SL Uradni list Evropske unije C 6/10

Tožba, vložena 6. oktobra 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Zvezni republiki Nemčiji

(Zadeva C-442/08)

(2009/C 6/17)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: A. Caeiros in B. Kotschy, zastopnika)

Tožena stranka: Zvezna republika Nemčija

Predlogi tožeče stranke:

— ugotovi naj se, da Zvezna republika Nemčija ni izpolnila svojih obveznosti iz členov 2, 6, 9, 10 in 11 Uredbe Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa št. 88/376/EGS, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti (1) oziroma Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti (2) s tem, da je — kljub prejemu sporočila v okviru medsebojne pomoči dopustila, da carinske terjatve zastarajo, in prepozno vknjižila v zvezi s tem dolgovana lastna sredstva; — zavrnila plačilo nastalih zamudnih obresti.

— Zvezni republiki Nemčiji naj se naloži plačilo stroškov postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Od leta 1994 naj bi se v Nemčijo uvažala motorna vozila iz Madžarske v okviru preferencialne tarifne obravnave, določene z evropskim sporazumom med ES in Madžarsko. S sporočilom z dne 26. junija 1998 v okviru medsebojne pomoči naj bi enota Komisije za koordinacijo boja proti goljufijam (v nadaljevanju: OLAF) obvestila države članice, da so madžarski organi po koncu njihovega naknadnega preverjanja za neveljavne razglasili izjave o poreklu za 58 006 motornih vozil (od tega je bilo 19 123 vozil za Nemčijo). Z dopisom, ki naj bi bil nemškim organom v angleški različici vročen 13. julija 1998, njegov nemški prevod pa 18. avgusta 1998, naj bi OLAF posredoval dokumente in spise, ki so bili del tega sporočila v okviru medsebojne pomoči, med drugim tudi dopis z dne 26. maja 1998, s katerim naj bi madžarski organi obvestili OLAF o rezultatih naknadnega preverjanja in opozorili, da je madžarski proizvajalec pri madžarskem sodišču vložil pravno sredstvo zoper odločbe madžarskih organov. Z nadaljnjim sporočilom z dne 27. oktobra 1999 v okviru medsebojne pomoči naj bi OLAF obvestil države članice o izidu tega sodnega postopka. Na podlagi nove presoje izjav o poreklu, ki jo je bilo treba opraviti v skladu s sodbo madžarskega sodišča, so izjave o poreklu za 30 771 vozil ostale še naprej neveljavne.

Iz rezultatov misije Komisije v Nemčiji v zvezi z nadzorom lastnih sredstev in iz podatkov nemških organov naj bi izhajalo, da so ti pustili zastarati dajatve v višini 408 735,53 EUR za uvoz motornih vozil, katerih izjave o poreklu so tudi po ponovni presoji na podlagi odločbe madžarskega sodišča ostale preklicane. Nemški organi naj bi po pozivu Komisije z dne 31. oktobra 2005, to je po poteku roka, določenega v Uredbi št. 1552/89 (oziroma Uredbi št. 1150/2000), sicer dali na razpolago lastna sredstva, dolgovana za te zastarane carinske terjatve, vendar naj bi po tej prepozni vknjižbi lastnih sredstev zavrnili plačilo zamudnih obresti.

Komisija utemeljuje svojo tožbo v bistvenem z dvema očitkoma, in sicer s prepozno vknjižbo lastnih sredstev in z zavrnitvijo plačila s tem povezanih zamudnih obresti. Po mnenju Komisije so namreč lahko vse države članice najkasneje od 18. avgusta 1998 dalje (datum posredovanja zadnje jezikovne različice dokumentov in spisov, ki so bili del sporočila z dne 26. junija 1998 v okviru medsebojne pomoči) ugotovile dolžnike dajatev in višino zahtevkov in naj bi torej najkasneje od takrat dalje morale sprejeti potrebne ukrepe za naknadno izterjavo zadevnih zneskov dajatev ter za ugotovitev in vknjižbo s tem povezanih lastnih sredstev. Ob upoštevanju primernega roka treh mesecev za uvedbo teh ukrepov naj bi Komisija izhajala iz tega, da morajo nedejavne države članice odgovarjati za zneske dajatev, ki so zastarali od 18. novembra 1998 dalje.

