ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Ali je nacionalna ureditev, ki ne glede na zdravstveno stanje pacienta, ki vlogo predloži, pristojnemu organu določa 31-dnevni postopkovni rok za izdajo predhodne odobritve in 23-dnevni rok za njeno zavrnitev, v skladu z zahtevo po razumnem postopkovnem roku, pri katerem se upoštevajo specifično zdravstveno stanje ter nujnost in posamezne okoliščine, iz člena 9(3) Direktive 2011/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2011 o uveljavljanju pravic pacientov pri čezmejnem zdravstvenem varstvu? Organ lahko v zvezi z vlogo preveri, ali sistem socialne varnosti krije to storitev zdravstvenega varstva in, če je tako, ali jo lahko v z medicinskega vidika razumnem roku opravi izvajalec zdravstvenega varstva, ki se financira iz javnih sredstev, če pa to ni mogoče, preuči kakovost, varnost in stroškovno učinkovitost varstva, ki ga nudi pacientov izbrani izvajalec.
—

toženi stranki v postopku na prvi stopnji naloži plačilo stroškov postopka na prvi stopnji in pritožbe, razen če Sodišče zadevo vrne Splošnemu sodišču v odločanje, in v tem primeru naj se odločitev o stroških postopka na prvi stopnji in pritožbe pridrži do izdaje dokončne sodbe.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) 17. decembra 2018 – Athesia Energy Srl in drugi/Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA

(Zadeva C-799/18)

(2019/C 122/08)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Athesia Energy Srl, Pv Project Cologna S.r.l., Belriccetto S.r.l., Itt Energy S.r.l., Pietra dei Fiori S.r.l., Energia Solare S.r.l., Green Hunter S.p.A, Actasol 5 S.r.l., Actasol 6 S.r.l., Cinque S.r.l., Spf Energy Uno S.r.l., Spr Energy Due S.r.l., Spf Energy Tre S.r.l., Bulicata S.r.l., Energy Line S.r.l., Marche Solare 1 S.r.l.

Toženi stranki: Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali pravo Evropske unije nasprotuje uporabi nacionalne določbe, kot je člen 26(2) in (3) uredbe-zakona št. 91/2014, kot je bila potrjena v zakon z zakonom št. 116/2014, ki določa znatno zmanjšanje oziroma časovno zakasnitev izplačila spodbud, ki so že bile določene z zakonom in opredeljene v zadevnih pogodbah, sklenjenih med proizvajalci električne energije s fotonapetostno pretvorbo in javno družbo Gestore dei servizi energetici s.p.a. (upravljavec energetskih storitev);

zlasti pa, ali je navedena nacionalna določba združljiva s splošnimi načeli prava Evropske unije glede varstva legitimnih pričakovanj, pravne varnosti, lojalnega sodelovanja in polnega učinka; s členoma 16 in 17 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah; z Direktivo 2009/28/ES (1) in s pravili glede programov podpore, ki jih ta določa; ter s členom 216(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti v zvezi z Pogodbo o energetski listini?

(1) Direktiva 2009/28/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov, spremembi in poznejši razveljavitvi direktiv 2001/77/ES in 2003/30/ES (UL L 140, str. 16).
Pritožba, ki jo je VTB Bank PAO, nekdanja VTB Bank OAO, vložila 23. novembra 2018 zoper sodbo Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 13. septembra 2018 v zadevi VTB Bank/Svet, T-734/14

(Zadeva C-729/18 P)

(2019/C 93/35)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: VTB Bank PAO, nekdanja VTB Bank OAO (zastopniki: M. Lester QC, J. Dawid, barristers, C. Claypoole, solicitor, J. Ruiz Calzado, abogado)

Drugi stranki v postopku: Svet Evropske unije, Evropska komisija

Predlog

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— pritožbi družbe VTB zoper sklep Splošnega sodišča ugodi;

— odredi, da se omejevalni akti razglasijo za nične v delu, v katerem se nanašajo na družbo VTB;

— razglasi, da so člen 1 Sklepa Sveta 2014/512/SZVP (1), člen 5 Uredbe št. 833/2014 (2), člen 1 Sklepa Sveta 2014/659/SZVP (3) in člen 1(5) Uredbe št. 960/2014 (4) nezakoniti ali da se ne uporabljajo,

— Svetu naloži, da nosi stroške, ki so družbi VTB nastali v tem postopku in v postopku pred Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvi pritožbeni razlog:

Splošno sodišče je napačno razlagalo člen 5(1)(a) Uredbe s tem, da je ugotovilo, da pogoj, da ima institucija „izrecne pristojnosti za spodbujanje konkurenčnosti ruskega gospodarstva, njegove diverzifikacije in naložb“, za družbo VTB kot „večjo kreditno institucijo“ ne velja. Splošno sodišče je zato storilo napako, ko je ugotovilo, da Svet z ugotovitvijo, da družba VTB izpolnjuje pogoje iz člena 5(1)(a) Uredbe, ni storil očitne napake pri presoji.

