Zadeva C-418/07

Société Papillon

proti

Ministère du Budget, des Comptes publics et de la Fonction publique

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d’État (Francija))

„Svoboda ustanavljanja — Neposredno obdavčenje — Davek od dohodkov pravnih oseb — Obdavčitev v koncernu — Matična družba rezidentka — Družbe vnukinje rezidentke v lasti hčerinske družbe nerezidentke“

Sklepni predlogi generalne pravobranilke J. Kokott, predstavljeni 4. septembra 2008 I ‐ 8950

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 27. novembra 2008 I ‐ 8965

Povzetek sodbe

Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Davčna zakonodaja – Davek od dohodkov pravnih oseb

(Pogodba ES, člen 52 (po spremembi postal člen 43 ES))

Člen 52 Pogodbe (po spremembi postal člen 43 ES) je treba razlagati tako, da nasprotuje zakonodaji države članice, na podlagi katere lahko sistem obdavčenja koncerna uporabi matična družba, rezidentka te države članice, ki ima v lasti hčerinske družbe in družbe vnukinje, ki so tudi rezidentke navedene države, ne pa matična družba, ki ima svoje družbe vnukinje rezidentke v lasti prek hčerinske družbe s sedežem v drugi državi članici.

Taka zakonodaja namreč povzroča neenako obravnavanje glede na kraj sedeža hčerinske družbe, prek katere ima matična družba rezidentka v lasti svoje družbe vnukinje rezidentke. Ker z davčnega vidika zapostavlja položaje z razsežnostjo Skupnosti v primerjavi s povsem notranjimi položaji, ki so objektivno primerljivi glede cilja, ki mu sledi ta zakonodaja, tako pomeni omejitev, ki jo načeloma prepovedujejo določbe Pogodbe o svobodi ustanavljanja.

Navedena omejitev ne more biti utemeljena z razdelitvijo davčnih pristojnosti med državami članicami, ker se vprašanje upoštevanja dobičkov in izgub družb, ki pripadajo koncernu, zastavlja samo za družbe, ki so rezidentke ene same države članice, kar a priori izključuje tudi nevarnost izogibanja davkom.

Ta zakonodaja niti ne more biti upravičena z nujnostjo zagotoviti skladen davčni sistem. Tako navedena zakonodaja, ker se matični družbi rezidentki, ki v sistem davčne integracije želi vključiti družbe vnukinje rezidentke, zavrne ugodnost tega sistema, ker ima slednje v lasti prek hčerinske družbe nerezidentke, zagotavlja skladnost tega sistema. Pri hčerinski družbi nerezidentki bi se namreč izgube, ki jih je priglasila družba vnukinja, upoštevale dvakrat, prvič v obliki neposrednih izgub družbe vnukinje in drugič v obliki rezervacije, ki jo matična družba oblikuje za zmanjšanje svoje udeležbe v navedeni hčerinski družbi, ker notranje transakcije ne bi bile nevtralizirane, saj se za hčerinsko družbo nerezidentko ne bi uporabljal sistem davčne integracije. V takem primeru bi bile družbe rezidentke deležne ugodnosti sistema davčne integracije v obliki konsolidacije rezultatov in takojšnjega upoštevanja izgub vseh družb, za katere se uporablja ta davčni sistem, ne da bi izgube družbe vnukinje in rezervacije matične družbe lahko bile predmet nevtralizacije. Zato bi se taka neposredna povezava, ki obstaja med davčnimi ugodnostmi in nevtralizacijo notranjih transakcij v koncernu, ki omogoča izogibanje dvojnemu upoštevanju izgub na ravni družb rezidentk, ki uporabijo sistem davčne integracije, razblinila, kar bi ogrozilo skladnost navedenega sistema.

Vendar ker za dosego cilja, ki je zagotoviti skladnost davčnega sistema, obstajajo ukrepi, ki manj omejujejo svobodo ustanavljanja, taka zakonodaja presega tisto, kar je nujno za dosego tega cilja. Prvič, praktične težave, kot je težavnost preskušati obstoj nevarnosti dvojnega upoštevanja izgub, ko je družba nerezidentka vmesni člen med matično družbo in družbami vnukinjami, ne morejo utemeljiti kršitev svoboščine, ki jo zagotavlja Pogodba. Drugič, države članice lahko zahtevajo vse podatke, ki bi lahko bili pomembni za pravilno določitev zneska, zlasti glede davka od dohodkov pravnih oseb. Nazadnje, če matične družbe, rezidentke države članice, zahtevajo ugodnosti sistema davčne integracije z družbami vnukinjami rezidentkami, ki jih imajo v lasti prek hčerinskih družb, rezidentk druge države, lahko davčni organi prve države zahtevajo od teh hčerinskih družb, da predložijo dokazila, za katera organi menijo, da so potrebna, da se popolnoma zagotovi preglednost rezervacij, ki jih izvedejo slednje. Torej zadevna zakonodaja v vseh okoliščinah ovira družbe rezidentke pri tem dokazovanju, da ne gre za dvojno upoštevanje izgub v okviru sistema davčne integracije.

(Glej točke od 30 do 32, 39, 40, 46, od 48 do 51, od 53 do 55, 58, od 60 do 63 in izrek.)