1
2
3
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
1—
2—
3—
ECLI:EU:C:2015 :271 1SKLEPNI PR EDLOGI GENERALNEGA PR AVOBRANILCA
PEDRA CRUZA VILLALÓNA,
predstavljeni 23. aprila 2015  
Jezik izvirnika: španščina.Zadeva C-1 1 0 / 1 4
Horațiu Ovidiu Costea
proti
SC Vo lksbank România SA
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,
ki ga je vložilo Judecătoria O radea (Romunija))
„Varstvo potrošnikov — Pojem p otrošnika v smislu člena 2(b) Direktive 93/13/EGS — Kreditna 
pogodba, ki j o sklene fizična oseba, ki o pravlja odvetniški poklic — Kredit, zavarovan z nepremičnino 
v lasti odvetniške p isarne posojilojemalca — Vpliv znanj in poklica na status potrošnika — 
Določitev n amena kredita — Pogodbe z dvojnim namenom v smislu uvodne izjave 17 D irektive 
2011 /83/EU — Vpliv akcesorne pogodbe na glavno p ogodbo“
1. S p redmetnim vp rašanjem z a predhodno o dločanje, ki g a je postavilo Judecătoria O radea 
(Romunija), se Sodišču ponuja priložnost, da s e opredeli glede pojma potrošnik v smislu člena 2(b) 
Direktive S veta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (v 
nadaljevanju: Direktiva), 
UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 15, zvezek 2, str. 288. v skladu s katerim p omeni „potrošnik“ vsako fizično o sebo, ki v pogodbah, 
zajetih s to dir ektivo, deluje za namene, ki s o izven njene poslovne ali poklicne dejavnosti.
2. Čeprav je Sodišče pojem p otrošnika ra zlagalo na različnih področjih prava Unije, pa doslej v sodni 
praksi še ni bil izčrpno p reučen na področju Direktive, 
Sodišče je ta pojem v zvezi z Direktivo obravnavalo v sodbi Cape in Idealservice MN R E (C-541/99 in C-542/99, EU:C:2001 :625). katere razlago je treba opraviti v tej zadevi. 
Posebnost obravnavanega primera je kon kretno v tem, da s e dvomi o statusu potrošnika n ekega 
poklicnega pravnika p ri sklenitvi kr editne pogodbe, zavarovane z nepremičnino v lasti njegove 
samostojne odvetniške p isarne. Tako se na eni strani postavlja vp rašanje pomena, ki g a imajo posebne 
sposobnosti in znanja osebe na njen status potrošnika, na drugi strani pa vp rašanje o tem, kakšen je 
vpliv vloge, ki j o ima ta oseba v okviru akcesorne pogodbe o zavarovanju, na njen položaj potrošnika 
v okviru glavne kreditne pogodbe.
2 ECLI:EU:C:2015 :271SKLEPNIPREDLOGIP. CRUZAVILLALÓNA–ZADEVAC-110/14
COSTEA
I – Pravni okvir
A – Pravo Unije
3. V uvodnih izjavah od 5, 10 in 16 D irektive je navedeno:
„(5)ker potrošniki na splošno n e poznajo predpisov, ki v drugih dr žavah članicah urejajo pogodbe za 
prodajo blaga ali storitev; ker jih lahko t o nepoznavanje odvrne od neposrednih transakcij za 
nabavo blaga ali storitev v drugi državi članici;
[…]
(10) ker je učinkovitejše varstvo potrošnika m ogoče doseči s sprejetjem e notnih predpisov gl ede 
nedovoljenih pogodbenih pogojev; ke r se m orajo taki p redpisi uporabljati za vse pogodbe, 
sklenjene me d prodajalci ali ponudniki in potrošniki; ker je treba iz te dir ektive me d dr ugim 
izključiti pogodbe o zaposlitvi, pogodbe o dednih pravicah, pogodbe o pravicah iz dr užinskega 
prava ter pogodbe o pridružitvi in oblikah organizacije [ustanovitvi in organizaciji] podjetij ali 
sporazume o partnerstvu;
[…]
(16) ker je treba oceno n edovoljenih pogodbenih pogojev, glede na izbrana splošna me rila, zlasti pri 
prodajnih ali dobavnih dejavnostih na javnopravnih področjih, ki n udijo skupinske s toritve in 
upoštevajo solidarnost me d u porabniki, dopolniti z možnostjo za celotno o ceno ra zličnih 
vpletenih interesov; ker je za to potrebna zahteva dobre ve re; ker je treba pri oceni dobre ve re 
zlasti posvečati pozornost m oči pogajalske p ozicije strank, a li je bil potrošnik spodbujen 
v strinjanje s pogodbenim p ogojem i n ali je bilo blago ali storitve p rodano a li dobavljeno n a 
posebno n aročilo potrošnika; ker zahtevo dobre ve re lahko izpolni prodajalec ali dobavitelj, če 
posluje lojalno in pravično z drugo stranko, katere zakonite interese mora upoštevati“.
4. Člen 1(1) Direktive d oloča: „Namen te dir ektive je približati zakone in dr uge predpise držav članic 
o nedovoljenih pogojih v pogodbah, sklenjenih me d prodajalcem a li ponudnikom in potrošnikom“.
5. V členu 2 Direktive sta opredeljena pojma potrošnika in prodajalca ali ponudnika. V skladu s to 
določbo „[v] tej direktivi
[…]
b) ‚potrošnik‘ pomeni vsako fizično o sebo, ki v pogodbah, zajetih s to dir ektivo, deluje za namene, ki 
so izven njene poslovne ali poklicne dejavnosti,
c) ‚prodajalec ali ponudnik‘ pomeni fizično a li pravno o sebo, ki v pogodbah, zajetih s to dir ektivo, 
deluje za n amene, ki s odijo v okvir n jene poslovne ali poklicne dejavnosti, bodisi na 
javnopravnem b odisi zasebnopravnem p odročju“.
4
5
4—
5—
ECLI:EU:C:2015 :271 3SKLEPNIPREDLOGIP. CRUZAVILLALÓNA–ZADEVAC-110/14
COSTEA
B – Romunsko p ravo
6. Člen 2 zakona št. 193/2000 o nepoštenih pogojih v pogodbah, sklenjenih me d trgovci in potrošniki 
(Legea privind clauzele abuzive di n contractele încheiate între comercianți şi consumatori) je 
v različici, ki s e je uporabljala ob sklenitvi kreditne pogodbe, ki j e predmet spora o glavni stvari, 
določal:
„1.Potrošnik je vsaka fizična oseba ali skupina fizičnih oseb, povezanih v združenje, ki n a podlagi 
pogodbe s področja uporabe navedenega zakona deluje za namene, ki n e spadajo v okvir n jene 
poslovne, industrijske ali proizvodne, obrtne ali poklicne dejavnosti.
2. Trgovec je vsaka p ooblaščena fizična ali pravna osebo, ki n a podlagi pogodbe s področja uporabe 
navedenega zakona deluje za namene, ki s padajo v okvir njene poslovne, industrijske a li proizvodne, 
obrtne ali poklicne dejavnosti, ter kdor koli, ki d eluje za iste namene v imenu in za račun take o sebe.“
II – Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
7. Obravnavano vp rašanje za predhodno o dločanje je bilo postavljeno v okviru civilnega spora me d 
H. O. Costeom ko t tožečo stranko in dr užbo SC Volksbank România SA ( v nadaljevanju: Volksbank) 
kot toženo s tranko, katerega predmet je ugotovitvena tožba, o kateri ko t civilno s odišče prve stopnje 
odloča Judecătoria O radea (Romunija).