Drugi pritožbeni razlog:

Splošno sodišče je s tem, da je ugotovilo, da so bila merila, na podlagi katerih je bila družba VTB uvrščena na seznam v skladu s členom 1 Sklepa in členom 5(1)(a) Uredbe, ustrezna in sorazmerna glede na cilje omejevalnih aktov, storilo napako.

Tretji pritožbeni razlog:

Splošno sodišče je s tem, da je ugotovilo, da omejevalni akti, ki so veljali za družbo VTB, pomenijo sorazmerni poseg v temeljne pravice družbe VTB, kakor so zavarovane s členoma 16 in 17 Listine temeljnih pravic in členom 1 Protokola 1 k Evropski konvenciji o človekovih pravicah, tako kar zadeva merila, sprejeta na podlagi omejevalnih aktov, kot odločitev, da se družba VTB na podlagi teh meril uvrsti na seznam, storilo napako.

(1) Sklep Sveta 2014/512/SZVP z dne 31. julija 2014 o omejevalnih ukrepih zaradi delovanja Rusije, ki povzroča destabilizacijo razmer v Ukrajini (UL 2014, L 229, str. 13).

(2) Uredba Sveta (EU) št. 833/2014 z dne 31. julija 2014 o omejevalnih ukrepih zaradi delovanja Rusije, ki povzroča destabilizacijo razmer v Ukrajini (UL 2014, L 229, str. 1).

(3) Sklep Sveta 2014/659/SZVP z dne 8. septembra 2014 o spremembi Sklepa 2014/512/SZVP o omejevalnih ukrepih zaradi delovanja Rusije, ki povzroča destabilizacijo razmer v Ukrajini (UL 2014, L 271, str. 54).

(4) Uredba Sveta (EU) št. 960/2014 z dne 8. septembra 2014 o spremembi Uredbe (EU) št. 833/2014 o omejevalnih ukrepih zaradi delovanja Rusije, ki povzroča destabilizacijo razmer v Ukrajini (UL 2014, L 271, str. 3).
4.

Splošno sodišče je prav tako napačno presodilo, da sta zadevni znamki fonetično enaki, ker pritožnica ni predložila dokaza, ki bi kazal na to, da bi zvok prvih zlogov „ti“ in „TAI“ bil angleško govoreči javnosti enak ter da ni ničesar, kar bi ločilo izgovarjavo zadevnih znakov. Nasprotno, Splošno sodišče je brez kakršnih koli dokazov in napačno menilo, da se črkovna zveza „ti“ vedno izgovarja „tai“. Ni dokazov, ki bi podprli to oceno. V angleščini izraz „ti“ ne obstaja. Zaporedje črk se zato vedno izgovarja le v skladu z jezikovnimi pravili, ki se uporabljajo za zadevni izraz. Lahko vzamemo za samoumevno, da obstaja nešteto izrazov, pri katerih se črkovna zveza „ti“ ne izgovarja kot „tai“, takšni primeri so „trick“, „ticket“, „till“, „timbal“, „timberland“, „tin“, „tincture“, „tinder“, „tip“, „trigger“ in mnogi drugi, med njimi tudi izpodbijana znamka „tigha“. V slavni angleški otroški knjigi Winnie-the-Pooh je med glavnimi liki žival, imenovana „Tigger“, ki se angleško izgovarja [tɪgǝ]. Torej, kadar se samoglasnik za „ti“ izgovori kratko, ni izgovarjave „tai“. To je tisto, kar pritožnica zatrjuje od začetka. Niti tožena stranka niti intervenientka nista predložili dokazov o nasprotnem. Pritožnica torej ni bila dolžna predložiti dokaz o tem, kar je očitno.
1.

