Zbi rka odločb sodne pr akse  
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA  
MICHALA BOBKA,  
predstavljeni 23. maja 2019 1  
Zadeva C-2 3 9 / 1 8  
Saatgut-T reuhandverwaltungs GmbH  
proti  
F reistaat T hüringen  
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Thüringer Oberlandesgericht (višje deželno  
sodišče Turingije, Nemčija))  
„Predhodno odločanje – Sorte rastlin – Sistem varstva – Člen 14(3) Uredbe (ES) št. 2100 /94 in člen 11  
Uredbe (ES) št. 1768 /95 – Uporaba pridelka s strani kme tov – Uradni organi, ki so vpleteni  
v nadzorovanje kme tijske pridelave – Pojem – Obveznost zagotavljanja informacij imetniku  
žlahtniteljske pravice v Skupnosti – Področje uporabe – Vsebina zahteve po informacijah – Vrste ali  
sorte – Izjeme glede obveznosti zagotavljanja informacij – Dodatno breme ali stroški, povezani  
s pridobivanjem informacij iz podatkovne zbirke“  
I. Uvod 
1. Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH (v nadaljevanju: pritožnica) zastopa več semenskih podjetij, ki 
imajo žlahtniteljske pravice. V skladu s pravom Unije so lahko sorte vseh botaničnih rodov in vrst 
predmet žlahtniteljskih pravic v Skupnosti. Imetniki navedenih pravic intelektualne lastnine so 
upravičeni do nadomestila za uporabo zavarovanih sort. Imetniki sort imajo zato pravico, da za 
uveljavljanje pravice do nadomestila zahtevajo in prejmejo nekatere informacije od kme tov, 
predelovalcev ali uradnih organov, ki so vpleteni v nadzorovanje kme tijske pridelave. 
2. Sodišče je v sodbah Schulin 2 in Brangewitz 3 obravnavalo vprašanje vrste in obsega informacij, ki jih 
imetniki zavarovanih sort lahko zahtevajo od kme tov oziroma predelovalcev. V obravnavani zadevi je 
Sodišče pozvano, naj dopolni razlago glede zahtev, ki jih imetniki naslovijo na uradne organe: 
v kolikšni meri lahko imetnik zavarovane sorte pridobi (katere vrste) informacij od (katerih) uradnih 
organov, da uveljavi svojo pravico do nadomestila? 
1 Jezik izvirnika: angleščina.  
2 Sodba z dne 10. aprila 2003 (C-305/00, EU:C:2003 :218).  
3 Sodba z dne 14. oktobra 2004 (C-336/02, EU:C:2004 :622).  
SL 
ECLI:EU:C:2019 :445 1 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-239/18  
SAATGUT-TREUHANDVERWALTUNG  
II. Pravni okvir Unije 
A. Temeljna uredba 
3. Člen 5(2) Uredbe Sveta (ES) št. 2100 /94 z dne 27. julija 1994 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti 4 
(v nadaljevanju: Temeljna uredba) določa: 
„Za namene te uredbe pomeni ‚sorta‘ skupino rastlin v okviru ene same botanične razvrstitve najnižjega 
znanega ranga […]“ 
4. Na podlagi člena 13(2) je „[n]e glede na določbe členov 15 in 16 […] potrebna odobritev imetnika za 
naslednja dejanja, ki zadevajo sestavine sorte ali pridelan material zavarovane sorte, v nadaljnjem 
besedilu ,material‘: (a) pridelovanje ali razmnoževanje (povečevanje); […]“. 
5. Člen 14 Temeljne uredbe je naslovljen „Odstop od žlahtniteljske pravice v Skupnosti“. V odstavku 1 
določa, da „[n]e glede na člen 13(2) in za namene zaščite kme tijske pridelave smejo kme tje za 
razmnoževanje na polju na svojem posestvu uporabljati svoje pridelke, pridobljene na svojem posestvu 
s sajenjem materiala sorte zavarovane z žlahtniteljsko pravico v Skupnosti, ki ni hibridna ali sintetična 
sorta“. 
6. Člen 14(2) Temeljne uredbe določa, da se določbe odstavka 1 uporabljajo le za kme tijske rastline, ki 
jih navaja. 
7. Ključna določba, člen 14(3), določa: 
„Za uveljavitev odstopa iz odstavka 1 in za varovanje zakonitih interesov žlahtnitelja in kme ta bodo 
pred začetkom veljavnosti te uredbe in izvedbenih pravil [z izvedbenimi pravili] v skladu s členom 114 
oblikovani pogoji, in sicer na osnovi naslednjih meril: 
– na ravni kme tovega posestva ni nobene količinske omejitve glede na potrebe posestva, 
– pridelek se lahko pripravi za sajenje, kar naredi kme t sam ali to zanj naredijo drugi kot storitev, 
brez vpliva na nekatere omejitve, ki jih lahko sprejmejo države članice glede organiziranja priprave 
omenjenega pridelka, zlasti, da bi zagotovili istovetnost pridelka, ki se pripravlja za sajenje[,] 
s tistim, ki je bil pridelan, 
– malim kme tom ni treba plačati imetniku nobenega nadomestila; med male kme te spadajo: 
– pri rastlinskih vrstah iz odstavka 2 tega člena, za katere velja Uredba Sveta (EGS) št. 1765 /92 
z dne 30. junija 1992 o vzpostavitvi pomožnega sistema za pridelovalce nekaterih poljščin [(UL 
1992 , L 181, str. 12)], tisti kme tje, ki ne pridelujejo rastlin na večji površini, kakor je potrebna za 
pridelavo 92 ton žit; za izračun površine se uporablja člen 8(2) prej navedene uredbe, 
– pri drugih rastlinskih vrstah iz odstavka 2 tega člena kme tje, ki izpolnjujejo ustrezna primerljiva 
merila, 
– drugi kme tje morajo plačati imetniku primerno nadomestilo, znatno nižje od zneska, ki se zaračuna 
za licenčno pridelavo semenskega materiala te sorte na istem območju; dejanska višina tega 
primernega nadomestila se lahko sčasoma spremeni z upoštevanjem, kolikor se uporablja odmik 
[izjema] [iz odstavka 1] glede zadevne sorte, 
4 UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 16, str. 390. 
ECLI:EU:C:2019 :445 2 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-239/18  
SAATGUT-TREUHANDVERWALTUNG  
– za nadzor nad upoštevanjem določb tega člena ali določb, sprejetih v skladu s tem členom, so 
odgovorni izključno imetniki; pri organiziranju tega nadzora se ne sme predpisati pomoč uradnih 
organov, 
– kme tje ali ponudniki storitev za pripravo materiala imetnikom na njihovo zahtevo priskrbijo 
ustrezne podatke; ustrezne podatke prav tako lahko priskrbijo uradni organi, ki nadzorujejo 
kme tijsko pridelavo, če so ti podatki pridobljeni med rednim opravljanjem nalog brez dodatnih 
stroškov. Kar zadeva osebne podatke, te določbe ne vplivajo na zakono dajo Skupnosti in držav 
o varovanju posameznikov glede obdelave in prostega pretoka osebnih podatkov.“ 
B. Izvedbena uredba 
8. Člen 11 Uredbe Komisije (ES) št. 1768 /95 z dne 24. julija 1995 o izvajanju pravil o kme tijski izjemi, 
predvideni v členu 14(3) Uredbe Sveta (ES) št. 2100 /94 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti 5 (v 
nadaljevanju: Izvedbena uredba) določa: 
„1. Zahteva po informacijah o dejanski uporabi materiala s sajenjem dejanskih vrst ali sort ali 
o rezultatih take uporabe, ki jo imetnik naslovi na uradni organ, mora biti v pisni obliki. V tej zahtevi 
imetnik navede svoje ime in naslov, sorto ali sorte, glede katerih želi pridobiti informacije in vrsto 
informacije, ki jo išče. Za svoje kme tijsko gospodarstvo [imetništvo] predloži tudi dokaze. 
2. Uradni organ lahko, brez poseganja v določbe člena 12, zadrži zahtevane informacije samo, če 
– ni vpleten v nadzorovanje kme tijske pridelave, ali 
– če ne sme, v skladu s predpisi Skupnosti ali predpisi držav članic, ki urejajo splošno prosto presojo 
glede dejavnosti uradnih organov, takih informacij priskrbeti imetnikom, ali 
– če po svoji presoji skladno z zakono dajo Skupnosti ali zakono dajo držav članic, v skladu s katero so 
bile informacije zbrane, zadrži take informacije, ali 
– če zahtevane informacije niso ali niso več dosegljive, ali 
– če informacije niso dosegljive pri običajnem izvajanju nalog uradnega organa, ali 
– če so informacije dosegljive samo z dodatno obremenitvijo ali stroški, ali 
– če se informacije nanašajo na material, ki ne pripada imetnikovim sortam. 
Zadevni uradni organi obvestijo Komisijo o načinu, po katerem izvajajo prosto presojo iz tretje alinee 
zgoraj. 
3. Pri zagotavljanju informacij uradni organ ne dela razlik med imetniki. Uradni organ lahko zahtevane 
informacije zagotovi tako, da ima imetnik na voljo kopije, narejene iz dokumentov, ki vsebujejo 
dodatne informacije za material, pripadajoč imetnikovim sortam, če se zagotovi, da je odstranjena 
kakršna koli možnost identifikacije posameznikov, ki so zaščiteni po določbah člena 12. 
