ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
85.

Kot sem pojasnil zgoraj, se mi zdi verjetno, če ne že gotovo, da bo prišlo do pomembnega vpliva na okolje – zlasti na habitat populacije ptic, ki so prisotne na zadevnem območju – preprosto zato, ker dvignjeni nasip spreminja in fragmentira območje, ki je določeno kot POV. Vendar za to, da se ugotovi kršitev člena 6(2) Direktive o habitatih, ne more zadostovati statičen obstoj železniškega nasipa v okviru POV v upoštevnem času, namreč 29. julija 2008. Ta člen za to, da se uporabi, namreč zahteva, da pride do neke vrste aktivnega in/ali pasivnega poslabšanja ali vznemirjanja. Sicer bi lahko obstoj kakršnih koli prejšnjih instalacij na območju, ki je bilo pozneje določeno kot POV, vodil do kršitve obveznosti iz te določbe.
60.

Za rešitev tega vprašanje je treba na prvem mestu spomniti na ustaljeno sodno prakso Sodišča, v skladu s katero so v interesu pravne varnosti in lažje preverljivosti odločilno merilo pri tarifnem uvrščanju blaga na splošno njegove objektivne značilnosti in lastnosti, tako kot so določene v besedilu tarifnih številk KN in pojasnjevalnih opomb k odlomkom ali poglavjem. ( 20 ) Poleg tega – in logično je, da varnost in hitrost gospodarskega prometa to zahtevata – je nujno, da se te značilnosti in objektivne lastnosti v postopku carinjenja lahko preverijo. ( 21 )
56.

Glede na vse navedeno Sodišču predlagam, naj na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da je treba člena 5(7)(a) in 11(A)(1)(b) Šeste direktive razlagati tako, da je lahko to, da davčni zavezanec za svojo gospodarsko dejavnost, oproščeno DDV, uporablja nepremičnino, zgrajeno na zemljišču, na katerem je davčni zavezanec pridobil stvarno pravico, na podlagi katere lahko uporablja navedeno zemljišče in navedeno nepremičnino, katere dokončanje je naročil tretji osebi, obdavčeno z DDV, katerega davčna osnova zajema vrednost pridobljene stvarne pravice in stroške dokončanja stavbe, če je davčni zavezanec že plačal DDV, ki se nanaša na to vrednost in te stroške, vendar ga je tudi že v celoti odbil.
33.

Če bi švedski sistem obdavčitve uporabili za eno samo obliko naložb, in sicer naložbe v delnice, to ne bi privedlo do nevtralnosti glede na gospodarske razmere, temveč do neupravičeno visoke obdavčitve v letih slabih gospodarskih razmer in do „davčnih daril“ v drugih letih. Poleg tega bi to privedlo tudi do neenakosti med zavezanci glede na realni donos delnic, v katere so vložili sredstva, saj lahko delnice neke družbe ne glede na gospodarske razmere v nekem trenutku dajejo pravico do višjih dividend v razmerju do vloženega kapitala kot delnice druge družbe. Naj ponovim, da obravnavani sistem obdavčitve zagotavlja nevtralnost, ki jo želi švedski zakonodajalec, samo če se uporablja za celoten vloženi kapital nekega zavezanca, v obravnavanem primeru pokojninskega sklada, ne glede na sestavo naložbenega portfelja tega zavezanca.
40.

