ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Ali je treba člen 181a(2) Uredbe št. 2454/93 v okoliščinah, kot so v postopku v glavni stvari, razlagati tako, da če se postopek, kot je določen s to določbo v zvezi s pravico do izjave in pravico do ugovora, ni upošteval, odločba carinskega organa, ki je bila sprejeta s kršitvijo teh pravil, ni končna odločitev v smislu navedene določbe, ampak le del postopka sprejemanja končne odločbe? Ali je treba v nasprotnem primeru to določbo v okoliščinah, kot so v postopku v glavni stvari, razlagati tako, da je odločba, pri sprejetju katere so bile storjene navedene kršitve postopka, neposredno predmet sodnega nadzora in mora sodišče odločati o tožbi, ki je bila vložena zoper njo?
1.

Ali je treba za „javno naročilo“ v smislu člena 1(2)(a) Direktive 2004/18/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev šteti tudi pogodbo, pri kateri naročnik sicer ne nadzira izvajalca tako kot lastno službo, ampak tako naročnika kot tudi izvajalca nadzira isti nosilec, ki je sam javni naročnik v smislu Direktive 2004/18, in naročnik in izvajalec v bistvu delata za skupnega nosilca (horizontalni posel „in house“)? Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen:
—

ugotovi, da Republika Finska s tem, da glede celinske Finske ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za prenos člena 2, točke 1, 2, 5, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 18, 19, 21, 22, 24, od 28 do 35, člena 3(5)(a) in (9)(c), člena 9(1), (2), (3), (7), (9), (10) in (12), člena 10, člena 11, člena 12(d) in (h), člena 13, člena 14, člena 16(1), drugi in tretji stavek, (2) in (3), členov od 17 do 23, člena 25(1), člena 26(2)(c), tretji in četrti stavek, (d), drugi in četrti stavek, in (3), člena 29, člena 35(4) in (5), člena 36 od (a) do (e), (g) in (h), člena 37(1) od (b) do (u), (3), (4)(b) in (d), (5) in (9), člena 38(1), člena 39(1), (4) in (8) ter člena 40(1), (2), (3), (6) in (7) Direktive 2009/72/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 2003/54/ES (1) in točke 1(a), šesta in osma alinea, (d), (f) in (j) Priloge I k navedeni direktivi v nacionalni pravni red, vsekakor pa s tem, da o tem ni obvestila Komisije, in s tem, da glede Ålandskega otočja ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za prenos zgoraj navedene direktive v nacionalni pravni red, vsekakor pa s tem, da o tem ni obvestila Komisije, ni izpolnila obveznosti iz člena 49(1) zgoraj navedene direktive;
2.

Kršitve postopkovnih pravil in kršitev Uredbe št. 1049/2001 (1), členov 6 in 13 EKČP in člena 47 Listine EU o temeljnih pravicah, načel učinkovitega pravnega varstva, načelo kontradiktornosti in poštenega postopka, v povezavi s pomanjkljivo utemeljitvijo in izkrivljanjem dejstev, ki se nanašajo na neobravnavanje zadeve po pospešenem postopku; nedopustne omejitve možnosti podati izjavo tožeče stranke in nesprejetje dopisa za zapisnik o popravku; nezadostni sodni preizkus dokumentov in zavrnitev zadevnih zahtev tožeče stranke za preizkus vseh dokumentov za zaprtimi vrati; izkrivljanje dejstev, nezadostni sodni preizkus in kršitev temeljnih načel porazdelitve dokaznih bremen in poštenega postopka glede na vprašanje popolnosti količine dokumentov in števila dejansko postavljenih potrdilnih prošenj po Uredbi št. 1049/2001; predolgo trajanje postopka in protipravno obravnavanje zadevnih zahtevkov za plačilo odškodnine;
1.

