SKLEPNI PREDLOGI F. G. JACOBSA - ZADEVA C-147/03 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA 
F. G. JACOBSA, 
predstavljeni 20. januarja 2005 1 
1. Komisija s to tožbo, ki jo je vložila v 
skladu s členom 226 ES, v bistvu zatrjuje, da 
so avstrijski predpisi, ki urejajo dostop do 
visokošolskega izobraževanja, diskrimina¬ 
torne, saj imetnikom spričeval o končanem 
srednješolskem izobraževanju, pridobljenih v 
drugih državah članicah, nalagajo drugačne 
pogoje kot imetnikom avstrijskih diplom. 
Republika Avstrija torej krši obveznosti iz 
člena 12 v povezavi s členoma 149 ES in 150 
ES. 
2. Glavno vprašanje, zastavljeno v tej tožbi, 
se nanaša na razloge za morebitno uteme­
ljitev takega različnega obravnavanja. 
Upoštevna ureditev Skupnosti 
3. Tožba Komisije temelji na naslednjih 
določbah Pogodbe ES: Člen 12 ES: 
„Kjer se uporablja ta pogodba in ne da bi to 
vplivalo na njene posebne določbe, je pre­
povedana vsakršna diskriminacija glede na 
državljanstvo. 
Svet lahko v skladu s postopkom iz člena 251 
sprejme predpise, s katerimi prepove tako 
diskriminacijo." 
Člen 149 ES: 
„1. Skupnost prispeva k razvoju kakovostne­
ga izobraževanja s spodbujanjem sodelovanja 
med državami članicami ter po potrebi s 
podpiranjem in dopolnjevanjem njihovih 
dejavnosti, pri čemer v celoti upošteva 
odgovornost držav članic za vsebino pouče­
vanja in organizacijo izobraževalnih siste­
mov, pa tudi njihovo kulturno in jezikovno 
raznolikost. 1 — Jezik izvirnika: angleščina. 
I - 5972 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
2. Cilji dejavnosti Skupnosti so: 
[...] 
— spodbujanje mobilnosti študentov in 
profesorjev, med drugim s spodbuja­
njem akademskega priznavanja diplom 
in študijskih obdobij, 
[...] 
3. Skupnost in države članice podpirajo 
sodelovanje s tretjimi državami in pristojnimi 
mednarodnimi organizacijami na področju 
izobraževanja, zlasti s Svetom Evrope. 
[...]" 
Člen 150 ES: 
„1. Skupnost izvaja politiko poklicnega uspo­
sabljanja, ki podpira in dopolnjuje dejavnost 
držav članic, pri čemer v celoti upošteva 
njihovo odgovornost za vsebino in organiza­
cijo poklicnega usposabljanja. 2. Cilji dejavnosti Skupnosti so: 
[...] 
— olajševanje dostopa do poklicnega uspo­
sabljanja ter spodbujanje mobilnosti 
izobraževalcev in udeležencev usposab­
ljanja, zlasti mladih, 
[...] 
3. Skupnost in države članice podpirajo 
sodelovanje s tretjimi državami in pristojnimi 
mednarodnimi organizacijami na področju 
poklicnega usposabljanja. 
[...]" 
Nacionalna ureditev 
4. Komisija izpodbija določbo člena 36 
Universitäts -Studiengesetz (zakon o univer­
zitetnem študiju) z naslovom „Posebno 
maturitetno spričevalo za dostop do univer­
zitetnega študija", ki določa: 
„1. Poleg predložitve splošnega splošnega 
maturitetnega spričevala za dostop do uni¬ 
I - 5973 
SKLEPNI PREDLOGI F. G. JACOBSA - ZADEVA C-147/03 
verzitetnega izobraževanja morajo študenti 
izkazati, da izpolnjujejo posebne pogoje za 
vpis v zadevni študijski program, skupaj s 
pravico do neposrednega sprejema na študij, 
kot velja v državi, ki je izdala splošno 
maturitetno spričevalo. 
2. Kadar je maturitetno spričevalo za sprejem 
na univerzitetni študij izdano v Avstriji, to 
pomeni dodatne izpite za sprejem v upo¬ 
števni študijski program, ki so predpisani z 
Universitätsberechtigungsverordnung [pra­
vilnik o vpisu na univerzo]. 
3. Če v državi, ki je izdala spričevalo, ni 
študijskega programa, na katerega se študent 
prijavlja v Avstriji, mora študent izpolnjevati 
vpisne pogoje za študijski program v tej 
državi, ki je čimbolj podoben študijskemu 
programu, na katerega se prijavlja v Avstriji. 
4. Zvezni minister lahko s pravilnikom določi 
skupine oseb, katerih maturitetno spričevalo 
za sprejem na univerzitetni študij se zaradi 
njihove tesne osebne povezave z Avstrijo ali njihovega delovanja v imenu Republike 
Avstrije za namene ugotavljanja izpolnjeva­
nja posebnih pogojev za vpis na univerzo 
šteje, kot da je izdano v Avstriji. 
5. Na podlagi predloženega potrdila, ki 
dokazuje splošno maturitetno spričevalo za 
sprejem na univerzitetni študij, rektor ugo­
tovi, ali študent izpolnjuje posebne pogoje za 
vpis v izbrani študijski program." 
5. Zdi se nesporno, da te določbe učinkujejo 
tako, da omogočajo zelo širok dostop do 
univerzitetnega izobraževanja imetnikom av­
strijskih spričeval o končanem šolanju, med­
tem ko morajo tisti, katerih primerljiva 
potrdila so bila izdana v drugih državah 
članicah, pogosto izpolnjevati strožje pogoje, 
kot veljajo v teh državah članicah. 
6. Komisija zato Sodišču predlaga, naj ugo­
tovi, da Republika Avstrija, s tem da ni 
sprejela ukrepov, ki so potrebni za to, da se 
imetnikom spričeval o končanem srednješol­
skem izobraževanju, pridobljenih v drugih 
državah članicah, zagotovi dostop do viso­
košolskega in univerzitetnega izobraževanja, 
ki ga ta organizira, pod istimi pogoji kot za 
I - 5974 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
imetnike spričeval o zaključenem srednješol­
skem izobraževanju, pridobljenih v Avstriji, 
ni izpolnila obveznosti iz členov 12 ES, 
149 ES in 150 ES. 
Dopustnost 
7. Republika Avstrija izpodbija dopustnost 
tožbe Komisije iz dveh medsebojno poveza­
nih razlogov. 
8. Prvič, zatrjuje, da je Komisija med pred­
hodnim postopkom in sodnim postopkom 
spremenila vsebino tožbe in s tem Republiki 
Avstriji preprečila primerno pripravo obram­
be. Po navedbah Republike Avstrije je bilo v 
prvem pisnem opominu z dne 9. novembra 
1999, v dodatnem pisnem opominu z dne 
29. januarja 2001 in v obrazloženem mnenju 
z dne 17. januarja 2002 navedeno, da se 
kršitev nanaša na priznavanje spričeval o 
končanem srednješolskem izobraževanju, 
pridobljenih v drugih državah članicah. 
Nasprotno pa so v tožbi, vloženi na Sodišču, 
kot sporna kršitev navedeni diskriminatorni 
pogoji dostopa do visokošolske izobrazbe v 
Avstriji, medtem ko priznavanje spričeval o 
končanem srednješolskem izobraževanju ni 
več sporno. 9. Drugič, po mnenju Republike Avstrije je 
Komisija, s tem da je v tožbi pred Sodiščem 
prvič izpodbijala diskriminatornost pod¬ 
odstavka 4 izpodbijane nacionalne določbe, 
razširila predmet tožbe zaradi neizpolnitve 
obveznosti. 
