Zadeva T-36/04

Association de la presse internationale ASBL (API)

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Dostop do dokumentov — Vloge, ki jih je vložila Komisija v okviru postopkov pred Sodiščem in Sodiščem prve stopnje — Odločba, s katero je bil zavrnjen dostop“

Sodba Sodišča prve stopnje (veliki senat) z dne 12. septembra 2007 II - 3210

Povzetek sodbe

(Statut Sodišča, člena 20, drugi odstavek, in 53; Poslovnik Sodišča, člena 16(5) in 56(2); Poslovnik Sodišča prve stopnje, člena 24(5) in 57; Navodila sodnemu tajniku Sodišča prve stopnje, člen 5(3))

Preizkus, ki se zahteva za obravnavo prošnje za dostop do dokumentov, vložen na podlagi Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, mora biti konkreten. Po eni strani namreč okoliščina, da se dokument nanaša na interes, ki je zavarovan z izjemo, ne more obrazložiti njene uporabe. Taka uporaba je načeloma lahko utemeljena le, če je institucija predhodno presodila, prvič, ali bi dostop do dokumenta lahko konkretno in dejansko oslabil varovani interes, in drugič, v primerih iz člena 4(2) in (3) te uredbe, če ni prevladal javni interes za razkritje tega dokumenta. Po drugi strani mora biti nevarnost ogrozitve varovanega interesa razumno predvidljiva in ne le hipotetična. Zato je treba preizkus, ki ga mora institucija opraviti, da bi lahko uporabila izjemo, izvesti konkretno in jasno pokazati razloge za odločitev. Ta konkretni preizkus je torej treba opraviti za vsak dokument, naveden v prošnji. Vsekakor je potreben konkreten in individualen preizkus, ker tudi če je jasno, da se prošnja za dostop nanaša na dokumente, za katere velja izjema, lahko samo tak preizkus omogoči instituciji, da presodi možnost, da prosilcu omogoči delni dostop, v skladu s členom 4(6) Uredbe št. 1049/2001. Obveznost institucije, da konkretno in posamično presodi vsebino dokumentov, navedenih v prošnji za dostop, je načelna rešitev, ki se uporablja za vse izjeme iz odstavkov od 1 do 3 člena 4 Uredbe št. 1049/2001 ne glede na področje, na katero se nanašajo zaprošeni dokumenti. Vendar pa ta načelna rešitev ne pomeni, da se v vseh okoliščinah zahteva tak preizkus. Ta preizkus namreč ni potreben, ko je zaradi posebnih okoliščin primera očitno, da je treba dostop zavrniti ali, nasprotno, omogočiti. Tako je lahko med drugim, če je, prvič, za nekatere dokumente očitno v celoti veljala izjema od pravice do dostopa, ali so bili, nasprotno, očitno v celoti dostopni ali, končno, jih je Komisija že konkretno in individualno presojala v podobnih okoliščinah. (Glej točke od 54 do 58.)

V zvezi z izjemo od splošnega načela dostopa do dokumentov, ki se nanaša na varstvo sodnih postopkov, kot je določena v členu 4(2), druga alinea, Uredbe 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, prvič, iz široke opredelitve pojma dokumenta iz člena 3(a) te uredbe ter iz oblikovanja in samega obstoja izjeme, ki se nanaša na varstvo sodnih postopkov, izhaja, da zakonodajalec Skupnosti ni želel izključiti sporne dejavnosti institucij iz pravice do dostopa državljanov, temveč je v ta namen predvidel, da institucije zavrnejo razkritje dokumentov, ki se nanašajo na sodni postopek, če bi lahko tako razkritje ogrozilo postopek, na katerega se nanašajo. Drugič, vloge, ki jih je Komisija vložila pri sodišču Skupnosti, spadajo na področje uporabe izjeme, ki se nanaša na varstvo sodnih postopkov, v tem smislu, da se nanašajo na varovani interes. Tretjič, okoliščina, da se ta izjema uporablja za vse dokumente, ki so bili pripravljeni samo zaradi posameznega sodnega postopka – to so med drugim vloge institucij –, ne more utemeljiti uporabe navedene izjeme. Izjeme, ki se nanaša na varstvo javnega interesa v okviru sodnega postopka, namreč ni mogoče razlagati tako, da obvezuje Komisijo, da zavrne dostop do vseh dokumentov, ki jih je pripravila samo zaradi takega postopka. Četrtič, cilj izjeme, ki se nanaša na varstvo sodnih postopkov, je zlasti zagotavljati spoštovanje pravice vsakogar, da o njem pravično odloča nepristransko sodišče, kar je temeljna pravica, ki je določena v členu 6 Evropske Konvencije o varstvu človekovih pravic (EKČP) in je sestavni del splošnih načel prava Skupnosti, katerega spoštovanje zagotavlja sodišče Skupnosti, pri čemer se opira na skupno ustavno tradicijo držav članic in na usmeritve, ki jih posreduje zlasti EKČP, ter zagotavljati potek pravnega postopka. Ta izjema se torej ne nanaša le na interese strank v okviru sodnega postopka, temveč splošneje na nemoten potek tega. (Glej točke od 59 do 61 in 63.)