8. Tožeča stranka, H. O. Costea, je odvetnik, ki d eluje na področju trgovinskega prava. Leta 2008 j e 
podpisal kreditno p ogodbo z družbo Volksbank (v nadaljevanju: sporna pogodba). Iz predložitvene 
odločbe je razvidno, da j e to pogodbo podpisala tudi samostojna odvetniška p isarna „Costea Ovidiu“ 
kot hipotekarni dolžnik. N a da n sklenitve kr editne pogodbe je bila sklenjena tudi pogodba, s katero se 
je samostojna odvetniška p isarna „Costea O vidiu“ ko t lastnik nepremičnine z družbo V olksbank 
dogovorila o zavarovanju za vračilo prej omenjenega kredita (v nadaljevanju: pogodba o zavarovanju). 
Pri tem j e odvetniško p isarno z astopal H. O. Costea. Prav zaradi t ega dejstva je banka lahko izvedela 
za poklic posojilojemalca.
9. H. O. Costea je 24. maja 2013 z oper dr užbo Volksbank vložil tožbo, s katero je bil začet spor 
o glavni stvari i n v kateri je predlagal, naj se ugotovi, da g re pri določbi o proviziji za tveganje iz 
točke 5(a) kreditne pogodbe 
Iz dokumentov v spisu je mogoče razbrati, da g re za pogoj, ki j e v pogodbi določen v razdelku „posebni pogoji“ in je naslovljen „premija za 
tveganje“; ta premija ustreza 0,22-odstotka salda kr edita in se plačuje me sečno n a dan zapadlosti ves čas trajanja pogodbe. za nepošten pogoj, in zahteval vračilo zneskov, ki j ih je banka p rejela iz 
tega naslova. H. O. Costea svoje trditve u temeljuje na svojem s tatusu potrošnika, pri čemer se sklicuje 
na določbe zakona št. 193/2000 , s katerim je bila v romunsko p ravo prenesena Direktiva. H. O. Costea 
zlasti me ni, da d oločba o proviziji za tveganje ni bil predmet pogajanj me d strankama, ampak jo je 
v pogodbo enostransko v ključila banka. Tožeča stranka n a podlagi tega sklepa, da p omeni ta določba 
nepošten pogoj, poleg tega pa me ni, da j e bilo to tveganje odpravljeno s hipotekarnim zavarovanjem, 
ki je bilo da no v zvezi s kreditom. Nacionalno s odišče v predložitveni odločbi ne ra zpravlja niti 
o vsebini pogodbenega pogoja niti o njegovi morebitni nepoštenosti. 
Sodišče je v zvezi s prakso dr užbe Volksbank, da v kreditne pogodbe vključi provizije za tveganje, odločalo v več zadevah. V sodbi SC 
Volksbank România (C-602/10, EU:C:2012 :443) je Sodišče ugotovilo, da j e Direktivo 2008 /48 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 
2008 o potrošniških kr editnih pogodbah in razveljavitvi Direktive S veta 87 /102/EGS (UL L 133, str. 66) treba razlagati tako, da n e nasprotuje 
temu, da s e na stvarno p odročje uporabe nacionalnega ukrepa za prenos te dir ektive v nacionalno p ravo (v navedeni zadevi je šlo za nujno 
uredbo vlade 50 /2010 , Monitorul Oficial al României, del I, št. 389 z dne 11. junija 2010 ) vključijo kr editne pogodbe, katerih predmet je 
odobritev kr edita, zavarovanega z nepremičnino, čeprav so take p ogodbe izrecno i zključene s stvarnega področja uporabe te dir ektive. 
Romunska sodišča so predložila vp rašanja za predhodno o dločanje še v petih dr ugih zadevah, ki p a so bile po umiku vp rašanja za predhodno 
odločanje izbrisana (sklepi v zadevah SC Volksbank România (C-47/11, EU:C:2012 :572), SC Volksbank România (C-571/11, EU:C:2012 :726), 
SC Volksbank România (C-108/12, EU:C:2013 :658), SC Volksbank România (C-123/12, EU:C:2013 :460) in SC Volksbank România (C-236/12, 
EU:C:2014 :241)). V sodbi Matei (C-143/13, EU:C:2015 :127) je Sodišče opravilo ra zlago člena 4(2) Direktive 93/13 v zvezi z določenimi 
pogodbenimi pogoji v kreditnih pogodbah, ki j ih sklenejo prodajalec ali ponudnik in potrošniki in ki v sebujejo „premijo za tveganje“.
6
7
8
6—
7—
8—
4 ECLI:EU:C:2015 :271SKLEPNIPREDLOGIP. CRUZAVILLALÓNA–ZADEVAC-110/14
COSTEA
10. Ker je Judecătoria O radea me nilo, da j e treba za odločitev v sporu opraviti razlago člena 2(b) 
Direktive, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno o dločanje predložilo to vp rašanje:
„Ali je treba člen 2(b) Direktive S veta 93 /13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih 
v potrošniških pogodbah v zvezi z opredelitvijo pojma ‚potrošnik‘ razlagati tako, da o predelitev 
vključuje ali, nasprotno, izključuje fizično o sebo, ki o pravlja poklic odvetnika i n z banko s klene 
kreditno p ogodbo, pri ka teri ni podrobneje določen namen kr edita, če je v okviru zadevne pogodbe 
določeno, da j e odvetniška p isarna zadevne fizične osebe hipotekarni dolžnik?“
11. Pisna stališča v postopku p red Sodiščem s o predložile družba SC Volksbank România, romunska 
vlada, italijanska v lada, nizozemska v lada i n Evropska ko misija. Na obravnavi 28. januarja 2015 s o bile 
stranke p ozvane, naj se v svojih trditvah osredotočijo na vp liv akcesorne pogodbe o zavarovanju na 
status potrošnika in na uporabnost navedb v zvezi s pogodbami z dvojnim n amenom iz uvodne 
izjave 17 D irektive 2011 /83/EU 
Direktiva 2011 /83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremem bi Direktive S veta 93/13/EGS 
in D irektive 1999 /44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive S veta 85/577/EGS in D irektive 97/7/ES Evropskega 
parlamenta in Sveta (UL L 304, str. 64). v okviru te zadeve. Ustna stališča so predstavili H. O. Costea, 
romunska vlada i n Evropska ko misija.
III – Uvodna pojasnila
12. Najprej je treba poudariti, da n acionalno s odišče v predložitveni odločbi sicer navaja, da v besedilu 
pogodbe nikjer ni določen namen kr edita, vendar p a sta v svojih pisnih stališčih romunska v lada i n 
Komisija poudarili dejstvo, da s porna pogodba vsebuje določbo za opredelitev n amena te pogodbe, 
v kateri je navedeno, da j e bil kr edit odobren za „pokritje tekočih osebnih stroškov“. Družba 
Volksbank tega dejstva ne prereka, na obravnavi pa ga je potrdil tudi H . O. Costea.