Dejavnosti zasebnih organizacij, kot je družba Les Jardins de Jouvence, a priori spadajo v socialno skrbstvo, saj se v njihovem okviru ponujajo stanovanja, prilagojena za starejše osebe. Drži sicer, da so oskrbovana stanovanja, kot so tista, ki jih ponuja družba Les Jardins de Jouvence – v nasprotju z drugimi organizacijami, kot so domovi za starejše, v katerih so stanovalci pogosto nesamostojne starejše osebe, ki potrebujejo zdravstveno oskrbo pri vseh vsakodnevnih opravilih – namenjena samostojnim starejšim osebam. Vendar ne moremo prezreti dejstva, da te osebe zaradi sprememb, ki se dogajajo v njihovem življenju, ne morejo več živeti kot dotlej. Zato se odločijo za življenje v strukturi, za katero menijo, da je prilagojena njihovim posebnim potrebam, kot so obvezna opremljenost z dvigalom, manjše stanovanje, opremljeno tako, da je mogoče lažje preprečiti padce, in prilagojena hišna varnost. Oskrbovana stanovanja so struktura, v kateri je tem osebam zagotovljena pomoč, če jo potrebujejo, in v kateri so lahko prepričane, da bo poskrbljeno za njihovo dobro počutje. Prav tako vedo, da jim bodo v takih strukturah gotovo na voljo storitve, ki jih bodo razbremenile vsakodnevne logistike (gospodinjstvo, obroki hrane) ali morebitnih prevozov z avtomobilom, saj jim bodo nekatere storitve, kot sta frizerski salon ali manikira, na voljo na kraju samem.
44.

Z argumenti, ki jih navaja zlasti Zvezna republika Nemčija, da bitcoini nimajo stabilne vrednosti in so dovzetni za goljufije, ni mogoče upravičiti različne obravnave. Ne glede na to, ali take nevarnosti, odvisno od valute, ne obstajajo v enaki meri tudi pri zakonitih plačilnih sredstvih, so taki premisleki dopustni samo v okviru državnega nadzora finančnih trgov, ki pa ne vpliva na pravo o DDV. Iz sodne prakse namreč izhaja, da tudi, če je neko ravnanje na podlagi nadzorstvene zakonodaje prepovedano, to ne vpliva na njegovo presojo z vidika DDV. ( 22 ) Ali so torej bitcoini „dobra“ ali „slaba“ valuta, v obravnavanem postopku ni pomembno.
42.

Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanje, ki ga je postavilo Schleswig-Holsteinisches Oberverwaltungsgericht, odgovori: Površino, prekrito s travo ali drugo zelnato krmo, ki tvori pokrivno površino odlagališča v fazi upravljanja po zaprtju in se hkrati uporablja kot pašnik za ovčerejo, je treba šteti za kmetijsko površino v smislu člena 34(2)(a) Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1782/2003, če je mogoče na teh površinah izvajati to dejavnost, ne da bi jo znatno ovirali ukrepi, potrebni za upravljanje nekdanjega odlagališča. Nacionalno sodišče mora preveriti, ali je dejansko tako.
Člen 84a AMG določa:

„1. Če obstajajo dejstva, ki utemeljujejo domnevo, da je zdravilo povzročilo škodo, lahko oškodovanec od farmacevtskega podjetja zahteva informacije, razen če to za ugotovitev, ali obstaja pravica do povrnitve škode na podlagi člena 84, ni potrebno. Pravica se nanaša na učinke, stranske učinke in medsebojno delovanje, s katerimi je farmacevtsko podjetje seznanjeno, in na sume stranskih učinkov in medsebojnega delovanja, s katerimi se je to seznanilo ter na vse druge ugotovitve, ki bi bile lahko pomembne za presojo sprejemljivosti škodljivih učinkov. Členi od 259 do 261 Bürgerliches Gesetzbuch (civilni zakonik) se uporabijo po analogiji. Pravice do informacij ni mogoče uveljavljati, če morajo informacije na podlagi zakonskih določb ostati zaupne ali je zaupnost v prevladujočem interesu farmacevtskega podjetja ali tretjega.

2. Pravica do informacij se lahko pod pogoji iz odstavka 1 uveljavlja tudi nasproti organom, ki so pristojni za izdajo dovoljenja in nadzor zdravil. Organ ni zavezan posredovati informacij, če morajo te na podlagi zakonskih določb ostati zaupne ali je zaupnost v prevladujočem interesu farmacevtskega podjetja ali tretjega.“
106.

