SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE 
JULIANE KOKOTT, 
predstavljeni 23. septembra 2004 1 
Kazalo 
Kazalo 
I — Uvod I - 2180 
II — Pogodba I - 2181 
A — Pogodba (v ožjem smislu) I - 2182 
B — Priloga I (Opis projekta) I - 2183 
C — Priloga II (Splošni pogoji) I - 2185 
III — Dejansko stanje I - 2187 
IV — Postopek pred Sodiščem in predlogi strank I - 2190 
V — Dopustnost tožbe I - 2192 
A — Pristojnost Sodišča I - 2192 
B — Dopustnost tožbe proti podjetju InterTeam I - 2196 
1. Trditve strank I - 2196 
2. Pravna presoja I - 2196 
C — Dopustnost tožbe proti podjetjema A-Consult in Ision I - 2198 
1. Trditve strank I - 2198 
2. Pravna presoja I - 2199 
a) Glavni zahtevek I - 2199 
b) Podredni zahtevki I - 2201 
1 — Jezik izvirnika: nemščina. 
I - 2178 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
VI — Utemeljenost I - 2204 
A — Solidarna odgovornost I - 2204 
1. Trditve strank I - 2204 
a) Komisija I - 2204 
b) Tožene stranke I - 2205 
2. Pravna presoja I - 2206 
B — Zahtevek za vračilo predplačila proti podjetjem AMI, Intracom, Euram in banki 
Nordbank I - 2212 
1. Zahtevki iz pogodbe I - 2213 
a) Zahtevek iz drugega stavka člena 1(2) pogodbe (odgovornost za 
prispevek h kršitvi pogodbe drugih sopogodbenikov) I-2213 
b) Zahtevek na podlagi člena 23.3 priloge II (vračilo predplačil) I-2214 
i) Prenehanje pogodbe I - 2214 
ii) Plačila Komisije I - 2216 
iii) Stroški, ki se povrnejo I - 2217 
— Potrditev 6-mesečnega poročila s strani Komisije I-2218 
— Diskrecija Komisije I - 2218 
— Vezanost sopogodbenikov na oceno skupine za nadzor I-2219 
— Trditveno in dokazno breme I - 2220 
2. Zahtevek iz naslova neupravičene obogatitve I - 2222 
3. Vmesni zaključek I - 2222 
VII — Nasprotna tožba I - 2222 
VIII — Stroški I - 2224 
IX — Predlog I - 2224 
I - 2179 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
I - Uvod 
1. Na podlagi pogodbene arbitražne klavzule 
v skladu s členom 238 ES je Komisija vložila 
tožbo proti 
— AMI Semiconductor Belgium BVBA, 
prej Alcatel Microelectronics NV, Ou­
denaarde, Belgija (v nadaljevanju: AMI), 
— A-Consult EDV-Beratungsgesellschaft 
mbH, Dunaj, Avstrija (v nadaljevanju: 
A-Consult) 2, 
— Intracom SA Hellenic Telecommunica­
tions & Electronic Industry, Atene, 
Grčija (v nadaljevanju: Intracom), — Ision Sales & Services GmbH & Co. KG, 
Hamburg, Nemčija, prej AllCon Gesell­
schaft für Kommunikationstechnologie 
mbH (v nadaljevanju: Ision), 
— Euram-Kamino GmbH, Hallbergmoos, 
Nemčija (v nadaljevanju: Euram), 
— InterTeam GmbH v likvidaciji, Itzehoe, 
Nemčija (v nadaljevanju: InterTeam) in 
— HSH Nordbank, prej Landesbank Kiel 
Girozentrale, Hamburg in Kiel, Nemčija 
(v nadaljevanju: Nordbank), 
zaradi vračila 317.214 EUR z obrestmi. 
2. Ta znesek je del predplačil, ki jih je 
Komisija plačala toženim strankam na pod­
lagi pogodbe, sklenjene leta 1998. Pogodba se 
nanaša na poseben Program za raziskave, 2 — Nad premoženjem podjetja A-Consult GmbH je bil pred 
vložitvijo tožbe uveden postopek prisilne poravnave in 
odvetnik E. Roehlich je bil postavljen za sodnega upravitelja. 
Po avstrijskem pravu bi morala biti tožba vložena proti njemu. 
Komisija tožbe kljub poznavanju teh okoliščin ni spremenila. 
Zato je v nadaljevanju kot stranka navedeno podjetje 
A-Consult. 
I - 2180 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
tehnološki razvoj in demonstracijo (FTE) na 
področju informacijske tehnologije 
(1994-1998) (v nadaljevanju: program 
Esprit) 3, ki je del četrtega okvirnega 
programa FTE Skupnosti 4. 
3. Predmet pogodbe je bila podpora projektu 
Electronic commerce fulfilment service for the 
electronics industry (ECFS/E) - projekt 
Esprit: 26927 (v nadaljevanju: projekt). Ta 
se je v glavnem nanašal na vzpostavitev 
in tržno predstavitev internetno podprte 
trgovinske platforme za elektronske 
komponente. 
4. Ker je Komisija menila, da storitve 
toženih strank niso zadostne, je projekt 
predčasno odpovedala in zdaj zahteva od 
toženih strank kot solidarnih dolžnikov 
vračilo predplačil, če ti ne zadevajo potrjenih 
rezultatov. V postopku se najprej zastavlja 
vprašanje pristojnosti Sodišča, ker besedilo 
arbitražne klavzule kot pristojno sodišče 
navaja le Sodišče prve stopnje. Nadaljnji 
problemi v zvezi z dopustnostjo pa izhajajo iz tega, da se tožba nanaša na toženo stranko, 
ki je bila ob vložitvi tožbe že likvidirana, kot 
tudi na drugi toženi stranki, glede katerih je 
bil do tega trenutka že uveden insolvenčni 
postopek. 
5. V zadevi je med drugim sporno, v 
kakšnem obsegu storitve niso ustrezale po­
godbenim določilom in ali je Komisija 
upravičeno odpovedala pogodbo. Med stran­
kami je nadalje spor glede tega, ali tožene 
stranke za vračilo odgovarjajo kot solidarni 
dolžniki. Če namreč solidarna odgovornost 
ne bi bila podana in bi lahko Komisija 
posledično od vsake tožene stranke zahtevala 
le delne zneske, bi bila tožba že iz tega 
razloga brezpredmetna, ker so glavna udele­
žena podjetja nesolventná oz. že likvidirana. 
II - Pogodba 
6. V pogodbi, ki je bila dne 8. junija 1998 
sklenjena med Evropsko skupnostjo, ki jo 
zastopa Komisija, in toženimi strankami, so 
se slednje zavezale, da bodo razvile platformo 
e-commerce na področju mikroelektronike 
za izmenjavo oziroma prodajo presežnih 
polprevodniških vezij med podjetji predelo-3 — Sklep Sveta št. 94/802/ES z dne 23. novembra 1994 o 
posebnem programu za raziskave, tehnološki razvoj in 
demonstracijo na področju informacijskih tehnologij 
(1994-1998) (UL L 334, str. 24). 
4 — Sklep št. 1110/94/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. 
aprila 1994 o Četrtem okvirnem programu Evropske skupnosti 
na področju raziskav, tehnološkega razvoja in demonstracije 
(1994-1998) (UL L 126, str. 1). 
I - 2181 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
valne elektronske industrije in jo uvrstile na 
trg. 5 Platforma naj bi podjetjem omogočila 
zmanjševati njihove zaloge in hitro odstra­
njevati presežna polprevodniška vezja ozi­
roma zagotavljati komponente, ki niso na 
zalogi. Hkrati naj bili v platformi integrirani 
logistika, tj. odprema prodanih komponent, 
in plačilni sistemi. 
7. Projekt naj bi bil izveden v 18 mesecih od 
1. maja 1998. Skupnost se je zavezala nositi 
stroške do polovice predvidenih skupnih 
stroškov v višini 1.080.000 ekujev 6. 
8. Pogodba, sestavljena v angleškem jeziku, 
ustreza vzorcu, ki ga Komisija stalno upo­
rablja na področju raziskav in tehnološkega 
razvoja. 7 Sestavljena je iz treh delov: pogodbe 
(v nadaljevanju: pogodba), priloge I (Podatki 
o podjetjih, udeleženih v projektu, in pod­
roben opis projekta) in priloge II (Splošni 
pogoji) (v nadaljevanju: priloga I oziroma 
priloga II). A - Pogodba (v ožjem smislu) 
9. V členu 1 pogodbe je področje uporabe 
določeno tako: 
„1.1 The Contractors shall carry out this 
contract jointly and severally towards 
the Commission for the work set 
out in Annex I up to the milestone at 
month 18 (,the Project'). 
1.2 Subject to force maj eure[8] (including 
strikes, lockouts and other events 
beyond the reasonable control of the 
Contractors), the Contractors shall use 
reasonable endeavours to achieve the 
results intended for the Project and to 
fulfil the obligations of a defaulting 
Contractor. A Contractor shall not be 
liable to take action beyond its reasona­
ble control or to reimburse money due 
from a defaulting Contractor unless it 
has contributed to the default. Measures 
to be taken in the event of force majeure 
shall be agreed between the contracting 
parties." 5 — V vmesnem času je bila dejansko vzpostavljena podobna 
platforma: www.excessportal.com. 
6 — Ker je v skladu s členom 2(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1103/97 z 
dne 17. junija 1997 o nekaterih določbah v zvezi z uvajanjem 
evra (UL L 162, str. 1) potrebno sklicevanje na ECU treba 
nadomestiti s sklicevanjem na euro po tečaju 1 EUR za 1 ECU, 
je v nadaljevanju - razen v dobesednih citatih - uporabljena le 
označba EUR. 
7 — Vzorčna pogodba je dosegljiva na spletni strani 
http://europa.eu.int/comm/research/modelc.html v francoski, 
angleški in nemški različici. 8 — Pomen v angleščini ne povsem jasne formulacije „Subject to 
force majeure [...]" postane jasen, če se dopolnilno uporabljata 
nemška in francoska različica. V teh se formulacija glasi: 
„Vorbehaltlich höherer Gewalt [...[" oziroma „Sous reserve des 
cas de force majeure [...]" 
I - 2182 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
10. Poleg tega pogodba med drugim vsebuje 
določila o stroških, ki se povrnejo (člen 3), 
izplačilu prispevka Skupnosti (člen 4 in 
člen 9.2.2), predložitvi dokazil o stroških 
in obveznosti poročanja toženih strank 
(člena 5 in 6). V členu 10 je kot pravo, 
ki se uporablja za pogodbo, določeno 
nemško pravo. 9 
B - Priloga I (Opis projekta) 
11. Priloga I je razdeljena na dva dela. V 
prvem delu so najprej povzeti cilji projekta: 
„— integration of multiple key services for 
the electronics industry, 
— design of appropriate interfaces for an 
efficient brokerage system to be inte­
grated into the professional IT-environ-
ment of future users and service 
providers, — stimulation of increased electronic com­
merce in the electronics industry, in­
cluding developing means for rewarding 
usage (,bonus component') and for 
quantitatively determining the cost-
efficiency gained through implemen­
tation of ECFS/E". 
12. Nadalje priloga I v prvem delu vsebuje 
podrobne formularne podatke o podjetjih, 
udeleženih pri projektu, vključno s stroški, 
ki bodo domnevno nastali posameznim 
podjetjem. 
13. V drugem delu priloge I so podrobneje 
opisani cilji projekta. Glavna tema tega dela 
pa je definicija projektnega načrta, ki obsega 
osem delovnih sklopov (workpackages). Vsak 
delovni sklop je nadalje razdeljen na posa­
mezne naloge (tasks). Kot izid vsake naloge 
naj bi bil opravljen določen rezultat (delive­
rable). Ta je lahko podan v obliki poročila, 
programske opreme, tehničnih specifikacij 
ipd. Za vsako nalogo je določeno, v kakšnem 
časovnem obdobju mora biti opravljena, 
kateri sopogodbeniki pri njej sodelujejo in s 
kakšnim delovnim prispevkom (navedeno v 
mesecih dela ene osebe) ter kateri sopogod-
benik je odgovoren za dosego rezultata. 
Posamezno so predvideni naslednji delovni 
sklopi: 9 — Velja različica zadevnih predpisov, ki se je uporabljala ob 
sklenitvi pogodbe. Tako zlasti ne gre upoštevati sprememb, 
uvedenih z Gesetz zur Modernisierung des Schuldrechts 
(zakon o modernizaciji obligacijskega prava) z dne 
26. novembra 2001 (prim. člen 229, § 5 Einführungsgesetz 
zum Bürgerlichen Gesetzbuch - izvedbenega zakona k 
civilnemu zakoniku). 
I - 2183 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
Workpackage 1: Specification of relevant 
business procedures (Task 1.1-1.3.), od 0 
do 2 mesecev, 
Workpackage 2: Detailed definition of 
ECFS/E software (Task 2.1-2.5), od 2 do 6 
mesecev, 
Workpackage 3: Server specification 
(Task 3.1-3.2), od 2 do 3 mesecev, 
Workpackage 4: Realisation of software 
(Task 4.1-4.6), od 3 do 15 mesecev, 
Workpackage 5: Field user tests 
(Task 5.1-5.4), od 11 do 15 mesecev, 
Workpackage 6: Cross border beta-test 
(Task 6.1-6.4), od 15 do 18 mesecev, 
Workpackage 7: Dissemination and accep­
tance activities (Task 7.1-7.4), od 15 do 18 
mesecev in Workpackage 8: Project management 
(Task 8.1-8.3), od 0 do 36 mesecev. 
14. Način in obseg udeležbe toženih strank 
ustrezata njihovi vlogi prihodnjih potencial­
nih uporabnikov sistema, ponudnikov stran­
skih storitev v okviru sistema ali nosilcev 
razvoja informacij sko-tehničnih instrumen­
tov (Web-Design, Interfaces, podatkovne 
banke in druge vrste programske opreme). 
15. AMI in Intracom sta podjetji, ki pred­
elujeta in tržita elektronske komponente ter 
sodita v skupino uporabnikov. Euram je 
špedicij sko podjetje, ki bi lahko prevzelo 
transport komponent, ki so bile premet 
trgovanja, in sodi skupaj z Nordbank, ki bi 
lahko kot banka razvila plačilni promet, v 
drugo kategorijo. Naloge AMI, Intracom, 
Euram in Nordbank so v glavnem v tem, da v 
zgodnjem stadiju sodelujejo pri vzpostavitvi 
zahtev, v kasnejši fazi pa izvajajo testne 
zagone s prototipi. 
16. InterTeam, Ision in A-Consult, manjša 
podjetja informacijsko-tehnološke panoge, 
pa so bila po drugi strani zadolžena za 
tehnični razvoj sistema. Inter Team je imelo 
I - 2184 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
poleg tega kot koordinator nekatere posebne 
naloge, kot je sestava poročil in organizacija 
ukrepov za uporabo in širjenje produkta na 
trgu. 
17. Tretji oddelek drugega dela priloge I je 
posvečen projektnemu menedžmentu. V 
njem so določene predvsem vloga in naloge 
podjetja InterTeam kot koordinatorja pro­
jekta. Četrti oddelek zadeva vzpostavitev 
načrta uporabe. Skladno z oddelkom 5 
predložijo sopogodbeniki Komisiji v skladu 
s členom 6 pogodbe in členom 10 priloge II 
pod vodstvom podjetja Inter Team kratka 6-
mesečna poročila, izčrpno 12-mesečno po­
ročilo, vmesno nadzorstveno poročilo in 
končno poročilo. V zadnjem oddelku je 
predvideno, da sopogodbeniki izpolnijo do­
ločila priloge II in med seboj sklenejo 
konzorcijsko pogodbo. 
