ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

Po 31. decembru 2010 se je za družbo NCHZ uporabil zákon č. 7/2005 Z.z. o konkurze a reštrukturalizácii a o zmene a doplnení niektorých zákonov (zakon št. 7/2005 o stečaju in prestrukturiranju ter spremembi nekaterih zakonov; v nadaljevanju: zakon o stečaju) (v nadaljevanju: drugo stečajno obdobje). Tedanji upravitelj je na skupnem sestanku 26. januarja 2011 med nezavarovanimi upniki, ki so se sestali v okviru odbora upnikov (v nadaljevanju: odbor upnikov), in zadevnimi zavarovanimi upniki (v nadaljevanju: sestanek z dne 26. januarja 2011) te obvestil, da so operativni stroški, nastali z dejavnostjo družbe NCHZ, višji od poslovnih prihodkov. Poleg tega je upnikom predložil svojo ekonomsko analizo z dne 23. decembra 2010 (v nadaljevanju: ekonomska analiza), ki je bila dopolnjena s predstavitvijo vodstva. Zgoraj navedeni upniki so se nato odločili za nadaljevanje poslovanja družbe NCHZ (v nadaljevanju: odločitev z dne 26. januarja 2011). Ker je bila ta odločitev potrjena z odločbo súd v Trenčíne (sodišče v Trenčínu, Slovaška) z dne 17. februarja 2011 (v nadaljevanju: odločba súd v Trenčíne (sodišče v Trenčínu) ali odločba z dne 17. februarja 2011), je upravitelj nadaljeval to poslovanje. V obravnavani zadevi so v skladu z zakonom o stečaju odbor upnikov, zavarovani upniki in súd v Trenčíne (sodišče v Trenčínu) tvorili pristojni odbor (v nadaljevanju: pristojni odbor). […]
100

Tožeča stranka s prvim tožbenim razlogom trdi, da je bil izpodbijani akt sprejet ultra vires, ker naj ECHA ne bi imela nobene pravne podlage za pripravo, zbiranje, sprejemanje ali pošiljanje „izjav o neskladnosti“, kakršna je izpodbijani akt. Poleg tega, če bi izpodbijani akt moral imeti pravno podlago, kot je člen 42(1) Uredbe št. 1907/2006, bi bil pripravljen v nasprotju s postopkovnimi zahtevami iz členov 41 in 51 Uredbe št. 1907/2006. Drugi in tretji tožbeni razlog se nanašata na kršitev načela sorazmernosti in na kršitev načel pravne varnosti in varstva zaupanja v pravo. Tožeča stranka s četrtim, petim, šestim, sedmim in osmim tožbenim razlogom uveljavlja kršitev pravice do izjave in pravice do obrambe, načela dobrega upravljanja, obveznosti obrazložitve, pravice do pravičnega sojenja in kršitev določb glede zakonitosti ter predlog za predložitev študije o strupenosti registrirane snovi za prenatalni razvoj.
67

Vendar pa člen 22 Poslovnika Parlamenta predsedniku institucije daje potrebno pristojnost za zagotovitev splošne varnosti v prostorih Parlamenta, za preprečitev in prenehanje vsakršne motnje pravilnega poteka parlamentarnih dejavnosti ter za zaščito dostojanstva institucije. Poleg tega Parlament upravičeno trdi, da ni dolžan spodbujati tega, da v njegovih prostorih potekajo politične dejavnosti stranke iz tretje države. Tožeče stranke so se s tem v svojih pisnih procesnih vlogah strinjale. Zato Parlament članov ali simpatizerjev takšne stranke, ki želijo izraziti svoje mnenje v prostorih Parlamenta, ni dolžan sprejeti. Splošneje, iz člena 14 PEU izhaja, da je pravica opravljanja zakonodajne in proračunske funkcije, opravljanja funkcije političnega nadzora in posvetovanja znotraj Parlamenta pridržana za predstavnike državljanov Unije, ki so voljeni s splošnim, neposrednim, svobodnim in tajnim glasovanjem, medtem ko posebne določbe, kakršna sta člen 15(6)(d) PEU in člen 230, prvi odstavek, PDEU, specifično predsedniku Evropskega sveta in Evropski komisiji zagotavljajo pravico zahtevati besedo. Poleg tega, čeprav člen 115 Poslovnika Parlamenta določa, da so razprave javne in da so tudi seje odborov običajno javne, pa je v členu 157 navedenega poslovnika pojasnjeno, da morajo predstavniki javnosti, ki jim je dovoljen vstop na balkone, ostati na svojih mestih in molčati. Prav tako iz sistematike Pogodb in aktov, sprejetih za njuno izvršitev, ter iz nujnosti zagotoviti svobodno izvajanje pooblastil, dodeljenih Parlamentu, izhaja, da Parlament ni kraj, kjer bi vsak predstavnik javnosti imel polno pravico do možnosti podajanja svojega mnenja.
61