4. Če se uradni organ odloči, da zadrži zahtevane informacije, o tem obvesti imetnika v pisni obliki in 
navede razlog za svojo odločitev.“ 
5 UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 18, str. 63. 
ECLI:EU:C:2019 :445 3 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-239/18  
SAATGUT-TREUHANDVERWALTUNG  
III. Dejansko stanje, postopek in vprašanja za predhodno odločanje 
9. Pritožnica je nemško podjetje, ki se ukvarja s skrbniškim upravljanjem in deluje v imenu večinoma 
nemških semenskih podjetij. 6 Ta podjetja so v Nemčiji imetniki žlahtniteljskih pravic in/ali imetniki 
izključnih pravic na zavarovanih sortah za kme tijsko uporabo. Pritožnici so zaupala nalogo, da 
v svojem imenu uveljavlja pravico do nadomestila za pridelavo zavarovanih rastlinskih sort, ki jo imajo 
imetniki. 
10. Freistaat Thüringen (v nadaljevanju: nasprotna stranka), ki jo zastopa njen Landesverwaltungsamt 
(upravni urad dežele), je odgovorna za nadzor nad sredstvi EU v okviru upravljanja in spremljanja 
izdatkov iz Evropskega kme tijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kme tijskega sklada za 
razvoj podeželja (EKSRP) v skladu s členom 7 Uredbe (EU) št. 1306 /2013 7 in členom 1 Delegirane 
uredbe (EU) št. 907/2014 8 (v povezavi s Prilogo I.1.A. k tej uredbi). 
11. Po navedbah predložitvenega sodišča nasprotna stranka v zvezi s subvencioniranjem iz sredstev EU 
in spremljanjem spoštovanja določb o naložbah zbira in hrani podatke v podatkovni zbirki Integriertes 
Verwaltungs-und Kontrollsystem (integrirani administrativni in kontrolni sistem; v nadaljevanju: 
InVeKoS). Navedena podatkovna zbirka vsebuje podatke o dejavnih kme tijskih gospodarstvih, ki se 
nahajajo na področju nasprotne stranke, zlasti informacije, ki jih posredujejo kme tje, ki zaprosijo za 
subvencije. V tej podatkovni zbirki je zaradi zagotavljanja skladnosti s pravili v zvezi s kolobarjenjem 
očitno na voljo informacija o tem, katere rastlinske vrste se pridelujejo. 
12. Pritožnica je z dopisom z dne 5. aprila 2016 zahtevala posredovanje določenega nabora podatkov, 
ki so shranjeni v podatkovni zbirki InVeKoS. Nasprotna stranka je na podlagi člena 9(1) Thüringer 
Informationsfreiheitsgesetz (zakon o dostopu do informacij javnega značaja dežele Turingije; 
v nadaljevanju: ThürIFG) zavrnila razkritje teh podatkov. 
13. Pritožnica je 23. decembra 2016 pri Landgericht Erfurt (okrožno sodišče v Erfurtu, Nemčija) vložila 
obravnavano tožbo z namenom uveljaviti pravico do informacij. Pritožnica je predlagala, naj se 
nasprotni stranki naloži, naj ji iz podatkovne zbirke posreduje informacije o: 
– imenih in naslovih kme tijskih gospodarstev; 
– kme tijskih površinah gospodarstev v ha in 
– površinah, na katerih se pridelujeta žito in krompir, v ha. 
14. Pritožnica je trdila, da lahko na nasprotno stranko naslovi zahtevo po informacijah na podlagi 
člena 11(1) Izvedbene uredbe, ki se po njenih navedbah nanaša tudi na rastlinske vrste. Nasprotna 
stranka kot uradni organ, ki je vpleten v nadzorovanje kme tijske pridelave, naj ne bi imela pravice 
zadržati zahtevane informacije, s katerimi razpolaga in jih lahko posreduje brez večjih dodatnih 
obremenitev ali stroškov. Po mnenju pritožnice ne obstaja noben nacionalni predpis, na podlagi 
katerega bi nasprotna stranka lahko zadržala informacije. Zlasti naj ne bi bilo mogoče uporabiti 
člena 9(1) ThürIFG. Nasprotno naj bi tehtanje interesov na podlagi člena 9(2) ThürIFG govorilo 
v prid posredovanju informacij pritožnici. 
6 Iz nacionalnega spisa, predloženega Sodišču, je razvidno, da pritožnica zastopa več kot petdeset žlahtniteljev, ki so večinoma podjetja s sedežem 
v Nemčiji, nekatera pa imajo sedež tudi na Danskem , v Franciji, na Nizozemskem in na Poljskem . 
7 Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o financiranju, upravljanju in spremljanju skupne kme tijske politike in 
razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 352/78, (ES) št. 165/94, (ES) št. 2799 /98, (EC) No 814/2000 , (ES) št. 1290 /2005 in (ES) št. 485/2008 (UL 
2013 , L 347, str. 549). 
8 Delegirana uredba Komisije z dne 11. marca 2014 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 1306 /2013 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s plačilnimi 
agencijami in ostalimi organi, finančnim upravljanjem, potrditvijo obračunov, varščinami in uporabo eura (UL 2014 , L 255, str. 18). 
ECLI:EU:C:2019 :445 4 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-239/18  
SAATGUT-TREUHANDVERWALTUNG  
15. Nasprotna stranka je predlagala, naj se tožba zavrne, saj da je upravičena zadržati informacije. 
Nikakor naj namreč ne bi bila uradni organ v smislu člena 11(1) Izvedbene uredbe, ta določba pa naj 
bi vsekakor določala pravico do informacij le v zvezi s sortami. Dalje, poleg pravice zadržanja 
informacij na podlagi ThürIFG naj bi bilo mogoče posredovanje informacij zavrniti tudi, ker bi bilo 
zbiranje zahtevanih informacij povezano z dodatnimi obremenitvami ali stroški. 
16. Landgericht Erfurt (okrožno sodišče v Erfurtu) je s sodbo z dne 17. avgusta 2017 to tožbo zavrnilo. 
Navedlo je, da je nasprotna stranka upravičena zadržati informacije na podlagi člena 11(2), druga in 
tretja alinea, v povezavi s členom 12 Izvedbene uredbe. 
17. Pritožnica je vložila pritožbo zoper to odločbo pri Thüringer Oberlandesgericht (višje deželno 
sodišče Turingije, Nemčija), ki je predložitveno sodišče. 
18. Pritožnica s pritožbo uveljavlja, da lahko na nasprotno stranko naslovi zahtevo po informacijah na 
podlagi člena 11(1) Izvedbene uredbe in da se pravica zahtevati informacije od uradnih organov ne 
nanaša samo na sorte. Pritožnica naj bi se imela pravico odločiti, za kakšne namene bo uporabila 
informacije. Zlasti naj bi informacije nasprotne stranke pritožnici omogočile vpogled v velikosti 
dejanskih obdelovalnih površin kme tov ter opredelitev, kdo spada v kategorijo malih kme tov. Tako naj 
ji ne bi bilo treba zahtevati informacij od malih kme tov. Pritožnica se je zavezala, da bo nasprotni 
stranki povrnila morebitne stroške, ki bi lahko nastali pri iskanju zahtevanih podatkov, kot so na 
primer stroški programske opreme. 
19. Po navedbah nasprotne stranke je Landgericht Erfurt (okrožno sodišče v Erfurtu) pravilno 
ugotovilo, da je pravica pritožnice do informacij omejena na podlagi člena 11(2), druga in tretja alinea, 
Izvedbene uredbe. Podatkovna zbirka InVeKoS naj ne bi vsebovala podatkov o posameznih sortah, 
razen za kono pljo in hmelj, ker kme tom, ki zaprosijo za subvencije, takšnih informacij sploh ni treba 
posredovati. Nasprotna stranka naj prav tako ne bi razpolagala z lastnimi programerji, ki bi lahko 
izvedli morebitno ločeno raziskavo zaradi zajetja zahtevanih podatkov. Zunanji najem takšnih storitev 
programiranja pa naj bi povzročil stroške v višini 6000 EUR. 
20. Ob upoštevanju navedenega dejanskega in pravnega okvira je Thüringer Oberlandesgericht (višje 
deželno sodišče Turingije) prekinilo postopek in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta 
vprašanja: 
„1. Ali je na podlagi člena 11(1) [Uredbe št. 1768 /95] na uradni organ mogoče nasloviti zahtevo po 
informacijah, ki se nanaša izključno na informacije o rastlinskih vrstah, ne da bi se s to zahtevo 
zahtevale hkrati tudi informacije o zavarovani sorti? 
2. Če je na prvo vprašanje treba odgovoriti, da je takšno zahtevo po informacijah mogoče nasloviti: 
(a) Ali gre za uradni organ, ki je vpleten v nadzorovanje kme tijske pridelave, v smislu člena 11(2), 
prva alinea, Uredbe (ES) št. 1768 /95, če se organ ukvarja z nadzorom nad subvencioniranjem 
kme tov iz sredstev EU in v tej zvezi hrani podatke o kme tih, ki zaprosijo za subvencijo, ki 
zajemajo tudi vrste rastlin? 
(b) Ali lahko uradni organ zadrži zahtevane informacije, če je posredovanje informacij povezano 
z obdelavo oziroma podrobnejšo opredelitvijo podatkov, s katerimi razpolaga, s strani tretje 
osebe, kar predstavlja strošekv višini okoli 6000 EUR? Ali je pri tem pomem bno, čeje 
vlagatelj zahteve pripravljen prevzeti nastale stroške?“ 
21. Pisna stališča so predložile pritožnica, nasprotna stranka, španska vlada in Evropska komisija. Vse 
so predložile stališča na obravnavi, ki je potekala 31. januarja 2019 . 
ECLI:EU:C:2019 :445 5 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-239/18  
SAATGUT-TREUHANDVERWALTUNG  
IV. Presoja 
22. Zgradba teh sklepnih predlogov je naslednja. Uvodoma bom pojasnil sistematiko in splošno 
delovanje sistema žlahtniteljskih pravic v Skupnosti, zlasti kar zadeva odstopanje iz člena 14(3) 
Temeljne uredbe (A). Nato bom obravnaval prvo vprašanje v zvezi z vrsto informacij, ki jih imetniki 
zavarovanih sort lahko zahtevajo od uradnih organov v skladu s členom 11 Izvedbene uredbe (B). 