C - Priloga II (Splošni pogoji) 
18. Splošni pogoji, vsebovani v prilogi II, 
zopet ustrezajo vzorčni pogodbi Komisije. 
19. Člen 2.1 priloge II v izvlečku določa: „The Coordinator shall: 
(a) be the channel for submitting all docu­
ments and for general liaison between the 
Contractors and the Commission. All gene­
ral communications with the Commission 
shall be through the Coordinator; 
(b) subject to any special conditions in 
Article 9 of the contract, receive and 
distribute all payments which shall be made 
to the Coordinator in trust for the Contrac­
tors. The Coordinator shall immediately 
transfer the appropriate amount of each 
payment to each Contractor. The Coordina­
tor shall not be the beneficial owner of any 
payment [...]" 
20. Člen 5.3 določa takšno ureditev odpo­
vedi pogodbe s strani Komisije brez odpo­
vednega roka: 
„The Commission may immediately termi­
nate the contract, or the participation of any 
Contractor, by written notice: 
(a)(i) where remedial action to rectify non­
performance within a reasonable period of 
time (being not less than one month) 
specified in writing has been requested by 
the Commission and has not been satisfac­
torily taken [...]" 
I - 2185 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
21. Posledice odpovedi so urejene v 
členu 5.4: 
„The Community contribution to costs, on 
termination, shall be paid if they relate to 
Project Deliverables accepted by the Com­
mission and such other costs which are fair 
and reasonable, including expenditure 
commitments. 
[...] 
For termination under Article 5.3(a), interest 
may be added to any amount to be 
reimbursed, upon written request, at 2 % 
above the rate applied by the European 
Monetary Institute for ECU operations [...] 
for the period between the receipt of the 
funds and their reimbursement." 
22. Člen 7 glede sodne pristojnosti določa: 
„The Court of First Instance of the European 
Communities, and in the case of appeal, the 
Court of Justice of the European Communi­
ties shall have exclusive jurisdiction in any 
dispute between the Commission and the 
Contractors concerning the validity, applica­
tion and interpretation of this contract." 23. V zvezi s poročili, ki jih predložijo 
sopogodbeniki, je v členu 10 določeno: 
„10.1 Submission of Reports 
The Contractors shall submit to the Com­
mission for approval the following re­
ports [...]: 
(a) progress reports (the progress, resources 
employed, deviations to the work plan, and 
results). Each 12 months, or such other 
period specified in the contract, the infor­
mation in the relevant report must enable 
the Commission to evaluate the progress and 
cooperation, within the Project and with any 
related project; 
(b) a final report covering all the work, the 
objectives, the results and the conclusions, 
including a suitable summary of all these 
matters; 
[...] 
10.3 Each progress report shall be submitted 
within one month of the end of the relevant 
reporting period. 
I - 2186 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
A final report shall be submitted within two 
months following the period specified in 
Article 2.1 of the contract, or the completion 
of the work, if earlier. 
Unless there are observations by the Com­
mission the final report shall be deemed to 
be approved within two months of its receipt 
and within one month in the case of other 
reports." 
24. V členih 23.2 in 23.3 so v zvezi s plačili 
Komisije te določbe: 
„23.2 Subject to Article 24 of this Annex, all 
payments shall be treated as advances until 
acceptance of the appropriate Project Deli­
verables, or, if none are specified, until 
acceptance of the final report. 
23.3 Where the total financial contribution 
due for the Project, including the result of 
any audit, is less than the payments made for 
the Project, the Contractors shall immedia­
tely reimburse the difference, in ECU, to the 
Commission." Ill - Dejansko stanje 
25. Izvedba projekta se je začela maja 1998. 
8. junija 1998 je Komisija podjetju InterTeam 
izplačala prvo predplačilo v višini 
270.000 EUR. 
26. V šestmesečnem poročilu, sestavljenem 
15. decembra 1998, so tožene stranke izjavile, 
da so v celoti dosegle rezultate, ki so 
predvideni v delovnih sklopih 1, 2 in 3. 
27. 29. marca 1999 je Komisija podjetju 
Inter Team predlagala oblikovanje skupine 
za nadzor (Review Team), ki sta jo sestavljala 
gospoda Guida in Ouzounis, ter 
poslala njuna življenjepisa. Z elektronsko 
pošto z dne 8. aprila 1999 je podjetje 
Inter Team podalo soglasje k predlaganima 
strokovnjakoma. 
28. Po tem, ko so tožene stranke vezano na 
predložitev šestmesečnih poročil predložile 
dokazila o stroških za prvo časovno obdobje, 
je Komisija 6. maja 1999 izplačala nadaljnje 
predplačilo v znesku 191.394 EUR za ča­
sovno obdobje od 6. maja 1999 do 31. okto­
bra 1998, tako da so plačila do tega trenutka 
znašala skupno 461.394 EUR. 
I - 2187 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
29. Na sestanku v Bruslju 11. junija 1999, na 
katerem so bili udeleženi zastopniki toženih 
strank, Komisije in skupine za nadzor, so 
tožene stranke poročale o napredku pri 
izvedbi. Ker so bile pri izvedbi projekta po 
stališču skupine za nadzor hude pomanjk­
ljivosti, je ta skupina napovedala zaustavitev 
projekta do 1. julija 1999 in zahtevala od 
sopogodbenikov, da ji do takrat predložijo 
dodatne informacije, iz katerih bo razvidna 
odprava ugotovljenih pomanjkljivosti. 
30. Z dopisom z dne 18. junija 1999 je 
Komisija poslala prvo nadzorstveno poročilo 
(Review Report), ki je bilo pripravljeno na 
podlagi predstavitve napredka pri izvedbi 
11. junija 1999, in še enkrat povzela 
kritiko nadzornikov. Dopis je vseboval 
tudi ta odlomek: 
„Zaradi teh razlogov smo se odločili za 
zaustavitev izvajanja projekta do 1. julija 
1999, pri čemer se je konzorcij za ta vmesni 
čas zavezal, da bo posredoval dodatne 
informacije. Te informacije bodo obravna­
vane takoj po 1. juliju 1999, dodatne 
informacije in ukrepi za odpravo neizpolnit­
ve pa bodo upoštevani v skladu z rokom, 
določenim v členu 5.3 (a) (i) priloge II k 
pogodbi, ki začne veljati takoj. Upoštevajte, da je ta dopis v skladu z upoštevnimi 
določbami priloge II k pogodbi (zlasti člen 
5) opomin." 
31. Z dopisom z dne 29. junija 1999 
je Komisija poslala podjetju InterTeam 
različico prvega nadzorstvenega poročila, 
dopolnjenega s prilogo, in znova grajala 
izpolnjevanje pogodbe. V prilogi so 
nadzorniki ocenili prvi prototip platforme, 
postavljene v medmrežju, ki so jo testirali, 
potem ko so od toženih strank dobili pravice 
za dostop. 
32. 5. julija je InterTeam podalo dodatne 
informacije - deloma sestavljene v nem­
ščini - in dalo na razpolago rezultate, ki bi 
morali biti doseženi v dvanajstem mesecu 
projekta. Kratek čas zatem je poleg tega 
predložilo še pogodbeno predvideno 12-
mesečno poročilo. 
33. Z dopisom z dne 23. julija 1999 je 
Komisija poslala podjetju InterTeam drugo 
nadzorstveno poročilo, sestavljeno ob upo­
števanju podatkov s 5. julija in 12-mesečnega 
poročila, ter povabila tožene stranke na 
nadaljnji sestanek v Bruselj 8. septembra 
1999. V drugem nadzorstvenem poročilu so 
nadzorniki ugotovili, da je njihova osnovna 
I - 2188 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
kritika vseh rezultatov upravičena. Potrdili so 
le rezultate 2.4, 3.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.5 in 4.6, 
čeprav so njihovo kakovost ocenili kot slabo. 
Tudi po pojasnilih toženih strank na sestan­
ku 8. septembra 1999 skupina za nadzor od 
svojih ugotovitev ni odstopila. 
34. S priporočeno pošiljko z dne 21. decem­
bra 1999, naslovljeno na podjetje InterTeam, 
je Komisija retroaktivno odstopila od po­
godbe, z učinkom od 8. septembra 1999. V 
tem dopisu, ki so ga ostale tožene stranke 
prejele v kopiji, je Komisija napovedala, da 
bo poslala poziv za plačilo 317.214 EUR. Ta 
znesek po njenih trditvah izhaja iz skupnega 
predplačila v višini 461.394 EUR, zmanjšan pa je za stroške za potrjene rezultate v višini 
144.180 EUR. Nadalje je Komisija opredelila, 
kateri deleži teh priznanih stroškov pripadajo 
posameznim sopogodbenikom. 
35. Če se poveže potrjene stroške s pred­
plačili, izplačanimi posameznim sopogodbe­
nikom, se po trditvah Komisije pokaže ta 
slika: 
A B C D 
InterTeam 153.500 300.934 29.491,36 271.443 
A-Consult 101.500 61.823 40.960,23 20.862 
AMI 97.000 26.743 26.214,55 529 
Ision 70.000 39.926 31.129,77 8 797 
Euram 40.000 21.606 0,00 21.606 
Intracom 68.000 10.362 16.384,09 (6 022) 
Nordbank 10.000 0 0,00 0 
Vsota 540.000 461.394 144.180 317.214 
A: maksimalni prispevek v skladu s pogodbo; 
B: dejansko izplačani znesek; 
C: potrjeni znesek; 
D: znesek za povračilo (Intracom ima dobroimetje). 
I - 2189 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
36. Po nadaljnji izmenjavi pisanj je Komisija 
z dopisom z dne 17. julija 2000 končno 
zahtevala od podjetja InterTeam, naj v 
sedmih dneh plača 317.214 EUR. Po tem, 
ko v postavljenem roku ni prejela plačil, je 
Komisija z dopisom z dne 18. junija 2001 od 
posameznih toženih strank zahtevala plačilo 
317.214 EUR z obrestmi. 
IV - Postopek pred Sodiščem in predlogi 
strank 
37. Komisija je 12. avgusta 2002 tožbo 
vložila najprej pri Sodišču prve stopnje; kljub 
temu pa je bila ta posredovana Sodišču. Po 
pogovoru s sodnim tajništvom Sodišča prve 
stopnje je Komisija z dopisom z dne 
14. avgusta 2002 sporočila, da je tožbo 
dejansko nameravala vložiti pri Sodišču. 
38. Komisija meni, da je bila pogodba v 
skladu s členom 5.3(a)(i) priloge II veljavno 
odpovedana, ker storitve toženih strank niso 
bile zadostne, kot izhaja iz nadzorstvenih 
poročil, ki so za tožene stranke obvezujoča, 
in ker tožene stranke pomanjkljivosti niso 
odpravile v postavljenem roku. Skupnost ima 
v skladu s členom 23.3 priloge II pravico do 
povračila predplačil, če ta ne odpadejo na 
potrjene rezultate. Terjatev se v skladu s členom 5.4. priloge II obrestuje od izplačila 
predplačil. Pravica do povračila poleg tega 
izhaja iz neupravičene obogatitve v smislu 
člena 812 Bürgerliches Gesetzbuch (nemški 
civilni zakonik, v nadaljevanju: BGB). 
Skladno s členom 1 pogodbe ter členom 
420 in naslednjimi BGB so tožene stranke 
zavezane k plačilu kot solidarni dolžniki. 
39. Komisija Sodišču predlaga, naj 
toženim strankam kot solidarnim dolžnikom 
naloži, naj ji plačajo 317.214 EUR skupaj z 
obrestmi v višini 2 % nad obrestno mero 
Evropskega monetarnega instituta za opera­
cije v eurih, od zneska v višini 125.820 EUR 
od 8. junija 1998 in od zneska 191.394 EUR 
od 6. maja 1999. 
Na obravnavi je Komisija dodatno, v delu, v 
katerem je tožba vložena proti podjetjema 
A-Consult in Ision, podredno Sodišču pred­
lagala, naj: 
ugotovi, da sta A-Consult GmbH in Ision 
GmbH kot solidarna dolžnika z ostalimi 
toženimi strankami dolžna plačati Komisiji 
317.214 EUR skupaj z obrestmi v višini 2 % 
I - 2190 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
nad obrestno mero Evropskega monetarnega 
instituta za operacije v evrih, od zneska v 
višini 125.820 EUR od 8. junija 1998 in od 
zneska 191394 EUR od 6. maja 1999, 
ter še bolj podredno - če Sodišče ne bi 
upoštevalo solidarne odgovornosti toženih 
strank -, 
naj ugotovi, da je A-Consult GmbH dolžano 
plačati Komisiji 20.862 EUR, Ision GmbH pa 
8797 EUR, vsako z obrestmi. 
Dalje Komisija v vsakem primeru predlaga, 
naj se toženim strankam naloži plačilo 
stroškov postopka. 
40. AMI, Euram in InterTeam Sodišču 
predlagajo, naj: 
— tožbo v delu, v katerem je vložena proti 
njim, zavrne, in 
— Komisiji naloži plačilo stroškov 
postopka. 41. A-Consult Sodišču predlaga, naj: 
— tožbo zavrne in 
— Komisiji naloži plačilo stroškov 
postopka. 
42. Intracom Sodišču predlaga, naj: 
— tožbo zavrne, 
— Komisiji v okviru nasprotne tožbe na­
loži, naj mu plača 6022 EUR, in 
— Komisiji naloži plačilo stroškov 
postopka. 
43. Nordbank Sodišču predlaga, naj: 
— tožbo v delu, v katerem je vložena proti 
njej, zavrne in 
— Komisiji naloži plačilo stroškov 
postopka. 
I - 2191 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
44. Tožene stranke prerekajo, da naj njihove 
storitve ne bi bile zadostne, in za svoje trditve 
predlagajo dokaz z izvedencem. Vezanost na 
oceno skupine za nadzor ne obstaja. Rezul­
tati, dokumentirani v 6-mesečnem poročilu, 
vsekakor ne morejo biti izpodbijani, ker se to 
poročilo ob tem, da Komisija zanj v roku ni 
podala ugovorov, šteje za potrjeno. Tudi 
odstop od pogodbe je brez učinka, ker ni bil 
naslovljen na vse tožene stranke, temveč le 
na InterTeam. 
45. Menijo, da solidarna obveznost vračila 
predplačil ne obstaja, kot izhaja iz člena 1.2 
pogodbe. Po mnenju Intracom in Nordbank 
odgovarja vsak sopogodbenik le toliko, kot je 
odgovoren za morebitne pomanjkljivosti. 
Onadva pa sta svoja prispevka opravila 
pravilno. 
46. Ker se Ision o tožbi ni izjavilo, Komisija v 
repliki predlaga, naj se zoper Ision izda 
zamudne sodbe. Na to je Ision vložilo 
dupliko in predlagalo zavrnitev tega 
predloga. 
47. V repliki je Komisija tudi uveljavljala, naj 
se nasprotna tožba Intracom zavrne. 48. Nadaljnje izvajanje strank se - če je 
pomembno - podaja v okviru pravne presoje. 