10. V skladu z ustaljeno sodno prakso je, da 
„v okviru tožbe zaradi neizpolnitve obvez­
nosti, ki jo je vložila Komisija na podlagi 
[člena 226 ES], pismo, ki ga Komisija naslovi 
na državo članico s pozivom, naj poda svoje 
pripombe, in nato obrazloženo mnenje 
Komisije omejita predmet spora, ki ga 
pozneje ni mogoče razširiti" 2. Sodišče je tudi 
večkrat ugotovilo, da „morata obrazloženo 
mnenje in tožba Komisije temeljiti na istih 
očitkih, kot so tisti iz pisnega opomina, s 
katerim Komisija začne predhodni posto­
pek" 3, in da „mora tožba temeljiti na istih 
razlogih in trditvah kot obrazloženo 
mnenje" 4. Vendar teh zahtev ni mogoče 
naložiti tako, da bi pomenile, da mora 
obstajati popolna skladnost med obrazložit­
vijo očitkov v pisnem opominu, izrekom 
obrazloženega mnenja in tožbenimi predlogi, 
če se predmet spora ni razširil ali spremenil, 
ampak le omejil. 5 
2 — Glej med drugim sodbo z dne 8. februarja 1983 v zadevi 
Komisija proti Združenemu kraljestvu (124/81, Recueil, 
str. 203, točka 6). 
3 — Glej med drugim sodbo z dne 9. septembra 2004 v zadevi 
Komisija proti Španiji (C-195/02, ZOdl., str. I-7857, točka 36). 
4 — Glej med drugim sodbo z dne 20. junija 2002 v zadevi Komisija 
proti Nemčiji (C-287/00, Recueil, str. I-5811, točka 18). 
5 — Glej med drugim sodbo z dne 16. septembra 1997 v zadevi 
Komisija proti Italiji (C-279/94, Recueil, str. I-4743, točka 25). 
I - 5975 
SKLEPNI PREDLOGI F. G. JACOBSA - ZADEVA C-147/03 
11. Menim, da Komisija ni spremenila pred­
meta spora v kakršnemkoli upoštevnem 
obsegu. Primerjava besedila obeh pisnih 
opominov in obrazloženega mnenja z bese­
dilom tožbe zadošča za ugotovitev, da so 
očitki in tožbeni razlogi, na podlagi katerih je 
Komisija vložila tožbo, ostali isti v fazi 
predhodnega in sodnega postopka. 
12. Poleg tega je Komisija 9. januarja 2001 
po odgovoru Republike Avstrije na njen prvi 
pisni opomin z dne 9. novembra 1999 poslala 
dodatni pisni opomin, katerega edini namen 
je bil razjasniti kakršnekoli „nesporazume in 
nejasnosti, ki izhajajo iz odgovora Republike 
Avstrije". V tem dopolnilnem opominu je 
Komisija zelo jasno izrazila naravo svojih 
zahtev in zlasti dejstvo, da se zatrjevana 
kršitev ne nanaša na priznavanje spričeval o 
končanem srednješolskem izobraževanju v 
Avstriji, temveč na pogoje dostopa do 
visokošolskega in univerzitetnega izobraže­
vanja v Avstriji za študente, ki imajo 
spričevala o končanem srednješolskem iz­
obraževanju iz druge države članice, in še 
posebej na posredno diskriminatorno iz­
podbijano določbo nacionalnega prava. Ena­
ko razlogovanje je nato ponovila v obrazlo­
ženem mnenju in v tožbi pred Sodiščem. 
Tako je bila avstrijska vlada ustrezno sezna­
njena z naravo zatrjevane kršitve in je lahko 
pripravila obrambo. 13. Glede drugega ugovora, ki se nanaša na 
pododstavek 4 izpodbijane določbe nacio­
nalnega prava, je Komisija navedla, da ga je v 
odgovoru omenila zgolj z namenom pona­
zoritve dejstva, da je pododstavek 4 nadome­
stil podobno določbo, ki je bila po mnenju 
Komisije neposredno diskriminatorna. Tako 
Komisija ni nameravala dodati nadaljnjega 
očitka glede pododstavka 4. Glede na to 
menim, da pododstavka 4 ni treba obravna­
vati posebej. Posledično ugovor Republike 
Avstrije v tem delu ni več upošteven. 
14. Glede na navedene preudarke ugotav­
ljam, da Komisija ni spremenila ali razširila 
predmeta tožbe, vložene na Sodišče, in da je 
zato tožba dopustna. 
Temelj 
Področje uporabe Pogodbe 
15. Prvo vprašanje, na katero je treba 
odgovoriti, je, ali izpodbijana določba nacio­
nalnega prava spada na področje priznavanja 
diplom, kot zatrjuje Republika Avstrija, ali se 
nanaša na dostop do visokošolskega in 
I - 5976 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
univerzitetnega izobraževanja, kot trdita 
Komisija in Republika Finska. V prvem 
primeru bi vprašanje ostalo v pristojnosti 
držav članic, saj je zakonodaja Skupnosti na 
tem področju omejena na vzajemno prizna­
vanje poklicnih kvalifikacij, 6 medtem ko bi v 
zadnjem primeru vprašanje spadalo na pod­
ročje uporabe Pogodbe ES. 
16. Sodišče je po tem, ko je Komisija vložila 
obravnavano tožbo, izdalo sodbo v zadevi 
Komisija proti Belgiji 7. V tem primeru je 
Komisija izpodbijala nekatere določbe belgij­
skega prava, na podlagi katerih so morali 
imetniki diplom in spričeval, pridobljenih po 
uspešno končanem srednješolskem izobra­
ževanju v drugi državi članici, ki so želeli 
dobiti dostop do visokošolskega izobraževa­
nja v francoski skupnosti v Belgiji, uspešno 
opraviti preizkus poklicne usposobljenosti, 
če niso uspeli dokazati, da bi bili v svoji 
državi članici izvora sprejeti na fakulteto brez 
sprejemnega izpita ali drugega sprejemnega 
pogoja. Komisija je, kot v obravnavanem 
primeru, zatrjevala, da dodatni pogoj krši 
člene 12 ES, 149 ES in 150 ES ter da, ker velja 
izključno za imetnike diplom, pridobljenih v drugi državi članici, lahko še bolj vpliva na 
državljane teh drugih držav članic kot na 
belgijske državljane. 
17. Sodišče je v sodbi Komisija proti Belgiji 
po mojem mnenju pravilno ugotovilo, da se 
zadevne nacionalne določbe nanašajo na 
pogoje dostopa do visokošolskega izobraže­
vanja in - s sklicevanjem na svojo sodbo 
Gravier 8 ter tam navedeno predhodno sodno 
prakso - da taki pogoji spadajo na področje 
uporabe Pogodbe. Sodišče se je sklicevalo 
tudi na člen 149(2), druga alinea, ES, ki glede 
tega izrecno določa, da je cilj dejavnosti 
Skupnosti spodbujanje mobilnosti študentov 
in profesorjev, med drugim s spodbujanjem 
akademskega priznavanja diplom in študij­
skih obdobij, in na člen 150(2), tretja alinea, 
ES, ki določa, da sta cilja dejavnosti Skup­
nosti olajševanje dostopa do poklicnega 
usposabljanja ter spodbujanje mobilnosti 
izobraževalcev in udeležencev usposabljanja, 
zlasti mladih. 9 
18. Ob upoštevanju te sodbe Sodišča moram 
ugotoviti, da se v obravnavani zadevi iz­
podbijana določba nacionalnega prava nana­
ša na pogoje, pod katerimi lahko študenti, ki 
nimajo avstrijske diplome srednješolskega 
izobraževanja, dostopajo do avstrijskega uni- 6 — Direktiva Sveta 92/51/EGS z dne 18. junija 1992 o drugem 
splošnem sistemu priznavanja strokovne izobrazbe in uspo­
sabljanja, ki dopolnjuje Direktivo 89/48/EGS (UL L 209, 
str. 25) in Direktiva Sveta 89/48/EGS z dne 21. decembra 1988 
o splošnem sistemu priznavanja visokošolskih diplom, pridob­
ljenih s poklicnim izobraževanjem in usposabljanjem, ki traja 
najmanj tri leta (UL 1989, L 19, str. 16). 
7 — Sodba z dne 1. julija 2004 (C-65/03, ZOdl., str. I-6427). 8 — Sodba z dne 13. februarja 1985 (293/83, Recueil, str. 593). 
9 — Točka 25 sodbe. 
I - 5977 
SKLEPNI PREDLOGI F. G. JACOBSA - ZADEVA C-147/03 
verzitetnega ali visokošolskega izobraževanja. 
