Združene zadeve T-425/04, T-444/04, T-450/04 in T-456/04

Francoska republika in drugi

proti

Evropski komisiji

„Državne pomoči – Finančni ukrepi v korist France Télécom – Načrt posojila delničarja – Javne izjave člana francoske vlade – Odločba, s katero je pomoč razglašena za nezdružljivo s skupnim trgom in s katero ni naloženo njeno vračilo – Ničnostna tožba – Pravni interes – Dopustnost – Pojem državne pomoči – Prednost – Državna sredstva – Obveznost obrazložitve“

Povzetek sodbe

1. Ničnostna tožba – Tožba držav članic – Tožba zoper odločbo Komisije, s katero je ugotovljena nezdružljivost pomoči s skupnim trgom – Dopustnost, ki ni pogojena z izkazanjem pravnega interesa

2. Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Pravni interes – Odločba Komisije, s katero je ugotovljena nezdružljivost pomoči s skupnim trgom

3. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Javne izjave člana vlade države članice, s katerimi je izražena njena volja, da sprejme ustrezne ukrepe za rešitev finančnih težav – Prednost, podeljena brez prenosa javnih sredstev – Izključitev – Načrt odobritve kreditne linije podjetju

(člen 87(1) ES)

4. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Podelitev prednosti z državnimi sredstvi, ki jo je mogoče pripisati državi – Javne izjave člana vlade države članice, s katerimi je izražena njena volja, da sprejme ustrezne ukrepe za rešitev finančnih težav – Prednost, podeljena brez prenosa javnih sredstev – Izključitev

(člen 87(1) ES)

5. Pomoči, ki jih dodelijo države – Odločba Komisije – Sodni nadzor

6. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg

(člen 253 ES)

1. Pogodba ES jasno razlikuje med pravico do ničnostne tožbe institucij in držav članic na eni strani ter pravico do ničnostne tožbe fizičnih in pravnih oseb na drugi strani, ker imajo vse države članice pravico, da z ničnostno tožbo oporekajo zakonitosti odločb Komisije, ne da bi bilo izvajanje te pravice odvisno od izkazanja pravnega interesa. Državi članici torej za utemeljitev, da je tožba dopustna, ni treba dokazati, da ji akt Komisije, ki ga izpodbija, povzroča pravne učinke. Pravni interes se nanaša le na tožbe fizičnih in pravnih oseb, in ne na tožbe institucij ali držav članic.

Poleg tega se pojma pravnega interesa ne sme zamenjevati s konceptom izpodbojnega akta, na podlagi katerega mora biti namen akta – da je lahko predmet ničnostne tožbe – ta, da povzroča pravne učinke, ki lahko vplivajo na položaj, kar je treba ugotoviti tako, da se preveri njegova vsebina.

Odločba Komisije, s katero je ugotovljeno, da državna pomoč ni združljiva s skupnim trgom, povzroča take zavezujoče pravne učinke in torej za državo članico pomeni izpodbojni akt.

(Glej točki 118, 119.)

2. Ničnostna tožba je dopustna, če ima fizična ali pravna oseba, ki je vložila tožbo, obstoječ in dejanski interes za razglasitev ničnosti izpodbijanega akta. Tak interes obstaja, kadar ima lahko razglasitev ničnosti tega akta kot taka pravne posledice oziroma, v skladu z drugo opredelitvijo, kadar lahko rezultat pravnega sredstva osebi, ki ga je vložila, prinese korist. Zato akt, s katerim se tej osebi v celoti ugodi, njej po definiciji ne more škodovati in ta oseba nima interesa, da bi predlagala razglasitev ničnosti.

Vendar glede odločbe Komisije, s katero je bilo ugotovljeno, da državna pomoč ni združljiva s skupnim trgom, podjetje, ki je konkurent prejemnika pomoči, utemelji obstoječi in dejanski interes za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, če se sklicuje na to, da je država sprejela dodatne ukrepe pomoči, ki vključujejo druge ugodnosti za prejemnika pomoči in dodatno škodijo njegovemu položaju na trgu.

To, da obstaja pomoč in da je nezdružljiva s skupnim trgom, namreč a priori ne izključuje obstoja drugih nezdružljivih ukrepov pomoči, ki so bili, čeprav se odločba Komisije nanje ne nanaša, tudi predmet upravnega postopka, ki se je končal s sprejetjem te odločbe, in ki poleg tega lahko zelo vplivajo na položaj na trgu nekaterih konkurentov prejemnika pomoči.

Poleg tega, kadar tožeča stranka trdi, da izpodbijani akt, tudi če je zanjo morda deloma ugoden, ne ščiti ustrezno njenega pravnega položaja, ji je treba priznati pravni interes za to, da sodišče preveri zakonitost te odločbe.

(Glej točke 116, 127, 128, 130, 131.)

3. Ukrep mora za to, da se opredeli kot državna pomoč v smislu člena 87(1) ES, po eni strani vključevati prednost, ki je lahko v različnih oblikah („kakršna koli vrsta pomoči“), po drugi strani pa mora ta prednost neposredno ali posredno izvirati iz javnih sredstev („ki jo dodeli država“ ali „iz državnih sredstev“). Pojem prednosti pomeni, da je posledica posredovanja države izboljšanje gospodarskega in/ali finančnega položaja ali celo obogatitev prejemnika, na primer z zmanjšanjem stroškov, ki ga običajno bremenijo.

Glede vpliva javnih izjav člana vlade države članice, s katerimi je bila izražena njena volja, da sprejme ustrezne ukrepe za rešitev finančnih težav podjetja, je treba ugotoviti, da te izjave lahko povzročijo znatno prednost v korist tega podjetja, ker omogočajo ponovno pridobitev zaupanja finančnih trgov, omogočajo, olajšajo in znižujejo stroške dostopa podjetja do novih kreditov, potrebnih za refinanciranje njegovih kratkoročnih dolgov, in dokončno prispevajo k ustalitvi njegovega krhkega finančnega položaja. Te izjave lahko namreč odločilno vplivajo na odzive bonitetnih agencij in tako prispevajo k ponovni pridobitvi ugleda podjetja v očeh vlagateljev in upnikov in se izkažejo za odločilne za ravnanje gospodarskih subjektov na finančnih trgih, ki so bili pozneje udeleženi pri refinanciranju zadevnega podjetja.

Poleg tega je na podlagi načel, ki veljajo za podelitev kreditov in refinanciranje na kapitalskih trgih, raven ocene podjetja in torej tveganje neizpolnitve, povezano z njemu dodeljenimi krediti, odločujoče za izračun stroškov refinanciranja, ki jih mora nositi to podjetje, zlasti glede obresti, ki se plačajo za izdajo novih obveznic. Manjše kot je tveganje neizpolnitve, lažje in cenejše je refinanciranje zadevnih kreditov na kapitalskih trgih. Z drugimi besedami, vsak pozitiven vpliv na oceno podjetja, čeprav le zaradi javnih izjav, ki lahko ustvarijo ali okrepijo zaupanje vlagateljev, takoj vpliva na raven stroškov, ki jih mora to nositi za refinanciranje na kapitalskih trgih.

Dalje, da bi ukrep opredelila kot državno pomoč, je Komisija na podlagi objektivnih dejstev dolžna dokazati, da so izpolnjeni vsi kumulativni pogoji pojma pomoči v smislu člena 87(1) ES, vključno z obstojem prednosti, pri tem pa upoštevati gospodarske učinke zadevnega ukrepa.

Kar zadeva enostransko ponudbo države o podelitvi kreditne linije v določenem znesku, Komisija ne more samo na podlagi te ponudbe predpostavljati, da ta pomeni ugodne gospodarske učinke za upravičenca, ne da bi upoštevala pogoje izvršitve pogodbe o zadevnem kreditu in zlasti pogoje, vezane na podelitev in vračilo tega kredita, in to toliko manj, če upravičenec te ponudbe ni sprejel, ampak se je refinanciral pod tržnimi pogoji. Če bi bilo drugače, bi morala biti celo pogodba o kreditu z objektivno neugodnimi pogoji, na primer višjimi obrestnimi merami in strožjimi pogoji vračila, kot veljajo na trgu, opredeljena kot prednost v smislu člena 87(1) ES samo zato, ker je javni posojilodajalec izjavil, da je upravičencu pripravljen dati na voljo določen znesek.

(Glej točke 215, 231, 234, 237, 238, 253, 255.)

4. Samo prednosti, dodeljene neposredno ali posredno iz državnih sredstev, se štejejo za pomoč v smislu člena 87(1) ES. Razlikovanje v tej določbi med „pomočjo, ki jo dodeli država“, in pomočjo „iz državnih sredstev“ namreč ne pomeni, da so vse prednosti, ki jih odobri država, pomoč, naj se financirajo iz državnih sredstev ali ne, ampak je namen tega razlikovanja zgolj v ta pojem vključiti prednosti, ki jih država dodeli neposredno, in prednosti, ki se zagotovijo prek javnega ali zasebnega organa, ki ga imenuje ali ustanovi država.

V teh okoliščinah je uporaba merila zasebnega vlagatelja nujno pogojena s tem, da ukrepi, ki jih država sprejme v korist podjetja, dajejo prednost, ki izvira iz državnih sredstev.

Dalje, v zvezi z obsegom sodnega nadzora, ki ga je treba opraviti, je treba spomniti, da je pojem pomoči objektivni pojem in da zato opredelitev ukrepa kot državne pomoči, kar je v skladu s Pogodbo naloga Komisije in sodišča, načelno ne more utemeljiti tega, da bi se Komisiji priznala široka diskrecijska pravica, razen če obstajajo posebne okoliščine, ki se lahko pripišejo predvsem zapletenosti zadevnega državnega ukrepa. Šele pri uporabi člena 87(3) ES, ki v okviru preučitve Komisije glede morebitne združljivosti nekaterih državnih ukrepov s skupnim trgom vključuje upoštevanje zapletenih gospodarskih, socialnih, regionalnih in sektorskih presoj, ima Komisija dejansko široko diskrecijsko pravico. Pojem državne pomoči, kot je opredeljen v Pogodbi, ima namreč pravni značaj in ga je treba razlagati na podlagi objektivnih dejavnikov. Zato mora Sodišče načeloma in ob upoštevanju konkretnih dejavnikov spora, o katerem odloča, ter tehničnosti ali zapletenosti presoje, ki jo je opravila Komisija, izvajati celoten nadzor glede vprašanja, ali ukrep spada na področje uporabe člena 87(1) ES.

Prednost mora izhajati iz prenosa državnih sredstev. Ta zahteva po zvezi med opredeljeno prednostjo in zavezo glede državnih sredstev načeloma pomeni, da je ta prednost tesno povezana z ustrezajočim stroškom, ki bremeni državni proračun, ali z nastankom – na podlagi pravno zavezujočih obveznosti, ki jih je sprejela država – dovolj konkretnega gospodarskega tveganja za ta proračun.

Kar zadeva javne izjave člana vlade države članice, s katerimi je bila izražena njena volja, da sprejme ustrezne ukrepe za rešitev finančnih težav podjetja, bi morale, da bi se štele za konkretno, nepogojno in nepreklicno zavezo države članice glede javnih sredstev v smislu člena 87(1) ES, te izjave izrecno in natančno opredeljevati bodisi natančne zneske, ki se vložijo, bodisi konkretne dolgove, za katere se jamči, bodisi vsaj vnaprej določen finančni okvir, kot je kreditna linija v višini določenega zneska, ter pogoje podelitve predvidene pomoči.

Samo dejstvo, da si država članica pomaga s svojim posebnim ugledom na finančnih trgih, pa ne zadostuje za dokaz, da so bila državna sredstva podvržena tveganju, ki bi se lahko štelo za prenos državnih sredstev v smislu člena 87(1) ES, ki je dovolj povezan s prednostjo, ki jo je podjetje dobilo z javnimi izjavami člana državne vlade. Ne zadostuje namreč, da država članica, namesto da bi se neposredno ali posredno zavezala glede državnih sredstev, uporabi posebna pravila delovanja finančnih trgov, da bi kratkoročno stabilizirala gospodarski položaj podjetja, in to ravno s ciljem izpolnitve podjetniških in finančnih pogojev, ki so nujni za sprejetje konkretnejših ukrepov pomoči, do katerih naj bi prišlo pozneje.

(Glej točke 214, od 217 do 219, 262, 280, 282, 297.)

5. V okviru postopkov Skupnosti o državnih pomočeh je presoja dejstev in dokazov v celoti odvisna od proste presoje Splošnega sodišča. Poleg tega spada v teh okoliščinah vprašanje, ali in v kakšni meri se pravilo nacionalnega prava uporablja za obravnavani primer, v presojo sodišča in je podvrženo pravilom o izvajanju dokazov in razdelitvi dokaznega bremena.

(Glej točko 269.)

6. Obrazložitev, ki se zahteva v členu 253 ES, mora biti prilagojena vrsti obravnavanega akta ter mora jasno in nedvoumno izražati razlogovanje institucije, ki je akt izdala, tako da se lahko stranke seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče opravi nadzor. Poleg tega je obveznost obrazložitve odločb procesna zahteva, ki jo je treba razlikovati od vprašanja utemeljenosti obrazložitve, pri kateri gre za vsebinsko zakonitost spornega akta. Obrazložitev odločbe namreč pomeni, da je treba izrecno navesti razloge, na katerih temelji ta odločba. Če so ti razlogi napačni, to vpliva na vsebinsko zakonitost odločbe, in ne na njeno obrazložitev, ki je lahko zadostna, čeprav navaja napačne razloge.

(Glej točko 315.)

SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (tretji razširjeni senat)

z dne 21. maja 2010( )

„Državne pomoči – Finančni ukrepi v korist France Télécom – Načrt posojila delničarja – Javne izjave člana francoske vlade – Odločba, s katero je pomoč razglašena za nezdružljivo s skupnim trgom in s katero ni naloženo njeno vračilo – Ničnostna tožba – Pravni interes – Dopustnost – Pojem državne pomoči – Prednost – Državna sredstva – Obveznost obrazložitve“

V združenih zadevah T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 in T‑456/04,

Francoska republika, ki so jo sprva zastopali G. de Bergues, R. Abraham in S. Ramet, nato E. Belliard, M. de Bergues in S. Ramet ter nazadnje E. Belliard, G. de Bergues, A.-L. Vendrolini in J.-C. Niollet, zastopniki,

tožeča stranka v zadevi T‑425/04,

France Télécom SA s sedežem v Parizu (Francija), ki sta jo sprva zastopala A. Gosset-Grainville in S. Hautbourg, nato S. Hautbourg, odvetniki,

tožeča stranka v zadevi T‑444/04,

Bouygues SA s sedežem v Parizu,

Bouygues Télécom SA s sedežem v Boulogne-Billancourtu (Francija),

ki ju zastopajo J. Vogel, F. Sureau, D. Théophile in J. Blouet Gaillard, odvetniki,

tožeči stranki v zadevi T‑450/04,

Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom) s sedežem v Parizu, ki ga zastopajo O. Fréget, F. Herrenschmidt, M. Struys in L. Eskenazi, odvetniki,

tožeča stranka v zadevi T‑456/04,

proti

Evropski komisiji, ki sta jo sprva zastopala C. Giolito in J. Buendía Sierra, nato C. Giolito in D. Grespan, zastopniki,

tožena stranka,

ob intervenciji

Francoske republike, ki jo v zadevi T‑450/04 zastopajo E. Belliard, G. de Bergues, A.‑L. Vendrolini in J.-C. Niollet, v zadevi T‑456/04 pa G. de Bergues, zastopniki,

intervenientka v zadevah T‑450/04 in T‑456/04,

ter

Bouygues SA s sedežem v Parizu,

in

Bouygues Télécom SA s sedežem v Boulogne-Billancourtu,

ki ju zastopajo J. Vogel, F. Sureau, D. Théophile in J. Blouet Gaillard, odvetniki,

intervenientki v zadevi T‑444/04,

ter

France Télécom SA s sedežem v Parizu, ki sta jo sprva zastopala A. Gosset-Grainville in S. Hautbourg, nato S. Hautbourg, odvetniki,

intervenientka v zadevah T‑450/04 in T‑456/04,

zaradi predlogov za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2006/621/ES z dne 2. avgusta 2004 o državni pomoči, ki jo izvaja Francija v korist podjetja France Télécom (UL L 257, str. 11),

SPLOŠNO SODIŠČE (tretji, razširjeni senat),

v sestavi J. Azizi (poročevalec), predsednik, E. Cremona in I. Labucka, sodnici, S. Frimodt Nielsen in K. O’Higgins, sodnika,

sodni tajnik: E. Coulon,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 21. aprila 2009

izreka naslednjo

Sodbo

Dejansko stanje

I – Finančno stanje podjetja France Télécom v obdobju med letoma 2001 in 2004

1 Do leta 1990 so dejavnosti podjetja France Télécom SA (v nadaljevanju: FT) spadale pod direktorat francoskega ministrstva za pošto in telekomunikacije. Podjetje FT je bilo ustanovljeno leta 1991 kot pravna oseba javnega prava in ima od 31. decembra 1996 status delniške družbe. Od oktobra 1997 podjetje FT kotira na borzi. Ob sprejetju odločbe, ki je predmet tega spora, je bilo podjetje FT skupina, dejavna na področju zagotavljanja telekomunikacijskih omrežij in storitev, v glavnem v Franciji, zlasti v sektorju fiksne telefonije ter prek svojih hčerinskih družb, družb Orange, Wanadoo in Equant, v sektorjih mobilne telefonije, interneta, prenosa podatkov in drugih informacijskih storitev. Leta 2002 je bila udeležba francoske države v kapitalu podjetja FT 56,45-odstotna.

2 Podjetje FT je 31. decembra 2001 v svojih računovodskih izkazih, objavljenih za leto 2001, navedlo neto dolg v višini 63,5 milijarde EUR in izgubo v višini 8,3 milijarde EUR.

3 Neto dolg podjetja FT je 30. junija 2002 dosegel 69,69 milijarde EUR, od katerih je 48,9 milijarde EUR dolga iz obveznic zapadlo v plačilo med letoma 2003 in 2005. Ta dolg iz obveznic v glavnem izvira iz nakupov podjetja FT od leta 1999 naprej, katerih namen je bil razvoj njegove dejavnosti v sektorju mobilne telefonije, na primer nakup britanskega operaterja Orange in pridobitev kapitalskega deleža nemškega operaterja Mobilcom.

4 Glede finančnega stanja podjetja FT je francoski minister za gospodarstvo, finance in industrijo (v nadaljevanju: minister za gospodarstvo) v intervjuju, objavljenem v dnevniku Les Echos 12. julija 2002 (v nadaljevanju: izjava z dne 12. julija 2002), izjavil:

„Mi smo večinski delničar s 55 % kapitala […] Država v vlogi delničarja bo ravnala kot previden vlagatelj, in če bi podjetje [FT] imelo težave, bi posegli po ustreznih ukrepih […] Ponavljam, če bi podjetje [FT] imelo težave s financiranjem, vendar pa danes ni tako, bi država s potrebnimi ukrepi storila vse, da te težave premaga. Ali želite zopet sprožiti govorice o zvišanju kapitala […] Ne, nikakor ne! Samo trdim, da bomo ustrezno ukrepali ob pravem času. Če bo potrebno.“

5 V skladu s polletnimi računovodskimi izkazi, objavljenimi 12. septembra 2002, je promet podjetja FT zrasel za 10 % v primerjavi z istim obdobjem v poslovnem letu 2001, dobiček iz poslovanja pred amortizacijo (v nadaljevanju: Ebitda) pa je bil 6,87 milijarde EUR, to je zvišanje za 13,3 % v preteklih podatkih in za 9,8 % v podatkih pro forma, in dobiček iz poslovanja 3,18 milijard EUR s 15 % povečanjem v podatkih pro forma. Dobiček po stroških obresti (1,75 milijard EUR) vendar pred davki, manjšinskimi deleži in njihovimi deleži dobička je bil, z izvzetjem izrednih elementov, 718 milijonov EUR v nasprotju z 271 milijoni EUR 30. junija 2001. Prosti denarni tok je bil 3,6 milijarde EUR, kar je bilo povečanje za 15 % glede na prvo polletje 2001. V istem času je podjetje FT potrdilo, da so njena konsolidirana lastna sredstva 30. junija 2002 postala negativna v znesku 440 milijonov EUR.

6 Francoski organi so 12. septembra 2002 javno razglasili, da so sprejeli odstop predsednika upravnega odbora podjetja FT (v nadaljevanju: nekdanji predsednik upravnega odbora podjetja FT).

7 Francoski organi so v sporočilu za javnost z dne 13. septembra 2002 o finančnem stanju podjetja FT izjavili:

„Po izrednih izgubah v prvem polletju se je podjetje [FT] soočilo s hudim pomanjkanjem lastnih sredstev. Takšno finančno [stanje] prizadene zmogljivost podjetja [FT]. [Francoska] vlada je torej [odločena], da v celoti [izvaja] svoje odgovornosti […] Zaradi novih okoliščin, ki [so nastale zaradi precejšnjega poslabšanja računovodskih izkazov], je [nekdanji predsednik upravnega odbora podjetja FT] predlagal [francoski] vladi svoj odstop, [ta pa ga je sprejela]. Odstop bo začel veljati po srečanju upravnega odbora, ki bo v naslednjih tednih in ob koncu katerega bo predstavljen nov predsednik [upravnega odbora] […] Novi predsednik [upravnega odbora] [bo] upravnemu odboru čim prej predlaga[l] načrt za [izboljšanje računovodskih izkazov], ki [bo] omogoč[il] odpravo dolga [podjetja FT] in preoblikovanje finančne strukture, ob vzdrževanju strateških [prednosti]. [Francoska] država [bo pomagala] podjetju [FT] pri izvajanju tega načrta in [bo] […] prispevala k obsežn[emu] [povečanju] sredstev podjetja [FT], po urniku in [v skladu s pravili, ki se bodo določili glede na tržne pogoje]. [Do] takrat [bo], če [bo] potrebno, [francoska] država ukrepa[la] tako, da se [bo] podjetje [FT] izogni[lo] vsem finančnim težavam.“

8 Novi predsednik upravnega odbora podjetja FT (v nadaljevanju: novi predsednik upravnega odbora podjetja FT) je bil imenovan 2. oktobra 2002. V sporočilu za javnost o tem imenovanju je bilo navedeno:

„Na predlog upravnega odbora podjetja FT je svet ministrov odločil, da imenuje [novega predsednika upravnega odbora podjetja FT] […] V ta namen bo novi predsednik [upravnega odbora] nemudoma sporočil stanje [podjetja FT], katerega rezultati bodo posredovani [u]pravnemu odboru v prihodnjih tednih in na katerem bo temeljil načrt za finančno [reorganizacijo] in strateški razvoj, ki [bo] omogočil zmanjšanje dolga podjetja ob krepitvi njegovih [prednosti]. V tem okviru [bo novi predsednik [upravnega odbora podjetja FT] [užival] podporo države v vlogi delničarja, ki je [odločena, da bo izvajala vse svoje] obveznosti. [Francoska d]ržava bo pomagala pri izvajanju dejavnosti [finančne reorganizacije] in […] prispevala k [povečanju] lastnih sredstev podjetja [FT] na načine, ki bodo določeni s tesnim sodelovanjem predsednika [upravnega odbora] [podjetja FT] in [u]pravnega odbora. Kot je bilo že omenjeno, bo [francoska] država medtem, če bo potrebno, ukrepala tako, da se [bo] podjetje izogn[ilo] vsem finančnim težavam.“

9 Francoski organi so 19. novembra 2002 Komisiji poslali „obvestilo“, v katerem je po eni strani opisano trenutno finančno stanje podjetja FT in hkrati poudarjeno, da so „operativne zmogljivosti odlične“, po drugi strani pa je izkazana njihova namera za sodelovanje pri dokapitalizaciji podjetja FT pod tržnimi pogoji in razložen način njihovega prispevka pri načrtu za finančno reorganizacijo podjetja FT. V tem obvestilu so francoski organi med drugim pojasnili:

„Da bi se [podjetju FT] omogočil nujen manevrski prostor za vstop na trg v najboljših pogojih in v najprimernejšem trenutku, je [francoska] država pripravljena predhodno [povečati] kapital v obliki [posojila delničarja], ki bo ob izdaji novih vrednostnih papirjev spremenjen v kapital. Znesek tega posojila bo ustrezal celotnemu ali delnemu [znesku bodočega povečanja kapitala, ki ga bo francoska država vpisala], in bo lahko znašal do 9 [milijard EUR]. To posojilo bo začasno in njegova sprememba v vrednostne papirje bo obvezna. Izvedlo se ga bo sproti glede na potrebe podjetja [FT]. Poleg tega bo [obrestovano] v skladu s trenutno veljavnimi tržnimi pogoji, obresti pa bodo vključene v kapital.

Francoska država namerava za izvedbo svoje udeležbe pri načrtu [finančne reorganizacije] podjetja [FT] uporabiti ERAP, industrijsko in trgovsko [javno podjetje [francoske] države, ki bo podjetju [FT] dalo posojilo delničarja [in postalo] velik delničar podjetja [FT], ko bo to posojilo spremenjeno v kapital. [Ker bo to podjetje imelo javno udeležbo v podjetju FT v svoji aktivi, ] bo imelo v svoji pasivi [dolg iz obveznic]. Ta izbira podjetja ERAP odraža voljo [francoske] države, da jasno opredeli [odobren premoženjski vložek, tako da ga osami v namenski strukturi].“

10 Na upravnem odboru podjetja FT 4. decembra 2002 je novo vodstvo podjetja FT predstavilo načrt delovanja z naslovom „Ambition FT 2005“ (v nadaljevanju: načrt Ambition 2005), katerega cilj je v glavnem uravnotežiti bilanco podjetja FT s povečanjem lastnih sredstev do višine 15 milijard EUR.

11 Predstavitev načrta Ambition 2005 je spremljalo sporočilo za javnost ministra za gospodarstvo z dne 4. decembra 2002, v katerem je navedeno:

„Minister za gospodarstvo […] potrjuje podporo [francoske] države poslovnemu načrtu, ki ga je potrdil upravni odbor [podjetja FT] 4. decembra 2002. (1) Skupina [FT] sestavlja celovito gospodarsko skupino, ki ima izredne uspehe. [Vendar] se mora [podjetje FT] danes soočiti s finančno neuravnoteženo strukturo, s potrebami po lastnih sredstvih in refinanciranju na srednje dolgi rok. To stanje je posledica prejšnjih neuspešnih vlaganj, slabo vodenih in izpeljanih na najvišji stopnji pred ‘finančnim zlomom‘ in, bolj splošno, spremembe trgov. Nezmožnost podjetja [FT], da financira svoj razvoj drugače kot z zadolževanjem, je še poslabšala to stanje. (2) [Francoska] država, večinski delničar, je zahtevala od novega vodstva, da vzpostavi finančno uravnoteženost podjetja [FT], ob ohranjanju celote skupine […] (3) Ob upoštevanju poslovnega načrta, ki ga je zasnovalo vodstvo, in perspektiv o [donosu na investicijo], bo [francoska] država sodelovala pri [povečanju lastnih sredstev za] 15 milijard EUR sorazmerno s svojim [deležem] v kapitalu, kar pomeni [naložbo] v višini 9 milijard EUR. [Francoska] država v vlogi delničarja namerava ukrepati tudi kot dobro poučen vlagatelj. Dolžnost podjetja [FT] bo določiti načine in natančen [urnik] [povečevanja] lastnih sredstev. [Francoska] vlada želi, da se postopek odvija ob največjem upoštevanju [položaja] posameznih delničarjev in delničarjev, ki so zaposleni v podjetju [FT]. [Francoska] država je za možnost podjetja, da s postopkom prične ob najbolj ugodnem trenutku, pripravljena pospešiti svoje sodelovanje pri [povečanju] lastnih sredstev, prek začasnega posojila delničarja, plačanega v skladu s pogoji na trgu, ki jih dodeli podjetju [FT]. (4) [Celoten delež francoske države v podjetju FT bo prenesen na ERAP, industrijsko in trgovsko javno podjetje]. Podjetje se bo zadolžilo na finančnih trgih zaradi financiranja [deleža] [francoske] države pri [povečanju] lastnih sredstev podjetja [FT].“

12 Podjetje [FT] je 11. in 12. decembra 2002 izpeljalo dve izdaji obveznic v skupnem znesku 2,9 milijarde EUR.

13 Entreprise de recherches et d’activités pétrolières (podjetje za raziskave in naftne dejavnosti (ERAP)) je 20. decembra 2002 podjetju FT poslalo parafiran in podpisan načrt pogodbe o posojilu delničarja. Podjetje FT tega načrta pogodbe ni podpisalo in posojilo delničarja nikoli ni bilo izvršeno.