13. Čeprav je nacionalno s odišče svoje vp rašanje postavilo ob sklicevanju na položaj, v katerem n amen 
kredita ni določen, me nim, da n eskladje me d predložitveno o dločbo in stališči, predloženimi Sodišču, 
ne m ore pomeniti ovire za to, da t o sodišče poda ko risten odgovor na predloženo vp rašanje za 
predhodno o dločanje.
14. V skladu z ustaljeno s odno p rakso za vp rašanja v zvezi z razlago prava Unije, ki j ih nacionalna 
sodišča predložijo v pravnem i n dejanskem o kviru, ki s o ga pristojna opredeliti in ka terega pravilnosti 
Sodišče ne preizkuša, velja domneva upoštevnosti. Predlog nacionalnega sodišča je mogoče zavreči, 
samo če je očitno, da z ahtevana ra zlaga prava Unije nima no bene zveze z dejanskim stanjem a li 
predmetom spora v postopku v glavni stvari, če je problem h ipotetičen ali če Sodišče nima na voljo 
pravnih in dejanskih elementov, da b i lahko n a zastavljena vp rašanja dalo ko ristne odgovore. 
Glej me d mnogimi drugimi sodbo M elki in Abdeli (C-188/10 in C-189/10, EU:C:2010 :363, točka 27 in tam navedena sodba praksa).15. Po dr ugi strani pa v skladu z ustaljeno s odno p rakso zlasti glede domnevnih pomanjkljivostih in 
dejanskih napak v predložitveni odločbi velja, da j e naloga nacionalnega sodišča in ne Sodišča, da 
ugotovi dejstva, ki s o pripeljala do spora, in iz njih izpelje posledice za odločitev, ki j o je dolžno 
izreči. 
Glej na primer sodbi Traum (C-492/13, EU:C:2014 :2267 , točka 19) in PreussenElektra (C-379/98, EU:C:2001 :160, točka 40).16. V obravnavani zadevi je vp rašanje za predhodno o dločanje postavljeno v okviru posebnega spora, 
v katerem j e odločitev o dvisna od ra zlage pojma potrošnik iz D irektive. Poleg tega je vsebina 
predložitvene odločbe dovolj izčrpna, da l ahko S odišče nacionalnemu sodišču da ko risten odgovor.
9
10 11
12
13
14
15
9—
10—
11—
12—
13—
14—
15—
ECLI:EU:C:2015 :271 5SKLEPNIPREDLOGIP. CRUZAVILLALÓNA–ZADEVAC-110/14
COSTEA
IV – Presoja
17. Ob upoštevanju ra zličnih dejavnikov, ki s o relevantni za oblikovanje ko ristnega odgovora n a 
vprašanje za predhodno o dločanje predložitvenega sodišča in na ka terih so svoja stališča osredotočile 
tudi intervenientke, bom v okviru presoje preučil pojem p otrošnika iz Direktive in vp liv, ki g a imajo 
na ta pojem dr ugi dejavniki, ko t sta sklicevanje na pogodbe z dvojnim n amenom iz D irektive 
2011 /83 in razmerje me d glavno p ogodbo (kreditna pogodba) in pogodbo o zavarovanju.
A – Pojem potrošnika iz Direktive 93/13
18. Pojem p otrošnika s e poleg v posebnih predpisih za približevanje zakono daj v zvezi z varstvom 
potrošnikov pojavlja povprek ve č področij prava U nije, ko t so kon kurenčno p ravo, 
Člena 102, točka b, PD EU in 107(2)(a) PD EU. pravosodno 
sodelovanje v civilnih zadevah, 
Bruseljska kon vencija o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972 , L 299, str. 32; 
prečiščena različica v Ul 1998 , C 27, str. 1), člen 13, in Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju 
ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini: zvezek 4, str. 42), člen 15. skupna kme tijska in ribiška p olitika 
Člena 39(1)(c) PD EU in 40(2) PD EU. ter druga področja, na ka terih 
so določeni ukrepi za približevanje zakono daj. 
Glej na primer Direktivo 2000 /31/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2000 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske 
družbe, zlasti elektronskega poslovanja na no tranjem t rgu (Direktiva o elektronskem p oslovanju) (UL, posebna izdaja v slovenščini: 
zvezek 25, str. 399). V zvezi s tem n iti iz mnogih predpisov sekundarnega 
prava, namenjenih varstvu potrošnikov, ni razvidno e noumno p ojmovanje pojma potrošnika. 
Vendar j e bil pojem p otrošnika o predeljen podobno – čeprav ne identično – v določenih predpisih, ko t so Direktiva Sveta 85 /577/EGS z dne 
20. decembra 1985 z a varstvo potrošnika v primeru pogodb, sklenjenih zunaj poslovnih prostorov (UL, posebna izdaja v slovenščini: 
zvezek 1, str. 262) in Direktiva 97 /7/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 1997 o varstvu potrošnikov glede sklepanja pogodb 
pri prodaji na da ljavo (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 15, zvezek 3, str. 319), ki s ta bili razveljavljeni z Direktivo 2011 /83, ter 
v Direktivi 90 /314/EGS Sveta z dne 13. junija 1990 o paketnem p otovanju, organiziranih počitnicah in izletih (UL, posebna izdaja 
v slovenščini: zvezek 10, str. 132) in v Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2005 /29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih 
praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na no tranjem t rgu (UL L 149, str. 22). V tej dir ektivi je poleg tega ko t me rilo uporabljen pojem 
„povprečnega potrošnika“, ki j e v skladu z razlago Sodišča, „razumno [ razmeroma dobro] obveščen, pozoren in pazljiv in ob upoštevanju 
družbenih, ku lturnih in jezikovnih dejavnikov [upoštevajoč dr užbene, ku lturne in jezikovne dejavnike] […]“ (uvodna izjava 18). Za 
primerjavo p ojma potrošnika v različnih p redpisih gl ej M . Ebers, „The no tion o f ‚consumer‘“, v Consumer Law C ompendium, 
www .eu-consumer-law.org. G re 
torej za pojem, prisoten na številnih področjih no rmativne dejavnosti Unije, ki p a ni natančno 
opredeljen v primarnem p ravu 
O ra zličnih funkcijah pojma potrošnika in širokem s mislu, v katerem g a je treba razumeti glede na njegovo funkcijo v določenih členih 
Pogodbe, glej K. Mortelmans in S. Watson, „The Notion o f Consumer in Community Law: A Lottery?“, v J. Lonbay (ur.), Enhancing the 
Legal Position of the Eu ropean Consumer, BIICL, 1996 , str. 36–57. in ki n e pomeni kategorije, na podlagi katere bi bilo mogoče vsakič 
enako id entificirati določene subjekte, ampak se to spreminja gl ede na vsak posamezen predpis 
sekundarnega prava, ki j e upošteven. Tako p ojem p otrošnika n i enotno o blikovan v vseh predpisih, ki 
spadajo na različna pravna področja in imajo raznolike n amene: gre za deloven in dinamičen pojem, ki 
se opredeli ob upoštevanju vsebine zadevnega pravnega akta. 
