Keywords

Summary



Keywords

1. Državljanstvo Unije – Določbe Pogodbe – Področje osebne uporabe

(člena 17 ES in 299(3) ES)

2. Parlament – Volitve – Aktivna in pasivna volilna pravica – Upravičenci

(členi 19 ES, 189 ES, 190 ES; Akt o volitvah predstavnikov Evropskega parlamenta s splošnimi neposrednimi volitvami)

3. Pridruževanje čezmorskih držav in ozemelj – Neuporaba splošnih določb Pogodbe razen v primeru izrecnega sklicevanja

(členi 19(2) ES, 182 ES, 189 ES in 190 ES)

4. Parlament – Volitve – Oseba, izključena iz sodelovanja zaradi nacionalne določbe, ki je v nasprotju s pravom Skupnosti

5. Pravo Skupnosti – Pravice, podeljene posameznikom – Kršitev države članice – Obveznost odprave škode, povzročene posameznikom

Summary

1. Osebe, ki imajo državljanstvo države članice in prebivajo oziroma imajo stalno prebivališče na ozemlju, ki je del čezmorskih ozemelj in držav iz člena 299(3) ES, se lahko sklicujejo na pravice, ki jih državljanom Unije priznava drugi del Pogodbe ES.

(Glej točko 29 in točko 1 izreka.)

2. Določitev oseb, ki imajo pravico voliti in biti voljene v Evropski parlament, glede na trenutno stanje prava Skupnosti spada v pristojnost vsake države članice ob spoštovanju prava Skupnosti.

Niti člena 189 ES in 190 ES niti Akt o volitvah predstavnikov Evropskega parlamenta s splošnimi neposrednimi volitvami izrecno in natančno ne določajo, kdo ima pravico voliti in biti voljen. Tako iz členov 189 ES in 190 ES, ki se nanašata na Evropski parlament in določata, da tega sestavljajo predstavniki narodov držav članic, ne izhaja noben jasen sklep, saj ima lahko izraz „narodi“, ki ni opredeljen, različne pomene glede na države članice in jezike Unije. Poleg tega določbe drugega dela Pogodbe glede državljanstva Unije državljanom Unije ne priznavajo nepogojne pravice voliti in biti voljen na volitvah v Evropski parlament. Člen 19(2) ES se namreč omejuje na uporabo načela prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva.

Zato glede na trenutno stanje prava Skupnosti nič ne nasprotuje temu, da države članice ob spoštovanju prava Skupnosti določijo pogoje za pravico voliti in biti voljen na volitvah v Evropski parlament, sklicujoč se na merilo prebivališča na ozemlju, na katerem so organizirane volitve.

Vendar načelo enakega obravnavanja nasprotuje izbranim merilom, ki povzročijo različno obravnavanje državljanov, ki so v primerljivih položajih, ne da bi bilo to različno obravnavanje objektivno utemeljeno.

(Glej točke 44, 45, 52, 53, 61 in točko 2 izreka.)

3. Čezmorske države in ozemlja (ČDO) so predmet posebne ureditve pridružitve, ki jo določa četrti del Pogodbe (člena 182 ES in 188 ES), tako da se brez izrecnega napotila splošne določbe Pogodbe zanje ne uporabljajo.

Zato se člena 189 ES in 190 ES, ki se nanašata na Evropski parlament, ne uporabljata za te države in ozemlja in države članice v njih niso dolžne organizirati volitev v Evropski parlament.

Poleg tega se člen 19(2) ES, v katerem se v zvezi s pravico voliti in biti voljen na volitvah v Evropski parlament uporablja načelo prepovedi diskriminacije zaradi državljanstva, ne uporablja za državljana Unije, ki prebiva v ČDO in bi rad izvrševal svojo volilno pravico v državi članici, katere državljan je.

(Glej točke 44, 46, 47 in 53.)

4. Notranji pravni red vsake države članice v primeru neobstoja predpisov Skupnosti na področju ugovorov v zvezi s pravico voliti in biti voljen v Evropski parlament mora določiti ukrepe, ki omogočajo ponovno vzpostavitev pravic osebi, ki zaradi nacionalne določbe, ki je v nasprotju s pravom Skupnosti, ni bila vpisana v volilni imenik za volitve članov Evropskega parlamenta z dne 10. junija 2004 in na teh volitvah ni mogla sodelovati. Ti ukrepi, ki lahko zajemajo odškodnino za škodo, povzročeno s kršitvijo prava Skupnosti, za katero je odgovorna država, ne smejo biti manj ugodni od pravil, ki se nanašajo na pravice, ki izhajajo iz notranjega pravnega reda (načelo ekvivalence), niti ne smejo v praksi onemogočati ali čezmerno oteževati izvrševanja pravic, ki jih podeljuje pravni red Skupnosti (načelo učinkovitosti).

(Glej točki 67 in 71 ter točko 3 izreka.)

5. Načelo odgovornosti države članice za škodo, ki jo posameznikom povzroči s kršitvami prava Skupnosti, je inherentno sistemu, uvedenemu s Pogodbo, in država članica je dolžna povzročeno škodo povrniti, če je namen kršenega pravnega pravila podelitev pravic posameznikom, če je kršitev zadostno izražena in če obstaja neposredna vzročna zveza med kršitvijo obveznosti države in škodo, ki so jo utrpele prikrajšane osebe, pri čemer ni izključeno, da se lahko odgovornost države uveljavlja v manj omejevalnih pogojih na podlagi nacionalnega prava.

Z izjemo pravice do odškodnine, katere neposredna podlaga je pravo Skupnosti, če so podani v točki zgoraj navedeni pogoji, mora država posledice povzročene škode popraviti v okviru nacionalnih predpisov o odgovornosti, pri čemer pogoji, določeni z nacionalnimi zakonodajami na področju povračila škode, ne smejo biti manj ugodni od pogojev za podobne nacionalne zahtevke in ne smejo biti oblikovani tako, da v praksi onemogočijo ali čezmerno otežijo dodelitev odškodnine.

(Glej točki 69 in 70.)