V - Dopustnost tožbe 
A - Pristojnost Sodišča 
49. V skladu s členom 7 priloge II so stranke 
za vse spore iz te pogodbe kot pristojno 
sodišče določile Sodišče prve stopnje. V 
skladu s tem je Komisija tožbo prvotno tudi 
vložila pri Sodišču prve stopnje. 
50. Vprašanje je, ali se lahko to arbitražno 
klavzulo 10 razlaga tako, da bi morala biti pri 
tožbi Komisije utemeljena tudi pristojnost 
Sodišča kot sodišča prve instance. V skladu s 
členom 225(1) ES je namreč Sodišče prve 
stopnje med drugim pristojno za odločitve 
na podlagi arbitražne klavzule v smislu člena 
238 ES, ki so vsebovane v pogodbi, ki jo 
10 — V skladu s terminologijo člena 238 ES se v nadaljevanju 
uporablja ta izraz, čeprav gre dejansko za dogovor o sodni 
pristojnosti, ker so sodišča Skupnosti državna sodišča v 
širšem smislu, katerih pristojnost je urejena v Pogodbi ES, ne 
pa zasebne arbitraže. 
I - 2192 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
sklene Skupnost. To pa velja le s pridržkom 
drugačnih določb statuta Sodišča, ki v členu 
51 različice, ki izhaja iz Pogodbe iz Nice, 
pristojnost za tožbe institucij Skupnosti 
prenaša na Sodišče. 11 
51. Pri tem se tudi nič ne spremeni, če se ne 
postavimo na sedaj veljavno pravno podla­
go 12, temveč na pravno podlago ob vložitvi 
tožbe. Takrat je bila v skladu s členom 238 ES 
splošno določena pristojnost Sodišča. Le 
tožbe oseb zasebnega prava na podlagi 
arbitražne klavzule so se v skladu s členom 
3(c) Sklepa o ustanovitvi Sodišča prve 
stopnje 13 dodeljevale Sodišču prve stopnje; 
tožbe institucij Skupnosti so ostale v pristoj­
nosti Sodišča. 52. Ob samo besedni razlagi klavzule bi bila 
ta zato v nasprotju z določbami o pristojnosti 
sodišča Skupnosti. Če bi zato šteli, da je 
klavzula brez učinka, bi moral biti spor v 
skladu s členom 240 ES sprožen pred 
nacionalnimi sodišči. 
53. Nobena stranka sicer ni ugovarjala 
pristojnosti Sodišča. Na ustrezno vprašanje 
Sodišča so stranke celo izrecno poudarile, da 
sodi spor v pristojnost Sodišča. Kljub temu 
pa je Sodišče dolžno, da po uradni dolžnosti 
ugotavlja neveljavnost arbitražne klavzule in 
s tem svojo nepristojnost. 14 
54. Nekatere stranke poudarjajo, da je bil 
člen 7 priloge II naknadno konkludentno 
spremenjen s soglasnimi pisnimi izjavami 
sopogodbenikov, v katerih se ti izjavljajo za 
pristojnost Sodišča. 
55. Sporno pa je, ali je to mogoče. Prvič, 
tožeča stranka mora namreč v skladu s 
členom 38(6) poslovnika že tožbi priložiti 11 — Člen 51 je bil s Sklepom Sveta 2004/407/ES, Euratom z dne 
26. aprila 2004 (UL L 132, str. 5) spremenjen tako, da je od 
takrat naprej Sodišče pristojno tudi za tožbe institucij 
Skupnosti na podlagi arbitražne klavzule. Skladno s pre­
hodno določbo člena 2 Sklepa pa se postopki, ki so že 
uvedeni pred Sodiščem prve stopnje, ne odstopijo Sodišču, če 
je bil ob uveljavitvi Sklepa pisni postopek že zaključen, kot je 
to v obravnavanem primeru. Iz tega je treba zaključiti, da 
ostane za te zadeve nadalje pristojno Sodišče. 
12 — K načelu, da se uporabljajo procesne določbe, ki veljajo ob 
odločitvi, primerjaj sodbi z dne 12. novembra 1981 v 
združenih zadevah Salumi in drugi (od 212/80 do 217/80 
Recueil, str. 2735, točka 9) ter z dne 1. julija 2004 v združenih 
zadevah Tsapalos in Diamantakis (C-361/02 in C-362/02), 
ZOdl., str. I-6405, točka 19). 
13 — Sklep Sveta 88/591/ESPJ, EGS, Euratom z dne 24. oktobra 
1988 o ustanovitvi Sodišča prve stopnje Evropskih 
skupnosti (UL L 319, str. 1), v različici Sklepa Sveta 
1999/291/ES, ESPJ, Euratom z dne 26. aprila 1999 (UL 
L 114, str. 52). Sklep je bil razveljavljen s členom 10 Pogodbe 
iz Nice. 14 — Sklepni predlogi generalnega pravobranilca Mayrasa z dne 
27. oktobra 1976 v zadevi Pellegrini proti Komisiji (23/76, 
Recueil str. 1807 in 1824). 
I - 2193 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
izvod arbitražne klavzule. Ne glede na v njem 
vsebovano zahtevo po pisni obliki 15 pride v 
tej formulaciji do izraza, da mora biti 
sporazum sklenjen pred vložitvijo tožbe. 
Nadalje je lahko pogodba v skladu s svojim 
členom 8 spremenjena le s „pisnim sporazu­
mom" med pravilno pooblaščenimi zastop­
niki strank. To vprašanje pa lahko ob 
zaključku ostane odprto, če že iz sedanje 
različice arbitražne klavzule izhaja, da je 
Sodišče pristojno za tožbe Komisije iz 
pogodbe. 
56. Iz sodbe Sodišča v zadevi Feilhauer 16 
izhaja, da je treba pristojnost Sodišča na 
podlagi arbitražne klavzule presojati iz­
ključno po pravu Skupnosti in klavzuli. To 
ustreza splošno priznanemu načelu, da vsako 
sodišče uporablja svoja procesna pravila, 
vključno z določbami o pristojnosti. 17 Pravo, 
ki je v pogodbi opredeljeno kot tisto, ki se uporabi, se posledično nanaša le na mate­
rialne določbe. Za razlago arbitražne klav­
zule, od katere je končno odvisna pristojnost 
Sodišča, zato ne veljajo načela nemškega 
prava o razlagi pogodb, kot so posebej 
določena v členu 133 in 157 BGB, čeprav je 
klavzula v pogodbi, za katero se uporablja 
nemško pravo. 
57. Tudi načela Skupnosti pri razlagi po­
godbe ne zahtevajo razlage le na podlagi 
njenega besedila. Nasprotno, treba je upo­
števati tudi voljo pogodbenih strank in 
okoliščine, v katerih je bila sklenjena 
pogodba. 18 
58. Iz formulacije klavzule najprej izhaja, da 
sopogodbeniki niso želeli izključiti odločanja 
Sodišča. Njegova pristojnost kot instance je 
celo izrecno omenjena. S klavzulo so stranke 
poleg tega izrazile, da pristojnosti za spore 
vsekakor ne želijo prenesti na nacionalna 
sodišča, temveč na sodišče Skupnosti. Da je 
bil to njihov namen pri sklenitvi sporazuma, 
so stranke potrdile v izjavah pred Sodiščem. 15 — Vendar pa pisna oblika (razen pri drugačni pogodbeni 
ureditvi) ni podvržena nobenim strogim merilom. Tako je 
Sodišče štelo, da zadošča, če je bila klavzula najprej 
vsebovana v nepodpisanem osnutku pogodbe, na katerega 
pa so se stranke potem soglasno pisno sklicevale (sodba z dne 
7. decembra 1976 v zadevi Pellegrini proti Komisiji, 23/76 
Recueil, str. 1807, točki 9 in 10). 
16 — Sodba z dne 8. aprila 1992 v zadevi Komisija proti Feilhauer 
(C-209/90 Recueil, str. I-2613, točka 13). 
17 — Sklepni predlogi generalnega pravobranilca Lenza z dne 
22. oktobra 1991 v zadevi Komisija proti Feilhauer (C-209/90 
Recueil, str. 2622, točka 18). Glej tudi sodno prakso Sodišča k 
členu 17 Bruseljske konvencije (sodbi z dne 10. marca 1992 v 
zadevi Powell Duffryn, C-214/89, Recueil, str. I-1745, 
točka 37, in z dne 3. julija 1997 v zadevi Benincasa, 
C-269/95, Recueil, str. I-3767, točka 31). 18 — O obveznosti razlage pogodbe ob upoštevanju konteksta 
prava Skupnosti: sodba z dne 27. aprila 1999 v zadevi 
Komisija proti SNUA (C-69/97, Recueil, str. I-2363, točka 19). 
I - 2194 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
59. Poleg tega velja, da institucijo „Sodišče" 
sestavljata Sodišče prve stopnje in Sodišče. 
To se prvič kaže v tem, da se v členu 7(1) ES, 
v katerem so navedene institucije Skupnosti, 
govori le o Sodišču in da Sodišče prve 
stopnje ni posebej omenjeno. Poleg tega nosi 
oddelek PES, ki vsebuje določbe o Sodišču in 
Sodišču prve stopnje, naslov „Sodišče". Po­
sledično ni izključeno, da označba Sodišča 
prve stopnje kot pars pro toto obsega tudi 
Sodišče. 
60. Končno je treba upoštevati, da je bila 
pogodba sklenjena v okviru programa Esprit. 
Z dodeljevanjem sredstev podpore na pod­
lagi ustreznih programov zasleduje Skupnost 
raziskovalno- in industrijskopolitične cilje. 
Logično je, da se pristojnost za spore v zvezi 
s temi pogodbami prenese na sodišče Skup­
nosti. Tako je zagotovljeno, da se te po 
enotnem vzorcu sklenjene pogodbe tudi 
razlagajo enotno in glede na kontekst 
Skupnosti, če to dopušča nacionalno pravo, 
ki se uporablja za posamezno pogodbo. 
61. S tu obravnavanim pojmovanjem ni v 
nasprotju ugotovitev Sodišča, da je treba 
njegovo pristojnost na podlagi arbitražne 
klavzule presojati ozko, ker predstavlja to 
odstop od občega prava. 19 To stališče So­dišča se nanaša na vprašanje, katere terjatve 
se lahko v okviru tožbe v skladu s členom 
238 ES uveljavljajo pred organom „Sodišče", 
ter ne na razmejitev pristojnosti med Sodiš­
čem in Sodiščem prve stopnje. 
62. Sicer pa se je Sodišče na podlagi enake 
ali podobne klavzule že večkrat obravnavalo 
tožbe institucij Skupnosti. 20 V nobenem od 
teh primerov zaradi formulacije klavzule ni 
postavljalo pod vprašanje svoje pristojnosti, 
čeprav je dolžno, po potrebi, po uradni 
dolžnosti ugotavljati svojo nepristojnost. Iz 
tega lahko zaključimo le, da je Sodišče 
razlagalo klavzulo na tu predlagani način. 
63. Zato je ob upoštevanju volje strank in 
okoliščin potrebna taka razlaga člena 7 
priloge II, da je Sodišče pristojno za tožbe 
Komisije iz predložene pogodbe. 
19 — Sodbi z dne 18. decembra 1986 v zadevi Komisija proti 
Zoubek (426/85, Recueil, str. 4057, točka 11) in z dne 
3. decembra 1998 v zadevi Komisija proti Industrial Refuse & 
Coal Energy (C-337/96, Recueil, str. I-7943, točka 49). 20 — Sodbe z dne 10. aprila 2003 v zadevi Parlament proti SERS in 
drugi (C-167/99, Recueil, str. I-3269); z dne 16. oktobra 2003 
v zadevi Komisija proti ITEC (C-29/03 Recueil, str. I-12205); 
z dne 16. oktobra 2003 v zadevi Komisija proti ITEC 
(C-30/03, Recueil, str. I-12217) in z dne 8. julija 2004 v zadevi 
Komisija proti Trendsoft (C-127/03, neobjavljena v ZOdl, 
točki 7 in 21). 
I - 2195 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
B - Dopustnost tožbe proti podjetju 
InterTeam 
64. 22. decembra 1999 je skupščina podjetja 
InterTeam sprejela sklep o likvidaciji podje­
tja, ki je bil v sodni register vpisan 
18. januarja 2000. 8. novembra 2001 je bil 
nato vpisan zaključek likvidacije, družba pa 
je bila izbrisana iz sodnega registra. 
1. Trditve strank 
65. Po mnenju Komisije je tožba proti 
podjetju InterTeam dopustna. Dopustnost 
tožbe se opira na trditev tožeče stranke, da 
ima tožena stranka še premoženje. Drugače 
bi se lahko tožena stranka izognila grozeče­
mu sporu tako, da bi se dala izbrisati iz 
sodnega registra. 
66. AMI, Euram in InterTeam pa po drugi 
strani menijo, da tožba proti podjetju Inter-
Team ni dopustna. ínter Team je izbrisano 
zaradi prenehanja obratovanja in posledične­
ga neobstoja sredstev. Po izbrisu iz sodnega 
registra nima več sposobnosti biti stranka. 2. Pravna presoja 
67. Tožba proti podjetju InterTeam ne bi 
bila dopustna, če to ob vložitvi tožbe ne bi 
več imelo ne pravne sposobnosti ne sposob­
nosti biti stranka. V sodbi Komisija proti 
Oder-Plan in drugi je Sodišče o vprašanju 
pravne sposobnosti in sposobnosti biti 
stranka družbe odločilo po pravu sedeža 
družbe. 21 Pravo sedeža družbe je v obravna­
vanem primeru nemško pravo. Po nemškem 
pravu družba z omejeno odgovornostjo 
(Gesellschaft mit beschränkter Haftung -
GmbH) preneha z izbrisom iz sodnega 
registra po zaključku likvidacije. S procesne­
ga vidika ima popolno prenehanje družbe za 
posledico, da preneha tudi njena sposobnost 
biti stranka; tožbe proti družbi tako niso 
dopustne. 22 
68. V nasprotju z obravnavanim primerom 
je bila tožena stranka v sodbi Komisija proti 
Oder-Plan in drugi še v likvidaciji in še ni bila 
izbrisana iz sodnega registra. Zato iz te sodbe 
21 — Sodba z dne 11. oktobra 2001 v zadevi Komisija proti Oder-
Plan Architektur in drugi (C-77/99, Recueil, str. I-7355, 
točka 28). Glej tudi sodbo z dne 27. novembra 1984 v 
zadevi Bensider in drugi proti Komisiji (50/84, Recueil, 
str. 3991, točka 7). Po sodbi z dne 5. novembra 2002 v zadevi 
Überseering (C-208/00, Recueil, str. I-9919) se je bolje opreti 
na kraj ustanovitve. Ker kraj ustanovitve in sedeža v 
obravnavanem primeru sovpadata, tega vprašanja ni treba 
podrobneje obravnavati. 
22 — Prim. Lutter in Hommelhoff, GmbH-Gesetz: Kommentar, 15. 
izdaja (2000), § 74, točka 17. 
I - 2196 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
ni mogoče sklepati, kot to meni Komisija, da 
je tožba proti, pred vložitvijo tožbe, že v 
celoti likvidiranemu in izbrisanemu podjetju 
InterTeam dopustna. 
