SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

VERICE TRSTENJAK,

predstavljeni 7. junija 20071( )

Zadeva C‑173/06

Agrover Srl

proti

Agenzia Dogane Circoscrizione Doganale di Genova

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Commissione tributaria regionale di Genova (Italija))

„Carinski zakonik Skupnosti – Postopek aktivnega oplemenitenja – Sporazum o pridružitvi – Riž, ki je v postopku aktivnega oplemenitenja predhodno izvožen v tretjo državo, s katero je bil sklenjen sporazum, ki vsebuje klavzulo o nevračilu carin – Uporabljivost člena 216 carinskega zakonika – Neuporabljivost člena 220(2)(b) carinskega zakonika v primeru a posteriori neupoštevanja carinskih dajatev“

I – Uvod

1. Commissione tributaria regionale di Genova (Italija) Sodišče sprašuje, ali se člena 216 in 220 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti( ) uporabljata v primeru, da je bilo skupnostno blago v postopku aktivnega oplemenitenja predhodno izvoženo v tretjo državo, s katero je bil sklenjen sporazum, ki vsebuje klavzulo o nevračilu carin.

2. Spor, ki je podlaga te zadeve, se nanaša na zahtevo carinskega urada iz Genove, naslovljeno na družbo Agrover Srl (v nadaljevanju: Agrover), za plačilo dolgovanih carinskih dajatev za transakcije – v okviru postopka aktivnega oplemenitenja – predhodnega izvoza brušenega riža s poreklom iz Skupnosti na Madžarsko, ki je takrat imela z Evropskimi skupnostmi in njenimi državami članicami sklenjen sporazum, ki je vseboval klavzulo o nevračilu carin, in naknadnega uvoza enakovredne količine oluščenega riža iz Tajske z oprostitvijo plačila carinskih dajatev.

II – Pravni okvir

A – CZS( )

3. V členu 114 je določeno:

,,1. Postopek aktivnega oplemenitenja omogoča, da se naslednje blago uporablja na carinskem območju Skupnosti v eni ali več operacijah oplemenitenja, brez poseganja v člen 115:

a) neskupnostno blago, namenjeno za ponovni izvoz s carinskega območja Skupnosti v obliki pridobljenih proizvodov, ne da bi bilo to blago zavezano plačilu uvoznih dajatev ali ukrepom trgovinske politike;

b) blago, dano v prosti promet, za katerega se uvozne dajatve, ki se zaračunavajo za tako blago, povrnejo ali odpustijo, če je izvoženo s carinskega območja Skupnosti v obliki pridobljenih proizvodov.

2. Naslednji izrazi imajo naslednji pomen:

a) sistem odloga: postopek aktivnega oplemenitenja, predviden v odstavku 1(a);

b) sistem povračila: postopek aktivnega oplemenitenja, predviden v odstavku 1(b);

c) operacije oplemenitenja:

- obdelava blaga vključno z montažo, sestavljanjem in pritrjevanjem blaga na drugo blago,

- predelava blaga,

- popravilo blaga, vključno s preureditvijo in nastavitvijo

in

- uporaba določenega blaga, opredeljenega skladno s postopkom odbora, ki se ne pojavi v pridobljenih proizvodih, ampak omogoča ali olajša izdelavo teh proizvodov, tudi če je popolnoma ali delno porabljeno v procesu;

d) pridobljeni proizvodi: vsi proizvodi, ki nastanejo v operacijah oplemenitenja;

e) enakovredno blago: skupnostno blago, ki se uporabi namesto uvoznega blaga za izdelavo pridobljenih proizvodov;

f) normativ porabe: količina ali odstotek pridobljenih proizvodov, nastalih pri predelavi določene količine uvoznega blaga.“

4. V členu 115 je določeno:

,,1. Kadar so izpolnjeni pogoji iz odstavka 2 in ob upoštevanju odstavka 4, carinski organi dovolijo:

a) da se pridobljeni proizvodi pridobijo iz enakovrednega blaga;

b) da se pridobljeni proizvodi, pridobljeni iz enakovrednega blaga, izvozijo iz Skupnosti pred uvozom uvoznega blaga.