Uvodoma je treba spomniti, da je iz ustaljene sodne prakse razvidno, da je treba zakonitost akta Unije presojati glede na dejanske in pravne okoliščine, ki so obstajale na dan sprejetja tega akta (glej sodbi z dne 3. septembra 2015, Inuit Tapiriit Kanatami in drugi/Komisija, C‑398/13 P, EU:C:2015:535, točka 22 in navedena sodna praksa, in z dne 4. septembra 2015, NIOC in drugi/Svet, T‑577/12, neobjavljena, EU:T:2015:596, točka 112 in navedena sodna praksa). V tej zadevi očitkov, ki jih je tožeča stranka navedla v okviru tega dela tožbenega razloga, ni mogoče preučiti z vidika okoliščin, do katerih je prišlo po sprejetju Sklepa 2015/157. To pa velja za dopis z dne 4. februarja 2015, ki ga je Svet poslal tožeči stranki, in, še toliko bolj, za ponovno preučitev položaja tožeče stranke, za katero se je Svet v tem dopisu zavezal, da jo bo opravil kasneje. Poleg tega so tunizijski organi dokumente, ki so priloženi k dupliki in na katere se Svet v tej dupliki opira z namenom, da bi dokazal, da trajanje sodnega postopka, ki se zoper tožečo stranko vodi v Tuniziji, ni nerazumno, izdali 11. maja 2015. Zato Svet s temi dokumenti na dan sprejetja Sklepa 2015/157 ni bil seznanjen in jih Splošno sodišče ne more upoštevati.
145

Poleg tega v okviru sodelovanja, ki je urejeno v izpodbijanih aktih (glej točko 139 zgoraj), Svetu načeloma ni treba preučiti in presoditi točnosti in upoštevnosti dejstev in dokazov, na podlagi katerih so ukrajinski organi utemeljili uvedbo kazenskih postopkov zoper tožečo stranko zaradi ravnanj, ki jih je mogoče opredeliti kot odtujitev državnih sredstev. Kot je bilo namreč navedeno v točki 141 zgoraj, Svet s sprejetjem izpodbijanih aktov ne želi sam sankcionirati odtujitve državnih sredstev, ki jih preiskujejo ukrajinski organi, ampak ohraniti možnost, da ti organi te odtujitve ugotovijo in izterjajo znesek neupravičene odtujitve. Ti organi morajo torej v teh postopkih preveriti dejstva in dokaze, na podlagi katerih utemeljujejo svojo odločitev, in če je to potrebno, ugotoviti posledice glede zaključka teh postopkov (glej v tem smislu in po analogiji sodbo z dne 30. junija 2016, Al Matri/Svet, T‑545/13, neobjavljena, EU:T:2016:376, točka 66).
31

Opozoriti je treba, da člen 2, od (1) do (4), Uredbe št. 1049/2001 določa: „1. Vsi državljani Unije in vse fizične ali pravne osebe s prebivališčem ali statutarnim sedežem v eni od držav članic imajo pravico do dostopa do dokumentov institucij ob upoštevanju načel, pogojev in omejitev, določenih s to uredbo. […] 3. Ta uredba se uporablja za vse dokumente institucij, to je za dokumente, ki jih institucije pripravijo ali prejmejo in so v njihovi lasti, na vseh področjih delovanja Evropske unije. 4. Brez poseganja v člena 4 in 9 so dokumenti dostopni javnosti na pisno prošnjo ali neposredno v elektronski obliki ali prek registra […].“
79