69. Tudi likvidirana in izbrisana GmbH pa je 
lahko izjemoma še tožena, če tožeča stranka 
utemeljeno zatrjuje, da ima GmbH še vedno 
premoženje. 23 Toženi družbi potem v tem 
obsegu znova pripada pravna subjektiviteta 
in sposobnost biti stranka. Predpostavka za 
to pa je v vsakem primeru, da tožeča stranka 
poda najmanj indice glede obstoja uporab­
nega premoženja. 24 Pavšalno postavljena 
trditev, da ima GmbH še terjatve, ki jih 
lahko uveljavlja, pa ne zadostuje za dopust­
nost takšne tožbe. 25 
70. Utemeljitev Komisije, da bi morala 
trditev, da pri toženi stranki še obstaja 
premoženje, zadoščati za dopustnost tožbe 
proti izbrisani GmbH, ker bi se sicer tožena 
stranka lahko z izbrisom iz sodnega registra 
izognila tožbi, ni prepričljiva. Do izbrisa družbe iz sodnega registra pride namreč šele 
po preteku zakonsko urejenega postopka, ki 
služi varstvu upnikov. 26 Izjeme od načela 
nedopustnosti tožb proti likvidiranim in 
izbrisanim družbam morajo biti zaradi 
pravne varnosti dopustne le pri predpostavki, 
da tožeča stranka poda utemeljene indice 
glede obstoja premoženja. 
71. Ker je Komisija le pavšalno zatrjevala, da 
InterTeam še vedno razpolaga s premože­
njem, za to pa ni navedla podrobnejših 
indicev, je treba tožbo Komisije proti podje­
tju InterTeam zavreči kot nedopustno. 27 
23 — Prim. Bundesarbeitsgericht, sodba z dne 4. junija 2003 
(10 AZR 449/02), Neue Zeitschrift für Arbeitsrecht 2003, 
str. 1049. 
24 — Tako sedaj izrecno Bundesgerichtshof v sodbi z dne 2. junija 
1999 (VIII ZR 112/98), Neue Juristische Wochenschrift 1999, 
str. 2972, ki je v starejši sodni praksi štelo za zadostno že 
samo zatrjevanje obstoja premoženja (sodba z dne 29. sep­
tembra 1967, V ZR 40/66, BGHZ 48, str. 303 in 307). 
25 — Prim. Schmidt v: Scholz, Kommentar zum GmbH-Gesetz, 9. 
izdaja (2002), člen 60, točka 62. 26 — Tako se med drugim likvidacija GmbH skladno s členom 
65(1) Gesetz betreffend die Gesellschaft mit beschränkter 
Haftung (zakona, ki ureja družbo z omejeno odgovornostjo, 
GmbHG) vpiše v sodni register in ga morajo likvidatorji 
skladno s členom 65(2) GmbHG trikrat objaviti. Hkrati se 
upniki pozovejo, naj se zglasijo pri družbi. Po zadnji objavi 
sledi enoletno čakalno obdobje, do izteka katerega premože­
nje družbe ne sme biti razdeljeno. 
27 — Ni jasen preostanek približno 150.000 EUR, ki bi jih moralo 
podjetje InterTeam nemudoma posredovati ostalim sopo-
godbenikom ali jih vsaj fiduciarno hraniti ločeno od svojega 
premoženja. Komisija bi lahko v tem obsegu namesto 
likvidirane družbe individualno tožila osebe, odgovorne pri 
podjetju InterTeam. 
I - 2197 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
C - Dopustnost tožbe proti podjetjema 
A-Consult in Ision 
72. Tožba Komisije je bila vložena 
12. avgusta 2002. Malo pred tem, 25. juli­
ja 2002, je bil nad premoženjem podjetja A-
Consult uveden stečajni postopek kot nada­
ljevanje postopka prisilne poravnave po 
avstrijskem pravu, nad premoženjem podje­
tja Ision pa je bil 19. julija 2002 vložen 
insolvenčni postopek po nemškem pravu. 
1. Trditve strank 
73. Stečajni upravitelj podjetja A-Consult 
navaja, da tožba, vložena proti podjetju A-
Consult, ni dopustna. V skladu s členom 6 
avstrijskega Konkursordnung (stečajni za­
kon, v nadaljevanju: KO) se spori, v katerih 
se uveljavljajo zahtevki na premoženju, ki 
sodi v stečajno maso, po uvedbi stečaja ne 
morejo ne uvesti ne nadaljevati. V skladu s 
členoma 16 in 17 Uredbe Sveta (ES) 
št. 1346/2000 z dne 29. maja 2000 o 
postopkih pri insolventnosti 28 (v nadaljeva­
nju: Uredba št. 1346/2000) je uvedba insol-
venčnega postopka v državi članici Evropske 
unije priznana v vseh ostalih državah člani­
cah in ima tam učinke, ki jih kot procesno 
posledico določa pravo države uvedbe 
postopka. 74. Tudi Ision meni, da tožba, ki je vložena 
proti njemu, ni dopustna. Z uvedbo insol-
venčnega postopka 19. julija 2002 je izgubilo 
procesno sposobnost. Od takrat dalje je 
procesna sposobnost v zvezi z insolvenčnim 
premoženjem v skladu s členom 80 Insol­
venzordnung (nemški insolvenčni zakon, v 
nadaljevanju: InsO) prešla na insolvenčnega 
upravitelja. Do vročitve tožbe insolvenčnemu 
upravitelju pa ni prišlo. Insolvenčni upravi­
telj torej ni postal stranka spora. 
75. Po pojmovanju Komisije sta tožbi do­
pustni. Izključna pristojnost Sodišča za 
odločitev o tem sporu sledi iz člena 238 ES 
v zvezi s arbitražno klavzulo. Sodišče naj 
odloči, da nacionalno pravo tej izključni 
pristojnosti ne more nasprotovati. Uredba 
št. 1346/2000 se nanaša izključno na učinke 
insolvenčnega postopka v državah članicah, 
nikakor pa ne učinkuje na dopustnost tožbe 
pred Sodiščem. Poleg tega je bila Komisija, o 
uvedbi stečajnega postopka podjetja A-Con-
sult obveščena šele 23. septembra 2002, torej 
dva meseca in pol kasneje. To se ne more 
šteti kot „nemudoma" v smislu člena 40 
Uredbe št. 1346/2000. 28 — UL L 160, str. 1. 
I - 2198 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
2. Pravna presoja 
a) Glavni zahtevek 
76. Dopustnost tožb proti družbam, nad 
premoženjem katerih je uveden stečajni oz. 
insolvenčni postopek, bi se lahko tako kot 
dopustnost tožb proti družbam, ki so v 
likvidaciji, obravnavala kot problem pravne 
sposobnosti in sposobnosti biti stranka. To 
razlago potrjuje dejstvo, da uvedba insol-
venčnega postopka neposredno pripelje do 
spremembe statusa družbe in da ta ne more 
več opravljati dejanj prek svojih organov. 
Preraste v posebno premoženje (insolvenčno 
maso), ki jo upravlja insolvenčni upravitelj. 
Zaradi tega bi se uporabljalo pravo sedeža 
družb, torej avstrijsko oz. nemško pravo. 29 
77. Dopustnost pa bi se lahko kot siceršnje 
procesnopravno vprašanje ravnala tudi po 
pravu sedeža sodišča, torej po procesnem 
pravu Sodišča, ki pa takega dejanskega stanja ne urejajo. Vsekakor zoper Sodišče po sodbi 
Feilhauer 30 ni mogoče uveljavljati nacional­
nih procesnopravnih določb, ki izključujejo 
njegovo pristojnost. 
78. Vprašanje, ali je dopustnost problem 
sposobnosti biti stranka ali kot splošni 
problem dopustnosti, bi lahko ostalo odprto, 
če iz razlage procesnega prava Sodišča ob 
upoštevanju Uredbe št. 1346/2000 izhaja, da 
je treba učinke insolvenčnega postopka, 
uvedenega v državi članici, upoštevati tudi 
pred Sodiščem. 
79. V skladu s členom 4(2)(f) Uredbe 
št. 1346/2000 pravo države, v kateri je bil 
uveden insolvenčni postopek, ureja, kako 
uvedba postopka učinkuje na ukrepe uve­
ljavljanja pravic posameznih upnikov. Zato 
se dopustnost ukrepov uveljavljanja pravic 
pred sodišči držav članic ravna po nemškem 
in avstrijskem pravu. 
80. Po nemškem pravu lahko upniki v skladu 
s členom 87 InsO po uvedbi insolvenčnega 
postopka nad premoženjem dolžnika uve­
ljavljajo svoje terjatve le po predpisih o 
insolvenčnem postopku. Namesto civilno-
29 — Prim, zgoraj v opombi 21 navedeno sodbo Komisija proti 
Oder-Plan, točka 28. 30 — Navedena v opombi 16, točka 13. 
I - 2199 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
procesne vložitve tožbe je postopek prijave 
terjatev po členu 74 in nasl. InsO. Nepo­
sredna dajatvena tožba proti dolžniku ali 
insolvenčnemu upravitelju se zavrže kot 
nedopustna. 31 
81. Tudi po avstrijskem pravu se v skladu s 
členom 6(1) KO po uvedbi stečaja spori, 
katerih namen je uveljavljanje ali zavarovanje 
zahtevkov na premoženju, ki sodi v stečajno 
maso, ne morejo več uvesti. 
82. Ob uporabi nacionalnega prava bi bilo 
torej treba posamezne tožbe kot nedopustne 
zavreči. 
83. Komisiji sicer velja pritrditi, da Uredba 
št. 1346/2000 ne vsebuje nobene določbe, ki 
bi izrecno urejala uporabo v postopku pred 
Sodiščem. Procesno pravo Sodišča se prav 
tako ne sklicuje na Uredbo. Vendar pa 
teleološka razlaga Uredbe pokaže, da za 
postopke pred Sodiščem ne more veljati 
nobena izjema od načel, ki jih vzpostavlja 
Uredba št. 1346/2000. 84. Namen insolvenčnih postopkov je, da se 
razpoložljiva masa v samo enem postopku, v 
katerem so udeleženi vsi upniki, mednje 
enotno porazdeli. Zato je po nacionalnem 
pravu izključeno ločeno uveljavljanje zahtev­
kov po uvedbi insolvenčnega postopka. 
Upniki ne morejo niti vlagati neposrednih 
tožb za pridobitev posebnega pravnega 
naslova niti voditi prisilne izvršbe na podlagi 
obstoječih pravnih naslovov. 32 S členom 
4(2) (f) Uredbe št. 1346/2000 se zagotav­
lja, da tega načela ni mogoče obiti z vložit­
vijo tožbe v drugih državah članicah. 
85. Uredba velja neposredno v vseh državah 
članicah in zavezuje vsa nacionalna sodišča. 
Ni razvidno, zakaj z Uredbo določenih načel 
ne bi bilo treba upoštevati tudi pred sodiš­
čem Skupnosti. Če ta načela ne bi bila 
ustrezno uporabljena pri tožbah Komisije 
pred Sodiščem, bi imela Komisija proti 
drugim upnikom, ki lahko terjatve uveljav­
ljajo le v okviru insolvenčnega postopka, 
neupravičeno privilegiran položaj. 33 Ker o 
31 — Prim. Hess, Weis in Wienberg, Kommentar zur Insolven­
zordnung, 2. izdaja (2001), § 87, točki 6 in 7. 32 — Prim. člen 89 InsO. 
33 — V svoji sodbi z dne 22. februarja 1990 v zadevi ESPJ proti 
Acciaierie e Ferriere Busseni SPA v stečaju (C-221/88, 
Recueil, str. I-459, točka 26) je Sodišče že odločilo, da se 
zapovedi ESPJ ne sme razlagati tako, da ima ESPJ v okviru 
kolektivnih izvršilnih postopkov prednostno pravico pred 
zasebnimi upniki. 
I - 2200 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
praktičnem učinku (effet utile) Uredbe ni 
dvoma, mora tudi za Komisijo veljati, da 
lahko svoje pogodbene terjatve po uvedbi 
insolvenčnega postopka uveljavlja le v okviru 
nacionalnih insolvenčnih postopkov. 
86. Ugotovitve Sodišča v sodbi Feilhauer 34 in 
tudi načelo, da sodišče uporablja svoje 
procesno pravo, tu predstavljene rešitve ne 
izključujejo. Nacionalne določbe, ki naspro­
tujejo dopustnosti tožbe pred Sodiščem, se 
namreč uporabljajo na podlagi kolizijske 
norme Skupnosti (člen 4(2)(f) Uredbe 
št. 1346/2000). Pravo Skupnosti samo torej 
jemlje v zakup ali celo zapoveduje, da se 
dopustnost tožbe pred Sodiščem omeji 
zaradi nacionalnih določb, ki se uporabijo. 
87. Komisija podredno utemeljuje, da do­
pustnost tožbe proti podjetju A-Consult tudi 
ob uporabi Uredbe št. 1346/2000 v vsakem 
primeru izhaja iz tega, da je bila v nasprotju s 
členom 40 Uredbe o uvedbi insolvenčnega 
postopka obveščena šele dva meseca in pol 
po njej ter torej ne „nemudoma" v smislu 
obravnavane norme. 88. Te utemeljitve ni mogoče sprejeti. Člen 
40 Uredbe št. 1346/2000 namreč ne vsebuje 
nobene določbe o sankciji, ki bi narekovala, 
da pri zapoznelem obveščanju učinki uvedbe 
insolvenčnega postopka nastopijo le zoper 
upnike, ki so bili obveščeni nemudoma. 
Poleg tega se uvedba insolvenčnega postopka 
vpiše v sodni register oz. v knjigo družb in 
postane javno znana, tako da je imela 
Komisija tudi brez ustreznega obvestila 
možnost, da se seznani z uvedbo postopka. 
89. Sklepno je zato treba ugotoviti, da tožba 
proti podjetjema A-Consult in Ision ni 
dopustna, ker avstrijsko in nemško insol-
venčno pravo v delu, kjer se posamezno 
uporablja, izključujeta ukrepe uveljavljanja 
pravic posameznih upnikov po uvedbi ste­
čajnega oz. insolvenčnega postopka. 
b) Podredni zahtevki 
90. Na ustni obravnavi je Komisija dajatveno 
tožbo v zvezi s podjetjema A-Consult in 
Ision podredno spremenila v ugotovitveno 
tožbo. Do tega trenutka terjatev proti po­
djetju A-Consult še ni bila prijavljena v 
stečajnem postopku. Po drugi strani pa je 34 — Navedena zgoraj, točka 78. 
I - 2201 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
bila terjatev proti podjetju Ision nedoločene­
ga dne, po soglasnih trditvah Komisije in 
insolvenčnega upravitelja podjetja Ision na 
ustni obravnavi vpisana na seznam terjatev in 
prerekana s strani insolvenčnega upravitelja. 
91. Če je prijavljena terjatev v roku pre­
rekana s strani sodnega upravitelja ali 
drugega upnika, lahko upnik po avstrijskem 
pravu vloži ugotovitveno tožbo v skladu s 
členom 110 KO. Za to tožbo je v skladu s 
členom 111 KO pristojno stečajno sodišče. V 
skladu s členom 179 in nasl. InsO smiselno 
enako velja v nemškem pravu. 