Ali to, da prodajalec nepremičnine na podlagi pravil, ki jih je država članica sprejela v skladu s členom 188(2) Direktive o DDV (1), ni popravil odbitka vstopnega davka, ker namerava pridobitelj nepremičnino uporabljati izključno za transakcije, za katere je priznana pravica do odbitka, preprečuje, da bi se od pridobitelja – v primeru, da obdobje popravka še teče – zahtevalo, da pozneje, ko nepremičnino sam prenese na nekoga, ki je ne namerava uporabljati za take transakcije, izvede popravek odbitka?
Pritožba, ki jo je Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi vložila 5. decembra 2018 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 25. septembra 2018 v zadevi T-328/17, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO

(Zadeva C-766/18 P)

(2019/C 82/11)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnik: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (zastopniki: S. Malynicz, QC, S. Baran, barrister, V. Marsland, solicitor)

Druga stranka v postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

Predlog

Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

— dopusti pritožbo zoper sodbo Splošnega sodišča v zadevi T-328/17, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO), EU:T:2018:594, in ugodi pritožnikovemu predlogu za razveljavitev;

— naloži Uradu in intervenientki, da nosita svoje stroške in stroške pritožnika.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

1. Splošno sodišče naj v nasprotju s členom 74 Uredbe o znamki Unije kolektivni znamki HALLOUMI ne bi dodelilo statusa in varstva, ki ga Uredba o znamki Unije zahteva za take kolektivne znamke.

2. Zlasti naj bi Splošno sodišče v nasprotju s členoma 8(1)(b) in 74 Uredbe o znamki Unije uporabilo popolnoma nespremenjen pristop k presoji razlikovalnega učinka kolektivne znamke HALLOUMI.

3. Splošno sodišče naj bi napačno presodilo in uporabilo učinek sodbe Sodišča v združenih zadevah od C-673/15 P do C-676/15 P, The Tea Board/EUIPO („Tea Board“), in obrazloženega sklepa v zadevi C-392/12 P, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus Named Halloumi/UUNT („HELLIM“), ter naj ne bi ustrezno uporabilo sodbe v zadevi C-196/11 P, Formula One Licensing/UUNT, EU:C:2012:314 („F1“).
1.

Ali je treba Direktivo 2006/112 (1), in zlasti njene člene 24, 28, 167 in 168(a), razlagati tako, da v okviru prodaje nepremičnin, ki niso vpisane v nacionalni register nepremičnin (zemljiška knjiga) in ki ob odstopu niso vpisane v kataster, pridobitelj, in sicer zavezanec, ki s pogodbo prevzame obveznost, da bo na lastne stroške izvedel potrebne prenose za prvi vpis v register nepremičnin, izvede storitev za prodajalca, ali pridobitev storitev, povezanih s svojo naložbo v nepremičnine, za katero mu mora biti priznana pravica do odbitka DDV?
1.

Ali je treba člen 267, tretji odstavek, PDEU v povezavi s členoma 19(1) in 2 PEU ter člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da je novoustanovljeni oddelek sodišča države članice, ki odloča na zadnji stopnji, ki je pristojen za odločanje o zadevi v zvezi s pravnim sredstvom, ki ga je vložil sodnik nacionalnega sodišča, in v katerem naj bi odločali le sodniki, ki jih izvoli nacionalni organ, ki naj bi varoval neodvisnost sodišč (Krajowa Rada Sądownictwa (nacionalni sodni svet)), katerega neodvisnost od zakonodajne in izvršilne oblasti pa zaradi sistemsko-pravne ureditve njegove zasedbe in načina delovanja ni zajamčena, neodvisno sodišče v smislu prava Unije?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal d'instance Épinal (Francija) 13. decembra 2018 – Cofidis/YP

(Zadeva C-782/18)

(2019/C 54/19)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Tribunal d'instance Épinal

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Cofidis

Tožena stranka: YP

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali varstvo, ki ga Direktiva 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS (1) zagotavlja potrošnikom, nasprotuje nacionalni določbi, v skladu s katero nacionalno sodišče – v okviru tožbe, ki jo je prodajalec ali ponudnik vložil proti potrošniku in ki temelji na kreditni pogodbi, sklenjeni med njima – po izteku petletnega zastaralnega roka, ki začne teči s sklenitvijo pogodbe, po uradni dolžnosti ali na podlagi ugovora potrošnika preizkusi in sankcionira neizpolnitev določb v zvezi z obveznostjo, da se preveri kreditna sposobnost potrošnika, navedenih v členu 8 navedene direktive, določb v zvezi z informacijami, ki bi morale biti jasno in jedrnato navedene v kreditnih pogodbah iz člena 10 in naslednjih Direktive, ter splošneje vseh določb za varstvo potrošnikov, zajetih z navedeno direktivo?