2. Enakovredno blago mora biti iste kakovosti in imeti iste lastnosti kot uvozno blago. Vendar v posebnih primerih, določenih skladno s postopkom odbora, sme biti enakovredno blago bolj obdelano kot uvozno blago.

3. Kadar se uporabi odstavek 1, se za carinske namene uvozno blago šteje kot enakovredno blago, slednje pa kot uvozno blago.“

5. V členu 216 je določeno:

,,1. Kolikor sporazumi, sklenjeni med Skupnostjo in nekaterimi tretjimi državami, predvidevajo preferencialno tarifno obravnavo za uvoz blaga po poreklu iz Skupnosti v te tretje države v smislu teh sporazumov, pod pogojem, da se v primeru, da je bilo blago pridobljeno v postopku aktivnega oplemenitenja, za neskupnostno blago, ki je bilo vključeno v to blago s poreklom, plačajo pripadajoče uvozne dajatve, nastane uvozni carinski dolg v trenutku potrditve veljavnosti dokumentov, potrebnih za pridobitev te preferencialne tarifne obravnave v tretjih državah.

2. Za trenutek nastanka tega carinskega dolga se šteje trenutek, v katerem carinski organi sprejmejo izvozno deklaracijo za zadevno blago.

3. Dolžnik je deklarant. V primeru posrednega zastopanja je dolžnik tudi oseba, za račun katere se izdela deklaracija.

4. Znesek uvoznih dajatev, ki ustreza temu carinskemu dolgu, se določi pod enakimi pogoji, kot če bi šlo za carinski dolg, ki nastane isti dan s sprejemom deklaracije za sprostitev zadevnega blaga v prosti promet zaradi zaključka postopka aktivnega oplemenitenja.“

6. V členu 220 je določeno:

,,[…]

2. Razen v primerih iz drugega in tretjega pododstavka člena 217(1) se naknadna vknjižba ne opravi, če:

[…]

b) se zakonsko dolgovani znesek dajatev ni vknjižil zaradi napake carinskih organov in če dolžnik te napake ni mogel odkriti in je ravnal v dobri veri in upošteval vse določbe o carinski deklaraciji, predvidene v veljavni zakonodaji […].“

B – Evropski sporazum o pridružitvi med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani in Republiko Madžarsko na drugi strani( )

7. V členu 1 je določeno, da se ,,vzpostavi pridružitveno razmerje med Skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani in Madžarsko na drugi strani“.

C – Sklep št. 3/96 Pridružitvenega sveta o pridružitvi med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani in Republiko Madžarsko na drugi strani( )

8. V členu 15 z naslovom ,,Prepoved povračila ali oprostitev plačila carinskih dajatev“ je določeno:

,,1. a) Materiali brez porekla, uporabljeni v izdelavi proizvodov s poreklom iz Skupnosti, Madžarske ali tretjih držav, navedenih v členu 4, za katere je dokazilo o poreklu izdano ali sestavljeno v skladu z določbami naslova V, niti v Skupnosti niti na Madžarskem v nobeni obliki niso deležni povračila ali oprostitve plačila carinskih dajatev […].“

III – Spor o glavni stvari in predlog za sprejetje predhodne odločbe

9. Leta 2001 je družba Agrover s sedežem v Vercelliju (Italija) po prejemu dovoljenja za aktivno oplemenitenje, ki ga je izdal carinski urad Novara, trikrat predhodno izvozila brušen riž s poreklom iz Skupnosti na Madžarsko – ki je takrat imela sklenjen sporazum z Evropskimi skupnostmi in njenimi državami članicami, ki je vseboval klavzulo o nevračilu carin – in nato uvozila iz Tajske z oprostitvijo plačila carinskih dajatev enakovredne količine oluščenega riža.

10. Carinski urad Genova, pri katerem je bil trikrat uvožen riž iz naslova kompenzacije, je 26. januarja 2004 izdal tri odločbe o popravku v skupnem znesku 73.767,88 eurov. Carinski urad Genova je menil, da je za ta uvoz treba plačati dajatve, saj ne gre za aktivno oplemenitenje v smislu členov 114 in 115 CZS, ker se nadomestni uvoz ne nanaša na blago s poreklom iz države, ki ima s Skupnostjo sklenjen sporazum.

