ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva C-88/08

David Hütter

proti

Technische Universität Graz

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof)

„Direktiva 2000/78/ES — Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu — Diskriminacija zaradi starosti — Določitev plačila za začasne uslužbence države — Neupoštevanje poklicnih izkušenj, pridobljenih pred 18. letom“

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 18. junija 2009 I ‐ 5327

Povzetek sodbe

Socialna politika – Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu – Direktiva 2000/78/ES

(Direktiva Sveta 2000/78/ES, člen 1(2) in (6))

Člene 1, 2 in 6 Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki zato, da se splošne šole ne obravnavajo manj ugodno kot poklicne, in zato, da se spodbuja vključevanje mladih vajencev na trg delovne sile, pri določanju stopnje, na katero so razvrščeni začasni uslužbenci v javnem sektorju države članice, ne upošteva obdobij zaposlitve pred 18. letom.

Čeprav morajo cilji, ki jih navaja predložitveno sodišče, načeloma objektivno in razumno v kontekstu nacionalnega prava, kot določa člen 6(1), prvi odstavek, Direktive 2000/78, utemeljevati različno obravnavanje zaradi starosti, ki ga predpisujejo države članice, pa take zakonodaje ni mogoče šteti za primerno pri uresničevanju teh ciljev v smislu te določbe. Za uresničevanje cilja, da se splošne šole ne obravnavajo manj ugodno kot poklicne, merilo starosti, v kateri so bile pridobljene poklicne izkušnje, ni primerno, saj velja ne glede na vrsto šole. Glede cilja spodbujanja vključevanja mladih s poklicno izobrazbo na trg delovne sile, taka nacionalna zakonodaja, ki ne upošteva starosti oseb ob sprejemu v službo, ni primerna za spodbujanje skupine delavcev nizke starosti k vstopanju na trg delovne sile.

(Glej točke 43, od 48 do 51 in izrek.)
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 14. maja 2009 – Komisija proti Luksemburgu

(Zadeva C-390/08)

„Neizpolnitev obveznosti države — Okolje — Sklep št. 280/2004/ES — Izvajanje Kjotskega protokola — Nacionalni ukrepi za omejevanje toplogrednih plinov — Neposredovanje zahtevanih informacij“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 9.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Neposredovanje informacij, ki se zahtevajo na podlagi člena 3(2) Sklepa št. 280/2004/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o mehanizmu za spremljanje emisij toplogrednih plinov v Skupnosti in o izvajanju Kjotskega protokola (UL L 49, str. 1) v povezavi s členi 8, 9, 10 in 11 Sklepa Komisije št. 166/2005/ES z dne o določitvi pravil za izvajanje Sklepa št. 280/2004/ES (UL L 55, str. 57) – Informacije v zvezi z nacionalnimi načrti, ki zadevajo emisije toplogrednih plinov, in ukrepi, sprejetimi za omejitev in/ali zmanjšanje teh emisij.

Izrek

1. Ugotovi naj se, da Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da do 15. marca 2007 ni posredovalo informacij, ki se zahtevajo na podlagi člena 3(2) Sklepa št. 280/2004/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne o mehanizmu za spremljanje emisij toplogrednih plinov v Skupnosti in o izvajanju Kjotskega protokola v povezavi s členi od 8 do 11 Sklepa Komisije št. 2005/166/ES z dne o določitvi pravil za izvajanje Sklepa št. 280/2004/ES, ni izpolnilo obveznosti iz teh določb.

2. Velikemu vojvodstvu Luksemburg se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 14. maja 2009 – Komisija proti Luksemburgu

(Zadeva C-390/08)

„Neizpolnitev obveznosti države — Okolje — Sklep št. 280/2004/ES — Izvajanje Kjotskega protokola — Nacionalni ukrepi za omejevanje toplogrednih plinov — Neposredovanje zahtevanih informacij“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 9.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Neposredovanje informacij, ki se zahtevajo na podlagi člena 3(2) Sklepa št. 280/2004/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o mehanizmu za spremljanje emisij toplogrednih plinov v Skupnosti in o izvajanju Kjotskega protokola (UL L 49, str. 1) v povezavi s členi 8, 9, 10 in 11 Sklepa Komisije št. 166/2005/ES z dne o določitvi pravil za izvajanje Sklepa št. 280/2004/ES (UL L 55, str. 57) – Informacije v zvezi z nacionalnimi načrti, ki zadevajo emisije toplogrednih plinov, in ukrepi, sprejetimi za omejitev in/ali zmanjšanje teh emisij.