(1) UL L 133, str. 66.
1.

Ali se Direktiva 2006/123/ES z dne 12. decembra 2006 (1) glede na opredelitev svojega področja urejanja in področja uporabe v členih 1 in 2, zlasti ob upoštevanju pojmov ponudniki in storitve, uporablja za večkratno in kratkoročno, tudi neposlovno oddajo v najem za plačilo opremljenega stanovanja, ki se uporablja kot bivalni prostor, v katerem najemodajalec ne prebiva stalno, prehodnim strankam, ki na tem naslovu ne prijavijo stalnega prebivališča?
—

Ali je treba ob upoštevanju uvodne izjave 15 Uredbe (ES) št. 261/2004 za dogodek, kot se obravnava v tem sporu – torej stavko kontrolorjev letenja na ozemlju, čez katero mora leteti letalo z odhodnega letališča, ki je zunaj ozemlja, ki ga je prizadela stavka, na letališče, ki je zunaj ozemlja, ki ga je prizadela stavka – šteti, da so to za letalskega prevoznika „izredne razmere“, ki se jim ne bi mogel izogniti in ki mu kot ustrezni ukrep za preprečitev drugih odpovedi dovoljujejo, da sprejme odločitev o odpovedi zadevnega leta, da prepreči položaj, v katerem njegovo letalsko osebje na dan stavke ne bi moglo več opravljati drugih letov, in tako na ravni celotnega poslovanja čim bolj omeji motnje in zmedo, ki jo je stavka povzročila vsem njegovim potnikom?
C 25/26

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) 5. novembra 2018 – Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden

(Zadeva C-678/18)

(2019/C 25/32)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Hoge Raad der Nederlanden

Stranka v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 90(1) Uredbe o modelih Skupnosti (1) razlagati tako, da je z njim na vsa v njem navedena sodišča neke države članice obvezno prenesena pristojnost, da odredijo začasne in zaščitne ukrepe, ali pa je z njim državam članicam – v celoti ali delno – prepuščeno, da pristojnost za odreditev takih ukrepov prenesejo izključno na sodišča, ki so v skladu s členom 80(1) Uredbe o modelih Skupnosti navedena kot sodišča (prve in druge stopnje) za modele Skupnosti?

(1) Uredba Sveta (ES) št. 6/2002 z dne 12. decembra 2001 o modelih Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 27, str. 142).
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali blago prevaža „dobavitelj ali druga oseba za njegov račun“, če kupec sklene pogodbo z dostavnim podjetjem in je podana ena od naslednjih okoliščin in, če je tako, katera: (a) Kupec nima nobene druge možnosti, kot da uporabi dostavno podjetje. (b) Kupec je v stiku samo z dobaviteljem, in ne z dostavnim podjetjem. (c) Dobavitelj in dostavno podjetje se dogovorita o ceni, ki jo zaračuna dostavno podjetje, brez sodelovanja kupca. (d) Dobavitelj kupcu zniža stroške dostave, tako da mu da popust na ceno blaga. (e) Kupci stroške dostave plačajo dobavitelju, ta pa jih nakaže tretji stranki, ki je dostavno podjetje. (f) Pogodbena določila, ki določajo, kdaj lastninska pravica na blagu preide na kupca, s komercialnega vidika niso smiselna, vendar to v praksi ni pomembno, ker dobavitelj kupcu povrne stroške škode, ki nastane na blagu med dostavo. (g) V zvezi s stroški dostave, če je težava s prvotno dostavo: (i) mora dobavitelj v skladu s pogodbo, sklenjeno s kupcem, povrniti stroške, ki jih je kupec že plačal; (ii) dobavitelj v skladu s pogodbo, sklenjeno s kupcem, ni dolžan povrniti teh stroškov, vendar v praksi to stori; (iii) v vsakem primeru dobavitelj (in ne dostavno podjetje) nosi stroške teh vračil; in/ali (iv) mora dobavitelj v skladu s pogodbo, sklenjeno s kupcem, plačati tako stroške pošiljanja nadomestnega blaga kot tudi s tem povezane stroške dostave; ali (v) mora dobavitelj v skladu s pogodbo, sklenjeno s kupcem, plačati stroške pošiljanja nadomestnega blaga, vendar ne za njegovo dostavo, ampak v praksi to stori[?]
2.