Glede prvega tožbenega razloga Komisije, to je prepozne vknjižbe lastnih sredstev, naj bi izhajalo iz upoštevnih določb Uredbe št. 1552/1989 (oziroma Uredbe št. 1150/2000) ter iz sodne prakse Sodišča, da morajo države članice določiti lastna sredstva Skupnosti in da velja ta obveznost ne glede na to, ali so bili zneski dajatev dejansko vknjiženi ali ne oziroma, v določenih primerih, ali se je znesek dajatve dejansko lahko naknadno izterjal od dolžnika dajatve ali ne. Načeloma naj bi iz nastanka carinskega dolga izhajal tudi zahtevek Skupnosti za tradicionalna lastna sredstva, ki so povezana s tem carinskim dolgom, in sicer tudi takrat, kadar znesek dajatve v posameznem primeru ni bil vknjižen ali naknadno izterjan od dolžnika dajatve. Datum, ko naj bi bila lastna sredstva ugotovljena, naj bi se določil glede na to, kdaj lahko nacionalni carinski organi izračunajo znesek dajatve, ki izhaja iz carinskega dolga, in določijo dolžnika dajatve.

Na vprašanje, kako naj ravnajo carinski organi držav članic ob uvozu blaga z izjavami o poreklu, ki so po naknadnem postopku preverjanja preklicane kot neveljavne, se naj ne bi moglo odgovoriti na podlagi prava zadevne tretje države. Ker v protokolu št. 4 k Pridružitvenemu sporazumu med ES in Madžarsko prav tako naj ne bi bilo določb v zvezi s tem, naj bi bilo treba preveriti druge vire prava Skupnosti v zvezi s tem, kaj morajo storiti države članice, ko so bile obveščene o rezultatih naknadnega preverjanja, na podlagi katerih se pojavljajo dvomi o poreklu blaga. Tako naj bi bilo v členu 78(3) Uredbe št. 2913/92 določeno, da carinski organi držav članic sprejmejo potrebne ukrepe za ureditev položaja, pri čemer upoštevajo nove informacije, s katerimi razpolagajo. Enako naj bi ta uredba države članice zavezovala, da po nastanku carinskega dolga hitro izpeljejo postopek pridobivanja plačila, in sicer tako prvi del tega postopka, ki je vknjižba zneska dajatve, kot fazo njegovega izterjanja od dolžnika dajatve.

Nadalje naj v skladu s členom 244 Uredbe št. 2913/92 vložitev pritožbe zoper odločbo enega od carinskih organov držav članic, razen v izjemnih primerih, ne bi zadržala njene izvršbe. Morebitna odložitev izvršbe naj bi bila praviloma pogojena s predložitvijo zavarovanja. Tako po mnenju Komisije v primerih, v katerih nastanek carinskega dolga izhaja iz preklica izjav o poreklu po koncu naknadnega preverjanja, visečnost pravnega sredstva ne more preprečiti, da bi carinski organi države članice uvoza (naknadno) izterjali znesek dajatev. Ker naj bi bilo blago že uvoženo v Skupnost in ker bi lahko sodni postopek trajal več let, bi lahko takšna odložitev v primerih zavrnitve pravnega sredstva precej otežila izterjavo carinskega dolga.

Nazadnje, glede drugega tožbenega razloga Komisije, ki je zavrnitev plačila zamudnih obresti, naj bi iz člena 11 Uredbe št. 1552/1989 oziroma Uredbe št. 1150/2000 ter sodne prakse Sodišča izhajalo, da morajo države članice plačati zamudne obresti, tudi če lastna sredstva niso bila določena. V obravnavanem primeru bi moral biti sporni znesek lastnih sredstev vknjižen najkasneje dva meseca po 18. novembru 1998, na prvi delovni dan po 19. dnevu tega meseca (to je 20. januarja 1999). Ker naj bi nemški organi to storili šele 31. oktobra 2005, naj bi Zvezna republika Nemčija bila v zamudi in naj bi zato morala plačati zamudne obresti.

(1) UL L 155, str. 1.

(2) UL L 130, str. 1.