Glede tega Republika Estonija v bistvu navaja, da je iz povezane razlage sodb z dne 12. julija 2012, Pimix (C‑146/11, EU:C:2012:450), z dne 29. marca 2012, Češka republika/Komisija (T‑248/07, neobjavljena, EU:T:2012:170), in z dne 29. marca 2012, Litva/Komisija (T‑262/07, EU:T:2012:171), razvidno, da je bila Odločba o sladkorju v nasprotju z določbami odstavka 2 poglavja 4 Priloge IV k Aktu o pristopu in člena 58 navedenega akta. Najprej, trdi, da je bil cilj sistema odprave presežkov sladkorja, ki je bil sprejet zaradi pristopa, preprečiti vsakršno motnjo v delovanju mehanizmov, določenih s skupno organizacijo trgov sladkorja. Zaradi uresničitve tega cilja naj bi bila z Uredbo št. 60/2004 novim državam članicam naložena obveznost, da na eni strani s 1. majem 2004 za zadevne glavne izvajalce razpolagajo s sistemom za identifikacijo presežnih zalog sladkorja in da na drugi strani obvežejo te izvajalce, da predložijo dokazilo o odpravi navedenih zalog pred 30. novembrom 2005 ali pa plačajo finančni prispevek za neizločeno količino. Republika Estonija naj bi izpolnila to obveznost s sprejetjem ÜLTS. Poleg tega naj bi iz sodbe z dne 12. julija 2012, Pimix (C‑146/11, EU:C:2012:450), izhajalo, da na podlagi člena 58 Akta o pristopu uredbe, ki ni bila objavljena v estonskem jeziku, ni mogoče uporabiti proti estonskim izvajalcem, čeprav so bili ti obveščeni o obveznostih, ki izhajajo iz nje, in so jih spoštovali. Zato naj zakona ÜLTS, ki napotuje na določbe Uredbe št. 60/2004 in na oznako KN za sladkor, ki izhaja iz Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307), ki sta bili objavljeni v estonskem jeziku 6. avgusta oziroma 4. julija 2005, ne bi bilo mogoče uporabiti proti estonskim izvajalcem. Republika Estonija navaja, da je iz tega razloga po razglasitvi sodbe z dne 12. julija 2012, Pimix (C‑146/11, EU:C:2012:450), zadevnim estonskim izvajalcem povrnila zneske, ki so bili plačani v skladu z ÜLTS. Njena obveznost odprave presežkov, ki izhaja iz Uredbe št. 60/2004, naj bi bila torej v praksi zreducirana na plačilo preprostega finančnega prispevka v proračun Unije. V skladu s sodbama z dne 29. marca 2012, Češka republika/Komisija (T‑248/07, neobjavljena, EU:T:2012:170), in z dne 29. marca 2012, Litva/Komisija (T‑262/07, EU:T:2012:171), pa naj to ne bi bilo združljivo z odstavkom 2 poglavja 4 Priloge IV k Aktu o pristopu.
7

Oddelek za ugovore je 28. februarja 2014 delno ugodil ugovoru, ko je ugotovil obstoj verjetnosti zmede med prijavljeno znamko in prejšnjo znamko. Natančneje, zavrnil je registracijo prijavljene znamke za vse sporne storitve iz razreda 35. Oddelek za ugovore se je oprl na Sporočilo št. 2/12 z dne 20. junija 2012 v zvezi z uporabo naslovov razredov na seznamih proizvodov in storitev za prijave in registracije znamke Skupnosti (UL UUNT 7/2012) in presodil, da je tožeča stranka želela zajeti vse storitve, ki so vključene na abecedni seznam določenega razreda zadevne Nicejske klasifikacije. Tako je primerjal storitve iz razreda 35, na katere se nanaša prijavljena znamka, s storitvami, navedenimi v ugovoru, in storitvami „dražb“ in „najema avtomatov za distribucijo“ iz abecednega seznama razreda 35, da bi ugotovil njihovo enakost ali podobnost.
10.

Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Pripis – Matična in hčerinske družbe||Obvladujoča in odvisne družbe – Gospodarska enota – Merila presoje – Domneva o odločilnem vplivu, ki ga matična družba izvaja nad odvisnimi družbami, ki so v celoti ali skoraj v celoti v njeni lasti – Obveznosti dokazovanja družbe, ki želi to domnevo ovreči – Nezadostni dokazi za izpodbitje te domneve (člen 101 PDEU; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2)) (Glej točke od 212 do 234.)
1.

Sklep Komisije C(2015) 5023 final z dne 23. julija 2015 o državni pomoči SA.39078 (2014/N) (Danska) za financiranje projekta fiksne povezave v ožini Fehmarn (UL 2015, C 325, str. 5) se razglasi za ničen v delu, v katerem je Komisija odločila, da ne bo nasprotovala ukrepom, ki jih je Kraljevina Danska dodelila družbi Femern A/S za projektiranje, izgradnjo in uporabo fiksne povezave v ožini Fehmarn.
2.

Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Sklep o neizbiri ponudbe v postopku oddaje javnega naročila gradenj – Obveznost, da se na pisno zahtevo obvesti o značilnostih in relativnih prednostih izbrane ponudbe in o imenu izbranega ponudnika – Obveznost posredovati natančen povzetek upoštevanja vsake podrobnosti zavržene ponudbe pri njenem ocenjevanju ali natančno primerjalno analizo izbrane ponudbe in ponudbe neuspešnega ponudnika – Obveznost posredovati dokazila, ki jih je izbrani ponudnik predložil na podlagi meril za izbiro, da bi dokazal svojo ekonomsko, finančno, tehnično ali poklicno sposobnost – Neobstoj (Člen 296, drugi odstavek, PDEU; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 966/2012, člen 113(2) in (3); Uredba Komisije št. 1268/2012, člen 161(2)) (Glej točke 49, 50 in 57.)
Zadeva T‑577/15

Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez

proti

Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino

„Znamka Evropske unije – Postopek za ugotovitev ničnosti – Besedna znamka Evropske unije SHERPA – Prejšnja nacionalna besedna znamka SHERPA – Ugotovitev delne ničnosti – Predmet spora pred odborom za pritožbe – Resna in dejanska uporaba znamke – Člen 42(2) Uredbe (ES) št. 207/2009 (postal člen 47(2) Uredbe (EU) 2017/1001) – Člen 53(1)(a) Uredbe št. 207/2009 (postal člen 60(2)(a) Uredbe 2017/1001) – Relativni razlog za zavrnitev – Verjetnost zmede – Člen 8(1)(a) in (b) Uredbe št. 207/2009 (postal člen 8(1)(a) in (b) Uredbe 2017/1001)“

Povzetek – Sodba Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 29. maja 2018

Znamka Evropske unije – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Nujnost, da se to vprašanje, če ga prijavitelj postavi, reši pred odločbo o ugovoru

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 44 in 45.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 46.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 52.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 57.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke 58, 59, od 65 do 67 in od 70 do 72.)

V skladu s sodno prakso je treba podobnost med proizvodi ali storitvami presojati ob upoštevanju vseh relevantnih dejavnikov, ki so značilni za razmerje med zadevnimi proizvodi in storitvami, vključno z njihovo naravo, namembnostjo, uporabo ter tem, ali so konkurenčni ali dopolnilni. Tako dopolnjevanje, ki obstaja med proizvodi in storitvami, zlasti okoliščina, da se eni uporabljajo v kombinaciji ali v povezavi z drugimi, lahko pri upoštevni javnosti ustvari presojo, da so ti proizvodi in te storitve podobni. (Glej točki 68 in 69.)
Komisija ne krši niti načela dobrega upravljanja iz člena 41(1) in (2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, niti pravic obrambe podjetij, upravičenih do pomoči, ko sprejme sklep, s katerim je ta pomoč razglašena za nezdružljivo z notranjim trgom in je naloženo njeno vračilo, ne da bi bil upravičencem odobren dostop do dokumentacije in ne da bi jih predhodno seznanila z dejstvi in preudarki, na katerih je utemeljila ta sklep. V postopku nadzora državnih pomoč se upravičenci ne morejo sklicevati na resnično pravico do obrambe.