Nazadnje bom obravnaval drugo vprašanje, ki obravnava pojem „uradni organ, ki je vpleten 
v nadzorovanje kme tijske pridelave“ in vprašanje, ali pristojni uradni organi lahko zadržijo zahtevane 
informacije, če je posredovanje teh informacij povezano z nadaljnjo obdelavo, zaključil pa bom 
z vprašanjem morebitnih dodatnih stroškov (C). 
A. Kmetijska izjema iz člena 14(3) Temeljne uredbe 
23. Člen 13 Temeljne uredbe določa pravice imetnika žlahtniteljske pravice v Skupnosti. V skladu 
s členom 13(2) je odobritev imetnika načeloma potrebna za pridelovanje ali razmnoževanje 
(povečevanje) sestavin sorte ali pridelanega materiala zavarovane sorte (v nadaljevanju: material). 
24. Člen 14 Temeljne uredbe določa odstopanje od zahteve za pridobitev odobritve imetnika (v 
nadaljevanju: kme tijska izjema). Na podlagi člena 14(1) smejo kme tje za zaščito kme tijske pridelave za 
razmnoževanje na polju na svojem posestvu uporabljati svoje pridelke, pridobljene na svojem posestvu 
s sajenjem materiala sorte, zavarovane z žlahtniteljsko pravico v Skupnosti, ki ni hibridna ali sintetična 
sorta. Člen 14(2) omejuje obseg izjeme na kme tijske rastline, naštete v tej določbi. Člen 14(3) 
predvideva izvedbena pravila, da se določijo pogoji za uveljavitev navedene kme tijske izjeme. Določa 
tudi merila, ki jih morajo izpolnjevati vsa izvedbena pravila. 
25. Komisija je z Izvedbeno uredbo opredelila kme tijsko izjemo, da bi zaščitila zakonite interese tako 
žlahtnitelja, ki ga zastopa imetnik, kot kme ta. Kadar kme t uporabi kme tijsko izjemo, ima imetnik 
pravico, da od njega prejme „primerno nadomestilo“. V skladu s členom 5(1) Izvedbene uredbe je 
višina primernega nadomestila „lahko predmet pogodbe med imetnikom in zadevnim kme tom“. Če 
med imetnikom in zadevnim kme tom ni bila sklenjena nobena pogodba, je v členu 5(2) Izvedbene 
uredbe določeno, da „je višina nadomestila primerno nižja od vsote, zahtevane za licenčno pridelavo 
semenskega materiala najnižje kategorije, ki izpolnjuje pogoje za uradno potrjevanje iste sorte na istem 
območju“. 
26. Malim kme tom, ki uporabljajo kme tijsko izjemo, imetniku ni treba plačati nobenega nadomestila. 
Člen 14(3), tretja alinea, Temeljne uredbe opredeljuje male kme te kot kme te, ki ne pridelujejo rastlin 
na večji površini, kakor je potrebna za pridelavo 92 ton žit, ali ki izpolnjujejo ustrezna primerljiva 
merila, odvisno od rastlinske vrste. 
27. V tako zasnovanem sistemu je informacija o tem, kdo je izkoristil kme tijsko izjemo, poglavitnega 
pomena, da imetniki lahko uveljavijo svoje pravice intelektualne lastnine in prejmejo (primerno) 
nadomestilo, ki jim pripada. Izvedbena uredba zato vsebuje številne določbe, ki imetnikom omogočajo 
pridobitev informacij od različnih zadevnih udeležencev. Čeprav je Sodišče v zadevah, v katere je bila 
vpletena tudi pritožnica, že razlagalo določbe o informacijah, ki jih morajo priskrbeti kme tje in 
predelovalci, 9 se obravnavana zadeva nanaša posebej na vrsto informacij, ki jih morajo nekateri uradni 
organi posredovati imetnikom. 
9 Sodbe z dne 10. aprila 2003 , Schulin (C-305/00, EU:C:2003 :218); z dne 11. marca 2004 , Saatgut-Treuhandverwaltungsgesellschaft (C-182/01, 
EU:C:2004 :135); z dne 14. oktobra 2004 , Brangewitz (C-336/02, EU:C:2004 :622), in z dne 15. novembra 2012 , Raiffeisen-Waren-Zentrale 
Rhein-Main (C-56/11, EU:C:2012 :713). 
ECLI:EU:C:2019 :445 6 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-239/18  
SAATGUT-TREUHANDVERWALTUNG  
B. Prvo vprašanje: obseg pravice imetnika do informacij s strani uradnih organov na podlagi 
člena 11 Izvedbene uredbe 
28. Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje o vrsti informacij, ki jih mora uradni 
organ na podlagi člena 11 Izvedbene uredbe zagotoviti na zahtevo imetnika: ali je imetnik upravičen 
do pridobitve informacij o rastlinskih vrstah ali zgolj o svojih sortah? 
29. Po mnenju pritožnice je s členom 14(3), šesta alinea, Temeljne uredbe v povezavi s členom 11(1) 
Izvedbene uredbe imetnikom podeljena pravica, da od uradnih organov pridobijo informacije o vrstah, 
pri čemer ni nujno, da se zahteva po informacijah nanaša na dejansko sorto. Imetniki naj bi bili zlasti 
upravičeni pridobiti informacije, ki opredeljujejo „male kme te“ v smislu člena 14(3), tretja alinea, 
Temeljne uredbe, ki so povsem izvzeti iz obveznosti plačila nadomestila imetnikom. Če bi imetnik 
imel informacijo o tem, ali je kme t mali kme t, mu naj te informacije, še manj pa plačila, ne bi bilo 
treba zahtevati od teh malih kme tov. Vendar pa naj mali kme tje ne bi bili opredeljeni v povezavi 
z dejansko sorto, ampak v povezavi s površino, ki se uporablja za pridelavo nekaterih rastlinskih vrst. 
Vsekakor pritožnica trdi, da je obveznost uradnega organa, da zagotovi informacije, širša od obveznosti 
kme tov, saj v členu 11 ni pojasnjeno, katere „bistvene“ informacije je treba zagotoviti. 
30. Po navedbah Komisije pravica do informacij na podlagi člena 11(1) Izvedbene uredbe ni omejena 
na sorte. Da bi se ugotovilo, kateri kme tje so mali kme tje, naj bi lahko vključevala tudi vrste. Vendar 
pa naj bi morala biti predmet zahteve po informacijah sorta. Tako naj imetniki na uradne organe ne 
bi smeli naslavljati splošnih, širokih zahtev po informacijah, ne da bi posredovali indice o tem, ali so 
kme tje dejansko dobili material za razmnoževanje zavarovanih sort. Komisija poleg tega navaja, da 
zahteva po informacijah, naslovljena na uradne organe, ni samostojna pravica javnosti do dostopa do 
dokumentov ali do ponovne uporabe informacij javnega sektorja (iz Direktive 2003 /98/ES 10). Bila naj 
bi izključno zasebna pravica, povezana z razmerjem med imetniki in kme ti. 
31. Nasprotna stranka in španska vlada pa trdita, da se morajo zahteve po informacijah, naslovljene na 
uradne organe, nanašati na dejanske sorte, in ne na vrste. Za pridobitev splošnih informacij o kme tih 
naj se ne bi bilo mogoče sklicevati na člen 11(1) Izvedbene uredbe v povezavi s členom 14(3) Temeljne 
uredbe. 
1. Obseg dostopa do informacij uradnih organov na podlagi člena 11 Izvedbene uredbe 
32. Najprej je treba pojasniti razmerje med posameznimi določbami člena 11 Izvedbene uredbe in 
členom 14(3), tretja alinea, Temeljne uredbe ter nacionalnimi pravili o dostopu do informacij. 
33. Predložitveno sodišče prosi posebej za razlago obsega dostopa do informacij na podlagi člena 11 
Izvedbene uredbe. Po navedbah pritožnice je navedena določba veljavna pravna podlaga za pridobitev 
med drugim informacij, s pomočjo katerih bi lahko opredelila „male kme te“, ki so oproščeni plačila 
vsakršnega nadomestila in zato ne bi smeli prejemati zahtev po informacijah od imetnikov. 
34. Člen 11 Izvedbene uredbe je posebna določba izvedbenega akta, posvečena kme tijski izjemi iz 
člena 14(3) Temeljne uredbe. Zato je logično, da mora obstajati korelacija med področjem uporabe 
člena 14(3) Temeljne uredbe in področjem uporabe člena 11 Izvedbene uredbe. Vrh tega mora 
Izvedbena uredba spoštovati področje uporabe in omejitve podlage, na kateri je bila sprejeta. 
10 Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. novembra 2003 o ponovni uporabi informacij javnega sektorja (UL, posebna izdaja 
v slovenščini, poglavje 13, zvezek 32, str. 701). 
ECLI:EU:C:2019 :445 7 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA –ZADEVA C-239/18  
SAATGUT-TREUHANDVERWALTUNG  
35. Drži namreč,dasov členu 14(3), tretja alinea, Temeljne uredbe omenjeni mali kme tje kot izjema 
od izjeme. Vendar pa se sama Izvedbena uredba ne nanaša na navedeno kategorijo, zagotovo pa ne, 
kar zadeva dostop do informacij uradnih organov. V členu 11 ni sklicevanja na male kme te. Mali 
kme tje so v Izvedbeni uredbi omenjeni samo v členu 7 v poglavju o nadomestilu. Ta določba 
natančneje določa –za opredelitev malega kme ta –„površino, na kateri se pridelujejo rastline“ 
v smislu člena 14(3), tretja alinea, Temeljne uredbe. 11 Ne določa pa obveznosti kme tov, predelovalcev 
ali uradnih organov, da imetnikom zagotovijo splošne informacije o velikosti takšnih površin. 
