Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Začasna odredba – Odlog izvršitve – Začasne odredbe – Pogoji za izdajo – „ Fumus boni juris “ – Nujnost – Kumulativnost – Vrstni red preizkusa in način preverjanja

(člena 278 PDEU in 279 PDEU; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 102(2))

2. Začasna odredba – Odlog izvršitve – Pogoji za izdajo – Resna in nepopravljiva škoda – Dokazno breme

(člen 278 PDEU; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 102(2))

3. Uradniki – Osebni prejemki – Družinski dodatki – Otroški dodatek – Primerjanje osebe z vzdrževanim otrokom

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VII, člena 2(4) in 17(2))

4. Uradniki – Odpoved delovnega razmerja zaradi strokovne nesposobnosti – Dolžnost skrbnega ravnanja

1. V skladu s členom 102(2) Poslovnika Sodišča za uslužbence je treba v predlogih za izdajo začasnih odredb navesti zlasti predmet spora, okoliščine, iz katerih izhaja nujnost, ter dejanske in pravne razloge, ki na prvi pogled ( fumus boni juris ) izkazujejo utemeljenost predlaganih začasnih odredb.

Pogoji v zvezi z nujnostjo in fumus boni juris so kumulativni, zato je treba predlog za izdajo začasnih odredb zavrniti, čim eden od teh pogojev ni izpolnjen.

Poleg tega ima sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, v okviru tega celovitega pregleda široko diskrecijsko pravico in glede na posebnosti primera prosto odloča o načinu preverjanja različnih okoliščin ter o vrstnem redu pregleda, ker zanj nobeno pravilo prava Skupnosti ne določa utrjene sheme preverjanja za presojo potrebe po začasnem odločanju.

(Glej točke od 40 do 42.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 9. avgust 2001, De Nicola proti EIB, T-120/01 R, RecFP, str. I-A-171 in II-783, točki 12 in 13;

Sodišče za uslužbence: 31. maj 2006, Bianchi proti ETF, F-38/06 R, ZOdl. JU, str. I-A-1-27 in II-A-1-93, točki 20 in 22.

2. Čeprav zgolj premoženjska škoda načeloma ne more šteti za nepopravljivo ali pa težko popravljivo, ker jo je mogoče pozneje finančno nadomestiti, mora sodnik, pristojen za izdajo začasnih odredb, glede na okoliščine vsakega primera presoditi, ali lahko takojšnja izvršitev odločbe, za katero se predlaga odlog, tožeči stranki povzroči resno in neizbežno škodo, ki je ne bi bilo več mogoče odpraviti niti z razglasitvijo ničnosti navedene odločbe na koncu postopka v glavni stvari.

Sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, se mora v tem primeru v zvezi z okoliščinami tožeče stranke prepričati, da ima na voljo znesek, s katerim bi bilo mogoče do odločitve v postopku v glavni stvari brez težav pokriti vse nujne stroške za zadostitev osnovnih potreb.

(Glej točke 47, 49 in 50.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 30. november 1993, D. proti Komisiji, T-549/93 R, Recueil, str. II-1347, točka 45; 10. februar 1999, Willeme proti Komisiji, T-211/98 R, RecFP, str. I-A-15 in II-57, točka 37; 28. november 2003, V proti Komisiji, T-200/03 R, RecFP, str. I-A-317 in II-1549, točka 57.

3. Člen 2(4) Priloge VII h Kadrovskim predpisom določa, da je mogoče izjemoma z vzdrževanim otrokom primerjati vsako osebo, ki jo mora uradnik po zakonu vzdrževati, tako vzdrževanje pa je povezano z visokimi stroški, s posebnim obrazloženim sklepom organa, pristojnega za imenovanja, ki temelji na dodatni dokumentaciji. Vendar pa, čeprav uradnik ni predlagal, da bi se njegov družinski član primerjal z vzdrževanim otrokom na podlagi navedenih določb, ni mogoče dokazati, da navedeni uradnik finančno ne podpira svoje družine, ki je ostala v njegovi državi izvora.

Člen 17(2) Priloge VII h Kadrovskim predpisom določa, da uradnik lahko del osebnih prejemkov nakazuje v drugo državo članico, v kateri ne opravlja svojega dela, vzdrževanemu otroku ali osebi, za katero uradnik dokaže, da ima do nje obveznosti na podlagi sodne odločbe ali odločbe pristojnega upravnega organa. Vendar niti na podlagi tega, da uradnik ni trdil, da izpolnjuje posebne pogoje iz navedenih določb, da bi se del njegove plače nakazoval družini, ki je ostala v njegovi državi izvora, ni mogoče dokazati, da je navedeni uradnik finančno ne podpira.

(Glej točki 59 in 60.)

4. Dolžnost skrbnega ravnanja upravi nalaga, da v dvomu o zdravstvenem vzroku za težave, s katerimi se uradnik spopada pri opravljanju dodeljenih nalog, stori vse potrebno, da odpravi ta dvom pred sprejetjem odločbe o odpovedi njegovega delovnega razmerja.

Ta zahteva je poleg tega razvidna iz Notranjega pravilnika Parlamenta o postopku za izboljšanje, ki se izvaja v okviru ugotavljanja, vodenja in reševanja morebitnih primerov nezadostne strokovnosti [strokovne nesposobnosti], saj člen 8 navedenega pravilnika določa, da mora končni ocenjevalec v nekaterih okoliščinah zadevo predložiti zdravstveni službi Parlamenta, če je seznanjen z dejstvi, ki lahko razkrijejo, da je lahko vzrok za obnašanje, očitano uradniku, zdravstven.

Poleg tega so obveznosti, ki jih upravi nalaga dolžnost skrbnega ravnanja, bistveno večje, kadar gre za poseben primer uradnika, čigar duševno zdravje je vprašljivo in za katerega zato obstaja dvom o njegovi sposobnosti, da ustrezno varuje svoje interese – toliko bolj, ko zadevnemu uradniku grozi odpoved delovnega razmerja in je torej v ranljivem položaju.

(Glej točke od 75 do 77.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 26. februar 2003, Latino proti Komisiji, T-145/01, RecFP, str. I-A-59 in II-337, točka 93;

Sodišče za uslužbence: 13. december 2006, de Brito Sequeira Carvalho proti Komisiji, F-17/05, ZOdl. JU, str. I-A-1-149 in II-A-1-577, točka 72.