ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Ničnostna tožba – Tožba, ki se dejansko nanaša na pogodbeni spor – Prekvalifikacija tožbe – Pogoji (členi 263, 272 in 288 PDEU; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 44(1)(c)) (Glej točke od 29 do 32.)

2. Sodni postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Formalne zahteve – Označitev predmeta spora – Predlog za spremembo predmeta spora, ki se prvič predloži v repliki – Predlog tožeče stranke za prekvalifikacijo pravnega temelja tožbe – Nedopustnost (člena 263 in 272 PDEU; Poslovnik Splošnega sodišča, člena 44(1)(c) in 48(2)) (Glej točki 34 in 37.)

3. Ničnostna tožba – Pogoji dopustnosti – Pravni interes – Sodni preizkus po uradni dolžnosti (člen 263 PDEU; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 113) (Glej točko 43.)

4. Ničnostna tožba – Pravni interes – Nujnost obstoječega in dejanskega interesa – Presoja ob vložitvi tožbe – Neveljavnost izpodbijane odločbe po vložitvi tožbe – Nevplivanje – Temelj mogoče odškodninske tožbe –Ohranitev pravnega interesa (člen 263 PDEU) (Glej točke od 44 do 47.)

5. Javna naročila Evropske unije – Postopek javnega razpisa –– Izključitev pogodbenikov zaradi resne napake pri izvajanju njihovih obveznosti – Prosta presoja naročnika glede očitane neizpolnitve in naložene sankcije (Uredba Sveta št. 1605/2002, člen 96(1)(b); Uredba Komisije št. 2342/2002, člena 133(1) in 134 b) (Glej točke 61 in od 78 do 80.)

6. Sodni postopek – Vloga, s katero se postopek začne –Formalne zahteve – Označitev predmeta spora – Kratek povzetek tožbenih razlogov – Odškodninski predlog za škodo, ki jo je povzročila institucija Unije – Splošni izraz, ki tožeči stranki pridrži možnost vložitve drugih tožb– Nedopustnost (Statut Sodišča, člena 21, prvi odstavek, in 53, prvi odstavek; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 44(1)(c)) (Glej točki 88 in 89.)

Subject of the case

Predmet

Prvič, predlog za razglasitev ničnosti odločbe Računskega sodišča z dne 14. januarja 2011 o enostranski odpovedi okvirne pogodbe za storitev „različne varnostne storitve“ LOG/2026/10/02 in o zahtevi za plačilo odškodnine in, drugič, predlog za razglasitev ničnosti odločbe z dne 14. januarja 2011 o naložitvi upravne kazni izključitve.

Izrek

Izrek

1. Tožba se zavrže.

2. Družbi GRP Security se naloži plačilo stroškov, skupaj s stroški v zvezi s postopkom za izdajo začasne odredbe.
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Približevanje zakonodaj – Registracija, evalvacija in avtorizacija kemikalij – Uredba št. 366/2011 o spremembi Uredbe REACH – Uvedba omejitev glede akrilamida – Diskrecijska pravica institucij Unije – Obseg – Sodni nadzor – Omejitve (Uredba (ES) št. 1907/2006 Evropskega Parlamenta in Sveta, Priloga XVII; Uredba Komisije (EU) št. 366/2011, člen 1) (Glej točki 29 in 31.)

2. Približevanje zakonodaj – Registracija, evalvacija in avtorizacija kemikalij – Uredba št. 366/2011 o spremembi Uredbe REACH – Uvedba omejitev glede akrilamida – Presoja glede na načelo sorazmernosti – Diskrecijska pravica zakonodajalca – Področje, ki vključuje politične, ekonomske in socialne odločitve – Sodni nadzor – Meje – Zakonitost ob neobstoju očitne napake pri presoji glede na zasledovani cilj Uredba (ES) št. 1907/2006 Evropskega Parlamenta in Sveta, Priloga XVII; Uredba Komisije (EU) št. 366/2011, člen 1) (Glej točki 75 in 76.)

3. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Upoštevanje sobesedila in celote pravnih pravil (člen 296, drugi pododstavek, PDEU) (Glej točko 101.)

Subject of the case

Predmet

Predlog za razveljavitev Uredbe Komisije (EU) št. 366/2011 z dne 14. aprila 2011 o spremembi Uredbe (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH) (UL L 101, str. 12) v delu, ki se nanaša na Prilogo XVII (akrilamid).

Izrek

Izrek

1. Tožba se zavrne.

2. Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS in Travetanche Injection SPRL nosijo, poleg svojih stroškov iz glavnega postopka, tudi stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija.

3. Travetanche Injection nosi stroške iz postopka za izdajo začasne odredbe.

4. Kraljevina Nizozemska nosi svoje stroške.
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Nevračilo zneskov, ki so državi dolgovani v skladu s terminskim načrtom plačil, dogovorjenim z nacionalnimi organi – Nesprejetje ukrepov s strani držav članic za učinkovito izterjavo terjatev – Nesprejetje izvršilnih ukrepov, zaradi katere so imeli upravičenci gospodarsko korist – Neukrepanje, ki pomeni državno pomoč – Presoja ukrepa na podlagi merila zasebnega vlagatelja (člen 107(1) PDEU) (Glej točke 29 in 30 ter od 36 do 40.)

2. Pomoči, ki jih dodelijo države – Odločba Komisije – Presoja zakonitosti glede na podatke, ki so bili na voljo ob sprejetju odločbe – Dolžnost skrbnega ravnanja države članice pri dodeljevanju pomoči in upravičenca do pomoči pri sporočanju vseh upoštevnih elementov med upravnim postopkom (člen 108(2) PDEU) (Glej točko 33.)

3. Pomoči, ki jih dodelijo države – Vpliv na trgovino med državami članicami – Škodovanje konkurenci – Merila presoje (člen 107(1) PDEU) (Glej točki 49 in 50.)

4. Pomoči, ki jih dodelijo države – Obstoječe pomoči in nove pomoči – Ukrep, ki se nanaša na spremembo sistema obstoječih pomoči – Sprememba, ki vpliva na bistvo sistema – Opredelitev sistema nove pomoči (člen 108(1) PDEU; Uredba Sveta št. 659/1999, člen 1(c)) (Glej točke od 53 do 55.)

5. Pomoči, ki jih dodelijo države – Določbe Pogodbe – Področje uporabe ratione temporis – Pristop Bolgarije k Evropski uniji – Akt o pristopu – Uporaba določb o državnih pomočeh od dne pristopa in glede položajev, ki nastanejo od tega dne (člena 107 in 108 PDEU; Akt o pristopu iz leta 2005; Uredba Sveta št. 659/1999, člen 1(b)(i) in (c)) (Glej točki 66 in 67.)

6. Pomoči, ki jih dodelijo države – Vračilo nezakonite pomoči – Izračun zneska, ki ga je treba vrniti – Težave, ki jih ima država – Obveznost sodelovanja med Komisijo in državo članico – Obseg (člen 4(3) PEU; člen 108 PDEU; Uredba Sveta št. 659/1999, člen 14(1)) (Glej točke od 77 do 79.)

Subject of the case

Predmet

Predlog za razglasitev delne ničnosti Sklepa Komisije 2012/706/EU z dne 13. julija 2011 o državni pomoči SA.28903 (C 12/2010) (ex N 389/2009), ki jo je Bolgarija odobrila podjetju Rousse Industry (UL 2012, L 320, str. 27).