36. Vprašanje, ali je v takšnih okoliščinah besedo „vrste“, ki je vsebovana v prvem stavku člena 11(1) 
Izvedbene uredbe, razumeti tako, da se nanašana člen 14(3), tretja alinea, Temeljne uredbe, bo 
obravnavano v naslednjem oddelku. V tej fazi sta potrebni dve sistemski opombi. 
37. Prvič, tudi če so splošne informacije o velikosti obdelanih površin upoštevne za uresničevanje 
pravice imetnika do nadomestila, temu še vedno ne omogočajo uveljavljanja zahtevkov v zvezi 
z njegovimi sortami. Sistematika obeh uredb se začne z uporabo sort, status malega kme ta pa nato 
v zvezi s tem predstavlja neke vrste „obrambo“. In ne obratno. V bistvu je treba najprej, kot predhodno 
informacijo, ugotoviti, ali so kme tje uporabili oziroma nameravajo uporabiti pridelek, pridobljen 
s sajenjem materiala dejanskih sort. Izjema za male kme te iz člena 14(3), tretja alinea, Temeljne 
uredbe ima lahko določeno vlogo šele kasneje kot obrambni argument za tiste kme te, ki znotraj širše 
skupine kme tov, ki pridelujejo zavarovane sorte s področja uporabe člena 14(1) Temeljne uredbe, 
izpolnjujejo za to predvidene zahteve. 
38. Drugič, tudi če sistemska povezava med členom 14(3), tretja alinea, Temeljne uredbe in členom 11 
Izvedbene uredbe ne bi bila potrebna po pravu Unije, pa je pomem bno poudariti, da istočasno tudi 
člena 11 Izvedbene uredbe nikakor ni mogoče razumeti tako, da izčrpno ureja področje, kar zadeva 
potencialne zahteve po informacijah, naslovljene na nacionalne organe. 
39. Državam članicam namreč ni onemogočeno odobriti dostop do vrst informacij, ki ne spadajo na 
področje uporabe člena 11. Molka prava Unije glede dostopa do nekaterih informacij ni mogoče 
razlagati tako, da pravo Unije „prepoveduje dostop“, temve č ravno nasprotno: preostala nacionalna 
pravila o dostopu do informacij še naprej veljajo za vse zadeve, ki niso izrecno urejene s pravom 
Unije, razen če jim to nasprotuje. To, da Izvedbena uredba ne vsebuje posebnih določb glede dostopa 
do informacij, ki imetniku omogočajo opredelitev malih kme tov, pomeni, da to področje preprosto 
urejajo nacionalna pravila. 
40. V okoliščinah obravnavane zadeve se zdi, da je bila prvotna zahteva pritožnice vložena (in 
zavrnjena) na podlagi ThürIFG. Seveda ni naloga Sodišča ugotoviti in presoditi dejansko stanje spora 
o glavni stvari ali razložiti in uporabiti nacionalno pravo. Vendar pa je treba poudariti, da imetniki 
zahteve po informacijah, ki niso povezane z dejanskimi sortami, vsekakor lahko vložijo –in te 
informacije tudi dobijo –na podlagi nacionalnega prava, če slednje to dovoljuje. Če nacionalni (javni) 
organi imajo informacije, ki jih želijo pridobiti imetniki, in se te nanašajo predvsem na upravne 
informacije, ki jih zberejo nacionalni organi, se uporabljajo nacionalna pravila o dostopu do 
informacij. 12 
41. Ta del želim poudariti, da bo jasno razvidno, da člena 11 Izvedbene uredbe ni mogoče razlagati 
hkrati ozko in izključujoče: ozko ne, ker bi pomenilo, da ne bi vključeval vrst, izključujoče pa ne zato, 
ker bi izčrpno urejal področje in s tem dejansko nasprotoval istočasni uporabi nacionalnih pravil 
o dostopu do informacij. 
11 Glej tudi šesto uvodno izjavo Izvedbene uredbe, ki določa, da bo Komisija nadzirala učinek opredelitve „malih kme tov“v zvezi z vlogo 
nadomestil. 
12 Glej na primer moje sklepne predloge v zadevi Buccioni (C-594/16, EU:C:2018 :425, točka 32). 
ECLI:EU:C:2019 :445 8 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-239/18  
SAATGUT-TREUHANDVERWALTUNG  
42. Iz razlogov, ki jih bom pojasnil v naslednjem oddelku, se moram glede prve sporne točke strinjati 
z nasprotno stranko: zahteve po informacijah, ki jih je mogoče nasloviti na uradne organe na podlagi 
člena 11 Izvedbene uredbe, se dejansko nanašajo na sorte imetnika, ki vloži zahtevo. Vendar pa 
izključitev informacij o vrstah s področja uporabe člena 11 nujno pomeni, da ta „prostor“ še vedno 
ureja nacionalno pravo in da lahko zainteresirani imetniki zahteve glede vrst vložijo na podlagi 
nacionalnega prava. 
2. Področje uporabe člena 11 – sorte ali vrste? 
43. Na podlagi dveh jezikovnih argumentov bi bilo mogoče sklepati, da se zahteve po informacijah na 
splošno nanašajo na vrste. 
44. Prvič, v prvem stavku člena 11(1) Izvedbene uredbe so namreč izrecno navedene „vrste“: „Zahteva 
po informacijah o dejanski uporabi materiala s sajenjem dejanskih vrst ali sort ali o rezultatih take 
uporabe, ki jo imetnik naslovi na uradni organ, mora biti v pisni obliki“ (moj poudarek). 
45. Drugič, ob predpostavki, da je bil člen 11 Izvedbene uredbe prav tako namenjen izvajanju 
člena 14(3), tretja alinea, Temeljne uredbe, zadnjenavedena določba opredeljuje „male kme te“ glede na 
velikost območja, na katerem se pridelujejo rastlinske vrste iz člena 14(2). 
46. Iz teh razlogov bi bilo mogoče navedbo „vrst“ v členu 11(1) Izvedbene uredbe razlagati tako, da 
dovoljuje zahteve po informacijah o površini zemljišč, na katerih so se pridelovale navedene vrste, za 
opredelitev „malih kme tov“. 
47. Vendar pa je razen navedenih jezikovnih argumentov zelo malo pravnih argumentov v podporo 
razlagi člena 11 Izvedbene uredbe, ki jo zagovarja pritožnica. Iz natančnejše jezikovne, zlasti pa 
sistematične in namenske razlage navedene določbe jasno izhaja, da bi se morale zahteve po 
informacijah, ki jih imetniki vložijo pri uradnih organih, nanašati na dejanske rastlinske sorte imetnika, 
ki vloži zahtevo. 
48. Najprej, in še vedno na jezikovni ravni, drugi in tretji stavek člena 11(1) Izvedbene uredbe določata 
posebne zahteve, ki jih mora izpolnjevati veljavna zahteva po informacijah. V skladu s temi zahtevami 
mora imetnik med drugim navesti „sorto ali sorte, glede katerih želi pridobiti informacije“ in „[z]a 
svoje kme tijsko gospodarstvo [imetništvo] predloži[ti] […] dokaze“ (moj poudarek). Ker so v skladu 
s členom 5(1) Temeljne uredbe samo sorte botaničnih rodov in vrst – in ne vrste na splošno – lahko 
upravičeno predmet žlahtniteljskih pravic v Skupnosti, iz člena 11(1) precej jasno izhaja, da morajo 
biti zahteve po informacijah prilagojene sortam. 
49. To ugotovitev potrjuje tudi besedilo člena 11(2), sedma alinea, Izvedbene uredbe, v skladu 
s katerim lahko uradni organi zadržijo zahtevane informacije, „če se informacije nanašajo na material, 
ki ne pripada imetnikovim sortam“ (moj poudarek). Nekoliko nenavadno bi bilo trditi, da člen 11(1) 
Izvedbene uredbe imetnikom omogoča, da zahtevajo in pridobijo informacije o vrstah, medtem ko 
nadaljnje določbe istega člena 11 dovoljujejo (neposredno) pridržanje takšnih informacij. 
50. V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno 
besedilo, ampak tudi kontekst, v katerega je umeščena, pri čemer se upoštevajo sistematika in cilji, ki 
jim sledi ureditev, katere del je ta določba. 13 V obravnavani zadevi tudi namenska in sistematična 
razlaga očitno govori v prid temu, da se zahteve po informacijah nanašajo na dejanske sorte. 
13 Glej na primer sodbi z dne 12. oktobra 2017 , Kamin und Grill Shop (C-289/16, EU:C:2017 :758, točka 22), ter z dne 19. oktobra 2017 , Vion 
Livestock (C-383/16, EU:C:2017 :783, točka 35 in navedena sodna praksa). 
ECLI:EU:C:2019 :445 9 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-239/18  
SAATGUT-TREUHANDVERWALTUNG  
51. Kmetijska izjema ima dvojni namen: zaščititi kme tijsko pridelavo, hkrati pa zagotoviti, da kme t 
plača (primerno) nadomestilo imetniku. V členu 2 Izvedbene uredbe je poudarjena potreba po 
vzpostavitvi ustreznega ravnotežja med interesi kme ta in interesi imetnika, če je kme t uporabil 
pridelek, ki pripada eni ali več sortam imetnika, in ga posadil na polju ali poljih svojega kme tijskega 
gospodarstva. Iz tega, da uporaba imetnikovih sort s strani kme ta vpliva na imetnikove interese, izhaja, 
da imetnik za zaščito svojih interesov potrebuje konkretne informacije o sortah, ki spadajo na področje 
uporabe kme tijske izjeme, to je zavarovanih sortah, ki niso hibridne ali sintetične sorte 14 in pripadajo 
vrstam kme tijskih rastlin, ki so navedene v členu 14(2) Temeljne uredbe. 
