ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 1(1) Uredbe št. 1393/2007 o vročanju sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah in razveljavitvi Uredbe št. 1348/2000 je treba razlagati tako, da nasprotuje zakonodaji države članice, ki določa, da se sodna pisanja, naslovljena na stranko s stalnim ali običajnim prebivališčem v drugi državi članici, vložijo v spis in s tem štejejo za vročena, če ta stranka ni določila pooblaščenca za sprejemanje pisanj s prebivališčem v prvi državi, v kateri teče sodni postopek.

Ker so načini pošiljanja sodnih pisanj taksativno našteti v Uredbi št. 1393/2007, ta ne pušča nobenega prostora in torej nasprotuje postopku fiktivne vročitve, kot velja na Poljskem.

Poleg tega tak mehanizem fiktivne vročitve odvzame ves praktični pomen pravici naslovnika sodnega pisanja, katerega stalno ali običajno prebivališče ni v državi članici, v kateri teče postopek, da mu je to pisanje dejansko dostavljeno, in to zlasti zato, ker mu sicer nista zagotovljena niti pravočasna seznanitev s sodnim pisanjem, da si lahko pripravi obrambo, niti njegov prevod.

Ciljev Uredbe št.o 1393/2007 in sicer boljšega in hitrejšega pošiljanja sodnih pisanj med državami članicami namreč ni mogoče doseči, če nacionalne določbe njihovim naslovnikom, ki imajo pravico do poštenega sojenja, določeno v členu 47, drugi odstavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in členu 6(1) Evropske konvencije o človekovih pravicah, kakor koli omejujejo pravico do obrambe.

(Glej točke 32, od 34 do 36, 41, 42 in izrek.)
Direktivo 2008/115 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav je treba razlagati tako, da ne nasprotuje ureditvi države članice, ki nezakonito prebivanje državljanov tretjih držav kaznuje z denarno kaznijo, ki se lahko nadomesti s kaznijo izgona, če niti okoliščina, da teče kazenski pregon, določen z zadevno ureditvijo, niti možnost, da navedeni kazenski pregon privede do denarne kazni, ne zavlečeta ali drugače ovirata sprejetja in izvršitve ukrepov za vračanje iz Direktive 2008/115, in če je možnost kazenskega sodišča, da denarno kazen nadomesti s kaznijo izgona in prepovedjo vstopa za najmanj pet let omejena na primere, ko je mogoče vrnitev zadevne osebe izvesti takoj.

(Glej točke od 35 do 37 in 47 ter izrek.)
—

prenosu, preoblikovanju, odstopu, dajanju za varščino, spremembah namena uporabe strateških delov sredstev zgoraj navedenih podjetij ter njihovih osnovnih omrežij in infrastruktur, ki so potrebni za ekonomsko in socialno življenje v državi, kot tudi za njeno varnost. Takšna ureditev ni primerna za doseganje cilja zagotavljanja neprekinjenosti osnovnih storitev in delovanja omrežij, ki štejejo za nujna za ekonomsko in socialno življenje države, zlasti preskrba države z energijo in z vodo, telekomunikacijske storitve in upravljanje dveh največjih pristanišč v državi. Ureditev s predhodno odobritvijo namreč ustvarja posledice, ne da bi družba sploh sprejela odločitev, torej ne da bi bila dokazana nevarnost – niti potencialna – poseganja v zanesljivost preskrbe. Poleg tega ob izdaji odobritve ni gotovo, da je mogoče opredeliti in upoštevati vse mogoče dejanske in dovolj resne grožnje za zanesljivost preskrbe z energijo. Tudi sicer se omejitev izvrševanja glasovalnih pravic ali, če je tak primer, celo nepriznavanje teh pravic, ki ju omogoča zadevni mehanizem, nanaša na vse odločitve, o katerih delničarji glasujejo, in ne le na tiste, ki bi lahko v določenem primeru pomenile grožnjo za naznanjeni cilj zakona. Poleg tega ni mogoče šteti, da je ta ureditev sorazmerna s ciljem, ki mu sledi, saj organom priznava diskrecijsko pravico, ki jo sodišča težko nadzorujejo in ki povzroča nevarnost diskriminacije. Nazadnje, kar zadeva ukrep nadzora odločb, je položajev, v katerih bi bila mogoča uporaba pravice do nasprotovanja, lahko veliko, so nedoločeni in nedoločljivi in nacionalnim organom prepuščajo preširoko diskrecijsko pravico.
(Glej točke od 21 do 23 in 26 ter točko 1 izreka.)

