48.

V sporu o glavni stvari je Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „(1) Ali je nacionalni zakon združljiv z obveznostjo države članice, da zagotovi učinkovit kazenski pregon kaznivih dejanj carinskih uslužbencev, če se po tem zakonu kazenski postopek, ki se vodi zoper carinske uslužbence zaradi sodelovanja v hudodelski združbi za izvajanje korupcijskih kaznivih dejanj med opravljanjem službe (sprejem podkupnin v zameno za opustitev carinskega pregleda), kakor tudi zaradi konkretnih podkupnin in zaradi (prikrivanja v obliki) prikrivanja prejetih podkupnin, ustavi pod temi pogoji, ne da bi sodišče v zadevi preizkusilo, da: (a) sta od obdolžitve potekli dve leti; (b) je obdolžena oseba podala predlog za ustavitev kazenskopreiskovalnega postopka; (c) je državnemu tožilcu sodišče določilo trimesečni rok za končanje kazenskopreiskovalnega postopka; (d) je državni tožilec v tem roku storil ,bistvene kršitve postopka‘ (in sicer nepravilno obveščanje o dopolnjeni obdolžitvi, odrekanje vpogleda v gradivo spisa in nasprotujoča si obtožnica); (e) je državnemu tožilcu sodišče določilo nov enomesečni rok za odpravo teh ,bistvenih kršitev postopka‘; (f) državni tožilec teh ,bistvenih kršitev postopka‘ v tem roku ni odpravil – pri čemer je razlog za te kršitve v prvem trimesečnem roku in za neodpravo kršitev v zadnjem enomesečnem roku najti tako na strani državnega tožilca (neodprava nasprotij v obtožnici; neizvajanje dejanskih ravnanj v pretežnem delu rokov), kakor tudi na strani obrambe (kršitev sodelovalne dolžnosti pri obveščanju o obdolžitvi in dostopu do gradiva zadeve zaradi hospitalizacije obdolženih oseb in uveljavljanih drugih poklicnih obveznosti odvetnikov); in (g) je nastala subjektivna pravica obdolžene osebe do ustavitve kazenskega postopka zaradi neodprave ,bistvenih kršitev postopka‘ v za to določenih rokih? (2) Če je odgovor na [prvo] vprašanje nikalen, katerega dela zgoraj navedene pravne ureditve naj sodišče ne bi uporabilo, da bi zagotovilo učinkovito uporabo prava Unije: (a) ustavitev kazenskega postopka po poteku enomesečnega roka ali (b) opredelitev zgoraj navedenih pomanjkljivosti kot ,bistvenih kršitev postopka‘ ali (c) zaščite po točki (g) [iz prvega vprašanja] nastale subjektivne pravice – če je mogoče to kršitev učinkovito odpraviti v okviru sodnega postopka? (a) Ali je odločitev, da se ne uporabi nacionalna določba, ki določa ustavitev kazenskega postopka, odvisna od tega, da: (i) se državnemu tožilcu določi dodaten rok za odpravo ,bistvenih kršitev postopka‘, ki je dolg toliko kot rok, v katerem zaradi ovir s strani obrambe tega objektivno ni mogel storiti; (ii) sodišče v primeru iz točke (i) ugotovi, da so te ovire posledica ,zlorabe pravic‘; (iii) če je odgovor na drugo vprašanje, točka (a)(i) nikalen, sodišče ugotovi, da daje nacionalno pravo zadostna zagotovila za zaključek kazenskopreiskovalnega postopka v razumnem roku? (b) Ali je odločitev, da se ne uporabi opredelitev zgoraj navedenih pomanjkljivosti kot ,bistvenih kršitev postopka‘, kot to določa nacionalno pravo, združljiva s pravom Unije, in sicer: (i) Ali pravica po členu 6(3) Direktive št. 2012/13/EU, ki se nanaša na posredovanje podrobnih informacij o obdolžitvah obrambi, zagotovljena v zadostni meri, če so