11. Družba Agrover je zoper te odločbe vložila tožbo. Commissione tributaria provinciale di Genova je 2. julija 2004 tožbo zavrnilo. Družba Agrover je zoper to odločitev vložila pritožbo pri Commissione tributaria regionale di Genova, ki je menilo, da je treba Sodišču v odločanje predložiti naslednji vprašanji za predhodno odločanje:

1. Ali se člen 216 [CZS] lahko uporabi v primeru, kadar se za skupnostno blago (riž), ki je bilo predhodno izvoženo v postopku aktivnega oplemenitenja s potrdilom EUR.1 v tretjo državo (s katero je bil sklenjen sporazum, ki predvideva uporabo preferencialne tarifne obravnave), naložijo uvozne carine ob ponovnem naknadnem kompenzacijskem uvozu istega (enakovrednega) blaga iz tretje države, ki s Skupnostjo ni sklenila sporazuma?

2. Ali lahko carinski organi dajatve iz člena 216 [CZS], če niso bile zaračunane v okviru kompenzacijskega uvoza, zahtevajo naknadno ali pa nasprotno velja oprostitev iz člena 220 tega zakonika?“

IV – Stališča, predložena Sodišču

A – Prvo vprašanje

12. Družba Agrover Sodišču predlaga, naj odgovori, da se člen 216 CZS ne uporablja za operacije aktivnega oplemenitenja, ki jih je izvedla, ker se ta člen nanaša izključno na neskupnostno blago, ki je ,,vključeno“ v skupnostno blago, ki ga je treba izvoziti, medtem ko v primeru riža, ki ga je predhodno izvozila, ni šlo za vključitev. To razlago naj bi potrjeval tudi člen 15 Sklepa št. 3/96, v katerem je določena prepoved vračila carinskih dajatev med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani in Republiko Madžarsko na drugi strani le za blago brez porekla, ki se uporablja za izdelavo proizvodov s poreklom iz Skupnosti. Poleg tega naj bi v obravnavanem primeru uporaba člena 216 CZS izvozniku povzročila izgubo v višini približno 210 eurov na tono riža.

13. Italijanska vlada Sodišču predlaga, naj odgovori, da se postopek ,,aktivnega oplemenitenja“ iz členov 114, 115 in 216 CZS nanaša na vse carinske operacije, ki izpolnjujejo zakonske pogoje, in da gospodarski subjekt ne more zahtevati, naj se ugodnosti razširijo na naknadne operacije ponovnega kompenzacijskega uvoza istega blaga s poreklom iz tretjih držav, ki s Skupnostjo nimajo sklenjenega sporazuma. Italijanska vlada poudarja, da je dvome, ki jih je vzbujala razlaga nenatančne opredelitve v členu 216 CZS glede njegove uporabe v primerih, kot je obravnavani, odpravil dokument TAXUD/724/2003 z dne 20. marca 2003, ki so ga pripravile službe Komisije, ki naj bi, ob tem da je priznal dvoumnost zadevne določbe, tudi določil, da je treba v vseh primerih, ko se postopek aktivnega oplemenitenja riža s predhodnim izvozom opravi z izdajo potrdila EUR.1, carinske dajatve zaračunati pri ponovnem uvozu neskupnostnega blaga. Ta ugotovitev temelji na dejstvu, da ,,ne glede na to, kam se umešča, [člen 216 CZS ni] niti pravilo o poreklu niti pravilo o aktivnem oplemenitenju, temveč pravilo, ki se nanaša na carinsko obveznost. Povedano drugače, pravna podlaga morebitne izterjave carinskih dajatev je sam člen 216 CZS, ne pa ,pravilo o nevračilu’, določeno v protokolu o poreklu“. Odobrena oprostitev carinskih dajatev tudi za blago, uvoženo za kompenzacijo, naj bi povzročila prekomerno kumulacijo ugodnosti v okviru iste operacije. Gospodarski subjekt bi se moral odločiti, da uveljavlja bodisi oprostitev ob izvozu na podlagi izdaje potrdila EUR.1 bodisi ugodnost ob kompenzacijskem uvozu.

