SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (drugi senat)

z dne 28. junija 2016

FV

proti

Svetu Evropske unije

„Javni uslužbenci — Ocenjevanje — Ocenjevalno poročilo — Pravni interes — Poslabšanje analitičnih ocen — Posvetovanje z odborom za poročila — Sprememba nekaterih presoj s strani drugega ocenjevalca, ki ne vpliva na skupno oceno — Očitna napaka pri presoji — Obveznost obrazložitve — Dolžnost skrbnega ravnanja“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se za Pogodbo ESAE uporablja v skladu z njenim členom 106a, s katero FV predlaga razglasitev ničnosti svojega ocenjevalnega poročila za obdobje od 1. januarja do 31. decembra 2013.

Odločitev:

Tožba se zavrne. FV nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasil Svet Evropske unije.

Povzetek

Uradniki – Ocenjevanje – Ocenjevalno poročilo – Obveznost obrazložitve – Obveznost, da so pripombe iz ocenjevalnega poročila podkrepljene z dejanskimi elementi – Neobstoj – Potrebna skladnost med opisnimi pripombami in dodeljenimi ocenami – Razglasitev ničnosti le v primeru očitne neskladnosti

Glede pravnega interesa uradnika ali nekdanjega uradnika za razveljavitev njegovega kariernega ocenjevalnega poročila je treba poudariti, da je to poročilo vrednostna ocena njegovih nadrejenih o tem, kako je ocenjeni uradnik opravil svoje naloge, in o njegovem vedenju v službi v zadevnem obdobju ter da je ne glede na njegovo prihodnjo uporabnost pisni in formalni dokaz o kakovosti dela uradnika. Taka ocena ni le opis nalog, opravljenih v zadevnem obdobju, temveč tudi presoja osebnih odlik, ki jih je ocenjena oseba prikazala v poklicnem življenju. Tako je vsak uradnik upravičen zahtevati pravično in ustrezno oceno svojega dela. Zato se uradniku v skladu s pravico do učinkovitega sodnega varstva v vsakem primeru prizna pravica izpodbijati zadevno karierno ocenjevalno poročilo, bodisi zaradi njegove vsebine bodisi zato, ker ni bilo pripravljeno v skladu s pravili, ki jih določajo Kadrovski predpisi. V zvezi s tem ocenjevalno poročilo, ki ima pomembno vlogo pri uradnikovi poklicni poti, načeloma vpliva na interes ocenjevane osebe le do končnega prenehanja njenega delovnega razmerja, tako da uradnik po tem končnem prenehanju načeloma ne more več vložiti tožbe, razen če dokaže obstoj posebne okoliščine, ki upravičuje osebni in dejanski interes za razglasitev ničnosti poročila. Vsekakor ima ocenjevani uradnik interes za izpodbijanje ocenjevalnega poročila zaradi njegove vsebine, če ocenjevalno poročilo vsebuje izrecno negativne presoje o njegovi učinkovitosti in ravnanju v službi. (Glej točke 44, 46 in 49.) Napotitev na: Sodišče: sklep z dne 19. oktobra 1999, N/Komisija,C‑21/99 P, EU:C:1999:508, točka 24, in sodba z dne 22. decembra 2008, Gordon/Komisija,C‑198/07 P, EU:C:2008:761, točke od 43 do 45; Splošno sodišče Evropske unije: sodba z dne 12. julija 2011, Komisija/Q,T‑80/09 P, EU:T:2011:347, točki 157 in 162.