te informacije podane po dejanski predložitvi obtožnice sodišču, vendar pred njenim sodnim preizkusom, kakor tudi če so bile obrambi podrobne informacije o bistvenih elementih obdolžitve podane prej, ko obtožnica še ni bila predložena sodišču (nanaša se na obdolženega M. Hristova); če je odgovor na drugo vprašanje, točka (b)(i), prva alinea, pritrdilen – če so te informacije podane po dejanski predložitvi obtožnice sodišču, vendar preden bi sodišče obtožnico preizkusilo in so bile delne informacije o bistvenih elementih obdolžitve obrambi podane prej, ko obtožnica še ni bila predložena sodišču, pri čemer je bil razlog za to, da so bile podane le delne informacije, v ovirah na strani obrambe (nanaša se na obdolžena N. Koleva in S. Kostadinova), in če so v teh informacijah nasprotja glede konkretne izjave, s katero se je zahtevala podkupnina (enkrat je navedeno, da je podkupnino izrecno zahteval neki drug obdolženi, medtem ko je obdolženi M. Hristov s pačenjem obraza izrazil nezadovoljstvo, ko je oseba, nad katero se je izvajal carinski pregled, ponudila premalo denarja, drugič pa je spet navedeno, da je podkupnino dobesedno in konkretno zahteval obdolženi M. Hristov)? (ii) Ali bi bila pravica po členu 7(3) Direktive 2012/13, da se obrambi dostop do dokaznega gradiva odobri ,vsaj ob predložitvi obtožnice sodišču‘ v postopku v glavni stvari zagotovljena v zadostni meri, če je imela obramba dostop do bistvenega dela dokaznega gradiva prej in ji je bila dana možnost vpogleda v dokazno gradivo, ki pa je ni izkoristila zaradi ovir (bolezen, poklicne obveznosti) in ob sklicevanju na nacionalno pravo, ki zahteva, da se na vpogled v dokazno gradivo vabi vsaj tri dni prej? Ali mora biti po tem, ko so ovire odpadle in z vabilom vsaj tri dni prej, zagotovljena druga možnost? Ali je treba preveriti, če so bile tako imenovane ovire objektivno podane ali pa je šlo za zlorabo pravic? (iii) Ali ima v členih 6(3) in 7(3) Direktive 2012/13 določena zakonska zahteva (,najpozneje ob vložitvi obtožnice v preizkus sodišču‘) ,vsaj ob predložitvi obtožnice sodišču v preizkus‘ enak pomen v obeh določbah? Kateri pomen ima ta zahteva – pred dejansko predložitvijo obtožnice sodišču ali najpozneje pri predložitvi obtožnice sodišču ali pa po predložitvi sodišču, a preden bi sodišče sprejelo ukrepe za preizkus te obtožnice? (iv) Ali ima zakonska zahteva po podaji informacij o obdolžitvi obrambi in dostopu do gradiva zadeve na tak način, da se lahko zagotovi ,učinkovito uveljavljanje pravice do obrambe‘ in ,poštenost postopka‘ po členih 6(1) ter 7(2) in (3) Direktive 2012/13, enak pomen v obeh določbah? Ali bi se zadostilo tej zahtevi, če bi bile podrobne informacije o obdolžitvi obrambi podane sicer po predložitvi obtožnice sodišču, a še pred sprejemom ukrepov za njen preizkus in bi bil obrambi določen zadosten rok za pripravo, če so bile pred tem informacije o obdolžitvi podane nepopolno in le delno; če bi obramba dostop do celotnega dokaznega gradiva dobila sicer po predložitvi obtožnice sodišču, vendar še preden bi bili sprejeti ukrepi za njen preizkus in bi bil obrambi določen zadosten rok za pripravo, če je pred tem obramba imela dostop do pretežnega dela dokaznega gradiva, in če bi sodišče sprejelo ukrepe, s katerimi bi obrambi