Izrek

1. Ugotovi naj se, da Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da do 15. marca 2007 ni posredovalo informacij, ki se zahtevajo na podlagi člena 3(2) Sklepa št. 280/2004/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne o mehanizmu za spremljanje emisij toplogrednih plinov v Skupnosti in o izvajanju Kjotskega protokola v povezavi s členi od 8 do 11 Sklepa Komisije št. 2005/166/ES z dne o določitvi pravil za izvajanje Sklepa št. 280/2004/ES, ni izpolnilo obveznosti iz teh določb.
Zadeva C-285/08

Moteurs Leroy Somer

proti

Dalkia France in Ace Europe

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour de cassation (Francija))

„Odgovornost za proizvode z napako — Direktiva 85/374/EGS — Področje uporabe — Škoda, nastala na stvari, ki je namenjena poslovni rabi in se za to uporablja — Nacionalna ureditev, v skladu s katero lahko oškodovanec zahteva povračilo za tako škodo, če dokaže škodo, napako in vzročno zvezo — Združljivost“

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 4. junija 2009 I ‐ 4735

Povzetek sodbe

Približevanje zakonodaj – Odgovornost za proizvode z napako – Direktiva 85/374/EGS

(Direktiva Sveta 85/374/EGS, člena 9 in 13)

Direktivo Sveta 85/374/EGS z dne 25. julija 1985 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi z odgovornostjo za proizvode z napako je treba razlagati tako, da ne nasprotuje razlagi nacionalnega prava ali uporabi ustaljene nacionalne sodne prakse, v skladu s katerima lahko oškodovanec zahteva povrnitev škode, nastale na stvari, ki je namenjena poslovni rabi in se za to uporablja, če dokaže obstoj škode, napako na proizvodu in vzročno zvezo med napako in škodo.

Povračilo za škodo, nastalo na stvari, ki je namenjena poslovni rabi in se za to uporablja, ni zajeto v področju uporabe Direktive 85/374.

Uskladitev, izvedena s to direktivo, ne zajema povračila za škodo na stvari, ki je namenjena poslovni rabi in se za to uporablja, ta direktiva pa državam članicam ne preprečuje, da za to področje sprejmejo sistem odgovornosti, ki ustreza temu, ki ga vzpostavlja ta direktiva.

(Glej točke 28, 31, 32 in izrek.)
Zadeva C-77/08

Dachsberger & Söhne GmbH

proti

Zollamt Salzburg, Erstattungen

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz)

„Izvozno nadomestilo — Diferencialno nadomestilo — Trenutek predložitve zahtevka — Izvozna deklaracija — Neobstoj dokaza o opravljenih formalnostih za sprostitev v porabo v državi destinacije — Kazen“

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 19. marca 2009 I ‐ 2099

Povzetek sodbe

Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Izvozna nadomestila – Diferencialno nadomestilo

(Uredba Komisije št. 3665/87, členi 3(5), 11(1) in 47(1) in(2))

Člen 11(1) Uredbe št. 3665/87 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 495/97, je treba razlagati tako, da se pri diferencialnem nadomestilu za njegov diferencialni del ne zaprosi s predložitvijo zahtevka iz člena 47(1) Uredbe št. 3665/87 ali s predložitvijo dokumentov za plačilo iz člena 47(2) te uredbe, ampak s predložitvijo dokumenta iz člena 3(5) navedene uredbe. Dejstvo, da so v navedenem dokumentu informacije, ki lahko pripeljejo do nadomestila, ki je višje od veljavnega, in se izkažejo za nepravilne, zato povzroči uporabo kazni iz prvega in drugega pododstavka člena 11(1), razen v primerih iz tretjega in sedmega pododstavka člena 11(1) iste uredbe.

