SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (tretji senat)

z dne 2. marca 2016

Bernd Loescher

proti

Svetu Evropske unije

„Javni uslužbenci — Uradniki — Sindikalni zastopnik — Zagotavljanje sindikalne ali poklicne organizacije — Napredovalno obdobje 2014 — Odločba o nenapredovanju tožeče stranke — Člen 45 Kadrovskih predpisov — Primerjava uspešnosti — Neobstoj obveznosti iz Kadrovskih predpisov, da se določi specifična metoda primerjave uspešnosti zaposlenih, ki so dani na razpolago sindikalni ali poklicni organizaciji — Upoštevanje ocenjevalnih poročil — Presoja ravni odgovornosti — Dokazno gradivo — Nadzor očitne napake pri presoji“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se za pogodbo ESAE uporablja v skladu z njenim členom 106a, s katero B. Loescher predlaga razglasitev ničnosti odločbe organa za imenovanja pri Svetu Evropske unije, da v napredovalnem obdobju 2014 ne napreduje v naziv AD 12.

Odločitev:

Tožba se zavrne. B. Loescher nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasil Svet Evropske unije.

Povzetek

Ker ima organ za imenovanja široko diskrecijsko pravico pri določanju postopka ali metode, ki je po njegovem mnenju najbolj primerna za primerjalno oceno uspešnosti, odločitev, da se ne uvede ad hoc ocenjevalni postopek za uradnike, ki opravljajo naloge v okviru njihove dodelitve na razpolago sindikalni ali poklicni organizaciji, ne povzroči nikakršne diskriminacije. Uradnik tako od institucije ne more zahtevati, da sprejme pravila, ki bi posebej urejala postopke in metode primerjave uspešnosti uradnikov glede na njihov zadevni upravni položaj. Ko gre za dejavnosti zastopanja zaposlenih, teh ne morejo presojati ocenjevalci iz služb institucije. Te dejavnosti namreč niso v njihovi pristojnosti, saj se izvajajo zunaj funkcionalnega konteksta, v okviru katerega se skladno s členom 43 Kadrovskih predpisov običajno ocenjujejo sposobnost, učinkovitost in ravnanje posameznega uradnika. Institucija je s tem, ko je za uradnika, ki je dan na razpolago sindikalni ali poklicni organizaciji, pripravila in uporabila poseben ocenjevalni postopek, upoštevala natanko to zahtevo, saj ta postopek omogoča, da kot ocenjevalec zadevnega uradnika nastopa drugi uradnik, ki deluje v okviru iste sindikalne ali poklicne organizacije brez hierarhične povezave v smislu podrejenosti, in presodi o sposobnosti, učinkovitosti in ravnanju tega uradnika pri opravljanju nalog v zadevni sindikalni ali poklicni organizaciji. (Glej točke od 62 do 64.) Napotitev na: Sodišče: sodba z dne 1. julija 1976, de Wind/Komisija, 62/75, EU:C:1976:103, točka 17; Sodišče prve stopnje: sodbe z dne 21. oktobra 1992, Maurissen/Računsko sodišče, T‑23/91, EU:T:1992:106, točka 14, z dne 26. septembra 1996, Maurissen/Računsko sodišče, T‑192/94, EU:T:1996:133, točki 41 in 44, in z dne 19. oktobra 2006, Buendía Sierra/Komisija, T‑311/04, EU:T:2006:329, točka 131; Sodišče za uslužbence: sodbi z dne 7. novembra 2007, Hinderyckx/Svet, F‑57/06, EU:F:2007:188, točka 60, in z dne 14. julija 2011, Praskevicius/Parlament, F‑81/10, EU:F:2011:120, točka 53.

Da bi zagotovil čim večjo pravičnost sistema napredovanja, si mora organ za imenovanja na podlagi člena 45 Kadrovskih predpisov prizadevati za zagotavljanje objektivnosti primerjalne ocene uspešnosti, in sicer, prvič, z zagotavljanjem primerljivosti ocen vseh uradnikov, tako da se pripravi skupna ocenjevalna lestvica, in drugič, s poenotenjem meril presoje, ki jih morajo upoštevati ocenjevalci. Pri ocenjevanju uradnikov različnih služb institucije lahko namreč pride do velike raznolikosti in prav ta raznolikost povzroča težave, ko mora organ za imenovanja opraviti primerjalno oceno uspešnosti vseh zadevnih uradnikov ob upoštevanju načela enakosti obravnavanja. Glede tega je upoštevna ocenjevalna metoda, pri kateri se primerja povprečje analitičnih presoj različnih služb institucije, kar prispeva k odpravi subjektivnosti kot posledice presoj posameznih ocenjevalcev. Tako se postopek podrobnejše opredelitve številčnih ocen uradnikov, na podlagi katerih se pripravi primerjalna ocena uspešnosti vseh uradnikov, ki lahko napredujejo, ne zdi neustrezen, zlasti ker nevtralizira subjektivnost različnih ocenjevalcev pri dodelitvi ocen, saj so nekateri objektivno strožji kot drugi. Poleg tega si ta metoda prizadeva za upoštevanje načela enakega obravnavanja, saj se po eni strani enako uporablja za vse uradnike, tudi tiste, ki so dani na razpolago sindikalni ali poklicni organizaciji in za katere ocenjevalno poročilo pripravi poseben ocenjevalec, ki ni njihov nadrejeni. Po drugi strani omogoča primerjalno oceno uspešnosti na podlagi primerljivih virov informacij in podatkov, v tem primeru ocenjevalnih poročil enotne oblike in s tehtanimi povprečnimi ocenami, ki so poenotene na ravni institucije. (Glej točke 65, 67 in 68.) Napotitev na: Sodišče prve stopnje: sodbi z dne 3. oktobra 2000, Cubero Vermurie/Komisija, T‑187/98, EU:T:2000:225, točka 85, in z dne 19. oktobra 2006, Buendía Sierra/Komisija, T‑311/04, EU:T:2006:329, točka 169; Sodišče za uslužbence: sodba z dne 3. junija 2015, Gross/ESZD, F‑78/14, EU:F:2015:52, točki 44 in 45, predmet pritožbe pred Splošnim sodiščem Evropske unije, zadeva T‑472/15 P.

V primeru opravljanja določenih nalog pri zastopanju zaposlenih, na primer nalog predsednika odbora uslužbencev ali predsednika sindikalne ali poklicne organizacije, je v nekaterih primerih mogoče domnevati, da predstavljajo te naloge zastopanja visoko raven odgovornosti. Toda razen če uradnik, ki je dan na razpolago takšni organizaciji, sam ne dokaže značilnosti, ravni in trajanja odgovornosti, ki jih je dejansko in izrecno izvajal v zvezi s pogajanji o sprejetju novih kadrovskih predpisov, ne velja, da organ za imenovanja ob upoštevanju svoje široke diskrecijske pravice, v postopku napredovanja nikakor ne sme oceniti, da zadevne naloge drugih uradnikov, imenovanih v višji naziv, ki so jih opravljali trajno in ne časovno omejeno kot v primeru zadevne osebe, predstavljajo višjo raven odgovornosti v primerjavi z uradnikom, ki je dan na razpolago. V zvezi s tem Sodišče za uslužbence v okviru nadzora zakonitosti ne more podrobneje preučiti vseh spisov uradnikov, ki lahko napredujejo, da bi se tako prepričalo, ali se strinja s sklepom, ki ga je sprejel organ za imenovanja, niti ne more z lastno presojo sposobnosti in uspešnosti zadevnih uradnikov nadomestiti presoje tega organa. (Glej točke 79, 80 in 82.)