Sporna nacionalna določba torej spada na 
področje uporabe Pogodbe ES in jo je treba 
preučiti zlasti z vidika načela prepovedi 
diskriminacije glede na državljanstvo iz 
člena 12 ES. 
19. Kljub temu bi poudaril, da, tudi če bi 
izpodbijana nacionalna določba, kot zatrjuje 
Republika Avstrija, spadala med pristojnosti, 
ki so jih države članice ohranile na področju 
izobraževanja, morajo države članice te 
pristojnosti izvrševati v skladu s pravom 
Skupnosti, kar vključuje spoštovanje načela 
enakega obravnavanja. 10 
Združljivost sporne nacionalne določbe s 
členom 12 ES v povezavi s členoma 149 ES 
in 150 ES 
20. Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je 
načelo enakega obravnavanja, katerega po­
seben izraz je prepoved vsakršne diskrimi­
nacije glede na državljanstvo iz člena 12, prvi 
odstavek, ES, prepoveduje ne samo očitno ali 
neposredno diskriminacijo na podlagi držav­
ljanstva, ampak tudi posredno diskriminaci­jo, to pomeni prikrite oblike diskriminacije, 
ki imajo ob uporabi drugih meril razlikovanja 
v bistvu enak rezultat. 11 Predpis je posredno 
diskriminatoren, če postavlja v posebej slabši 
položaj skupino, ki vključuje večinoma dr­
žavljane drugih držav članic, in če ga ni 
mogoče utemeljiti na podlagi objektivnih 
preudarkov, ki niso odvisni od državljanstva 
zadevnih oseb, ali ni sorazmeren z legitim­
nim ciljem nacionalnih določb. 12 
21. V sodbi Komisija proti Belgiji je Sodišče 
na podlagi te sodne prakse ugotovilo, da 
„zadevna zakonodaja postavlja imetnike 
srednješolskih diplom, pridobljenih v drugi 
državi članici kot v Belgiji, v slabši položaj, 
saj ti nimajo dostopa do visokošolskega 
izobraževanja, ki ga organizira francoska 
skupnost, pod enakimi pogoji kot imetniki 
[belgijskega spričevala o srednješolskem iz­
obraževanju] [...] Uporabljeno razlikovalno 
merilo škoduje v glavnem državljanom dru­
gih držav članic" 13. Tako je Sodišče izrecno 
ugotovilo posredno diskriminatornost 
sporne nacionalne določbe. Vendar pa ni 
preučilo morebitnega utemeljevanja, saj Bel­
gija glede tega ni podala nobene 
trditve. 14 Zato je Sodišče ugotovilo, da 
10 — Glej sodbo z dne 15. januarja 2002 v zadevi Elide Gottardo 
proti INPS (C-55/00, Recueil, str. I-413, točke od 31 do 33 in 
tam navedena sodna praksa). 11 — Glej sodbo Komisija proti Belgiji, navedeno v opombi 7, 
točka 28. 
12 — Glej med drugim sodbo z dne 11. julija 2002 v zadevi D'Hoop 
(C-224/98, Recueil, str. I-6191, točka 36). 
13 — Sodba Komisija proti Belgiji, navedena v opombi 7, točka 29. 
14 — Prav tam, točki 29 in 30. 
I - 5978 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
Belgija ni izpolnila obveznosti iz člena 12 ES 
v povezavi s členoma 149 ES in 150 ES. 
22. Po mojem mnenju je očitno, kot za­
trjujeta Komisija in Republika Finska, da 
lahko v obravnavani zadevi izpodbijana 
nacionalna določba na državljane drugih 
držav članic vpliva bolj kot na avstrijske 
državljane in da posledično obstaja verjet­
nost, da bo prvonavedene postavila v posebej 
slabši položaj. Zato izpodbijana nacionalna 
določba povzroča posredno diskriminacijo, 
razen če temelji na objektivnih preudarkih, ki 
so neodvisni od državljanstva zadevnih oseb 
in so sorazmerni z legitimnim ciljem nacio­
nalnih določb. 
Utemeljitev 
23. Na področju prostega gibanja oseb se je 
mogoče sklicevati na dve skupini razlogov, s 
katerima je mogoče upravičiti ukrepe, ki bi 
bili sicer diskriminatorni. Prva skupina 
obsega odstopanja, ki so izrecno določena v 
Pogodbi ES, in sicer javni red, javno varnost 
in javno zdravje. 15 Druga skupina, ki ni 
izčrpno določena, obsega utemeljitve, ki se nanašajo na varstvo legitimnih nacionalnih 
interesov, ki so bili dodani s sodno prakso 
Sodišča. Na splošno iz sodne prakse izhaja, 
da so neposredno diskriminatorni ukrepi 
lahko utemeljeni samo z razlogi, ki jih 
izrecno določa Pogodba ES. Po drugi strani 
je posredno diskriminatorne ukrepe mogoče 
utemeljiti z razlogi iz obeh skupin. 16 Kot 
odstopanji od temeljnega načela prostega 
pretoka je treba obe skupini možnih uteme­
ljitev razlagati ozko in morata izpolniti 
zahtevo po sorazmernosti. 
24. Komisija v tožbi navaja, da bi bilo sporno 
nacionalno določbo mogoče utemeljiti le na 
podlagi omejenih razlogov, ki jih določa 
Pogodba. Tako se zdi, da je treba po mnenju 
Komisije ukrepe, kot so obravnavani v tem 
primeru, ki se formalno uporabljajo ne glede 
na državljanstvo, vendar učinkujejo skoraj 
izključno na državljane drugih držav članic, 
obravnavati enako kot očitno diskrimina­
torne ukrepe in jih posledično obravnavati 
ozko glede na možne utemeljitve. Vendar 
15 — Člena 39(3) ES in 46 ES. 16 — Kot sem že pojasnil v sklepnih predlogih v zadevi Säger 
(sodba z dne 25. julija 1991, C-76/90, Recueil, str. I-4221) v 
zvezi s svobodnim opravljanjem storitev, je treba glede 
nacionalnih ukrepov, ki zares niso diskriminatorni, vendar bi 
lahko omejili prosti pretok, uporabiti sodno prakso glede 
objektivne utemeljitve in sorazmernosti. 
I - 5979 
SKLEPNI PREDLOGI F. G. JACOBSA - ZADEVA C-147/03 
Komisija ni podprla svojega stališča s sklice­
vanjem na posebno sodno prakso in ni 
navedla te trditve na obravnavi, na kateri je 
poudarila, da sporna nacionalna določba ne 
izpolnjuje zahteve po sorazmernosti. 
25. Republika Avstrija zatrjuje, da je sporna 
nacionalna določba utemeljena iz dveh raz­
logov. Prvič, varuje homogenost avstrijskega 
sistema izobraževanja in zlasti politični cilj 
neomejenega javnega dostopa do visokošol­
skega izobraževanja v Avstriji. Drugič, ustre­
za potrebi po preprečevanju zlorab prava 
Skupnosti s strani posameznikov, ki izvršu­
jejo svoje pravice do prostega gibanja oseb na 
podlagi Pogodbe. 
26. Glede prve zatrjevane utemeljitve iz 
navedb in trditev Republike Avstrije na 
obravnavi izhaja, da je osrednji cilj avstrijske 
izobraževalne politike omogočiti prost do­
stop do vseh ravni študija. Namen te 
politične izbire je povečati delež avstrijskih 
državljanov s pridobljeno visokošolsko iz­
obrazbo, ki je po navedbah Republike 
Avstrije trenutno med najnižjimi v EU in 
Organizaciji za gospodarsko sodelovanje in 
razvoj (OECD). Zaradi tega cilja in brez 
upoštevanja pogojev za dostop do visokošol­
skega izobraževanja v drugih državah člani­
cah obstaja tveganje, da bo liberálnejší avstrijski sistem preplavljen z vlogami štu­
dentov, ki niso bili sprejeti na fakulteto v 
državah članicah s strožjimi sprejemnimi 
pogoji. Ta naval bi povzročil resne finančne, 
strukturne in zaposlitvene težave ter ogrozil 
finančno ravnovesje avstrijskega izobraževal­
nega sistema in posledično njegov obstoj. 