14 Podjetje FT je 15. januarja 2003 izrabilo posojilo, tako da je izdalo obveznice v skupnem znesku 5,5 milijarde EUR. Ta posojila v obveznicah niso bila krita z državnim poroštvom ali garancijo.

15 Podjetje FT je 10. februarja 2003 obnovilo del sindiciranega kredita pred rokom plačila v višini 15 milijard EUR.

16 Postopek za povečanje lastnih sredstev, predvidenih z načrtom Ambition 2005, je bil uveden 4. marca 2003. Podjetje FT je 24. marca 2003 za 15 milijard EUR povečalo kapital. Francoska država je bila pri tej operaciji udeležena z 9 milijardami EUR v sorazmerju s svojim deležem v kapitalu podjetja FT. Znesek 6 milijard EUR je garantiral bančni sindikat, sestavljen iz 21 bank. Ta operacija je bila končana 11. aprila 2003.

17 Podjetje FT je poslovno leto 2002 sklenilo z izgubo približno 21 milijard EUR in s čistim finančnim dolgom približno 68 milijard EUR. Iz računovodskih izkazov za poslovno leto 2002, ki jih je podjetje FT objavilo 5. marca 2003, je bil razviden dvig prometa za 8,4 %, dobička iz poslovanja pred amortizacijo za 21,1 % in dobička iz poslovanja za 30,9 %. Francoska država je bila 14. aprila 2003 udeležena z 58,9 % v kapitalu podjetja FT, od katerih 28,6 % prek podjetja ERAP.

18 Francoska vlada je 31. julija 2003 v svetu ministrov sprejela predlog zakona, v katerem je predvidena ukinitev obveznosti, da ima država večinski delež v kapitalu podjetja FT. Spodnji dom francoskega parlamenta je sprejel ta predlog zakona, ki je začel veljati 31. decembra 2003.

19 Francoska država je 1. septembra 2004 prodala približno 10 % kapitala podjetja FT za 5,2 milijarde EUR in tako zmanjšala svojo udeležbo v kapitalu podjetja FT na 42,25 %.

II – Upravni postopek

20 Francoska republika je 4. decembra 2002 Komisiji Evropskih skupnosti priglasila finančne ukrepe, predvidene z načrtom Ambition 2005, vključno z načrtom posojila delničarja, na podlagi člena 88(3) ES in člena 2 Uredbe Sveta (ES) 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [88 ES] (UL L 83, str. 1).

21 Družbi Bouygues SA in Bouygues Télécom SA (v nadaljevanju skupaj: družbi Bouygues), družbi francoskega prava, od katerih je zadnja dejavna na francoskem trgu mobilne telefonije, sta pri Komisiji 22. januarja 2003 vložili pritožbo glede nekaterih pomoči, ki jih je francoska država dodelila družbama FT in Orange v okviru refinanciranja podjetja FT. Ta pritožba se je natančneje nanašala na obvestilo o naložbah francoske države v višini 9 milijard EUR in javnih izjav francoskih organov v korist podjetja FT od julija 2002 (v nadaljevanju: izjave od julija 2002).

22 Z dopisom z dne 31. januarja 2003 je Komisija francoske organe obvestila o svoji odločitvi za začetek formalnega postopka preiskave iz člena 88(2) ES glede finančnih ukrepov, predvidenih v korist podjetja FT.

23 Odločba o začetku postopka je bila 12. marca 2003 objavljena v Uradnem listu Evropske unije (UL L 57, str. 1). Z njo so bile zainteresirane strani povabljene, da predložijo svoje pripombe o zadevnih ukrepih.

24 Francoski organi so z dopisom z dne 4. aprila 2003 predložili svoje pripombe o odločbi o začetku postopka in izpodbijali utemeljenost dvomov, ki jih je izrazila Komisija.

25 Družbi Bouygues sta 11. aprila 2003 Komisiji predložili pripombe in opozorili, da bi bilo treba njuno pritožbo z dne 22. januarja 2003 šteti za sestavni del njunega stališča v tem postopku. Poleg tega so pripombe Komisiji poslale številne druge zainteresirane strani, vključno z Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (francosko združenje operaterjev omrežij in telekomunikacijskih storitev) (AFORS Télécom, v nadaljevanju: AFORS), in podjetje FT. Zlasti podjetje FT in družbi Bouygues so v upravnem postopku predložili več študij gospodarskih strokovnjakov in pravna mnenja.

26 Komisija je 30. maja 2003 objavila razpis za javno naročilo „za opravljanje storitev pomoči za ocenjevanje skladnosti finančne pomoči, ki jo je francoska država dodelila podjetju FT, z načelom zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, in za morebitno gospodarsko analizo načrta finančne reorganizacije podjetja FT“. To javno naročilo je bilo 24. septembra 2003 dodeljeno nekemu svetovalcu, ki je svoje gospodarsko poročilo oddal 28. aprila 2004 (v nadaljevanju: poročilo z dne 28. aprila 2004).

27 Poročilu z dne 28. aprila 2004 je bilo priloženo pravno poročilo z dne 22. marca 2004 (v nadaljevanju: poročilo z dne 22. marca 2004). Komisija je z dopisom z dne 3. maja 2004 ti poročili poslala francoskim organom in jih pozvala, naj predložijo svoje pripombe.

III – Izpodbijana odločba

A – Vročitev izpodbijane odločbe

28 Komisija je 3. avgusta 2004 francoskim organom vročila Odločbo 2006/621/ES z dne 2. avgusta 2004 o državni pomoči, ki jo izvaja Francija v korist podjetja France Télécom (UL 2006 L 257, str. 11, v nadaljevanju: izpodbijana odločba).

29 Komisija je 30. avgusta 2004 družbam FT in Bouygues poslala kopijo izpodbijane odločbe.

30 Komisija je 3. septembra 2004 združenju AFORS poslala kopijo izpodbijane odločbe.

B – Izrek izpodbijane odločbe

31 Člen 1 izpodbijane odločbe določa, da „[posojilo delničarja], ki ga je [francoska država] dodelila [podjetju FT] decembra 2002 v obliki kreditne linije v višini 9 milijard EUR, v okviru izjav […] od julija 2002, predstavlja državno pomoč, ki ni združljiva s skupnim trgom“.

32 V skladu s členom 2 izpodbijane odločbe „[p]omoč iz člena 1 ni predmet povračila“.

C – Ugotovitve Komisije glede finančnega stanja podjetja FT med junijem 2002 in marcem 2003

33 Pod naslovom 3 „Kronološki opis dogodkov in finančnega stanja [podjetja FT]“ izpodbijane odločbe je Komisija v glavnem prišla do spodaj navedenih ugotovitev.

34 Glede finančnega stanja podjetja FT je Komisija najprej ugotovila, da je podjetje FT od junija 2002 „[imelo] resne strukturne težave in […] neuravnoteženo [bilanco]“ (točka 17 obrazložitve izpodbijane odločbe). V zvezi s tem je Komisija po eni strani poudarila hitro znižanje bonitetne ocene podjetja FT v prvi polovici leta 2002, kar je bilo razvidno iz objav bonitetnih agencij, na primer Standard & Poor’s (v nadaljevanju: S & P), Moody’s in Fitch Ratings (točke od 20 do 27 obrazložitve izpodbijane odločbe), in po drugi strani iz analize „kreditnih razmikov“ (odmik obrestne mere glede na ročnost posojila, credit spreads) podjetja FT, spread inversion, to je povečanje tveganj, povezanih z njegovim dolgom na zelo kratki rok, zlasti v začetku julija 2002, v primerjavi s pomembnostjo tveganj, povezanih z njegovim dolgom na srednji in dolgi rok. „Razmiki“, povezani z dolgom podjetja, namreč izražajo ocenjevanje – s strani trgov – tveganja, povezanega z njegovo sposobnostjo izpolnjevanja obveznosti plačila obresti in plačevanja zapadlih dolgov, ter so po navadi višji za dolgoročni kot za kratkoročni dolg. Ti „razmiki“ naj bi tako vplivali na vrednotenje obveznic in na stopnjo obresti za izdajo novih obveznic. Po mnenju Komisije je bilo to povečanje tveganja potrjeno s padcem cen obveznic podjetja FT junija in julija 2002 in tako izraža manjšo vrednost dolga podjetja FT zaradi povečanega tveganja padca na trgu (točke od 28 do 31 obrazložitve izpodbijane odločbe). Poleg tega je Komisija poudarila znaten padec cen delnic podjetja FT v prvi polovici leta 2002, ta cena pa je dosegla najnižjo raven prvič 27. junija 2002 (7,79 EUR), drugič pa 30. septembra 2002 (6,01 EUR) (točka 35 obrazložitve izpodbijane odločbe).

35 Drugič, Komisija je v bistvu ugotovila, da bi na dan izjave z dne 12. julija 2002 vsako dodatno znižanje ocene dolga podjetja FT povzročilo, da to podjetje ne bi bilo več ocenjeno s stopnjo varnih naložb (investment grade) in da sta bili bonitetni agenciji S & P in Moody’s na tem, da to oceno spustita na stopnjo junk bond (visoko tvegane obveznice) (točka 37 obrazložitve izpodbijane odločbe).

36 Vendar je bonitetna agencija S & P v sporočilu za javnost z dne 12. julija 2002 navedla (točki 37 in 38 obrazložitve izpodbijane odločbe):

„Podjetje FT se lahko sooči z določenimi težavami pri vrnitvi dolga [iz obveznic] z rokom plačila v letu 2003. Kljub temu [navedba] francoske države podpira ocenjevanje podjetja FT na stopnji [varnih naložb]. […] [Francoska država – ki ima v lasti 55 % podjetja FT – je jasno izrazila agenciji S & P, da je dobro poučen vlagatelj in da bo ustrezno ukrepala, če bo imelo podjetje FT težave. Dolgoročna bonitetna ocena podjetja FT je znižana na BBB […]“

37 Komisija je v točki 212 obrazložitve izpodbijane odločbe pojasnila, da je bonitetna agencija Moody’s že 24. junija 2002 bonitetno oceno podjetja znižala na malo višjo stopnjo od junk bond. Poleg tega se je Komisija v točki 221 obrazložitve in opombi 142 te odločbe oprla na poročilo Deutsche Bank z dne 22. julija 2002 ter navedla in komentirala te dele tega poročila:

„S & P je 12. julija 2002 znižala [bonitetno] oceno [podjetja FT] na BBB […]. Agencija ne pričakuje več, da bi [podjetje FT] doseglo svoj cilj 3,5-kratnega neto dolga/Ebitda v letu 2003, vendar je oceni trojnega B [pripisala] stabilno perspektivo. Izgleda, da stabilno perspektivo podpirajo [naslednje navedbe iz sporočila za javnost agencije S & P:] ,Francoska država – ki ima v lasti 55 % podjetja FT – je jasno navedla agenciji [S & P], da je dobro poučen vlagatelj in da bo ustrezno ukrepala, če bo imelo podjetje FT težave‘. Naj poudarimo, da je agencija S & P najprej dejala, da ne bo vključila izredne [podpore] francoske države v svojo oceno, ko je [bonitetno] oceno [podjetja FT] junija znižala na BBB. Od takrat kaže, da si je agencija premislila, [saj] je izjavila, da sklepi creditwatch status ,sledijo analizi likvidnosti [podjetja FT] ob koncu leta 2003 in [preučitvi] morebitne udeležbe francoske države na francoskem trgu [telekomunikacij]‘ (str. 19). ,[Podjetje FT] je uživalo naraščajoče zaupanje trga [zaradi dejstva], da bo [francoska] vlada na en ali drug način podprla posojilo‘ (str. 20). ,Ne moremo ignorirati dejstva, da ima podjetje FT v večinski lasti francoska država, nedavni komentarji francoskega ministra za finance pa so vlagatelje pomirili, da bo likvidnost zagotovljena‘ (str. 54). ,Vendar mislimo, da bo [podjetje FT] končno dobilo likvidna sredstva, ki jih potrebuje, prek [tako imenovane] implicitne [podpore] [francoske] države. Ta bi lahko bila v obliki posojil po tržnih pogojih od bank ali [francoske] vlade.’ (str. 21). Vendar, ,kakšna je tržna cena za, recimo, novi dolg 10 milijard za bonitetno oceno BBB? Kakšni so dejanski stroški za dolg 10 milijard EUR za družbo, ki ni zares BBB in ki je samo ocenjena tako zaradi podpore države? […] Mislimo, da na ta vprašanja ni dobrih odgovorov, saj če bi bilo podjetje FT dejavno v resničnem svetu, [se] po našem mnenju ne bi [moglo refinancirati] brez konverzije dolga v kapital’ (str. 33, v istem smislu glej str. 54). In še: ,V tisku je bilo omenjeno, da bo francoska vlada podpirala [podjetje FT], kar je pomenilo, da je pristala na to, da bo ,[posojilodajalec] v skrajnem primeru‘ [podjetja FT]. Ta omemba je občutno izboljšala cene obveznic in delnic, tako da so delnice zrasle za 90 %, obveznice pa [za] 137 [baznih točk] v dveh tednih, med drugim ker so špekulanti [nadzorovali] njihov položaj’ (str. 28). Poudarimo naj, da je agencija S & P na zadnji telefonski konferenci o znižanju [bonitetne ocene] podjetja FT izjavila, da bi bilo podjetje, ki povečuje denarni tok z razmerjem dolga in Ebitda, enakim štiri, na splošno opredeljeno, kot da ima bonitetno oceno BBB, zadnjo stopnjo [varnih] naložb. Sedanja [bonitetna] ocena podjetja FT, BBB, izgleda da temelji veliko bolj na obljubi podpore [francoske] vlade, da bo zagotovila likvidnost, kot na njenih osnovah.“

V skladu z izračuni Deutsche Bank je bilo razmerje dolg/Ebitda podjetja FT 4,9 v drugem polletju leta 2002 in 5,20 31. decembra 2002.

