Člen 13(2), prvi pododstavek, točka (c), Direktive 2004/38 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic je treba razlagati tako, da državljan tretje države, ki se je razvezal od državljana Unije , in ki je bil v času trajanja zakonske zveze žrtev družinskega nasilja, ne more ohraniti pravice do prebivanja v državi članici gostiteljici na podlagi te določbe, če je zakonec, državljan Unije, zapustil to državo članico pred začetkom postopka za razvezo zakonske zveze.

Najprej je iz besedila tako naslova kot člena 13(2) Direktive 2004/38 razvidno, da je ohranitev pravice do prebivanja, ki jo imajo na podlagi te določbe družinski člani državljana Unije, ki niso državljani države članice, določena zlasti v primeru razveze zakonske zveze.

Dalje, glede vsebine te določbe člen 13(2) Direktive 2004/38 pomeni odstopanje od načela, v skladu s katerim pravice do vstopa in prebivanja v državi članici na podlagi Direktive 2004/38 nimajo vsi državljani tretjih držav, temveč le tisti, ki so družinski člani državljana Unije v smislu člena 2, točka 2, te direktive, ki je s tem, da se je naselil v drugi državi članici kot tisti, katere državljan je, uresničeval pravico do prostega gibanja. Ta določba se nanaša na izjemne primere, v katerih razveza zakonske zveze ne pomeni izgube pravice do prebivanja zadevnih državljanov tretje države na podlagi Direktive 2004/38, ker po razvezi svoje zakonske zveze ti državljani ne izpolnjujejo več pogojev iz člena 7(2) te direktive, zlasti ne pogoja, da gre za družinskega člana državljana Unije.

Glede namena člena 13(2) Direktive 2004/38 ta določba tako ustreza cilju iz uvodne izjave 15 te direktive, ki je zagotoviti, da so družinski člani pravno varovani v primeru razveze, razveljavitve zakonske zveze ali prenehanja registriranega partnerstva, tako da se v zvezi s tem sprejmejo ukrepi, s katerimi se zagotovi, da v takih okoliščinah družinski člani, ki že prebivajo na ozemlju države članice gostiteljice, ohranijo pravico do prebivanja izključno na osebni podlagi. V tem okviru je v tem osnutku predloga direktive navedeno, da naj bi nameravana določba, ki je postala člen 13(2) te direktive, zagotavljala neko pravno varstvo državljanom tretjih držav, katerih pravica do prebivanja je odvisna od družinske vezi prek zakonske zveze in bi bila lahko s tem predmet izsiljevanja z razvezo zakonske zveze, to varstvo pa je nujno le v primeru dokončne razveze zakonske zveze, kajti v primeru de facto ločitve pravica do prebivanja zakonca, ki je državljan tretje države, v ničemer ni ogrožena.

Iz navedenega izhaja, da je uporaba člena 13(2) Direktive 2004/38, vključno s pravico na podlagi člena 13(2), prvi pododstavek, točka (c), pogojena z razvezo zakonske zveze zadevnih strank.

Kadar je bil državljan tretje države v času trajanja svoje zakonske zveze žrtev družinskega nasilja, ki ga je storil državljan Unije, od katerega se je razvezal, mora ta prebivati v državi članici gostiteljici v skladu s členom 7(1) Direktive 2004/38 do datuma začetka postopka za razvezo zakonske zveze, zato da se ta državljan sme sklicevati na člen 13(2), prvi pododstavek, točka (c), te direktive.

(Glej točke od 40 do 42, od 45 do 48, 50 in točko 1 izreka.)