Sodišče je v sodbi Vicoplus in drugi (EU:C:2011:64) izpostavilo posebno naravo opravljanja storitev, ki pomeni posredovanje delovne sile. S sklicevanjem na sodbo Webb ( 45 ) je opozorilo, da „lahko taka dejavnost vpliva na trg dela države članice, ki so ji storitve namenjene“. ( 46 ) Po mnenju Sodišča namreč, prvič, „se lahko delavci, ki jih zaposlujejo podjetja za posredovanje delovne sile, glede na okoliščine primera, sklicujejo na določbe členov od 45 PDEU do 48 PDEU in na predpise Unije, sprejete za njihovo uporabo“. ( 47 ) Drugič, „zaradi posebne narave delovnih razmerij, značilnih za posredovanje delovne sile, izvajanje te dejavnosti neposredno vpliva na odnose na zaposlitvenem trgu in legitimne interese zadevnih delavcev“. ( 48 )
52.

Sodba VNLTO se nanaša na združenje podeželskih podjetij, ki se financira s prispevki članov in ki spodbuja interese podeželskega sektorja v delih Nizozemske. Ta dejavnost se, ker se financira splošno iz članarine, in ne iz posebnih plačil, ne opravlja za plačilo in je torej zunaj področja uporabe DDV. Vendar je VNLTO za svoje člane in tretje osebe opravljala tudi individualne storitve, za katere je izdajala račune in ki so pomenile dobave za plačilo, za katere se uporablja DDV. Sodišče je obravnavalo vprašanje, ali bi bilo mogoče člen 6(2)(a) Šeste direktive uporabiti pri uporabi blaga in storitev, ki jih je VNLTO pridobila in vključila v svojo dejavnost, za namene transakcij zunaj področja uporabe DDV. Odgovor je bil negativen. Zadevnih transakcij ni bilo mogoče šteti za transakcije, ki se ne izvajajo za namene dejavnosti podjetja, „glede na to, da so glavna dejavnost te organizacije“. ( 19 )
Direktiva 2003/96 je bila prenesena z zakonom o davku na energijo (Energiesteuergesetz) z dne 15. julija 2006 (v nadaljevanju: EnergieStG). ( 5 ) Člen 2 EnergieStG v različici, veljavni leta 2007 in 2008, določa:

„(1) Davek znaša,

1. za 1000 l bencina s tarifnimi podštevilkami od 2710 11 41 do 2710 11 49 [KN];

[…]

(b) z deležem žvepla največ 10 mg/kg 654,50 EUR.

[…]

(3) Z odstopanjem od odstavkov 1 in 2 davek znaša […] (sledi podroben seznam s petimi tarifnimi številkami – pri čemer imajo nekatere tarifne podštevilke – v katerih so našteti energenti in za njih obvezujoče bistveno nižje davčne stopnje; seznam med drugim zajema plinska olja iz tarifnih podštevilk od 2710 19 41 do 2710 19 49 KN in kurilna olja iz tarifnih podštevilk od 2710 19 61 do 2710 19 69 KN),

če se uporabljajo za ogrevanje […] ali so bili dobavljeni v ta namen. […]

(4) Energenti, ki niso navedeni v odstavkih od 1 do 3, se obdavčijo enako kot energenti, ki so jim glede na sestavo in namen uporabe najbolj podobni. […]“.
81.