(Glej točko 45 in izrek.)
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 11. decembra 2008 – Gateway proti UUNT

(Zadeva C-57/08 P)

„Pritožba — Znamka Skupnosti — Uredba (ES) št. 40/94 — Člen 8(1)(b) in (5) — Prejšnji znamki, ki vsebujeta besedni znak ‚GATEWAY‘ — Besedni znak ‚ACTIVY Media Gateway‘ — Neobstoj podobnosti znakov — Neobstoj verjetnosti zmede — Upoštevanje ugleda prejšnjih znamk med celovito presojo nasprotujočih znakov“

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede s prejšnjo znamko (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 51 do 54.)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 27. novembra 2007 v zadevi T-434/05 Gateway, Inc. proti UUNT, s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo razveljavitveno tožbo, ki jo je imetnik besednih in figurativnih, nacionalnih in skupnostnih znamk, ki vsebujejo besedo „GATEWAY“, za proizvode iz razredov 9, 16, 35, 36, 37 in 38 vložil zoper odločbo R 1068/2004-1 prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (UUNT) z dne , s katero je bila zavrnjena pritožba tožeče stranke zoper odločbo oddelka za ugovore, ki je zavrnil ugovor tožeče stranke zoper zahtevo za registracijo besedne znamke „ACTIVY Media Gateway“ za proizvode iz razredov 9, 35, 38 in 42.

Izrek

1. Pritožba se zavrne.

2. Gateway, Inc. se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča (peti senat) z dne 11. decembra 2008 – Gateway proti UUNT

(Zadeva C-57/08 P)

„Pritožba — Znamka Skupnosti — Uredba (ES) št. 40/94 — Člen 8(1)(b) in (5) — Prejšnji znamki, ki vsebujeta besedni znak ‚GATEWAY‘ — Besedni znak ‚ACTIVY Media Gateway‘ — Neobstoj podobnosti znakov — Neobstoj verjetnosti zmede — Upoštevanje ugleda prejšnjih znamk med celovito presojo nasprotujočih znakov“

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede s prejšnjo znamko (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 51 do 54.)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 27. novembra 2007 v zadevi T-434/05 Gateway, Inc. proti UUNT, s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo razveljavitveno tožbo, ki jo je imetnik besednih in figurativnih, nacionalnih in skupnostnih znamk, ki vsebujejo besedo „GATEWAY“, za proizvode iz razredov 9, 16, 35, 36, 37 in 38 vložil zoper odločbo R 1068/2004-1 prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (UUNT) z dne , s katero je bila zavrnjena pritožba tožeče stranke zoper odločbo oddelka za ugovore, ki je zavrnil ugovor tožeče stranke zoper zahtevo za registracijo besedne znamke „ACTIVY Media Gateway“ za proizvode iz razredov 9, 35, 38 in 42.

Izrek

1. Pritožba se zavrne.
Zadeva C-67/08

Margarete Block

proti

Finanzamt Kaufbeuren

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof)

„Prosti pretok kapitala — Člena 56 ES in 58 ES — Davek na dediščino — Nacionalna ureditev, ki ne dovoljuje vračunanja davka na dediščino, plačanega v drugi državi članici, v davek na dediščino, dolgovan v državi članici, v kateri je ob smrti prebival lastnik premoženja, kadar so podedovano premoženje kapitalske terjatve — Dvojno obdavčevanje — Omejitev — Neobstoj“

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 12. februarja 2009 I ‐ 885

Povzetek sodbe

Prosti pretok kapitala – Omejitve – Davek na dediščino

(člena 56 ES in 58 ES)

Člena 56 ES in 58 ES je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta ureditvi države članice, ki – kar zadeva izračun davka na dediščino, ki ga dolguje dedič s prebivališčem v tej državi članici za kapitalske terjatve do finančne institucije, ki je v drugi državi članici, za primer, ko je oseba, po kateri je uvedeno dedovanje, ob smrti prebivala v prvi državi članici – ne določa vračunanja davka na dediščino, plačanega v drugi državi članici, v davek na dediščino, ki ga dolguje v prvi.