92. Pristojnost stečajnega oz. insolvenčnega 
sodišča, predvidena za te ugotovitvene tožbe 
v obeh pravnih ureditvah, ne nasprotuje 
vložitvi ustrezne tožbe pred Sodiščem. V 
skladu s členom 110(1) KO je ugotovitvena 
tožba pred (avstrijskim) stečajnim sodiščem 
lahko vložena le, če je postopek dopusten. V 
skladu s členom 185 InsO smiselno enako 
velja v nemškem pravu. Ker je v skladu s 
členom 238 ES pri arbitražni klavzuli iz­
ključno pristojno Sodišče, postopek pred 
nacionalnimi sodišči ne bi bil dopusten. V 
nemškem pravu poleg tega velja, da se lahko 
tožba na ugotovitev prerekanih insolvenčnih terjatev kljub členu 180 InsO vodi tudi pred 
arbitražo, dogovorjeno med strankama. 35 
93. Predpostavka za ugotovitveno tožbo pa 
je v vsakem primeru, da je terjatev prijavljena 
v seznam terjatev in je prerekana. To se pri 
terjatvi proti podjetju A-Consult do sedaj še 
ni zgodilo. Podredni zahtevki zato niso 
dopustni, če se nanašajo na zahtevke proti 
podjetju A-Consult. Če namreč ni gotovo, da 
je terjatev prerekana, ni potrebe po pravnem 
varstvu. Če bi terjatev ostala neprerekana, 
Komisiji njene ugotovitve ne bi bilo treba 
uveljavljati s tožbo. 
94. Zahtevek proti podjetju Ision je bil sicer 
prijavljen 36. Lahko pa podredni zahtevki 
kljub temu prav tako ne bi bili dopustni, 
ker niso vloženi proti pravi toženi stranki 
in/ali ker so bili vloženi prepozno. 
35 — Hess, Weis in Wienberg, § 180, točka 2. 
36 — Vendar pa zaradi pomanjkanja pisne dokumentacije ni jasno, 
kaj natančno je bilo prijavljeno v tabelo, zahtevek, ki se 
uveljavlja s prvim podrejenim predlogom, ali zahtevek, ki je 
vložen skrajno podredno. Dalje ne obstajajo podatki o tem, ali 
je zahtevek prerekal le insolvenčni upravitelj ali tudi drugi 
upniki, proti katerim bi morala biti v tem primeru usmerjena 
tudi ugotovitvena tožba. 
I - 2202 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
95. Tožbo za ugotovitev utemeljenosti vpisa 
terjatve na seznam terjatev je treba vložiti 
proti drugim toženim strankam kot prvotno 
vloženo dajatveno tožbo, in sicer proti tistim, 
ki prerekajo obstoj pravice. To je lahko 
insolvenčni upravitelj ali tudi drug upnik. 
Dvomi glede dopustnosti podrednih pred­
logov proti podjetju Ision obstajajo že zato, 
ker Komisija ni predlagala spremembe tožbe 
v tožbo proti insolvenčnemu upravitelju ali 
drugemu insolvenčnemu upniku, ki je pre­
rekal terjatev. Tako insolvenčnemu upravite­
lju tožba tudi ni bila formalno vročena. 
96. Celo če bi predloge razlagali široko v 
smislu, da so bili postavljeni proti insolvenč­
nemu upravitelju, njihovi dopustnosti na­
sprotuje dejstvo, da so bili postavljeni šele na 
ustni obravnavi. Nedvomno je treba izhajati 
iz tega, da je ugotovitev pravice vsebovana že 
v obsodbi na ustrezno dajatev. Ker pa je 
tožba za ugotovitev utemeljenosti vpisa 
terjatve na seznam terjatev vložena proti 
drugim toženim strankam kot prvotno vlo­
žena dajatvena tožba, namreč proti tistim, ki 
prerekajo obstoj terjatve, je potrebna spre­
memba tožbe. 
97. Poslovnik ne ureja izrecno, ali in - pri 
pritrdilnem odgovoru - do katerega trenutka 
je sprememba tožbe še mogoča. V skladu s 
členom 42(2) poslovnika navajanje novih razlogov med postopkom ni dovoljeno, razen 
če ti izhajajo iz pravnih in dejanskih okoliš­
čin, ki so se pojavila med postopkom. To 
določbo je treba smiselno uporabiti za 
obravnavano spremembo tožbe, vključno z 
za to potrebnim navajanjem dejanskega 
stanja, posebej v zvezi s prijavo terjatve in 
prerekanjem terjatve s strani insolvenčnega 
upravitelja. 
98. Insolvenčni postopek nad premoženjem 
podjetja Ision je bil uveden 19. julija 2002. 
Tudi če Komisija ob vložitvi tožbe 12. 
avgusta 2002 kljub objavi še ni mogla vedeti 
za uvedbo postopka, je to izvedela najkasneje 
z vročitvijo v obravnavanem postopku pred­
loženega dopisa insolvenčnega upravitelja 
podjetja Ision z dne 26. septembra 2002. 
99. Od takrat je imela priložnost, da prijavi 
terjatev in da - po prerekanju terjatve s 
strani insolvenčnega upravitelja - postavi 
ugotovitvene zahtevke. Dejansko pa je te 
zahtevke postavila šele na ustni obravnavi 
8. julija 2004, ne da bi to zamudo obrazložila. 
To je med drugim vodilo do tega, da se 
insolvenčnega upravitelja podjetja Ision ni 
dalo v ustreznem času pritegniti v obravna­
vani postopek. Ta pred prijavo terjatve in 
preden mu je bila vročena tožba, v nobenem 
primeru ni imel povoda, da bi se udeleževal 
postopka pred Sodiščem. 
I - 2203 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
100. Posledično tožba proti podjetju 
A-Consult in proti podjetju Ision ni 
dopustna tudi v delu, v katerem se z njo 
podredno predlaga ugotovitev utemeljenosti 
vpisa terjatve na seznam terjatev. 
VI - Utemeljenost 
101. Komisija na podlagi pogodbenih dolo­
čil, posebej člena 23.3 priloge II, in na 
podlagi neupravičene obogatitve skladno s 
členom 812 BGB uveljavlja proti toženim 
strankam kot solidarnim dolžnikom zahte­
vek za vračilo predplačil. Ker tožba proti 
podjetjem Inter Team, A-Consult in Ision ni 
dopustna, ostane za presojo le še, ali je tožba 
proti podjetjem AMI, Intracom, Euram in 
banki Nordbank 37 utemeljena. 
102. Za solidarno odgovornost je v skladu s 
členom 421 BGB značilno, da je vsak dolžnik 
dolžan opraviti celotno izpolnitev. Le če bi 
bila solidarna odgovornost podana, bi imela 
tožba Komisije možnosti za uspeh v celoti. 
Drugače bi lahko Komisija od vsakega 
sopogodbenika zahtevala le delno izpolnitev. A - Solidarna odgovornost 
1. Trditve strank 
a) Komisija 
103. Komisija v bistvu navaja, da izhaja 
solidarna odgovornost iz člena 1 pogodbe 
in člena 23.3 priloge II. Razdelitev na delovne 
sklope med posameznimi sopogodbeniki 
solidarni odgovornosti ne nasprotuje, ker 
naj bi posamezni rezultati služili samo 
enemu interesu. 
104. Iz pogodbe nadalje izhaja tudi, da mora 
vsaka od toženih strank nositi posledice 
zamude druge tožene stranke v skladu s 
členom 425(1) BGB. 38 Tovrstna soodgovor­
nost za krivdno ravnanje drugih solidarnih 
dolžnikov je v nemškem pravu redno spre­
jeta, če se je - kot v obravnavanem primeru 
- več izvajalcev zavezalo k opravi enega dela 
(člen 427 BGB). 
37 — Če se v nadaljevanju govori o toženih strankah, so mišljene le 
še ta štiri podjetja. 38 — Komisija se v zvezi s tem sklicuje na zgoraj v opombi 21 
navedeno sodbo Komisija proti Oder-Plan, točka 61. 
I - 2204 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
105. Člen 1(2) pogodbe se ne nanaša na 
obravnavani primer, temveč določa, v kolikš­
nem obsegu sopogodbeniki odgovarjajo za 
zamudo sopogodbenika proti tretjim (npr. 
podizvajalcem). Tudi če bi šlo pri tem za 
izjemo od solidarne odgovornosti do Komi­
sije, tožene stranke niso storile vsega, da bi se 
v nadzorstvenih poročilih odpravile doku­
mentirane zamude. V vsakem primeru so vse 
tožene stranke kršile svojo medsebojno 
obveznost sodelovanja in Komisije v naspro­
tju s členom 2(3) (c) priloge II o nezadostnem 
napredovanju del niso obveščale. 
b) Tožene stranke 
106. A-Consult in Intracom menita, da člen 
1(1) pogodbe nikakor ne utemeljuje soli­
darne odgovornosti za obveznost vračila po 
členu 23.3 priloge II. Nasprotno, odgovor­
nost za sekundarne storitve je določena le v 
členu 1(2) pogodbe. 
107. Intracom izključuje obstoj solidarne 
odgovornosti že zato, ker niti en dolžnik ne 
poseduje potrebnega strokovnega znanja, da bi lahko opravil celotno izpolnitev. Sicer pa 
ima pri dvomu pogodbeno določilo prednost 
pred določbo člena 427 BGB. 
108. AMI, Euram in InterTeam, ki so 
predložila skupna stališča, kot tudi Nord­
bank, menijo, da je solidarna odgovornost, 
določena za glavno izpolnitveno obveznost v 
členu 1(1) pogodbe, v drugem odstavku 
bistveno spremenjena. 
109. Tožene stranke dalje navajajo, da Ko­
misija ni v ničemer pojasnila, katere zamude 
se v skladu s členom 1(2) pogodbe očitajo 
posameznim sopogodbenikom. Nordbank in 
Intracom dodatno navajata, da sta do pre­
kinitve del izpolnila vse svoje obveznosti. 
Zaradi predčasnega prenehanja ni prišlo do 
oprave del, ki sta jih bila dejansko dolžna 
opraviti. 
110. Nordbank in Intracom zanikata, da bi 
kršila obveznosti obveščanja. Člen 2(3) (c) 
priloge II predvideva le, da morajo sopogod­
beniki Komisijo prek koordinatorja opozoriti 
I - 2205 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
na težave na svojem delovnem področju. V 
vsakem primeru jima ni bilo znano, da bi bila 
pri drugih sopogodbenikih podana neizpol­
nitev ali zamuda. 
111. Iz narave pogodbe kot subvencijske 
pogodbe po mnenju Nordbank izhaja, da je 
vsak sopogodbenik zavezan k povračilu le, če 
je dejansko prejel javna sredstva, do katerih 
ni bil upravičen. 
2. Pravna presoja 
112. Obstoj solidarne odgovornosti je treba 
v prvi vrsti presojati na podlagi samih 
pogodbenih določil. Pri tem bi lahko bila 
solidarna odgovornost prvič podana, ker je to 
neposredno predvideno v pogodbi. Drugič bi 
lahko solidarna odgovornost sopogodbeni-
kov sledila iz tega, da ti morda sestavljajo 
družbo civilnega prava (GbR) v smislu 
člena 705 BGB, katere namen je izvedba 
projekta. 39 Vsak družbenik GbR namreč načeloma subsidiarno odgovarja za obvez­
nosti družbe, in sicer v višini celotne 
obveznosti in ne le v višini deleža, ki nanj 
odpade v notranjem razmerju v okviru 
družbe. 40 
113. Subsidiarna odgovornost družbenikov 
pa tako kot pogodbeno dogovorjena soli­
darna odgovornost vsekakor predvideva, da 
pogodba dejansko utemeljuje zahtevek za 
povračilo predplačil proti družbi (in ne le 
proti posameznim sopogodbenikom), in da 
osebna odgovornost družbenikov v pogodbi 
ni bila omejena. 
114. Za glavno izpolnitveno obveznost, torej 
za izvedbo projekta, se zdi, da člen 1(1) 
pogodbe glede na svoje besedilo jasno 
utemeljuje solidarno odgovornost. V pogod­
benem besedilu določena fraza jointly and 
severally ustreza solidarni zavezi. Tako se 
namreč ustrezni odlomek vzorčne pogodbe 
glasi tudi v nemški različici: „Die Vertrag­
spartner führen die in Anhang I dieses 
Vertrags genannten Arbeiten [...] als Ge­
samtschuldner [...] aus". 
115. Če pa nedeljiva obveznost - kot v 
obravnavanem primeru - ne more biti 
opravljena s strani vsakega posameznega 
39 — Skladno s prilogo I, del 2, točka 6 (str. 70 pogodbe) je 
predvidena sklenitev konzorcijske pogodbe. Če do tega ne bi 
prišlo, bi lahko bila družbena pogodba med sopogodbeniki 
sklenjena tudi konkludentno. 40 — Sprau v: Palandt Bürgerliches Gesetzbuch, 62. izdaja (2003), 
§ 714, točka 12. 
I - 2206 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
sopogodbenika, je bila lahko namesto soli­
darne odgovornosti mišljena skupna odgo­
vornost, ker ni mogoče domnevati, da so se 
sopogodbeniki želeli zavezati k nečemu, kar 
ni mogoče. 41 Za skupno odgovornost je 
značilno, da upnik ne more zahtevati od 
vsakega posameznega dolžnika, naj izpolni 
celotno obveznost, temveč le, da se 
obveznost izpolni s sodelovanjem vseh 
dolžnikov. 42 
116. Iz člena 1(2) pogodbe sledi, da je bila -
v nasprotju z besedilom odstavka 1 -
dejansko dogovorjena skupna odgovornost. 
Člen 1(2) namreč sopogodbenikom nalaga le 
obveznost, da si na primeren način prizade­
vajo doseči cilje projekta in prevzamejo 
obveznosti sopogodbenika, ki krši pogodbo. 
Dalje naj noben sopogodbenik ne odgovarja 
za dogodke, ki so zunaj sfere, na katero lahko 
običajno vpliva. Ker sopogodbenik torej ni 
dolžan sam opraviti celotne izpolnitve, soli­
darna odgovornost ne pride v poštev. 
117. Vendar v obravnavanem sporu ne gre 
več za glavno izpolnitev, torej za izvedbo 
projekta in izdelavo trgovinske platforme za elektronske komponente. Komisija namreč 
zahteva povračilo predplačil, do katerih 
tožene stranke po njenem mnenju niso 
upravičene. Dejstvo, da že za glavno iz­
polnitev ne obstaja solidarna odgovornost, 
je indic za to, kako so sopogodbeniki hoteli 
splošno razdeliti tveganja. Vendar pa iz tega 
ne izhaja nujno, da za obveznost povračila 
prav tako ne obstaja solidarna odgovornost. 
118. Vračilo predplačil je deljiva obveznost, 
za katero veljajo po zakonskih določbah 
naslednja načela. Če je več dolžnikov zavez­
anih k opravi deljive obveznosti, kot je 
sporno vračilo, odgovarjajo po členu 420 
BGB v dvomu le sorazmerno. Drugače od 
tega pa predvideva člen 427 BGB, da tudi pri 
deljivih obveznostih v dvomu obstaja soli­
darna odgovornost, če se je več dolžnikov z 
eno pogodbo zavezalo, da bodo skupaj 
opravili izpolnitev. To pravilo o razlagi pa 
velja pri predpostavki, da ni prišlo do 
drugačne pogodbene ureditve, kar je v 
nadaljevanju treba preveriti. Solidarna odgo­
vornost bi lahko bila podana tudi, če bi šlo za 
obveznost GbR, za katero subsidiarno odgo­
varjajo družbeniki in solidarni dolžniki. 