Sodišču zato predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje odgovori: 1. Pristojni nacionalni organi morajo na podlagi člena 4(1), četrti stavek, Direktive 92/43/EGS o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst na zahtevo lastnika zemljišč, ki ležijo znotraj območja, pomembnega za Skupnost, preveriti, ali je treba Komisiji predlagati, naj njegova zemljišča umakne iz tega območja, pomembnega za Skupnost, če je ta zahteva pravno zadostno utemeljena s tem, da ta zemljišča kljub spoštovanju člena 6(2) do (4) Direktive ne morejo prispevati k ohranjanju naravnih habitatov ter prostoživečih rastlinskih in živalskih vrst ali vzpostavitvi omrežja Natura 2000. 2. Države članice morajo spremljanje območij, pomembnih za Skupnost, na podlagi členov 11 in 17 Direktive 92/43 organizirati tako, da jih primerno varujejo in upravljajo, in da lahko Komisiji vsaj vsakih šest let posredujejo aktualne informacije o stanju območij, ki se nanašajo tudi na to, ali območja prispevajo k ohranjanju naravnih habitatov ter prostoživečih rastlinskih in živalskih vrst ali vzpostavitvi omrežja Natura 2000. 3. Države članice morajo lastnikom prizadetih zemljišč pri presoji, ali bodo Komisiji v zvezi s temi zemljišči na podlagi člena 4(1), četrti stavek, Direktive 92/43 predlagale prilagoditev seznama območij, pomembnih za Skupnost, dati možnost, da podajo svoja stališča. 4. Nacionalna določba, ki določa, da revizija območij, pomembnih za Skupnost, poteka na pobudo dežel in avtonomnih pokrajin, vendar pa ne določa, da ima pravico do pobude tudi država, ki bi nastopila vsaj v primeru neukrepanja dežel in avtonomnih pokrajin, ne nasprotuje pravilni uporabi členov 4(1), četrti stavek, 9 in 11 Direktive 92/43.
Člen 28 te uredbe se nanaša na prehodne ukrepe in določa:

„1. Živila, ki so dana na trg ali označena pred datumom uporabe te uredbe, in niso v skladu s to uredbo, se smejo tržiti do izteka njihovega roka uporabe, toda najkasneje do 31. julija 2009. Glede na določbe iz člena 4(1) se živila lahko tržijo najdlje štiriindvajset mesecev po sprejetju ustreznih profilov hranil in njihovih pogojev uporabe.

2. Izdelki z blagovno znamko ali trgovskim imenom, ki so obstajali pred 1. januarjem 2005 in niso v skladu s to uredbo, se smejo še naprej tržiti do 19. januarja 2022, potem pa se zanje uporabljajo določbe te uredbe.

3. Prehranske trditve, ki jih je država članica uporabljala pred 1. januarjem 2006 v skladu z nacionalnimi določbami, veljavnimi zanje, in niso vključene v Prilogo, se lahko uporabljajo do 19. januarja 2010 in sicer na odgovornost nosilcev živilske dejavnosti in brez poseganja v sprejetje zaščitnih ukrepov iz člena 24.

4. Za prehranske trditve v slikovni predstavitvi, grafični predstavitvi ali predstavitvi s simboli, ki so v skladu s splošnimi načeli te uredbe in niso vključene v Prilogo ter se uporabljajo v skladu s posebnimi pogoji in merili iz nacionalnih določb ali predpisov, velja naslednje:

(a) države članice pošljejo Komisiji najkasneje do 31. januarja 2008 tovrstne veljavne prehranske trditve in nacionalne določbe ali predpise, skupaj z znanstvenimi podatki, ki utemeljujejo te določbe ali predpise;

(b) Komisija v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 25(3) sprejme odločbo o uporabi tovrstnih trditev, ki je namenjena spreminjanju nebistvenih določb te uredbe.

Prehranske trditve, ki se ne dovolijo po tem postopku, se lahko uporabljajo največ dvanajst mesecev po sprejetju odločbe.

5. Zdravstvene trditve iz člena 13(1)(a) se lahko uporabljajo od datuma začetka veljavnosti te uredbe, do sprejetja seznama iz člena 13(3), in sicer na odgovornost nosilcev živilske dejavnosti ter pod pogojem, da so v skladu s to uredbo in veljavnimi nacionalnimi, njim ustreznimi predpisi, ter brez poseganja v sprejetje zaščitnih ukrepov iz člena 24.

[…]“
25.