Omejevanje obsega pojma „zavrnitev vkrcanja“ samo na primere, ko je število rezervacij preveliko, bi v praksi povzročilo občutno zmanjšanje varstva, ki je potnikom priznano z Uredbo št. 261/2004, in bi bilo torej v nasprotju z njenim ciljem iz uvodne izjave 1, to je zagotavljati visoko raven varstva potnikov, kar upravičuje široko razlago pravic, ki se jim priznavajo

Pojem „zavrnitev vkrcanja“ v smislu členov 2(j) in 4 Uredbe (ES) št. 261/2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe št. 295/91 je treba razlagati tako, da se nanaša ne le na zavrnitev vkrcanja zaradi prevelikega števila rezervacij, ampak tudi na zavrnitve vkrcanja iz drugih razlogov, na primer zaradi operativnih težav.

Člena 2(j) in 4(3) Uredbe št. 261/2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe št. 295/91 je treba razlagati tako, da nastanek izrednih razmer, zaradi katerih letalski prevoznik prerazporedi lete po tem, ko so te izredne razmere nastale, ne more upravičiti zavrnitve vkrcanja na navedenih poznejših letih in tega prevoznika ne more oprostiti obveznosti plačila odškodnine iz člena 4(3) te uredbe potniku, ki mu je zavrnil vkrcanje na enega od teh letov, organiziranih po nastanku navedenih razmer.

V nasprotju s členom 5(3) Uredbe št. 261/2004 člena 2(j) in 4 te uredbe namreč ne določata, da je v primeru zavrnitve vkrcanja zaradi izrednih razmer, ki se jim ne bi bilo mogoče izogniti, tudi če bi bili sprejeti vsi razumni ukrepi, letalski prevoznik oproščen obveznosti plačila odškodnine potnikom, ki jim je bilo vkrcanje zavrnjeno proti njihovi volji. Iz tega izhaja, da zakonodajalec Unije ni predvidel, da bi bilo mogoče navedeno odškodnino izključiti iz razlogov, povezanih z nastankom izrednih razmer.

Poleg tega je iz uvodne izjave 15 Uredbe št. 261/2004 razvidno, da se lahko izredne razmere nanašajo le na „določen zrakoplov določenega dne“, kar torej ne more veljati za zavrnitev vkrcanja potniku zaradi prerazporeditve letov po takih razmerah, ki so vplivale na predhoden let. Pojem „izredne razmere“ je namreč namenjen omejevanju obveznosti letalskega prevoznika ali celo njihovi izključitvi, če se zadevnemu dogodku ne bi bilo mogoče izogniti, čeprav bi bili sprejeti vsi ustrezni ukrepi.

Če je tak prevoznik prisiljen odpovedati let, predviden na dan stavke letališkega osebja, nato pa se odloči prerazporediti svoje poznejše lete, nikakor ni mogoče šteti, da je bil zaradi navedene stavke prisiljen zavrniti vkrcanje potniku, ki se je želel vkrcati dva dni po odpovedi navedenega leta.

(Glej točke 36, 37 in 40 ter točko 2 izreka.)
(Glej točke od 46 do 49 in 51.)