27. Po mnenju Republike Avstrije pomenijo 
tveganje predvsem nemški prosilci, ki niso 
izpolnili zahtevanih pogojev za dostop do 
določenega univerzitetnega študija v Nemči­
ji. Republika Avstrija je predložila oceno za 
posebni primer študija medicine, vendar 
samo na obravnavi. Po tej oceni bi pričako­
vano število vlog tujih, zlasti nemških, 
imetnikov srednješolske diplome petkrat 
preseglo število prostih mest. Avstrijski 
zastopniki so se sklicevali tudi na dejstvo, 
da visokošolsko izobraževanje v Avstriji prek 
državnega proračuna financirajo davkoplače­
valci, zato so bili določeni ukrepi za nadzor 
pričakovanega navala vlog potrebni, če naj 
sistem ohrani značilnost neomejenega javne­
ga dostopa. 
28. Republika Avstrija se v podporo svojim 
navedbam sklicuje na sodbi Kohll in Van¬ 
braekel, v katerih je Sodišče priznalo, da „ni 
mogoče izključiti, da je tveganje za resno 
I - 5980 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
škodovanje finančnemu ravnovesju sistema 
socialne varnosti lahko nujen razlog v 
splošnem interesu, ki lahko upravičuje tako 
omejitev" 17. 
29. Trditve Republike Avstrije me ne pre­
pričajo. 
30. Prvič, ni jasno, kaj pomeni cilj ohranitve 
„homogenosti" avstrijskega sistema visoko­
šolskega izobraževanja. Glede na celotni 
pomen trditev Republike Avstrije in dejansko 
stanje primera se zdi, da „homogenost" 
pomeni „privilegiran dostop za avstrijske 
državljane". Ni sporno, da so avstrijske 
univerze realna alternativa predvsem za 
nemško govoreče študente. Jasno je, da to 
skupino najverjetneje sestavljajo nemški in 
tudi italijanski študenti, ki prihajajo iz 
nemško govorečega dela Italije ob avstrijski 
meji. Glede na stroge pogoje, ki veljajo v 
Nemčiji in Italiji za določene univerzitetne 
študije, kot je študij medicine, bo sporna 
nacionalna določba, tudi če so v besedilu 
uporabljeni splošni izrazi in če velja za 
študente iz katerekoli države članice, v praksi 
učinkovala tako, da bo omejila dostop teh 
študentov do avstrijskega sistema. Zdi se, da 
je namen sporne nacionalne določbe pre­
prečiti tveganje, ki ga povzročajo ti študenti. Z drugimi besedami, praktični ali celo 
namerni učinek sporne nacionalne določbe 
je ohraniti neomejen dostop do univerzitet­
nega izobraževanja predvsem za imetnike 
avstrijskih srednješolskih diplom, medtem ko 
ga otežuje za tiste tuje študente, za katere je 
avstrijski sistem naravna alternativa. Takšen 
cilj, ki je po vsebini diskriminatoren, ni v 
skladu s cilji Pogodbe. 
31. Drugič, glede na sedanje stanje razvoja 
prava Skupnosti imam določene zadržke 
glede možnosti uporabe ugotovitev Sodišča 
v sodbah Kohll in Vanbraekel v zvezi z 
nacionalnimi sistemi socialnega varstva na 
področju visokošolskega izobraževanja. Uvo­
doma je treba pripomniti, da sodbi Kohll in 
Vanbraekel s sprejetjem izključno finančnih 
ciljev kot možnih utemeljitev odstopata od 
uveljavljenega pristopa Sodišča, da s takimi 
cilji ni mogoče upravičiti omejitve temeljnih 
svoboščin, ki jih zagotavlja Pogodba 18. De­
jansko pomenita dvojno odstopanje, prvič od 
temeljnih načel prostega pretoka in drugič 
17 — Sodbi z dne 28. aprila 1998 v zadevi Kohll (C-158/96, Recueil, 
str. I-1931, točka 41) in z dne 12. julija 2001 v zadevi 
Vanbraekel in drugi (C-368/98, Recueil, str. I-5363, točka 47). 
V zvezi s tema sodbama in njunimi posledicami glej V. 
Hatzopoulos, „Killing national health and insurance systems 
but healing patients? The European market for health-care 
services after the judgments of the ECJ in Vanbraekel and 
Peerbooms", 2002, 39, Common Market Law Review, str. 
od 683 do 729. 18 — Glej med drugim sodbi z dne 6. junija 2000 v zadevi 
Verkooijen (C-35/98, Recueil, str. I-4071, točka 48) in z dne 
16. januarja 2003 v zadevi Komisija proti Italiji (C-388/01, 
Recueil, str. I-721, točka 13). 
I - 5981 
SKLEPNI PREDLOGI F. G. JACOBSA - ZADEVA C-147/03 
od sprejetih razlogov, na podlagi katerih so ta 
odstopanja lahko upravičena. Tako je treba 
vsako utemeljevanje na podlagi teh sodb, 
zlasti po analogiji, obravnavati previdno 19. 
32. Res je, da je besedilo določb Pogodbe ES, 
ki urejajo dejavnost Skupnosti na področjih 
javnega zdravja (člen 152 ES), izobraževanja 
(člen 149 ES) in poklicnega usposabljanja 
(člen 150 ES zelo podobno oblikovano in da 
vse izražajo enako idejo dopolnilnosti dejav­
nosti Skupnosti. 20 Res je tudi, da sta z 
ekonomskega vidika zdravstveni in izobraže­
valni sistem, poleg obrambe, med najpo­
membnejšimi postavkami javnih izdatkov v 
EU. 21 33. Kljub podobnostim ostajajo razlike, ki jih 
ni mogoče spregledati. Najbolj očitna razlika 
na podlagi prava Skupnosti je, da je Sodišče 
ugotovilo, da javno financirane zdravstvene 
storitve spadajo na področje uporabe določb 
Pogodbe o svobodnem opravljanju storitev. 22 
Posledično mora država članica vse ugod­
nosti, ki jih zagotovi lastnim državljanom, 
načeloma razširiti tudi na prejemnike stori­
tev, ki so državljani drugih držav članic. 
Glede na gospodarske in finančne učinke 
take pravne ugotovitve ter občutljivost sek­
torja javnega zdravstva in njegovega financi­
ranja 23 verjetno ni presenetljivo, da je 
Sodišče v sodbah Kohll in Vanbraekel v 
nasprotju z ustaljeno sodno prakso za 
storitve, ki se zagotavljajo v okviru sistema 
javnega zdravstva, priznalo možnost odsto­
panja na podlagi gospodarskih razlogov. 
34. Nasprotno pa visokošolsko izobraževa­
nje, ki je v glavnem financirano iz javnih 19 — Omeniti je treba, da je Sodišče v obeh zadevah na podlagi 
dejanskega stanja zavrnilo obstoj tveganja. 
20 — Člena 149 ES in 150 ES določata, da Skupnost v celoti 
upošteva odgovornost držav članic za vsebino poučevanja in 
organizacijo sistemov izobraževanja. Glede zdravstvenega 
sistema člen 152, peti odstavek, ES podobno določa, da 
dejavnost Skupnosti v celoti upošteva odgovornost držav 
članic za organizacijo in zagotavljanje zdravstvenih storitev in 
zdravstvenega varstva. 
21 — Podatki za leto 2001 kažejo, da znašajo javni izdatki na vseh 
ravneh izobraževanja v povprečju 5,5 % bruto domačega 
proizvoda (BDP) v Evropski uniji. Če upoštevamo zgolj javne 
izdatke za visokošolsko izobraževanje, znaša ta odstotek 
povprečno 1,4 % BDP v Evropski uniji. Javni izdatki za 
zdravstvo so leta 2002 v Evropski uniji znašali povprečno 
6,4 % BDP. Javni izdatki Republike Avstrije v obeh sektorjih 
ustrezajo približno povprečju: 5,8 % BDP za izobraževanje, od 
tega 1,4 % BDP za visokošolsko izobraževanje in 5,4 % BDP 
za zdravstvo. (Vir: OECD 2004.) 22 — Glej sodbo Kohll, ki je po mnenju nekaterih avtorjev 
„pretresla vse sklade socialne varnosti in zdravstvenega 
varstva". V. Hatzopoulos, str. 688 njegovega članka (oboje 
navedeno zgoraj v opombi 17). 