zagotovilo, da bi imele vse izjave, ki bi jih podala po seznanitvi s podrobno obtožnico in celotnim dokaznim gradivom, enak učinek, kot bi ga imele, če bi bile državnemu tožilcu podane pred predložitvijo obtožnice sodišču? (v) Ali bi bila zagotovljena ,poštenost postopka‘ po členu 6(1) in (4) in ,učinkovito uveljavljanje pravice do obrambe‘ po členu 6(1) Direktive 2012/13, če bi se sodišče odločilo, da bo uvedlo sodni postopek o končni obtožbi, v kateri so nasprotja glede podaje zahteve za podkupnino, a bi nato dalo državnemu tožilcu priložnost, da bi ta nasprotja odpravil in udeleženim omogočilo, da bi pravice, ki bi jih imeli ob predložitvi obtožnice brez tovrstnih nasprotij, uveljavili v polnem obsegu? (vi) Ali bi bila v členu 3(1) Direktive 2013/48/EU opredeljena pravica do dostopa do odvetnika zagotovljena v zadostni meri, če bi bila med kazenskopreiskovalnim postopkom odvetniku dana možnost pristopiti, da bi bil obveščen o začasni obdolžitvi in dobil popoln vpogled v celotno dokazno gradivo, vendar pa zaradi poklicnih obveznosti in ob sklicevanju na nacionalno pravo, da mora biti vabljen vsaj tri dni prej, ni prišel? Ali mora biti po tem, ko več ni teh obveznosti, določen nov tridnevni rok? Ali je treba preveriti, ali je razlog za (ne)navzočnost upravičen ali gre za zlorabo pravic? (vii) Ali bi kršitev pravice do dostopa do odvetnika, opredeljene v členu 3(1) Direktive 2013/48, v kazenskopreiskovalnem postopku vplivala na ,dejansko in učinkovito uveljavljanje pravice do obrambe‘, če bi sodišče po predložitvi obtožnice odvetniku omogočilo popoln dostop do končne in podrobne obtožnice kakor tudi do celotnega dokaznega gradiva v zadevi in bi nato sprejelo ukrepe, da bi odvetniku zagotovilo, da bi imele vse njegove izjave, podane po seznanitvi s podrobno obtožnico in celotnim dokaznim gradivom v zadevi, enak učinek, kot bi ga imele, če bi bile državnemu tožilcu podane pred predložitvijo obtožnice sodišču? (c) Ali je subjektivna pravica do ustavitve kazenskega postopka, ki je nastala v korist obdolžene osebe (pod zgoraj navedenimi pogoji), združljiva s pravom Unije, čeprav obstaja možnost, da se ,bistvene kršitve postopka‘, ki jih ni odpravil državni tožilec, v celoti odpravijo z ukrepi sodišča v sodnem postopku, tako da bi bil na koncu pravni položaj obdolžene osebe enak, kot bi ga imela ob pravočasni odpravi teh kršitev? (3) Ali se lahko uporabijo ugodnejše nacionalne določbe glede pravice do obravnavanja zadeve v razumnem roku, pravice do obveščenosti in pravice do dostopa do odvetnika, če bi v povezavi z drugimi okoliščinami (v točki 1 opisanim postopkom) vodile k ustavitvi kazenskega postopka? (4) Ali je treba člen 3(1) Direktive 2013/48 razlagati tako, da nacionalno sodišče pooblašča, da iz sodnega postopka izključi odvetnika, ki je zastopal dva obdolžena, pri čemer se je ena oseba izjavila o dejstvih, ki vplivajo na interese drugega obdolženega, ki izjave ni podal? Če bi bil odgovor na to vprašanje pritrdilen, ali bi sodišče zagotovilo pravico do dostopa do odvetnika po členu 3(1) te direktive, če bi – po tem, ko je odvetniku, ki je hkrati zastopal dva obdolžena z navzkrižnimi interesi, dovolil sodelovanje v sodnem postopku, vsakemu od obdolženih določil novega zagovornika po uradni dolžnosti?“