako, da obveznosti nalaga izključno dejanskemu letalskemu prevozniku.( ) Poleg tega, medtem ko je določba v prvotnem predlogu določala, da mora biti v primeru letov pod skupno oznako pogodbeni letalski prevoznik letalski prevoznik Skupnosti,( ) je bila ta določba pozneje spremenjena tako, da je referenčna točka postal dejanski letalski prevoznik.( ) Vse to kaže, da je bil kot upoštevni prevoznik v okviru Uredbe št. 261/2004 namenoma določen dejanski letalski prevoznik.( )

47. Nazadnje, zastopnik družbe Iberia Express je na obravnavi navedel, da je družba Iberia Express vedela, da bi morala zadevna potnika, ki sta bila na njenem letu iz Berlina, v Madridu ujeti povezovalni let. Ker je praksa letov pod skupno oznako zelo razširjena, se ne zdi, da bi letalskim prevoznikom, ki imajo gospodarsko korist od te prakse, naložili preveliko breme, če bi morali nositi nastalo tveganje,( ) zlasti kadar letalski prevoznik lahko predvidi posledice zamude določenega leta, tako da preveri načrt leta potnikov na njem. Oziroma povedano drugače, kot je trdila poljska vlada, seznanjenost z obstojem povezovalnih letov pomeni obliko soglasja.

48. Kot je na obravnavi poudarila Komisija, lahko letalski prevozniki v položaju družbe Iberia Express zavrnejo sklenitev pogodbe s pogodbenimi letalskimi prevozniki, če je čas za prestopanje med leti krajši od meje razumnega tveganja. Glede na to se strinjam s stališčem, da „merilo za odškodnino ni vzročna zveza, temveč krivda (v širšem smislu) operaterja“.( )

49. Odgovor, ki ga predlagam, torej ne nalaga nesorazmernega bremena dejanskim letalskim prevoznikom, ki so odgovorni le za kratke dele letov.( ) Treba je še poudariti, da izpolnitev obveznosti v skladu z Uredbo št. 261/2004 ne vpliva na pravico letalskega prevoznika, da – kot določa člen 13 Uredbe 261/2004 – zahteva odškodnino od katere koli osebe, ki je povzročila zamudo, vključno s tretjimi, v skladu z nacionalno zakonodajo. Vendar pa mora prevladati cilj Uredbe št. 261/2004, ki je zagotoviti, da potniki dobijo odškodnino takoj in na standardiziran način.( )

VI. Predlog

50. Ob upoštevanju navedenih preudarkov Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo Landgericht Berlin (deželno sodišče v Berlinu, Nemčija), odgovori:

Pravica do odškodnine v skladu s členom 7 Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91, ki jo mora plačati „dejanski letalski prevoznik“, obstaja v primeru, da potnik zaradi sorazmerno majhne zamude pri prihodu prejšnjega leta zamudi neposredni povezovalni let, posledica česar je zamuda treh ur ali več v končnem namembnem kraju, tudi če sta leta opravila različna letalska prevoznika, rezervacijo pa je opravil organizator potovanja, ki je celotno letalsko potovanje rezerviral prek nekega drugega (pogodbenega) letalskega prevoznika, ki ni opravil nobenega dela potovanja.