Iz uvodne izjave 51 Uredbe št. 1234/2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode, ki je nadomestila in povzela vse določbe Uredbe št. 2991/941994 o določitvi standardov za mazave maščobe, s katero so se opredelili tržni standardi glede mlečnih izdelkov in s katero se je vzpostavila enotna razvrstitev navedenih maščob. V okviru te razvrstitve je odstopanje, določeno v točki I(2), tretji pododstavek, točka (a), Priloge XV k Uredbi št. 1234/2007, vsekakor izjema. Poleg tega člen 121(c)(i) navedene uredbe Komisijo izrecno pooblašča, da sestavi izčrpen seznam izdelkov, za katere se lahko to odstopanje uporablja na podlagi seznamov, ki so jih posredovale države članice.

Zato se za izdelke, ki izpolnjujejo zahteve, določene v točki I(2), tretji pododstavek, točka (a), Priloge XV k Uredbi št. 1234/2007 ne more uporabljati navedeno odstopanje, ne da bi Komisija prej z odločbo ugotovila, da so te zahteve izpolnjene. Nasprotna razlaga bi posegla v pristojnost Komisije, kakršno ji je podelil Svet v skladu s členom 121(c)(i) Uredbe št. 1234/2007, in v polni učinek navedene uredbe, ker je njen namen poenotenje uporabe prodajnih oznak za ohranitev konkurence in varstvo potrošnikov.

(Glej točke od 56 do 61.)
Za pojem kraja opravljanja dejavnosti v smislu člena 13 in naslednjih Uredbe št. 1408/71, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1606/98, je treba šteti, da ne spada pod zakonodajo držav članic, ampak pod pravo Unije, zato ga mora razlagati Sodišče. Pri njegovi razlagi je treba pomen in obseg pojmov, ki jih pravo Unije ne opredeljuje, določiti glede na njihov običajen pomen v vsakdanjem jeziku, pri čemer je treba upoštevati kontekst, v katerem se uporabljajo, in cilje, ki jim sledi ureditev, katere del so. V zvezi s tem je treba pojem kraja opravljanja dejavnosti v skladu s prvim pomenom uporabljenih besed razlagati kot kraj, v katerem zadevna oseba konkretno izvršuje dejanja, povezana s to dejavnostjo.

(Glej točke 52, 53, 56 in 57.)
(Glej točke od 34 do 37, 49, 54 in 55.)

Glej besedilo odločbe.

(Glej točke od 38 do 42, od 45 do 47 in od 50 do 52.)
Člene 179(1), 180 in 273 Direktive Sveta 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da dopuščajo prekluzivni rok za uveljavljanje pravice do odbitka, kot je ta v glavni stvari, če to ne onemogoča ali čezmerno otežuje uveljavljanja pravice do odbitka. To mora presoditi nacionalno sodišče, ki lahko med drugim upošteva naknadno podaljšanje prekluzivnega roka ter dolžino postopka za registracijo za davek na dodano vrednost, ki jo je treba izvesti v tem istem roku, da je mogoče uveljavljati to pravico do odbitka.

(Glej točko 64 in točko 1 izreka.)
Združene zadeve C-213/11, C-214/11 in C-217/11

Fortuna sp. z o.o. in drugi

proti

Dyrektor Izby Celnej w Gdyni

(Predlogi za sprejetje predhodne odločbe, ki jih je vložilo Wojewódzki Sąd Administracyjny v Gdańsku)

„Notranji trg — Direktiva 98/34/ES — Tehnični standardi in tehnični predpisi — Postopek za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov — Igralni avtomati z nizkimi dobitki — Prepoved spremembe, podaljšanja in izdaje dovoljenj za opravljanje dejavnosti — Pojem ‚tehnični predpis‘“