Ker meni, da je odločitev o sporu, ki ga obravnava, odvisna od razlage prava Evropske unije, predložitveno sodišče prosi za sprejetje predhodne odločbe o teh vprašanjih: „1. Ali načelo sorazmernosti, kot izhaja iz člena 56 PDEU in členov od 15 do 17 [Listine], nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je določena z upoštevnimi določbami v postopku v glavni stvari iz členov od 3 do 5, 14 in 21 GSpG, ki prirejanje iger na srečo z igralnimi avtomati pogojujejo (pod grožnjo sankcij in ukrepov zasega igralnih avtomatov) s predhodnim dovoljenjem, zadevnih dovoljenj pa je na voljo zgolj omejeno število, čeprav se zdi, da država doslej v kazenskem ali upravnem postopku ni nikoli dokazala, da sta kriminaliteta in odvisnost, povezani z igrami na srečo, dejansko velika težava, ki je ni mogoče odpraviti z nadzorovanim razširjanjem dovoljenih igralniških dejavnosti na številne posamezne ponudnike, temveč samo z nadzorovanim širjenjem ponudnika monopolista (ali maloštevilnih ponudnikov oligopolistov), skupaj z zgolj skromnim oglaševanjem? 2. Če je treba na prvo vprašanje odgovoriti nikalno, ali načelo sorazmernosti, ki je določeno v členu 56 PDEU in členih od 15 do 17 [Listine], nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je določena v členih od 52 do 54 in 56a GSpG ter v členu 168 StGB, s katero je zaradi nenatančnih pravnih pojmov vzpostavljena skoraj dosledna kazenska odgovornost oseb (ki imajo, odvisno od primera, sedež v drugih državah članicah Unije), ki so – v različnih oblikah dejavnosti – lahko udeležene zelo posredno (kot so zgolj distributerji, zakupodajalci ali najemodajalci igralnih avtomatov)? 3. Če je treba tudi na drugo vprašanje odgovoriti nikalno, ali demokratične zahteve pravne države, na katerih očitno temelji člen 16 Listine, in/ali zahtevi po pravičnosti in učinkovitosti, ki sta razvidni iz člena 47 Listine, zahteva po preglednosti iz člena 56 PDEU in/ali prepoved dvakratnega kazenskega pregona in kaznovanja za isto kaznivo dejanje iz člena 50 Listine nasprotujejo nacionalni ureditvi, kakršna je določena v členih od 52 do 54 in 56a GSpG ter členu 168 StGB, glede na to, da je brez jasnih zakonodajnih določb medsebojna razmejitev med temi določbami za državljana vnaprej težko predvidljiva in je v vsakem posamičnem primeru mogoča samo prek dragega uradnega postopka ter da na teh določbah temeljijo velike razlike v pristojnosti (upravnega ali sodnega organa), pooblastilih za ukrepanje, s tem povezani stigmatizaciji in procesnem položaju (npr. obrnjeno dokazno breme)? 4. Če je treba na eno od prvih treh vprašanj odgovoriti pritrdilno, ali člen 56 PDEU in/ali členi od 15 do 17 Listine in/ali člen 50 Listine nasprotujejo temu, da so osebe, ki so v bližnji povezavi z igralnim avtomatom (iz člena 2(1)(1) in člena 2(2) GSpG), sankcionirane, in ali nasprotujejo zasegu ali odvzemu teh avtomatov in/ali popolnemu zaprtju lokala take osebe?“
75.

Takšno merilo ni predvideno v besedilu določbe in ni združljivo z njenim namenom. Razveljavitev, ki grozi pri konverziji znamke v občo oznako blaga, je v skladu z zgoraj navedenim utemeljena s tem, da znamka ne more več izpolnjevati funkcije označbe izvora. Z razveljavitvijo pravni red zadosti potrebi javnosti do proste razpoložljivosti znaka („zahteva po razpoložljivosti“). ( 39 ) Zakonsko določeni pogoj za razveljavitev sicer ni dokaz potrebe javnosti, da je znak uporabljiv, ki je lahko manjša, če so na razpolago drugi znaki za isti namen. Zakonski pogoj je samo to, da je znamka postala obča oznaka za blago. To vprašanje pa ni odvisno od tega, ali so v jezikovno rabo uvedene sopomenke.
44.