Ali je mogoče enoto pod nadzorom države opredeliti kot lastno finančno institucijo v smislu odstavkov od 2.21 od 2.23, 2.27 in 2.28 Uredbe (EU) št. 549/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2013 o Evropskem sistemu nacionalnih in regionalnih računov: a) ker ji zakonodaja navedene države o njeni dejavnosti ne dovoljuje razpolaganja s sredstvi, dopušča pa ji, da odloča o dajanju hipotekarnih posojil, njihovem trajanju, znesku in nekaterih pogojih, vendar določa druge elemente, zlasti obrestne mere, ki se zanje uporabljajo; b) ker zaradi garancije, ki jo navedena država daje za posojila, ki jih sklepa, ne razpolaga s svojimi obveznostmi, brez analize namena in posledic take garancije glede na značilnosti v obravnavani zadevi in s tem povezano ekonomsko realnost?
2.

Ali je, če letalski prevoznik na letališču odhodne države članice neposredno ali/in prek svojih predstavnikov in pooblaščenih zastopnikov zavrne vkrcanje potniku na podlagi sklepa organov namembne države članice, ki so potniku zavrnili vstop v navedeno državo, ker naj ne bi imel vstopnega vizuma, mogoče šteti, da letalski prevoznik izvaja funkcijo in ima pojavno obliko zadevne države, tako da se lahko oškodovani potnik sklicuje na Sklep št. 565/2014/EU pred sodiščem namembne države članice, da dokaže, da je imel pravico vstopiti brez dodatnega vizuma, in zahteva denarno odškodnino zaradi kršitve te pravice in posledično zaradi kršitve njegove pogodbe o prevozu?
Tožba, vložena 11. oktobra 2018 – Evropska komisija/Francoska republika

(Zadeva C-636/18)

(2018/C 445/13)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnik: J.-F. Brakeland, agent)

Tožena stranka: Francoska republika

Predlog tožeče stranke

Ugotovi naj se,

prvič, da s sistematičnim in dolgotrajnim preseganjem letne mejne vrednosti za NO2 od 1. januarja 2010 v naslednjih 12 aglomeracijah in območjih kakovosti zraka: Marseille (FR03A02), Toulon (FR03A03), Pariz (FR04A01), Auvergne-Clermont-Ferrand (FR07A01), Montpellier (FR08A01), Toulouse Midi-Pyrénées (FR12A01), ZUR Reims Champagne-Ardenne (FR14N10), Grenoble Rhône-Alpes (FR15A01), Strasbourg (FR16A02), Lyon-Rhône-Alpes (FR20A01), ZUR Vallée de l’Arve Rhône-Alpes (FR20N10) in Nica (FR24A01), in s sistematičnim in dolgotrajnim preseganjem urne mejne vrednosti za NO2 od 1. januarja 2010 v naslednjih 2 aglomeracijah in območjih kakovosti zraka: Pariz (FR04A01) in Lyon Rhône-Alpes (FR20A01), Francoska Republika še vedno ne izpolnjuje obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 13(1) Direktive 2008/50/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008 o kakovosti zunanjega zraka in čistejšem zraku za Evropo (1), v povezavi s prilogo XI k navedeni direktivi in to od začetka veljavnosti mejnih vrednosti leta 2010,

in

drugič, da Francoska republika od 11. junija 2010 ni izpolnila obveznosti, ki jih ima v skladu s členom 23(1) Direktive 2008/50/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008 o kakovosti zunanjega zraka in čistejšem zraku za Evropo, v povezavi s prilogo XV k navedeni direktivi, in zlasti obveznosti, ki je določena s členom 23(1), drugi pododstavek, navedene direktive, da je treba poskrbeti za to, da bo obdobje preseganja čim krajše.

Francoski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Od leta 2010 so bile letne in urne mejne vrednosti za N02 sistematično in dolgotrajno presežene v 12 oziroma v 2 območjih. To preseganje kot tako pomeni kršitev člena 13(1) Direktive 2008/50/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008 o kakovosti zunanjega zraka in čistejšem zraku za Evropo v povezavi s prilogo XI k navedeni direktivi.

