13.

Nazadnje je treba upoštevati tudi nove razmere, nastale s sprejetjem Direktive 2004/38. Čeprav bi imela rešitev iz zgoraj navedene sodbe Akrich neomejen obseg v posebnem kontekstu obravnavane zadeve (zloraba pravice), je treba upoštevati, da je bila ta sodba sprejeta na podlagi in zaradi uporabe Uredbe št. 1612/68. Kot je namreč navedeno v uvodni izjavi 3 Direktive 2004/38, namen te direktive ni le uzakoniti, ampak tudi pregledati obstoječe zakonodajne instrumente Skupnosti zaradi „krepitve“ pravice do prostega gibanja in prebivanja vseh državljanov Unije. Poleg tega se je Uredba št. 1612/68, kot pove že njen naslov, nanašala le na „prosto gibanje“ delavcev v Skupnosti, medtem ko se Direktiva 2004/38 v skladu s pravno usmeritvijo iz člena 18 ES ne nanaša samo na pravico državljanov Unije do prostega „gibanja“, ampak tudi do „prebivanja“ na ozemlju držav članic. Drugače povedano, namen prostega gibanja delavcev in zato sprejete zakonodaje je bil predvsem odstraniti ovire za mobilnost delavcev. Poudarek je bil torej na odvračalnem učinku ob izhodu iz države članice ali vstopu vanjo, ki bi ga lahko povzročili sprejeti ukrepi držav članic. In navsezadnje je bila zgoraj navedena sodba Akrich izrečena prav na podlagi tega vidika. Sodišče je – potem ko je opozorilo, da je namen splošne sistematike določb Skupnosti zagotoviti prosto gibanje delavcev v Skupnosti ter da delavec migrant in njegova družina ne bi smela biti kaznovana zaradi izvajanja te svoboščine – namreč na podlagi tega menilo, da v okoliščinah, ko se državljan Unije, ki prebiva v državi članici in je v zakonski zvezi z državljanom tretje države, ki nima pravice do prebivanja v tej državi članici, preseli v drugo državo članico, da bi tam opravljal dejavnost kot zaposlena oseba, dejstvo, da njegov zakonec na podlagi člena 10 Direktive št. 1612/68 nima pravice, da bi se z njim preselil v zadevno drugo državo članico, ne sme pomeniti manj ugodnega obravnavanja, kot sta ga bila zakonca deležna, preden je zadevni državljan Unije uporabil možnosti, ki jih dopušča Pogodba glede prostega gibanja oseb, in zato to dejstvo državljana Unije ne more odvrniti od izvajanja pravic do prostega gibanja, ki so mu priznane na podlagi člena 39 ES; nasprotno, če se državljan Unije, ki prebiva v državi članici in je v zakonski zvezi z državljanom tretje države s pravico do prebivanja v tej državi članici, preseli v drugo državo članico z namenom opravljanja dejavnosti kot zaposlena oseba, zakonca zaradi selitve ne smeta izgubiti možnosti zakonitega skupnega življenja, zato je s členom 10 Uredbe št. 1612/68 zadevnemu zakoncu podeljena pravica do prebivanja v navedeni drugi državi članici. ( 22 ) Zdaj je z Direktivo 2004/38 enako poudarjena tudi pravica do prostega prebivanja na ozemlju držav članic. Torej ne gre več le za mobilnost, ampak bi radi zagotovili tudi stabilnost in stalnost prebivanja v drugi državi članici. S tega novega zornega kota je mogoče zlahka ugotoviti, da bi z omejitvijo uživanja pravice do prebivanja, ki je z Direktivo 2004/38 podeljena državljanom tretje države, družinskim članom državljana Unije, s pogojem o predhodnem zakonitem prebivanju vplivali na ohranitev prebivanja v državi članici, ki jo je prosto izbral državljan Unije. Če se družinsko življenje spremeni in se družinski član ne more sklicevati na pravo Skupnosti, da bi se pridružil zakoncu, ker prej ni zakonito prebival v drugi državi članici, bo to za državljana Unije spodbuda, da zapusti ozemlje države članice, v kateri se je odločil prebivati, in odide v drugo državo (državo članico ali tretjo državo), v kateri mu bo omogočena vnovična združitev družinske celice. Tako bi s kršitvijo pravice do normalnega družinskega življenja, ki bi jo povzročila zahteva po predhodnem prebivanju v drugi državi članici, vplivali tudi na učinkovitost pravice do prebivanja. Nobenega razloga ni, da bi različno obravnavali poseganje v družinsko življenje glede na to, ali gre za omejevanje svobode državljana Unije, kar zadeva selitev v drugo državo članico ali kar zadeva prebivanje v drugi državi članici. Ker je torej treba Direktivo 2004/38 podobno kot Uredbo št. 1612/68 ( 23 ) razlagati tudi ob upoštevanju temeljne pravice do spoštovanja družinskega življenja, je treba ugotoviti, da uživanje pravice do prebivanja, ki je državljanom tretje države, družinskim članom državljana Unije, podeljena z Direktivo 2004/38, ni more biti odvisno od predhodnega zakonitega prebivanja zadevnih državljanov tretje države v drugi državi članici.