Ta manj ugoden davčni položaj je namreč posledica vzporednega izvrševanja davčne pristojnosti dveh zadevnih držav članic, ki je opredeljeno z izbiro prve, da kapitalske terjatve obdavči z davkom na dediščine, kadar je upnik prebivalec te države članice, medtem ko je izbira druge, da take terjatve obdavči z davkom na dediščino, kadar ima dolžnik prebivališče v tej državi članici. Pravo Skupnosti pa v sedanjem stanju razvoja in v položaju, kot je ta v postopku v glavni stvari, ne predpisuje splošnih meril za porazdelitev pristojnosti med državami članicami glede odprave dvojnega obdavčevanja v Evropski skupnosti. Iz tega izhaja, da imajo v sedanjem stanju prava Skupnosti države članice ob spoštovanju prava Skupnosti na tem področju neko stopnjo avtonomije in da zato niso dolžne prilagajati svojega davčnega sistema različnim davčnim sistemom drugih držav članic za odpravo dvojnega obdavčevanja, ki izhaja iz vzporednega izvrševanja davčnih pristojnosti navedenih držav članic, in posledično omogočiti odbitka davka na dediščino, plačanega v drugi državi članici, ki ni tista, v kateri dedič prebiva.

O teh ugotovitvah ne more povzročiti pomislekov okoliščina, da nacionalna ureditev določa ugodnejša pravila vračunanja, če je oseba, po kateri je uvedeno dedovanje, ob svoji smrti prebivala v drugi državi članici, če to različno obravnavanje, kar zadeva dediščino osebe, ki ob svoji smrti ni rezidentka, izhaja tudi iz izbire zadevne države članice – ki jo je opravila pri izvrševanju svoje davčne pristojnosti – da je kraj prebivanja upnika navezna okoliščina za določanje „tuje narave“ podedovanega premoženja in tako za možnost vračunanja davka na dediščino, plačanega v drugi državi članici.

(Glej točke 28, od 30 do 32, 34, 36 in izrek.)
3

V peti in šesti uvodni izjavi Direktive 89/105 je navedeno: „ker je cilj te direktive pridobiti splošen pregled nad državnimi ureditvami cenovne politike, vključno z načinom njihovega delovanja v posameznih primerih, in vsemi merili, na katerih temeljijo, ter zagotoviti javen dostop do njih za vse udeležene na trgu zdravil v državah članicah; […] ker je kot prvi korak k odstranitvi teh odstopanj nujno treba določiti vrsto zahtev, namenjenih zagotovitvi, da lahko vsi, ki jih to zadeva, potrdijo, da državni ukrepi ne pomenijo količinskih omejitev uvoza ali izvoza ali ukrepov, ki na to enako vplivajo; ker te zahteve ne učinkujejo na politiko tistih držav članic, ki se pri določitvi cen zdravil zanašajo predvsem na svobodno konkurenco; ker te zahteve tudi ne vplivajo na državne politike določanja cen in na določanje programov socialnega zavarovanja, razen če to ni potrebno za pridobitev preglednosti v smislu te direktive“.
18

