SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(tretji senat)

z dne 28. septembra 2011

Zadeva F-23/10

Finola Allen

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Socialna varnost – Huda bolezen – Člen 72 Kadrovskih predpisov – Razširitev zdravstvenega zavarovanja s SSZZ – Merilo neobstoja zavarovanja v drugem sistemu“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero F. Allen predlaga razglasitev ničnosti odločb Komisije, s katerimi sta ji bila zavrnjena priznanje hude bolezni in razširitev zdravstvenega zavarovanja s skupnim sistemom zdravstvenega zavarovanja institucij Evropske unije.

Odločitev: Odločbe z dne 30. junija 2009, 17. julija 2009 in 7. januarja 2010, s katerimi Komisija tožeči stranki ni priznala, da trpi za hudo boleznijo, in je zavrnila razširitev njenega zdravstvenega zavarovanja, se razglasijo za nične. Preostali tožbeni predlogi se zavrnejo. Komisija nosi vse stroške.

Povzetek

1. Uradniki – Pravno sredstvo – Akt, ki posega v položaj – Pojem – Zavrnitev zahteve za priznanje hude bolezni – Zavrnitev razširitve zdravstvenega zavarovanja s skupnim sistemom zdravstvenega zavarovanja – Vključitev

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 72(1))

2. Uradniki – Socialna varnost – Zdravstveno zavarovanje – Bolezni, priznane za „primerljivo hude“ kot bolezni, izrecno omenjene v členu 72 Kadrovskih predpisov

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 72)

3. Pravo Unije – Razlaga – Večjezična besedila – Enotna razlaga – Upoštevanje različnih jezikovnih različic

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 72)

4. Uradniki – Socialna varnost – Zdravstveno zavarovanje – Huda bolezen – Določitev – Merila

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 72)

5. Uradniki – Pravno sredstvo – Predhodna upravna pritožba – Zavrnilna odločba – Sprememba obrazložitve izpodbijanega akta

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

6. Državljanstvo Evropske unije – Pravica do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic – Direktiva 2004/38 – Pogoji za pravico do prebivanja na podlagi prava Unije

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38, člen 7)

1. Priznanje hude bolezni zadevni osebi na podlagi točke 2 poglavja 5 naslova III splošnih izvedbenih določb za povračilo zdravstvenih stroškov, ki jih je sprejela Komisija, omogoča, da prejme 100-odstotno povračilo zdravstvenih stroškov, povezanih z zadevno boleznijo. Bolezen se prizna po vložitvi ustrezne zahteve, kot je predvideno v točki 3 poglavja 5 naslova III navedenih določb, kadar se za zadevno bolezen šteje, da je skladna z opredelitvijo „hude bolezni“ v točki 1 poglavja 5 naslova III splošnih izvedbenih določb.

Poleg tega je v primeru priznanja hude bolezni razvezani zakonec uradnika lahko za zdravstvene stroške, povezane s to boleznijo, upravičen do razširitve zavarovanja s skupnim sistemom zdravstvenega zavarovanja institucij Unije, ki presega obdobje enega leta od uradnega datuma razveze zakonske zveze, če izpolnjuje nekatere kumulativne pogoje, določene v točki 2 poglavja 3 naslova I splošnih izvedbenih določb.

Tako je odločba o zavrnitvi priznanja hude bolezni, ker je sprejeta po koncu posebnega postopka in ima več učinkov na položaj zadevne osebe, kot taka akt, ki posega v položaj osebe, ki je vložila ustrezno zahtevo. Če je oseba, ki je vložila zahtevo za priznanje, razvezani zakonec uradnika, je hkrati taka odločba lahko temelj za ločeno odločbo o zavrnitvi razširitve njenega zdravstvenega zavarovanja s skupnim sistemom zdravstvenega zavarovanja institucij Unije.

(Glej točke od 38 do 40.)

2. Kar zadeva priznanje hude bolezni, se merila, omenjena v točki 1 poglavja 5 naslova III splošnih izvedbenih določb za povračilo zdravstvenih stroškov, ki jih je sprejela Komisija, ne zdijo očitno neustrezna ali napačna z vidika uresničevanega cilja, to je opredeliti bolezni, ki so primerljivo hude kot bolezni, izrecno navedene v členu 72 Kadrovskih predpisov.

Najprej, štiri bolezni, ki so izrecno navedene v členu 72 Kadrovskih predpisov, imajo lahko v nekaterih primerih precej hude fizične ali psihične posledice, so trajne ali kronične ter zahtevajo težke terapevtske posege, zaradi česar je nujno, da je predhodna diagnoza jasno postavljena, za to pa so potrebne posebne analize ali preiskave. Zaradi teh bolezni je zadevna oseba lahko izpostavljena tudi tveganju težke invalidnosti.

Poleg tega iz samega besedila člena 72(1) Kadrovskih predpisov izhaja, da je mogoče samo primere, ki so posebej hudi – tudi če spadajo v eno od štirih bolezni, ki so izrecno navedene v tem členu –, opredeliti kot hudo bolezen, kar zadevni osebi daje pravico do ugodnejše ureditve, ki se uporablja v primeru priznanja take bolezni.