14. Komisija Sodišču predlaga, naj odgovori, da je člen 216 CZS mogoče uporabljati le za ,,klasično“ aktivno oplemenitenje, ko izvoz sledi uvozu. Člen 216 CZS naj bi se nanašal na blago s poreklom iz Skupnosti, pridobljeno v postopku aktivnega oplemenitenja. Posledica člena 115(3) CZS pa naj bi bila, da transakcije v obravnavanem primeru ni mogoče obravnavati kot izvoz blaga v tretje države, s katerimi je sklenjen preferencialni tarifni sporazum. Odstavek 2 člena 216 CZS, v skladu s katerim carinski dolg nastane, ko carinski organi sprejmejo izvozno deklaracijo za blago, ki se je predhodno obravnavalo po postopku ,,klasičnega“ aktivnega oplemenitenja, naj ne bi bil združljiv s postopkom aktivnega oplemenitenja EX/IM (tako imenovani sistem predhodnega izvoza) in s pravno fikcijo iz člena 115(3) CZS. Glede na obstoj te pravne fikcije italijanski organi ne bi smeli izdati potrdila EUR.1 za riž s poreklom iz Skupnosti, ki ga je bilo treba izvoziti na Madžarsko. Nasprotno, za ta riž bi morali šteti, da je po poreklu s Tajske in namenjen za izvoz na Madžarsko po postopku aktivnega oplemenitenja EX/IM.

B – Drugo vprašanje

15. Po mnenju družbe Agrover bi moralo Sodišče – če bi menilo, da se v obravnavanem primeru uporabi člen 216 CZS – odgovoriti, da družba Agrover ni dolžna plačati carinskih dajatev, ker obenem velja tudi člen 220(2)(b) CZS. Po eni strani ni mogoče dvomiti v dobrovernost družbe Agrover, saj carinski organi več let niso izrazili nikakršnega pomisleka glede podobnih transakcij. Zaradi take pasivnosti naj bi bila upravičena uporaba člena 220(2) CZS( ). V dokumentu Komisije TAXUD/724/2003 naj bi bilo poleg tega poudarjeno, da člen 216 CZS za postopke aktivnega oplemenitenja, kot je ta v obravnavanem primeru, ni primeren. Nazadnje, dovoljenje za aktivno oplemenitenje se v ničemer ni sklicevalo na člen 216 CZS. Družba Agrover tako meni, da carinski organi zdaj – ne da bi kršili načelo zaupanja v pravo( ) – ne morejo zatrjevati, da izdaja potrdil EUR.1 pri izvozu brušenega riža na Madžarsko lahko povzroči naložitev zelo visokih dajatev na kompenzacijski uvoz tajskega riža, saj naj bi to tožeči stranki povzročilo nepopravljivo škodo, ker družba Agrover carinske dajatve ne more več prevaliti na pridobitelja ponovno uvoženega riža.

16. Italijanska vlada predlaga, naj Sodišče odgovori, da se člen 220(2)(b) CZS v obravnavanem primeru ne uporabi, saj naj carinski organi ne bi storili nobene napake, in sicer niti ob izvozu niti ob kompenzacijskem uvozu. Dodaja, da pri izdaji potrdila EUR.1 ni bila storjena nobena napaka, saj je bil izvoženi riž dejansko italijanskega porekla. Enako naj bi veljalo za uvoz, saj naj sprejetje carinske deklaracije ne bi bilo pravno upoštevno za odobritev ali dovolitev posebnega načina izvršitve in naj prav tako ne bi pomenilo predhodnega nadzora pravilnosti postopka, saj se ta nadzor na splošno izvaja naknadno, da bi se pospešilo carinske postopke. Če pa bi bila vendarle storjena napaka, bi družba Agrover to napako lahko odkrila, saj ima strokovne izkušnje na področju carinjenja in mednarodne trgovine. Družba naj bi poleg tega morala prevzeti ekonomska tveganja, ki so povezana z njenimi dejavnostmi, in naj se ne bi mogla izgovarjati na pojem dobrovernosti, ki ga je sodna praksa Skupnosti vedno razlagala ozko( ).