Člen 14 tega statuta določa: „1. Brez poseganja v pooblastila organov podobnega nadzora, ki delujejo skupaj ali posebej, iz zgoraj navedenih členov 8a, 8b in 8c, redna skupščina odloča o vseh zadevah, določenih z zakonom in s tem statutom, ob upoštevanju smernic, usmeritev in morebitnih navodil navedenih organov glede organizacije in opravljanja storitev javnih služb, ki so neposredno zaupane družbi. […] 3. Spodaj našteti akti direktorjev so predmet predhodne odobritve redne skupščine, ki jo ta poda na pozitivno mnenje enotnega odbora iz zgoraj navedenega člena 8b glede delov, ki spadajo na področje organizacije in opravljanja storitev lokalnih javnih služb: a) programsko načrtovanje, večletne in letne predvidene bilance stanja ter vmesna bilanca stanja za popravek predvidene bilance; b) ustanovitev kapitalskih družb, katerih namen so podporne in dodatne dejavnosti glede na namen družbe; pridobitev deležev, čeprav manjšinskih, v takih družbah in njihova odsvojitev; c) vzpostavitev novih služb, določenih s statutom ali ukinitev že delujočih; d) pridobitev ali odtujitev nepremičnin in naprav, hipotekarnih posojil in drugih podobnih transakcij, ne glede na njihovo vrsto ali naravo, s finančno zavezo v vrednosti, ki presega 20% neto premoženja, ki izhaja iz zadnje potrjene bilance stanja; e) smernice za določitev tarif in cen za opravljene storitve, če niso predmet zakonskih zahtev ali jih ne določijo pristojni organi. […] 5. Skupščina in enotni odbor lahko privolita v izvrševanje aktov iz zgoraj navedenih točk, čeprav pod pogojem določenih navodil, obveznosti ali aktov, ki jih morajo izvršiti direktorji. V tem primeru direktorji sestavijo poročilo o spoštovanju navodil v roku, določenem v aktu odobritve ali, če rok ni določen, v 30 dneh od izvršitve zadevnega akta. 6. Lokalne skupnosti delničarke, ki imajo vsaj dvajsetino kapitala in vsak delničar, ki je naročnik, lahko po enotnem odboru, če presodijo, da družba ni izpolnila ali ne namerava izpolniti akta v skladu z odobritvijo, na podlagi člena 2367(1) civilnega zakonika zahtevajo takojšen sklic skupščine, da bi ta sprejela ukrepe, za katere meni, da so v interesu družbe. 7. Izvršitev aktov, ki so predmet predhodne odobritve, ne da bi se zaprosilo ali pridobilo odobritev skupščine ali privolitev enotnega odbora v primerih, določenih v statutu, ali tudi neizvršitev akta v skladu z odobritvijo, lahko pomeni upravičen razlog za razrešitev direktorjev. 8. Upravni odbor, ki ne namerava izvršiti akta, ki ga je odobrila skupščina, v petnajstih dneh od dneva, ko je skupščina sprejela sklep, sprejme ad hoc odločbo, ki mora biti obrazložena in jo je treba takoj posredovati lokalnim skupnostim delničarkam in za področja, ki se nanašajo na opravljanje storitev lokalnih javnih služb, enotnemu odboru. Enotni odbor lahko glede odločb, ki se nanašajo na organizacijo in/ali na opravljanje storitev lokalnih javnih služb, v 30 dneh od prejema obvestila upravnega odbora sprejme odločbo o potrditvi svojega mnenja in/ali svojih navodil. Sprejeti akt bo zavezujoč za upravni odbor. […]“
98

V zvezi s trditvijo Komisije, da proces zadržanja dušika ni dovolj zanesljiv, da bi ga bilo mogoče upoštevati, je treba poudariti, da je Kraljevina Švedska navedla, da izračun izpustov iz vsake aglomeracije v občutljive obalne vode temelji na dejanskih izpustih iz aglomeracij in zadržanju, izračunanem za vsak posamezen primer. Uporabljena metoda vključuje rezultate dejanskih merjenj vsebnosti dušika v različnih vodnih tokovih in izračuni običajno temeljijo na programu merjenj, izvedenih v obdobjih do deset let. Iz tega je razvidno, da se pri izračunih prav tako upošteva dušik, ki se vrne v vodo, in da ta rezultat torej izraža neto zadržanje, ki zajema celoten dušik, vključno s tistim, ki je bil prestrežen prej in ponovno spuščen.
15