M. Tenreiro, „Un code de la consommation o u un code autour du consommateur? Quelques réflexions critiques sur la codification e t la 
notion d u consommateur“, v L. Krämer, H.-W. Micklitz in K. Tonner (ur.), Law and diffuse Interests in the Eu ropean Legal Order. Liber 
amicorum N orbert Reich, str. 349.19. V obravnavani zadevi je Sodišče pozvano, naj razloži pojem p otrošnika v okviru Direktive. Zdi se 
jasno, da m ora biti izhodišče za izvedbo te naloge besedilo člena 2(b) Direktive, v kateri je opredeljen 
pojem p otrošnika.
20. Iz te določbe je razviden pomen, ki g a ima za opredelitev p otrošnika in prodajalca ali ponudnika 
področje, na katerem p osameznik deluje. Člen 2(b) Direktive tako d oloča, da p omeni potrošnik „vsako 
fizično o sebo, ki v pogodbah, zajetih s to dir ektivo, deluje za namene, ki s o izven njene poslovne ali 
poklicne dejavnosti.“ V nasprotju s tem p a prodajalec ali ponudnik pomeni „fizično a li pravno o sebo, ki 
v pogodbah, zajetih s to dir ektivo, deluje za namene, ki s odijo v okvir njene poslovne ali poklicne 
dejavnosti […]“.
16
17
18
19
20
21
16—
17—
18—
19—
20—
21—
6 ECLI:EU:C:2015 :271SKLEPNIPREDLOGIP. CRUZAVILLALÓNA–ZADEVAC-110/14
COSTEA
21. V zvezi s tem j e Sodišče v sodni praksi poudarilo, da n asprotje me d pojmoma prodajalca ali 
ponudnika in potrošnika n i tako, da b i lahko g ovorili o popolni simetriji (niso vsi, ki j ih ni mogoče 
šteti za prodajalce ali ponudnike, potrošniki), saj se zlasti pravne osebe ne morejo šteti za potrošnike 
v smislu člena 2 Direktive. 
Sodba Cape in Idealservice MN R E (C-541/99 in C-542/99, EU:C:2001 :625, točka 16). V obravnavanem p rimeru ni dvoma, da j e H. O. Costea kreditno p ogodbo 
sklenil kot fizična oseba in ne ko t predstavnik svoje odvetniške p isarne.
22. Dvom o tem, da i ma H . O. Costea status potrošnika, je podlaga za vp rašanje za predhodno 
odločanje in temelji na dejstvu, da j e H. O. Costea po poklicu odvetnik. V se udeleženke p ostopka, ki 
so predstavile pisna in ustna stališča – ra zen dr užbe Volksbank – me nijo, da j e poklic, ki g a izvaja 
fizična oseba, brez pomena za presojo, ali se neka o seba lahko š teje za potrošnika v smislu člena 2(b) 
Direktive. Družba Volksbank pa je navedla, da j e treba za to, da b i se neka o seba lahko š tela za 
potrošnika, ugotoviti, ali je poleg objektivnega pogoja – ki i zhaja iz besedila člena 2(b) Direktive – 
izpolnjen tudi subjektiven pogoj, povezan z duhom D irektive, ki j e v tem, da s e zaščiti potrošnika ko t 
šibkejšo stranko, ki n a splošno n e pozna zakonskih predpisov. Po m nenju dr užbe Volksbank je zato 
domnevo, da j e potrošnik v neenakem p oložaju, mogoče ovreči, če se ugotovi, da ra zpolaga 
z izkušnjami in podatki, zaradi ka terih se lahko z aščiti sam.
23. Glede na besedilo opredelitve iz člena 2(b) Direktive, razlaganim sistematično s kupaj z drugimi 
določbami tega predpisa, in ob upoštevanju razlage pojma potrošnik iz drugih predpisov Unije, ki j o je 
v svoji sodni praksi opravilo Sodišče, me nim, da t rditvam dr užbe Volksbank ni mogoče pritrditi.
24. Osrednji element pojma potrošnik, ko t je opredeljen v tej določbi, se nanaša na element, ki g a je 
mogoče jasno ra zmejiti: položaj pogodbenika v okviru zadevnega pravnega posla. V tem s mislu je – 
kot je bilo poudarjeno v sodbi Asbeek Brusse in de M an G arabito – treba upoštevati dejstvo, da 
Direktiva „z navedbo lastnosti pogodbenih strank, da d elujejo v okviru [svoje] poklicne dejavnosti ali 
ne, opredeljuje pogodbe, za katere se uporablja“. 
C-488/11, EU:C:2013 :341, točka 30.25. Poudarek na področju dejavnosti, v okviru ka tere se opravi zadevni posel, kot odločilnem e lementu 
za priznanje statusa potrošnika je razviden tudi v sodni praksi Sodišča v zvezi z drugimi predpisi na 
področju varstva potrošnikov, ki d oločajo opredelitve p ojma potrošnika, podobne tej iz člena 2(b) 
Direktive. T ako j e S odišče v sodbi D i Pinto 
C-361/89, EU:C:1991 :118. p ri ra zlagi p ojma p otrošnika v okviru 
Direktive 85/577/EGS 
Direktiva, ki j e bila razveljavljena z Direktivo 2011 /83/EU in v katere členu 2 je „potrošnik“ opredeljen tako, da „pomeni fizično o sebo, ki 
v poslih, zajetih s to dir ektivo, deluje v namene, za katere se lahko šteje, da n e sodijo v okvir njene trgovske ali poklicne dejavnosti.“ poudarilo, da j e me rilo za uporabo varstva prav povezava me d posli, ki s o bili 
predmet obiskov na domu – ka terih namen je bila spodbuditev k sklenitvi pogodbe o oglaševanju 
v zvezi s prodajo trgovskega podjetja – pri trgovcu, in trgovsko a li poklicno d ejavnostjo trgovca, tako 
da je ta uporabo navedene dir ektive lahko u veljavljal le, če je posel, v zvezi s katerim je bil obiskan na 
domu, presegal okvir njegovih trgovskih ali poklicnih dejavnosti. 
Sodba Di Pinto (C-361/89, EU:C:1991 :118, točka 15).26. Tako s e zdi, da t ako b esedilo Direktive ko t sodna praksa o razlagi te dir ektive in Direktive 85/577 
govorita v prid p ojmu potrošnika, ki j e obenem o bjektiven in funkcionalen: zato status potrošnika 
določene osebe ne pomeni svojstvene in nespremenljive ka tegorije, 
Kot se je izrazil generalni pravobranilec F. G. Jacobs, „[o]sebni status potrošnika ali nepotrošnika n e obstaja; kar š teje, je položaj, v katerem j e 
deloval potrošnik pri sklenitvi določene pogodbe“. Sklepni predlogi v zadevi Gruber (C-464/01, EU:C:2004 :529, točka 34). ampak lastnost, ki s e ugotovi 
glede na položaj, v katerem j e oseba v razmerju do posameznega – od m nogih, ki j ih lahko o pravi 
v svojem v sakodnevnem ž ivljenju – pravnega posla ali transakcije. Kot je v zvezi s pojmom potrošnika
22
23
24
25
26
27
28
22—
23—
24—
25—
26—
27—
28—
ECLI:EU:C:2015 :271 7SKLEPNIPREDLOGIP. CRUZAVILLALÓNA–ZADEVAC-110/14
COSTEA
 na področju člena 2 Direktive 85/577 v zadevi Di Pinto poudaril generalni pravobranilec J. Mischo, 
osebe, na katere se nanaša ta določba, „niso opredeljene in abstracto, ampak glede na to, kaj kon kretno 
počnejo“, tako i ma lahko i sta oseba v različnih položajih enkrat status potrošnika dr ugič pa status 
prodajalca ali ponudnika. 