17. Komisija Sodišču predlaga, naj na drugo vprašanje ne odgovori, saj v zadevi, ki je podlaga za predlog za sprejetje predhodne odločbe, ni dolgovana nikakršna carinska dajatev v smislu člena 216 CZS. Kljub temu pa Komisija dodaja, da je Sodišče priznalo pravico dolžnika, da uprava a posteriori ne izterja dolgovane dajatve, če so kumulativno izpolnjeni naslednji trije pogoji: dajatev ni bila zaračunana zaradi napake samih pristojnih organov; napaka, ki so jo storili pristojni organi, mora biti taka, da je dolžnik v dobri veri ne more odkriti kljub svojim strokovnim izkušnjam in skrbnosti, s katero mora ravnati; dolžnik je v zvezi s carinsko deklaracijo moral upoštevati vse določbe, ki jih določajo veljavni predpisi( ). V primeru razlik v mnenjih glede izterjave nezaračunanih dajatev na izvoz riža na Madžarsko naj bi bilo nacionalno sodišče tisto, ki mora pravno opredeliti dejstva ob upoštevanju razlage člena 220(2)(b) CZS, ki se posebej nanaša na primere napak pri izdaji potrdil, potrebnih za pridobitev preferencialne tarifne obravnave.

V – Presoja

A – Prvo vprašanje

18. Uvodoma je treba poudariti, da se bo trenutni CZS v bližnji prihodnosti( ) v celoti in temeljito spremenil. Na splošno je namen predloga posodobljenega zakonika ,,modernizirati carinski zakonik, racionalizirati carinske sisteme in postopke ter uskladiti pravila s skupnimi standardi uporabe informacijskih sistemov“. Poleg tega naj bi se bistveno spremenil sedanji pojem aktivnega oplemenitenja( ).

19. Zaenkrat postopek aktivnega oplemenitenja( ) na podlagi člena 114 CZS dopušča, da se plačilo uvoznih dajatev na blago, ki se v Skupnost uvozi iz tretjih držav, odloži, če je predelano in ponovno izvoženo iz Skupnosti. V tem sistemu se isto blago uvozi, predela in ponovno izvozi. CZS predvideva tudi t. i. sistem ,,enakovrednega nadomestnega blaga“: blago je lahko po poreklu iz Skupnosti, če je enakovredno blagu, ki ga ima isto podjetje (člen 115(3) CZS). Nazadnje je v skladu s CZS prav tako mogoče blago izvoziti, še preden je bilo uvoženo tretje blago: gre za tako imenovani sistem ,,predhodnega izvoza“ ali ,,EX/IM“ (člen 115(1)(b) CZS)( ). V obravnavanem primeru je italijansko podjetje Agrover želelo izkoristiti ti dve možnosti, saj je izvozilo italijanski riž na Madžarsko, nato pa uvozilo riž s poreklom iz Tajske.

20. Poleg tega je v času teh operacij med Madžarsko in Skupnostjo obstajal preferencialni režim s klavzulo, imenovano ,,nevračilo carin“. Namen take klavzule je prepovedati odlog uvoznih dajatev na blago iz tretjih držav, ki se izvozi v državo podpisnico preferencialnega sporazuma. To pravilo je torej namenjeno krepitvi dvostranske gospodarske integracije, saj, s tem da tako omejuje uporabo proizvodov iz tretjih držav, ki niso podpisnice sporazuma, daje prednost predelavi proizvodov s poreklom iz partnerskih držav. Da bi olajšali dokazovanje porekla blaga, ki se izvozi v okviru tovrstne izmenjave, so bili uvedeni posebni dokumenti, in sicer potrdila o gibanju, imenovana tudi potrdila ,,EUR.1“( ). Zdi se, da je za nekatere stranke zelo pomembno dejstvo, da je italijanska carina to potrdilo izdala družbi Agrover za riž, ki ga je ta izvozila na Madžarsko. Vendar ta okoliščina ni preveč pomembna; kaže zgolj na to, da je družba Agrover, ki je svoj riž na Madžarsko želela izvoziti v okviru preferencialnega režima, ta dokument zahtevala od italijanskih carinskih služb, ki so ji ga izdale.