38 Komisija je iz tega sklepala, da je bilo julija 2002 podjetje FT v krizi zaupanja.

39 Nekdanji predsednik upravnega odbora podjetja FT naj bi namreč v medijih 16. septembra 2002 objavil, da „znižanje bonitetne ocene preprečuje predvidena ponovna financiranja“ s strani podjetja FT in da „[jim je] znižanje ocene dolga podjetja FT [bonitetne] agencije […] Moody's konec junija [2002] […] zaprlo dostop na trg“ (opomba 131 k točki 212 obrazložitve izpodbijane odločbe; glej tudi točko 248 obrazložitve te odločbe). Iz opombe 176 k točki 252 obrazložitve izpodbijane odločbe pa je razvidno, da je na zaslišanju pred komisijo za preiskave odbora revizorjev podjetja FT nekdanji predsednik upravnega odbora podjetja FT potrdil:

„[V] črni scenarij ni bil[o] nikoli vključen[o] dejstvo, da [bi] bil dostop na trg kapitala za nas zaprt. Nikoli nismo predvideli te možnosti, ker menimo, da je jasno, da bi prisotnost države kot večinskega delničarja ovirala trg pri pričakovanju stečaja podjetja [FT], ne da bi morala država pokazati svojo podporo. To mnenje si je delila kvazivečina akterjev na trgu, dokler se ni ena izmed treh [bonitetnih] agencij – samo ena – odločila, da je bilo podjetje [FT] na robu [insolventnosti], in ponovno pregledala svojo oceno ter mu od naslednjega dne zaprla dostop do trga […] K[o] je junija ta [bonitetna] agencija izdala svoje mnenje in nam je bil dostop do trga zaprt, sem vedel, da se [bo brez ponovnega posojila] podjetj[e] [FT] znaš[lo] v težavah pri plačilu eno leto kasneje, proti koncu prvega polletja leta 2003.“

40 Po eni strani je to krizo zaupanja potrdil novi predsednik upravnega odbora podjetja FT na zaslišanju 11. decembra 2002 pred komisijo za gospodarske zadeve pri spodnjem domu francoskega parlamenta, v zapisniku katere (opomba 32 k točki 39 obrazložitve izpodbijane odločbe) je navedeno:

„[Novi predsednik upravnega odbora podjetja FT je ugotovil], da se načrt za izvajanje financiranja ni upošteval in da se je [položaj] v začetku leta 2001 poslabšal tako, da je v poletju 2003 predvidena kriza likvidnosti […]; izjavil [je], da se je podjetje zaradi [grožnje] prenehanja plačevanja znašlo v šoku […] zaradi teže svoje zadolžitve, ker bi moralo najti sredstva za povrnitev 15 milijard EUR leta 2003 in še leta 2004 ter 20 milijard EUR leta 2005 […]“

41 V točki 248 obrazložitve izpodbijane odločbe je pojasnjeno, da naj bi novi predsednik upravnega odbora podjetja FT na zaslišanju 5. decembra 2002 pred komisijo za finance v francoskem senatu potrdil, da „[k]ljub ogromnemu dolgu podjetje [FT] očitno ni [preučilo] situacije [skupine], ki [je vedno slabše kotirala] in ki nima več dostopa do trga kapitala“.

42 Po drugi strani naj bi francoski senat v mnenju, prestavljenem 21. novembra 2002 v imenu komisije za gospodarske zadeve in načrtovanje, ugotovil, da bi nižja bonitetna ocena podjetja FT povečala krizo upravljanja kratkoročnega dolga (točka 39 obrazložitve izpodbijane odločbe), s temi besedami:

„V juniju 2003 lahko torej težave s financiranjem podjetja FT postanejo [kritične] oziroma [celo ,nepremostljive]‘ […] Če medtem podjetje [FT] ne bo ponovno našlo dostopa na trg (zaradi [kaznovalne bonitetne] ocene), se bo [francoska] država znašla pred dejstvom, da je treba najti načine za pomoč podjetju [FT] pri refinanciranju.“

43 Iz točk 245 in 246 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja med drugim tudi, v skladu s poročilom agencije JP Morgan z dne 2. decembra 2002, da brez podpore države podjetje FT ne bi moglo pridobiti novega kapitala na trgu za refinanciranje svojega dolga. Glede tega je v tem poročilu pojasnjeno tole:

„Še vedno se nam profil podjetja FT v okviru tveganja/povračila ne zdi zanimiv ob čakanju rezultata strateškega pregleda. […] Kljub temu, da [vidimo] pomembno [možnost] za podjetje FT, da zniža stroške in [ima velik donos], in kljub temu, da ima predsednik [upravnega odbora] velik ugled, je osrednja vloga [francoske] vlade, da podjetju FT omogoči potrebno prilagodljivost. Medtem [ostaja] tveganje [v zvezi z] likvidnost[jo] in rast kapitala [je] po našem mnenju samo vprašanje časa. […] Vloga [francoske] vlade bo pri [re]financiranju in zniževanju dolga še vedno osrednja. Medtem so se [ob nespodbudnih rokih za refinanciranje] v letu 2003 podjetje FT in [bonitetne] agencije kratkoročno osredotočili na [tveganje v zvezi z likvidnostjo] in [re]financiranj[em] podjetja [FT]. To bi bilo nemogoče brez posredovanja [francoske] vlade – [celo podjetje FT je to priznalo na telefonski konferenci v tretjem trimestru].“

44 Glede na to situacijo naj bi bonitetne agencije vseeno obdržale oceno podjetja FT na ravni varnih vlaganj, ob upoštevanju izjav francoskih organov (točka 39 obrazložitve izpodbijane odločbe). Poleg tega iz točke 222 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je v skladu z enim od pogojev iz protokolov k Sporazumu, ki so jih 11. in 12. septembra 2002 podpisali francoska država in skupina bank, ki sodelujejo pri postopku dokapitalizacije, „[o]hranjanje na najnižji ravni sedanje ocene [varnih naložb] dolgoročnega dolga podjetja [FT] pri [bonitetnih] agencijah […] Moody's in [S & P] […] pogoj, [ki] bo povzet […] v pogodbi o poroštvu in naložbi“. Ena od sodelujočih bank, Morgan Stanley, naj bi 12. septembra 2002 glede svojega sodelovanja pri povečanju kapitala podjetja FT (opomba 147 k točki 222 obrazložitve izpodbijane odločbe) izjavila:

„Ocenjujemo, da bo predvideni postopek v trenutnih okoliščinah težak in da bo pozitiven odziv trgov na izjave in sporočila, ki bodo objavljeni konec tedna, eden od ključnih elementov za ustvarjanje potrebnih okoliščin za izvedbo tega postopka.“

45 Tretjič, glede na finančno stanje podjetja FT septembra 2002 (točke od 40 do 49 obrazložitve izpodbijane odločbe) in zlasti glede na sporočili za javnost francoskih organov z dne 13. septembra (glej točko 7 zgoraj) in 2. oktobra 2002 (glej točko 8 zgoraj) naj bi bonitetne agencije spremenile svoje mnenje glede upravljanja dolga podjetja FT in ugotovile povečanje zaupanja na trgu.

46 Tako naj bi agencija Moody's spremenila perspektivo dolga podjetja FT z negativne na stabilno zaradi potrditve zaveze francoske države o pomoči podjetju FT v sporočilu za javnost z dne 13. septembra 2002 (točka 52 obrazložitve in opomba 45 izpodbijane odločbe), ki se glasi tako:

„Agencija Moody's je povečala zaupanje zaradi izjave [francoske] vlade, ki je že enkrat prej potrdila svojo močno podporo podjetju [FT]. Kljub zaskrbljenosti agencije Moody's glede splošne ravni finančnega tveganja in zlasti zaradi [slabe] likvidnosti podjetja FT je agencija Moody's okrepila zaupanje zaradi pričakovanja podpore francoske vlade podjetju [FT], če bi [to] imelo težave pri povračilu dolga.“

47 Agencija S & P naj bi 17. decembra 2002 pojasnila, da je bila po eni strani podpora francoskih organov od julija 2002 eden od ključnih dejavnikov za vzdrževanje ocene podjetja FT na ravni varnih naložb. Po drugi strani naj bi obvestilo francoskih organov o delničarskem posojilu in njihova zaveza, da sorazmerno s svojo udeležbo v kapitalu podjetja FT sodelujejo pri postopku dokapitalizacije v višini 15 milijard EUR, dokazovala to pomoč in veliko varstvo upnikov podjetja FT (točka 58 obrazložitve ter opombe 52 in 53 izpodbijane odločbe).

48 Komisija je poleg tega ugotovila, da so po povečanju kapitala podjetja FT februarja in marca 2003 bonitetne agencije prenehale obravnavati podporo francoske države kot ključni element ocenjevanja podjetja FT, podporo, ki sta jo agenciji S & P 17. decembra 2002 in Moody's februarja 2003 imeli za zelo pomembno. Tako naj bi agencija Moody's izjavila (točka 61 obrazložitve in opomba 54 izpodbijane odločbe):

„Francoska vlada je [stalno potrjevala] svojo podporo podjetju [FT] in namero, da zagotovi finančno podporo, če je potrebno, za ublažitev možnih težav z likvidnostjo. Ta podpora je bila predstavljena z določitvijo […] kreditne linije 9 milijard EUR za podjetje [FT] za obdobje 18 mesecev, vključno z obrestmi, vendar odplačljivo samo z delnicami podjetja [FT]. Agencija Moody's vključuje tudi podporo [francoske] države v oceno Baa3 […] [F]inančno tveganje [zaradi] precejšne zadolženosti podjetja [FT] ne ustreza kakovosti vlaganja (ki je nadomeščena z dobro operativno učinkovitostjo in [implicitno] podporo francoske vlade.“

49 Poleg tega naj bi ocena agencije S & P podjetja FT 14. maja 2003, to je po povečanju kapitala, jasno temeljila na finančnih podatkih podjetja FT (točka 61 obrazložitve in opomba 54 izpodbijane odločbe).

50 V skladu s točko 247 obrazložitve izpodbijane odločbe naj bi bilo zlasti v poročilu podjetja Goldman Equity Research z dne 20. februarja 2003 potrjeno, da je šele po izjavah francoskih organov trg kapitala omogočil podjetju FT refinanciranje v ustreznih razmerah. V skladu s tem poročilom „so neposredne težave likvidnosti rešene: od [anticipacije udeležbe pri povečanju] kapitala 15 milijard EUR v obliki kreditne linije 9 milijard EUR je podjetje FT spet lahko [v]stopilo na trg obveznic, da bi znižalo neposredne [zahteve po] likvidnosti“.

D – Predmet izpodbijane odločbe

51 Pod naslovom 6 „[Predmet] te odločbe“ izpodbijane odločbe je Komisija najprej opozorila na namen obvestila Francoske republike, ki se nanaša na načrt posojila delničarja, ki naj bi se izvedel v okviru načrta Ambition 2005. Nato je poudarila, da „[je pri odločitvi o skladnosti zadevnih ukrepov] s Pogodbo […] pregledala dogodke, povezane [s priglasitvijo tega načrta], [med katerimi so tudi] izjave vlade od julija do decembra 20002“, ter „da [priglašeni] ukrepi […] ne morejo biti analizirani brez upoštevanja [teh] izjav“. S temi izjavami [naj bi francoski organi] pokazal[i] svojo voljo [za] sprejetj[e] ustreznih ukrepov za rešitev finančnih težav podjetja FT. […] [N]ačrt [posojila delničarja] predstavlja udejanjanje predhodno izraženih namenov […]. [Z] materialnega stališča [naj ne bi bilo] nobenega pravnega razloga za omejitev preizkusa [upoštevnih dejstev samo na dejstva, za katera se je francoska država odločila, da jih navede v priglasitvi]. Pomoč [naj bi bil objektiven] pojem, ki temelji na gospodarskih dejstvih. Iz tega [naj bi sledilo], da če Komisija pozna predhodne dogodke, ki so objektivno [upoštevni], jih mora vključiti v svojo analizo (točka 185 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija je dodala, da je v točki 70 obrazložitve in v opombi 40 odločbe o začetku postopka navedla, da bi lahko izjave od julija 2002 pomenile dejstva, ki jih je treba upoštevati v okviru njene preiskave (opomba 105 izpodbijane odločbe).

52 V točki 186 obrazložitve in naslednjih izpodbijane odločbe je Komisija svoj pristop povzela tako:

„(186) V tem primeru Komisija ugotavlja, da je bilo pred ukrepi decembra 2002, ki so [bili predmet priglasitve], več izjav in ukrepov francoske vlade, že od julija [2002]. Na eni strani te izjave in ukrepi omogočajo boljše razumevanje razlogov in pomena […] ukrepov [iz decembra 2002]. Na drugi strani pa so imele predhodne izjave in ukrepi [gotovo] vpliv na to, [kako so trgi in gospodarski subjekti dojemali situacijo podjetja FT] v mesecu decembru [2002]. [Ker je] [n]a ravnanje gospodarskih [subjektov] […] vplivalo ravnanje države, [to] ni realen parameter za oceno ravnanja države. Predhodni posegi se morajo torej upoštevati pri analizi, [ali decembrski ukrepi vsebujejo elemente pomoči].

(187) Pravzaprav je mogoče analizirati zaporedne izjave in ukrepe francosk[ih organov] od julija 2002 kot celoto, ob kateri so trenutek konkretizacije ukrepi [z decembra 2002] ([dajanje posojila delničarja na razpolago]), ki so bili [priglašeni]. […]

(188) [Na prvi pogled] analiza v tem primeru [pokaže] časovno razliko med [prednostmi] za podjetje, ki so morale biti posebno [velike] meseca julija [2002], in možno [zavezo glede] državnih sredstev, ki se zdi bolj jasno določena v decembru [2002]. Izjave […] ministra za gospodarstvo [bi] lahko [opredelili kot pomoč] […], [ker] so imele te izjave [jasno] vpliv na trge in so prinesle [prednosti] podjetju [FT]. [Vendar pa ne bo lahko brez vsakršnega dvoma ugotoviti], [ali je bila izjava z dne 12. julija 2002 taka, da bi lahko vsaj potencialno povzročila zavezo [glede] državnih sredstev]. V tem pogledu je Komisija analizirala številne pravne argumente, ki [naj bi dokazovali], da so bile te javne izjave enake [poroštvu] države s pravnega vidika in da so ogrožale ugled države z gospodarskimi stroški v primeru nespoštovanja. V celoti [se ta dejstva lahko razume, kot da dejansko ogrožajo državna sredstva] (ali ob [vzpostavitvi] odgovornosti države proti vlagateljem ali ob zviševanju stroškov prihodnjih [transakcij] države). Trditev, [da je izjava z dne 12. julija pomoč] je torej [inovativna hipoteza], vendar verjetno ni neutemeljena.