119. Osrednje pogodbeno določilo za po­
vračilo predplačil, ki presegajo priznane 
stroške, je člen 23.3 priloge II. To določilo 41 — Bydlindski v: Münchener Kommentar zum Bürgerlichen 
Gesetzbuch, knjiga 2a, 4. izdaja (2003), § 431, točka 3, Noack 
v: Staudinger, Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, 
1999, uvodna pojasnila k § 420 in naslednjim točka 24, drugo 
gledišče: Heinrichs v: Palandt, uvodna pojasnila k § 420 in 
naslednjim točka 9. 
42 — Noack v: Staudinger, uvodna pojasnila k § 420 in naslednjim 
točka 26. 
I - 2207 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
izrecno ne predvideva solidarne odgovorno­
sti vseh sopogodbenikov. Zahtevek Komisije 
za povračilo pa bi bil lahko vložen 
proti - navidezni - družbi ali skupnosti 
sopogodbenikov, za katere obveznosti vsak 
sopogodbenik solidarno odgovarja. Prav tako 
je razumljivo, da vsak posamezen 
sopogodbenik odgovarja le za zneske, ki jih 
je prejel 
120. V členu 23.3 so kot zavezanci za 
povračilo navedeni the contractors (sopogod-
beniki). Iz tega se ne da nujno sklepati o 
skupni obveznosti in s tem o solidarni 
odgovornosti. To formulacijo se lahko raz­
ume tudi tako, da mora vsak od sopogodbe­
nikov vrniti zneske, ki presegajo povračilo 
stroškov, ki jim pripada. 
121. Iz uporabe glagola „to reimburse" (vr­
niti) izhaja, da morajo sopogodbeniki po­
vrniti le tiste zneske, ki so jih pred tem tudi 
prejeli. V osnovi gre torej za posebno 
pogodbeno ureditev neupravičene obogatit­
ve. Zahtevki iz neupravičene obogatitve so v 
skladu s členom 812 BGB usmerjeni k 
izročitvi tistega, kar je oseba (sama) prejela. 
Praviloma pri tem ne obstaja solidarna odgovornost med več sopogodbeniki, ki so 
dolžni izročiti tisto, kar so npr. prejeli na 
podlagi nične pogodbe. 43 Kaj drugega pa 
seveda lahko velja, če je bila obogatitev v 
korist skupnosti civilnega prava. 44 
122. Za razumevanje obveznosti povračila je 
torej odločilno, komu je bilo plačilo izvršeno. 
Le tisti, kdor je bil prejemnik plačil, je zdaj 
zavezanec za vračilo. 
123. Razumljivo bi bilo, da bi Komisija 
izplačala zneske po pogodbi sopogodbeni-
kom skupaj, konkretno GbR, ki jo sestavljajo. 
Na prvi pogled se zdi, da to potrjuje dejstvo, 
da Komisija plačuje koordinatorju in ne 
delno vsakemu sopogodbeniku. 
124. Iz člena 2.1 priloge II pa sledi, da 
koordinator prevzame plačila fiduciarno in 
jih mora nemudoma posredovati sopogod-
benikom, ne da bi postal razpolagalno 
pooblaščen imetnik sredstev. Plačilo torej 
43 — Prim. Noack v: Staudinger, § 427, točka 74. 
44 — Noack v: Staudinger, § 427, točka 76, Sprau v: Palandt, 
§ 718, točka 9. 
I - 2208 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
ne pripade premoženju družbe, ki jo sestav­
ljajo sopogodbeniki, ali drugi skupnoročni 
skupnosti. Dejanski prejemnik plačila je 
namreč vsak posamezen sopogodbenik, in 
sicer v višini deleža subvencije, ki mu 
vsakokrat pripada in je vnaprej določen s 
pogodbeno predvidenim načrtom stroškov. 
Koordinator ima le funkcijo transferne točke, 
ki Komisiji prihrani izplačevanje velikemu 
številu upravičencev. 
125. Vsak sopogodbenik je torej v skladu s 
členom 23.3 priloge II zavezan le k povračilu 
deleža predplačil, ki ga je prejel. Ker do 
obogatitve premoženja družbe ni prišlo, prav 
tako odpade solidarna odgovornost na 
podlagi morebitnega statusa družbenika 
sopogodbenikov. 
126. Ta zaključek se potrdi ob branju člena 
23.3 priloge II v zvezi s členom 1(2) pogodbe. 
V skladu z drugim stavkom člena 1(2) 
pogodbe sopogodbenik ne odgovarja za 
obveznosti plačila drugega sopogodbenika, 
ki krši pogodbo, razen če je prispeval h 
kršitvi pogodbe. 
127. Komisija meni, da se ta določba nanaša 
le na obveznosti, ki zavezujejo posameznega 
sopogodbenika, torej na primer na dolgove 
proti podizvajalcem ali obveznosti plačila v notranjem razmerju do drugih sopogodbe­
nikov. Za zahtevke, ki so usmerjeni proti 
vsem sopogodbenikom skupaj, pa se člen 1 
(2) pogodbe sploh ne uporablja. 
128. Ta razlaga pa ni prepričljiva. Člen 1 kot 
temeljno določilo pogodbe ureja obveznosti 
toženih strank v razmerju do Komisije. V 
prvem odstavku so izrecno navedena dela, ki 
jih je treba opraviti za Komisijo, drugi 
odstavek zadeva ukrepe, če pride pri iz­
polnjevanju te obveznosti do motenj. Torej 
morajo sopogodbeniki v določenih mejah 
jamčiti za sopogodbenike, ki kršijo pogodbo 
(prvi stavek drugega odstavka). Te meje so 
dalje konkretizirane v členu 2(2). Še vedno 
pa gre za to, kolikšen je obseg obveznosti 
sopogodbenikov do Komisije. 
129. Če bi bilo drugi stavek člena 1(2) 
pogodbe mogoče razumeti tako, kot to 
zagovarja Komisija, bi se ta odlomek nanašal 
na obveznosti sopogodbenikov med seboj ali 
proti tretjim osebam. S tem bi ta določba v 
celoti izpadla iz konteksta člena 1 pogodbe. 
Takšna določba bi sodila bolj v konzorcij sko 
pogodbo med toženimi strankami, kot pa v 
pogodbo s Komisijo. 
I - 2209 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
130. Ob pravilni razlagi je treba drugi stavek 
člena 1(2), v zvezi s členom 23.3 priloge II, 
razumeti tako, da sopogodbenik ni dolžan 
povrniti predplačil, ki jih je neupravičeno 
prejel drug sopogodbenik, ali ker ta svojih 
obveznosti sploh ni opravil oziroma jih je 
opravil z napakami ali ker nastalih stroškov 
ni pravilno izkazal. 
131. Vsekakor pa je sopogodbenik lahko 
odgovoren, če je prispeval h kršitvi pogodbe. 
V tem okviru drugi stavek člena 1(2) 
pogodbe Komisijo pooblašča tudi, da od 
sopogodbenika zahteva povračilo predplačil, 
ki jih ni prejel. Predpostavka za to je, da je 
dolžnik sopovzročil pomanjkljivo izpolnitev 
ali neizpolnitev. Ta določba pa dejansko ne 
utemeljuje solidarne odgovornosti v zvezi z 
zahtevki za povračilo. Nasprotno, v vsakem 
posameznem primeru je treba dokazati, da in 
če je podano, v kolikšnem obsegu mora 
sopogodbenik izjemoma povrniti predplačila, 
ki jih ni prejel. 45 
132. Celo če bi v nasprotju z izvajanji v 
točkah od 119 do 125 izhajali iz obstoja 
obveznosti družbe, je treba upoštevati, da je 
lahko osebna odgovornost družbenikov za obveznosti družbe v pogodbah s tretjimi 
osebami omejena. 46 Člen 1(2) pogodbe bi 
moral biti opredeljen kot takšna omejitev 
odgovornosti, tako da je solidarna odgovor­
nost na podlagi statusa družbenika že zaradi 
tega izključena. 
133. Celostno obravnavanje pogodbe 
potrjuje, da za obveznosti vračila ni bila 
dogovorjena solidarna odgovornost. Deleži 
posameznih sopogodbenikov se glede na 
obseg in kakovost drug od drugega bistveno 
razlikujejo. Posebej Euram in Nordbank naj 
bi opravila le pomožen prispevek, tako da bi 
zagotovila integracijo dopolnilnih storitev v 
sistem (logistika oz. plačilni sistemi). 
Ustrezno majhna je bila njuna udeležba 
v sredstvih finančne podpore. Torej ni 
mogoče sklepati, da so posamezna podjetja 
želela prevzeti solidarno odgovornost, čeprav 
jim je pripadal le majhen delež pri sredstvih 
podpore in čeprav so bila udeležena le ob 
koncu projekta ter so imela s tem tudi le 
malo vpliva na njegov uspeh. 47 
45 — Glede tega glej v nadaljevanju točke od 143 do 146. 46 — Sprau v: Palandt, § 714, točka 18. 
47 — Podobno razmišljanje je razvilo Sodišče prve stopnje v sodbi 
z dne 13. marca 2003 v zadevi Valnerina proti Komisiji 
(T-340/00, Recueil, str. II-811, točka 65). Solidarno odgovor­
nost za vračilo prispevka Skupnosti je štelo za nesorazmerno. 
Vendar pa je bil prispevek v tem primeru plačan na podlagi 
sklepa in ne na podlagi pogodbe. 
I - 2210 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
134. Treba je upoštevati tudi posebno na­
ravo pogodbe kot instrumenta spodbujanja 
raziskav, ki jo je Komisija na ustni obravnavi 
posebej izpostavila - čeprav v drugem 
kontekstu. S subvencioniranjem raziskav in 
razvoja so povezana velika tveganja. 48 Prav 
zaradi tega, ker zasebni vlagatelji praviloma 
niso pripravljeni prevzeti teh tveganj, je 
potrebna podpora iz javnih sredstev. Eno 
od tveganj, ki ga je Komisija ob sklenitvi 
subvencijske pogodbe zavestno prevzela, je, 
da manjša podjetja na področju raziskav in 
razvoja gospodarsko ne preživijo. Ne bi bilo 
pravično, če bi tveganje neizpolnitve v 
takšnih primerih v celoti prevalila na druge 
sopogodbenike. Komisija bi morala računati 
s tem, da se podjetja ne bodo več udeleževala 
s strani Skupnosti subvencioniranih projek­
tov, če s tem prevzamejo tako široke 
obveznosti, kot jih želi Komisija prikazati 
na podlagi svoje vzorčne pogodbe. 
135. V podporo svojega razumevanja 
pogodbe Komisija nazadnje opozarja na 
ugotovitve Sodišča o obstoju solidarne 
odgovornosti v sodbi Komisija proti Oder-
Plan 49 ter sodbi Komisija proti Manuel 
Roldão & Filhos in drugi 50. Vendar pa teh 
zaključkov ni mogoče prenesti na obravna­
vani primer, ker je bila v tistem postopku sporna pogodba sestavljena popolnoma dru­
gače kot tu obravnavana pogodba. 
136. Najprej pogodba v postopkih Komisija 
proti Oder-Plan ter Komisija proti Manuel 
Roldão & Filhos in drugi ni dopuščala 
nobenih dvomov o solidarni odgovornosti 
glede glavne izpolnitvene obveznosti. 51 Poleg 
tega bi se lahko sopogodbenik razbremenil 
solidarne odgovornosti za povračilo neupra­
vičenih plačil le tako, da bi dokazal, da ni 
prispeval k neizpolnitvi in da je izpolnil 
obveznosti obveščanja po pogodbi. Po tej 
klavzuli je torej solidarna odgovornost pra­
vilo, sopogodbenik, od katerega se zahteva 
vračilo predplačil, pa se je lahko razbremeni 
le izjemoma, za kar nosi dokazno breme. 
137. V navedeni pogodbi pa sopogodbenik 
za obveznosti vračila tretjih odgovarja le 
izjemoma, namreč če je prispeval h kršitvi 
pogodbe. Pravilna izpolnitev obveznosti ob­
veščanja Komisije s tem ni predpostavka za 
izključitev soodgovornosti. Zato v obravna-
48 — Nekatera tveganja, povezana s tem projektom, so izrecno 
navedena v prilogi I, del 2, točka 2.1 (str. 37 pogodbe). 
49 — Navedena v opombi 21. 
50 — Sodba z dne 13. novembra 2001 (C-59/99, Recueil, 
str. I-8499). 51 — Prim, člen 2 pogodbe, podan v sklepnih predlogih general­
nega pravobranilca Alberja z dne 25. januarja 2001 v zadevi 
Komisija proti Oder-Plan Architektur in drugi (C-77/99, 
Recueil, str. 7356, točka 3). 
I - 2211 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
vanem primeru ni upoštevno dejstvo, da želi 
Komisija s sklicevanjem na sodbo Komisija 
proti Oder-Plan sklepati o soodgovornost 
zaradi kršitve obveznosti obveščanja. 
138. Neodvisno od predhodnih razmišljanj 
pa kot rečeno v vsakem primeru v pogodbe­
nem besedilu obstajajo številne nedosledno­
sti, ki povzročajo precejšen dvom v solidarno 
odgovornost. Ti dvomi gredo v breme 
Komisije. 
139. Komisija je vzorčno pogodbo skupaj s 
prilogo II oblikovala in jo uporabljala za 
sopogodbenike v velikem številu primerov. 
Posledično gre za splošne pogoje poslovanja 
v smislu člena 1 Gesetz zur Regelung des 
Rechts der Allgemeinen Geschäftsbedingun­
gen (nemški zakon o ureditvi prava splošnih 
pogojev poslovanja, v nadaljevanju: zakon o 
AGB). V skladu s členom 5 zakona o AGB, ki 
se v skladu s členom 24 zakona o AGB 
uporablja tudi za pogodbe s podjetji, gredo 
dvomi pri razlagi splošnih pogojev poslova­
nja v breme uporabnika. Solidarna odgovor­
nost je ugodna za Komisijo, ni pa ugodna za 
tožene stranke. Da bi se Komisija lahko 
sklicevala na pogodbena zaveze, ki uteme­
ljujejo solidarno odgovornost, bi moralo to s potrebno jasnostjo izhajati iz določila. Kot so 
pokazala predhodna izvajanja, pa navedenim 
spornim pogodbenim določilom ta jasnost 
manjka. 
140. Sklepno je treba ugotoviti, da iz po­
godbe ne izhaja nedvomno solidarna odgo­
vornost vseh toženih strank za vračilo 
predplačil Skupnosti. Sopogodbeniki tudi ne 
odgovarjajo solidarno za obveznosti GbR, ki 
bi bila po možnosti ustanovljena za izvedbo 
projekta. 
B - Zahtevek za vračilo predplačila proti 
podjetjem AMI, Intracom, Euram in banki 
Nordbank 
141. Ker solidarna odgovornost ne obstaja, 
je treba preveriti, ali ima Komisija zahtevek 
za vračilo ustreznega dela predplačil proti 
podjetjem AMI, Intracom, Euram in banki 
Nordbank. Ta zahtevek bi lahko izhajal 
iz pogodbe, posebej iz člena 23.3 priloge II, 
in iz neupravičene obogatitve v smislu 
člena 812 BGB. 