Ali je država članica, kadar se odloči, da bo materialno podporo v skladu s členom 13(5) Direktive 2003/9 (1) z dne 27. januarja 2003 o minimalnih standardih za sprejem prosilcev za azil odobrila v obliki finančne pomoči, takrat še odgovorna za to, da skrbi, da imajo prosilci za azil v kakršni koli obliki korist od minimalnih zaščitnih ukrepov iz členov 13(1) in (2) ter 14(1), (3), (5) in (8) te direktive?
—

Ugotovi naj se, da Helenska republika z določitvijo pogojev v javnem razpisu po odprtem postopku za nudenje storitev tehnične pomoči zavodu SII-IKA (Idryma Koinonikon Asfaliseon: grški organ socialne varnosti) in glede spletne strani IKA ter za dopolnjevanje zbirk podatkov za obdobje 30 mesecev (številka razpisa L30/POY/9/5-6-2009 – objavljen v Uradnem listu Evropske unije pod št. 2009/S110-159234), pri katerem so na eni strani ponudniki morali imeti izkušnje glede izvrševanja podobnih pogodb pri grškem organu socialne varnosti, na drugi strani pa se izkušnje podizvajalcev niso mogle šteti kot izkušnje ponudnikov, krši obveznosti, ki jih ima v skladu s členi 2, 44(2) in 48 v povezavi s členom 2 Direktive 2004/18/ES (1).
SL Uradni list Evropske unije C 141/11

Tožba, vložena 4. februarja 2013 – Evropska komisija proti Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska

(Zadeva C-60/13)

2013/C 141/19

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: A. Caeiros, L. Flynn, agenta)

Tožena stranka: Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska

Predloga

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska s tem, da ni želelo dati na razpolago zneska v višini 20 061 462,11 GBP v zvezi z dajatvami na uvoz svežega česna, na katere se nanaša napačna zavezujoča tarifna informacija, ni izpolnilo obveznosti iz člena 4(3) Pogodbe o Evropski uniji, člena 8 Sklepa 2000/597/EC (1) in členov 2, 6, 9, 10 in 11 Uredbe (ES) št. 1150/2000 (2);

— Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija v okviru tožbe trdi, da so organi Združenega kraljestva s tem, da so dokumente zavezujoče tarifne informacije sprejeli brez zahtevane skrbnosti, kar je omogočilo uvoz svežega kitajskega česna izven kvote, povzročili izgubo v tradicionalnih lastnih sredstvih. Komisija meni, da kadar pride do upravne napake in posledično do neupravičene nedoločitve lastnih sredstev, je treba EU plačati znesek, ki je enak višini izgubljenih lastnih sredstev. Organi Združenega kraljestva bi zato morali Komisiji dati na razpolago skupni znesek carinskih dajatev, ki je ocenjen na 20 061 462,11 GBP, in zamudne obresti na podlagi člena 11 Uredbe št. 1150/2000.

(1) Sklep Sveta z dne 29. septembra 2000 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti (2000/597/ES, Euratom) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 200).

(2) Uredba Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 169).
1.

Ali Odločba Evropske Komisije z dne 24. januarja 2007 o državni pomoči C 52/2005, kakor je bila dopolnjena z odločbama, ki ju je Evropska komisija sprejela s sporočiloma COMP/H4/EK/cd D(2008) 127 z dne 11. junija 2008 in COMP/H4/CN/si D(2009) 230 z dne 23. oktobra 2009, in ki jo je potrdilo Sodišče s sodbo z dne 15. junija 2010 v zadevi T-177/07, zavezuje nacionalno sodišče, ki mora odločiti o višini državne pomoči, katere vračilo je odredila Evropska komisija, tako glede obstoja obveznosti kot glede zneska?
1.

Ali je treba člen 7(c) Direktive 2006/24/ES (1) razlagati tako, da fizična oseba, katere podatki se hranijo v smislu te direktive, ne spada med „posebej pooblaščeno osebje“ v smislu te določbe in se ji ne sme priznati nobena pravica do dostopa do lastnih podatkov v razmerju do ponudnika javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev ali upravljavca javnega komunikacijskega omrežja?
(d)

Če je treba na obe alternativi vprašanja v točki (c) odgovoriti nikalno, ali je potem v skladu s členom 20 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah v povezavi s členoma 28(1) in 31 Pogodbe o delovanju Evropske unije, če člen 66 carinskega zakonika Skupnosti, določenega z Uredbo Sveta št. 2913/92, v povezavi s členom 251 Uredbe Komisije št. 2454/93 in drugimi postopkovnimi določbami o poznejših spremembah carinske deklaracije ne dovoljuje, da se deklaracija po prepustitvi blaga na zahtevo razveljavi in se popravi vpis prejemnika, če bi bilo treba pri vpisu pravilnega prejemnika uporabiti oprostitev carine, določeno v členu 3(1) Uredbe Sveta št. 661/2008?
SL Uradni list Evropske unije C 101/7