23 — Glej sodbo z dne 12. julija 2001 v zadevi Smith in Peerbooms 
(C-157/99, Recueil, str. I-5473), ki je bila izdana istega dne 
kot sodba v zadevi Vanbraekel, v kateri je Sodišče ugotovilo, 
da je „splošno sprejeto, da ima sektor bolnišnične oskrbe 
večje stroške in mora zadovoljiti naraščajoče potrebe, 
medtem ko finančni viri za zdravstveno varstvo niso 
neomejeni, ne glede na uporabljen način financiranja", točka 
79 sodbe. 
I - 5982 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
skladov, ni storitev v smislu člena 49 ES. 24 
Pravica do enakega obravnavanja, ki jo 
uživajo študenti po Pogodbi v zvezi s prostim 
gibanjem oseb, je bila do sedaj tako v sodni 
praksi kot v zakonodaji Skupnosti priznana 
le v omejenem obsegu. Glede na trenutno 
stanje razvoja prava Skupnosti vzdrževalnine 
ne spadajo na področje uporabe Pogodbe. 25 
Na zakonodajni ravni Direktiva 93/96/EGS o 
pravici do prebivanja za študente 26 z dolo­
čitvijo, da študenti, ki prihajajo iz drugih 
držav članic, ne smejo „preveč obremenje­
vati" javnih financ države članice gostiteljice, 
da morajo izkazati, da imajo zadostna 
sredstva za lastno preživljanje in da niso 
upravičeni do vzdrževalnine, zagotavlja dr­
žavam članicam posebna sredstva za zmanj­
ševanje potencialnih obremenitev njihovih 
državnih proračunov zaradi prostega gibanja 
študentov. 27 35. Obstajajo tudi druge pomembne razlike 
med javnim izobraževanjem in javnim zdrav­
stvom. Pacienti prestopajo meje bolj zaradi 
nujnosti, študentje pa po lastni izbiri. Poleg 
tega pacienti praviloma potujejo zaradi 
določenega zdravljenja, po koncu katerega 
se vrnejo v domovino. Po drugi strani 
študenti ostanejo v drugi državi v celotnem 
obdobju študija, sodelujejo v lokalnem dru­
žabnem in kulturnem življenju in se pogosto 
integrirajo v državo članico gostiteljico. Na 
kratko, značilnosti študentov, ki uresničujejo 
pravico do prostega gibanja, niso enake 
značilnostim prejemnikov zdravstvenih sto­
ritev, ki uresničujejo svoje pravice. 
36. Argument „prisklednika", ki se uporablja 
za tuje študente, ni novost in, kot je generalni 
pravobranilec Slynn izpostavil v sklepnih 
predlogih v zadevi Gravier, ima lahko dolo­
čen pomen. 28 V skladu s tem argumentom 
uživajo študenti, ki študirajo v tujini, ugod­
nosti javno financiranega izobraževanja v 
drugi državi članici, finančno pa vanj ne 
prispevajo s plačilom nacionalnih davkov niti 
ni nujno, da „vrnejo" s tem, da ostanejo v 24 — Glej sodbo z dne 27. septembra 1988 v zadevi Humbel 
(263/86, Recueil, str. 5365, točke 17, 18 in 19) in nedavno 
sodbo z dne 7. decembra 1993 v zadevi Wirth (C-109/92, 
Recueil, str. I-6447, točke od 15 do 19). Glej tudi sklepne 
predloge generalnega pravobranilca Ruiz-Jaraboja Colomerja 
v zadevi Peerbooms, navedena v opombi 23, v kateri je ob 
upoštevanju ugotovitev Sodišča v zadevi Humbel glede 
javnega izobraževanja navedel, da brezplačne storitve javnega 
zdravstva ne moremo šteti za storitve zaradi neobstoja 
plačila. Vendar je Sodišče tako razlogovanje zavrnilo. 
25 — Glej sodbo z dne 21. junija 1988 v zadevi Brown (197/86, 
Recueil, str. 3205, točka 18). Vendar glej sodbi z 
dne 20. septembra 2001 v zadevi Grzelczyk (C-184/99, 
Recueil, str. I-6193) in D'Hoop (navedena zgoraj v 
opombi 12), ki ju obravnavam v nadaljevanju v točkah od 
44 do 46, ter sklepne predloge generalnega pravobranilca 
Geelhoeda, predstavljene 11. novembra 2004 v zadevi Bidar 
(C-209/03, ZOdl., str. I-2119) 
26 — Direktiva Sveta 93/96/EGS z dne 29. oktobra 1993 o pravici 
do prebivanja za študente (UL L 317, str. 59). 
27 — V zvezi s tem je v členu 24(2) Direktive 2004/38/ES 
Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o 
pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do 
prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki 
spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 (UL L 158, str. 77), ki bo 
razveljavil med drugim Direktivo 93/96, ko bodo do aprila 
2006 na nacionalni ravni sprejeti ukrepi za prenos, dodatno 
poudarjen ta pristop, saj študentom, ki niso zakonito bivali na 
njihovem ozemlju v neprekinjenem obdobju petih let, 
odvzema pravico do pomoči za vzdrževalne stroške za študij, 
ki vključujejo študentske štipendije in študentska posojila. 28 — Sklepni predlogi generalnega pravobranilca Slynna v zadevi 
Gravier, navedeni zgoraj v opombi 8, str. 604. Glej na splošno 
J.-C. Scholsem, „A propos de la circulation des étudiants: vers 
un fédéralisme financier européen?", Cahiers de Droit 
Européen (1989), št. 3/4, str. od 306 do 324, in A. P. Van 
der Mei, „Free Movement of Persons Within the EC - Cross-
border Access to Public Benefits", Hart, Oxford, 2003, 
str. 422 in naslednje. 
I - 5983 
SKLEPNI PREDLOGI F. G. JACOBSA - ZADEVA C-147/03 
državi gostiteljici z namenom opravljanja 
poklica. 29 
37. Sodišče v svoji sodni praksi glede po­
gojev dostopa do poklicnega usposabljanja, 
ki vključuje tudi visokošolsko izobraževanje, 
ni štelo, da bi moralo preučiti prednosti tega 
argumenta, in še manj, da ga prizna kot 
veljaven razlog za odstopanje. 30 Kot sem 
navedel zgoraj, je Sodišče z izključitvijo 
pravice študentov do vzdrževalnine posredno 
že obravnavalo možne finančne posledice za 
nacionalne proračune, ki izhajajo iz pravic, ki 
so po Pogodbi priznane študentom. 
38. Kljub temu bi bilo koristno na kratko 
preučiti to vprašanje, ki se nanaša na več 
držav članic. Ob upoštevanju, da študenti 
spadajo na področje uporabe Pogodbe samo v obsegu, v katerem jih izbrani študijski 
program pripravi za vstop na trg dela, 31 
ločimo dve vrsti mobilnosti študentov zno­
traj EU. 
39. Prvič, so študenti, ki se preselijo ne glede 
na jezikovne ovire zaradi znanstvene odlič­
nosti študija, organiziranega v drugi državi 
članici, in/ali ker študij v tujini bolj ustreza 
njihovim poklicnim ambicijam ali talentom. 