Povzetek sodbe

Približevanje zakonodaj — Postopek za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov o storitvah informacijske družbe — Direktiva 98/34 — Predmet (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 98/34)) Približevanje zakonodaj — Postopek za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov o storitvah informacijske družbe — Direktiva 98/34 — Tehnični predpis — Pojem — Nacionalne določbe, ki omejujejo prirejanje iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki drugje kot v igralnicah in igralnih salonih — Vključitev — Pogoji (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 98/34, člen 1, točka 11)
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:C:2012 :252 1Zadeva C-2 2 5 / 1 1
T he Comm issioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
proti
Able UK L td
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki g a je vložilo Upper Tribunal (Tax and Ch ancery Ch amber) 
(Združeno kra ljestvo))
„DDV — Direktiva 2006 /112/ES — Oprostitve — Člen 151(1)(c) — Razgradnja zastarelih ladij ameriške 
mornarice na ozemlju dr žave članice“
Povzetek sodbe
Davčne določbe — Usklajevanje zakonodaj — Prometni davki — Skupni sistem d avka na dodano 
vrednost — Oprostitve — Opravljanje storitev znotraj države članice, pogodbenice Severnoatlantske 
zveze — Obseg
(Direktiva Sveta 2006 /112, člen 151(1)( c))
Člen 151(1)(c) Direktive 2006 /112 o s kupnem s istemu da vka n a dodano v rednost je treba razlagati 
tako, da j e opravljanje storitev v dr žavi članici, pogodbenici Severnoatlantske p ogodbe, ki v ključuje 
razgradnjo zastarelih ladij mornarice dr uge dr žave p ogodbenice te pogodbe, v s kladu s t o določbo 
oproščeno da vka n a dodano v rednost le, če:
— se ta storitev o pravi za del oboroženih sil te druge države, ki s odelujejo pri skupni obrambi, ali za 
njihovo spremno c ivilno o sebje in
— se ista storitev o pravi za del navedenih oboroženih sil, ki s o nastanjene ali gostujejo na ozemlju 
zadevne države članice, ali za njihovo spremno c ivilno o sebje.
(Glej točko 30 in izrek.)
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:C:2012 :306 1Zadeva C-9 7 / 1 1
Amia SpA, v likvidaciji
proti
Provincia R egionale di Palermo
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki g a je vložilo la Commissione tributaria p rovinciale di 
Palermo)
„Okolje — Odlaganje odpadkov na odlagališčih — Direktiva 1999 /31/ES — Posebna da jatev za 
odlaganje trdnih odpadkov na odlagališčih — Zavezanost upravljavca odlagališča za plačilo te dajatve — 
Stroški obratovanja odlagališča — Direktiva 2000 /35/ES — Zamudne obresti — Obveznosti 
nacionalnega sodišča“
Povzetek sodbe
Okolje — Odpadki — Odlaganje odpadkov na odlagališčih — Direktiva 1999 /31 — Nacionalna 
zakonodaja, ki določa, da je upravljavec odlagališča davčni zavezanec za dajatev, ki mu jo mo ra vrniti 
lokalna skupnost, ki odlaga odpadke, in ki ob zamudi pri plačilu te dajatve določa de narne kazni za 
upravljavca — Boj proti zamudam p ri plačilih v t rgovinskih p oslih — Direktiva 2000 /35 — 
Zamuda pri plačilu te dajatve, ki je nastala zaradi zamude lokalne skupnosti, ki odlaga odpadke, pri 
vračilu — Obveznosti nacionalnega sodišča
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2000 /35, Direktiva Sveta 1999 /31, kakor je bila spremenjena 
z Uredbo št. 1882 /2003 )
V okviru spora v z vezi z u porabo nacionalne zakono daje, ki d oloča, da j e upravljavec odlagališča davčni 
zavezanec za da jatev, ki m u jo mora vrniti lokalna skupnost, ki o dlaga odpadke, in ki o b zamudi pri 
plačilu te da jatve d oloča denarne ka zni za upravljavca, v p oložaju, ko j e do zamude pri plačilu te 
dajatve p rišlo zaradi z amude lokalne skupnosti, ki o dlaga odpadke, pri tem v račilu:
— mora predložitveno s odišče, preden ne uporabi upoštevnih določb spornih nacionalnih predpisov, 
ob upoštevanju celotnega nacionalnega m aterialnega in procesnega prava najprej preveriti, ali 
nikakor ne more priti do ra zlage svojega nacionalnega prava, na podlagi katere bi bilo m ogoče 
spor rešiti skladno z b esedilom in ciljem D irektive 1999 /31 o o dlaganju odpadkov na odlagališčih, 
kakor je bila spremenjena z U redbo št. 1882 /2003 , in Direktive 2000 /35 o b oju proti zamudam pri 
plačilih v t rgovinskih poslih,
— če taka ra zlaga ni mogoča, nacionalno s odišče ne sme u porabiti nobene nacionalne določbe, ki j e v 
nasprotju s č lenom 10 D irektive 1999 /31 in členi od 1 do 3 Direktive 2000 /35.
(Glej točko 42 in izrek.)
31