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 21. decembra 2012 vložilo Verwaltungsgericht Hannover (Nemčija) – Pia Braun proti Region Hannover

(Zadeva C-603/12)

2013/C 101/13

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Verwaltungsgericht Hannover

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Pia Braun

Tožena stranka: Region Hannover

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali pravica do prostega gibanja in prebivanja, ki jo ima državljan Unije na podlagi členov 20 PDEU in 21 PDEU, v primeru, kakršen je v tej zadevi, v katerem oseba, ki se izobražuje in še živi pri starših, ki prebivajo v državi članici EU, sosedi Nemčije, in delajo v Nemčiji kot obmejni delavci, zahteva pomoč za izobraževanje v tretji državi članici EU, nasprotuje nacionalni pravni ureditvi, v skladu s katero se nemškim državljanom s stalnim prebivališčem zunaj Zvezne republike Nemčije za šolanje v izobraževalni instituciji v državi članici Unije pomoč za izobraževanje lahko odobri le takrat, kadar pomoč upravičujejo posebne okoliščine posamičnega primera, in v skladu s katero se pravica do pomoči poleg tega prizna zgolj po presoji pristojnega organa?
SL Uradni list Evropske unije C 63/12

Pritožba, ki jo je Greinwald GmbH vložila 27. decembra 2012 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 10. oktobra 2012 v zadevi T-333/11, Nicolas Wessang proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

(Zadeva C-608/12 P)

2013/C 63/20

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnica: Greinwald GmbH (zastopnica: C. Onken, odvetnica)

Drugi stranki v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), Nicolas Wessang

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

I. sodbo Splošnega sodišča z dne 10. oktobra 2012 v zadevi T-333/11 v delu, v katerem se je tožbi ugodilo, razveljavi;

II. sodbo Splošnega sodišča z dne 10. oktobra 2012 v zadevi T-333/11 spremeni tako, da se tožba v celoti zavrne;

III. plačilo stroškov naloži tožeči stranki v postopku pred Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Izpodbijana sodba naj bi bila v nasprotju z namenom člena 7(1)(b) in (c) Uredbe o znamki Skupnosti (v nadaljevanju: UZS) (1), ker naj bi se v njej izhajalo iz tega, da zaradi pojmovnega ujemanja besed „foods“ in „snacks“ obstaja povečana verjetnost zmede. V skladu s členom 7(1)(b) in (c) UZS se znaki brez razlikovalnega učinka in opisni znaki ne registrirajo kot znamke. Zaradi ujemanja v delu znaka, ki je brez razlikovalnega učinka ali ki je opisen, naj zato ne bi moglo priti do verjetnosti zmede ali povečanja verjetnosti zmede.

Iz tega naj bi izhajalo, da lahko do verjetnosti zmede pride le, kadar se škoduje funkciji znamke kot pokazatelja izvora. Vendar pa naj bi bilo možno izvor označevati le z znaki in deli znakov, ki imajo razlikovalni učinek. Če del znaka funkcije izvora nima, se ji naj tudi z uporabo podobnega dela znaka v novejši znamki ne bi moglo škodovati.

Temeljno načelo, da na dele znaka, ki so brez razlikovalnega učinka, ni mogoče opreti trditve, da obstaja verjetnost zmede, naj bi nazadnje izhajalo tudi iz sodne prakse Splošnega sodišča, v skladu s katero naj javnost opisnega dela sestavljene znamke načeloma ne bi štela za razlikovalno ali prevladujočo značilnost celotnega vtisa sestavljene znamke.

(1) UL 2009, L 78, str. 1.
SL Uradni list Evropske unije C 32/14

Pritožba, ki jo je Ivan Jurašinović vložil 10. decembra 2012 zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi razširjeni senat) z dne 3. oktobra 2012 v zadevi T-465/09, Jurašinović proti Svetu

(Zadeva C-576/12 P)

2013/C 32/19

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnik: Ivan Jurašinović (zastopnik: N. Amara-Lebret, odvetnik)

Druga stranka v postopku: Svet Evropske unije

Predlog

— Razveljavitev izpodbijane sodbe, vrnitev zadeve Splošnemu sodišču ali, v nasprotnem primeru,