Kljub tej kršitvi povezanih določb člena 13(1) Direktive in priloge XI k Direktivi 2008/50/ES, Francoska republika v načrtih za kakovost zraka ni sprejela – v nasprotju s tem, kar določa člen 23(1), drugi pododstavek, Direktive 2008/50/ES – učinkovitih ukrepov, da te prekoračitve ne bi trajale predolgo.

Neučinkovitost ustreznih ukrepov med drugim izhaja iz obdobja prekoračitev mejnih vrednosti, stopnje teh prekoračitev in njihovega razvoja ter iz natančne analize vsakega od načrtov, ki so jih za 12 zadevnih območij sprejeli francoski organi.

(1) UL L 152, str. 1.
5.

Ali se v primeru, da obstajajo oddelki, v katerih se mešano izvajajo dejavnosti, ki so del univerzalne storitve, in dejavnosti, ki niso, lahko šteje, da je pojem povezanosti – s storitvijo v posebnem javnem interesu – izključen za pogodbe za redno in izredno vzdrževanje, čiščenje, opremo ter storitve vratarske službe in varovanja prostorov?
2.

Ali se člen 47 Listine o temeljnih pravicah in člen 31 Direktive o postopkih – ob upoštevanju tudi določb členov 6 in 13 Evropske konvencije o človekovih pravicah – lahko razlagata tako, da so predpisi države članice skladni s temi določbami, kadar določajo zavezujoč 8-dnevni rok za upravni sodni postopek v zvezi s prošnjami, ki so bile v azilnih postopkih razglašene za nedopustne?
—

Ugotovi naj se, da je Republika Poljska s tem, da je znižala upokojitveno starost sodnikov Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) in to upokojitveno starost uporabila za sodnike, ki so bili za sodnike Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) imenovani pred 3. aprilom 2018, in s tem, da je predsedniku Republike Poljske dala pravico, da aktivni mandat sodnikov Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) podaljša po prostem preudarku, kršila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 19(1), drugi pododstavek, Pogodbe o Evropski uniji v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah;
4.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali je treba člen 18, prvi odstavek, PDEU razlagati tako, da se zavarovatelj, ki je ob kršitvi člena 18, prvi odstavek, PDEU škodo povrnil samo, če je ta nastala v celinski Franciji in francoskih čezmorskih ozemljih, ne more, kadar je škodni primer nastopil zunaj teh območij, sklicevati na to, da je treba plačilo zavrniti, ker je bil najvišji znesek kritja že dosežen?
C 408/43

Pritožba, ki jo je Češka republika vložila 13. septembra 2018 zoper sklep Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 28. junija 2018 v zadevi Češka republika/Komisija, T-147/15

(Zadeva C-575/18 P)

(2018/C 408/56)

Jezik postopka: češčina

Stranki

Pritožnica: Češka republika (zastopniki: M. Smolek, J. Vláčil in O. Serdula, agenti)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

— Izpodbijani sklep naj se razveljavi;

— ugovor nedopustnosti, ki ga je vložila Evropska komisija, naj se zavrne;

— zadeva naj se vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, da to odloči o predlogih Češke republike v tožbi; in

— Evropski komisiji naj se naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica v utemeljitev tožbe navaja en pritožbeni razlog, in sicer kršitev člena 263 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).

Splošno sodišče je v izpodbijanem sklepu napačno ugotovilo, da izpodbijani akt, zlasti glede na to, da Komisija nima pristojnosti za sprejemanje sklepov na področju tradicionalnih lastnih sredstev, ni akt, zoper katerega je mogoče vložiti tožbo na podlagi člena 263 PDEU, kar po mnenju Splošnega sodišča ne posega v pravico Češke republike do učinkovitega sodnega varstva v smislu člena 47 Listine, ker je bilo Češki republiki omogočeno, da sporni znesek plača pod nekaterimi pogoji, da navede pomisleke o utemeljenosti pravnega stališča Komisije in da počaka, da Komisija vloži tožbo na podlagi člena 258 PDEU.

Ugotovitve Splošnega sodišča so v nasprotju s členom 263 PDEU v povezavi s členom 47 Listine, saj pogojno plačilo ne zagotavlja tega, da bo o sporu v prihodnosti meritorno odločalo Sodišče. Ta ugotovitev izhaja iz ustaljene sodne prakse Sodišča o diskrecijski pravici Komisije v okviru postopka glede neizpolnitve obveznosti, iz neobstoja kakršnekoli določbe glede koncepta pogojnega plačila in zlasti iz trenutne prakse Komisije na tem področju.