Izrek

Izrek

1. Tožba se zavrne.

2. Družba Rousse Industry AD nosi svoje stroške in stroške Evropske komisije, vključno s stroški postopka za izdajo začasne odredbe.
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Znamka Skupnosti – Tožbeni postopek – Tožba pred sodiščem Unije – Pristojnost Splošnega sodišča – Nadzor nad zakonitostjo odločb odborov za pritožbe – Upoštevanje pravnih in dejanskih elementov, ki niso bili navajani pred organi Urada, s strani Splošnega sodišča – Izključitev (Poslovnik Splošnega sodišča, člen 135(4); Uredba Sveta št. 207/2009, člen 65) (Glej točko 18.)

2. Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti – Kratek povzetek navajanih tožbenih razlogov (Statut Sodišča, člen 21, prvi odstavek; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 44(1)(c)) (Glej točko 28.)

3. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Presoja verjetnosti zmede – Merila (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 32, 33, 36, 82 in 89.)

4. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Presoja verjetnosti zmede – Raven pozornosti javnosti (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točki 34 in 38.)

5. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Besedni znamki Gigabyte in GIGABITER (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 40, 71, 81, 88 in 92.)

6. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Podobnost zadevnih proizvodov ali storitev – Merila presoje (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točko 45.)

7. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Soobstoj prejšnjih znamk na trgu – Vpliv (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točko 94.)

Subject of the case

Predmet

Tožba, vložena zoper odločbo drugega odbora za pritožbe pri UUNT z dne 20. maja 2011 (zadeva R 2047/2010-2) v zvezi s postopkom z ugovorom med Robertom A. Haskinsom in družbo Gigabyte Technology Co., Ltd.

Izrek

Izrek

1. Tožba se zavrne.

2. Družbi Gigabyte Technology Co., Ltd se naloži plačilo stroškov.
Člen 143(3) Uredbe št. 2342/2002 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe št. 1605/2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti glede pravil predložitve ponudb v okviru postopka javnega razpisa ni v nasprotju s splošnim načelom sorazmernosti. Obveznost iz navedenega člena 143(3) namreč omogoča, da se zaupnost ponudb, ki jih dobi komisija za ocenjevanje ponudb v dveh nedotaknjenih zapečatenih ovojnicah, šteje za zagotovljeno. To pravilo tako prispeva k pravni varnosti, s tem da odpravi vsakršno nevarnost samovoljne presoje pri odpiranju ponudb za zanemarljivo nizko ceno z vidika finančnih in tehničnih sredstev glede na vse stroške, ki jih povzroči priprava ponudbe.

Poleg tega se načelo sorazmernosti lahko uporabi le v primerih, v katerih ima izdajatelj izpodbijanega akta diskrecijsko pravico. Tako pa ni v primeru predložitve ponudbe, ki ni v skladu z določbami člena 143(3) Uredbe št. 2342/2002. Člen 145 Uredbe št. 2342/2002 preprečuje, da bi bile odprte ponudbe, ki ne izpolnjujejo zahtev iz navedenega člena 143. Iz tega izhaja, da naročnik ne more odpreti take ponudbe, ne da bi kršil navedeni člen 145.

Poleg tega nobena določba uredb št. 1605/2002 in št. 2342/2002 ne določa, da je naročnik zavezan zahtevati stališče ponudnika, preden zavrže njegovo ponudbo zaradi neizpolnitve formalnih zahtev, ki so določene v razpisni dokumentaciji in katerih spoštovanje je bistveno. Ker zavrženje ponudbe, ki ni v skladu s formalnimi zahtevami, ki so natančno določene v javnem razpisu in ki jih morajo ponudniki izpolniti, ne temelji na nobeni dejanski ali pravni ugotovitvi, ki bi jo lahko tožeča stranka zakonito spregledala, ni mogoče utemeljeno trditi, da bi moral naročnik zaslišati ponudnika pred sprejetjem take odločbe. Ker mora naročnik zavreči ponudbo, ki ni v skladu s formalnimi zahtevami iz javnega razpisa, možnost tožeče stranke, da predstavi stališča, niti najmanj ne more vplivati na izid njene ponudbe.