S končanim študijem se njihova potencialna 
mobilnost znotraj EU bistveno izboljša in 
zelo verjetno je, da bodo svoje poklicno 
življenje deloma ali v celoti preživeli v državi, 
ki ni njihova država izvora, skupaj z vsemi 
gospodarskimi, družbenimi in kulturnimi 
posledicami, ki so s tem povezane. Tako 
postanejo ključni dejavniki pri širjenju pri­
dobljenega znanja v celotni EU, pri prispevku 
k integraciji evropskega trga zaposlovanja in, 
končno, ob upoštevanju ciljev, ki so podlaga 
Pogodbi EU, tudi pri spodbujanju „vedno 
tesnejše unije". Glede na celotne koristi za 
EU, ki jih tuji študenti prinesejo, se bo javna 
naložba v njihovo izobraževanje povrnila 
državi gostiteljici bodisi neposredno, ker 
bodo študentje pozneje vstopili na njen trg 
dela, bodisi posredno prek koristi, ki nasta­
nejo za EU kot celoto. 29 — Dodati je treba, da so študenti, čeprav ne prispevajo 
neposredno v davčni sistem države, v kateri študirajo, vir 
prihodka za lokalna gospodarstva v okolici univerze in do 
določene mere tudi za državni proračun prek posrednih 
davkov. Glede pomena, ki naj se pripiše prispevkom 
davkoplačevalcev, da bi imeli korist od ugodnosti, ki so 
financirane iz državnega proračuna, glej ugotovitve general­
nega pravobranilca Geelhoeda v sklepnih predlogih v zadevi 
Bidar (navedeni v opombi 25, točka 65). Meni, da bi ta 
argument, ob logičnem sklepu, do katerega vodi, odvzel 
vsakršne državno financirane ugodnosti tistim državljanom, 
ki niso prispevali ali so zelo skromno prispevali v državni 
proračun. 
30 — Glej trditve belgijske vlade v sodbi Gravier, točka 12. Glej tudi 
stališča Združenega kraljestva v sodbi z dne 21. junija 1988 v 
zadevi Lair (39/86, Recueil, str. 3161, povzetki v Recueil, 
str. 3169 in 3170) in v zadevi Bidar, navedena v opombi 25. 
Zadnje povzema generalni pravobranilec Geelhoed v točki 65 
sklepnih predlogov v tej zadevi. 31 — Sodba Gravier, navedena v točki 8, in sodba z dne 2. februarja 
1988 v zadevi Blaziot in drugi (24/86, Recueil, str. 379). 
I - 5984 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
40. Drugič, so študenti, ki iščejo dostop do 
bolj liberalnih sistemov izobraževanja v 
sosednjih državah z namenom, da se iz­
ognejo omejitvam v svoji državi članici 
izvora. Njihov namen je, vsaj na začetku, da 
se po končanem študiju vrnejo v državo 
članico izvora. Študenti, za katere se Repu­
blika Avstrija boji, da bodo preplavili njen 
sistem, bi lahko spadali v to skupino. 
Večinoma v teh primerih jezikovne ovire 
niso pomembne, saj študij poteka praviloma 
v jeziku, ki ga dobro poznajo ali je celo enak 
maternemu jeziku teh študentov migrantov. 
Dodatne ovire za študentsko mobilnost 
lahko zmanjša tudi bližina univerze do kraja 
izvora tujih študentov. Čeprav mobilnost 
druge skupine študentov spodbuja integraci­
jo podobno kot prva skupina, je njen učinek 
manjši. Tako je v povezavi z drugo skupino 
študentov ugovor priskledništva bolj pre­
pričljiv. 
41. Vprašanje je, ali bi bilo treba oziroma ali 
je mogoče ta položaja s pravnega vidika 
obravnavati različno. Po mojem mnenju je 
odgovor na to odklonilen. V trenutni sodni 
praksi za to ni nobene podlage. Obe vrsti 
študentov uživata, čeprav iz različnih raz­
logov, posamezne pravice, ki so jim priznane 
s Pogodbo, in menim, da osnovni razlogi za 
izbiro ene ali druge univerze ne morejo vplivati na obseg pravic po Pogodbi, 32 pod 
pogojem, da ne gre za zlorabe, kar pa bom 
obravnaval v nadaljevanju v okviru druge 
utemeljitve, na katero se sklicuje Republika 
Avstrija. 
42. Iz vseh navedenih razlogov menim, da 
glede na trenutno stanje prava Skupnosti ni 
mogoče samodejno uporabiti analogije med 
področjema javnega zdravstva in izobraževa­
nja. Po mojem mnenju tako uporaba uteme­
ljitev, razvitih v sodbah Kohll in Vanbraekel, 
ki jih navaja Republika Avstrija, ni primerna 
za področje javno financiranega visokošol­
skega izobraževanja. 
43. Drugače bi lahko sklepali, če bi Sodišče 
ugotovilo, da so študenti upravičeni zahtevati 
vzdrževalnino, v katerikoli obliki je že 
zagotovljena, na podlagi pravic, ki izhajajo 
iz njihovega statusa državljanov EU. V tem 
primeru bi bile njihove pravice po pravu 
Skupnosti in s tem povezane obveznosti 
držav članic dejansko enake tistim, ki jih 
imajo prejemniki storitev. V teh okoliščinah 
bi finančno breme prostega gibanja študen-
32 — Sodišče je v zvezi s prostim gibanjem delavcev ugotovilo, da 
razlogi, zaradi katerih delavec države članice išče zaposlitev v 
drugi državi članici, niso pomembni za presojo njegove 
pravice do vstopa in prebivanja na ozemlju zadnjenavedene 
države, pod pogojem, da v tej državi opravlja ali želi opravljati 
dejansko in učinkovito dejavnost: sodbi z dne 23. marca 1982 
v zadevi Levin (53/81, Recueil, str. 1035, točka 23) in z dne 
23. septembra 2003 v zadevi Akrich (C-109/01, Recueil, 
str. 9607, točka 55). 
I - 5985 
SKLEPNI PREDLOGI F. G. JACOBSA - ZADEVA C-147/03 
tov na državna sredstva postalo pomembno, 
kar bi bil po mojem mnenju dober razlog za 
to, da bi se gospodarski razlogi upravičeno 
lahko uporabili kot možna utemeljitev. 
44. V nedavnih sodbah Grzelczyk 33 in 
D'Hoop 34, ki se nanašata na zahtevke 
študentov za priznanje ugodnosti, je Sodišče 
ugotovilo, da državljani EU, ki so kot študenti 
izkoristili pravico do prostega gibanja na 
podlagi Pogodbe ES, lahko zahtevajo socialne 
ugodnosti, ki jih imajo kot državljani EU na 
podlagi členov 17 ES in 18 ES. Sodišče je 
ugotovilo, da je „[t]a status državljana Unije 
[...] temeljni status državljanov držav članic, 
na podlagi katerega se tiste med njimi, ki se 
nahajajo v enakem položaju, enako pravno 
obravnava na področju uporabe ratione 
materiae Pogodbe, ne glede na njihovo 
državljanstvo ali izjeme, ki so za ta namen 
izrecno predvidene" 35. Čeprav tožene stranke 
po pravu Skupnosti niso imele statusa 
delavca (niti niso spadale v izenačene sku­
pine, kot so družinski člani), jih je dejstvo, da 
so uresničevali pravici do prostega gibanja 
ter prebivanja na ozemlju držav članic kot 
študenti, postavilo na področje uporabe 
Pogodbe, na tej podlagi pa so bili kot 
državljani EU upravičeni zahtevati enako 
obravnavanje glede socialnih ugodnosti, ki jih imajo državljani države članice gostite­
ljice. 
45. Sodišče je v sodbi Grzelczyk po skliceva­
nju na svoje ugotovitve v sodbi Brown, da je 
pomoč, dana študentom za vzdrževanje in 
izobraževanje, načeloma zunaj področja upo­
rabe Pogodbe ES, kljub temu v nadaljevanju 
ugotovilo, da ob upoštevanju, med drugim, 
novih določb o izobraževanju, ki so bile v 
Pogodbo ES uvedene po sodbi Brown, taka 
ugotovitev Sodišča ne preprečuje tožeči 
stranki, da na podlagi statusa državljana EU 
vloži prošnjo za pridobitev najnujnejših 
sredstev za preživljanje, ki jih lahko dobijo 
državljani države gostiteljice, ki so v enakem 
položaju. Sodišče je v sodbi D"Hoop povezalo 
razvijajoči se koncept državljanstva Unije s 
področjem izobraževanja. Menilo je, da 
priložnosti, ki jih ponuja Pogodba v zvezi s 
pravico do prostega gibanja, ne morejo polno 
učinkovati, če je posameznik kaznovan, ker 
jih je izkoristil, in da je ta preudarek 
pomemben predvsem na področju izobraže­
vanja, glede na cilje, ki jih zasledujeta člena 
3(1)(q) ES in 149(2), druga alinea, ES, 
zlasti spodbujanje mobilnosti študentov in 
učiteljev. 36 
46. Res je torej, da je Sodišče v teh zadevah 
utrlo pot za razširitev dejanskega obsega 
33 — Navedena v opombi 25. 
