SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 15. decembra 2011

Zadeva F-30/10

Philippe de Fays

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Uradniki – Socialna varnost – Zavarovanje za primer nesreče in poklicne bolezni – Člen 73 Kadrovskih predpisov – Zavrnitev priznanja, da je bolezen poklicna“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi njenega člena 106a, s katero P. de Fays primarno predlaga razglasitev ničnosti odločbe Komisije o zavrnitvi priznanja njegove bolezni kot poklicne bolezni.

Odločitev: Tožba se zavrne. Tožeča stranka nosi vse stroške.

















Povzetek

1. Uradniki – Tožba – Predmet – Razsodba – Nedopustnost

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91)

2. Uradniki – Tožba – Tožba zoper odločbo o zavrnitvi pritožbe – Učinek – Predložitev zadeve sodišču, ki je izdalo izpodbijani akt – Ugovor – Odločba, ki ni potrditvena

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

3. Uradniki – Socialna varnost – Zavarovanje za primer nesreče in poklicne bolezni – Zdravniško izvedensko mnenje – Diskrecijska pravica zdravniške komisije – Meje

(Predpisi o zavarovanju za primer nesreče in poklicne bolezni, člen 22(3), prvi pododstavek)

4. Uradniki – Socialna varnost – Zavarovanje za primer nesreče in poklicne bolezni – Zdravniško izvedensko mnenje – Diskrecijska pravica zdravniške komisije – Sodni nadzor – Meje – Obveznost obrazložitve – Obseg

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 73; Predpisi o zavarovanju za primer nesreče in poklicne bolezni, člen 22)

5. Uradniki – Socialna varnost – Zavarovanje za primer nesreče in poklicne bolezni – Zdravniško izvedensko mnenje – Sestava zdravniške komisije – Zahteva po specializaciji članov – Neobstoj

(Predpisi o zavarovanju za primer nesreče in poklicne bolezni, člen 22(1), tretji pododstavek)

1. Sodišče Unije ne more v okviru nadzora nad zakonitostjo na podlagi člena 91 Kadrovskih predpisov dajati pravnih izjav. To pomeni, da predlogi, naj sodišče Unije ugotovi, da je tožeča stranka zaradi poklicne bolezni nezmožna za delo, niso dopustni.

(Glej točko 43.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 12. junij 2002, Mellone proti Komisiji, T-187/01, točka 16;

Sodišče za uslužbence: 16. maj 2006, Voigt proti Komisiji, F-55/05, točka 25 in navedena sodna praksa.

2. Upravna pritožba in njena zavrnitev z odločbo ali zaradi molka organa sta tako sestavni del večstopenjskega postopka in sta le pogoj, ki mora biti izpolnjen pred predložitvijo spora sodišču. V teh okoliščinah tožba, čeprav je formalno usmerjena zoper zavrnitev pritožbe, učinkuje, kot da je bil sodišču predložen akt, ki posega v položaj, zoper katerega je bila ta pritožba vložena, razen kadar ima zavrnitev pritožbe različno vsebino od akta, zoper katerega je bila ta pritožba vložena. Lahko se namreč zgodi, da izrecna odločba o zavrnitvi pritožbe glede na njeno vsebino ne potrjuje akta, ki ga izpodbija tožeča stranka. To velja, če odločba o zavrnitvi pritožbe vsebuje ponovno preučitev položaja tožeče stranke na novi pravni podlagi ali ob upoštevanju novih dejstev ali če spreminja ali dopolnjuje prvotno odločbo. V teh primerih je zavrnitev pritožbe akt, ki je podvržen sodnemu nadzoru, sodišče pa ga upošteva pri presoji zakonitosti izpodbijanega akta ali ga šteje celo za akt, ki posega v položaj in ki izpodbijani akt nadomešča.

(Glej točko 45.)