Sklepni predlogi generalnega pravobranilca J. Mischoja v zadevi Di Pinto (C-361/89, EU:C:1990 :462; točka 19). V tej zadevi je generalni 
pravobranilec predlagal, naj se trgovcem, ki s o obiskani na domu v zvezi s prodajo njihovega trgovskega podjetja, prizna status potrošnikov. 
Sodišče temu predlogu ni sledilo.27. To pojmovanje potrošnika ko t akterja v določenem p ravnem p oslu, ki v odvisnosti od da nega 
primer obenem z družuje tako o bjektivne ko t funkcionalne elemente, se potrdi t udi n a področju 
Bruseljske kon vencije; na tem p odročju je pojem p otrošnika ra zlagalo tudi Sodišče, čeprav, kot bom 
pokazal v nadaljevanju, je treba pri ra zlagi Direktive gl ede na različen namen obeh predpisov analogijo 
rahlo prilagoditi. V sodbi Benincasa 
Sodba Benincasa (C-269/95, EU:C:1997 :337). je Sodišče tako u gotovilo, da j e za določitev, ali neka o seba deluje 
kot potrošnik, „treba upoštevati položaj te osebe v okviru določene pogodbe v povezavi z naravo in 
ciljem t e pogodbe in ne subjektivni položaj te osebe. […] [E]na in ista oseba lahko š teje za potrošnika 
v okviru določenih transakcij in za gospodarski subjekt v okviru dr ugih“. 
Prav tam (točka 16). Sodišče je nazadnje ugotovilo, da s e „tožena stranka, ki j e sklenila pogodbo za izvajanje ne sedanje, ampak prihodnje 
poslovne ali poklicne dejavnosti, ne m ore šteti za potrošnika“ (točka 19). V enakem s mislu je ra zlogoval generalni pravobranilec, ki j e 
opozoril, da „je prav zadevna dejavnost – ne pa, poudarjam, predhodne osebne okoliščine subjekta – dejavnik, ki j e upoštevan v členu 13 
Bruseljske kon vencije za vzpostavitev p osebne ureditve n a področju sodne pristojnosti pri d oločenih p ogodbah“. Sklepni predlogi 
generalnega pravobranilca D. Ruiz-Jaraboja, predstavljeni 20. februarja 1997 ( točka 49).28. V kon čni fazi imamo opraviti z objektivnim in funkcionalnim pojmom, katerega obstoj je odvisen 
od samo e nega merila, in sicer, ali je zadevni pravni posel zajet v okviru dejavnosti, ki n i poslovna ali 
poklicna. Kot je poudarila romunska v lada, Direktiva dejansko n e določa no benega dodatnega me rila 
za ugotavljanje statusa potrošnika. Poleg tega gre za pojem, ki s e opredeli situacijsko, torej glede na 
konkreten pravni posel. 
F. Denkinger, Der Verbraucherbegriff, De Gruyter Recht, B erlin, 2007 , str. 287 in naslednje. Zato no beni osebi zaradi n jenih splošnih znanj ali poklica ni mogoče odvzeti 
možnosti, da v zvezi s pogodbo, ki n e spada v okvir njene poslovne ali poklicne dejavnosti, uživa 
položaj potrošnika, ampak je treba upoštevati izključno n jen položaj v okviru kon kretnega pravnega 
posla.
29. Tega sklepa ni mogoče omajati s trditvami, ki j ih dr užba Volksbank utemeljuje z duhom D irektive 
ob sklicevanju na več uvodnih izjav te dir ektive. 
Zlasti uvodne izjave od 4 do 6, od 8 do 10, 12, 16 in 24. Ob sistematičnem b ranju Direktive je treba ugotoviti, 
da s ta pojma ranljivosti in podrejenega položaja, kar z adeva pogajalsko m oč in ra ven obveščenosti, 
smisel obsoja Direktive, saj je izhodišče zanjo dejanski položaj, v katerem p otrošnik privoli v pogoje, ki 
jih je prodajalec ali ponudnik predhodno s estavil, ne da b i lahko vp lival na njihovo vsebino. 
Sodbi Asbeek Brusse in de M an Garabito (C-488/11, EU:C:2013 :341, točka 31) in Banco Es pañol de Crédito (C-618/10, EU:C:2012 :349, 
točka 39 in navedena sodna praksa). Ve ndar 
ideji ranljivosti in podrejenosti, ki n a splošno t vorita podlago celotnega prava varstva potrošnikov na 
ravni Unije, 
V zvezi s tem gl ej „Predhodni program Evropske gospodarske skupnosti za politiko v arstva in obveščanja potrošnikov“ iz leta 1975 ( UL C 92, 
str. 1) in Resolucijo Sveta z dne 19. maja 1981 o drugem p rogramu Evropske g ospodarske s kupnosti za politiko v arstva in obveščanja 
potrošnikov (UL C 133, str. 1). pri no rmativnem o blikovanju pojma potrošnika z njegovo opredelitvijo v veljavnem 
pravu nista bili kon kretizirani kot nujna pogoja. Tako n iti opredelitev p ojma potrošnik niti no bena 
druga določba Direktive o bstoj statusa potrošnika v konkretnem p rimeru ne pogojuje z neznanjem, 
dezinformacijo ali de facto podrejenim položajem.
29
30
31
32
33
34
29—
30—
31—
32—
33—
34—
8 ECLI:EU:C:2015 :271SKLEPNIPREDLOGIP. CRUZAVILLALÓNA–ZADEVAC-110/14
COSTEA
30. Možnost, da b i se status potrošnika v vsakem kon kretnem p rimeru u gotavljal na podlagi 
dejavnikov, povezanih z izkušnjami, študijem, poklicem a li celo inteligenco potrošnika, bi bila 
v nasprotju s polnim u činkom D irektive. Zlasti odvetniki ( ali di plomirani pravniki i n dr ugi 
strokovnjaki) bi ostali brez varstva v več vidikih svojega zasebnega prometa. Kot poudarja romunska 
vlada, celo če je raven znanja zadevne osebe morda p rimerljiva z znanjem p osojilodajalca, to ne vp liva 
na to, da j e njegova pogajalska m oč enaka tej, ki j o ima katera koli druga fizična oseba v razmerju do 
prodajalca ali ponudnika.
31. Sodišče je v zadevi Šiba 
C-537/13, EU:C:2015 :14. sicer me nilo, da i majo „[o]dvetniki […] veliko s trokovnega znanja, ki g a 
nima nujno v sak potrošnik“. 
Prav tam (točka 23). Ve ndar s o se ti preudarki n anašali na položaj, v katerem z adevni 
odvetnik „v okviru svoje poklicne dejavnosti proti plačilu opravlja pravne storitve za fizično o sebo, ki 
uresničuje svoje zasebne cilje,“ in je zato prodajalec ali ponudnik v smislu člena 2(c) Direktive. 