V okviru uporabe Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije lahko načeloma zaradi narave informacij, ki jih vsebujejo dokumenti iż prošnje za dostop, njihovo razkritje ogrozi varovani interes. Vendar pa, upoštevajoč posebno naravo interesov, ki se nanašajo na varstvo sodnih postopkov, ki naj jih izjema varuje – in sicer pravico vsakogar, da o njem pravično odloča nepristransko sodišče in potrebo po zagotavljanju poteka pravnega postopka – in dejstvo, da je dokumente, do katerih je zaprošen dostop, vložila Komisija v zadevah, v katerih je stranka, ni mogoče izključiti, da bi bilo mogoče utemeljiti to, da se jih za določeno obdobje ne razkrije zaradi neodvisnih razlogov vsebine vsakega zaprošenega dokumenta, saj isti razlogi utemeljujejo potrebo po varstvu vseh zadevnih dokumentov. V teh okoliščinah mora biti Komisiji tako kot drugim strankam v postopku omogočeno, da predstavi svoj položaj in razpravlja o njem brez vsakršnega zunanjega vpliva, in to toliko bolj, če stališče, ki ga zagovarja, v načelu zagotavlja pravilno uporabo prava Skupnosti. Uresničitev takega cilja zaradi narave interesov, ki naj jih varuje izjema, ki se nanaša na varstvo sodnih postopkov, zahteva, da se njene vloge ne razkrijejo, preden ima možnost, da jih zagovarja na javni obravnavi pred sodiščem in da ima torej pravico, da javnosti odreče dostop do njih zaradi morebitnih pritiskov na njene zastopnike, ki jih lahko sproži njihovo razkritje, ne da bi v ta namen morala opraviti konkretno presojo njihove vsebine. Torej, če postopek, na katerega se nanašajo vloge, za katere je zaprošen dostop, še ni dosegel faze obravnave, se šteje, da zavrnitev razkritja teh vlog velja za vse informacije, ki so v njih vsebovane. Vendar pa ima po obravnavi Komisija dolžnost, da opravi konkretno presojo vsakega zaprošenega dokumenta, da preveri glede na njegovo posebno vsebino, ali se ga lahko razkrije ali pa bi njegovo razkritje ogrozilo sodni postopek, na katerega se nanaša. (Glej točke 63, od 73 do 75, 81 in 82.)

Vloge strank v okviru obravnavanja pred sodiščem Skupnosti so načeloma zaupne. Člen 20, drugi odstavek, Statuta Sodišča, ki se na podlagi člena 53 Statuta uporablja tudi za Sodišče prve stopnje, določa le, da se jih posreduje strankam in tistim institucijam Skupnosti, katerih odločitve so predmet spora. Poleg tega člen 16(5), drugi pododstavek, Poslovnika Sodišča in člen 24(5), drugi pododstavek, Poslovnika Sodišča prve stopnje določata možnost samo za stranke v postopku, da pridobijo prepise procesnih aktov; člen 5(3), tretji pododstavek, Navodil sodnemu tajniku pa pogojuje dostop tretjih do postopkovnih listin z obstojem utemeljenega legitimnega interesa. Vendar pa te določbe ne prepovedujejo strankam, da razkrijejo svoje vloge. Načeloma so stranke proste pri razkrivanju svojih vlog, razen v izjemnih primerih, v katerih bi razkritje dokumenta lahko ogrozilo dobro delovanje sodnega organa. Te določbe pa tudi ne nalagajo institucijam, da v zvezi z uporabo pravil na področju dostopa do dokumentov sledijo smernicam sodišča, pred katerim poteka postopek, na katerega se nanašajo vloge, za katere je zaprošeno razkritje. Ker v ta namen niso predvidene posebne določbe, torej ni mogoče sprejeti, da bi se lahko področje uporabe Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije omejilo, ker navedene določbe poslovnikov ne urejajo dostopa tretjih in ker naj bi se uporabljale kot lex specialis. Edine postopkovne določbe, ki nalagajo strankam prepoved razkritja, so tiste iz člena 56(2) Poslovnika Sodišča in člena 57 Poslovnika Sodišča prve stopnje, ki določajo, da se vsebine ustnega postopka v zadevah, kjer je javnost izključena, ne sme objaviti. (Glej točke od 87 do 90.)