(189) [Kljub temu] Komisija v tem primeru ne razpolaga z zadostnimi podatki, da [bi] na neovrgljiv način doka[zala] [obstoj] pomoči, ki temelji na tej [inovativni hipotezi]. Nasprotno, Komisija ocenjuje, da lahko [dokaže] [obstoj] elementov pomoči z bolj tradicionalnim pristopom glede na decembrske ukrepe, ki so bili zajeti v [priglasitvi].

(190) Pravzaprav je bil na eni strani [obstoj zaveze glede] državnih sredstev jasen v mesecu decembru [2002]. Na drugi strani pa je [tudi] [obstoj prednosti] za podjetje [FT] v mesecu decembru očiten […] ob upoštevanju vpliva na trge zaradi predhodnih izjav in ukrepov.

(191) V tem pogledu ‚načelo zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu‘ ne more opravičevati […] posega [iz decembra 2002], kot trdi francoska vlada, ker so bila ravnanja gospodarskih [subjektov] decembra očitno pod vplivom predhodnih [ravnanj] in izjav vlade od julija [2002] naprej. Če[prav] lahko dvomimo, da so bile izjave [od julija 2002] dovolj nazorne, da bi [pomenile] samo pomoč, [pa] ni dvoma, da so bile te izjave več kot dovolj za ‚okužbo‘ dojemanja trgov in za vpliv na [poznejše] ravnanje gospodarskih [subjektov]. Če je tako, ravnanja gospodarskih [subjektov] ne moremo [jemati kot nevtralno primerjavo za presojanje] ravnanja [francoske] države. Domneva, ki temelji na ‚načelu zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu‘, se ne more opirati na okoliščine trga, [kakršne so bile decembra 2002], ampak se mora, [logično], opirati na okoliščine trga, ki ni okužen s predhodnimi izjavami.

E – Uporaba člena 87(1) ES in načela zasebnega, dobro poučenega vlagatelja v tržnem gospodarstvu

53 Pod naslovom 7 Upoštevanje zadevnih ukrepov v skladu s členom 87(1) [ES] izpodbijane odločbe je Komisija poudarila zlasti to (točka 194 obrazložitve izpodbijane odločbe):

„[…] Z delničarsk[im] posojilo[m] (ki [pomeni anticipacijo udeležbe] [francoske] države pri dokapitalizaciji podjetja) [je dana prednost] podjetj[u] FT, [ker] […] omogoča [povečanje] [njegovih] finančnih sredstev in [zagotovitev trgu, da je plačilno sposobno]. Kljub temu da [pogodba] o [posojilu delničarja] ni bila nikoli podpisana, [je podjetje FT zaradi videza, ustvarjenega na trgu, da to posojilo obstaja, imelo prednost], ker je trg menil, da je finančna situacija podjetja [FT] bolj trdna […]. To [je lahko vplivalo] na pogoje za posojilo podjetju FT.“

54 Komisija je nato ugotovila to (točka 195 obrazložitve izpodbijane odločbe):

„[…] [D]ejstvo, da [prednost] izvira iz [državne zaveze, ki vključuje možen prenos] […] sredstev, vendar ne takoj[šnjega], ne izključuje [tega, da bi bila prednost podeljena iz državnih sredstev]. ‚V tem pogledu je treba […] poudariti, da v skladu s stalno sodno prakso ni potrebno v vsakem primeru dokazati obstoja prenosa državnih sredstev, da bi se [prednost], dodeljena […] enemu ali več podjetjem, lahko razumela kot državna pomoč v skladu s členom 87(1) Pogodbe ES‘ (opomba 113: sodba Sodišča z dne 16. maja 2002 v zadevi Francija proti Komisiji, C-482/99, Recueil, str. I-4397, točka 36; glej tudi sodbi Sodišča z dne 15. marca 1994 v zadevi Banco Exterior de España, C-387/92, Recueil, str. I-877, točka 14, in z dne 19. maja 1999 v zadevi Italija proti Komisiji, C-6/97, Recueil, str. I-2981, točka 16). [Tako celo prednost v obliki potencialnega dodatnega bremena za državo pomeni državno pomoč, če vpliva na konkurenco in na trgovino med državami članicami] (opomba 114: sodba Sodišča z dne 1. decembra 1998 v zadevi Ecotrade, C-200/97, Recueil, str. I-7907, točka 43, in sodba Splošnega sodišča z dne 13. junija 2000 v združenih zadevah EPAC proti Komisiji, T-204/97 in T-270/97, Recueil, str. II-2267, točka 80).“

55 Tako „dodatno potencialno breme“ za državna sredstva naj bi bilo „ustvarjeno z obvestilom o [dajanju posojila delničarja na razpolago] skupaj z izvedbo predhodnih pogojev za to [dajanje na razpolago] […], z videzom na trgu, da je [bilo to posojilo dejansko] na razpolago […], in nazadnje s pogodbo o posojilu, ki jo je parafiralo in podpisalo podjetje ERAP [ter jo poslalo] podjetj[u] FT“. Čeprav podjetje FT ni nikoli podpisalo te pogodbe, pa to ne pomeni, da ni bilo možnosti [zaveze glede] državnih sredstev. Komisija meni, po eni strani, da „[č]e ta dokument predstavlja [ponudbo za sklenitev pogodbe], [dokler ta] ni bila [preklicana], ga podjetje FT lahko podpiše kadar koli in si tako [pridobi] pravico do […] takojšnjega [iz]plačila vsote 9 milijard EUR“, in po drugi strani „[francoska država], ki tega ne more [prezreti], mora zato za podjetje FT prek podjetja ERAP [imeti pripravljena ustrezna sredstva]“ (točka 196 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija je morala posledično preveriti, ali prednost, tako dodeljena podjetju FT, spoštuje načelo zasebnega, dobro poučenega vlagatelja in ali vpliva na konkurenco ter na trgovino med državami članicami (točka 197 obrazložitve izpodbijane odločbe).

56 Komisija je, potem ko je ugotovila, da je prednost, podeljena podjetju FT, izkrivljala ali grozila, da bo izkrivila konkurenco in bi lahko vplivala na trgovino med državami članicami (točke od 198 do 201 obrazložitve izpodbijane odločbe), pod naslovom 8 Načelo zasebnega, dobro poučenega vlagatelja v tržnem gospodarstvu izpodbijane odločbe začela preučevati vprašanje, ali je bilo to načelo spoštovano, ob upoštevanju izjav, ki so jih dali francoski organi v mesecu pred načrtom posojila delničarja (točka 202 obrazložitve izpodbijane odločbe).

57 Glede na izjavo z dne 12. julija 2002 (glej točko 4 zgoraj) in sporočila za javnost francoskih organov z dne 13. septembra, 2. oktobra in 4. decembra 2002 (glej točke 7, 8 in 11 zgoraj) je Komisija v bistvu ugotovila, da so se „[v] celoti […] te izjave lahko razume[le] kot javno objavljen namen [francoske] države, [da bo] naredila vse potrebno za rešitev težav, če bi podjetje [FT] imelo težave s financiranjem ali finančne težave“, in kot izraz njene zaveze v zvezi s tem. Te javne izjave, ponovljene in usklajene, ki se jih lahko pripiše francoski državi, naj bi bile dovolj jasne, natančne in trdne, da bi verodostojno izražale njeno brezpogojno zavezo, zlasti glede finančne in industrijske skupnosti, ki naj bi jih tako razumela (točke od 206 do 213 in 217 obrazložitve izpodbijane odločbe). Dalje, poleg teh javnih izjav naj bi francoski organi stopili v stik tudi z „glavnimi subjekti na trgu“, kot je bonitetna agencija S & P (glej točki 35 in 37 zgoraj), da bi jih obvestili o svojih namenih in ponovno vlili zaupanje trgu, s tem pa preprečili poslabšanje ocene dolga podjetja FT na stopnjo junk bond (točka 212 obrazložitve izpodbijane odločbe).

58 Take izjave bi bilo na trgu v celoti mogoče razumeti kot verodostojne, ustvarjale pa naj bi pričakovanje trga, da bo francoska država „storila vse potrebno za rešitev vseh finančnih težav podjetja FT“. Komisija meni, da „če [francoska] država n[e bi] spoštovala tega [pričakovanja], [bi to lahko neposredno vplivalo] na njen ugled kot lastnika, delničarja ali upravljavca podjetij, ki kotirajo ali ne, ter tudi [kot izdajatelja obveznic] za financiranje javnega dolga“. Tako naj bi te izjave izražale strategijo, ki temelji na ugledu države (točka 217 obrazložitve izpodbijane odločbe). Zato bi bilo mogoče te izjave „[razumeti, kot da dejansko lahko ogrožajo državna sredstva]“, in „[hipoteza, da izjave od julija 2002 naprej pomenijo pomoč, naj bi bila inovativna,] vendar verjetno ne neutemeljena“ (točka 218 obrazložitve izpodbijane odločbe).

59 Vendar je v točki 219 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija prišla do sklepa, da „[na tej podlagi ne more neovrgljivo dokazati pomoči]“. Nasprotno, meni, „[da lahko dokaže] prisotnost elementov pomoči z bolj tradicionalnim pristopom, [opirajoč se na] ukrepe decembra 2002, ki so bili zajeti v [priglasitvi]“. Glede tega naj bi „zadostovalo ugotoviti, da so imele predhodne izjave dejanski vpliv na zaznavanje trgov v decembru, ne da bi bilo treba [te izjave opredeliti], kot da same predstavljajo pomoč države“.

60 Komisija je, opirajoč se med drugim na poročilo z dne 28. aprila 2004, ki je izkazovalo neobičajno in nezanemarljivo povečanje vrednosti delnic (od 37,8 % do 43,8 %) in obveznic podjetja FT (od 3,2 % do 9,7 %) po izjavi z dne 12. julija 2002, na sporočilo za javnost bonitetne agencije S & P z istega dne (glej točko 35 zgoraj) in na poročilo Deutsche Bank z dne 22. julija 2002 (glej točko 37 zgoraj), sklepala, da je „trg te izjave [štel] kot strategijo verodostojne [zaveze] [francoske] države, [da bo podprla podjetje FT]“ (točke od 220 do 222 obrazložitve izpodbijane odločbe).

61 Izjave francoskih organov naj bi bile namreč odločujoče za ohranitev ocene podjetja FT na ravni varnih naložb, medtem ko naj bi ocena junk bond povzročila, da bi bilo posojilo delničarja manj verjetno in gotovo veliko dražje (konec točke 225 obrazložitve izpodbijane odločbe). V tem smislu naj bi odločitev francoskih organov, da pospešijo dokapitalizacijo podjetja FT s kreditno linijo, pomenila uresničitev njihovih izjav (točka 226 obrazložitve izpodbijane odločbe).

62 Komisija meni, da ni odločujoče, da je bil postopek dokapitalizacije podjetja FT aprila 2003 uspešen in da posojilo delničarja ni bilo nikoli izvedeno. V okviru uporabe merila zasebnega, dobro poučenega vlagatelja bi se bilo treba opirati na podatke, ki jih ima na voljo vlagatelj v trenutku sprejemanja odločitve o vlaganju. Uspeha postopka aprila 2003 se torej ne more upoštevati pri presoji ravnanja francoske države decembra 2002. Poleg tega, ker so izjave francoskih organov vplivale na trg in na ravnanje gospodarskih subjektov, naj se Komisija ne bi mogla opirati na ravnanje drugih gospodarskih subjektov za ocenjevanje ravnanja države in uporabljati merila sočasnosti. Komisija meni, da julijske „izjave [francoske] države, [da bo storila vse potrebno], da bo podjetju [FT] omogočeno premagovanje težav financiranja, ki so bile nato še večkrat ponovljene, izkrivljajo preizkus istočasnosti, [saj za zasebne vlagatelje ni mogoče] šteti, kot da so se odločili samo na podlagi situacije podjetja [FT], […] neodvisno od vprašanja, ali te izjave [pomenijo državno pomoč ali ne]“. Uporaba načela zasebnega, dobro poučenega vlagatelja naj se ne bi mogla opirati na položaj na trgu decembra 2002, ampak bi logično morala temeljiti na položaju „trga, ki ga niso okužile predhodne izjave in posegi“ (točka 227 obrazložitve izpodbijane odločbe).

63 „Izgledalo“ pa naj bi, da zadevne odločitve o vlaganju, če se jih preučuje v okoliščinah položaja pred julijem 2002, to je glede na finančno krizo in krizo zaupanja v podjetje FT v tistem času ter ob neobstoju ukrepov in izjav francoskih organov, ne spoštujejo načela zasebnega, dobro poučenega vlagatelja (točka 228 obrazložitve izpodbijane odločbe). V teh okoliščinah naj bi bilo „malo verjetno, da bi zasebni vlagatelj od julija 2002 [dal izjave, podobne izjavam] francoske vlade[, ki lahko] s popolnoma gospodarskega stališča [pomenijo] resno obvezo verodostojnosti in ugleda ter [ki jo lahko celo] s pravnega stališča […] od tega datuma zavezujejo za finančno podporo podjetju [FT]“. Tak vlagatelj naj bi sam in brez kakršnega koli nadomestila prevzel zelo veliko tveganje glede podjetja FT. Celo referenčni delničar, ki ima v tem obdobju enake podatke, kot jih je imela francoska vlada, ne bi julija 2002 podal izjave o pomoči v korist podjetja FT, ne da bi prej opravil natančno revizijo finančne situacije podjetja in potrebnih ukrepov za [finančno reorganizacijo], da bi lahko presodil obseg tveganja, ki bi ga tak ukrep pomenil. V vsakem primeru naj bi tak referenčni delničar potreboval udeležbo finančnih trgov za [finančno reorganizacijo] podjetja FT. Ti trgi „pa naj se v tistem obdobju ne bi zdeli pripravljeni vlagati v podjetje FT ali mu dati kredit“ (točka 229 obrazložitve izpodbijane odločbe).