V zvezi s tem namen Listine ni spremeniti naravo nadzora državnih pomoči, vzpostavljenega s Pogodbo DEU, ali tretjim osebam podeliti pravico do nadzora, ki ni določena v členu 108 PDEU. Če bi zainteresirane stranke v postopku nadzora državnih pomoči lahko dobile dostop do dokumentov iz upravnega spisa Komisije, bi bil sistem nadzora državnih pomoči iz člena 108 PDEU ogrožen. Prav tako bi se z obveznostjo Komisije, da upravičencem do pomoči predhodno sporoči elemente, na katere namerava opreti svojo končno odločitev, vzpostavila kontradiktorna razprava, kakršna je na voljo državi članici, odgovorni za dodelitev pomoči, medtem ko imajo upravičenci v bistvu le vlogo vira informacij za Komisijo med postopkom.

Zainteresirane stranke v smislu člena 108(2) PDEU še vedno razpolagajo z pravico biti ustrezno vključene v upravni postopek, ob upoštevanju okoliščin obravnavanega primera. Sklep o začetku formalnega postopka preiskave mora torej zainteresiranim strankam omogočiti učinkovito sodelovanje v formalnem postopku preiskave, v katerem bodo imele možnost uveljavljati svoje trditve. Za to je dovolj, da so stranke seznanjene z obrazložitvijo, na podlagi katere je Komisija začasno sklenila, da bi zadevni ukrep lahko pomenil pomoč, ki ni združljiva s skupnim trgom.

(Glej točke od 63 do 66, 68, 79 in 82.)
11.

Kmetijstvo–Financiranje s strani EKJS in EKSRP–Odobritev pomoči in premij–Obveznost držav članic, da vzpostavijo učinkovit sistem administrativnih kontrol in kontrol na kraju samem–Obseg–Izbira kontrolnih vzorcev za kontrole na kraju samem–Potreba po predhodni analizi tveganja–Ugotovitev velikih razlik med naključnimi vzorci in vzorci na podlagi analize tveganja–Pokazatelj neučinkovitosti sistema nadzora (Uredba Sveta št. 1120/2009, člen 31(1) in (2)) (Glej točke 168, 169 in 178.)
Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 10. aprila 2018 – Alcogroup in Alcodis/Komisija

(Zadeva T‑274/15)

„Ničnostna tožba – Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg bioetanola in etanola – Upravni postopek – Sklep o odreditvi preiskave – Preiskovalna pooblastila Komisije – Varstvo zaupnosti komunikacije med odvetniki in strankami – Dokumenti, izmenjani po predhodni preiskavi – Zavrnitev Komisije, da se zadevni postopki za ugotavljanje kršitev prekinejo – Akt, zoper katerega ni pravnega sredstva – Nedopustnost“

1. Ničnostna tožba–Nadzor zakonitosti–Merila–Upoštevanje zgolj dejanskih in pravnih elementov, ki so obstajali ob sprejetju spornega akta (člen 263 PDEU) (Glej točko 61.)

2. Akti institucij–Odločba–Veljavnost–Presoja neodvisna od morebitnih nepravilnosti izvršitve (Glej točko 63.)

3. Ničnostna tožba–Izpodbojni akti–Pojem–Akti, ki ustvarjajo zavezujoče pravne učinke–Pripravljalni ukrepi–Izključitev (člen 263 PDEU) (Glej točke od 71 do 75 in 80.)

4. Ničnostna tožba–Tožba zoper odločbo o zavrnitvi preklica ali spremembe prejšnjega akta–Dopustnost, ki se presoja glede na izpodbojnost zadevnega akta (člen 263 PDEU) (Glej točko 76.)

5. Ničnostna tožba–Izpodbojni akti–Akti, ki ustvarjajo zavezujoče pravne učinke–Upravni postopek uporabe pravil o konkurenci–Ukrepi, sprejeti med postopkom preiskave–Možnost izpodbijanja dokončnega sklepa, ki ga je Komisija sprejela ob uporabi pravil o konkurenci) (člen 263 PDEU) (Glej točko 91.)