Glede javnega interesa, določenega v členu 4(2), zadnja alinea, Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, ki bi lahko upravičil razkritje dokumenta, ki bi lahko oslabilo varstvo sodnih postopkov, je treba ugotoviti, da je naloga zadevne institucije, da uravnovesi javni interes za razkritje z interesom, ki bi bil dosežen z zavrnitvijo razkritja, ob upoštevanju, če je to potrebno, trditev prosilca za dostop. Javni interes se mora načeloma razlikovati od načel svobode tiska in transparentnosti, iz katerih izhaja omenjena uredba. Vendar pa dejstvo, da se prosilec za dostop ne sklicuje na noben javni interes, ki bi se razlikoval od teh načel, na pomeni avtomatično, da uravnoteženje prisotnih interesov ni potrebno. Sklicevanje na ista načela lahko namreč glede na posebne okoliščine obravnavanega primera pomeni tak pritisk, da presega potrebo po varstvu spornih dokumentov. Vendar pa ni tako, kadar je dokumente, do katerih je zaprošen dostop, pri sodišču Skupnosti vložila Komisija v zadevah, v katerih je stranka. Po eni strani je namreč možnost, da javnost prejme informacije o tekočih zadevah, zagotovljena s tem, da se o vsaki tožbi ob vložitvi izda obvestilo v Uradnem listu ter medmrežju na spletni strani Eur-Lex in na spletni strani Sodišča, ki vsebuje med drugim predmet spora in predloge v tožbi ter razloge in bistvene trditve. Poleg tega se poročilo za obravnavo, ki vsebuje povzetek trditev strank, objavi na dan obravnave, na kateri se tudi javno razpravlja o trditvah strank. Po drugi strani je namen uporabe izjeme, ki se nanaša na varstvo zadevnih sodnih postopkov, med drugim izogniti se vsakemu zunanjemu vplivu na njihov nemoten potek. Interes, ki se navezuje na varstvo takega cilja, se uveljavlja neodvisno od vsebine vlog, ker gre za interes, katerega varstvo je potrebno zaradi dobrega poteka sojenja. Poleg tega ta omejitev ni absolutna, saj pokriva v celoti le vloge, za katere je bil dostop zavrnjen le do dneva obravnave. (Glej točke 94 in od 97 do 100.)

V okviru uporabe Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije zatrjevana potreba po varstvu trditev, ki bodo, če bo to potrebno, uporabljene v postopku, ki še ni zaključen, torej ne more biti razlog za zavrnitev dostopa do vlog, ki se nanašajo na zadevo, ki je že zaključena s sodbo Sodišča prve stopnje, brez kakršne koli posebne utemeljitve, ki bi dokazovala, da naj bi njihovo razkritje ogrozilo sodni postopek, ki še ni zaključen. Vsebina vlog institucij Skupnosti, ki se nanašajo na zadevo, ki je bila zaključena s sodbo Sodišča prve stopnje, je bila javno objavljena v obliki povzetka prek poročila za obravnavo, o njej se je razpravljalo na javni obravnavi in je bila ponovljena v sodbi Sodišča prve stopnje. Torej gre za trditve, ki so že javne – vsaj v obliki povzetka. Poleg tega zveza med dvema ali več zadevami, bodisi da imajo iste stranke ali isti predmet, sama po sebi ne more utemeljiti zavrnitve dostopa, razen če bi bil izveden očiten preobrat med načelom prostega dostopa do dokumentov institucij in izjemami od tega načela, kot jih določa Uredba št. 1049/2001. (Glej točke 106, 110 in 141.)