(Glej točke 84, 85, 99, 101, 117, 119 in 120.)
3.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Figurativna znamka BÜRGER in besedna znamka Bürgerbräu (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 30 do 64.)
Zaradi predlogov v zvezi z zavrnitvijo pritožbe sodišče presoja tudi akt, zoper katerega je bila vložena pritožba, in tako predlogi kot takšni nimajo samostojne vsebine. Če iz odločbe o zavrnitvi pritožbe izhajajo pojasnila glede očitkov zoper uradnika, ki so se izkazali za utemeljene, mora konkretna opredelitev očitkov zoper uradnika izhajati iz skupnega branja začetnih odločb in zavrnitve pritožbe.

Prvostopenjsko sodišče je edino pristojno za ugotavljanje dejstev – razen če bi vsebinska nepravilnost njegovih ugotovitev izhajala iz listin v spisu, ki so mu bile predložene – in za presojo teh dejstev. Presoja dejstev, ki jo opravi prvostopenjsko sodišče, razen ob izkrivljanju dokazov, ki so mu bili predloženi, torej ne pomeni pravnega vprašanja, ki bi bilo podrejeno nadzoru Splošnega sodišča. Tako izkrivljanje mora očitno izhajati iz listin v spisu, ne da bi bilo treba opraviti novo presojo dejstev in dokazov.

Sodišče za uslužbence lahko – ne da bi pri tem izkrivilo dejstva – ugotovi, da institucija ni celovito in podrobno preučila upoštevnih in nezanemarljivih dejstev v okviru odločbe o odpovedi pogodbe o zaposlitvi s strani delodajalca, če se je institucija podrobno sklicevala na negativni vidik preteklega ravnanja uradnika, pri čemer ni isto storila glede pozitivnih vidikov, navedenih v osebnem spisu.

(Glej točki 64 in 66.)

Splošno sodišče: 8. september 2008, Kerstens proti Komisiji, T-222/07 P, ZOdl. JU, str. I-B-1-37 in II-B-1-267, točke od 60 do 62 in navedena sodna praksa.
Na podlagi člena 220(2)(b) Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti je mogoče šteti, da so pristojni organi storili napako, če niso ugovarjali tarifni uvrstitvi blaga, ki jo je navedel gospodarski operater v carinskih deklaracijah, pri čemer so te deklaracije vsebovale vse dejanske podatke in je bilo zato mogoče uporabiti zadevne predpise, tako da med naknadnim nadzorom, ki ga lahko opravijo pristojni organi, ni mogoče odkriti novega elementa. To velja zlasti, če so bile vse carinske deklaracije, ki jih je predložil gospodarski operater, popolne, tako da je v njih zlasti opredeljeno blago v skladu s specifikacijami iz nomenklature ob navajani tarifni številki, in če je bil zadevni uvoz dokaj pogost in je potekal med relativno dolgim obdobjem, ne da bi bil podan ugovor glede tarifne številke.

Navedeni člen 220(2)(b), na podlagi katerega ne pride do naknadne izterjave uvoznih ali izvoznih dajatev v primeru napake, ki so jo storili carinski organi, se uporabi tudi v primerih, v katerih tožeča stranka ni imela ali ni zahtevala zavezujoče tarifne informacije. To, da tožeča stranka ni zahtevala, naj se ji za zadevne proizvode izda zavezujoča tarifna informacija, namreč ne pomeni, da carinski organi niso storili napake.

(Glej točke 24, 25 in 27.)
Pojem „seznanjeni uporabnik“ v smislu člena 6 Uredbe št. 6/2002 o modelih Skupnosti ne pomeni niti izdelovalca niti prodajalca izdelkov, v katere naj bi bil zadevni videz izdelkov vgrajen ali za katere naj bi se uporabljal. Seznanjeni uporabnik je posebno pazljiv in ima nekaj znanja o izdelavi izdelkov, torej modelov iz preteklosti, ki se nanašajo na zadevni izdelek in ki so bili razkriti na datum vložitve izpodbijanega modela.