— razglasitev ničnosti odločbe z dne 22. septembra 2009 s katero je bil pritožniku odobren le delni dostop do teh dokumentov: poročila opazovalcev Evropske unije, ki so bili na Hrvaškem, na območju Knina od 1. avgusta do 31. avgusta 1995;

— Svetu Evropske unije naj se naloži da odobri elektronski dostop do vseh zaprošenih dokumentov;

— Svetu Evropske unije naj se naloži, da tožeči stranki plača znesek 8 000 EUR brez davkov iz naslova kritja odvetniških stroškov skupaj z obrestmi po obrestni meri ECB od vložitve tožbe.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

V utemeljitev pritožbe pritožnik navaja tri razloge.

Prvič, pritožnik meni, da je Splošno sodišče kršilo splošno pravno načelo do poštenega sojenja, saj ni moglo zakonito odločiti o tožbi ne da bi prej preučilo dokumente, v zvezi s katerimi je bil zaprošen dostop.

Drugič, pritožnik zatrjuje kršitev členov 9(1) in 4(1)(a) Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (1), saj čeprav člen 4(1)(a) določa, da je mogoče zavrniti dostop do dokumenta, če bi to oslabilo javni interes kar zadeva mednarodne odnose, taka zavrnitev ne more temeljiti na občutljivosti dokumentov ki, če niso označeni za zaupne, ne uživajo varstva iz člena 9(1).

Tretjič, pritožnik Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo pravo glede obstoja prejšnjega razkritja dokumentov. Ker lahko komunikacija med Svetom in Mednarodnim kazenskim sodiščem za nekdanjo Jugoslavijo poteka le na podlagi Uredbe št. 1049/2001, obstoj prejšnjega razkritja, v korist obtoženca, ki ima evropsko državljanstvo, v okviru kazenskega postopka pred Mednarodnim kazenskim sodiščem za nekdanjo Jugoslavijo zahteva, da se prošnji ugodi.

(1) UL L 145, str. 43.
SL Uradni list Evropske unije C 55/7

Pritožba, ki jo je Lancôme parfums et beauté & Cie vložila 18. decembra 2012 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 5. oktobra 2012 v zadevi T-204/10, Lancôme parfums et beauté & Cie proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

(Zadeva C-593/12 P)

2013/C 55/10

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: Lancôme parfums et beauté & Cie (zastopnik: A. von Mühlendahl, odvetnik)

Drugi stranki v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli); Focus Magazin Verlag GmbH

Predloga

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča z dne 5. oktobra 2012 v zadevi T-204/10;

— odloči, da UUNT nosi stroške postopka pred Sodiščem, Splošnim sodiščem in odborom za pritožbe UUNT.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica trdi, da je treba izpodbijano sodbo razveljaviti iz teh razlogov:

Prvič, pritožnica trdi, da je Splošno sodišče kršilo člen 53(1) Uredbe o znamki Skupnosti (1) v povezavi z njenim členom 8(1)(b), ker je odločilo, da je UUNT utemeljeno ugotovil, da je treba zaradi verjetnosti zmede ugotoviti ničnost znamke COLOR FOCUS.

Drugič, pritožnica trdi, da je Splošno sodišče popravljivo napačno uporabilo pravo, ker je zavrnilo trditev pritožnice, da gre pri uveljavljanju pravic, ki temeljijo na znamki FOCUS, za „zlorabo pravice“.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL L 78, str. 1).
—

se ugotovi, da Kraljevina Nizozemska ni izpolnila obveznosti iz člena 72(1) Direktive 2009/81/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o usklajevanju postopkov za oddajo nekaterih naročil gradenj, blaga in storitev, ki jih oddajo naročniki na področju obrambe in varnosti, ter spremembi direktiv 2004/17/ES in 2004/18/ES (1), saj ni sprejela potrebnih zakonov in drugih predpisov za prenos te direktive oziroma, v vsakem primeru, o njih ni obvestila Komisije;
1.