V zvezi z vprašanjem, ali je v postopkih v glavni stvari spoštovano načelo enakovrednosti, je treba spomniti, da spoštovanje tega načela pomeni, da zadevno nacionalno pravilo velja brez razlikovanja za tožbe, ki temeljijo na kršitvi prava Unije, in za tožbe, ki temeljijo na kršitvi nacionalnega prava, če imajo podoben predmet in podlago. Vendar pa načela enakovrednosti ni mogoče razlagati tako, da mora država članica razširiti najugodnejšo nacionalno ureditev na vse tožbe, vložene na nekem pravnem področju. Da bi se prepričalo o spoštovanju tega načela, mora predložitveno sodišče, ki edino neposredno pozna postopkovna pravila za restitucijsko tožbo zoper državo, preveriti, ali so postopkovna pravila, katerih namen je v nacionalnem pravu zagotoviti spoštovanje pravic, ki jih imajo posamezniki na podlagi prava Unije, v skladu z navedenim načelom, in preučiti predmet ter bistvene elemente domnevno podobnih tožb po nacionalnem pravu. Nacionalno sodišče mora tako preveriti podobnost zadevnih tožb z vidika njihovega predmeta, podlage in bistvenih elementov (glej v tem smislu sodbo z dne 29. oktobra 2009 v zadevi Pontin, C-63/08, ZOdl., str. I-10467, točka 45 in navedena sodna praksa).
37

V teh okoliščinah je Audiencia Provincial de Barcelona, ker je imelo pomisleke glede pravilne razlage prava Unije, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je v nasprotju s pravom [Unije], zlasti s pravom varstva potrošnikov, če nacionalno sodišče po uradni dolžnosti, in limine litis in v kateri koli fazi postopka, ne odloči o tem, ali je pogoj o zamudnih obrestih (v tem primeru 29 %) iz potrošniške kreditne pogodbe ničen, oziroma o tem, ali se ta pogodba spremeni? Ali lahko sodišče, ne da bi vplivalo na pravice potrošnika iz zakonodaje [Unije], morebitno presojo takega pogoja prepusti iniciativi dolžnika (z ustreznim postopkovnim ugovorom)? 2. Kakšna je ob upoštevanju člena 6(1) Direktive [93/13] in člena 2 Direktive [2009/22] v ta namen skladna razlaga člena 83 [zakonske uredbe 1/2007] [...]? Kakšen domet ima v tem pogledu člen 6(1) Direktive [93/13], ki določa, da nepošteni pogoji ‚niso zavezujoči za potrošnika‘? 3. Ali je mogoče sodni nadzor po uradni dolžnosti in in limine litis izključiti, če tožeča stranka v zahtevku jasno določi zamudno obrestno mero, znesek zahtevka, vključno z glavnico in obrestmi, pogodbene kazni in stroške, obrestno mero in obdobje, za katero se obresti zahtevajo (razen, če se po pravu države članice izvora zakonite obresti avtomatično prištejejo k glavnici), in temelj zahtevka, vključno z opisom okoliščin, ki se uveljavljajo kot podlaga za zahtevek in za zahtevane obresti, in pri tem opredeli, ali gre za zakonite ali pogodbene obresti, za kapitalizacijo obresti ali za posojilno obrestno mero, ali je to izračunala tožeča stranka, in število odstotnih točk nad temeljno obrestno mero Evropske centralne banke, kakor je to določeno v Uredbi [št. 1896/2006] o postopku za evropski plačilni nalog? 4. Ali pri neopravljenem prenosu člena 5[(1)](l) in (m) ter 6 Direktive [2008/48] in člen 10[(2)](l), ko se sklicujejo na ‚načine prilagoditve‘, zavezujejo finančno institucijo, da jasno, posebej in na poudarjenem mestu v pogodbi (ne v besedilu pogodbe ter brez razlikovanja) kot „predpogodbene informacije“ navede podatke o zamudni obrestni meri v primeru neplačila in elemente, ki jih je treba upoštevati za njihovo določitev (finančni stroški, stroški izterjave, …) ter da vključi opozorilo glede posledic v zvezi s stroški? 5. Ali člen 6(2) Direktive [2008/48] vključuje obveznost sporočitve predčasne zapadlosti kredita ali posojila, zaradi česar se uporabijo zamudne obresti? Ali se uporabi načelo prepovedi neupravičene obogatitve iz člena 7 Direktive [2008/48], kadar kreditna institucija ne zahteva le vračila glavnice (kapitala posojila), temveč tudi posebej visoke zamudne obresti? 6. Ali lahko sodišče, če ni določbe, s katero bi bil opravljen prenos, in ob upoštevanju člena 11(2) Direktive [2005/29] po uradni dolžnosti presodi nepoštenost prakse, da se v besedilo pogodbe vključi pogoj o zamudnih obrestih?“
13