Poleg tega lastnost „uporabnik“ pomeni, da zadevna oseba izdelek, v katerega je vključen model, uporablja v skladu z namenom tega izdelka.

Oznaka „seznanjen“ poleg tega nakazuje na to, da uporabnik, ne da bi bil snovalec ali tehnični strokovnjak, pozna različne modele, ki obstajajo v zadevnem sektorju, ima nekaj znanja o sestavnih delih, ki jih ti modeli ponavadi vsebujejo in je zaradi zanimanja za zadevne izdelke izkazal relativno visoko stopnjo pozornosti pri njihovi uporabi.

Vendar ta okoliščina ne pomeni, da je seznanjen uporabnik onkraj izkušenj, ki si jih je pridobil z uporabo zadevnega izdelka, sposoben razlikovati med vidiki videza izdelka, ki jih narekuje njegova tehnična funkcija in tistimi, ki so poljubni.

(Glej točke od 36 do 39.)
Niti Pogodba DEU niti Pravilnik za osebje Evropske investicijske banke, ki ga je njen upravni odbor sprejel v skladu s členom 29 Poslovnika EIB, ne vsebujeta nobenih navedb o roku za vložitev tožbe, ki bi veljal za spore med banko in njenimi uslužbenci. Zaradi uskladitve med pravico do učinkovitega sodnega varstva, ki je splošno načelo prava Unije in v skladu s katerim ima posameznik na voljo zadosten rok za presojo zakonitosti akta, ki posega v njegov položaj, in po potrebi za pripravo tožbe, ter zahtevo po pravni varnosti, v skladu s katero akti, ki so jih sprejeli organi Unije, po preteku določenega roka postanejo dokončni, je treba te spore sodišču Unije predložiti v razumnem roku.

(Glej točko 22.)

Splošno sodišče: 23. februar 2001, De Nicola proti EIB, T‑7/98, T‑208/98 in T‑109/99, RecFP, str. I‑A‑49 in II‑185, točke od 97 do 99; 6. marec 2001, Dunnett in drugi proti EIB, T‑192/99, Recueil, str. II‑813, točke od 51 do 53; 6. december 2002, D proti EIB, T‑275/02 R, RecFP, str. I‑A‑259 in II‑1295, točki 31 in 32.
Keywords



Keywords

Lastni viri Evropske unije – Naknadna izterjava uvoznih ali izvoznih dajatev – Pogoji za neupoštevanje uvoznih dajatev iz člena 220(2)(b) Carinskega zakonika – Dokazno breme (Uredba Sveta št. 2913/92, člen 220(2)(b)) (Glej točke 26, 27 in 36.)

2. Ničnostna tožba – Razlogi – Bistvena kršitev postopka – Sodni preizkus po uradni dolžnosti (člen 263 PDEU) (Glej točki 48 in 49.)

3. Lastni viri Evropske unije – Povračilo ali odpust uvoznih dajatev – Uporaba klavzule pravičnosti iz člena 239 Carinskega zakonika Skupnosti (Uredba Sveta št. 2913/92, člena 220(2) in 239) (Glej točke od 50 do 52.)

4. Lastni viri Evropske unije – Povračilo ali odpust uvoznih dajatev – Uporaba klavzule pravičnosti iz člena 239 Carinskega zakonika Skupnosti (Uredba Sveta št. 2913/92, člena 220(2) in 239; Uredba Komisije št. 2454/93, člen 871 in 905) (Glej točke od 53 do 55.)
210