21. Cilj postopka aktivnega oplemenitenja je drugačen od cilja pravila o nevračilu, saj, s tem da blago s poreklom iz tretjih držav, ki je uvoženo v Skupnost, oprosti plačila carinskih dajatev, blagu iz tretjih držav, ki je predelano v Skupnosti in ponovno izvoženo( ), skuša zagotoviti boljši konkurenčni položaj, ali si, kot bi se izrazilo Sodišče, prizadeva za to, da ,,pri pridobivanju proizvodov, ki so namenjeni izvozu, na mednarodni ravni niso v slabšem položaju podjetja Skupnosti, ki uporabljajo blago tretjih držav, in sicer s tem, da jim omogoča pridobitev tega blaga v istih okoliščinah kot podjetjem zunaj Skupnosti“( ).

22. Upoštevaje ta dva cilja je v členu 216 CZS določeno, da je za blago, ki je uvoženo v okviru postopka aktivnega oplemenitenja, treba plačati uvozne dajatve, če se ga izvozi v okviru preferencialne tarifne obravnave. V členu 216 CZS je torej – kot poudarjata družba Agrover in Komisija – obravnavan zgolj klasičen primer, ko izvoz sledi uvozu (sistem ,,IM/EX“).

23. Zato menim, da je treba zaradi pravne fikcije sistema enakovrednega nadomestnega blaga iz člena 115(3), v skladu s katerim se pridobljeni proizvodi obravnavajo kot blago iz tretjih držav, uvoženi proizvodi pa kot skupnostno blago, člen 216 CZS prav tako uporabljati, če uvoz sledi izvozu (sistem ,,EX/IM“)( ).

24. Zdi se, da je taka razlaga člena 216 CZS v skladu z gospodarskim ciljem carinskega postopka z gospodarskim učinkom. Iskanje gospodarskega cilja na eni strani upravičuje zapletenost in nejasna formulacija tega člena, kot so poudarile vse stranke v postopku. Na drugi strani pravna analiza pojmov s področja carin predpostavlja upoštevanje njihovih gospodarskih učinkov( ).

25. Če pa se člen 216 CZS ne uporabi v primerih, ko uvoz sledi izvozu in se proizvodi izvozijo v državo, s katero je bil sklenjen preferencialni sporazum, ki vsebuje klavzulo o nevračilu, imetnik dovoljenja za aktivno oplemenitenje ne bi plačal dajatev niti ob uvozu, saj je prav to cilj sistema, niti ob predhodnem izvozu na podlagi klavzule o nevračilu.

26. Odbor za Carinski zakonik je – tako kot redki avtorji, ki so se ukvarjali s tem vprašanjem( ) – v zvezi z dokumentom TAXUD, na katerega se sklicuje italijanska vlada, poudaril nelogičnost takega položaja: ,,[č]len 216 Zakonika je bil uveden avtonomno, da bi z vidika carinskega dolga izpeljal posledice ,pravila o nevračilu‘, ki je določeno v nekaterih preferencialnih sporazumih. Njegov glavni namen je bil s pomočjo opredelitve posebnega položaja, zaradi katerega nastane carinski dolg, zagotoviti spoštovanje mednarodnih obveznosti Skupnosti, s tem da je izvoznika/imetnika dovoljenja za aktivno oplemenitenje prikrajšal za možnost uporabe tega postopka (izvzetje dajatev, ki se nanašajo na uvozno blago), če v ustreznem sporazumu obstaja ,pravilo o nevračilu‘ in se uporablja za zadevne izvožene proizvode. Na žalost formulacija člena 216 Zakonika ne izraža natančno obsega in vsebine pravila o ,nevračilu‘ […]“( ).

27. V obravnavani zadevi Komisija meni, da je to besedilo ne zavezuje. Čeprav dejansko ni zavezujoče( ), pa mu je vendarle smiselno nameniti nekaj pozornosti( ), predvsem zato, ker odbor sestavljajo eminentni strokovnjaki s tega področja( ).