Navedena merila ne presegajo meja tistega, kar je primerno in potrebno za uresničitev legitimnega cilja, ki mu sledi zadevna ureditev, katere namen je omejiti odobritev različnih ugodnosti, povezanih s priznanjem hude bolezni, samo na posebej hude bolezni. Zato točka 1 poglavja 5 naslova III splošnih izvedbenih določb ne krši načela sorazmernosti.

(Glej točke od 49 do 52.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 23. november 2010, Marcuccio proti Komisiji, F-65/09, točke od 51 do 53 in 70, predmet pritožbenega postopka, ki poteka pred Splošnim sodiščem Evropske unije, zadeva T-85/11 P.

3. Potreba po enotni uporabi in razlagi določb prava Unije onemogoča, da bi se besedilo obravnavalo ločeno samo v eni od njegovih različic, ampak zahteva, da se razlaga glede na dejansko voljo njegovega avtorja in njegov namen, med drugim ob upoštevanju različic v vseh jezikih Unije.

(Glej točko 57.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 30. november 2009, Zangerl-Posselt proti Komisiji, predmet pritožbenega postopka, ki poteka pred Splošnim sodiščem Evropske unije, zadeva T-62/10 P.

4. Kar zadeva zdravniške presoje uradnega zdravnika in zdravniškega sveta, nadzora, ki ga izvaja sodišče Unije, ni mogoče razširiti na zdravniške presoje v ožjem smislu, ki jih je treba šteti za dokončne, kadar so opravljene zakonito.

Merila za hudo bolezen (krajša pričakovana življenjska doba, kronični razvoj, potreba po težkih diagnostičnih in/ali terapevtskih posegih, obstoj ali tveganje hude invalidnosti) spadajo v kategorijo zdravniških presoj, saj uradni zdravnik ali zdravniški svet za odločitev, ali je eno ali drugo od teh meril izpolnjeno, ne ugotavlja le dejstva, temveč resnično presodi ta dejstva, kar zahteva usposobljenost v medicini.

Tudi če nadzor sodišča ne velja za zdravniške presoje v ožjem smislu, kot so presoje resnosti bolezni, se mora sodišče – in to še toliko bolj, če postopek ne zagotavlja enakih jamstev glede ravnovesja med strankami kot postopki iz členov 73 in 78 Kadrovskih predpisov – prepričati, da je uradni zdravnik ali zdravniški svet konkretno in podrobno preučil položaj, ki mu je bil predložen. Poleg tega mora uprava dokazati, da je bila taka presoja opravljena.

Kar zadeva uporabo točke 1 poglavja 5 naslova III splošnih izvedbenih določb o povračilu zdravstvenih stroškov, ki jih je sprejela Komisija, je bil namen avtorjev te določbe, kot dokazuje uporaba izraza „združujejo v različnih obsegih štiri merila“, določiti medsebojno odvisne pokazatelje, ki jih mora uradni zdravnik ali zdravniški svet upoštevati v medsebojni povezavi, da lahko v celoti presodi resnost posledic zadevne bolezni, in tako zdravnikom pustiti veliko svobode pri zdravniški presoji posameznih položajev, ki jih morajo presoditi.

Uradni zdravnik ali zdravniški svet torej ne more preučiti zahteve za priznanje hude bolezni, tako da zgolj ločeno preuči nekatere pogoje iz točke 1 poglavja 5 naslova III splošnih izvedbenih določb ali presojo celo omeji zgolj na pogoje, ki se mu ne zdijo izpolnjeni. Če se lahko zdi, da eno od meril ni izpolnjeno, ko se preučuje ločeno, se lahko pri preučitvi tega merila z vidika presoje drugih meril ugotovi nasprotno, in sicer da je navedeno merilo izpolnjeno, kar uradnemu zdravniku ali zdravniškemu svetu prepoveduje, da bi se omejil le na preučitev enega merila.

Zato se mora sodišče Unije v okviru omejenega nadzora nad mnenji zdravniških organov, ki sodelujejo v postopku priznanja hude bolezni, prepričati, da so bila ta mnenja sprejeta na podlagi konkretne in podrobne preučitve zdravstvenega stanja zadevne osebe, pri kateri so se skupaj upoštevala štiri neodvisna merila, kot zahteva točka 1 poglavja 5 naslova III splošnih izvedbenih določb.

(Glej točke 73 in od 75 do 80.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: 9. december 2009, Komisija proti Birkhoffu, T-377/08 P, točki 67 in 68.

5. Čeprav je lahko uprava v sistemu pravnih sredstev iz členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov ob izrecni zavrnitvi pritožbe prisiljena spremeniti obrazložitev, na podlagi katere je sprejela izpodbijani akt, pa taka sprememba ni mogoča po vložitvi tožbe zoper izpodbijani akt pri Sodišču za uslužbence. Poleg tega uprava ne sme med postopkom prvotne napačne obrazložitve nadomestiti s popolnoma novo obrazložitvijo.

(Glej točko 98.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: 12. maj 2010, Komisija proti Meierhoferju, T-560/08 P, točka 59.

6. Člen 7 Direktive 2004/38 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic določa pogoje, pod katerimi imajo vsi državljani Unije na podlagi prava Unije pravico prebivati na ozemlju druge države članice v obdobju, daljšem od treh mesecev, vendar ne ovira države članice, da državljanu Unije izda dovoljenje za prebivanje pod prožnejšimi pogoji.

(Glej točko 106.)