Nato in vsekakor dvomim, da je tak sistem skladen s tem, kar je Sodišče razsodilo v zgoraj navedeni sodbi Robinson-Steele in drugi. Sodišče je v njej izpodbijalo prakso, po kateri so delodajalci regres za letni dopust vključili v urno ali dnevno postavko delavcev (tako imenovani „rolled-up holiday pay“). Natančneje, Sodišče je odločilo, da člen 7 Direktive 93/104 nasprotuje temu, da je regres za minimalni letni dopust v smislu te določbe izplačan obročno med ustreznim enoletnim delom in izplačan skupaj s plačilom za opravljeno delo in ni izplačan iz naslova določenega obdobja, v katerem je delavec dejansko vzel dopust. ( 22 ) Ta rešitev temelji na pravilu, na katerega sem opozoril zgoraj, in sicer da minimalnega letnega dopusta ni mogoče nadomestiti z denarnim nadomestilom, razen v primeru prenehanja delovnega razmerja. Razlog za to prepoved je po mnenju Sodišča zagotoviti, da lahko delavec normalno izkoristi dejanski počitek, in sicer v skrbi po učinkoviti zaščiti njegove varnosti in zdravja. ( 23 ) Povedano drugače, namen take prepovedi je zagotoviti, da delavci dejansko izkoristijo plačani letni dopust.
35.

Vendar je nacionalno sodišče ugotovilo, da iger Nintendo in licenčnih iger Nintendo ni mogoče zožiti zgolj na računalniške programe. Te igre zajemajo tudi intelektualno lastnino v besedni in slikovni obliki, ki je neločljivo povezana s samimi programi. Ukrepi družbe Nintendo vplivajo na dostop in uporabo iger kot celote in ne zgolj do tiste komponente, ki je računalniški program. Varstvo, ki ga Direktiva 2009/24 zagotavlja proti nedovoljenim dejanjem, ki se nanašajo na računalniške programe, je (zaradi izjem, določenih v členih 5 in 6 ( 17 )) nekoliko manjše od varstva, ki ga Direktiva 2001/29 zagotavlja proti izogibanju tehničnim ukrepom, namenjenim preprečevanju in omejevanju nedovoljenih dejanj, ki se nanašajo na intelektualno lastnino na splošno. Če zapletena intelektualna lastnina zajema računalniške programe in druga dela, ki jih ni mogoče ločiti, menim, da je treba priznati večje varstvo, in ne manjše. Če to ne bi bilo tako, imetniki pravic glede teh drugih del ne bi imeli stopnje varstva, do katere so upravičeni na podlagi Direktive 2001/29.
11.