52. Kar zadeva splošno sistematiko v zvezi z informacijami, ki je določena tako v Temeljni uredbi kot 
Izvedbeni uredbi, je treba člen 11 Izvedbene uredbe preučiti skupaj s členoma 8 in 9 te uredbe, kakor 
ju je razložilo Sodišče. 
53. Kot izhaja iz člena 14(3), šesta alinea, Temeljne uredbe, niso samo uradni organi tisti, ki morajo na 
podlagi člena 11 Izvedbene uredbe zagotoviti informacije imetniku. Člen 11 Izvedbene uredbe je le ena 
od določb iz Poglavja 4. Člena 8 in 9 v tem poglavju o informacijah določata pravila o informacijah, ki 
jih morata imetniku zagotoviti kme t oziroma predelovalec. Iz obeh določb je jasno razvidno, da se 
informacije, ki jih morajo zagotoviti kme tje in predelovalci, prav tako nanašajo na sorte, in ne na vrste. 
Poleg tega imetnik v skladu s členom 8(4) in členom 9(4) Izvedbene uredbe v zahtevi po informacijah 
navede „sorto ali sorte, v zvezi s katerimi hoče podatke, pa tudi sklicevanje ali sklicevanja na zadevne 
pravice ali žlahtniteljske pravice Skupnosti“. Če to zahteva kme t ali predelovalec, se „priložijo […] 
dokazi o posesti [imetništvu]“. 
54. Navedene določbe so že na prvi pogled precej jasne, saj lahko imetnik od kme tov ali predelovalcev 
načeloma zahteva samo informacije o sortah. Sodišče je z dokaj ozko razlago navedenih določb 
v sodbah Schulin in Brangewitz šlo celo korak dlje. 15 
55. Sodišče je v sodbi Schulin ugotovilo, da mora biti imetniku dovoljeno, da od kme ta zahteva 
informacije, če ima indice, da je kme t izkoristil oziroma bo izkoristil odstopanje iz člena 14(1) 
Temeljne uredbe 16 in je tako uporabil oziroma bo uporabil za razmnoževanje na polju na svojem 
posestvu pridelek, pridobljen na svojem posestvu s sajenjem materiala sorte, zavarovane 
z žlahtniteljsko pravico v Skupnosti, ki ni hibridna ali sintetična in pripada eni od vrst kme tijskih 
rastlin iz člena 14(2) Temeljne uredbe. 17 Zahteva, da vsi kme tje zgolj zato, ker so kme tje, celo tisti, ki 
niso nikoli sadili materiala sorte, zavarovane z žlahtniteljsko pravico v Skupnosti, ki pripada eni od 
rastlinskih vrst iz člena 14(2), imetniku na zahtevo zagotovijo vse ustrezne podatke, bi bila tako 
v nasprotju s pravom Unije. 18 
56. Sodišče je v sodbi Brangewitz v zvezi s predelovalci v bistvu odgovorilo enako, čeprav nekoliko bolj 
odprto, domnevno zato, da bi upoštevalo posebnost predelovalcev v primerjavi s kme ti. Presodilo je, da 
je treba člen 14(3) Temeljne uredbe v povezavi s členom 9 Izvedbene uredbe razlagati tako, da kadar 
ima imetnik indic, da je predelovalec opravil ali namerava opraviti storitve predelave na pridelku, ki ga 
je kme t pridobil s sajenjem materiala sorte imetnika, ki ima privilegij, z namenom sajenja, mora 
predelovalec zagotoviti ustrezne podatke ne le glede kme tov, glede katerih ima imetnik indice, da je 
predelovalec opravil ali namerava opraviti takšne storitve, temveč tudi glede vseh drugih kme tov, za 
katere je opravil ali namerava opraviti storitve predelave pridelka, ki je bil pridelan s sajenjem 
materiala zadevne sorte, kadar je bila ta sorta predelovalcu prijavljena ali kako drugače znana. 19 
14 Ta omejitev izhaja iz člena 14(1) Temeljne uredbe.  
15 Sodbi z dne 10. aprila 2003 , Schulin (C-305/00, EU:C:2003 :218), in z dne 14. oktobra 2004 , Brangewitz (C-336/02, EU:C:2004 :622).  
16 Sodba z dne 10. aprila 2003 (C-305/00, EU:C:2003 :218, točka 63).  
17 Prav tam. Točka 72.  
18 Prav tam. Točka 57.  
19 Sodba z dne 14. oktobra 2004 (C-336/02, EU:C:2004 :622, točki 65 in 66).  
ECLI:EU:C:2019 :445 10 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-239/18  
SAATGUT-TREUHANDVERWALTUNG  
57. Na podlagi navedenega je precej težko razumeti, zakaj bi morala biti uradnim organom znotraj 
delovanja istega sistema naložena veliko širša obveznost zagotavljanja informacij, ki bi bila celo druge 
vrste (glede na tip informacij, ki jih je treba zagotoviti). 
58. To zlasti drži iz pomem bnega sistemskega razloga: iz splošne sistematike, ki jo določata Temeljna 
in Izvedbena uredba, ni razvidno, da bi morali ustrezne podatke imetnikom – da bi ti lahko 
uveljavljali svojo pravico do nadomestila – zagotavljati predvsem uradni organi. 20 
59. Prvič, zdi se, da člen 14(3), peta in šesta alinea, Temeljne uredbe določa hierarhično razmerje med 
naslovniki zahtev imetnikov po informacijah. Ta določba precej kategorično določa, da so za nadzor 
nad upoštevanjem pravil o kme tijski izjemi odgovorni izključno imetniki in da se ne sme predpisati 
pomoč uradnih organov. Imetniki morajo informacije pridobiti v prvi vrsti od kme tov in ponudnikov 
storitev za pripravo materiala, v drugi vrsti pa od uradnih organov. 21 
60. Sodiščeje že poudarilo, da ker je Uredba št. 1768 /95 izvedbena uredba, ki določa pogoje za 
uveljavitev odstopanja iz člena 14(1) Temeljne uredbe, njene določbe ne morejo nalagati širših 
obveznosti, kot so tiste iz Temeljne uredbe. 22 
61. Razlaga, ki jo je predlagala pritožnica (in delno tudi Komisija), je težko sprejemljiva zato, ker bi 
z izredno široko razlago Izvedbene uredbe obrnila logiko in sistem Temeljne uredbe na glavo: uradni 
organi bi tedaj dejansko postali privzeti naslovnik za vse zahteve po informacijah, tako za tiste 
o sortah kot za tiste o vrstah. Kot bo obravnavano v naslednjem oddelku teh sklepnih predlogov, ne 
zanikam, da bi bil takšen pristop lahko smiseln z vidika olajšanja upravnega bremena posameznih 
kme tov in zmanjšanja splošnega administrativnega dela za vse udeležene. Vendar pa ni mogoče 
spregledati, da bi takšno prizadevanje težko obravnavali kot preprosto razlago posamezne določbe 
Izvedbene uredbe. 
62. Drugič, področje uporabe člena 11 Izvedbene uredbe se v primerjavi s področjema uporabe 
členov 8 in 9 zdi bolj omejeno, saj drugi odstavek člena 11 določaveč izjem od obveznosti uradnih 
organov, da zagotovijo informacije, potencialno področje uporabe nekaterih od teh izjem pa je zelo 
široko. Zlasti člen 11(2), druga in tretja alinea, precej široko napotuje na nacionalno zakono dajo: 
uradni organi lahko zahtevane informacije preprosto zadržijo, če nacionalna zakono daja, ki ureja 
prosto presojo glede dejavnosti uradnih organov, prepoveduje njihovo posredovanje. Iz tega izhaja, da 
se obseg obveznosti uradnih organov, da zagotovijo informacije, v primerjavi z obveznostjo kme tov ali 
predelovalcev zdi ožji. Zato je, znova s sistemskega vidika, obseg obveznosti zagotavljati informacije, ki 
je naložena uradnim organom, težko razlagati širše kot enako obveznost kme tov in predelovalcev. 
63. Iz tega sledi, da je glede na sedanje stanje zakono daje Unije člen 11(1) Izvedbene uredbe treba 
razlagati tako, da morajo biti zahteve po informacijah, naslovljene na uradne organe, oblikovane tako, 
da se nanašajo na dejanske zavarovane sorte zadevnega imetnika. Vendar pa navedena določba 
državam članicam ne preprečuje, da dostop do informacij uradnih organov v zvezi z vrstami določijo 
v okviru nacionalne zakono daje o dostopu do informacij. 
20 Pa ne le tam, enaka logika se ponovi in je poudarjena v členu 16(1) Izvedbene uredbe. 
21 Iz navedenih določb izhaja tudi, da ustrezne podatke sicer na splošno priskrbijo kme tje in ponudniki storitev za pripravo materiala, vendar jih 
lahko priskrbijo tudi nekateri uradni organi, pri čemer mora biti izpolnjenih več pogojev. 
22 Ta ugotovitev je bila podana v sodbi z dne 10. aprila 2003 , Schulin (C-305/00, EU:C:2003 :218, točka 60), glede kme tov, in v sodbi z dne 
14. oktobra 2004 , Brangewitz (C-336/02, EU:C:2004 :622, točka 48), glede predelovalcev. 
ECLI:EU:C:2019 :445 11 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-239/18  
SAATGUT-TREUHANDVERWALTUNG  
3. Delovanje in operabilnost sistema 
64. Menim, da so najmočnejši argumenti v prid vključitvi informacij o vrstah v področje uporabe 
člena 11 Izvedbene uredbe, ki jih je predstavila pritožnica in v določeni meri tudi Komisija, izvenpravne 
narave. Zadevajo praktično delovanje (oziroma bolj nedelovanje) sistema, vzpostavljenega z Izvedbeno 
uredbo. 