Prav tam (točka 24).32. Poleg tega bi bila posledica ra zlage, kakršno p redlaga dr užba Volksbank, n epriznavanje statusa 
potrošnika vsem o sebam, ki s o ob sklenitvi pogodbe imele pravno a li drugačno s trokovno p omoč. 
V zvezi s tem j e treba spomniti, da j e Sodišče v sodbi Rampion in Godard ( C-429/05, EU:C:2007 :575, točka 65) ugotovilo, da d ejstvo, da 
osebo zastopa odvetnik, ne vp liva na razlago člena 11(2) Direktiva 87 /102/EGS Sveta z dne 22. decembra 1986 o približevanju zakono v in 
drugih predpisov dr žav članic v zvezi s potrošniškimi krediti (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 15, zvezek 1, str. 326), v skladu 
s katero lahko n acionalno s odišče to določbo uporabi po uradni dolžnosti.33. Po dr ugi strani pa je vp liv znanj ali kon kretnega položaja zadevne osebe Sodišče izključilo na 
področjih, ki s e razlikujejo od področja Direktive č e ni izpolnjen objektiven pogoj, da j e dejavnost 
izven p odročja p oslovne a li poklicne d ejavnosti zadevne o sebe. T ako j e s torilo v zvezi 
z Direktivo 85/577, v zvezi s katero je iz sodbe Di Pino ra zvidno, da o seba, kadar d eluje v okviru svoje 
trgovske a li poklicne dejavnosti, zaradi d ejanskega neznanja v konkretnem p rimeru ne izgubi svojega 
statusa prodajalca ali ponudnika. 
Sodišče je tako me nilo, da j e „najbolj logično izhajati iz tega, da no rmalno p reudaren trgovec pozna vrednost svojega podjetja in vsakega 
ukrepa, ki j e potreben za njegovo prodajo, tako da o bveznosti ne more prevzeti nepremišljeno a li zgolj zaradi u činka p resenečenja“ (sodba 
Di Pinto (C-361/89, EU:C:1991 :118, točka 18)).34. Skratka, me nim, da j e treba pojem p otrošnika v smislu člena 2(b) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 
5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah ra zlagati tako, da v ključuje fizično 
osebo, ki o pravlja odvetniški p oklic in sklene kr editno p ogodbo z banko, pri čemer je v okviru te 
pogodbe ko t hipotekarno z avarovanje določena nepremičnina v lasti njene samostojne odvetniške 
pisarne, če je glede na dokazno g radivo, s katerim ra zpolaga nacionalno s odišče, razvidno, da j e ta 
oseba delovala za namene, ki n iso zajeti v okviru njene poslovne ali poklicne dejavnosti.
B – Pojem potrošnika v zvezi s pogodbami z dvojnim namenom
35. Menim, da j e poleg zgornjih preudarkov za odgovor na vp rašanje za predhodno o dločanje ko ristno 
razpravljati tudi o tako imenovanih „pogodbah z dvojnim n amenom“, zlasti ker se zadevno vp rašanje 
izrecno n anaša na pogodbo, v kateri namen kredita ni opredeljen.
36. V z vezi s tem s ta romunska i n nizozemska v lada o pozorili, da j e za ugotavljanje, ali ima 
v obravnavanem p rimeru H . O. Costea status potrošnika, lahko ko ristna sodba Gruber. 
Sodba Gruber (C-464/01, EU:C:2005 :32), izdana v zadevi, ki s e je nanašala na nakup in položitev strešnikov na kme tiji, kjer je imel J. Gruber 
tudi dr užinsko p rebivališče. Evropska 
komisija pa je v svojih pisnih stališčih in me d obravnavo opozorila na pomen uvodne izjave 17 
Direktive 2011 /83. Tako t a uvodna izjava ko t sodba Gruber se na različnih področjih nanašata na 
pogodbe z dvojnim namenom.
35
36
37
38
39
40
41
42
35—
36—
37—
38—
39—
40—
41—
42—
ECLI:EU:C:2015 :271 9SKLEPNIPREDLOGIP. CRUZAVILLALÓNA–ZADEVAC-110/14
COSTEA
37. Merili iz sodbe Gruber in D irektive 2011 /83 z a ugotavljanje, ali pogodba spada n a osebno a li 
poslovno o ziroma poklicno p odročje, se ra zlikujeta. Kot bom n akazal spodaj, me nim, da j e 
v okoliščinah te zadeve u poštevno me rilo iz Direktive 2011 /83.
38. V sodbi Gruber 
C-464/01, EU:C:2005 :32. se je Sodišče odločilo za ozko ra zlago pojma potrošnik v položajih v zvezi 
s pogodbami z dvojnim n amenom. V skladu s to ra zlago je bila prednost da na me rilu omejenosti: 
oseba se ne more sklicevati na posebna pravila o pristojnosti iz Bruseljske kon vencije, „razen če je 
uporaba v poklicni ali pridobitni namen tako om ejena, da j e v celotnem kon tekstu zadevnega dejanja 
zanemarljivega pomena, dejstvo, da u poraba v nepoklicni ali nepridobitni namen prevladuje, pa v tem 
pogledu ni pomem bno“. 
Sodba Gruber (C-464/01, EU:C:2005 :32, točka 54). Moj poudarek. Sodišče je v tem kon tekstu ugotovilo tudi, da d okazno b reme no si oseba, ki 
se namerava sklicevati na člene od 13 d o 15 n avedene kon vencije. 
Prav tam (točka 46).39. V uvodni izjavi 17 D irektive 2011 /83, katere besedilo je precej drugačno, pa je določeno me rilo, ki 
temelji na prevladujočem n amenu: „v primeru pogodb z dvojnim n amenom [bi se morala] ta oseba 
šteti kot potrošnik, kadar j e pogodba sklenjena deloma za namene dejavnosti in deloma zunaj okvira 
trgovske d ejavnosti te osebe, namen trgovske d ejavnosti pa je tako o mejen, da n e prevladuje 
v celotnem kon tekstu pogodbe“.
40. Torej, me dtem ko s e v skladu z merilom omejenosti iz sodbe Gruber za to, da s e lahko š teje, da 
pogodba spada n a osebno p odročje, zahteva, da j e uporaba za poklicni ali pridobitni namen tako 
majhna, da s e lahko š teje za zanemarljivo, pa je v Direktivi 2011 /83 u porabljena bolj uravnotežena 
rešitev, ki t emelji na me rilu prevladujočega namena v celotnem kon tekstu pogodbe.
41. Kot je na obravnavi poudarila Evropska ko misija, je treba sodno p rakso iz sodbe Gruber v okviru 
razlage D irektive u porabiti previdno. Iz sodne prakse Sodišča, ka tere predmet je ra zlaga pojma 
potrošnik na področju uporabe člena 13 B ruseljske kon vencije in člena 15 U redbe št. 44/2001 , je res 
razviden omejevalen pristop, pri čemer je Sodišče brez dvoma upoštevalo, da g re pri teh določbah za 
izjemo od splošnega pravila o pristojnosti, ki t emelji na prebivališču tožene stranke, in da j u je zato 
treba ra zlagati ozko. 
Glej na primer sodbi Sodišča Shearson L ehman Hutton (C-89/91, EU:C:1993 :15, točka 18) in Gabriel (C-96/00, EU:C:2002 :436, točka 39). Zato se zdi, da o mejene uporabe pojma potrošnik v pogodbah z dvojnim 
namenom n i m ogoče samodejno p o analogiji prenesti na področje posebnih pravil za varstvo 
potrošnikov, kot je Direktiva. 