28. Zato se ni mogoče strinjati s trditvijo družbe Agrover, da naj bi se ji z uporabo člena 216 CZS povzročila izguba v višini okoli 210 eurov na tono riža. Rezultat tega, da se v obravnavanem primeru člen 216 CZS ne uporabi, naj bi bil namreč dobiček v višini 80 eurov na tono riža (družba Agrover je za neoluščen riž, uvožen s Tajske, plačala 210 eurov na tono, sama pa je pri izvozu na Madžarsko prejela 290 eurov za tono brušenega riža( )), medtem ko bi morala družba Agrover, če se člen 216 CZS uporabi, plačati uvozne dajatve v višini 210 evrov na tono neoluščenega riža, kar bi ji povzročilo 166 evrov izgube na tono riža. Čeprav je ta posledica za gospodarski subjekt zagotovo obžalovanja vredna, pa je v skladu s ciljem dajanja prednosti skupnostnemu blagu na škodo uvoza iz tretjih držav. Tako naj bi se gospodarskemu subjektu v tovrstnem primeru splačalo – kot opozarja Odbor za carinski zakonik v svojem informativnem dokumentu z dne 20. marca 2003 –, da ,,se raje odloči za možnost, da ne izkoristi izvzetja, ki mu je odobreno na podlagi aktivnega oplemenitenja, in da da prednost izvozu riža s poreklom v okviru preferencialnega režima“. V vsakem primeru mora družba Agrover plačati dajatve, glede katerih je ob upoštevanju časa, ki so ga potrebovali italijanski carinski organi za to, da so se seznanili s tem položajem, nenazadnje imela koristi zaradi posebno dolgih plačilnih rokov.

29. Nazadnje je treba glede navedbe v prvem vprašanju za predhodno odločanje, da država, iz katere izvirajo uvoženi proizvodi, nima sklenjenega preferencialnega sporazuma, poudariti, da ni pomembna; čeprav bi bilo mogoče proizvode zaradi preferencialnega sporazuma uvoziti brez dajatev, naj problematike aktivnega oplemenitenja, katerega namen je zgolj odložiti plačilo uvoznih dajatev, namreč kratko malo ne bi bilo.

30. Zato je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da se člen 216 CZS uporablja v primeru, ko je bilo skupnostno blago v postopku aktivnega oplemenitenja predhodno izvoženo v tretjo državo, s katero je bil sklenjen sporazum, ki predvideva uporabo preferencialne tarifne obravnave.

B – Drugo vprašanje

31. Predložitveno sodišče želi z drugim vprašanjem izvedeti, ali je lahko v primeru pritrdilnega odgovora na prvo vprašanje družba Agrover deležna ugodnosti odpustitve plačila dajatve iz naslova člena 220(2)(b) CZS zaradi morebitne napake carinskih organov.

32. Treba je spomniti, da se lahko povračilo ali odpustitev plačila dajatev – tako pri uvozu kot pri izvozu – odobri le pod določenimi pogoji in v posebej določenih primerih. Določbe, ki predvidevajo tovrstno povračilo ali odpustitev, je torej treba razlagati ozko( ).

33. V členu 220(2)(b) CZS je izrecno določen primer, ko ,,se zakonsko dolgovani znesek dajatev ni vknjižil zaradi napake carinskih organov“, torej ko organi prvikrat odločijo glede zneska carinskih dajatev, nato pa spremenijo mnenje in štejejo, da je bil znesek ocenjen narobe. V obravnavanem primeru pa carinski organi niso spremenili mnenja; družbi Agrover nikoli niso izjavili, da ji ni treba plačati nobenih dajatev. Zahteva za plačilo z dne 21. januarja 2004 pomeni prvi izraz stališča carinskih organov. Člen 220(2)(b) CZS se torej v nobenem primeru ne uporabi( ).

VI – Predlog

34. Glede na zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, naj na vprašanji, ki jih je zastavilo Commissione tributaria regionale di Genova, odgovori:

,,1. Člen 216 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (v nadaljevanju: CZS) se uporablja v primeru, ko je bilo skupnostno blago v postopku aktivnega oplemenitenja predhodno izvoženo v tretjo državo, s katero je bil sklenjen sporazum, ki predvideva uporabo preferencialne tarifne obravnave.

2. Člen 220(2)(b) CZS se ne uporablja v primerih, ki se ne nanašajo na upoštevanje carinskih dajatev a posteriori.“