ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 38/17

Pritožba, ki jo je Evropska komisija vložila 25. novembra 2016 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 15. septembra 2016 v zadevi T-220/13, Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija

(Zadeva C-623/16 P)

(2017/C 038/22)

Jezik postopka: italijanščina

Stranke

Pritožnica: Evropska komisija (zastopniki: P. Stancanelli, D. Grespan, F. Tomat, agenti)

Drugi stranki v postopku: Scuola Elementare Maria Montessori Srl, Italijanska republika

Predlogi

— Izpodbijana sodba naj se razveljavi v delu, v katerem je z njo tožba razglašena za dopustno v smislu člena 263, četrti odstavek, zadnji del stavka, PDEU;

— tožba naj se razglasi za nedopustno v smislu člena 263, četrti odstavek, drugi in zadnji del stavka, PDEU in naj se posledično zavrne v celoti;

— Scuola Elementare Montessori naj se naloži plačilo stroškov, nastalih Komisiji, tako v postopku pred Splošnim sodiščem kot tudi v tem postopku.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija se le z enim pritožbenim razlogom, ki ima tri dele, sklicuje na napačno razlago in uporabo člena 263, četrti odstavek, zadnji del stavka, PDEU, ker je Splošno sodišče tožbo tožeče stranke na podlagi te določbe razglasilo za dopustno. Natančneje, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, s tem da je izpodbijani akt štelo za regulatorni akt, ki se neposredno nanaša na tožečo stranko in ki v odnosu do nje ne potrebuje izvedbenih ukrepov.
1.

Splošno sodišče ni upoštevalo, da je poimenovanje „Neuschwanstein“ označba geografskega porekla. V točki 27 sodbe – ki je sama po sebi protislovna – je ugotovilo, da čeprav je grad Neuschwanstein sicer „geografsko določljiv“ pa ni „geografski kraj“, ker naj bi bila glavna funkcija kraja varstvo kulturne dediščine in ne proizvodnja ali trženje spominkov ali storitev. „Glavna funkcija“ geografskega kraja je v zvezi z absolutnim razlogom za zavrnitev glede geografske označbe porekla povsem neupoštevna. Grad Neuschwanstein je nedvomno in nespremenljivo geografsko določljiv, in se v nasprotju z ugotovitvami Splošnega sodišča razlikuje od običajnega muzeja, namenjenega tam razstavljenim predmetom, ki jih je – za razliko od gradu Neuschwanstein – mogoče tudi premestiti. Upoštevna javnost ne bo analitično prebrala imena kot „nov labodji kamen“, kot je navedeno v izpodbijani sodbi, temveč bo to ime zgolj povezala s svetovno znanim gradom. Z izpodbijano sodbo torej niso upoštevane tudi zahteve, ki jih je Sodišče Evropske unije določilo v sodbi Windsurfing Chiemsee (2), ker upoštevna javnost proizvode z znakom „Neuschwanstein“ poveže z gradom Neuschwanstein kot svetovno znanim turističnim središčem. Ta kraj je torej nedvomno namenjen temu, da se na preference potrošnikov vpliva s povezovanjem proizvoda s krajem, ki lahko spodbudi pozitivne občutke. Zato znak kot geografska označba ne more biti predmet zaščite. V splošnem interesu je, da se imena poznanih znamenitosti, vsaj glede običajnih spominkov, ki se prodajajo in kupujejo z namenom spomina na zadevno znamenitost, pred monopolizacijo zavarujejo z zaščito znamke. Vendar pa Splošno sodišče ni opravilo nobene preučitve proizvodov in storitev, navedenih v prijavi, da bi ugotovilo, če so primerni kot spominki. To pa bi bilo vsekakor nujno, zlasti ob upoštevanju tega, da je bila sporna znamka prijavljena za splošne pojme, kar torej zajema tudi spominke. To, da je v obravnavanem primeru vlagatelj prijave Freistaat Bayern ne vpliva na ta načela, kot je Splošno sodišče poudarilo v sodbi Monaco (3), glede na to da za prijavo za registracijo znamke veljajo ista načela kot za ostale udeležence na trgu.
SL Uradni list Evropske unije C 428/5