Poleg tega je v zadevah, v katerih je bila izdana sodba z dne 9. junija 2011, Comitato Venezia vuole vivere in drugi/Komisija (C‑71/09 P, C‑73/09 P in C‑76/09 P, EU:C:2011:368), in sodba z dne 28. novembra 2008, Hotel Cipriani in drugi/Komisija (T‑254/00, T‑270/00 in T‑277/00,EU:T:2008:537), na katero se tožeča stranka prav tako sklicuje, šlo za navajanje kršitve načela prepovedi diskriminacije, ker je Komisija, kar zadeva shemo pomoči, preučila posamični položaj nekaterih podjetij, občinskih podjetij, ne da bi enako ravnala v zvezi z zasebnimi podjetji, ki so bila v podobnem položaju. Tožeča stranka pa ne navaja kršitve načela prepovedi diskriminacije, ki bi se nanašala na to, da je bil položaj nekaterih podjetij obravnavan posamično. Zato rešitev, ki jo je uporabilo Splošno sodišče (ter ki jo je Sodišče potrdilo v točkah 128 in 160 sodbe), in sicer, da Komisija, ki ni imela natančnih podatkov o tožečih podjetjih in sektorju, v katerem so dejavna, na podlagi prepovedi diskriminacije ni bila dolžna odstopiti od svojega pristopa, ki temelji na preučitvi zadevne sheme pomoči glede na njegove splošne značilnosti, niti preučiti njihovega posamičnega položaja, v obravnavani zadevi ni upoštevna.
1.

Sklepi Sveta 2010/386/SZVP z dne 12. julija 2010, 2011/70/SZVP z dne 31. januarja 2011 in 2011/430/SZVP z dne 18. julija 2011 o posodobitvi seznama oseb, skupin in organizacij, za katere se uporabljajo členi 2, 3 in 4 Skupnega stališča 2001/931/SZVP o uporabi posebnih ukrepov za boj proti terorizmu, sklepi Sveta 2011/872/SZVP z dne 22. decembra 2011, 2012/333/SZVP z dne 25. junija 2012 in 2012/765/SZVP z dne 10. decembra 2012 o posodobitvi seznama oseb, skupin in organizacij, za katere se uporabljajo členi 2, 3 in 4 Skupnega stališča 2001/931/SZVP o uporabi posebnih ukrepov za boj proti terorizmu, in razveljavitvi sklepov 2011/430, 2011/872 oziroma 2012/333, Sklep Sveta 2013/395/SZVP z dne 25. julija 2013 o posodobitvi in spremembi seznama oseb, skupin in organizacij, za katere se uporabljajo členi 2, 3 in 4 Skupnega stališča 2001/931, in razveljavitvi Sklepa 2012/765 ter sklepa Sveta 2014/72/SZVP z dne 10. februarja 2014 in 2014/483/SZVP z dne 22. julija 2014 o posodobitvi in spremembi seznama oseb, skupin in subjektov, za katere se uporabljajo členi 2, 3 in 4 Skupnega stališča 2001/931, in razveljavitvi sklepov 2013/395 oziroma 2014/72 se razglasijo za nične v delih, v katerih zadevajo Hamas (vključno s Hamas-Izz al-Din al-Qassem).
29

Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da člen 87(1) ES nalaga, da se v okviru določenega pravnega sistema ugotovi, ali nacionalni ukrep lahko daje prednost „posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga“ v primerjavi z drugimi, ki so glede na cilje, ki jih ta ureditev zasleduje, v dejansko in pravno primerljivem položaju (glej sodbi sodišča z dne 6. septembra 2006 v zadevi Portugalska proti Komisiji, C-88/03, ZOdl., str. I-7115, točka 54 in navedena sodna praksa, in z dne 15. novembra 2011 v združenih zadevah Komisija in Španija proti Government of Gibraltar in Združenemu kraljestvu, C-106/09 P in C-107/09 P, ZOdl., str. I-11113, točka 75 in navedena sodna praksa; sodba Splošnega sodišča z dne 22. januarja 2013 v zadevi Salzgitter proti Komisiji, T‑308/00 RENV, točka 116).
76