Sodišče za uslužbence s svojo presojo ne more nadomestiti presoje oseb, odgovornih za oceno dela ocenjevane osebe, saj imajo institucije Unije široko diskrecijsko pravico pri ocenjevanju dela svojih uradnikov. Zato je sodni nadzor sodišča Unije nad vsebino ocenjevalnih poročil omejen na nadzor nad pravilnostjo postopka, pravilnostjo ugotovljenega dejanskega stanja in neobstojem očitne napake pri presoji ali zlorabe pooblastil. Sodišče za uslužbence tako ne more nadzirati utemeljenosti ocene uprave o poklicnih sposobnostih uradnika, saj ta vsebuje kompleksne vrednostne ocene, ki jih že zaradi njihove narave ni mogoče objektivno preveriti. Da bi torej ugotovili, da je uprava pri presoji dejstev storila očitno napako, s katero bi bilo mogoče utemeljiti razglasitev ničnosti ocenjevalnega poročila, morajo biti dokazi, ki jih mora predložiti tožeča stranka, zadostni, da se presoja dejstev, ki jo je navedla uprava, ne zdi verjetna. Povedano drugače, tožbeni razlog, ki se nanaša na očitno napako, je treba zavrniti, če je mogoče izpodbijano presojo kljub dokazom tožeče stranke še vedno sprejeti kot utemeljeno in dosledno. (Glej točki 66 in 67.) Napotitev na: Sodišče: sodba z dne 1. junija 1983, Seton/Komisija,36/81, 37/81 in 218/81, EU:C:1983:152, točka 23; Sodišče prve stopnje: sodbi z dne 12. decembra 1996, AIUFFASS in AKT/Komisija, T‑380/94, EU:T:1996:195, točka 59, in z dne 12. februarja 2008, BUPA in drugi/Komisija, T‑289/03, EU:T:2008:29, točka 221; Sodišče za uslužbence: sodbi z dne 29. septembra 2011, AJ/Komisija,F‑80/10, EU:F:2011:172, točka 32 in 35 ter navedena sodna praksa, in z dne 8. oktobra 2015, FT/ESMA,F‑39/14, EU:F:2015:117, točka 74.

Ocenjevalec ima široko diskrecijsko pravico pri ocenjevanju dela ocenjevanih oseb. Obstoj take diskrecijske pravice pa pomeni, da ocenjevalcem v ocenjevalnem poročilu niti ni treba navesti vseh upoštevnih dejanskih in pravnih okoliščin v podporo svoji oceni niti preučiti vseh točk, ki jih izpodbija ocenjevana oseba, in nanje odgovoriti. Poleg tega so opisne pripombe v ocenjevalnem poročilu namenjene utemeljitvi analitičnih ocen v njem in so podlaga za pripravo ocene, ker zadevnemu uradniku ali uslužbencu omogočajo, da razume dobljene ocene. Pripombe se morajo zato glede na prevladujočo vlogo pri pripravi ocenjevalnega poročila ujemati z dodeljenimi ocenami, tako da je treba oceno šteti za številčni ali analitični prepis pripomb. Vendar je mogoče glede na zelo široko diskrecijsko pravico ocenjevalcev upravičiti razglasitev ničnosti navedenega poročila z morebitnim neujemanjem v ocenjevalnem poročilu le, če je to očitno. (Glej točki 88 in 89.) Napotitev na: Sodišče za uslužbence: sodbi z dne 10. septembra 2009, van Arum/Parlament,F‑139/07, EU:F:2009:105, točka 88, in z dne 23. oktobra 2013, Solberg/EMCDDA,F‑148/12, EU:F:2013:154, točka 41 in navedena sodna praksa.

Za psihično nadlegovanje se štejejo dejanja, katerih objektivne posledice vključujejo diskreditiranje žrtve ali poslabšanje njenih delovnih razmer. Ker morajo biti zadevna dejanja na podlagi člena 12a(3) Kadrovskih predpisov neprimerna, iz tega izhaja, da je opredelitev nadlegovanja pogojena s tem, da je mogoče ugotoviti zadostno objektivno resničnost nadlegovanja v tem smislu, da bi ga običajno občutljiv nepristranski in razumen opazovalec v enakem položaju štel za pretirano in graje vredno. Ocenjevanja delovne uspešnosti uradnika, ki ga oceni nadrejeni, pa – čeprav vključuje kritiko – kot takega ni mogoče šteti za nadlegovanje. (Glej točki 104 in 105.) Napotitev na: Sodišče za uslužbence: sodbi z dne 2. julija 2009, Giannini/Komisija,F‑49/08, EU:F:2009:76, točka 136, in z dne 16. maja 2012, Skareby/Komisija,F‑42/10, EU:F:2012:64, točka 65.