Podrobnejše določbe o prenosu pokojninskih pravic uradnika, ki je začel delati za Evropsko unijo, vsebuje češka uredba št. 587/2006. Ta v členu 2 določa izračun zneska, ki se prenese kot pokojninska pravica, pridobljena v Češki republiki. Ta člen določa: „1. Višina pokojninskih pravic, pridobljenih v Češki republiki in namenjenih prenosu, se izračuna kot zmnožek vrednosti na enoto odložene pokojnine in vsote pričakovanega zneska starostne pokojnine ter sorazmernega deleža osnovnega zneska starostne pokojnine. 2. Pričakovani spremenljivi znesek starostne pokojnine se izračuna po postopku v skladu s členom 34(1) zakona o pokojninskem zavarovanju v tem smislu, da se zavarovalna doba in osnova za izračun določita na referenčni datum; za referenčni datum se šteje dan vložitve zahtevka za prenos pokojninskih pravic pri pristojni instituciji Evropskih skupnosti […] Za določitev osebne osnove za odmero se obdobje vključitve v pokojninski sistem Skupnosti obravnava kot izključeno obdobje. […] 3. Sorazmerni del osnovnega zneska starostne pokojnine se izračuna kot zmnožek na referenčni datum veljavnega osnovnega zneska starostne pokojnine ter količnika, ki izraža razmerje med dolžino zavarovalne dobe, dopolnjene v češkem sistemu pokojninskega zavarovanja na referenčni datum, in obdobjem od tega datuma do datuma, ko je tisti, ki zahteva prenos pokojninskih pravic (v nadaljevanju: vlagatelj zahtevka), dosegel upokojitveno starost v skladu z določbami, veljavnimi na referenčni datum. […] 4. Vrednost na enoto odložene pokojnine se določi glede na starost prosilca na referenčni datum […], na podlagi tablice umrljivosti, veljavne na referenčni datum, in 70 % vrednosti na referenčni datum veljavne najvišje tehnične obrestne mere, določene s posebno zakonodajo za zavarovanje. […] 5. Za določitev vrednosti na enoto odložene pokojnine se uporabijo tablice umrljivosti ministrstva za delo in socialno varnost, ki so enotne za moške in ženske ter se vsakokrat določijo za obdobje petih zaporednih koledarskih let. 6. Znesek denarja, izračunan v skladu z odstavki od 1 do 5, se poveča z zneskom, opredeljenim kot obresti na znesek, določen v skladu z odstavki od 1 do 5, za obdobje od referenčnega datuma do datuma pred dnevom prenosa zneska denarja […] na račun pokojninskega sistema Evropskih skupnosti. […]“
52.

Glede na vse zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo Bundesgerichtshof, odgovori: Direktivo Evropskega Parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta („Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah“) je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni določbi, kot se obravnava v postopku v glavni stvari, ki – če se uporablja za objave, ki pomenijo nepoštene poslovne prakse v smislu člena 5 te direktive– določa, da mora vsak urednik časopisa ali odgovorna oseba, ki prejme ali zahteva plačilo v zameno za objavo ali prejme zagotovilo o takem plačilu, jasno označiti to objavo z besedo „oglas‘, če ni že na splošno iz njene umestitve ali oblike mogoče razbrati, da gre za oglas, ter katere namen ni samo varstvo potrošnikov, ampak tudi uresničevanje drugih ciljev.
60.

V zvezi s tem ugotavljam, da je mogoče na podlagi člena 297(1), prvi in drugi pododstavek, PDEU sklepati, da čeprav je sopodpis res pravilo pri rednem zakonodajnem postopku, pa to ne velja za zakonodajne akte, sprejete po posebnem zakonodajnem postopku. Ta ugotovitev sledi logiki iz člena 289(2) PDEU, to je da je za posebni zakonodajni postopek, drugače od rednega zakonodajnega postopka, po katerem Parlament in Svet skupaj sprejmeta zakonodajni akt, značilno, da zakonodajni akt sprejme samo ena od teh dveh institucij, druga pa pri tem sodeluje. Če bi avtorji Pogodbe želeli pravo soodločanje, konkretizirano z zakonodajnim aktom, ki ga podpišeta Parlament in Svet, bi določili, da se za proračunski postopek uporabljajo pravila rednega zakonodajnega postopka.
65.

Nazadnje, v skladu z vmesno tezo, ki jo zagovarjajo družba Samskip GmbH ter avstrijska in švicarska vlada, mora vsaka država članica priznati sodno odločbo sodišča druge države članice o veljavnosti dogovora o krajevni pristojnosti, vendar samo takrat, kadar v skladu z nacionalnim pravom sodišča, ki je prvo začelo postopek, ugotovitev o veljavnosti dogovora „postane pravnomočna“ ali „dobi zavezujoči učinek“. Avstrijska in švicarska vlada se sklicujeta na Jénardovo poročilo in sodno prakso Sodišča v zvezi z načelom razširitvenega učinka ( 35 ) in menita, da je posledica načela priznanja to, da „se sodnim odločbam podeli veljavnost in učinkovitost, kakršno imajo v državi članici, v kateri so bile izrečene“ ( 36 ).