Za Anglijo so upoštevna pravila zajeta v predpisih iz leta 2004 o shemah enotnih plačil in podpor v okviru skupne kmetijske politike (navzkrižna skladnost) (The Common Agricultural Policy Single Payment and Support Schemes (Cross Compliance) (England) Regulations 2004 (SI 2004/3196, v nadaljevanju: angleška ureditev)). Standardi za DKOP so določeni v prilogi („Schedule“) k angleški ureditvi, katere odstavki od 26 do 29 z naslovom „Služnost javne poti“ (v nadaljevanju: določbe, sporne v postopku v glavni stvari) določajo: „26. Kmet ne sme: a) brez veljavnega dovoljenja ali opravičljivega razloga posegati v površino vidne pešpoti, vidne jahalne poti ali druge vidne javne poti, ki ni preplastena vozna pot ali ne obsega take poti, in sicer tako, da bi vplival na izvrševanje služnosti javne poti, niti b) brez veljavnega dovoljenja ali opravičljivega razloga namerno preprečevati neovirano gibanje na vidni javni poti. 27. Kmet mora ograje, vrata in podobne strukture, ki potekajo čez vidno pešpot ali jahalno pot – razen struktur, za katere se uporablja člen 146(5) zakona iz leta 1980 o javnih poteh (Highways Act 1980) – ohranjati v varnem stanju in jih vzdrževati tako, da se prepreči nesorazmerno poseganje v pravice uporabnikov pešpoti ali jahalne poti. 28. (1) Če je kmet posegel v površino vidne pešpoti ali jahalne poti (razen poti na ozarah) tako, kot dovoljuje člen 134 zakona iz leta 1980 o javnih poteh, mora v roku, določenem v členu 134(7) navedenega zakona, ali v roku, podaljšanem v skladu s členom 134(8) tega zakona, a) obnoviti površino pešpoti ali jahalne poti vsaj na minimalni širini tako, da je omogočeno razmeroma neovirano izvrševanje služnosti javne poti, in b) na tleh označiti potek pešpoti ali jahalne poti vsaj na minimalni širini tako, da je razpoznavna za osebe, ki jo želijo uporabljati. (2) V tej točki ima pojem ‚minimalna širina‘, ki se nanaša na javno pot, enak pomen kot v Prilogi 12A k zakonu iz leta 1980 o javnih poteh. 29. V točkah 26, 27 in 28 te priloge imajo pojmi: ‚jahalna pot‘, ‚vozna pot‘, ‚pot na ozarah‘, ‚pešpot‘ in ‚preplastena vozna pot‘ pomen, kakršen je naveden v členu 329(1) zakona iz leta 1980 o javnih poteh; pojem ‚javna pot‘ ima pomen, ki je naveden v členu 328 zakona iz leta 1980 o javnih poteh, ‚viden‘ pa pomeni, da oseba z normalnim vidom vidi pot, po kateri hodi ali jaha.“
68

Cilj izpodbijane uredbe je podpora dejavnostim mednarodne organizacije, ki sta jo ustanovili državi članici in katere namen je krepitev ekonomske in socialne kohezije. Vendar kot je razvidno iz členov 2 ES in 3(1)(k) ES, je krepitev ekonomske in socialne kohezije – zunaj naslova XVII Pogodbe ES, na podlagi katerega je Skupnost pristojna za izvajanje politike Skupnosti o ekonomski in socialni koheziji – cilj Skupnosti. Poleg tega cilj izpodbijane uredbe, kot je razvidno iz njene uvodne izjave 17, spada v okvir skupnega trga, ker naj bi vodil do gospodarskega napredka na manj razvitih območjih obeh držav članic in torej do boljšega delovanja skupnega trga.
46

Ob upoštevanju združljivosti in skladnosti s cilji in določbami Uredbe št. 1257/1999 ter spoštovanja splošnih načel prava Skupnosti, ki jih morajo države članice spoštovati ob izvajanju predpisov Skupnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 14. septembra 2006 v združenih zadevah Elmeka, od C-181/04 do C-183/04, ZOdl., str. I-8167, točka 31 in navedena sodna praksa), kot so načela enakega obravnavanja, varstva pravno utemeljenega pričakovanja in sorazmernosti, so imeli nacionalni organi tudi možnost sprejetja drugega ukrepa od predvidenega v načrtu za razvoj.