V zvezi z razpravo o tem gl ej N. Reich, H .-W. Micklitz, P . Rott in K. Tonner, Eu ropean Consumer Law, druga izdaja, Intersentia, 2014 , 
str. 53.42. Polega tega razlika me d pristopom iz uvodne izjave 17 D irektive 2011 /83 in tem, uporabljenim 
v sodbi Gruber, ni naključna. Med pogajanji o tej dir ektivi je Evropski parlament predstavil predlog 
spremem be, s katerim je izrecno p redlagal spremem bo opredelitve p otrošnika v smislu ra zširitve 
njegovega obsega na „vsako f izično o sebo, ki [ …]deluje za namene, ki s o primarno zunaj njene 
trgovske, poslovne, obrtne ali poklicne dejavnosti“. 
Poročilo o predlogu dir ektive E vropskega parlamenta in Sveta o pravicah potrošnikov, Odbor za no tranji trg in varstvo potrošnikov, z dne 
22. februarja 2011 , A7-0038 /2011 , spremem ba št. 59. Moj poudarek. Med nadaljnjimi pogajanji je Evropski parlament 
privolil v ohranitev o predelitve p otrošnika in izbris prislova „primarno“, če se v uvodni izjavi, ki j e 
namenjena razjasnitvi pojma potrošnika in je izvorno temeljila na sodbi Gruber, 
Dokument Sveta 10481 /11 z dne 20. maja 2011 , str. 3. beseda „zanemarljiv“ 
nadomesti z besedo „prevladujoč“. 
Dokument Sveta 11218 /11 z dne 8. junija 2011 , str. 5.43. V kon čni fazi glede na različne funkcije, ki j ih ima pojem p otrošnika v različnih no rmativnih aktih, 
in ugotovitev, ki i zhaja pripravljalnih del, me nim, da j e bilo z uvodno i zjavo 17 D irektive 2011 /83 
uveljavljeno me rilo prevladujočega namena v celotnem kon tekstu pogodbe.
43
44
43—
44—
10 ECLI:EU:C:2015 :271SKLEPNIPREDLOGIP. CRUZAVILLALÓNA–ZADEVAC-110/14
COSTEA
44. Pri tej zadevi se enako ko t romunska vlada i n Komisija nagibam k mnenju, da s e je treba pojasnilo, 
ki je v uvodni izjavi 17 D irektive 2011 /83 n avedeno v zvezi z razlago pojma potrošnik, upoštevati tudi 
na področju Direktive. Taka p resoja je dejansko u pravičena, če se upošteva skupen cilj in nedvoumna 
povezava me d obema predpisoma. Direktiva 2011 /83 je namreč akt za spremem bo Direktive. 
Z D irektivo 2011 /83 s ta bili nadomeščeni Direktiva 85/577/EGS in D irektiva 97/7/ES ter spremenjeni Direktiva 93/13/EGS in Direktiva 
1999 /44/ES. Čeprav je bila v Predlogu Komisije (COM (2008 ) 614 f inal) predvidena popolna razveljavitev D irektive 93/13 in njena vključitev 
v novo dir ektivo, je bil nazadnje v Direktivo 93/13 s členom 32 D irektive 2011 /83 z golj vstavljen no v člen 8a o strožjih določbah, ki j ih za 
varstvo potrošnikov lahko d oločijo države članice. Poleg 
tega je besedilo opredelitve p ojma potrošnika v obeh dir ektivah skoraj enako; edina razlika je v tem, 
da je v Direktivi govora le o „poslovn[i] in poklicn[i] dejavnosti“, me dtem ko s e Direktiva 2011 /83 
nanaša na „trgovsk[o], poslovn[o], obrtn[o] ali poklicn[o] dejavnost“.
45. Zato pomeni za razjasnitev, ali se v okoliščinah, v katerih so podani indici, da i ma zadevna pogodba 
dvojni namen, tako da n i jasno ra zvidno, da j e bila sklenjena bodisi izključno z osebnim b odisi 
izključno s poslovnim a li poklicnim n amenom, neko o sebo lahko š teje za potrošnika z a namene 
Direktive, me rilo prevladujočega namena orodje, s katerim je mogoče na podlagi preizkusa celote vseh 
okoliščin, v katerih je bila sklenjena zadevna pogodba, – kar p resega čisto kv antitativno me rilo – 
Ni dvoma, da j e praktična uporaba me rila prevladujočega namena do n eke me re zapletena. V zvezi s tem gl ej L. D. Loacker, 
„Verbraucherverträge mit gemischter Zwecksetzung“, Juristenzeitung 68 , 2013 , str. 234–242. in 
presoje objektivnega dokaznega gradiva, s katerim ra zpolaga nacionalno s odišče, določiti obseg, 
v katerem v okviru kon kretne pogodbe prevladujejo poslovni oziroma poklicni nameni ali neposlovni 
oziroma nepoklicni nameni.
46. Čeprav sta Evropska ko misija in H . O. Costea me d obravnavo opozorila, da i z opisa dejanskega 
stanja, ki g a je podalo nacionalno s odišče, ni razviden no ben element, na podlagi katerega bi bilo 
mogoče sklepati, da g re za pogodbo z dvojnim n amenom, pa je naloga predložitvenega sodišča, da 
dejanski p oložaj, kar z adeva cilj kr edita, razjasni ob uporabi razpoložljivega dokaznega gradiva, 
v katerega brez dvoma spadajo tudi d oločila iz pogodbe, katere vsebina bi res utegnila utemeljiti 
domnevo, da j e bil zadevni kredit najet za osebne namene.
47. Skratka, me nim, da j e treba v primeru, če nacionalno s odišče presodi, da n i jasno, da j e bila 
pogodba sklenjena bodisi izključno z osebnim b odisi izključno s poslovnim ali poklicnim n amenom, 
zadevnega pogodbenika šteti za potrošnika, če glede na celoto vseh okoliščin in presojo razpoložljivih 
objektivnih dokaznih sredstev, katerih vrednotenje je naloga nacionalnega sodišča, poslovni ali poklicni 
namen v celotnem kon tekstu pogodbe ne prevladuje.
C – Razmerje med glavno in akcesorno pogodbo
48. Nazadnje je treba rešiti vprašanje morebitnega vp liva, ki b i ga na to, ali je H. O. Costeo m ogoče 
šteti za potrošnika, lahko i mela okoliščina, da j e bila ko t zavarovanje za izpolnitev gl avne kr editne 
pogodbe da na nepremičnina, ki j e namenjena za opravljanje poslovne ali poklicne dejavnosti 
posojilojemalca.
49. V zvezi s tem s ta romunska v lada i n Komisija v svojih stališčih trdili, da p ogodba o zavarovanju 
nima pomena za glavno p ogodbo. V navedenih stališčih in stališčih, ki j ih je H. O. Costea podal me d 
obravnavo, je poudarjeno, da p omeni samostojna odvetniška p isarna „Costea Ovidiu“ v razmerju do 
kreditne pogodbe tretjo osebo, in opozorili, da s amo dejstvo, da j e bila nepremičnina v lasti te 
samostojne odvetniške p isarne da na ko t zavarovanje za izpolnitev kr editne pogodbe, ne povzroči, da 
postane ta odvetniška p isarna stranka kr editne pogodbe.