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) 11. avgusta 2016 – Roland Becker/Hainan Airlines Co. Ltd

(Zadeva C-447/16)

(2016/C 428/06)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesgerichtshof

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka in vlagatelj revizije: Roland Becker

Tožena stranka in nasprotna stranka v revizijskem postopku: Hainan Airlines Co. Ltd

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali se v primeru prevoza oseb z dvema letoma brez pomembnega postanka na prestopnem letališču kraj odhoda na prvem delu poti šteje kot kraj izpolnitve v skladu s členom 5, točka 1(b), druga alinea, Uredbe (ES) št. 44/2001 (1) tudi v primeru, če zahtevek za plačilo odškodnine na podlagi člena 7 Uredbe (ES) št. 261/2004 (2), ki se uveljavlja s tožbo, temelji na motnji, ki je nastopila na drugem delu poti, in je tožba vložena zoper pogodbeno stranko prevozne pogodbe, ki je sicer dejanski letalski prevoznik drugega, ne pa tudi prvega leta?

(1) Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42).

(2) Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 10).
3.

Če bi se štelo, da je Program AGRO „večletni program“ v smislu člena 3(1), drugi pododstavek, drugi stavek, Uredbe (ES, Euratom) št. 2988/95: — ali za upravne postopke v zvezi s tem, ki še tečejo, velja zastaralni rok 4 let, določen v členu 3(1)? — ali pride do zastaranja, če se rok 4 let izteče pred zaključkom programa, oziroma — ali se glede na določbe člena 3(1), drugi pododstavek, [drugi] stavek, Uredbe (ES, Euratom) št. 2988/95 odloži dies ad quem zastaralnega roka, tako da sovpada z dnem „zaključka [večletnega] programa“?
SL Uradni list Evropske unije C 410/7

Pritožba, ki sta jo Kohrener Landmolkerei GmbH in DHG Deutsche Heumilchgesellschaft mbH vložili 9. avgusta 2016 zoper sklep Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 8. junija 2016 v zadevi T-178/15, Kohrener Landmolkerei in DHG/Komisija

(Zadeva C-446/16 P)

(2016/C 410/07)

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnici: Kohrener Landmolkerei GmbH in DHG Deutsche Heumilchgesellschaft mbH (zastopnik: A. Wagner, odvetnik)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predloga

Pritožnici Sodišču predlagata, naj:

— sklep Sodišča z dne 8. junija 2016 razveljavi in drugi stranki v postopku naloži plačilo stroškov;

— ugotovi, da je ugovor pritožnic z dne 23. decembra 2014 v postopku št. AT-TSG-0007-01035 dopusten.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Splošno sodišče naj bi v izpodbijanem sklepu menilo, da se trditve pritožnic nanašajo zgolj na to, da nacionalni organ ni pravočasno posredoval ugovora. Pritožnici pa naj bi uveljavljali tudi, da sta zaradi člena 51(1), drugi pododstavek, Uredbe št. 1151/2012 (1) oškodovani in da je ta določba nezakonita, ker ne vsebuje nobenega pravila, v kolikšnem času mora nacionalni organ posredovati ugovor pritožnic drugi stranki v postopku. V zvezi s tem naj bi opozorili na napako v tej določbi, ki naj bi v najslabšem primeru vodila do tega, da pritožnici ugovora sploh ne moreta vložiti. Splošno sodišče pa naj se v zvezi s tem ne bi izreklo.

Splošno sodišče naj bi v izpodbijanem sklepu zgolj ugotovilo, da pritožnici nista ustrezno uveljavljali nezakonitosti te določbe. Vendar naj bi pritožnici že v tožbi opozorili, da rok v členu 51(1), drugi pododstavek, Uredbe št. 1151/2012 ni pravilno določen. To naj ne bi pomenilo nič drugega kot to, da sta izpodbijali pravilo iz navedene določbe in izhajali iz tega, da njune pravice, ki jih imata kot vložnici ugovora, niso bile ustrezno zagotovljene.