Napotitev na:

Sodišče: 28. maj 1980, Kuhner proti Komisiji, 33/79 in 75/79, točka 9; 17. januar 1989, Vainker proti Parlamentu, 293/87, točki 7 in 8;

Sodišče prve stopnje: 12. december 2002, Morello proti Komisiji, T-338/00 in T-376/00, točka 35; 10. junij 2004, Eveillard proti Komisiji, T-258/01, točka 31; 14. oktober 2004, Sandini proti Sodišču, T-389/02, točka 49; 7. junij 2005, Cavallaro proti Komisiji, T-375/02, točke od 63 do 66; 25. oktober 2006, Staboli proti Komisiji, T-281/04, točka 26;

Splošno sodišče Evropske unije: 9. december 2009, Komisija proti Birkhoffu, T-377/08 P, točke od 50 do 59 in 64; 21. september 2011, Adjemian in drugi proti Komisiji, T-325/09 P, točka 32.

3. Iz člena 22(3), prvi pododstavek, Predpisov o zavarovanju uradnikov za primer nesreče in poklicne bolezni izhaja, da lahko zdravniška komisija zakonito izda zdravniško mnenje, le če se lahko seznani z vso dokumentacijo, ki bi jo lahko uporabila pri presoji. Zdravniška komisija lahko zaradi dopolnitve spisa, ki ji je bil zaupan, ali pridobitve uporabnih mnenj za dobro opravljanje svojih nalog zahteva dodatne preglede in se posvetuje s strokovnjaki.

Dalje, če se zdi, da zlasti glede na posebno zapletenost zdravstvenih vprašanj, ki so ji predložena, v spisu zdravniške komisije ni jasnih in skladnih podatkov, na podlagi katerih bi lahko izpolnila svojo nalogo, mora zbrati vse informacije, ki so uporabne za njeno presojo. Če člani zdravniške komisije nimajo posebnega znanja v zvezi z zadevno boleznijo, mora zdravniška komisija zbrati vse dokumente, na katere bi lahko oprla svojo presojo, ter po potrebi zahtevati dodatne preglede in se posvetovati s specialisti za te bolezni.

(Glej točke od 63 do 65.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 15. december 1999, Latino proti Komisiji, T-300/97, točka 70.

4. Naloga zdravniške komisije, določena v členu 22 Predpisov o zavarovanju uradnikov za nezgodno tveganje in poklicne bolezni, da popolnoma objektivno in neodvisno presoja zdravstvena vprašanja, po eni strani zahteva, da so tej komisiji dani na voljo vsi dokumenti, ki bi jih lahko uporabila, in po drugi strani, da ji je zagotovljena popolnoma svobodna presoja. Zdravniške presoje v strogem pomenu besede, ki jih navede zdravniška komisija, je treba šteti za dokončne, če so podane v zakonitih okoliščinah.

Sodišče Unije ima v zvezi s tem pravico preveriti, ali je mnenje zdravniške komisije glede priznanja poklicne narave bolezni ustrezno, predvsem ali vsebuje obrazložitev, na podlagi katere je mogoče presojati ugotovitve, na katerih temelji, in ali je vzpostavljena razumljiva povezava med zdravniškimi ugotovitvami, ki jih vsebuje, in izpeljanimi sklepi. Dalje, če se zdravniški komisiji predložijo zapletena zdravstvena vprašanja, ki se nanašajo na težavno diagnostiko ali vzročno zvezo med boleznijo zadevne osebe in opravljanjem njenega poklica v instituciji, mora ta v mnenju med drugim navesti elemente iz spisa, na katere se je oprla, in ob glavnih razhajanjih pojasniti, zakaj se je oddaljila od nekaterih predhodnih in upoštevnih zdravniških poročil, ki so bila zadevni osebi bolj naklonjena.

(Glej točki 73 in 89.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 14. september 2010, AE proti Komisiji, F-79/09, točki 64 in 65 ter navedena sodna praksa.

5. Predpisi o zavarovanju uradnikov za primer nesreče ali poklicne bolezni ne določajo nobene posebne zahteve glede specializacije zdravnika, ki ga določi zadevni uradnik, niti zdravnika, ki ga določi organ, pristojen za imenovanja. Edina zahteva se nanaša na tretjega zdravnika, saj mora biti ta na podlagi člena 22(1), tretji pododstavek, navedenih predpisov strokovnjak na področju ocenjevanja in zdravljenja telesnih poškodb. Zato ni mogoče upravičeno trditi, da sestava zdravniške komisije ni bila ustrezna, zgolj zato, ker njeni člani niso imeli znanja o zadevni bolezni.

(Glej točki 83 in 84.)