Pritožba, ki sta jo Algebris (UK) Ltd, Anchorage Capital Group LLC vložila 20. decembra 2019 zoper sklep Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 10. oktobra 2019 v zadevi T-2/19, Algebris (UK) in Anchorage Capital Group/SRB

(Zadeva C-934/19 P)

(2020/C 87/16)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnika: Algebris (UK) Ltd, Anchorage Capital Group LLC (zastopniki: T. Soames, avocat, N. Chesaites, advocaat, R. East, Solicitor, D. Mackersie, Barrister)

Druga stranka v postopku: Enotni odbor za reševanje (SRB)

Predlogi

Pritožnika Sodišču predlagata, naj:

— razveljavi točko 1 izreka izpodbijanega sklepa;

— razveljavi točko 2 izreka izpodbijanega sklepa in SRB naloži plačilo lastnih stroškov in plačilo stroškov pritožnikov v zvezi s postopkom na prvi stopnji in to pritožbo, ter

— pritožnikoma prizna aktivno legitimacijo za predlog razveljavitve sklepa, ki se izpodbija pred Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnika s prvim pritožbenim razlogom trdita, da je Splošno sodišče s tem, ko je odločilo, da v zvezi s pritožnikoma ne gre za neposredno nanašanje, napačno uporabilo pravo, ker naj bi napačno razlagalo člen 20(11), prvi pododstavek, Uredbe (EU) 806/2014 (1) (v nadaljevanju: Uredba 806/2014), in kršilo lastninske pravice tožečih strank.

Razlaga Splošnega sodišča je le-tega privedla do napačne ugotovitve, da v okoliščinah, kakršne so te v obravnavani zadevi, (1) bodo imele razlaščene stranke, kakršne sta pritožnika, aktivno legitimacijo za izpodbijanje opustitve izvedbe naknadnega dokončnega vrednotenja samo, če lahko prejmejo nadomestilo v skladu s členom 20(11), drugi pododstavek, (b) Uredbe 806/2014; (2) je nadomestilo dolgovano le na podlagi člena 20(11), drugi pododstavek, (b), če se v veljavni shemi za reševanje uporablja ali instrument za reševanje s sredstvi upnikov v skladu s členom 27 Uredbe 806/2014, instrument premostitvene institucije v skladu s členom 25 Uredbe 806/2014, ali instrument izločitve sredstev v skladu s členom 26 Uredbe 806/2014; (3) zato upniki (in delničarji) ne bodo imeli aktivne legitimacije. Posledično, v okoliščinah, kakršne so v obravnavani zadevi, ko si je težko predstavljati katerokoli drugo stranko razen razlaščenih delničarjev in upnikov, ki bi imela aktivno legitimacijo za izpodbijanje dejstva, da SRB ni opravil naknadnega dokončnega vrednotenja, je SRB dovoljeno, da se opre na nepopolna in zelo nezanesljiva začasna vrednotenja. Na pritožnika se neposredno nanaša odločitev o opustitvi dokončnega vrednotenja, ker je zelo verjetno, da bi naknadno dokončno vrednotenje 1 in 2 potrdilo, da je bila banka napačno ovrednotena, zaradi česar bi SRB moral razmisliti, ali je treba pritožnikoma plačati nadomestilo z odpisom upnikovih terjatev in/ali s povečanjem nadomestila, ki ga Santander plača v skladu s členom 20(12) Uredbe 806/2014. Če bi SRB izvršil svojo diskrecijsko pravico, da ne nadomesti škode, bi se taka odločitev prav tako izpodbijala in bila predmet odškodninske tožbe.

Splošno sodišče z razlago člena 20(11) prav tako krši lastninsko pravico, določeno v členu 17 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ker je naknadno dokončno vrednotenje nujno, da se zagotovi, da: (1) je razlastitev pritožnikovih AT1 in T2 obveznic izvedena pod pogoji, določenimi z zakonom, in (2) je izplačano pravično nadomestilo, to je z določitvijo vrednosti banke na podlagi naknadnega dokončnega vrednotenja.

2. Pritožnika z drugim pritožbenim razlogom trdita, da je Splošno sodišče vsekakor napačno uporabilo pravo, ko je ugotovilo, da pritožnika nimata pravice do nadomestila na podlagi člena 20(12)(a) Uredbe 806/2014, in je s tem napačno razlagalo to določbo ter kršilo načelo prepovedi diskriminacije.

Pritožnika trdita, da bi moral člen 20(12)(a) v okviru reševanja banke vključevati okoliščine, v katerih so upoštevni kapitalski instrumenti (to so obveznice AT1 in T2) 100-odstotno odpisani (kot v obravnavani zadevi), ne glede na to, ali so odpisani na podlagi člena 22(1) Uredbe 806/2014, ali na podlagi instrumenta za reševanje s sredstvi upnikov, iz dveh razlogov. Prvič, ta pristop je v skladu z dejstvom, da je 100-odstotno reševanje s sredstvi upnikov (bail-in) in 100-odstotni odpis/konverzija (write-down/ conversion) obveznic AT1 in T2 dejansko in v bistvu ista stvar (z enakimi ekonomskimi učinki), glede na to, da na podlagi obeh pride do odpisa dolga, ki ga ima banka do svojih upnikov ali do njegove konverzije v lastniški kapital. Drugič, bilo bi diskriminirajoče in napačno, če upniki/delničarji, katerih dolžniški instrumenti so bili odpisani in konvertirani v skladu s členom 22(1) Uredbe 806/2014, ne bi mogli dobiti nadomestila, medtem ko bi tisti, za katere se v skladu s členom 27 Uredbe 806/2014 uporablja bail-in, lahko dobili nadomestilo, kljub dejstvu, da: (1) je pravni mehanizem za odpis in konverzijo v skladu s členom 21 Uredbe 806/2014 in za bail-in v skladu s členom 27 Uredbe 806/2014 isti, ter (2) oba ukrepa temeljita na istem začasnem vrednotenju.

(1) Uredba (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL 2014, L 225, str. 1).