65. Pritožnica trdi, da bi zagotavljanje informacij, ki bi omogočale opredelitev malih kme tov, s strani 
uradnih organov pripomoglo k večji učinkovitosti postopka za uresničevanje pravice do nadomestila, 
ki bi bil tudi manj obremenjujoč in cenejši za vse zadevne akterje. Komisija je s tem, da je predlagala 
razlago, ki prav tako omogoča vključitev vrst na področje uporabe člena 11, na obravnavi priznala, da 
je Izvedbena uredba star akt sekundarne zakono daje, ki je implicitno potreben (razlagalne) 
posodobitve. 
66. Razprava v pisnih stališčih in na obravnavi je potrdila, da je delovanje kme tijske izjeme v praksi 
precej zapleteno. 
67. Kadar se navedena izjema uporablja za zaščito kme tijske pridelave (to je interesov kme tov), naj bi 
bilo v praksi razmeroma težko zagotoviti, da imetniki prejmejo (primerno) nadomestilo, do katerega 
so upravičeni (interesi imetnikov, ki zastopajo žlahtnitelje). Zdi se, da je informacije, ki so bistvene za ta 
namen, težko pridobiti zaradi postopkovnega režima, ki je določen v navedenih besedilih, kot so 
razložena s sodno prakso. 23 Ta ugotovitev je še toliko bolj upravičena ob primerjavi z „običajnim“ 
položajem, to je, ko zavarovane sorte uporabljajo kme tje, ki ne morejo uveljavljati kme tijske izjeme. 
V tem primeru imetniki lažje uveljavijo svoje pravice intelektualne lastnine, saj je potrebna njihova 
odobritev, kar pomeni, da vnaprej dobijo potrebne informacije o uporabi zavarovanih sort. 
68. Opozoriti je treba, da se na podlagi člena 2(2) Izvedbene uredbe „[z]a zakonite interese [imetnika in 
kme ta] […] šteje, da niso zaščiteni, če je eden ali več interesov stvar navzkrižnih vplivov, ne da bi se 
upoštevale potrebe po vzpostavitvi ustreznega ravnotežja med vsemi interesi“. Vendar je zaradi 
skupnega učinka sodb Schulin in Brangewitz v resnici precej težko pridobiti informacije od kme tov 
(ali predelovalcev). Kot je pojasnjeno zgoraj, 24 je Sodišče ugotovilo, da mora biti imetniku dovoljeno, 
da od kme ta zahteva informacije, če ima indice, da je kme t izkoristil oziroma bo izkoristil odstopanje iz 
člena 14(1) Temeljne uredbe. 25 Sodišče je dodalo, da „mora biti imetniku dopuščena možnost, da se 
organizira za pridobitev imen in naslovov kme tov, ki kupijo material ene od njegovih zavarovanih 
rastlinskih sort, ne glede na to, kako dolga je distribucijska veriga med imetnikom in kme tom“. 26 In da 
„poleg tega lahko imetnik s sklicevanjem na drugi pododstavek člena 13(2) Uredbe št. 2100 /94 zahteva, 
da njegovi distributerji beležijo imena in naslove kme tov, ki kupijo material ene od njegovih rastlinskih 
sort.“ 27 
69. Vendar je pritožnica na obravnavi precej prepričljivo razložila, ne da bi ji kateri koli drug 
udeleženec nasprotoval, zakaj opiranje na distributerje v resnici ne pride v poštev za uveljavljanje pravic 
imetnikov. Takšna distribucijska veriga domnevno ne obstaja, če imetniki, ki jih zastopa pritožnica, ne 
distribuirajo svojih semen, ampak podeljujejo licence za pridelavo in distribuiranje. Semena tako 
23 Opozoriti je treba, da je Sodišče v sodbi Schulin izrecno poudarilo „težave, ki jih ima imetnik pri uveljavljanju svoje pravice do informacij zaradi 
dejstva, da […] preučitev rastline ne omogoča ugotovitve, ali je bila pridobljena z uporabo pridelka ali z nakupom semena“. Sodba z dne 
10. aprila 2003 (C-305/00, EU:C:2003 :218, točka 63). 
24 Glej točki 55 in 56 teh sklepnih predlogov. 
25 Sodba z dne 10. aprila 2003 , Schulin (C-305/00, EU:C:2003 :218, točka 63). 
26 Prav tam. Točka 66. 
27 Prav tam. Točka 68. Člen 13(2)(c) in (d) Temeljne uredbe zlasti določa, da je odobritev imetnika potrebna za ponujanje v prodajo, prodajanje ali 
druge oblike trženja. 
ECLI:EU:C:2019 :445 12 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-239/18  
SAATGUT-TREUHANDVERWALTUNG  
dejansko tržijo druga podjetja, zaradi česar se pojavita dve različni težavi. Prvič, ta podjetja nerada 
posredujejo imena svojih strank zaradi zaupnosti. Drugič, s tem, da bi podjetja nižje v distribucijski 
verigi prosili, naj razkrijejo imena svojih strank, bi lahko povzročili tudi težave s področja 
konkurenčnega prava. 
70. Iz tega izhaja, da ob neobstoju pogodbe med kme tom (ali predelovalcem) in imetnikom, v kateri bi 
bilo določeno, katere ustrezne podatke mora prvonavedeni zagotoviti zadnjenavedenemu, kot je 
predvideno v členu 8(1) in členu 9(1) Izvedbene uredbe, imetniku v praksi ni tako lahko pridobiti 
informacij od kme tov ali predelovalcev. 
71. Pritožnica ob upoštevanju tega praktičnega okvira v bistvu trdi, da je delovanje sedanjega sistema 
problematično in da bi se s široko razlago dostopa do informacij uradnih organov na podlagi člena 11 
zmanjšali skupno administrativno delo in transakcijski stroški za vse vpletene. 
72. Kar zadeva pripravo osnutka zakono daje, bi bil takšnemu pristopu zelo naklonjen. Načeloma bi 
moral biti dobrodošel vsak ukrep, ki posameznika razbremenjuje obveznosti zagotavljanja informacij, 
ki jih javni organ že ima. 
73. Vendar pa je prav v tem težava: predlog pritožnice močno presega vse, kar bi bilo mogoče običajno 
šteti za razlago pravne določbe. Takšna razlaga bi spremenila sistem in logiko Izvedbene uredbe, hkrati 
pa bi povzročila, da bi bila v nasprotju z logiko Temeljne uredbe. 28 Tovrstna sodna intervencija bi takoj 
privedla tudi do logičnih nedoslednosti v celotnem zakono dajnem aktu. 29 
74. Poleg tega bi se s takšno izolirano „razlagalno“ intervencijo postavila tudi številna druga vprašanja. 
Ni mogoče prezreti, da bi zaradi prejemanja splošnejših informacij o predvidoma širokem naboru 
kme tov (vsaj vseh tistih, ki pridelujejo vrste, naštete v členu 14(2) Temeljne uredbe, ali morda celo 
druge vrste), vključno s tistimi, ki niso nikoli uporabili ali nameravali uporabiti zavarovanih sort na 
podlagi člena 14(1), imetniki pridobili dostop do informacij, ki močno presegajo obseg informacij, ki je 
potreben za varstvo njihovih pravic intelektualne lastnine. Potencialno bi se takšne informacije lahko 
uporabljale za številne druge komercialne namene, ki so precej oddaljeni od zaščite pravic imetnikov 
do nadomestila s strani sedanjih strank ali celo povsem nepovezani s tem. 
75. Uradni organi tako na podlagi sedanjega stanja prava Unije ne smejo privzeto postati glavni 
ponudniki informacij v sistemu, ki se opira na kme te in predelovalce ter v katerem so za njegovo 
spoštovanje odgovorni izključno imetniki, kot jasno izhaja iz člena 14(3), peta in šesta alinea, Temeljne 
uredbe. 
76. Če imajo težave, ki so opisane v tem oddelku, dejansko resnično osnovo, se mora Komisija, ki je na 
obravnavi priznala, da so sedanje izvedbene določbe prava Unije nekoliko zastarele, iz vseh teh razlogov 
znova usesti za delovno mizo in zasnovati nov sistem. 30 Nekoliko nenavadno je poskusiti prevaliti to 
odgovornost na Sodišče, zlasti v zakono dajnem okviru, kakršen je ta v obravnavani zadevi, v katerem 
lahko celo dobronamerna sodna intervencija v povezavi s posamezno določbo brez spreminjanja 
splošne logike sistema povzročiveč težav kot rešitev. 31 
28 Točka 61 zgoraj.  
29 V samem členu 11 Izvedbene uredbe, pa tudi v drugih določbah te uredbe – glej točke od 51 do 62 zgoraj.  
30 Na splošno glej v zvezi z dolžnostjo zakono dajalca Unije, da sledi razvijajočemu se družbenemu in gospodarskem u okviru (ali se sooči  
s posledicami izpodbijanja svoje zakono daje glede njene veljavnosti) moje sklepne predloge v zadevah Confédération paysanne in drugi 
(C-528/16, EU:C:2018 :20, točka 139) ter Lietuvos Respublikos Seimas (C-2/18, EU:C:2019 :180, točka 99). 