64 Iz vsega tega naj bi sledilo, da „[merilo] zasebnega, dobro poučenega vlagatelja v tržnem gospodarstvu ni bilo izpolnjeno“ in da je „[z]ato […] [prednost], dodeljena podjetju FT s projektom posojila delničarja, [preučena] v okviru izjav in predhodnih posegov francoske vlade, [bila] [državna] pomoč […], kljub temu da je [bilo] obseg [prednosti] težko izračunati“ (točka 230 izpodbijane odločbe).

F – Združljivost zadevne pomoči s skupnim trgom

65 Pod naslovom 9 Usklajenost [združljivost] pomoči izpodbijane odločbe je Komisija poudarila, po eni strani, da bi bilo treba podjetje FT šteti za podjetje v težavah v smislu točk od 4 do 6 Sporočila Komisije o smernicah Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah (UL 1999, C 288, str. 2), in po drugi strani, da se zadevni ukrepi niso mogli obravnavati kot pomoč za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah, ker niso izpolnjevali pogojev za odobritev, ki jih predvidevajo smernice (točke od 231 do 255 obrazložitve izpodbijane odločbe). Na podlagi člena 87(3)(c) ES in zgoraj navedenih smernic je zato sklepala, da so ti ukrepi nezdružljivi s skupnim trgom (točka 256 obrazložitve izpodbijane odločbe).

G – Vračilo zadevne pomoči

66 Pod naslovom 10 „Vračilo pomoči“ izpodbijane odločbe je Komisija izjavila, da v tej fazi ni sposobna natančno opredeliti višine zadevne pomoči z namenom njihovega vračila v skladu s členom 14 Uredbe št. 659/1999 (točke od 257 do 259 obrazložitve izpodbijane odločbe).

67 Komisija navaja, da „kljub vsem naporom ni bila sposobna pridobiti razumne ocene ‚čistega‘ finančnega vpliva [priglašenih] ukrepov, ki bi moral biti oblikovan na osnovi teoretičnega izračuna, ki ločuje učinke izjav in [ravnanj], [za katere je odgovorna francoska država,] od vseh drugih dogodkov, ki bi lahko vplivali na [položaj] podjetja FT ali na zaznavanje te situacije [s strani trgov]“. Dodala je, da se „prav tako [ni zdelo] mogoče vključiti v [izpodbijano odločbo] parametrov, [ki bi bili dovolj natančni za končni izračun v fazi izvršitve izpodbijane odločbe]“. Komisija je iz tega sklepala, da lahko „v teh posebnih okoliščinah […] spoštovanje pravice do obrambe države članice pomeni oviro [za] vračil[o], v skladu s členom 14(1) Uredbe […] št. 659/1999, v skladu s katero ‚Komisija ne zahteva vračila pomoči, če bi bilo to v nasprotju s splošnim načelom prava Skupnosti‘ (točka 261 obrazložitve izpodbijane odločbe)“.

68 Komisija tudi zatrjuje, da je ta sklep utemeljen tudi glede na načelo varstva legitimnih pričakovanj prejemnikov pomoči (točka 262 obrazložitve izpodbijane odločbe). V zvezi s tem v točkah 263 in 264 obrazložitve izpodbijane odločbe pojasnjuje:

„(263) Komisija je upoštevala izjave [francoske] vlade pri [presoji] [skladnosti] zadevnega ukrepa [s pravili o državnih pomočeh]. Ločeno gledano bi bilo mogoče [za načrt posojila delničarja] šteti, kot da ne pomeni pomoči glede na Pogodbo. [Vendar] je Komisija […] prišla do sklepa, da so izjave vplivale na obnovitev zaupanja na trgu glede podjetja FT, in tako izključile uporabo načela zasebnega, dobro poučenega vlagatelja ter iz [načrta posojila delničarja] naredila pomoč podjetju FT. Komisija priznava, da mora tokrat prvič preveriti, ali ta način ravnanja pomeni pomoč. Če je pomoč odvisna od ravnanja pred [priglasitvijo] načrta posojila delničarja, bi [lahko imel] vesten subjekt zaupanje v zakonitost ravnanja zadevne države članice, ki je s svoje strani pravilno [priglasila] načrt posojila delničarja. Kot je navedel generalni pravobranilec Darmon v svojih sklepnih predlogih [sodba Sodišča z dne 20. septembra 1990 v zadevi Komisija proti Nemčiji (C-5/89, Recueil, str. I‑3437)]: „ne smemo [podcenjevati] negotovosti, ki lahko prevzame nekatera podjetja, pred ‚neobičajnimi‘ oblikami pomoči glede nujnosti obveščanja“.

(264) Nazadnje Komisija [sklepa], da je [lahko podjetje FT upravičeno pričakovalo], da ravnanje [Francoske republike] ni bilo [državna pomoč]. Glede na zgoraj omenjeno Komisija meni, da bi bila v tem primeru [naložitev vračila] pomoči v nasprotju s splošnimi načeli prava Skupnosti.“

Postopek in predlogi strank

I – Zadevi T‑425/04 in T‑444/04

69 Francoska republika je 13. oktobra 2004 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo, vpisano pod številko T-425/04.

70 Podjetje FT je 5. novembra 2004 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložilo tožbo, vpisano pod številko T-444/04.

71 Francoska republika in podjetje FT Splošnemu sodišču predlagajo, naj:

– izpodbijano odločbo razglasi za nično;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

72 Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbi zavrže kot nedopustni;

– podredno, tožbi zavrne kot neutemeljeni;

– Francoski republiki in podjetju FT naloži plačilo stroškov.

73 Družbi Bouygues sta 25. oktobra 2007 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložili predlog, naj se jima dovoli intervencija v zadevi T-444/04 v podporo predlogom Komisije.

74 Komisija je v vlogi, vloženi v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 20. novembra 2007, navedla, da ne nasprotuje temu, da bi bila družbama Bouygues dopuščena intervencija v podporo njenim predlogom. Vendar je pojasnila, da si pridržuje podati stališče glede skladnosti trditev družb Bouygues v okviru te intervencije glede na tiste, ki sta jih navedli v podporo svojih tožb v zadevi T-450/04 (glej točko 78 in naslednje spodaj).

75 Podjetje FT je 21. novembra 2007 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložilo vlogo, s katero je Splošnemu sodišču predlagalo, naj ta predlog za intervencijo razglasi za nedopusten in družbama Bouygues naloži plačilo stroškov ter, podredno, naj to intervencijo omeji na ustni postopek.

76 Podjetje FT je 4. decembra 2007 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložilo predlog za zaupno obravnavanje nekaterih dejstev, vsebovanih v tožbi in repliki, ki ju je vložilo v okviru zadeve T-444/04, v razmerju do družb Bouygues.

77 Predsednik tretjega senata Splošnega sodišča je s sklepom z dne 30. januarja 2008 družbama Bouygues dopustil intervencijo v okviru ustnega postopka v zadevi T‑444/04 v podporo predlogom Komisije in naložil, naj se intervenientom pošlje začasno nezaupno različico poročila za obravnavo, pri tem pa si je pridržal odločitev o utemeljenosti predloga za zaupno obravnavanje, ki ga je vložilo podjetje FT. Nobena stranka ni ugovarjala vsebini te nezaupne različice poročila za obravnavo.

II – Zadeva T‑450/04

78 Družbi Bouygues sta 9. novembra 2004 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložili tožbo, vpisano pod številko T-450/04.

79 Družbi Bouygues Splošnemu sodišču predlagata, naj:

– izpodbijano odločbo razglasi za nično;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

80 Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– predlog za razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe zavrže kot nedopusten in, podredno, zavrne kot neutemeljen;

– predlog za razglasitev ničnosti člena 2 izpodbijane odločbe zavrne kot neutemeljen;

– družbama Bouygues naloži plačilo stroškov.

81 Podjetje FT in Francoska republika sta 25. in 29. marca 2005 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila predloga, naj se jima dovoli intervencija v zadevi T‑450/04 v podporo predlogom Komisije. Predsednik tretjega senata Splošnega sodišča je s sklepoma z dne 25. maja 2005 ti intervenciji dopustil. Intervenienta sta vložila intervencijski vlogi, družbi Bouygues in Komisija pa stališča o teh vlogah v predpisanih rokih.

82 Francoska republika Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– predlog za razglasitev ničnosti člena 2 izpodbijane odločbe zavrne kot neutemeljen;

– družbama Bouygues naloži plačilo stroškov.

83 Podjetje FT Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbo zavrne kot neutemeljeno;

– družbama Bouygues naloži plačilo stroškov.

III – Zadeva T‑456/04

84 Združenje AFORS je 12. novembra 2004 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložilo tožbo, vpisano pod številko T-456/04.

85 Združenje AFORS Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– člen 2 izpodbijane odločbe razglasi za ničen;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

86 Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– predlog za razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe zavrže kot nedopusten;

– predlog za razglasitev ničnosti člena 2 izpodbijane odločbe zavrne kot neutemeljen;

– združenju AFORS naloži plačilo stroškov.

87 Podjetje FT in Francoska republika sta 25. in 29. marca 2005 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila predloga, naj se jima dovoli intervencija v zadevi T‑456/04 v podporo predlogom Komisije. Predsednik tretjega senata Splošnega sodišča je s sklepoma z dne 12. in 25. maja 2005 ti intervenciji dopustil. Intervenienta sta vložila intervencijski vlogi, združenje AFORS pa stališča o teh vlogah v predpisanih rokih.

88 Francoska republika Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbo zavrne;

– združenju AFORS naloži plačilo stroškov.

89 Podjetje FT Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– predlog za razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe zavrže kot nedopusten;

– predlog za razglasitev ničnosti člena 2 izpodbijane odločbe zavrne kot neutemeljen;

– združenju AFORS naloži plačilo stroškov.

IV – Ukrepi procesnega vodstva, odstop razširjeni sestavi in združitev

90 Splošno sodišče je z dopisom z dne 11. decembra 2007 v okviru ukrepov procesnega vodstva iz člena 64 Poslovnika Splošnega sodišča glede zadev T‑425/04, T-444/04 in T-450/04, na eni strani, Komisijo pozvalo, naj predloži nekatere dokumente ter, po drugi strani, Francoski republiki, podjetju FT in Komisiji postavilo pisna vprašanja in jih pozvalo, naj nanje pisno odgovorijo. Te stranke so ukrepe procesnega vodstva izpolnile v predpisanih rokih.

91 Splošno sodišče je 13. februarja 2008 na podlagi člena 14 Poslovnika in na predlog tretjega senata po opredelitvi strank v skladu s členom 51 navedenega poslovnika odločilo, da se te štiri zadeve odstopijo v odločanje razširjeni sestavi.

92 Družbi Bouygues sta z vlogo, vloženo 15. aprila 2008 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča, v okviru zadeve T-450/04 na podlagi člena 50(1) Poslovnika predlagali združitev zadev T-425/04, T-444/04, T-450/04 in T-456/04. Druge stranke v teh zadevah so glede tega predloga vložile stališča v predpisanih rokih.

93 Podjetje FT je z vlogo, vloženo 14. maja 2008 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča, na podlagi člena 50(2) Poslovnika predlagalo zaupno obravnavanje nekaterih podatkov iz tožbe in replike ter nekaterih prilog k tožbi, vloženih v okviru postopka T-444/04, v razmerju do drugih strank v zadevah T-425/04, T‑450/04 in T-456/04, ter predložilo nezaupno različico teh postopkovnih aktov.

94 Predsednik tretjega, razširjenega senata je s sklepom z dne 17. februarja 2009 združil zadeve T-425/04, T-444/04, T-450/04 in T-456/04 za namene ustnega postopka in izdaje sodbe v skladu s členom 50 Poslovnika. Poleg tega je predsednik tretjega, razširjenega senata, po eni strani, naložil, da se vpogled v postopkovne akte v združenih zadevah omeji na nezaupne različice pisanj in, po drugi strani, da se strankam pošlje začasna nezaupna različica poročil za obravnavo, pri tem pa si je pridržal odločitev o utemeljenosti predloga za zaupno obravnavanje, ki ga je vložilo podjetje FT. Temu nobena stranka ni ugovarjala.

V – Ustni postopek

95 Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Splošno sodišče (tretji, razširjeni senat) odločilo začeti ustni postopek.

96 Stranke so stališča in odgovore na ustna vprašanja Splošnega sodišča ustno podale na obravnavi 21. aprila 2009.

97 Na obravnavi je Komisija odstopila od prvega predloga v zadevi T-456/04, s katerim Splošnemu sodišču predlaga, naj kot nedopusten zavrže predlog združenja AFORS za razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe, kar je bilo dano na zapisnik glavne obravnave.

Pravo

I – Predlog za razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe

A – Ugovori nedopustnosti, vloženi v zadevah T-425/04, T-444/04, T-450/04 in T‑456/04

1. Trditve strank

98 Komisija zatrjuje, da so tožbi v zadevah T-425/04 in T-444/04 ter predlog za razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe v zadevi T-450/04 nedopustni zaradi neobstoja pravnega interesa.

99 Komisija v zvezi s tožbo Francoske republike in podjetja FT navaja, da sta ti tožeči stranki dobili zadoščenje in nimata pravnega interesa, da bi bila izpodbijana odločba v celoti razglašena za nično, ker s to odločbo ni bilo naloženo vračilo zadevne pomoči, čeprav je bila razglašena za nezdružljivo s skupnim trgom.

100 Čeprav je država članica po Pogodbi privilegirana tožeča stranka in ji ni treba dokazati, da ima sporni akt glede nje pravne učinke, pa bi vendarle morala imeti obstoječi in dejanski interes za razglasitev ničnosti tega akta. Zato lahko država članica vloži tožbo le zoper akte, ki posegajo v njen položaj, to pomeni zoper akte, ki lahko zelo spremenijo njen pravni položaj. Poleg tega, da bi ugotovili, ali ima neki akt pravne učinke, je treba preučiti njegovo vsebino. Ti pogoji naj bi se še toliko bolj uporabljali za vse druge tožeče stranke, kot sta podjetje FT in družbi Bouygues.

101 V zvezi s tožbama družb Bouygues Komisija navaja, da se v okviru njunega prvega tožbenega razloga ti tožeči stranki strinjata z argumentacijo zlasti do točke 219 obrazložitve izpodbijane odločbe. Dejansko naj te odločbe ne bi izpodbijali v delu, v katerem so priglašeni ukrepi opredeljeni kot nezdružljiva pomoč, saj je ta opredelitev v njunem interesu in ustreza njunim željam. Izpodbijali naj bi jo le v delu, v katerem Komisija ni ugotovila, da izjave od julija 2002 v celoti ali ločeno pomenijo državne pomoči. Člen 1 izpodbijane odločbe naj bi torej bil v korist družb Bouygues, ki naj ne bi upravičili obstoječega in dejanskega interesa, da se ga razglasi za ničnega.