6. Pravo Evropske unije–Načela–Pravica do učinkovitega sodnega varstva–Nedopustnost ničnostne tožbe, vložene zoper ukrepe, ki nimajo zavezujočih pravnih učinkov–Možnost pravnih subjektov, da take ukrepe izpodbijajo s tožbo iz naslova nepogodbene odgovornosti Unije (člena 263 in 340(2) PDEU) (Glej točko 92.)

Predmet

Predlog na podlagi člena 263 PDEU za razglasitev ničnosti Sklepa Komisije C(2015) 1769 final z dne 12. marca 2015, ki je bil na družbo Alcogroup in na vse družbe, ki jih ta neposredno ali posredno nadzira, vključno z družbo Alcodis, naslovljen v zvezi s postopkom uporabe člena 20(4) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 (AT.40244 – Bioetanol), ter dopisa Komisije z dne 8. maja 2015, ki je bil na družbo Alcogroup naslovljen v okviru preiskav AT.40244 – Bioetanol in AT.40054 – Oil and Biofuel Markets.

Izrek

1. Tožba se zavrže kot nedopustna.

2. Alcogroup in Alcodis nosita svoje stroške ter stroške Evropske komisije, vključno s stroški postopka za izdajo začasne odredbe.
2.

Akti institucij–Obrazložitev–Obveznost–Obseg–Odločitev o neizbiri ponudbe v postopku oddaje javnega naročila storitev–Obveznost naročnika, da na pisno zahtevo sporoči značilnosti in relativne prednosti izbrane ponudbe ter ime ponudnika–Obveznost posredovati natančen povzetek upoštevanja vsake podrobnosti zavržene ponudbe pri njenem ocenjevanju ali natančno primerjalno analizo izbrane ponudbe in ponudbe neuspešnega ponudnika–Neobstoj (člen 296 PDEU; Uredba parlamenta in Sveta št. 966/2012, člen 113(2), druga alinea; Uredba Komisije št. 1268/2012, člen 149(3) in 161(3), tretja alinea) (Glej točke od 34 do 37.)
5.

Pritožbe uradnikov–Predhodna upravna pritožba–Skladnost med pritožbo in tožbo–Istovetnost predmeta in podlage–Razlogi in argumenti, ki niso navedeni v pritožbi, vendar so z njo tesno povezani–Dopustnost–Tožbeni razlog, ki se nanaša na materialno ali formalno zakonitost–Nezadosten pogoj za ugotovitev dopustnosti (Kadrovski predpisi, člena 90 in 91) (Glej točke od 73 do 75 in 86.)
1.

Znamka Evropske unije–Postopkovne določbe–Postopek za ugotovitev ničnosti–Dejstva in dokazi, ki niso bili predloženi v utemeljitev zahteve za ugotovitev ničnosti v za to določenem roku–Upoštevanje–Diskrecijska pravica odbora za pritožbe (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 57(1), (2) in (3) in 76(2); Uredba Komisije št. 2868/95, člen 1, pravilo 40(6)) (Glej točke od 23 do 28, 34, 36 in 37.)
9.

Približevanje zakonodaj–Registracija, evalvacija, avtorizacija in omejevanje kemikalij–Uredba REACH–Pristojbine in dajatve, plačljive Evropski agenciji za kemikalije (ECHA)–Znižanje pristojbine, določene za mala in srednje velika podjetja–Kršitev načela enakega obravnavanja glede velikih podjetij–Neobstoj (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1907/2006, uvodna izjava 8 in člen 74(3); Uredba Komisije št. 340/2008, uvodna izjava 9 in člen 2) (Glej točke od 144 do 147.)
2.

Uradniki–Delovni pogoji–Pavšalni dodatek za nadurno delo–Pogoji za dodelitev–Vključenost v nazive od SC 1 do SC 6 ali od AST 1 do AST 5–Možnost uradnikov, ki so vključeni v druge nazive in so zavezani biti na voljo instituciji, do prejema dodatka–Izključitev (Kadrovski predpisi, člena 55(3) in 56 ter Priloga VI) (Glej točki 44 in 45.)
2.

