Sodišče za uslužbence: sodba z dne 26. februarja 2013, Labiri/EESO, F‑124/10 , EU:F:2013:21 , točka 56 , ter sklepa z dne 22. aprila 2015, ED/ENISA, F‑105/14 , EU:F:2015:33 , točka 20 in navedena sodna praksa, in z dne 16. decembra 2015, Bärwinkel/Svet, F‑118/14 , EU:F:2015:154 , točki 41 in 58 .

Sodišče prve stopnje: sodbe z dne 15. septembra 2005, Casini/Komisija, T‑132/03 , EU:T:2005:324 , točka 53 in navedena sodna praksa; z dne 19. oktobra 2006, Buendía Sierra/Komisija, T‑311/04 , EU:T:2006:329 , točka 169 , in z dne 14. februarja 2007, Simões Dos Santos/UUNT, T‑435/04 , EU:T:2007:50 , točka 132 ;

Sodišče: sodbi z dne 1. julija 1976, de Wind/Komisija, 62/75 , EU:C:1976:103 , točka 17 , in z dne 21. aprila 1983, Ragusa/Komisija, 282/81 , EU:C:1983:105 , točki 9 in 13 ;

Vendar je organ za imenovanja pristojen, da opravi primerjalno oceno uspešnosti po postopku ali metodi, ki je po njegovem mnenju najustreznejša. Zadevna institucija namreč ni obvezana sprejeti poseben sistem ocenjevanja in napredovanja, saj ima široko diskrecijsko pravico pri izvajanju ciljev iz člena 45 Kadrovskih predpisov v skladu s svojimi potrebami glede organizacije in upravljanja zaposlenih.

Tako obveznost, da se opravi enakopravna primerjava uspešnosti na podlagi primerljivih virov podatkov in informacij, ki jo vsebuje člen 45 Kadrovskih predpisov, zahteva, da se v poročilih, ki se pripravijo na podlagi člena 43 Kadrovskih predpisov in jih je treba upoštevati v okviru člena 45(1) teh predpisov, uporabi postopek ali metoda, ki omogoča nevtralizacijo subjektivnosti, ki izhaja iz presoj različnih ocenjevalcev.

Organ za imenovanja ima pri primerjalni oceni uspešnosti uradnikov, upravičenih do napredovanja, ki je določena v členu 45(1) Kadrovskih predpisov, široko diskrecijsko pravico. Vendar pa je široka diskrecijska pravica, ki je tako priznana organu za imenovanja, omejena z dolžnostjo, da se primerjalna ocena spisov opravi skrbno in nepristransko, v interesu službe in v skladu z načelom enakega obravnavanja. V praksi je treba to oceno opraviti na enaki podlagi ter na podlagi primerljivih virov podatkov in informacij.

Za odločbe o napredovanju in primerjalno oceno uspešnosti, določeno v členu 45 Kadrovskih predpisov, je odgovoren izključno organ za imenovanja.

V zvezi s tem, prvič, čeprav mora na podlagi člena 45(1) Kadrovskih predpisov organ za imenovanja pred vsakim odločanjem o napredovanju opraviti primerjalno oceno uspešnosti vseh uradnikov, upravičenih do napredovanja, pa se lahko za pomoč obrne na upravne službe na različnih hierarhičnih ravneh, saj je tako ravnanje v skladu z načeli, neločljivo povezanimi z delovanjem katere koli hierarhično urejene upravne strukture. Tako lahko organ za imenovanja predvidi predhodno proučitev spisov uradnikov, upravičenih do napredovanja, ki se opravi v posameznih generalnih direktoratih, tudi če taka predhodna proučitev ne more nadomestiti primerjalne ocene, ki jo mora zatem opraviti – če je to predvideno – odbor za napredovanja, in nato v nobenem primeru prav tako ne tiste, ki jo mora opraviti organ za imenovanja ob koncu napredovalnega obdobja, da bi sprejel odločbe o napredovanju ali nenapredovanju, saj je zadnjenavedena primerjalna ocena edina, ki je izrecno določena s Kadrovskimi predpisi.

V okviru postopka napredovanja, predvidenega s splošnimi izvedbenimi določbami, ki jih sprejme Komisija, seveda ni mogoče dopustiti, da organ za imenovanja preuči le uspešnost uradnikov, ki so najbolje razvrščeni na seznamih, pripravljenih na ravni generalnih direktoratov in različnih služb. Vendar v okviru opredelitve – ki je decentralizirana na ravni generalnih direktoratov institucije – uradnikov, upravičenih do napredovanja, ki jih je treba v tej fazi predlagati za napredovanje organu za imenovanja, možnost uradnikov, ki jih v navedeni fazi njihovi zadevni generalni direktorji in vodje služb niso predlagali za napredovanje, da uveljavljajo svojo pravico, določeno v splošnih izvedbenih določbah, do vložitve pritožbe pri paritetnem odboru za napredovanje zoper te odločitve, s katerimi niso bili predlagani za napredovanje, tem uradnikom omogoča, da pred tem paritetnim organom dosežejo primerjalno oceno njihove uspešnosti, opravljeno ne samo na ravni njihovih zadevnih generalnih direktoratov, ampak tudi na ravni institucije kot celote.

Drugič, organ za imenovanja lahko v fazo priprave svojih odločb v zvezi z napredovanjem vključi paritetni svetovalni organ, kot je paritetni odbor za napredovanje, in lahko tudi predvidi, da temu pomaga drug organ, prav tako paritetni, ki sprejema osnutke obrazloženih mnenj, ki jih lahko organ za imenovanja upošteva. Z vložitvijo pritožb pa dobijo uradniki, upravičeni do napredovanja, ki jih njihovi generalni direktorji in vodje služb niso predlagali za napredovanje, v pritožbenem postopku priložnost, da opozorijo organ za imenovanja na svoj primer, tako da ga na podlagi svojih ugovorov, navedenih osnutkov obrazloženih mnenj in eventualno priporočil paritetnega odbora za napredovanje prisilijo v podrobno preučitev njihovih zadevnih položajev v okviru primerjalne ocene uspešnosti vseh uradnikov, upravičenih do napredovanja, ki jo organ za imenovanja nazadnje izvede ob koncu postopka napredovanja, da bi sprejel odločbe v zvezi z napredovanjem.

(Glej točke od 48 do 51.)

Napotitev na:

Sodišče: sodba z dne 4. februarja 1987, Bouteiller/Komisija, 324/85, EU:C:1987:59, točka 11;

Sodišče prve stopnje: sodba z dne 30. novembra 1993, Tsirimokos/Parlament, T‑76/92, EU:T:1993:106, točka 17;

Sodišče za uslužbence: sodbi z dne 22. septembra 2015, Silvan/Komisija, F‑83/14, EU:F:2015:106, točki 48 in 50 in navedena sodna praksa, predmet pritožbe pred Splošnim sodiščem Evropske unije, zadeva T‑698/15 P, ter z dne 15. decembra 2015, Bonazzi/Komisija, F‑88/15, EU:F:2015:150, točki 83 in 89 in navedena sodna praksa.