(1) Uredba (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. novembra 2012 o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil (UL L 343, str. 1).
1.

Ali je treba Direktivo 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij (1), zlasti njena člena 1(1) in 2(1), točki 2 in 23, v povezavi s členom 4(1), točka 1, Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja (2) razlagati tako, da je v njenem področju uporabe zajeta tudi enota za likvidacijo (družba za likvidacijo), ki je bila ob uveljavitvi Direktive 2014/59/EU – 2. julija 2014 – še vedno kreditna institucija v smislu člena 4(1), točka 1, Uredbe (EU) št. 575/2013 (CRR institucija), vendar je ta značaj izgubila še pred iztekom roka za prenos Direktive 2014/59/EU v nacionalno pravo – 31. decembra 2014 – in nima več bančno pravnega dovoljenja za izvajanje bančnih poslov, ampak lahko na podlagi zakonskega dovoljenja izvaja samo (bančno) poslovanje, namenjeno izključno likvidaciji portfelja?
4.

Splošno sodišče je napačno opredelilo dejstva, in sicer prekrivanje osebja med družbama Tycsa PSC in GSW ter ostalimi podjetji v lasti zadnjenavedene družbe, ker je menilo, da so ta prekrivanja dodaten pokazatelj in so tako pravno upoštevna za dokaz, da ta podjetja tvorijo gospodarsko enoto.
SL Uradni list Evropske unije C 402/16

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) 14. julija 2016 – Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne/Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG Süd

(Zadeva C-393/16)

(2016/C 402/18)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesgerichtshof

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne

Tožena stranka: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG Süd

Intervenientka v podporo toženi stranki: Galana N.V.

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je treba člen 118m(2)(a)(ii) Uredbe (ES) št. 1234/2007 (1) in člen 103(2)(a)(ii) Uredbe (EU) št. 1308/2013 (2) razlagati tako, da se uporabljata, tudi če se zaščitena označba porekla uporablja kot del označbe živila, ki ne ustreza specifikaciji proizvoda, ki mu je dodana sestavina, ki ustreza specifikaciji proizvoda?

2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: Ali je treba člen 118m(2)(a)(ii) Uredbe (ES) št. 1234/2007 in člen 103(2)(a)(ii) Uredbe (EU) št. 1308/2013 razlagati tako, da uporaba zaščitene označbe porekla kot del označbe živila, ki ne ustreza specifikaciji proizvoda, ki mu je dodana sestavina, ki ustreza specifikaciji proizvoda, pomeni izkoriščanje ugleda označbe porekla, če je označba živila skladna z označevalnimi navadami upoštevne javnosti, in je bila sestavina dodana v zadostni količini, ki daje proizvodu njegovo bistveno značilnost?

3. Ali je treba člen 118m(2)(b) Uredbe (ES) št. 1234/2007 in člen 103(2)(b) Uredbe (EU) št. 1308/2013 razlagati tako, da uporaba zaščitene označbe porekla v okoliščinah, opisanih v okviru drugega vprašanja za prehodno odločanje, pomeni zlorabo, posnemanje ali prikazovanje?

4. Ali je treba člen 118m(2)(c) Uredbe (ES) št. 1234/2007 in člen 103(2)(c) Uredbe (EU) št. 1308/2013 razlagati tako, da se uporabljata samo za napačne ali zavajajoče navedbe, ki pri upoštevni javnosti lahko ustvarijo napačen vtis o geografskem poreklu proizvoda?

(1) Uredba Sveta (ES) št. 1234/2007 z dne 22. oktobra 2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode (Uredba o enotni SUT) (UL L 299, str. 1).

(2) Uredba (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 (UL L 347, str. 671).
1.