Institucije Evropske unije – Pravica javnosti do dostopa do dokumentov – Uredba št. 1049/2001 – Izjeme od pravice dostopa do dokumentov – Varstvo namena inšpekcij, preiskav in revizij – Obseg – Uporaba za upravne spise, ki se nanašajo na postopke nadzora državnih pomoči – Splošna domneva, da se izjema od pravice do dostopa uporabi za vse dokumente v upravnem spisu – Področje uporabe – Količinsko merilo – Izključitev – Kakovostno merilo – Dokument, ki se nanaša na postopek o nadzoru nad državno pomočjo – Vključitev (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, člen 4) (Glej točke 22, 23, 25, 27 in 28.)
5.

Lastna sredstva Evropske unije–Uredba o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije–Izvrševanje proračuna–Obveznost spoštovanja načela preglednosti–Obseg (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 966/2012, členi 6, 34(1) in 35(2); Uredba Komisije št. 1268/2012, člen 22) (Glej točke od 147 do 152.)
2.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Besedna znamka Paloma in figurativna znamka Paloma (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 17, 18, 30 in 36.)
Člen 4(5) Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije določa, da lahko država članica institucijo prosi, naj ne razkrije dokumenta, ki izvira iz te države članice, brez njenega predhodnega soglasja. Vendar pa ta določba zadevni državi članici ne podeljuje pravice splošnega in nepogojnega veta, ki bi ji omogočal, da bi diskrecijsko in brez obrazložitve svoje odločitve nasprotovala razkritju vsakega dokumenta, ki ga ima institucija, samo zato, ker dokument izvira iz te države članice. Člen 4(5) Uredbe št. 1049/2001 namreč zadevni državi članici omogoča, da nasprotuje razkritju dokumentov, ki jih je izdala, zgolj na podlagi vsebinskih izjem, določenih v odstavkih od 1 do 3 tega člena, in če glede tega ustrezno obrazloži svoje stališče.

Iz tega izhaja, da mora institucija, na katero je bila naslovljena prošnja za dostop, preden zavrne dostop do dokumenta, ki izvira iz države članice, preveriti, ali nasprotovanje države članice temelji na vsebinskih izjemah, ki jih določa člen 4, od (1) do (3), Uredbe št. 1049/2001, in ali je ta glede tega ustrezno obrazložila svoje stališče. Institucija mora zato v postopku odločanja o zavrnitvi dostopa preveriti, ali obstaja taka obrazložitev, in to navesti v odločbi, ki jo sprejme ob koncu postopka. Nasprotno pa instituciji, na katero je bila naslovljena prošnja za dostop do dokumenta, ni treba opraviti izčrpne presoje odločbe zadevne države članice o zavrnitvi tako, da opravi nadzor, ki presega preveritev, ali obstaja obrazložitev, v kateri bi se sklicevalo na izjeme iz člena 4, od (1) do (3), Uredbe št. 1049/2001. V zvezi s tem pri preučitvi, ki jo opravi zadevna institucija, ne gre za ugotavljanje, ali je obrazložitev, ki jo je podala zadevna država članica, nedvomno napačna, temveč za ugotovitev, ali so ob upoštevanju okoliščin zadeve in pravnih pravil, ki se uporabljajo, razlogi, ki jih je podala država članica v utemeljitev svojega nasprotovanja, taki, da prima facie utemeljujejo tako zavrnitev, in ali ti razlogi navedeni instituciji zato omogočajo, da prevzame odgovornost, ki jo ima na podlagi člena 8 Uredbe št. 1049/2001. Poleg tega ne gre za to, da mora institucija vsiliti svoje stališče ali nadomestiti presojo zadevne države članice s svojo, temveč da mora preprečiti sprejetje odločbe, za katero šteje, da je ni mogoče zagovarjati. Institucija je namreč kot avtorica odločbe o dostopu ali zavrnitvi odgovorna za njeno zakonitost.

(Gle točke 30, 36, 38, 41, 43, 46 in 47.)