Kršitve postopka, zaradi katerih so bili prizadeti pritožnikovi interesi, in iz katerih izhajajo hude napake pri presoji, med katerimi so (a) popolna neobrazložitev in neutemeljitev izpodbijanega sklepa; (b) bistvene kršitve postopka; (c) kršitev načela neprenosljive pristojnosti, ki za odločanje v posamezni zadevi pripada z zakonom določenemu sodišču; (d) kršitev določb členov 64(4), prvi pododstavek, in 127(1) in (2) Poslovnika in nazadnje procesne pravice tožeče stranke, da Splošnemu sodišču v obravnavani zadevi kadar koli predlaga ukrep procesnega vodstva;
I.

Pritožnik s prvim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče pravno napačno predpostavljalo, da dejanskega stanja v postopku s pritožbo pred USRS glede zavrnitve predloga za ugotovitev ničnosti žlahtniteljske pravice v Skupnosti za sorto ni treba ugotavljati po uradni dolžnosti. Pritožnik meni, da so bila s tem kršena pravila, ki veljajo za postopek pred odborom za pritožbe glede dokaznega bremena in dokaznega postopka, zaradi česar naj bi bila kršena obveznost Splošnega sodišča, da opravlja sodni nadzor, kršene pa naj bi bile tudi njegove pravice do poštenega sojenja, dobrega upravljanja in učinkovitega pravnega sredstva.
SL Uradni list Evropske unije C 32/3

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Združeno kraljestvo) 5. novembra 2012 – The Bridport and West Dorset Golf Club Limited proti The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Zadeva C-495/12)

2013/C 32/04

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: The Bridport and West Dorset Golf Club Limited

Tožena stranka: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Katere storitve se morda štejejo za „oproščene transakcije“, če se kogentne določbe člena 134 uporabijo za določbe člena 132(1)(m) v primeru nepridobitne organizacije, ki opravlja storitve, povezane z zagotavljanjem pravice do igranja golfa?

2. Ali je zakonito omejiti oprostitev iz člena 132(1)(m) glede na to, ali se storitve, ki zagotavljajo pravico do igranja golfa, opravijo za člana nepridobitne organizacije?

3. Ali je treba določbe člena 134 razlagati tako, da oprostitev omejujejo le na storitve, ki so „tesno povezane“ (v smislu postranskosti) z „oproščenimi transakcijami“, ali na vse storitve, zajete s členom 132(1)(m)?

4. Kako je treba razlagati „osnovni namen“ zaračunavanja nečlanom, če nepridobitna organizacija s sklicevanjem na svoje javno izražene cilje običajno in stalno dovoljuje, da nečlani igrajo golf?

5. Glede na kaj mora biti „dodatni prihodek“ v smislu člena 134(b) dodaten?

6. Če se prihodek iz zagotavljanja dostopa do športnih objektov nečlanom ne šteje za „dodatni prihodek“ v smislu člena 134(b), ali člen 133(d) državi članici omogoča, da ne oprosti tega prihodka, če je verjetno, da bi oprostitev povzročila izkrivljenje konkurence v škodo komercialnih podjetij, zavezancev za DDV, in da hkrati ne ukine oprostitve za prihodek iz zagotavljanja članarine članom istih nepridobitnih organizacij, če je verjetno, da bi same članarine članov vsaj delno povzročile izkrivljanje konkurence?

7. Natančneje, ali mora vsakršen pogoj, ki se uporablja v skladu s členom 133(d), veljati za vse storitve, ki jih opravlja nepridobitna organizacija, ki sicer spadajo v oprostitev, oziroma ali je dovoljena delna omejitev, torej omejitev, ki dovoljuje oprostitev za storitev zagotavljanja pravice do igranja golfa članom, ne pa nečlanom, če storitve za člane in nečlane konkurirajo s komercialnimi organizacijami?
4.

Če so odgovori na zgoraj navedena vprašanja pritrdilni, ali iz razlage evropskega primarnega in/ali sekundarnega prava izhaja, da Überleitungsgesetz (prehodni zakon), s katerim so obstoječi uradniki razporejeni v razred novega sistema le na podlagi zneska svoje osnovne plače, ki jo do dne prehoda prejemajo po stari (diskriminatorni) plačni zakonodaji, in po katerem se nadaljnje napredovanje v višje razrede tako ne glede na absolutno obdobje izkušenj uradnika določi le na podlagi obdobij izkušenj, pridobljenih po začetku veljave Überleitungsgesetz, pomeni ohranjanje – ki traja, dokler v posameznem primeru ni dosežen najvišji plačilni razred – obstoječe diskriminacije zaradi starosti?
SL Uradni list Evropske unije C 9/30