I - 2212 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
1. Zahtevki iz pogodbe 
142. Predpostavka za zahtevek po členu 233 
priloge II je, da „total financial contribution 
due f or the Project" (celotni finančni prispe­
vek [Komisije] za projekt) ne dosega že 
opravljenih predplačil Pravna posledica bi 
bila, da bi morala vsaka od navedenih toženih 
strank povrniti razliko med predplačilom, ki 
ga je prejela, in nadomestilom stroškov, ki ji 
pripada. Poleg tega bi bile lahko tožene 
stranke v skladu z drugim stavkom člena 
1(2) pogodbe dolžne povrniti tudi predpla­
čila, ki jih je prejel drug sopogodbenik. To je 
treba najprej obravnavati. 
a) Zahtevek iz drugega stavka člena 1(2) 
pogodbe (odgovornost za prispevek h kršitvi 
pogodbe drugih sopogodbenikov) 
143. Zahtevek iz drugega stavka člena 1(2) 
pogodbe bi bil utemeljen, če je tožena 
stranka, proti kateri je vložen, prispevala h 
kršitvi (torej npr. nepravilni izpolnitvi ali 
neizpolnitvi) drugega sopogodbenika, ki ima 
za posledico restitucijski zahtevek. 144. Iz besedne zveze „razen če" izhaja, da 
gre pri tem zahtevku za izjemo od splošnih 
pogodbenih določil o odgovornosti. Dokazno 
breme za dejstva, ki utemeljujejo ustrezni 
zahtevek Skupnosti, torej za prispevek sopo­
godbenika h kršitvi pogodbe drugega sopo­
godbenika, nosi Komisija, ki je zahtevek 
postavila. 52 
145. Komisija je na podlagi nadzorstvenih 
poročil sicer navajala, da tožene stranke niso 
v zadostni meri sodelovale in niso vplivale na 
sopogodbenike, ki so kršili pogodbo. Prav 
tako ti niso zadostili obveznosti po členu 2.3, 
točka c, priloge II o obveščanju Komisije o 
neželjenih razvojih. To pavšalno navajanje pa 
ne zadošča za obrazložitev odgovornosti 
sopogodbenika za obveznost vračila terjatev, 
ki jih ima Komisija do drugega sopogodbe­
nika. Komisija bi namreč to morala konkre­
tizirati glede na posamezne sopogodbenike. 
Poleg tega so podjetja Ami, Euram, Intracom 
in banka Nordbank te trditve obrazloženo 
prerekali, tako da bi morala Komisija zanje 
predložiti dokaze, česar pa ni storila. 
52 — Za ustrezno splošno pravilo o dokaznem bremenu glej v 
nadaljevanju navedeno točko 174. 
I - 2213 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
146. Zato je treba zahtevek Komisije na 
podlagi drugega stavka člena 1(2) pogodbe 
zavrniti. 
b) Zahtevek na podlagi člena 23.3 priloge II 
(vračilo predplačil) 
147. V skladu s členom 23.3 priloge II je 
treba preveriti, ali plačila, ki so jih prejeli 
Ami, Euram, Intracom in Nordbank, pre­
segajo povračilo stroškov, ki jim pripada. 
Dalje mora biti zapadel ustrezen zahtevek za 
vračilo. 
148. Iz člena 23.3 priloge II izhaja, da se 
obračun opravi, ko so določeni celotni 
stroški, ki jih mora prispevati Komisija. 
Dejansko nastali celotni stroški se lahko 
namreč ugotovijo šele po zaključku projekta 
ali po drugačnem prenehanju njegove iz­
vedbe. 53 Ker projekt ni bil izveden do konca, 
bi torej zahtevki za povračilo zapadli šele, ko je bil projekt končan na drug način. Če 
namreč projekt še ne bi bil končan, bi lahko 
nastali dodatni stroški za povračilo. 
i) Prenehanje pogodbe 
149. Projekt bi lahko bil končan z odstopom 
Komisije od pogodbe 8. septembra 1999. 
Med strankami pa je zelo sporno, ali je bil ta 
odstop veljaven. Po mnenju toženih strank 
manjkata veljavna izjava o odstopu in tudi 
razlog za odstop. Za zahtevek po členu 23.3 
pa ta vprašanja niso bistvena in lahko 
ostanejo odprta, če je pogodba prenehala na 
drug način. 
150. Člen 5.4 priloge II v dopolnitev člena 
23.3 priloge II le pojasnjuje, da sopogodbe-
niki pri odpovedi obdržijo pravico do sora­
zmernega povračila stroškov, povezanih s 
projektom. Člen 5.4 priloge II za prenehanje 
pogodbe ne vsebuje drugačnega določila kot 
člen 23.3 priloge II. Po drugi strani pa bi se 
moral tudi pri odstopu od pogodbe opraviti 
obračun v skladu s členom 23.3 priloge II. 53 — Zato mora tudi Komisija v skladu s členom 4, tretja alinea, 
pogodbe opraviti morebitna preostala plačila šele po dosegi 
zadnjega rezultata in predložitvi ustreznih dokazil o stroških. 
I - 2214 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
151. V tem smislu tudi ni potrebe po 
upoštevanju zakonskih določb o neizpolnitvi 
oz. pomanjkljivi izpolnitvi pogodbe iz 
člena 320 in nasl. BGB oz. posebnih določb 
o podjemni pogodbi, ker vsebuje pogodba ta 
definitívna določila v členu 23.3 v zvezi s 
členom 5.4 priloge II. Pogodbena ureditev 
manjka le za nadaljnje odškodninske zahtev­
ke. Takšnih zahtevkov pa v tem postopku ni 
uveljavljala nobena stranka. 
152. Veljavnost odstopa bi bilo treba pre­
veriti kvečjemu v zvezi z morebitnimi 
obrestnimi zahtevki Komisije, ki bi v skladu 
s členom 5.4 priloge II lahko bili podani pri 
odstopu. Vprašanje, ali je Komisija upravi­
čena do obresti, pa lahko ostane odprto, 
dokler ni ugotovljeno, ali Komisija sploh 
ima zahtevke za povračilo proti toženim 
strankam. 
153. Neodvisno od odstopa je pogodba v 
vsakem primeru s potekom časa postala 
brezpredmetna. V skladu s členom 2.1 
pogodbe bi moral biti projekt izveden v 18 
mesecih. S tem se je potek projekta ne glede 
na odpoved končal 30. novembra 1999. Res 
je pogodba v skladu s svojim členom 2.2 
zaključena šele z zadnjim plačilom Komisije. 
Vendar pa lahko sopogodbeniki v skladu s 
členom 18.1 priloge II zahtevajo le povračilo stroškov, ki so nastali med 18-mesečnim 
trajanjem projekta. Od tedaj naprej se lahko 
uveljavljajo le stroški v zvezi s pogodbenimi 
obveznostmi poročanja in z ocenjevanji. Ni 
razvidno, da bi tožene stranke še uveljavljale 
ustrezne stroške. V skladu s členom 5.2 
pogodbe 54 - ob ustrezni uporabi v tej 
okoliščini - bi lahko sopogodbeniki tudi 
prijavili nadaljnje stroške le v treh mesecih 
po opravljeni zadnji delni storitvi. Nadaljnjih 
plačil Komisije torej tudi ni več mogoče 
pričakovati. Posledično se lahko v vsakem 
primeru na tej podlagi opravi končni 
obračun. 
154. Med nadzorom razglašeni „suspenz" 
projekta pri tem ničesar ne spremeni. Prvič, 
suspenz v pogodbi ni predviden in med 
strankami tudi ni bil dogovorjen v pisni 
obliki, predvideni za spremembe pogodbe. 
Drugič, mirovanje projekta je v vsakem 
primeru trajalo do odstopa od pogodbe. 
Tudi če trajanje mirovanja prištejemo k 18-
mesečnemu trajanju, je bilo izvrševanje 
pogodbe vsekakor zaključeno v letu 2000. 
54 — To določilo se glasi: „The cost statements for the final period, 
incorporating adjustments for previous periods, shall be 
submitted not later than three months after the approval of 
the last report, document or other Project Deliverable 
following which no further costs shall be allowable for 
payments." 
I - 2215 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
155. Upoštevanje pogodbeno predvidenega 
trajanja izvedbe je pri pogodbah o financira­
nju projektov raziskav in razvoja osrednjega 
pomena. Zaradi tehničnega napredka so 
lahko ti projekti smiselno izvedeni le v 
določenem roku. Poleg tega so lahko pro­
računska sredstva Komisije na razpolago le v 
določenih obdobjih. 
156. Končno tudi stranke soglašajo, da je 
pogodba postala brezpredmetna. Tožene 
stranke sicer pojmujejo odstop Komisije kot 
neveljaven. Nobeno od podjetij pa iz tega ni 
zaključilo, da bi se projekt še lahko nada­
ljeval. Nadaljevanje projekta bi spodletelo že 
zato, ker glavna odgovorna podjetja ne 
obstajajo več. Poleg tega je treba upoštevati, 
da so tehnične in ekonomske podlage pro­
jekta danes presežene. 
157. Ker je postala torej pogodba s potekom 
časa brezpredmetna, je treba opraviti obra­
čun v skladu s členom 23.3 priloge II. 
Morebitni znesek razlike med plačili Komi­
sije in dejansko dolgovanim prispevkom 
Skupnosti bi zapadel. ii) Plačila Komisije 
158. Komisija nosi trditveno breme za zne­
ske, ki so jih prejeli posamezni sopogodbe-
niki in ki se zajamejo v obračunu po členu 
23.3 priloge II. Ker je solidarna odgovornost 
izključena 55, bi načeloma sledilo, da se kot 
plačila v tem smislu upošteva zneske, ki jih je 
InterTeam prevzelo za posamezne sopogod-
benike v skladu s členom 2.1, točka b, priloge 
II. Po tem ni pomembno, v kolikšnem 
obsegu je Inter Team ustrezne zneske dejan­
sko posredovalo sopogodbenikom. 
159. Komisija pa ni navedla podatkov o tem, 
v kolikšnem obsegu gre s strani podjetja 
Inter Team prejete zneske pripisati posamez­
nim sopogodbenikom po pogodbeno pred­
videnem načrtu stroškov. Nasprotno, razčle­
nila je le zneske, ki naj bi jih sopogodbeniki v 
notranjem razmerju nosili „ne glede na 
solidarno odgovornost". 56 Pri tem Komisija 
utemeljuje zneske, ki jih je InterTeam 
dejansko posredovalo sopogodbenikom. So­
dišče lahko vzame za podlago le te zneske, 
ker Komisija ni utemeljila zahtevkov, ki bi 
segali prek tega. V okviru obračuna je torej 
55 — Glej zlasti točki 124 in 125. 
56 — Glej zgoraj navedeno točko 35. 
I - 2216 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
treba upoštevati ta plačila za posamezne 
tožene stranke: AMI: 26.743 EUR, Euram: 
21.606 EUR in Intracom: 10.362 EUR. Ker 
Nordbank ni prejela nobenih plačil, je 
restitucijski zahtevek proti tej toženi stranki 
vnaprej izključen. 
iii) Stroški, ki se povrnejo 
160. Plačilom je treba nasproti postaviti 
stroške, ki jih mora povrniti Komisija. 
Komisija je nesporno priznala stroške po­
djetja AMI v višini 26.214,55 EUR in stroške 
podjetja Intracom v višini 16.384,09 EUR. Pri 
podjetju Intracom obstaja saldo v korist 
podjetja, tako da zahtevek za povračilo 
Komisije ni podan. AMI bi moralo plačati 
razliko 528,45 EUR (26.743 - 26.214,55). 
Euram bi moralo povrniti celotno predplači­
lo (21.606 EUR), ker Komisija ni priznala 
nobenih stroškov, ki jih je uveljavljalo Euram. 
Sporno je le, ali Komisija upravičeno šteje 
stroške, ki jih uveljavlja AMI, za delno 
neutemeljene in stroške Euram v celoti za 
neutemeljene. 
161. Nepriznanje stroškov temelji na tem, da 
komisija rezultatov, v okviru katerih so 
nastali stroški, ni potrdila kot pogodbeno ustreznih storitev. Pri tem se Komisija 
sklicuje na nadzorstvena poročila. Predmet 
zadnjega nadzora ob prenehanju projekta so 
bili rezultati, tudi dokumentirani v 
12-mesečnem poročilu, in sicer: 1.1, 1.2, 
1.3, 2.1, 2.2, 2.4, 2.5, 3.1, 3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 
4.5, 4.6, 5.1. Od teh rezultatov so pomembni 
le tisti, pri katerih sta po pogodbeno pred­
videnem načrtu dela sodelovali podjetji 
Euram in AMI; to so za Euram rezultata 
1.2 in 1.3 ter za AMI rezultati 1.1, 1.2, 1.3, 4.3 
in 4.5. Ker sta bila rezultata 4.3 in 4.5. s strani 
Komisije potrjena, je spor osredotočen na 
stroške, nastale v okviru rezultatov 1.1, 1.2 
in 1.3. 
162. Komisija je zahtevek za vračilo stroškov 
oprla le na domnevno nezadostnost rezulta­
tov. Po drugi strani pa ni grajala dokazil o 
stroških, s katerimi so tožene stranke podprle 
stroške, ki so jim nastali. 
163. Preden raziščemo, ali Komisija upravi­
čeno ni potrdila rezultatov, je treba razjasniti 
nekatera osnovna vprašanja, ki so sporna 
med strankami. 
I - 2217 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
— Potrditev 6-mesečnega poročila s strani 
Komisije 
164. Tožene stranke menijo, da je Komisija 
rezultate, na katere se nanaša 6-mesečno 
poročilo (torej med drugim rezultate 1.1, 1.2 
in 1.3), potrdila že s tem, da v roku ni podala 
ugovorov zoper to poročilo. 
165. Res je, da veljajo v skladu s členom 10.3 
priloge II vmesna poročila za odobrena, če 
Komisija v enem mesecu ne poda ugovora. 
Komisija poročila tudi dejansko ni grajala 
pravočasno. 
166. To pa ne pomeni sprejetja rezultatov, 
dokumentiranih v 6-mesečnem poročilu. Kot 
namreč izhaja iz člena 10.1 priloge II, so 
poročila o napredku namenjena le pregledu 
Komisije nad pravilnim potekom projekta. 
Na podlagi teh poročil se Komisija med 
drugim odloči o tem, ali se lahko opravijo 
nadaljnja predplačila. 57 Če bi se morala 
Komisija že ob predložitvi vsakega vmesnega 
poročila, po potrebi ob pritegnitvi izveden­cev, odločiti o potrditvi v njem opisanih 
rezultatov, bi to povzročilo nesorazmeren 
upravni strošek. 
— Diskrecija Komisije 
167. Komisija poudarja posebno naravo po­
godbe kot pogodbe o enostranski finančni 
pomoči Skupnosti v okviru projekta raziskav 
in razvoja. Iz tega izvaja, da ima za potr­
jevanje opravljenih storitev diskrecijsko pra­
vico. Sodišče lahko presoja le, ali je Komisija 
svojo diskrecijsko pravico prekoračila in 
ravnala samovoljno. 