34 — Navedena v opombi 12. 
35 — Sodbi D'Hoop, točka 28, in Grzelczyk, točka 31. 36 — Sodba D'Hoop, točki 31 in 32. 
I - 5986 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
upravičenj študentov do finančne pomoči 
prek pravic do šolnine in vpisnine. 37 Če bi 
Sodišče potrdilo takšen pristop, bi bilo po 
mojem mnenju treba razpon možnih uteme­
ljitev držav članic prav tako razširiti v skladu 
s sodno prakso glede prejemnikov storitev 
javnega zdravstva. V zvezi s tem je treba 
pripomniti, da se je Sodišče v sodbah 
Grzelczyk in D'Hoop previdno izrazilo in 
da je v zadevi D'Hoop poudarilo, da je od 
tožeče stranke mogoče zahtevati, naj izkaže 
obstoj dejanske povezave med seboj in 
zadevnim geografskim trgom dela, da bi 
bila upravičena do zadevnih socialnih 
ugodnosti. 38 
Preizkus sorazmernosti 
47. Kakorkoli že bo, tudi če bi bili cilji, na 
katere se sklicuje Republika Avstrija, upravi­
čeni na podlagi Pogodbe, bi bila izpodbijana 
nacionalna določba po mojem mnenju ne­
sorazmerna. Ker je dejanski učinek ali celo 
namen izpodbijane nacionalne določbe odvr­
niti prošnje nemško govorečih študentov iz drugih držav članic in ker se Avstrija za 
utemeljitev tega učinka sklicuje na sodbi 
Kohll in Valbraekel, je treba po mojem 
mnenju preizkus sorazmernosti opraviti zelo 
temeljito. 
48. Na obravnavi je Republika Avstrija 
predstavila pet možnih alternativ obstoječe­
mu sistemu in zatrdila, da sporna nacionalna 
določba predvideva najmanj omejujoče sred­
stvo za dosego zasledovanega cilja. Prvič, 
odprtost avstrijskega visokošolskega izobra­
ževanja za imetnike tujih potrdil o končanem 
srednješolskem izobraževanju brez kakršnih­
koli omejitev ni realna možnost glede na 
finančne in strukturne težave, ki bi zaradi 
tega nastale. Drugič, določitev kvot za tuje 
študente bi bila bolj omejevalna kot sistem, 
ki obstaja na podlagi izpodbijane nacionalne 
določbe. Tretjič, preverjanje usposobljenosti 
kandidatov imetnikov potrdil, ki niso bila 
izdana v Avstriji, v vsakem posameznem 
primeru, z možnostjo uvedbe izpita zaradi 
preizkusa primerljivosti bi povzročilo preveč 
tehničnih težav in ustvarilo nadaljnje ovire 
prostemu gibanju. Četrtič, vzpostavitev spre­
jemnih izpitov tako za imetnike avstrijskih 
kot za imetnike neavstrijskih diplom bi 
preprečilo legitimno politično izbiro zago­
tavljanja neomejenega dostopa do avstrijske­
ga visokošolskega izobraževanja. Poleg tega 
bi bil glede na pričakovano visoko število 
prošenj s strani tujih kandidatov ogrožen cilj 37 — Glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca Geel¬ 
hoeda v zadevi Bidar, navedeni v opombi 25, v katerih, na 
podlagi te sodne prakse glede določb Pogodbe o državljan­
stvu EU, zatrjuje, da pomoč pri stroških vzdrževanja za 
študente, vpisane v univerzitetne programe, ni več zunaj 
področja uporabe Pogodbe za namene člena 12 ES. 
38 — Sodba D'Hoop, navedena v opombi 12, točka 38. Ta omejitev 
je potrjena v sodbi z dne 23. marca 2004 v zadevi Collins 
(C-138/02, Recueil, str. I-2703), čeprav se ta primer ni 
nanašal na področje javnega izobraževanja. 
I - 5987 
SKLEPNI PREDLOGI F. G. JACOBSA - ZADEVA C-147/03 
povečanja odstotka avstrijskih državljanov z 
univerzitetno izobrazbo. Enako velja za peto 
možnost, in sicer uvedbo zahteve po najnižji 
povprečni oceni pri srednješolskem izobra­
ževanju za vpis v univerzitetno izobra­
ževanje. 
49. Sodišče je že ugotovilo, da morajo 
nacionalni organi, ki se sklicujejo na odsto­
panje od temeljnega načela prostega gibanja, 
v vsakem posameznem primeru izkazati, da 
so njihovi predpisi nujni in sorazmerni za 
doseganje zasledovanega cilja. 39 Kar zadeva 
odstopanje iz člena 30 ES v zvezi z varova­
njem javnega zdravja, je Sodišče od države 
članice, ki se je sklicevala nanjo, zahtevalo 
natančno oceno tveganja, ki ga zatrjuje. 40 To 
so splošno veljavna načela, ki so iz razlogov, 
navedenih v točki 47 zgoraj, še posebej 
pomembna v tej zadevi. 
50. Menim, da Republika Avstrija ni uspela 
ustrezno izkazati, da bi bilo finančno ravno­
vesje njenega sistema izobraževanja moteno 
v primeru razveljavitve izpodbijane nacio­
nalne določbe. Številke, ki jih je predložila 
Sodišču na obravnavi, so se nanašale le na 
študij medicine in na potencialni naval nemško govorečih kandidatov za ta študij. 
Ocen glede preostalih univerzitetnih študij­
skih programov ni predložila. Tako menim, 
da iz tega delnega dokaza ni mogoče sklepati 
na obstoj resnega tveganja za nadaljnji obstoj 
celotnega avstrijskega sistema visokošolskega 
izobraževanja. 
51. Poleg tega so avstrijski zastopniki v 
odgovoru na vprašanja Sodišča priznali, da 
je namen izpodbijane nacionalne določbe v 
bistvu preventiven. V teh okoliščinah, ker 
izpodbijana nacionalna določba z namenom 
preprečevanja predvideva splošno dikrimina¬ 
torno obravnavanje in ker niso bili pred­
loženi zadostni dokazi za njeno utemeljitev, 
menim, da zahteva po sorazmernosti ni 
izpolnjena. 
52. V vsakem primeru morajo biti kakršna­
koli sredstva, ki jih Republika Avstrija 
sprejme zoper tveganje za finančno ravno­
vesje svojega visokošolskega sistema izobra­
ževanja, skladna z zahtevami Pogodbe, zlasti 
z načelom enakega obravnavanja. S čezmer­
nim povpraševanjem do dostopa do določe­
nih predmetov se je mogoče soočiti s 
sprejetjem posebnih nediskriminatornih 
ukrepov, kot so uvedba sprejemnega izpita 
ali najnižjega povprečja, kar bi bilo v skladu z 
zahtevami iz člena 12 ES. Prav tako bi bilo za 
namene združljivosti s pravom Skupnosti po 
mojem mnenju bolj primerno sredstvo za 
zagotavljanje enotnosti - če pod tem raz-39 — Glede odstopanja v zvezi z javnim zdravstvom na podlagi 
člena 30 ES glej sodbi z dne 5. februarja 2004 v zadevi 
Komisija proti Franciji (C-24/00, Recueil, str. I-1277, točka 
53) in v zadevi Komisija proti Italiji (C-270/02, Recueil, 
str. I-1559, točke od 20 do 22, in tam navedena sodna 
praksa). 
40 — Sodbi Komisija proti Franciji, navedena zgoraj v opombi 39, 
točka 54, in z dne 23. septembra 2003 zadevi Komisija proti 
Danski (C-192/01, Recueil, str. I-9693, točka 47). 