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Hamburg (Nemčija) 11. oktobra 2012 – Werner Krieger proti ERGO Lebensversicherung AG

(Zadeva C-459/12)

2013/C 9/50

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landgericht Hamburg

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Werner Krieger

Tožena stranka: ERGO Lebensversicherung AG

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 15(1), prvi stavek, Druge direktive Sveta 90/619/EGS z dne 8. novembra 1990 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o neposrednem življenjskem zavarovanju in določbah za olajšanje učinkovitega uresničevanja svobode opravljanja storitev ter o spremembah Direktive 79/267/EGS (druga direktiva o življenjskem zavarovanju) (1) ob upoštevanju člena 31(1) Direktive Sveta 92/96/EGS z dne 10. novembra 1992 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o neposrednem življenjskem zavarovanju, ki spreminja direktivi 79/267/EGS in 90/619/EGS (tretja direktiva o življenjskem zavarovanju) (2) razlagati tako, da nasprotuje določbi – kot je člen 5a(2), četrti stavek, Versicherungsvertragsgesetz (zakon o zavarovalnih pogodbah) v različici Drittes Gesetz zur Durchführung versicherungsrechtlicher Richtlinien des Rates der Europäischen Gemeinschaften (tretji zakon za prenos direktiv Sveta Evropskih skupnosti s področja zavarovanja) z dne 21. julija 1994 – v skladu s katero pravica do odstopa ali ugovora ugasne najpozneje eno leto po plačilu prve zavarovalne premije, tudi če zavarovalec ni bil poučen o pravici do odstopa ali ugovora?

(1) UL L 330, str. 50.

(2) UL L 360, str. 1.
1.

Ali je treba za odgovor na vprašanje, na katero je treba odgovoriti v okviru člena 110 PDEU, ali znesek davka na registracijo [zadevnega] osebnega vozila za leto 2010 presega preostali znesek davka, ki je vštet v vrednost enakovrstnih rabljenih osebnih vozil, ki so že registrirana na nacionalnem ozemlju, za določitev tega preostalega zneska za enakovrstne šteti: — primerljivo osebno vozilo, ki je bilo v letu prve uporabe [zadevnega] osebnega vozila (2006) registrirano kot novo vozilo; ali — tudi (druga) osebna vozila, ki so bila leta 2010 na voljo na trgu rabljenih vozil in so bila tako kot [zadevno] osebno vozilo prvič uporabljena 30. maja 2006 ter so sicer primerljiva, vendar so bila po 30. maju 2006 (med 30. majem 2006 in letom 2009) (uvožena in) registrirana kot rabljena osebna vozila; in/ali — tudi (druga) osebna vozila, ki so bila leta 2010 na voljo na trgu rabljenih vozil in so bila drugače kot [zadevno] osebno vozilo prvič uporabljena po 30. maju 2006, vendar so sicer primerljiva, ter so bila po 30. maju 2006 (med 30. majem 2006 in letom 2009) (uvožena in) registrirana kot nova ali rabljena osebna vozila?
SL Uradni list Evropske unije C 366/25

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) 14. septembra 2012 – Crono Service Scarl in drugi proti Roma Capitale

(Zadeva C-419/12)

2012/C 366/45

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Crono Service Scarl in drugi

Tožena stranka: Roma Capitale

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člen 49 PDEU, člen 3 Pogodbe EU, členi od 3 PDEU do 6 PDEU, 101 PDEU in 102 PDEU nasprotujejo uporabi členov 3(3), 8(3) in 11 zakona št. 21 iz leta 1992 v delu, v katerem določajo, da „morata biti sedež prevoznika in remiza izključno na ozemlju občine, ki je izdala dovoljenje“, da „je treba za pridobitev in ohranitev veljavnosti dovoljenja za opravljanje storitve dajanja vozila z voznikom v najem imeti sedež, remizo ali privezni mostič na podlagi veljavnega pravnega naslova na ozemlju občine, ki je izdala dovoljenje,“ in da „se rezervacija za storitev najema vozila z voznikom opravi v remizi. Vsak posamezni najem vozila z voznikom se začne in konča v remizi v občini, ki je izdala dovoljenje, z vrnitvijo v remizo, uporabnik pa lahko vstopi in izstopi tudi na ozemlju drugih občin“?