168. To stališče Komisije je treba zavrniti. V 
nasprotju s temeljnimi načeli pogodbenega 
prava je na enega sopogodbenika prenesti 
tako široko pooblastilo za sprejemanje eno­
stranskih odločitev. Pogodba namreč temelji 
prav na soglasju volj dveh ali več enako­
pravnih strank. Res je sicer v skladu s 
členom 315 BGB dopustno, da ena stranka 
podrobneje opredeli storitev, preden je ta 
opravljena. Ta določba pa ne predvideva, da 
ima ena stranka diskrecijsko pravico do 
naknadne ocene kakovosti že opravljene 
storitve. 57 — Prim. člen 4, druga alinea, pogodbe. 
I - 2218 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
169. Tudi če domnevamo, da se teoretično 
takšne široke enostranske pravice lahko 
priznajo, je za to v vsakem primeru potrebna 
izrecna določba v pogodbi. Obravnavana 
pogodba vsebuje nekatere indice za to, da 
je povračilo stroškov odvisno od potrditve 
storitev s strani Komisije. Vendar pa iz 
pogodbe ne izhaja s potrebno jasnostjo, da 
bi bila končna ocena storitev v diskreciji 
Komisije. Pri tem je treba spomniti, da gredo 
nejasnosti splošnih pogojev poslovanja v 
breme Komisije kot uporabnice. 58 
170. Dejstvo, da gre za pogodbo subvencij-
ske narave, pa ne pripomore k utemeljenosti 
enostranske pravice ocene Komisije. Ni 
jasno, zakaj bi morale za takšne pogodbe 
veljati posebnosti. 59 Če Komisija za oddajo 
finančnih sredstev izbere obliko pogodbe, je 
vezana tudi na načela, ki veljajo za pogodbe. 
171. Poleg tega je treba upoštevati, da 
prejemnik pogodbeno dogovorjene podpore 
projektu raziskave in razvoja v pričakovanju 
prispevka Skupnosti oblikuje svoje po­membne ekonomske ukrepe. Ob neobstoju 
ustreznega dogovora pričakuje, da ocena 
pogodbeno dolgovane obveznosti in s tem 
nadomestila stroškov nista v izključni dis­
kreciji Komisije. 
— Vezanost sopogodbenikov na oceno sku­
pine za nadzor 
172. Komisija meni, da so ugotovitve sku­
pine za nadzor za tožene stranke zavezujoče, 
ker so se z oblikovanjem skupine strinjale. 
173. Zaradi daljnosežnih posledic bi tak 
arbitražni dogovor potreboval izrecno uredi­
tev. Niti pogodba niti kasnejša korespon­
denca strank pa ne vsebujeta indicev za to, 
da so se sopogodbeniki želeli podvreči 
zavezujoči oceni storitve s strani tretjih oseb. 
Pritegnitev izvedencev s strani Komisije je v 
členu 8 priloge II omenjena le v zvezi z 
varovanjem zaupnih podatkov sopogodbeni­
kov. V ta kontekst sodi tudi elektronsko 
dopisovanje med Komisijo in podjetjem 58 — Glej zgoraj navedeno točko 139. 
59 — Sodišče prve stopnje je v sodbi z dne 16. maja 2001 v zadevi 
Toditec proti Komisiji (T-68/99, Recueil, str. II-1443, 
točka 77) prav tako odklonilo, da bi se posebne posledice 
vezale na naravo takih pogodb. 
I - 2219 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
Inter Team glede imenovanja skupine za 
nadzor. V njem se Inter Team strinja z izbiro 
izvedencev s strani Komisije. O vezanosti na 
njihove ugotovitve pa se sploh ni govorilo. 
— Trditveno in dokazno breme 
174. Ker torej ocena storitev ni v diskreciji 
Komisije in se v tem smislu sopogodbeniki 
tudi niso zavezali k ugotovitvam skupine za 
nadzor, veljajo splošna načela trditvenega in 
dokaznega bremena. Trditveno in dokazno 
breme za pravno relevantna dejstva nosi torej 
tisti, ki je postavil zahtevek. 60 
175. Komisija uveljavlja zahtevek za vračilo 
predplačil. Torej mora navajati in pri sporu 
dokazati, da plačila presegajo dolgovani 
finančni prispevek. 176. Komisija dolguje le zneske stroškov za 
dosežene rezultate, ki so v skladu s pogodbo 
in če so bili stroški pravilno izkazani. Če je 
sopogodbenik dosegel rezultat in predložil 
dokazila o stroških, nosi Komisija dokazno 
breme za to, da za ta rezultat ne dolguje 
nadomestila stroškov, ker je bil rezultat 
pomanjkljiv ali ker dokazila o stroških niso 
pravilna. 
177. S to določitvijo nosilca dokaznega 
bremena za pomanjkljivost storitve ugoto­
vitve Sodišča prve stopnje v sodbi Toditec 61, 
na katero se sklicuje Komisija, niso v 
nasprotju. V tej odločitvi je Sodišče prve 
stopnje izhajalo iz tega, da morajo sopogod­
beniki Komisiji dokazati pravilnost nastalih 
stroškov in upoštevanje ostalih pogodbeno 
predvidenih obličnosti, če proti Komisiji 
uveljavljajo nadomestilo stroškov. V naspro­
tju s zadevno okoliščino so bili v zadevi 
Toditec v vlogi tistega, ki je postavil za­
htevek, sopogodbeniki in ne Komisija. Zato 
so morali oni dokazati predpostavke za 
obstoj zahtevka za povračilo stroškov proti 
Komisiji. 
178. Preveriti je treba še, ali je Komisija 
sklepčno navedla, da ne dolguje nobenega 
zneska za stroške rezultatov 1.1, 1.2 in 1.3, 
ker so bile te storitve pomanjkljive. 
60 — V zvezi s tem načelom prim. npr. sodbo Bundesgerichtshof z 
dne 14. januarja 1991 (II ZR 190/89, BGHZ 113, str. 222 
in 226) in Greger v: Zöller, Zivilprozessordnung, 23. 
izdaja (2002), uvodna pojasnila k § 284, točka 17. 61 — Navedena v opombi 59, točka 95. 
I - 2220 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
179. Zaradi včasih zelo kratkih in na videz 
površinskih trditev o teh rezultatih bi bilo 
primerno preveriti tudi, ali je bilo za to delo 
dejansko porabljenih več mesecev. Na ustni 
obravnavi se je Komisija res sklicevala na 
nesorazmerje med vloženim delom in majh­
nim obsegom rezultata, posebej v zvezi z 
rezultatom 1.3, prikazanim na samo eni 
strani. Vendar pa iz tega ni zaključila, da 
stroški niso bili pravilno izkazani, temveč le, 
da storitev ni zadostna. V vsakem primeru bi 
bilo prepozno, če bi Komisija s tem želela 
posredno izpodbijati tudi dokazilo o stroških. 
180. Komisija se pri navajanju napak v veliki 
meri sklicuje na poročila skupine za nadzor. 
V drugem nadzorstvenem poročilu, ki je tu 
odločilno kot zaključno nadzorstveno poro­
čilo, so nadzorniki vse tri rezultate prvega 
delovnega sklopa ocenili kot nestrukturirane 
in nepopolne. Podrobno se opredeljujejo o 
točkah, ki bi jih morali opraviti sopogodbe-
niki. V končnem stališču gredo celo tako 
daleč, da rezultata 1.2 in 1.3 obravnavajo kot 
neobstoječa, ker so predloženi dokumenti 
po podatkih sopogodbenikov le povzetki 
storitev. 
181. Rezultat 2.1 bi moral v skladu s 
pogodbo obstajati v tem, da se definirajo 
Software Interfaces, ki so potrebni za vklju­
čitev bank za plačilni promet in logističnih 
podjetij za transportne naloge. Ta rezultat je predstavljal predpostavko za podrobno spe­
cifikacijo funkcij Interface, ki je bila predmet 
rezultata 2.4. To storitev so nadzorniki v 
drugem nadzorstvenem poročilu potrdili. 
Komisija ni prepričljivo utemeljila, kako je 
bilo mogoče rezultat 2.4 doseči na sprejem­
ljiv način, čeprav podlaga v rezultatu 1.2 ni 
bila zadostna ali je celo ni bilo. Zlasti ni 
upoštevala, da so sopogodbeniki v okviru 
oprave rezultata 2.4, na katerega se v 
navajanju rezultata 1.2 izrecno sklicuje, 
morda nadoknadili prej neopravljena dela. 
182. Komisija tudi ni navedla, kako se 
zneski, ki naj jih povrneta podjetji Euram in 
Alcatel, porazdelijo na različne razultate. 
Posledično ugotovitev, da Komisija ni pre­
pričljivo utemeljila pomanjkljivosti enega od 
rezultatov, pri katerih sta ta sopogodbenika 
sodelovala, zadošča za zavrnitev zahtevkov v 
celoti. 
183. Ker Komisija torej ni izkazala, da 
obstaja razlika med plačili, ki sta jih prejeli 
podjteji AMI in Euram, ter finančnim 
prispevkom Skupnosti, zahtevek za povračilo 
po členu 23.3 priloge II ne obstaja. 
I - 2221 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
184. Zaradi neobstoja glavnega zahtevka je v 
vsakem primeru izključen tudi obrestni 
zahtevek na podlagi člena 5.4 priloge II. 
2. Zahtevek iz naslova neupravičene oboga­
titve 
185. Zahtevek na podlagi člena 812 BGB iz 
naslova neupravičene obogatitve je treba 
zavrniti iz enakih razlogov kot zahtevek za 
vračilo na podlagi pogodbe. Komisija namreč 
ni izkazala, da plačila presegajo terjatve 
sopogodbenikov. Tako ni dokaza za neupra­
vičeno obogatitev. 
3. Vmesni zaključek 
186. V delu, kjer je tožba dopustna, ni 
utemeljena, ker tožene stranke ne odgova­
rjajo kot solidarni dolžniki in ker Komisija 
ni prepričljivo navedla, da ji pripadajo 
delni zahtevki za vračilo zoper posamezne 
sopogodbenike. 
VII - Nasprotna tožba 
187. Intracom z nasprotno tožbo proti 
Komisija uveljavlja plačilo zneska 6022 EUR. Ta znesek izhaja iz razlike med 
predplačilom v višini 10.362 EUR, ki ga je 
Inter Team dejansko preneselo na Intracom, 
in podjetju Intracom pripadajoči delež stro­
škov za potrjene rezultate v višini 16.384,09 
EUR. 
188. Komisija meni, da podjetje Intracom 
samo ne more uveljavljati zahtevkov, pač pa 
le vsi sopogodbeniki skupaj kot „solidarni 
upniki". Komisija je ta znesek že odštela od 
terjatve, ki jo je uveljavljala od vseh toženih 
strank kot solidarnih dolžnikov. 
189. Intracom se sklicuje na to, da lahko pri 
solidarnosti upnikov v skladu s členom 428 
BGB že vsak posamezen upnik zahteva 
celotno izpolnitev. V vsakem primeru je po 
prenehanju pogodbenega razmerja vsak so-
pogodbenik upravičen do uveljavljanja svojih 
zahtevkov. 
190. Najprej je treba poudariti, da Komisija 
ni izrecno predlagala zavrnitve nasprotne 
tožbe. V odgovoru pa je Komisija v njej 
vsebovani zahtevek po temelju prerekala in 
navedla, naj se nasprotna tožba zavrne. V 
tem navajanju je implicitno vsebovan predlog 
za zavrnitev. 
I - 2222 
KOMISIJA PROTI AMI SEMICONDUCTOR BELGIUM IN DRUGIM 
191. Nasprotna tožba bi bila utemeljena le, 
če celotna, s strani Komisije izplačana 
predplačila ne bi že zadoščala za pokritje 
načrtovanega deleža stroškov podjetja Intra-
com. Če pa bi Komisija nasprotno izplačala 
dovolj visoko predplačilo koordinatorju po­
djetja InterTeam, vendar pa to podjetje 
sredstev ne bi izplačalo sopogodbenikom v 
skladu z načrtom stroškov, bi se moralo 
Intracom obrniti na InterTeam. 
192. Znesek, ki ga uveljavlja Intracom, se 
nanaša na stroške, ki so nastali v zvezi z 
rezultatoma 4.3 in 4.5, edinima s strani 
Komisije priznanima rezultatoma, h kate­
rima je Intracom bistveno prispevalo. 62 
Rezultat 4.3 je moral biti opravljen do šestega 
meseca, rezultat 4.5 pa do dvanajstega 
meseca. Iz pregleda stroškov v prilogi I 
(str. 28 pogodbe) izhaja, da bi podjetju 
Intracom pri načrtovanih celotnih stroških 
v prvih dvanajstih mesecih pripadal delež v 
višini 28.500 EUR. Intracom pa je nesporno 
prejelo le 10.362 EUR. 
193. Intracom bi imelo zahtevek za nadaljnja 
plačila proti Komisiji le tedaj, če predplačila, 
ki jih je Komisija izplačala podjetju Inter-
Team do konca prvega 12-mesečnega ob­
dobja, ne bi zadoščala za pokritje z načrtom stroškov do tedaj predvidenih stroškov so-
pogodbenikov, vključno z deležem podjetja 
Intracom. 
194. Vendar pa ni tako. Podpora Komisije za 
prvih dvanajst mesecev naj bi znašala 50 % 
od 646.940 EUR, torej 323.470 EUR. 63 
Dejansko je Komisija do 6. maja 1999 
koordinatorju podjetja InterTeam izplačala 
predplačila v znesku 461.394 EUR. V skladu s 
členom 2.1, točka b, priloge II bi moralo 
podjetje InterTeam plačila Komisije v us­
treznem deležu nemudoma posredovati os­
talim sopogodbenikom. Delež, ki bi ga tedaj 
prejelo podjetje Intracom, bi več kot zadoščal 
za pokritje njegovih do dvanajstega meseca 
načrtovanih stroškov. 
195. Dejstva, da je podjetje InterTeam sred­
stva v nasprotju s pogodbo deloma zadržalo, 
ni mogoče pripisati Komisiji. Intracom torej 
danes od Komisije ne more več zahtevati 
nobenega nadaljnjega plačila. Intracom bi 
namreč moralo delež predplačil, ki mu 
pripada, zahtevati od podjetja Inter Team in 
ne od Komisije, kar pa se zdi po likvidaciji 
podjetja Inter Team brezupno. 
196. Zato je treba nasprotno tožbo zavrniti. 
62 — V zvezi z udeležbo podjetja Intracom pri različnih rezultatih 
glej pregled v prilogi I (str. 55 pogodbe). 63 — Prim, pregled v prilogi I (str. 30 pogodbe). 
I - 2223 
SKLEPNI PREDLOGI J. KOKOTT - ZADEVA C-294/02 
VIII - Stroški 
197. V skladu s členom 69(2) Poslovnika se 
neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so 
bili priglašeni. Ker Komisija s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov. Intracom 
z nasprotno tožbo prav tako ni uspelo. 
Vendar pa Komisija v zvezi z nasprotno 
tožbo ni zahtevala, naj se podjetju Intracom 
naložijo stroški. Zato mora vsaka stranka v 
tem obsegu nositi svoje stroške. 
IX - Predlog 
198. Sodišču predlagam, naj odloči: 
1. Tožba se zavrne. 
2. Komisija Evropskih skupnosti nosi stroške postopka. 
3. Nasprotna tožba se zavrne. 
4. V zvezi z nasprotno tožbo nosita Intracom SA Hellenic Telecommunications & 
Electronic Industry in Komisija Evropskih skupnosti vsaka svoje stroške. 
I - 2224