31 Podobno glej moje sklepne predloge v zadevi Schrems (C-498/16, EU:C:2017 :863, točka 123). 
ECLI:EU:C:2019 :445 13 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-239/18  
SAATGUT-TREUHANDVERWALTUNG  
C. Drugo vprašanje 
77. Drugo vprašanje je sestavljeno iz dveh delov. Prvič, predložitveno sodišče sprašuje o opredelitvi 
„uradnega organa, ki je vpleten v nadzorovanje kme tijske pridelave“ v smislu člena 11(2), prva alinea, 
Izvedbene uredbe. Drugič, predložitveno sodišče sprašuje, ali takšen uradni organ lahko zadrži 
zahtevane informacije, če mu zagotavljanje takšnih informacij povzroča stroške, ki pa bi jih bil imetnik 
pripravljen poravnati. 
78. Čeprav sem na prvo vprašanje odgovoril nikalno, zaradi česar odgovor na drugo vprašanje ni 
potreben, bom kljub temu obravnaval oba dela drugega vprašanja predložitvenega sodišča, čebise 
Sodišče odločilo postopati drugače, kar zadeva vprašanje, kako je treba oblikovati zahteve po 
informacijah na podlagi člena 11(1) Izvedbene uredbe. Poleg tega, ker pritožnici ali kateremu koli 
drugemu imetniku pravic intelektualne lastnine nič ne preprečuje, da bi kadar koli vložili nove zahteve 
na podlagi člena 11 Izvedbene uredbe, menim, da so navedena vprašanja pomem bna na splošno in 
s praktičnega vidika ter zaslužijo odgovor Sodišča. 
1. Drugo vprašanje, točka (a): kdo je lahko opredeljen kot „uradni organ, ki je vpleten v nadzorovanje 
kmetijske pridelave“? 
79. V skladu s členom 11(2), prva alinea, Izvedbene uredbe lahko uradni organ zadrži informacije, če 
„ni vpleten v nadzorovanje kme tijske pridelave“. Ali je javni organ, kakršen je ta iz obravnavane 
zadeve, ki mu je zaupana naloga izvajanja nadzora nad dodeljevanjem subvencij kme tom, uradni 
organ, „vpleten v nadzorovanje kme tijske pridelave“? 
80. Pritožnica in Komisija sta na splošno enakega mnenja, čeravno iz nekoliko različnih razlogov. 
Pritožnica trdi, da je organ, ki je pristojen za subvencije Unije, dodeljene kme tom, uradni organ, ki je 
vpleten v nadziranje kme tijske pridelave, saj preučevanje zakonitosti subvencij zahteva nadzorovanje 
kme tijske pridelave. Komisija trdi, da je široka razlaga tega pojma upravičena zaradi učinkovitosti 
pravice do informacij. Zajemati naj bi moral vse uradne organe, ki imajo informacije o kme tijski 
pridelavi, vključno z organi, pristojnimi za izplačilo subvencij. 
81. Nasprotna stranka in španska vlada menita nasprotno. Javni organ, pristojen za subvencije Unije, 
naj ne bi bil vpleten v nadzorovanje rastlinske pridelave. Navedeni organ naj bi moral za upravljanje 
subvencij Unije pridobiti nekatere podatke, povezane s sortami, od kme tov, ki zaprosijo za takšne 
subvencije, da bi ugotovil, ali so te sorte vpisane v skupni katalog sort poljščin Unije. Vendar pa naj 
javnemu organu ne bi bilo treba preveriti, ali so te sorte zavarovane sorte in kdo so njihovi imetniki. 
Te informacije naj bi bile brezpredmetne za opravljanje nalog tega organa. 
82. Javni organi, ki izvajajo nadzor nad subvencijami Unije, strogo gledano resda niso vpleteni 
v kme tijsko pridelavo. Vendar pa ne dvomim, da so takšni organi v skladu z razumno razlago izraza 
očitno vpleteni v nadzorovanje kme tijske pridelave. 
83. Prvič, tudi če javni organi, ki izvajajo nadzor nad subvencijami Unije, niso vključeni v kme tijsko 
pridelavo, pa to pridelavo nadzirajo, saj se subvencije podeljujejo glede na obseg in količino 
pridelovalnih dejavnosti kme tov. 32 Takšni organi so torej zagotovo vpleteni v nadzorovanje kme tijske 
pridelave, čeprav je ne „kontrolirajo“ v smislu centraliziranega planskega gospodarstva, tako da bi na 
primer odločali, ali in na kateri stopnji bi jo bilo treba omejiti. 
32 Plačilne agencije, ki so odgovorne za upravljanje in nadzor kme tijskih skladov, morajo imeti sistem notranje kontrole, ki v zadostni meri 
zagotavlja, da se izplačila izvršujejo zakonito in redno. Ta integrirani sistem mora vsebovati računalniško zbirko podatkov, identifikacijski sistem 
za kme tijske parcele, vloge za pomoč in integrirani kontrolni sistem. V zvezi z zadnjenavedenim so potrebni pregledi vlog za pomoč,da se 
preveri, ali so izpolnjeni pogoji za upravičenost do pomoči. Glej zlasti člene 59, 67, 68 in 74 Uredbe št. 1306 /2013 . 
ECLI:EU:C:2019 :445 14 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-239/18  
SAATGUT-TREUHANDVERWALTUNG  
84. To, ali imajo takšni javni organi pri svojih splošnih dejavnostih nadzora na voljo točno tisto vrsto 
informacij, ki jo zahteva pritožnica, je seveda pomem bno. Vendar pa je to drugo vprašanje. Javni 
organ je na splošno lahko vključen v nadzorovanje kme tijske pridelave, tudi če to nadzorovanje ne 
vključuje zelo specifične vrste informacij. Na obravnavi je bilo navedeno, da nasprotna stranka ima 
nekatere zadevne podatke v zvezi s sortami. 
85. Drugič, člen 11(2) Izvedbene uredbe že vsebuje več – precej široko oblikovanih – izjem 33 od 
obveznosti zagotavljanja informacij, ki uradnim organom dovoljujejo, da zadržijo zahtevane 
informacije. Vendar pa je navedene izjeme treba razlagati ozko, da se zagotovi preostala učinkovitost 
pravila. Pretirano ozka razlaga pojma „uradni organ, ki je vpleten v nadzorovanje kme tijske pridelave“, 
kot je omejitev na samo tiste organe, ki so bili ustanovljeni zgolj za izvajanje člena 11 Izvedbene 
uredbe, bi praktično onemogočila, da bi bil kateri koli organ opredeljen kot „uradni organ, ki je vpleten 
v nadzorovanje kme tijske pridelave“. 34 Zato je treba pojem razlagati na razumen način, ki zagotavlja 
učinkovitost pravice imetnika, da pridobi (nekatere) informacije od uradnih organov. 35 
86. Iz tega izhaja, da je javni organ, pristojen za izvajanje nadzora nad dodeljevanjem subvencij Unije, 
uradni organ, ki je vpleten v nadzorovanje kme tijske pridelave. Zato se takšen organ ne more 
sklicevati na izjemo od obveznosti zagotavljanja informacij iz člena 11(2), prva alinea, Izvedbene 
uredbe. 
2. Drugo vprašanje, točka (b): dodatni stroški 
87. Sodišče je z drugim vprašanjem, točka (b), pozvano, naj določi pogoje, pod katerimi lahko uradni 
organ zadrži zahtevane informacije, če mu obdelava teh informacij povzroči dodatne stroške. 
Postavljeno je tudi vprašanje, ali to, da je imetnik kot avtor zahteve po informacijah pripravljen nositi 
navedene stroške, vpliva na ta odgovor? 
88. Po navedbah pritožnice in Komisije je treba pridobivanje informacij razlikovati od njihove 
obdelave: uradni organ lahko informacije zadrži samo, če je njihovo pridobivanje, in ne njihova 
obdelava, povezano z dodatnimi stroški. V obravnavani zadevi ni sporno, da je uradni organ 
informacije prejel brez dodatnih stroškov. Pritožnica in Komisija vsekakor trdita, da uradni organ ne 
more zavrniti posredovanja informacij, če je oseba, ki zahteva informacije, pripravljena poravnati 
navedene stroške. 
89. Nasprotna stranka in španska vlada trdita, da bi dodatno delo, ki bi ga iskanje pomenilo za uradni 
organ, vplivalo na njegovo organizacijo in upravljanje ter bi celo lahko oviralo normalno izpolnjevanje 
njegovih nalog. Čeprav so informacije, ki jih zahteva imetnik, na voljo v podatkovni zbirki nasprotne 
stranke, naj bi bilo treba vzpostaviti posebno funkcijo iskanja, da bi te informacije pridobili iz 
podatkovne zbirke. Nasprotna stranka trdi, da nima svojih programerjev, ki bi lahko izvedli potrebno 
iskanje z namenom zajetja zahtevanih podatkov. V ta namen naj bi morala uporabiti storitve zunanjega 
izvajalca. Ocenjeni stroški naj bi znašali približno 6000 EUR. 
33 Glej točki 8 in 62 zgoraj. 
34 Tudi zato, ker je bilo iz razprave na obravnavi razvidno, da ni bila vzpostavljena posebna mreža imenovanih nacionalnih organov, saj je tako 
v Temeljni uredbi kot v Izvedbeni uredbi za privzeti in osnovni nadzor zadolžen imetnik. 
35 Moč pravila, v skladu s katerim morajo uradni organi zagotavljati zakonito zahtevane informacije, je poudarjena tudi s členom 11(4) Izvedbene 
uredbe, ki določa, da je treba razloge za zavrnitev dostopa do zahtevanih informacij navesti v pisni obliki. 
ECLI:EU:C:2019 :445 15 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-239/18  
SAATGUT-TREUHANDVERWALTUNG  
90. Menim, da mora v končni fazi predložitveno sodišče odgovoriti na to dokaj dejansko vprašanje in 
ugotoviti, ali je v okoliščinah obravnavane zadeve zahtevana obdelava podatkov, ki so že na voljo, 
povezana s tako veliko količino dodatnega dela, da ni mogoče pričakovati, da bi ga uradni organ 
izvedel. V nadaljevanju bom vseeno podal nekaj splošnih napotkov. 36 
91. Prvič, člen 11(2), peta in šesta alinea, Izvedbene uredbe določa, da uradni organ lahko zadrži 
zahtevane informacije, „če informacije niso dosegljive pri običajnem izvajanju nalog uradnega organa“ 
ali „če so informacije dosegljive samo z dodatno obremenitvijo ali stroški“. 