Ali je izraz „sodna odločba“ v smislu člena 8(1), uvodni stavek in (c), Okvirnega sklepa 2002/584/PNZ (1) pojem prava Unije, ki ga je treba razlagati avtonomno in enotno?
SL Uradni list Evropske unije C 350/16

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Bucureşti (Romunija) 13. julija 2016 – Marcu Dumitru/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București

(Zadeva C-392/16)

(2016/C 350/21)

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Curtea de Apel Bucureşti

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Marcu Dumitru

Nasprotni stranki: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF), Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice București

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali Direktiva o DDV (77/388/EGS) (1) in Direktiva 2006/112/ES (2) v okoliščinah, kakršne so te iz spora o glavni stvari, nasprotujeta nacionalni zakonodaji ali davčni praksi, v skladu s katero naj se za subjekt, ki ga je treba preverjati in ki je po tem nadzoru, izvedenem po uradni dolžnosti, identificiran za namene DDV, ne bi uporabljal mehanizem obrnjene davčne obveznosti (poenostavitveni ukrepi) – ki je bil v zadevnem obdobju brez možnosti odstopanja določen za zemljiške transakcije med davčnimi zavezanci za DDV – kar se utemeljuje z okoliščino, da subjekt, nad katerim je bil izveden nadzor, pred izvedbo teh transakcij ali na datum, ko je bila presežena zgornja meja, ni bil identificiran za DDV?

(1) Šesta direktiva Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 23).

(2) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006 L 347, str. 1).
2.

Če so v skladu z odgovorom na vprašanje 1 vse ali nekatere informacije lahko osebni podatki v smislu Direktive, kateri dejavniki so pomembni pri ugotavljanju, ali je v določenem primeru taka pola osebni podatek, in kakšno težo imajo taki dejavniki?
SL Uradni list Evropske unije C 343/21

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Corte suprema di cassazione (Italija) 13. maja 2016 – Agenzia delle Entrate/Federal Express Europe Inc.

(Zadeva C-273/16)

(2016/C 343/32)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Corte suprema di cassazione

Stranki v postopku v glavni stvari

Vlagateljica kasacijske pritožbe in tožena stranka na prvi stopnji: Agenzia delle Entrate

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo in vlagateljica nasprotne pritožbe v kasacijskem postopku: Federal Express Europe Inc.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je člen 144 v povezavi s členom 86(1) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 (1) (ki ustrezata členoma 14(1) in (2) in 11, del B(3) Direktive Sveta (77/388/EGS) z dne 17. maja 1977 (2)) mogoče razlagati tako, da je edini pogoj za to, da se z DDV ne obdavčijo povezane storitve t. i. vstopnega (inbound) notranjega prevoza – z letaliških območij v namembni kraj na ozemlju države članice, pri čemer velja, klavzula o oproščenosti naslovnika – ta, da je vrednost navedenih storitev vključena v davčno osnovo ne glede na to, ali je zanje ob uvozu blaga dejansko treba plačati carinski davek; in da torej ni združljiva z zgoraj navedenimi določbami Skupnosti razlaga nacionalnih določb iz člena 9(1), točka 2, v povezavi z določbami iz člena 69(1) uredbe predsednika republike št. 633 z dne 26. oktobra 1972, v tedaj veljavni različici, v skladu s katero mora biti vedno in torej tudi pri prevozih, neobdavčljivih z DDV – kakor v obravnavanem primeru, ker gre za dokumente in blago zanemarljive vrednosti – izpolnjena dodatna zahteva, da so ob uvozu navedenega blaga dejansko obdavčeni z DDV (in da je carinski davek dejansko plačan); in sicer po potrebi tudi ob upoštevanju tega, da so prevozne storitve pomožne glede na glavne storitve (uvoze), in namena, da se oba postopka poenostavita?

(1) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1).