J. in T. Geistbeck sta med letoma 2001 in 2004, potem ko sta o tem obvestila družbo STV, sadila zavarovane sorte Kuras, Quarta, Solara in Marabel. Vendar je ta družba pri pregledu ugotovila, da so dejanske gojene količine teh sort tudi za več kot trikrat presegale prijavljene količine. Zato je družba STV zahtevala plačilo zneska 4576,15 EUR, ki naj bi ustrezal dolgovani odškodnini. Ker sta vložnika revizije v postopku v glavni stvari plačala le polovico tega zneska, je družba STV vložila tožbo in zahtevala plačilo preostalega zneska ter povračilo predsodnih stroškov postopka v višini 141,05 EUR.
14

Iz predložitvene odločbe je razvidno, da so distributerji od družbe Lebara kupili telefonske kartice po dogovorjeni ceni, nižji od nominalne vrednosti kartic, in jih nato prodajali pod svojim imenom ali imenom, ki so ga izbrali, ali tudi pod znamko Lebara. V vsakem primeru so distributerji delovali v svojem imenu in za svoj račun, in ne kot zastopniki družbe Lebara. Distributer je telefonske kartice prodajal izključno ali skoraj izključno končnim uporabnikom v svoji državi članici neposredno ali po drugih davčnih zavezancih, kot so trgovci na debelo ali trgovci na drobno s sedežem v tej državi članici, ki so delovali kot posredniki. Družba Lebara ni niti poznala niti nadzorovala prodajne cene, ki so jo uporabljali distributerji ali drugi posredniki.
3

Sedma, šestnajsta, dvajseta in enaindvajseta uvodna izjava Direktive 93/13 ustrezno določajo: „ker bo to prodajalcem blaga in ponudnikom storitev pomagalo pri njihovi nalogi prodajanja blaga in ponujanja storitev doma in na celotnem notranjem trgu; ker bo to pospešilo konkurenco in tako prispevalo k večji izbiri državljanov Skupnosti v vlogi potrošnikov; […] ker […] je treba pri oceni dobre vere zlasti posvečati pozornost moči pogajalske pozicije strank, ali je bil potrošnik spodbujen v strinjanje s pogodbenim pogojem in ali je bilo blago ali storitve prodano ali dobavljeno na posebno naročilo potrošnika; ker zahtevo dobre vere lahko izpolni prodajalec ali dobavitelj, če posluje lojalno in pravično z drugo stranko, katere zakonite interese mora upoštevati; […] ker morajo biti pogodbe sestavljene v jasnem, razumljivem jeziku, ker mora potrošnik imeti možnost preučiti vse pogoje […]; ker morajo države članice zagotoviti, da se nedovoljeni [nepošteni] pogoji ne uporabljajo v pogodbah, ki jih s potrošniki sklene prodajalec ali ponudnik, in če se taki pogoji vendarle uporabijo, da niso zavezujoči za potrošnika in da pogodba še naprej zavezuje obe stranki na podlagi teh pogojev, če je nadaljnji obstoj mogoč brez nedovoljenih [nepoštenih] pogojev“.
40