92. Nasprotna stranka je na obravnavi priznala, da je bila zahtevana informacija na voljo v podatkovni 
zbirki, vendar je ni mogla pridobiti brez pomoči drugega izvajalca storitev. Ali takšen položaj spada na 
področje uporabe katere od zgoraj navedenih izjem? 
93. Čeprav priznavam pomen razlikovanja med pridobivanjem in obdelavo informacij v povezavi 
s papirnimi dokumenti, na katero sta pravilno opozorili nasprotna stranka in Komisija, pa nisem 
povsem prepričan, da je to razlikovanje v veliko analitično pomoč pri elektronskih datotekah. Vsaka 
večja elektronska datoteka ali nabor podatkov lahko vsebuje (potencialno neomejen) obseg informacij. 
V praksi resnično težavo in breme predstavlja to, da je treba informacije pridobiti iz tega vira na 
strukturiran in učinkovit način. 37 
94. Zagotovo vsaka zahteva po informacijah zahteva nekaj dela s strani osebe, ki ima (ali naj bi imela) 
informacije. Vendar pa po navedbah Sodišča v okviru njegove sodne prakse o dostopu do dokumentov 
institucij Unije delovna obremenitev, povezana z obdelavo zahtev za dostop do dokumentov, v interesu 
dobrega upravljanja ne bi smela biti nesorazmerna. 38 
95. Tako bi bilo z vidika pridobivanja informacij iz elektronskih zbirk podatkov in naborov podatkov 
morda bolj koristno, da bi namesto osredotočanja na razliko med pridobitvijo in obdelavo dokumenta 
upoštevali skupno količino potrebnega dodatnega dela. Zahteve po informacijah ni mogoče zavrniti 
zgolj zato, ker pomeni dodatno delo. Namesto tega je treba ugotoviti, koliko dodatnega dela je 
potrebnega in kdaj to dodatno delo postane nesorazmerno. 
96. Kot sta navedli pritožnica in Komisija, so v obravnavani zadevi informacije že na voljo v podatkovni 
zbirki. Poleg tega, ker za zbiranje informacij o uporabi zavarovanih sort, niti v kak drug namen, ni 
posebej zadolžen noben uradni organ, bi pravici do informacij, če bi jo odrekli zaradi stroškov, ki so 
povezani z obdelavo teh informacij, odvzeli njeno bistvo. 
97. Ta dva preudarka vsekakor imata določeno težo, zlasti v posebnem kontekstu elektronskih zbirk 
podatkov. Iz elektronske zbirke podatkov je mogoče, odvisno od njene strukture in interne 
organizacije, pridobiti precej informacij, pogosto z le malo truda. Podobno kot pri kalejdoskopu lahko 
majhen obrat (ukaz ali klik) popolnoma spremeni sliko. 39 V tem smislu je raznovrstne vrste informacij 
mogoče pridobiti laže in do njih dostopati s sorazmerno malo truda, pri čemer se seveda ne sme 
dovoliti, da bi se organ zaradi posameznih zahtev spremenil v zasebno preiskovalno agencijo. 
36 Seveda s pridržkom, da bi bilo to, kar je navedeno v nadaljevanju, upoštevno samo, če prvotna zahteva dejansko spada na področje uporabe 
člena 11 Izvedbene uredbe. V skladu z navedbami v točkah od 38 do 42 teh sklepnih predlogov bi se v primeru, da bi se zahteva, naslovljena na 
nacionalni pravni organ, nanašala na vrste, uporabljalo nacionalno pravo in njegova načela glede dostopa in dodatnih stroškov. 
37 Glej zlasti sodbo z dne 11. januarja 2017 , Typke/Komisija (C-491/15 P, EU:C:2017 :5, točka 34). Povedano drugače, pri takšnih elektronskih 
zbirkah podatkov ali podatkovnih naborih večino vsega pravega bremena verjetno predstavlja obdelava. Informacije so namreč na voljo, vendar 
so brez prave strukture in oblikovanja dejansko neuporabne. 
38 Glej na primer sodbo z dne 2. oktobra 2014 , Strack/Komisija (C-127/13 P, EU:C:2014 :2250 , točke od 27 do 28). Glej tudi moje sklepne predloge 
v zadevi Typke/Komisija (C-491/15 P, EU:C:2016 :711, točka 41). 
39 Glej moje sklepne predloge v zadevi Typke/Komisija (C-491/15 P, EU:C:2016 :711, točki 45 in 46). 
ECLI:EU:C:2019 :445 16 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-239/18  
SAATGUT-TREUHANDVERWALTUNG  
98. Pri odločanju o tem, ali mora organ dovoliti dostop do zahtevanih podatkov, kljub temu, da jih je 
treba nekoliko obdelati, je torej treba uporabiti pravilo razuma in sorazmernosti. Glede na navedeno 
mora predložitveno sodišče presoditi, ali pridobivanje zahtevanih informacij v okoliščinah obravnavane 
zadeve zahteva veliko dodatnega dela, ki ga organ ne more opraviti v razumnem času. 
99. Nazadnje, kar zadeva predlog pritožnice, da krije dodatne stroške, povezane s pridobivanjem 
zahtevanih informacij iz podatkovne zbirke, je treba najprej poudariti, da je to vprašanje ločeno od 
vprašanja, ali bi bilo treba dovoliti dostop do informacij. Stroški in dostop sta dva ločena vidika. 
Odločitev glede odobritve ali zavrnitve dostopa do informacij ni pogojena s tem, da oseba izrazi 
pripravljenost nositi stroške, ki nastanejo organu. 
100. To ne izhaja le iz logike pravil o dostopu do dokumentov, kjer je dostop korak, ločen od stroškov, 
ampak tudi iz zahteve po enakosti: zmožnost (oziroma nezmožnost) kriti stroške ne bi smela nikoli 
odločati o dostopu. Sicer bi bil dostop do dokumentov mogoč le za tiste, ki lahko plačajo. 
101. Ko se uradni organ odloči odobriti dostop ob upoštevanju razumne količine potrebnega 
dodatnega dela, mora torej v naslednjem neodvisnem koraku opredeliti, ali mora morebitne nastale 
stroške nositi oseba, ki zahteva informacije. V zvezi s tem je mogoče znova potegniti vzporednice 
z dostopom do dokumentov institucij Unije ali s ponovno uporabo informacij javnega sektorja. 
Natančneje, Uredba (ES) št. 1049 /2001 določa, da se strošek izdelave in pošiljanja kopij lahko zaračuna 
prosilcu, vendar pa ta strošek ne sme presegati realne cene izdelave in pošiljanja kopij. 40 Po isti logiki 
Direktiva 2003 /98 določa, da kadar se ponovna uporaba dokumentov zaračuna, so nadomestila 
omejena na mejne stroške, ki nastanejo zaradi reprodukcije, zagotavljanja in razširjanja dokumentov. 41 
102. Z uporabo teh pravil po analogiji bi bilo v obravnavanih okoliščinah razumno, če bi upravni 
organ, na katerega je bila naslovljena zahteva po informacijah, od imetnikov zahteval plačilo stroškov, 
nastalih pri zagotavljanju teh informacij, v mejah dejanskih dodatnih stroškov, ki jih je imel z obdelavo 
informacij. 
103. Člen 11(2) Izvedbene uredbe je torej treba razlagati tako, da uradnemu organu dovoljuje, da 
zadrži zahtevane informacije, če je obdelava že razpoložljivih podatkov lahko povezana 
z nesorazmerno količino dela, ki ga ta organ ne more opraviti v razumnem času. 
V. Predlog 
104. Ob upoštevanju navedenega Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je 
postavilo Thüringer Oberlandesgericht (višje deželno sodišče Turingije, Nemčija), odgovori: 
– Člen 11(1) Uredbe Komisije (ES) št. 1768 /95 z dne 24. julija 1995 o izvajanju pravil o kme tijski 
izjemi, predvideni v členu 14(3) Uredbe Sveta (ES) št. 2100 /94 o žlahtniteljskih pravicah 
v Skupnosti je treba razlagati tako, da zahteva, da se zahteve po informacijah, naslovljene na uradne 
organe, nanašajo na dejanske zavarovane sorte. Vendar pa navedena določba državam članicam ne 
preprečuje, da dostop do informacij uradnih organov v zvezi z vrstami določijo v okviru nacionalne 
zakono daje. 
– Javni organ, pristojen za izvajanje nadzora nad dodeljevanjem subvencij Unije, je uradni organ, ki je 
vpleten v nadzorovanje kme tijske pridelave. Zato takšen organ ne more uveljavljati izjeme glede 
obveznosti zagotavljanja informacij, določene v členu 11(2), prva alinea, Uredbe št. 1768 /95. 
40 Glej člen 10(1) Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049 /2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega 
parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331). 
41 Glej člen 6 Direktive 2003 /98. 
ECLI:EU:C:2019 :445 17 
SKLEPNI PREDLOGI M. BOBKA – ZADEVA C-239/18  
SAATGUT-TREUHANDVERWALTUNG  
– Člen 11(2) Uredbe št. 1768 /95 je treba razlagati tako, da uradnemu organu dovoljuje, da zadrži 
zahtevane informacije, če je obdelava že razpoložljivih podatkov lahko povezana z nesorazmerno 
količino dela, ki ga ta organ ne more opraviti v razumnem času. 
ECLI:EU:C:2019 :445 18