Nazadnje, kot pravilno poudarja Komisija v svojih pisnih vlogah, je to, da so tožeče stranke, kot je navedeno zgoraj v točki 5, vložile prošnjo za imuniteto pred globami v okviru Obvestila o prizanesljivosti iz leta 2002 za vse proizvode iz sektorja „kopalniška oprema“, dejstvo, ki ga je primerno upoštevati pri ugotavljanju obstoja enotne kršitve. V nasprotju s tem, kar so navedle tožeče stranke v odgovor na vprašanje Splošnega sodišča na obravnavi, to dejstvo lahko kaže vsaj na to, da so menile, da so bila zadevna ravnanja, v katera so bile neposredno vpletene in ki so se nanašala na armature in zaslone za prhanje, med seboj povezana in so bila del ene in iste kršitve.
105

Drugič, skupno podjetje trdi, da so bili roki dobave opredeljeni tako, da je lahko izpolnjevalo obveznosti, ki jih je prevzelo do Mednarodne organizacije ITER, Rusije in Japonske ter so bile predmet zadevnega naročila v obravnavani zadevi (glej točki 6 in 7 zgoraj). Te trditve so potrjene s predložitvijo treh zadevnih pogodb in časovnega načrta, ki ga je določila Mednarodna organizacija ITER, priloženih k odgovoru na tožbo (priloge B 7, B 8, B 10 in od B 31 do B 35). V teh okoliščinah je treba šteti, da je skupno podjetje dokazalo, da so bili roki, določeni v tehničnih specifikacijah, objektivno utemeljeni in da njihov namen ni bil dajati prednost kateri koli posamezni kandidaturi.
Sodba Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 10. oktobra 2012 –

Sviluppo Globale proti Komisiji

(Zadeva T-183/10)

„Javna naročila storitev – Razpisni postopek – Zagotavljanje tehnične pomoči vladi v Siriji – Zavrnitev prijave – Obveznost utemeljitve“

Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Odločitev o neizbiri ponudbe v postopku oddaje javnega naročila storitev – Odločba, s katero se mora zainteresiranim osebam zaradi uveljavljanja njihovih pravic omogočiti, da se seznanijo z utemeljitvijo sprejetih ukrepov – Presoja spoštovanja te obveznosti glede na informacije, ki so bile tožeči stranki na voljo v trenutku vložitve tožbe (člen 296 PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člena 41 in 47; Uredba Sveta št. 1605/2002, člen 100(2); Uredba Komisije št. 2342/2002, člen 149(2) in (3)) (Glej točke 16, od 19 do 21, 35, 40, 41 in 43.)

Predmet

Predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije z dne 14. februarja 2010 o izločitvi prijave tožeče stranke v okviru postopku omejenega razpisa EUROPEAID/129038/C/SER/SYR (UL 2009/S 223-319862) za zagotavljanje storitev tehnične pomoči vladi Sirije v postopku decentralizacije in lokalnega razvoja.

Izrek

1. Odločba Komisije z dne 14. februarja 2010, da se ne dopusti prijave, ki jo je vložila tožeča stranka v okviru omejenega razpisa EUROPEAID/129038/C/SER/SYR (UL 2009/S 223-319862), za zagotavljanje storitev tehnične pomoči vladi Sirije v postopku decentralizacije in lokalnega razvoja, se razglasi za nično.
58

V zvezi s tem je treba spomniti, da so znamke, ki so si fonetično in vizualno podobne, na splošno podobne, razen če obstajajo pomembne pomenske razlike. Take razlike lahko izničijo zvočno in vizualno podobnost, če ima z vidika upoštevne javnosti vsaj eden od znakov jasen in določen pomen, tako da ga ta javnost lahko neposredno razume (sodba Sodišča z dne 13. septembra 2007 v zadevi Il Ponte Finanziaria proti UUNT, C-234/06 P, ZOdl., str. I-7333, točka 34). To pravilo je glede na pomenske razlike med nasprotujočimi si znaki uporabljivo v obravnavanem primeru. Iz tega izhaja, da so znaki kljub svoji vizualni in fonetični podobnosti na splošno različni.