(2) Šesta direktiva Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 23).
SL Uradni list Evropske unije C 335/32

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) 30. maja 2016 – Stanisław Pieńkowski/Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie

(Zadeva C-307/16)

(2016/C 335/42)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Naczelny Sąd Administracyjny

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka in pritožnik v kasacijskem postopku: Stanisław Pieńkowski

Tožena stranka in nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie (direktor davčne uprave v Lublinu)

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člene 146(1)(b), 147 in 131 ter 273 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1) razlagati tako, da nasprotujejo nacionalnim določbam, ki izključujejo uporabo oprostitve za davčnega zavezanca, ki v prejšnjem davčnem letu ni dosegel določenega obsega prometa in tudi ni sklenil pogodbe z gospodarskim subjektom, ki je upravičen do vračanja davka na dodano vrednost potnikom?

(1) UL L 347, str. 1.
3.

Ali je Uredba št. 1294/2009 v delu, v katerem se nanaša na uvoznika, kakršen je ta iz spora o glavni stvari, zaradi kršitve členov 2 in 3 osnovne uredbe in/ali člena 11(2), (5) in (9) osnovne uredbe neveljavna, ker Komisija pri pregledu ni razpolagala z dovolj podatki, da bi lahko ugotovila, da še vedno prihaja do dumpinškega uvoza, zaradi česar nastaja škoda?
SL Uradni list Evropske unije C 314/13

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Højesteret (Danska) 6. julija 2016 – Assens Havn/Navigators Management (UK) Limited

(Zadeva C-368/16)

(2016/C 314/18)

Jezik postopka: danščina

Predložitveno sodišče

Højesteret

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka/pritožnik: Assens Havn

Tožena stranka/nasprotna stranka: Navigators Management (UK) Limited

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 13, točka 5, v povezavi s členom 14, točka 2(a), uredbe o pristojnosti (Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 (1) z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah) razlagati tako, da oškodovanca, ki lahko v skladu z nacionalnim pravom vloži tožbo neposredno zoper družbo, ki zagotavlja zavarovanje za stranko, ki je povzročila škodo, zavezuje dogovor o pristojnosti, ki je v skladu s členom 13, točka 5, v povezavi s členom 14, točka 2(a), uredbe o pristojnosti veljavno sklenjen med zavarovateljem in zavarovalcem?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42.
2.

Ali lahko sodna praksa oddelka za socialne zadeve španskega Tribunal Supremo (vrhovno sodišče), kakor izhaja iz sodb Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) (oddelek za socialne zadeve) 28-02-97 (RJ 1997\4220): 28-10-97 (RJ 1997\7680); 31-12-97 (RJ 1997\9644); 13-04-98 (RJ 1998\4577); 17-01-00 (RJ 2000\918); 9\06\00 (RJ 2000\5109): 8-05-02 in 20-12-12 (ki je povzeta v tej odločbi v drugi točki oddelka Nacionalna sodna praksa, ki se uporabi) krši člene 2, 6, 7 in 8 Direktive 2009/101/ES in člena 19 in 36 Direktive 2012/30/EU, glede na to, da španska socialna sodišča za terjatev iz delovnega razmerja ne smejo neposredno uporabiti jamstev, predvidenih v navedenih direktivah Unije in ki so bila prenesena v člene 236, 237, 238, 241, 367 in druge ZKD, za upnike gospodarskih družb, kadar vodstveni kader teh družb – fizične osebe – kršijo formalne zahteve v zvezi z objavo bistvenih aktov družbe, določenih v direktivah 2009/101 in 2012/30 ter prenesene v španski ZKD?
SL Uradni list Evropske unije C 296/23

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Općinsku sud u Velikoj Gorici (Hrvaška) 15. junija 2016 – VG Čistoća d.o.o./Đuro Vladika, Ljubica Vladika

(Zadeva C-335/16)

(2016/C 296/31)

Jezik postopka: hrvaščina

Predložitveno sodišče

Općinsku sud u Velikoj Gorici

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: VG Čistoća d.o.o.

Toženi stranki: Đuro Vladika, Ljubica Vladika

Vprašanje za predhodno odločanje

Kako se v skladu s pravom Evropske unije obračuna nadomestilo za zbiranje in odvoz komunalnih odpadkov in kako državljani [Evropske unije] plačujejo zbiranje in odvoz komunalnih odpadkov, in sicer ali plačajo po prostornini izpraznjene kante oziroma posode ali po prostornini odpeljanih odpadkov ter ali poleg tega plačajo še kakšna druga nadomestila?
1.

