SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (peti senat)

z dne 3. maja 2007

Zadeva T-343/04

Vassilios Tsarnavas

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Uradniki – Ocenjevalno poročilo – Neveljavnost – Ničnostna tožba – Pravni interes – Odškodninska tožba – Nedopustnost“

Predmet: Tožba zaradi predloga za razglasitev ničnosti odločbe drugostopenjskega ocenjevalca z dne 4. avgusta 2003 o sestavi dokončnega ocenjevalnega poročila tožeče stranke za obdobje od 1. julija 1997 do 30. junija 1999 ter odškodninski zahtevek za nepremoženjsko škodo, ki naj bi jo tožeča stranka utrpela zaradi prepozne sestave njenega ocenjevalnega poročila in psihičnega nadlegovanja, ki naj bi mu bila izpostavljena.

Odločitev: Odločba drugostopenjskega ocenjevalca z dne 4. avgusta 2003 o sestavi dokončnega ocenjevalnega poročila tožeče stranke za obdobje od 1. julija 1997 do 30. junija 1999 se razglasi za nično. V preostalem se tožba zavrne. Komisija nosi svoje stroške in polovico stroškov, ki jih je priglasila tožeča stranka.

Povzetek

1. Uradniki – Tožba – Pravni interes

(Kadrovski predpisi za uradnike, členi 43, 90 in 91)

2. Uradniki – Ocena – Ocenjevalno poročilo – Sestava

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)

3. Uradniki – Ocena – Ocenjevalno poročilo – Sestava

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)

1. Da lahko uradnik ali nekdanji uradnik vloži tožbo na podlagi členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov, mora imeti osebni interes za razglasitev ničnosti izpodbijanega akta. Ta interes se presoja ob vložitvi tožbe.

Ocenjevalno poročilo, ki je interni dokument, ki ima pomembno vlogo pri poteku kariere uradnika, praviloma vpliva na interes ocenjevane osebe samo do dokončnega prenehanja delovnega razmerja. Uradnik po tem prenehanju nima več interesa za nadaljevanje tožbe, vložene zoper ocenjevalno poročilo, razen če dokaže obstoj posebne okoliščine, ki upravičuje njegov osebni in sedanji interes, da doseže razglasitev ničnosti zadevnega poročila.

Taka posebna okoliščina je dejstvo, da mora uprava pri izvršitvi sodbe o razglasitvi ničnosti zavrnitve napredovanja uradnika znova oceniti njegovo uspešnost v zadevnem obdobju, saj je lahko sporno ocenjevalno poročilo pomembno v okviru te ponovne ocene.

(Glej točke 54, 56, 58 in 59.)

Napotitev na: Sodišče, 29. oktober 1975, Marenco in drugi proti Komisiji, združene zadeve od 81/74 do 88/74, Recueil, str. 1247, točka 6; Sodišče, 30. maj 1984, Picciolo proti Parlamentu, 111/83, Recueil, str. 2323, točka 29; Sodišče, 10. marec 1989, Del Plato proti Komisiji, 126/87, Recueil, str. 643, točka 18; Sodišče, 17. december 1992, Moritz proti Komisiji, C‑68/91 P, Recueil, str. I‑6849, točka 16; Sodišče prve stopnje, 13. december 1990, Moritz proti Komisiji, T‑20/89, Recueil, str. II‑769, točka 15; Sodišče prve stopnje, 18. junij 1992, Turner proti Komisiji, T‑49/91, Recueil, str. II‑1855, točka 24 in navedena sodna praksa; Sodišče prve stopnje, 16. december 1993, Moat proti Komisiji, T‑58/92, Recueil, str. II‑1443, točka 31; Sodišče prve stopnje, 13. julij 1995, Rasmussen proti Komisiji, T‑557/93, RecFP, str. I‑A‑195 in II‑603, točka 30; Sodišče prve stopnje, 12. december 1996, X proti Komisiji, T‑130/95, RecFP, str. I‑A‑603 in II‑1609, točka 45; Sodišče prve stopnje, 31. maj 2005, Dionyssopoulou proti Svetu, T‑105/03, ZOdl. JU, str. I-A-137 in II-621, točka 20; Sodišče prve stopnje, 28. junij 2005, Ross proti Komisiji, T‑147/04, ZOdl. JU, str. I‑A‑171 in II‑771, točki 24 in 25; Sodišče prve stopnje, 15. september 2005, Casini proti Komisiji, T‑132/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑253 in II‑1169, točka 54; Sodišče prve stopnje, 8. december 2005, Rounis proti Komisiji, T‑274/04, ZOdl. JU, str. I‑A‑407 in II‑1849, točki 19 in 24.

2. V sistemu ocenjevanja, ki ga je vzpostavila Komisija, neupoštevanje Splošnih določb za izvajanje člena 43 Kadrovskih predpisov, ki jih je sprejela ta institucija in nalagajo posvetovanje z uradnikovimi neposredno nadrejenimi ali, v primeru uradnika, ki zastopa uslužbence ali sindikat, z ad hoc skupino za ocenjevanje pred sestavo prvega osnutka ocenjevalnega poročila, samo po sebi ni dovolj za razglasitev ničnosti ocenjevalnega poročila, če se dokaže, da je ocenjevalec nazadnje opravil ta posvetovanja pred sestavo dokončnega ocenjevalnega poročila.

(Glej točki 66 in 68.)

Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 5. november 2003, Lebedef proti Komisiji, T‑326/01, RecFP, str. I‑A‑273 in II‑1317, točki 54 in 58; Sodišče prve stopnje, 17. maj 2006, Lavagnoli proti Komisiji, T‑95/04, ZOdl. JU, str. I-A-2-121 in II‑A-2-569, točka 83.

3. Glavni namen ocenjevalnega poročila je upravi v rednih časovnih presledkih zagotoviti čim popolnejše informacije o razmerah, ki jih imajo uradniki za opravljanje dela. To poročilo načeloma ne more zares v celoti izpolnjevati tega namena, če ni bilo predhodnega posvetovanja z osebami, pod katerih vodstvom je zadevni uradnik opravljal svoje naloge v ocenjevalnem obdobju, in če tem osebam ni bilo omogočeno, da izrazijo morebitne pripombe. Iz tega sledi, da je neobstoj posvetovanja z nadrejenim pri pripravi uradnikovega ocenjevalnega poročila bistvena kršitev postopka, ki lahko vpliva na veljavnost ocenjevalnega poročila.

Ker v Splošnih določbah za izvajanje, ki jih sprejme institucija, ni navedeno nasprotno, se pojem neposredno nadrejenega nanaša na osebo, pod katere neposrednim nadzorom je ocenjevani uradnik dejansko opravljal naloge v ocenjevalnem obdobju, čeprav je šlo zaradi neobstoja uradnega imenovanja za de facto podrejenost.

(Glej točke od 69 do 72, 82 in 83.)

Napotitev na: Sodišče, 3. julij 1980, Grassi proti Svetu, 6/79 in 97/79, Recueil, str. 2141, točka 20; Sodišče prve stopnje, 24. januar 1991, Latham proti Komisiji, T‑63/89, Recueil, str. II‑19, točka 27; Sodišče prve stopnje, 10. september 2003, McAuley proti Svetu, T‑165/01, RecFP, str. I‑A‑193 in II‑963, točki 51 in 52.