45
46
47
48
49
45—
46—
47—
48—
49—
ECLI:EU:C:2015 :271 11SKLEPNIPREDLOGIP. CRUZAVILLALÓNA–ZADEVAC-110/14
COSTEA
50. V enakem s mislu ko t je navedeno v stališčih, p redloženih Sodišču, me nim, da s ta podani dve 
različni pravni razmerji: na eni strani razmerje me d H . O. Costeo ko t fizično o sebo – v vlogi 
posojilojemalca – in banko i n n a dr ugi razmerje me d samostojno o dvetniško p isarno „Costea 
Ovidiu“ – ko t hipotekarnim d olžnikom – in banko. Obe pravni razmerji morata biti obravnavani 
samostojno, tako da dr ugo, ki j e poleg tega akcesorno, ne vp liva na naravo prvega.
51. V zvezi s tem j e iz sodne prakse Sodišča mogoče razbrati nekatere napotke gl ede razmerja me d 
pogodbami, ki s e lahko š tejejo za akcesorne, in pogodbami, ki s o v razmerju do njih glavne, in sicer 
tako n a področju Direktive 85/577 ko t Uredbe št. 44/2001 . V zvezi z omenjeno dir ektivo je Sodišče 
v sodbi Dietzinger 
C-45/96, EU:C:1998 :111. pojasnilo, da j e treba – glede na akcesornost pogodb o zavarovanju – člen 2, prva 
alineja, Direktive 85/577, v katerem j e določena opredelitev potrošnika, „razlagati tako, da j e poroštvena 
pogodba, ki j o sklene fizična oseba, ki n e deluje v okviru svoje trgovske a li poklicne dejavnosti, 
izključena iz področja uporabe Direktive, kadar s e z njo jamči plačilo dolga dr uge osebe, ki d eluje 
v okviru svoje trgovske a li poklicne dejavnosti“. 
Prav tam (točka 23). Vendar p a se uporaba načela accesorium se quitur principale ni štela za zadostno z a ugotovitev, da n a področje uporabe 
Direktive 87/102 s pada p oroštvena pogodba, sklenjena zaradi z avarovanja plačila kredita, čeprav niti porok niti kreditojemalec nista delovala 
v okviru svoje trgovske ali poklicne dejavnosti. V zvezi s tem gl ej sodbo Sodišča Berliner Kindl Brauerei (C-208/98, EU:C:2000 :152). Sodišče je v enakem s mislu odločilo pri ra zlagi 
člena 15(1) Uredbe št. 44/2001 , ko j e v sodbi Česká s pořitelna 
C-419/11, EU:C:2013 :165. ugotovilo, da j e treba to določbo 
„razlagati tako, da f izične osebe, ki j e tesno p oklicno a li pridobitno p ovezana s to dr užbo, na primer 
kot poslovodja ali večinski lastnik družbe, ni mogoče šteti za potrošnika v smislu te določbe, če avalira 
lastno me nico, ki j e bila izdana zaradi z avarovanja obveznosti, ki j ih ima ta družba na podlagi kreditne 
pogodbe“. 
Prav tam (točka 40.)52. Vendar i mamo v obravnavanem p rimeru opraviti z obratnim položajem. O morebitnem p oslovnem 
ali poklicnem v idiku je lahko g ovora le v zvezi z akcesorno p ogodbo, ker je H. O. Costea podpisal 
pogodbo o zavarovanju ko t zakoniti zastopnik s voje s amostojne o dvetniške p isarne. Z ato 
v obravnavanem p rimeru dr ugače kakor v zadevah Dietzinger in Česká spořitelna ne pride do uporabe 
načela accesorium se quitur principale, v smislu da s o učinki akcesorne pogodbe odvisni od učinkov 
glavne pogodbe, ampak je treba za to, da b i se lahko u gotovile različne funkcije, ki j ih ima v teh 
pravnih razmerjih isti posameznik, upoštevati samostojnost vsakega od njiju. Odločilno z a obravnavani 
primer ni ugotoviti statusa H. O. Costee, ki v pogodbi o zavarovanju ko t akcesorni pogodbi nastopa ko t 
zakoniti zastopnik, ampak ra zjasniti, kakšen je njegov položaj v kreditni pogodbi, ki p omeni glavno 
pogodbo.
53. Tako d ejstvo, da j e H.O. Costea podpisal pogodbo o zavarovanju ko t zastopnik odvetniške p isarne, 
ne vp liva negativno n a njegov status potrošnika v okviru gl avne kr editne pogodbe. Nasprotno, na 
podlagi sodne prakse bi bilo m orda m ogoče celo utemeljevati, da n a pogodbo o zavarovanju vp liva 
glavna pogodba. 
Vendar i ma me rilo akcesornosti ko t dejavnik za ugotavljanje uporabe prava U nije svoje me je. Glej v zvezi s tem s klepne predloge 
generalnega pravobranilca P. Légerja v zadevi Berliner Kindl Brauerei (C-208/98, EU:C:1999 :537, točka 65).54. Glede na zgornje navedbe me nim, da v loga fizične osebe ko t zakonitega zastopnika s voje 
samostojne odvetniške p isarne pri sklenitvi akcesorne pogodbe o zavarovanju ne vp liva na njegov 
status potrošnika v zvezi z glavno kr editno p ogodbo.
12 ECLI:EU:C:2015 :271SKLEPNIPREDLOGIP. CRUZAVILLALÓNA–ZADEVAC-110/14
COSTEA
V – Predlog
55. Iz navedenih ra zlogov Sodišču predlagam, naj na vp rašanje za predhodno o dločanje, ki g a je 
predložilo Judecătoria O radea, odgovori tako:
Pojem p otrošnika v smislu člena 2(b) Direktive S veta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih 
pogojih v potrošniških pogodbah je treba razlagati tako, da v ključuje fizično o sebo, ki o pravlja poklic 
odvetnika in z banko s klene kr editno p ogodbo, pri čemer je v okviru te pogodbe ko t hipotekarno 
zavarovanje določena nepremičnina v lasti njene samostojne odvetniške p isarne, če je iz dokaznega 
gradiva, s katerim ra zpolaga nacionalno s odišče, razvidno, da t a oseba ni delovala za namene, ki s o 
zajeti v okviru njene poslovne ali poklicne dejavnosti.
Če nacionalno s odišče presodi, da n i jasno, ali je bila pogodba sklenjena bodisi izključno z osebnim 
bodisi izključno s poslovnim a li poklicnim n amenom, je treba zadevnega pogodbenika š teti za 
potrošnika, če glede na celoto vseh okoliščin in presojo ra zpoložljivih objektivnih dokaznih sredstev, 
katerih vrednotenje je naloga nacionalnega sodišča, poslovni ali poklicni namen v celotnem kon tekstu 
pogodbe ne prevladuje.
Vloga fizične osebe ko t zakonitega zastopnika s voje samostojne odvetniške p isarne pri sklenitvi 
akcesorne pogodbe o zavarovanju ne vp liva na njegov status potrošnika v zvezi z glavno kr editno 
pogodbo.