I - 5988 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
umemo zagotavljanje enakovredne usposob­
ljenosti študentov, ki se vpisujejo v avstrijske 
univerze - preverjanje, ali tuje kvalifikacije 
ustrezajo kvalifikacijam, ki se zahtevajo od 
imetnikov avstrijskih diplom. Dejstvo, da bi 
uvedba takih ukrepov povzročila praktične 
ali celo finančne težave, ni veljaven izgovor. 41 
53. Seveda bi uvedba teh nediskriminatornih 
ukrepov zahtevala spremembo trenutnega 
sistema neomejenega javnega dostopa do 
univerzitetnega študija. Brez ukrepov Skup­
nosti za uravnavanje čezmejnega dotoka 
študentov bi take spremembe izražale po­
trebo po izpolnjevanju obveznosti, ki izhajajo 
iz načela enakega obravnavanja na podlagi 
Pogodbe. Tveganja, na katera se sklicuje 
Avstrija, niso značilna samo za njen sistem, 
temveč obstajajo in so obstajala v enaki meri, 
če ne celo v večji, tudi v drugih državah 
članicah, katerih visokošolsko izobraževanje 
pritegne večje število študentov. 42 Med te 
države članice spada Belgija, katere omejitve, 
kot je bilo že obravnavano, so bile podobne 
in ugotovljene za nezakonite. Preostale 
države članice so z namenom soočenja s 
takim povpraševanjem ustrezno spremenile 
nacionalne sisteme izobraževanja ob upošte­
vanju svojih obveznosti po pravu Skupnosti. 
Če bi sprejeli utemeljitev, na katero se 
sklicuje Republika Avstrija, bi s tem državam 
članicam dovolili, da razdrobijo svoje sisteme 
visokošolskega izobraževanja. V zvezi s tem 
je treba napotiti na sodbo Grzelczyk, v kateri je Sodišče priznalo, da Direktiva 93/96 o 
pravici do prebivanja za študente „prizna[v] a 
določeno stopnjo finančne solidarnosti med 
državljani države gostiteljice in državljani 
drugih držav članic", kar mora veljati tudi za 
Republiko Avstrijo. 43 
54. Glede druge utemeljitve, na katero se 
sklicuje Republika Avstrija, in sicer zlorabo 
prava Skupnosti, je res, da je Sodišče v 
sodbah Knoors 44 in Bouchoucha 45 priznalo, 
da imajo države članice lahko upravičen 
interes, da določenim lastnim državljanom 
z možnostmi, ki jih imajo na podlagi 
Pogodbe, preprečijo, da bi se z zlorabo 
poskusili izogniti nacionalni zakonodaji gle­
de poklicnega usposabljanja. Kljub temu 
nisem prepričan, ali te zadeve kakorkoli 
podpirajo trditve Republike Avstrije. 
55. Prvič, obe zadevi sta se nanašali na 
ukrepe držav članic zoper zlorabe lastnih 
državljanov, ki so s sklicevanjem na določbe 
Pogodbe o svobodi ustanavljanja poskusili 
obiti strožje nacionalne predpise glede po­
klicnih kvalifikacij. Kot je izpostavila Komi­
sija, je težko sprejeti, da bi bilo mogoče 
državljane drugih držav članic, ki so želeli 
vstopiti v avstrijski sistem visokošolskega 
41 — Glej med drugim sodbo z dne 5. julija 1990 v zadevi Komisija 
proti Belgiji (C-42/89, Recueil, str. I-2821, točka 42). 
42 — Leta 2000 je bilo Združeno kraljestvo daleč največji uvoznik 
tujih študentov. Vir: OECD 2002. 43 — Sodba Grzelczyk, navedena v opombi 25, točka 44. 
44 — Sodba z dne 7. februarja 1979 v zadevi Knoors (115/78, 
Recueil, str. 399). 
45 — Sodba z dne 3. oktobra 1990 v zadevi Bouchoucha (C-61/89, 
Recueil, str. I-3551). 
I - 5989 
SKLEPNI PREDLOGI F. G. JACOBSA - ZADEVA C-147/03 
izobraževanja pod enakimi pogoji kot imet­
niki enakovrednih avstrijskih diplom, obto­
žiti zlorabe določb Pogodbe o prostem 
gibanju oseb. Nasprotno, prav to je cilj teh 
določb. 46 
56. Poleg tega je mogoče v skladu z ustaljeno 
sodno prakso zlorabo prava Skupnosti ugo­
toviti le v vsakem posameznem primeru, pri 
čemer je treba ustrezno upoštevati posebne 
okoliščine posameznega primera in dokaze. 47 
Splošen in nespecificiran sistem, ki se samo­
dejno uporablja brez razlikovanja za vse 
imetnike tujih spričeval o končanem sred­
nješolskem izobraževanju, kot je vzpostavljen 
s sporno nacionalno določbo, komaj izpol­
njuje ta merila in iz istih razlogov ne bi 
izpolnil zahteve po sorazmernosti. 
Argument, ki temelji na mednarodnih kon­
vencijah 
57. Republika Avstrija uveljavlja zadnji argu­
ment zoper tožbo Komisije s trditvijo, da je 
sporna nacionalna določba v skladu z dvema 
konvencijama Sveta Evrope, Konvencijo z 
dne 11. decembra 1953 o ekvivalentnosti diplom, ki omogočajo dostop na visokošolske 
ustanove, in Konvencijo z dne 11. aprila 1997 
o priznavanju visokošolskih kvalifikacij v 
evropski regiji. Ta argument lahko obravna­
vam na kratko. 
58. Glede navedenih konvencij Sveta Evrope 
zadošča ugotovitev, kot je izpostavila Komi­
sija, da v skladu z ustaljeno sodno prakso 
velja, „čeprav prvi odstavek [člena 307] 
Pogodbe državam članicam dopušča, da 
izpolnjujejo obveznosti, ki jih imajo do držav 
nečlanic na podlagi mednarodnih sporazu­
mov, ki so jih sklenile pred Pogodbo, jim to 
ne dovoljuje, da izvršujejo pravice na podlagi 
teh sporazumov v razmerjih znotraj Skup­
nosti" 48. Tako se Republika Avstrija ne more 
sklicevati na določbe konvencije iz leta 1953, 
da bi se izognila obveznostim po pravu 
Skupnosti. 
59. Kar zadeva konvencijo iz leta 1997, 
Republika Avstrija na podlagi člena 10 ES 
ne sme prevzemati mednarodnih obveznosti, 
ki bi lahko ovirale Skupnost pri izvrševanju 
nalog, ki so ji zaupane. 49 Taka obveznost na 
podlagi člena 10 ES vključuje kakršnekoli 
nacionalne ukrepe za prenos določb konven­
cije iz leta 1997, ki bi imeli tak učinek. 
46 — V zvezi s tem glej stališča generalnega pravobranilca La 
Pergole v sklepnih predlogih v zadevi Centros (sodba z dne 
9. marca 1989, C-212/97, Recueil, str. I-1459), zlasti točko 20. 
47 — Sodba z dne 21. novembra 2002 v zadevi X in Y (C-436/00, 
Recueil, str. I-10829, točka 42) in sodba Centros, navedena v 
opombi 46, točka 25. 48 — Glej sodbo z dne 2. julija 1996 v zadevi Komisija proti 
Luksemburgu (C-473/93, Recueil, str. I-3207, točka 40 in tam 
navedena sodna praksa). 
49 — Sodba z dne 14. julija 1976 v združenih zadevah Kramer in 
drugi (3/76, 4/76 in 6/76, Recueil, str. 1279). 
I - 5990 
KOMISIJA PROTI AVSTRIJI 
Predlog 
60. Glede na navedene ugotovitve Sodišču predlagam, naj: 
1. ugotovi, da Republika Avstrija s tem, da ni sprejela potrebnih ukrepov, s 
katerimi bi imetnikom spričeval o končanem srednješolskem izobraževanju, 
pridobljenih v drugih državah članicah, zagotovila dostop do visokošolskega in 
univerzitetnega izobraževanja v Avstriji pod enakimi pogoji kot imetnikom 
spričeval o zaključenem srednješolskem izobraževanju, pridobljenih v Avstriji, ni 
izpolnila obveznosti iz členov 12 ES, 149 ES in 150 ES; 
2. Republiki Avstriji naloži plačilo stroškov, razen stroškov, ki jih je priglasila 
Republika Finska, ki mora kot intervenient sama nositi svoje stroške. 
I - 5991