Ali je treba člen 1(1) Direktive 2003/49/ES (1) v povezavi s členom 1(4) te direktive razlagati tako, da pomenita, da je družba, ki je rezidentka v državi članici v smislu člena 3 te direktive, če v okoliščinah, kakršne so v tej zadevi, prejme obresti od hčerinske družbe v drugi državi članici, „upravičeni lastnik“ teh obresti v smislu te direktive? 1.1. Ali je treba pojem „upravičeni lastnik“ v členu 1(1) Direktive 2003/49/ES v povezavi s členom 1(4) te direktive razlagati enako kot isti pojem v členu 11 vzorčne davčne konvencije OECD iz leta 1977? 1.2. Če je treba na vprašanje pod 1.1. odgovoriti pritrdilno, ali je treba pojem v tem primeru razlagati zgolj ob upoštevanju komentarja k členu 11 vzorčne davčne konvencije iz leta 1977 (točka 8) ali je možno pri razlagi uporabiti tudi kasnejše komentarje, vključno z dopolnitvami iz leta 2003, ki se nanašajo na „obvodne družbe“ (točka 8.1, zdaj točka 10.1) in dopolnitvami iz leta 2014 v zvezi s „pogodbenimi ali zakonskimi obveznostmi“ (točka 10.2)? 1.3. Če je treba pri razlagi upoštevati tudi komentarje iz leta 2003, ali je v tem primeru pogoj za to, da se za družbo šteje, da ni „upravičeni lastnik“ v smislu Direktive 2003/49/ES, ta, da je dejansko prihajalo do preusmerjanja sredstev na osebe, ki jih država, v kateri je plačnik obresti rezident, šteje za „upravičene lastnike“ zadevnih obresti in – če je to tako – ali je potem nadaljnji pogoj ta, da se dejanski prenos izvrši v obdobju, ki je časovno blizu obdobju plačila obresti in/ali da se izvrši kot plačilo obresti? 1.3.1. Kakšen pomen ima v zvezi s tem, če se za posojilo uporabi lastniški kapital; če se zadevne obresti prištejejo h glavnici (kapitalizirane obresti); če je prejemnik obresti kasneje v skladu z veljavnimi pravili zadevne države opravil prenos znotraj skupine na svojo matično družbo, rezidentko iste države, z namenom prilagoditve dobička za davčne namene; če se zadevne obresti kasneje v družbi posojilodajalki spremenijo v lastniški kapital; če je imel prejemnik obresti pogodbeno ali zakonsko obveznost, da obresti posreduje drugi osebi, in če je večina oseb, za katere država, v kateri je oseba, ki plačuje obresti, rezidentka, šteje, da so „upravičeni lastniki“ obresti, rezidentk drugih držav članic ali drugih držav, s katerimi ima Danska sklenjene konvencije o izogibanju dvojnemu obdavčevanju, tako da po danski davčni zakonodaji ne bi obstajala podlaga za odtegljaj davka pri viru, če bi bile te osebe posojilodajalke in bi obresti prejemale neposredno? 1.4. Kakšen pomen za presojo tega, ali se mora prejemnik obresti za namene Direktive šteti za „upravičenega lastnika“, ima, če predložitveno sodišče na podlagi presoje dejstev v zadevi ugotovi, da prejemnik – ki ni imel pogodbene ali zakonske obveznosti, da prejete obresti posreduje drugi osebi – ni imel „popolne“ pravice „uporabe in uživanja“ obresti, kot je to navedeno v komentarjih iz leta 2014 k vzorčni konvenciji o davkih iz leta 1977?
1.

Ali so lahko sistemi selektivne distribucije, ki so namenjeni distribuciji luksuznih in prestižnih izdelkov in s katerimi se primarno ohranja „luksuzna podoba“ teh izdelkov, sestavni del konkurence, ki je skladen s členom 101(1) PDEU?