Če bi moralo predložitveno sodišče na koncu te presoje kljub temu ugotoviti, da zaradi ravnanja družbe Post Danmark obstajajo protikonkurenčni učinki, je treba opozoriti, da lahko podjetje s prevladujočim položajem utemelji ravnanje, ki bi lahko bilo zajeto s prepovedjo iz člena 82 ES (glej v tem smislu zlasti sodbi z dne 14. februarja 1978 v zadevi United Brands in United Brands Continentaal proti Komisiji, 27/76, Recueil, str. 207, točka 184, in z dne 6. aprila 1995 v združenih zadevah RTE in ITP proti Komisiji, C-241/91 P in C-242/91 P, Recueil, str. I-743, točki 54 in 55, ter zgoraj navedeno sodbo TeliaSonera Sverige, točki 31 in 75).
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 8. marca 2012 –

Komisija proti Franciji

(Zadeva C‑596/10)

„Neizpolnitev obveznosti države – Davek na dodano vrednost – Direktiva 2006/112/ES – Uporaba nižje stopnje DDV za transakcije v zvezi s kopitarji, zlasti konji“

1. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Stopnja davka – Možnost držav članic, da uporabijo nižjo stopnjo za določene dobave blaga in opravljanje storitev (Direktiva Sveta 2006/112, členi od 96 do 99, in Priloga III, točki 1 in 11) (Glej točke 46, 47, 76 in 80 ter izrek.)

2. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Stopnja davka – Možnost držav članic, da v prehodnem obdobju uporabijo nižjo stopnjo – Pogoji (Direktiva Sveta 2006/112, člena 99 in 110) (glej točke 74, 75 in 77.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov od 96 do 99 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1) – Uporaba nižje stopnje DDV za transakcije v zvezi s kopitarji, zlasti konji

Izrek

1. Francoska republika s tem, da je uporabila nižjo stopnjo davka na dodano vrednost za transakcije v zvezi s kopitarji, zlasti konji, kadar ti običajno niso namenjeni za uporabo pri pripravi živil ali v kmetijski proizvodnji, ni izpolnila obveznosti iz členov od 96 do 99 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost v povezavi z njeno prilogo III.

2. Francoski republiki se naloži plačilo stroškov.
—

načelo nevtralnosti DDV in načelo sorazmernosti načeloma ne nasprotujeta tej zahtevi. Toda kadar se izkaže, da je za davčnega zavezanca, dobavitelja blaga ali izvajalca storitev pridobitev takega potrdila v razumnem roku nemogoča ali pretirano težka, temu ni mogoče odreči možnosti, da pred nacionalnimi davčnimi organi z drugimi sredstvi dokaže, prvič, da je dokazal skrbnost, ki se v okoliščinah obravnavanega primera zahteva za zagotovitev, da ima prejemnik blaga ali storitev popravek računa in da se je z njim seznanil, in drugič, da je bila zadevna dobava dejansko izvedena v skladu s pogoji, določenimi v navedenem popravku računa.
1.

Republika Poljska s tem, da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za prenos členov od 2 do 4, od 6 do 8, 10 in 11 Direktive 2003/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. novembra 2003 o ponovni uporabi informacij javnega sektorja v poljski pravni red, ni izpolnila obveznosti iz teh členov.