102 Po mnenju Komisije ima lahko samo izrek akta pravne učinke in zato posega v položaj. Zoper presojo iz obrazložitve izpodbijane odločbe kot take naj ne bi bilo mogoče vložiti ničnostne tožbe, sodišča Skupnosti pa bi lahko nadzorovala njeno zakonitost le, če presoja kot obrazložitev akta, ki posega v položaj, pomeni potrebno podporo izreku tega akta. Tako naj bi bilo sprejeto, da odločba, ki je v korist tožeče stranke, ne more posegati v njen položaj in to ne glede na pravice zadevnih tretjih oseb, da vložijo ničnostno tožbo zoper to odločbo.

103 V zvezi s tem Komisija navaja Sklep Sodišča z dne 28. januarja 2004 v zadevi Nizozemska proti Komsiji (C-164/02, Recueil, str. I-1177, točke od 18 do 25), v skladu s katerim je zaradi neobstoja pravnega interesa nedopustna tožba države članice, na katero je naslovljena odločba s področja državnih pomoči, ki je v njeno korist v delu, v katerem so z njo nekateri ukrepi pomoči razglašeni za združljive s skupnim trgom. Sodišče meni, da izrek te odločbe nima zavezujočih pravnih učinkov, ki bi vplivali na interese tožeče stranke, ker ne spreminja znatno in očitno njenega pravnega položaja. Sicer je res, da se dejansko stanje iz tega sklepa malo razlikuje od dejanskega stanja iz obravnavanega spora v delu, v katerem so bili ukrepi v korist podjetja FT opredeljeni za pomoči, ki niso združljive s skupnim trgom. Vendar pa naj bi bila, po eni strani, izpodbijana odločba, s tem da je z njo ugotovljeno, da ni mogoče zahtevati vračila teh pomoči, v korist Francoski republiki in podjetju FT ter naj bi se z njo ne moglo spreminjati njunega pravnega položaja niti posegati vanj. Po drugi strani naj bi člen 1 izpodbijane odločbe v delu, v katerem so ukrepi v korist podjetja FT opredeljeni za nezdružljivo pomoč, koristil družbama Bouygues in tudi ne bi mogel znatno spreminjati njunega pravnega položaja ali posegati vanj. Družbi Bouygues naj namreč ne bi izpodbijali tega izreka, ampak naj bi samo predlagali razglasitev ničnosti presoje, da samo posojilo delničarja, glede na sobesedilo izjav od julija 2002, pomeni državno pomoč. Vsekakor naj te štiri tožeče stranke ne bi imele obstoječega in dejanskega interesa za rešitev tega spora, saj čeprav bi bili njihovi predlogi utemeljeni, bi ostal njihov pravni položaj po razglasitvi ničnosti člena 1 nespremenjen, in to ne glede na razloge, ki utemeljujejo tako razglasitev ničnosti.

104 Komisija, ki jo podpira Francoska republika, dodaja, da čeprav ne izpodbija pravnega interesa družb Bouygues za vložitev ničnostne tožbe glede člena 2, pa meni, da je njuno stališče protislovno. V primeru utemeljenosti predloga družb Bouygues, naj se člen 1 izpodbijane odločbe razglasi za ničen, se Splošno sodišče ne bi moglo izreči o njunem predlogu za razglasitev člena 2 te odločbe za ničnega. V takem primeru posojilo delničarja ne bi bilo več pomoč, ki jo je v skladu s členom 1 treba upoštevati za namene uporabe člena 2 izpodbijane odločbe. Ta kontradikcija naj bi samo okrepila trditev Komisije, da ni dopustno, da družbi Bouygues izpodbijata člen 1 te odločbe.

105 Poleg tega morebitna obveznost Francoske republike, ki temelji na izpodbijani odločbi, da v prihodnosti priglasi vse ukrepe pomoči, ki so podobni tem, ki so bili v obravnavanem primeru opredeljeni kot pomoč, ne bi povzročila – čeprav bi vključevala določeno postopkovno breme – spremembe njenega pravnega položaja ali pravnega položaja podjetja FT, ki bi zadostovalo za priznanje njihovega obstoječega in dejanskega interesa. To naj bi bilo potrjeno z v točki 103 zgoraj navedenim sklepom Nizozemska proti Komisiji, v katerem naj Sodišče ne bi sprejelo obstoječega in dejanskega interesa tožeče države, čeprav je ta navajala ta argument. Če namreč interes, na katerega se sklicuje tožeča stranka, zadeva prihodnji pravni položaj, bi morala tožeča stranka dokazati, da je vpliv na ta položaj že zdaj gotov. Enako bi v primeru, ko bi moralo nacionalno sodišče upoštevati izpodbijano odločbo in bi dvomilo o njenem obsegu, to sodišče lahko postavilo Sodišču vprašanje za predhodno odločanje na podlagi člena 234 ES, tako da tožečim strankam v primeru morebitnega spora nikakor ne bi bila odvzeta možnost uveljavljanja njihovih pravic pred nacionalnim sodiščem.

106 Komisija zavrača trditev podjetja FT, da je zaradi izpodbijane odločbe v nevarnosti, da bo moralo vrniti sporno pomoč, upoštevajoč zlasti tožbe v zadevah T-450/04 in T-456/04. V obravnavanem primeru samo sklicevanje na tožbe tretjih oseb ne bi moglo upravičiti pravnega interesa te tožeče stranke. Po mnenju Komisije so po eni strani morebitne tožbe na nacionalni ravni čisto hipotetične. Čeprav je bila izvedba ukrepov pomoči nezakonita pred sprejetjem izpodbijane odločbe, ki vključuje odločitev, da se ne naloži vračila zadevne pomoči, in čeprav morajo nacionalna sodišča varovati pravice zadevnih oseb, pa je vendarle nesporno, da v obravnavanem primeru take tožbe niso bile vložene pred sprejetjem te odločbe. Po drugi strani Komisija glede tožb v zadevah T-450/04 in T-456/04 pojasnjuje, da bi kljub predpostavki o njihovi utemeljenosti samo nova odločba Komisije, sprejeta zaradi izvršitve sodbe v skladu s členom 233 ES, posegla v položaj podjetja FT. Dokler pa taka nova odločba ne obstaja, naj tej tožeči stranki ne bi bilo treba vrniti morebitne nezdružljive pomoči.

107 Komisija na podlagi navedenega sklepa, da ni dopustna niti tožba Francoske republike niti podjetja FT za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe v zadevah T-425/04 in T-444/04. V zadevi T-450/04 predlaga, da se razglasi nedopustnost predloga družb Bouygues za razglasitev ničnosti člena 1 te odločbe.

108 Francoska republika, podjetje FT in družbi Bouygues predlagajo, naj se zavrne ugovore nedopustnosti, ki jih uveljavlja Komisija.

109 Družbi Bouygues menita, da je njun predlog za razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe dopusten, ker ta člen v povezavi z obrazložitvijo, ki je njegova podlaga, implicitno, vendar nujno vključuje pravno zavezujočo zavrnitev Komisije glede trditev družb Bouygues, da so izjave od julija 2002 same po sebi državna pomoč.

110 Nazadnje, v zvezi s tožbo združenja AFORS v zadevi T-456/04 podjetje FT predlaga, naj se morebiten predlog za razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe razglasi za nedopusten. Združenje AFORS glede tega pojasnjuje, da se njegova tožba nanaša le na člen 2 te odločbe.

2. Presoja Splošnega sodišča

a) Uvodne ugotovitve

111 Najprej je treba ugotoviti, da v zadevah T-425/04 in T-444/04 Komisija izpodbija pravni interes Francoske republike in podjetja FT za vložitev tožbe zoper izpodbijano odločbo v celoti, ne da bi glede tega ločevala med členom 1 in členom 2 te odločbe. Nasprotno v zadevi T-450/04 Komisija to ločuje, saj izpodbija le pravni interes družb Bouygues za vložitev tožbe zoper člen 1 izpodbijane odločbe, ne pa zoper člen 2 te odločbe.

112 Tako sta po mnenju Komisije člena 1 in 2 izpodbijane odločbe ločljiva dela za namene razglasitve delne ničnosti.

113 Splošno sodišče meni, da je to v obravnavanem primeru dejansko tako.

114 Člen 2 izpodbijane odločbe, s katerim je ugotovljeno, da pomoč, ki je bila razglašena za nezdružljivo s skupnim trgom v členu 1, ne sme biti predmet vračila, se lahko ločeno razglasi za ničnega, ne da bi to vključevalo spremembo obsega člena 1 ali razlogov, ki tvorijo njegovo bistveno podlago (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 27. junija 2006 v zadevi Parlament proti Svetu, C-540/03, ZOdl., str. I-5769, točki 27 in 28 in navedena sodna praksa).

115 Poleg tega naj dejstvo, da bi morebitna razglasitev ničnosti celotnega člena 1 izpodbijane odločbe na podlagi tožbenih razlogov, na katere se sklicujeta Francoska republika in podjetje FT, povzročila, da je člen 2 neveljaven, ne bi postavljalo pod vprašaj ločljivosti slednjega člena, saj ta neveljavnost ne vpliva na njegovo vsebino in je neodvisna od vprašanja, ali je z njim naloženo vračilo ali ne. Kot sta poleg tega družbi Bouygues navedli na obravnavi, bi bil v primeru razglasitve delne ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe na temelju tožbenih razlogov, ki jih navajata družbi Bouygues v zadevi T-450/04, pri čemer bi se ohranila ugotovitev pomoči, nezdružljive s skupnim trgom, člen 2 še vedno lahko ločeno razglašen za ničnega.

116 Glede pravnega interesa je treba spomniti na ustaljeno sodno prakso, v skladu s katero je ničnostna tožba dopustna, če ima fizična ali pravna oseba, ki je vložila tožbo, obstoječ in dejanski interes za razglasitev ničnosti izpodbijanega akta. Tak interes obstaja, kadar ima lahko razglasitev ničnosti tega akta kot taka pravne posledice oziroma, v skladu z drugo opredelitvijo, kadar lahko rezultat pravnega sredstva osebi, ki ga je vložila, prinese korist. Zato akt, s katerim se tej osebi v celoti ugodi, njej po definiciji ne more škodovati in ta oseba nima interesa, da bi predlagala razglasitev ničnosti (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 11. marca 2009 v zadevi TF1 proti Komisiji, T‑354/05, ZOdl., str. II-471, točki 84 in 85 in navedena sodna praksa).

117 V skladu s temi načeli je treba preveriti, ali imajo Francoska republika, podjetje FT in družbi Bouygues pravni interes za razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe.

b) Pravni interes Francoske republike in podjetja FT za vložitev tožbe zoper člen 1 izpodbijane odločbe

118 Glede pravnega interesa Francoske republike je treba najprej spomniti, da Pogodba jasno razlikuje med pravico do ničnostne tožbe institucij in držav članic na eni strani ter pravico do ničnostne tožbe fizičnih in pravnih oseb na drugi strani, ker imajo vse države članice pravico, da z ničnostno tožbo oporekajo zakonitosti odločb Komisije, ne da bi se izvajanje te pravice pogojevalo z utemeljevanjem pravnega interesa. Državi članici torej za utemeljitev, da je tožba dopustna, ni treba dokazati, da ji akt Komisije, ki ga izpodbija, povzroča pravne učinke (sklep Sodišča z dne 27. novembra 2001 v zadevi Portugalska proti Komisiji, C-208/99, Recueil, str. I-9183, točki 22 in 23; sodbi Splošnega sodišča z dne 10. aprila 2008 v zadevi Nizozemska proti Komisiji, T-233/04, ZOdl., str. II-591, točka 37, in z dne 22. oktobra 2008 v združenih zadevah TV 2/Danmark in drugi proti Komisiji, T-309/04, T-317/04, T-329/04 in T-336/04, ZOdl., str. II-2935, točka 63). Ta ugotovitev je razvidna tudi iz sodne opredelitve pravnega interesa (glej točko 116 spodaj), ki se nanaša le na tožbe fizičnih in pravnih oseb, in ne na tožbe institucij ali držav članic.

119 Poleg tega se, v nasprotju s tem, kar se zdi, da meni Komisija, pojma pravnega interesa ne sme zamenjevati s konceptom izpodbojnega akta, na podlagi katerega mora biti namen akta, da povzroča pravne učinke, ki lahko vplivajo na položaj, da je lahko predmet ničnostne tožbe, kar je treba ugotoviti tako, da se preveri njegova vsebina (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 22. junija 2000 v zadevi Nizozemska proti Komisiji, C-147/96, Recueil, str. I-4723, točki 25 in 27; v točki 118 zgoraj naveden sklep Portugalska proti Komisiji, točka 24, in v točki 103 zgoraj naveden sklep Nizozemska proti Komisiji, točki 18 in 19; ter v točki 118 zgoraj navedeno sodbo TV 2/Danmark in drugi proti Komisiji, točka 63). V zvezi s tem je treba ugotoviti, da, upoštevajoč njeno vsebino, izpodbijana odločba pomeni izpodbojni akt, ki povzroča zavezujoče pravne učinke.

120 V obravnavanem primeru je dopustno, da Francoska republika ob upoštevanju določb Pogodbe in sodne prakse, navedene v točkah 118 in 119 zgoraj, že samo zato, ker je država članica, vloži ničnostno tožbo zoper člen 1 izpodbijane odločbe, ne da bi ji bilo treba glede tega utemeljiti pravni interes.

121 Na drugem mestu, glede pravnega interesa podjetja FT, da vloži tožbo zoper člen 1 izpodbijane odločbe, je treba najprej ugotoviti, da je namen tega člena tudi, da povzroča zavezujoče pravne učinke za podjetje FT, ker ga edinega zadeva ukrep pomoči, ki je v njem razglašen za nezdružljiv s skupnim trgom.

122 V zvezi s tem se Komisija napačno sklicuje na sodno prakso, v skladu s katero ima lahko samo izrek akta pravne učinke in lahko zato posega v položaj (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 19. marca 2003 v zadevi CMA CGM in drugi proti Komisiji, T-213/00, Recueil, str. II-913, točka 186 in navedena sodna praksa). Iz člena 1 izpodbijane odločbe namreč izhaja, da Komisija opredeljuje posojilo delničarja, kakršno izhaja iz okvira izjav od julija 2002, kot državno pomoč, ki je nezdružljiva s skupnim trgom v smislu člena 87 ES. Ravno to ugotovitev – skupaj z obrazložitvijo v tej odločbi, s katero je utemeljena – podjetje FT izpodbija s svojo tožbo, ker da vpliva na njegov pravni položaj in vanj posega. Enako je treba zavrniti trditev Komisije, da izpodbijana odločba koristi podjetju FT, saj ta trditev zamenjuje pravne učinke iz člena 1 izpodbijane odločbe s tistimi iz člena 2, v skladu s katerimi ni treba naložiti vračila zadevne pomoči.

123 Poleg tega Komisija ne more veljavno zatrjevati, da podjetje FT nima pravnega interesa za rešitev tega spora, ker naj bi njegov pravni položaj ostal nespremenjen, čeprav bi bila njegova tožba utemeljena. Po eni strani bi razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe na podlagi tožbenih razlogov, na katere se sklicuje podjetje FT, povzročilo to, da bi bila ugotovitev nezakonitosti zadevnega ukrepa pomoči, ki je individualen ukrep v njegovo korist, nična, kar bi bila pravna posledica, ki bi spremenila njegov pravni položaj in bi mu prinesla korist. Po drugi strani, v nasprotju s tem, kar zatrjuje Komisija, ta obstoječi in dejanski pravni interes podjetja FT, da se člen 1 izpodbijane odločbe razglasi za ničen, je potrjen s trditvijo, da če bi bilo treba v zadevah T-450/04 in T-456/04 predlogom družb Bouygues in združenja AFORS za razglasitev ničnosti člena 2 te odločbe ugoditi, bi zaradi razglasitve ničnosti morala Komisija v škodo podjetja FT naložiti vračilo nezakonite pomoči iz člena 1.

124 Iz navedenega izhaja, da ima podjetje FT obstoječ in dejanski interes za razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe.

125 Zato je treba ugovore nedopustnosti, ki jih je Komisija navedla v zadevah T‑425/04 in T-444/04, zavrniti v delu, v katerem se nanašajo na dopustnost predlogov za razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe, ki sta jih podala Francoska republika in podjetje FT.

c) Pravni interes družb Bouygues za vložitev tožbe zoper člen 1 izpodbijane odločbe

126 Najprej je treba spomniti, da je izpodbijana odločba tako z vidika svoje oblike kot vsebine akt, katerega namen je povzročanje zavezujočih pravnih učinkov. Poleg tega v delu, v katerem je s členom 1 izpodbijane odločbe ugotovljen obstoj pomoči v korist podjetja FT in je ta razglašena za nezdružljivo s skupnim trgom, ta člen ustreza predlogu in pravnim interesom družb Bouygues, kot so bili izraženi v njihovi pritožbi z dne 22. januarja 2003.

127 Vendar ugotovitev v členu 1 izpodbijane odločbe, da obstaja pomoč in da je nezdružljiva s skupnim trgom, a priori ne izključuje obstoja drugih nezdružljivih ukrepov pomoči, ki so bili, čeprav se ta člen nanje ne nanaša, tudi predmet upravnega postopka, ki se je končal s sprejetjem te odločbe, in ki poleg tega lahko zelo vplivajo na položaj na trgu nekaterih konkurentov prejemnika pomoči (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 13. decembra 2005 v zadevi Komisija proti Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, C-78/03 P, ZOdl., str. I-10737, točka 37). Tako bi lahko bilo pri položaju družb Bouygues v primerjavi s položajem podjetja FT na francoskem trgu mobilne telefonije.

128 V zvezi s tem se Komisija spet napačno sklicuje na sodno prakso, v skladu s katero ima lahko samo izrek akta pravne učinke in lahko zato posega v položaj (glej v točki 122 zgoraj navedeno sodbo CMA CGM in drugi proti Komisiji, točka 186 in navedena sodna praksa). V obravnavanem primeru je iz člena 1 izpodbijane odločbe in iz obrazložitve, s katero je utemeljen in ki je navedena v točkah od 185 do 230 obrazložitve te odločbe, jasno razvidno, da Komisija posojilo delničarja, kot se je preučevalo ob upoštevanju izjav od julija 2002, opredeljuje kot državno pomoč, nezdružljivo s skupnim trgom v smislu člena 87 ES. Ravno to ugotovitev, ki se pojavi tako v izreku kot v obrazložitvi te odločbe, pa družbi Bouygues izpodbijata s tožbo, ker naj bi vplivala na njun pravni položaj in vanj posegala, ker se nanaša samo na en ukrep pomoči, čeprav je po njunem mnenju francoska država z izjavami od julija 2002 sprejela dodatne ukrepe pomoči, ki vključujejo druge ugodnosti za podjetje FT in dodatno škodijo njunemu položaju na trgu. V teh okoliščinah družbi Bouygues pravilno navajata, da celovit pristop Komisije, kot je bil izražen zlasti v točkah od 187 do 191 in od 203 do 228 obrazložitve izpodbijane odločbe, nujno vključuje zavrnitev Komisije, da izjave od julija 2002 opredeli kot državno pomoč. Zato Komisija ne more utemeljeno trditi, da družbi Bouygues v resnici ne izpodbijata člena 1 izpodbijane odločbe in da se strinjata z njeno obrazložitvijo.

129 Podobno Komisija ne more veljavno zatrjevati, da člen 1 izpodbijane odločbe koristi družbama Bouygues in da ti nimata obstoječega in dejanskega interesa za rešitev tega spora, ker bi njun pravni položaj ostal nespremenjen, čeprav bi bila njuna tožba utemeljena. Razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe na podlagi razlogov, ki jih navajata družbi Bouygues, bi povzročila neveljavnost ugotovitve o obstoju ukrepa pomoči, ki je nezdružljiv s skupnim trgom, samo v delu, ki zadeva izjave od julija 2002, kot da so sestavni del tega ukrepa, namesto da bi jih opredelila kot ločene ukrepe pomoči, ki same po sebi izpolnjujejo pogoje iz člena 87(1) ES. Kot zatrjujeta družbi Bouygues, bi bila taka razglasitev ničnosti člena 1 le delna, ostala pa bi ugotovitev o obstoju nezakonite pomoči, ki jo pomeni posojilo delničarja. Taka razglasitev delne ničnosti pa bi lahko zelo spremenila pravni položaj družb Bouygues.

130 Poleg tega je bilo s sodno prakso priznano, da kadar tožeča stranka trdi, da izpodbijani akt, tudi če je zanjo morda deloma ugoden, ne ščiti ustrezno njegovega pravnega položaja, ji je treba priznati pravni interes za to, da sodišče preveri zakonitost te odločbe (glej v tem smislu v točki 116 zgoraj navedeno sodbo TF1 proti Komisiji, točka 86).

131 Zato je treba skleniti, da sta družbi Bouygues utemeljili obstoječi in dejanski interes za razglasitev delne ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe, kakor je opisana v točki 129 zgoraj.

132 Nazadnje družbi Bouygues pravilno navajata, da ni nobenega nasprotja med njunim predlogom za razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe in predlogom za razglasitev ničnosti njenega člena 2, saj ni izključeno, da bi bila ta člena nezakonita vsak na svoj način, po eni strani, da ni naloženo vračilo nezakonitega ukrepa pomoči, ki je bil ugotovljen v členu 1, in po drugi strani, da ni naloženo vračilo morebitnih drugih ukrepov pomoči, na katere se ta člen ne nanaša, kot so izjave od julija 2002.

133 Zato je treba ugovore nedopustnosti, ki jih uveljavlja Komisija v zadevi T-450/04, zavrniti.

d) Dopustnost zatrjevanega predloga za razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe, ki ga je podalo združenje AFORS

134 V zvezi z ugovorom nedopustnosti, ki ga je podalo podjetje FT v zadevi T-456/04 zoper zatrjevani predlog za razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe združenja AFORS, je dovolj, da se ugotovi, po eni strani, da združenje AFORS v tožbi ni izrecno predlagalo razglasitve ničnosti tega člena in, po drugi strani, da je v repliki potrdilo, da se njegova tožba nanaša le na člen 2 te odločbe. Zato se o tem ugovoru nedopustnosti ni treba izreči.

B – Zakonitost člena 1 izpodbijane odločbe

1. Trditve strank

a) Povzetek tožbenih razlogov za razglasitev ničnosti

135 V zadevah T-425/04 in T-444/04 Francoska republika in podjetje FT navajata štiri razloge v utemeljitev svojega predloga za razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe, in sicer, prvič, bistvena kršitev postopka in kršitev pravice do obrambe, drugič, napačna uporaba prava glede pojma pomoči v smislu člena 87(1) ES, natančneje merila zasebnega, dobro poučenega vlagatelja, tretjič, očitne napake pri presoji vsebine in/ali zatrjevanih učinkov izjav od julija 2002, in četrtič, pomanjkljiva obrazložitev v smislu člena 253 ES.

136 V zadevi T-450/04 družbi Bouygues v utemeljitev svojega predloga za razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe navajata prvi tožbeni razlog v zvezi s kršitvijo člena 87(1) ES, ker naj bi Komisija zavrnila opredelitev izjav od julija 2002, gledanih ločeno ali skupaj, kot državnih pomoči, in drugi tožbeni razlog v zvezi s protislovno in nepopolno obrazložitvijo, ki je v nasprotju s členom 253 ES.

137 Splošno sodišče meni, da je primerno najprej preučiti drugi in tretji tožbeni razlog iz zadev T-425/04 in T-444/04 ter prvi in drugi tožbeni razlog zoper člen 1 izpodbijane odločbe v zadevi T-450/04, ker se ti tožbeni razlogi v bistvu nanašajo na zakonitost Komisijine uporabe pojma pomoči v smislu člena 87(1) ES.

b) Trditve Francoske republike in podjetja FT

Uvodna ugotovitev

138 Najprej je treba poudariti, da sta Francoska republika in podjetje FT nekatere trditve iz naslednjih točk navedla tudi v okviru svojih intervencijskih vlog v zadevi T-450/04.

Drugi tožbeni razlog Francoske republike in podjetja FT

139 Drugi tožbeni razlog iz zadev T-425/04 in T-444/04 je razdeljen na dva dela. V prvem delu Francoska republika in podjetje FT zatrjujeta, da je Komisija napačno uporabila merilo zasebnega, dobro poučenega vlagatelja v tržnem gospodarstvu. V drugem delu navajata, da je Komisija napačno sklepala o obstoju državne pomoči iz dveh različnih dogodkov, ki sta se zgodila ob različnem času in glede katerih priznava, da dogodka kot taka ne bi zadostovala za utemeljitev tega sklepa. Francoska republika pojasnjuje, da čeprav je Komisija potrdila, da je upoštevala vse izjave od julija 2002 (točke 203, 218 in 229 obrazložitve izpodbijane odločbe), je preučila le učinke, ki naj bi jih imela izjava z dne 12. julija 2002 na trge, kar naj bi med drugim potrjevali navedbe iz poročila za 28. april 2004 in komentarji finančnih analitikov (točka 221 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Tretji tožbeni razlog Francoske republike in podjetja FT

140 S tretjim tožbenim razlogov iz zadev T-425/04 in T-444/04 Francoska republika in podjetje FT v bistvu zatrjujeta, da je Komisija storila očitne napake pri presoji, s tem da je štela, da so izjave od julija 2002 trgi lahko zaznali kot obvezo francoske države in da so vplivale na položaj trgov decembra 2002. Podjetje FT poleg tega navaja, da tudi utemeljevanje Komisije, da je z načrtom posojila delničarja podjetju FT podeljena prednost, ki ne spoštuje merila zasebnega, dobro poučenega vlagatelja, vsebuje očitno napako v presoji.

141 Francoska republika in podjetje FT poudarjata, da v času izjave z dne 12. julija 2002 vrsta ukrepov, ki jih je francoska država nameravala sprejeti glede podjetja FT, še ni bila določena in da, konkretno, ni bila sprejeta nobena odločitev o naložbah, ki bi jo bilo mogoče opredeliti kot trdno zavezo francoske države. Ta zelo splošna izjava, pogojna in pravno neobvezujoča – ki zlasti izraža voljo ravnati kot preudarni vlagatelj in zanika govorice o povečanju kapitala podjetja FT, o katerem je bilo odločeno pozneje – ne more biti opredeljena kot jasna, natančna in nepreklicna zaveza francoske države, ki jo sicer minister za gospodarstvo niti ni bil pristojen sprejeti. Zato naj bi Komisija storila očitno napako pri presoji, s tem da je štela, da bi lahko izjavo z dne 12. julija 2002 trgi zaznali kot verodostojno zavezo francoske države.

142 Poleg tega Francoska republika in podjetje FT prerekata to, da bi izjave od julija 2002 vplivale na zaznavanje subjektov na trgu decembra 2002 in povzročile neobičajno ter nezanemarljivo povečanje vrednosti delnic in obveznic podjetja FT (točke od 217 do 222, zlasti 221, obrazložitve izpodbijane odločbe). Ugovarjata tudi temu, da naj bi se ta vpliv izražal zlasti z ohranitvijo ocene podjetja FT do decembra 2002 na ravni varnih naložb, namesto da bi prešla na stopnjo junk bond. Podjetje FT iz tega sklepa, da je še toliko manj mogoče sklepati, da bi izjava z dne 12. julija 2002 podjetju FT prinesla korist (točka 188 obrazložitve te odločbe). Poleg tega naj bi bili sklepi iz poročila z dne 28. aprila 2004 utemeljeni na neprimerni analitični metodi in očitno nezadostni, da bi se z njimi lahko dokazala obstoj zelo neobičajnega razvoja tečaja delnic podjetja FT julija 2002 ter vzročna zveza med izjavo z dne 12. julija 2002 in takim razvojem. Zato naj bi Komisija storila očitno napako pri presoji s tem, da je menila, da je izjava z dne 12. julija 2002 vplivala na položaj finančnih trgov in je v tem obdobju koristila podjetju FT.

143 V zvezi s tem Francoska republika in podjetje FT zavračata ugotovitev, da poročilo z dne 28. aprila 2004 dokazuje, da „so imele izjave