To zahtevo je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera, zlasti glede na vsebino akta, lastnosti podanih razlogov in interes za pojasnitev, ki ga lahko imajo naslovniki ali druge osebe, ki jih akt neposredno in posamično zadeva. Ni potrebno, da so v obrazložitvi navedeni vsi dejanski ali pravno pomembni vidiki, saj se vprašanje, ali obrazložitev akta izpolnjuje zahteve člena 296 PDEU, ne presoja zgolj na podlagi njenega besedila, temveč tudi na podlagi njenega konteksta in celote pravnih pravil z zadevnega področja.

Iz člena 1, drugi pododstavek, in Priloge k Sklepu št. 2014/774 o določitvi, v skladu z Uredbo št. 517/2014 o fluoriranih toplogrednih plinih, referenčnih vrednosti za obdobje od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2017 za vse proizvajalce ali uvoznike, ki so sporočili, da so dali na trg fluorirane ogljikovodike v skladu z Uredbo št. 842/2006, je razvidno, da so količine fluoriranih ogljikovodikov (HFC), ki so jih proizvajalci ali uvozniki dali na trg v referenčnem obdobju, izračunane tako, da so bile dodane količine proizvedenih in uvoženih proizvodov ter preostanek letnega spreminjanja zalog in da so bile odštete izvožene količine.

Na eni strani torej, nobena določba Uredbe št. 517/2014 ne določa izrecno, da je preostanek letnega spreminjanja podatek, ki ga je treba pri določitvi referenčne vrednosti upoštevati. Na drugi strani pa je dokazano le, da je preostanek letnega spreminjanja zalog merilo, ki se upošteva pri določitvi količin HFC, „danih na trg“, v smislu člena 2, točka 10, navedene uredbe, predvsem v primeru, ko podjetja HFC ne proizvajajo niti ne uporabljajo in jih le uvažajo, da bi jih ponovno prodali ali izvozili zunaj Evrope.

Treba je potrditi, da je v Prilogi V k Uredbi št. 517/2004, katere cilj je pojasniti izračun referenčne vrednosti, navedeno, da zadnjenavedena temelji na količinah HFC, ki so jih proizvajalci in uvozniki v referenčnem obdobju ali v obdobju dodelitve dali na trg v Uniji na podlagi „razpoložljivih podatkov“. Okoliščina, da Priloga V k Uredbi št. 517/2014 določa, da je treba izračun referenčne vrednosti opraviti na podlagi razpoložljivih podatkov in da člen 16(1) navedene uredbe določa, da ta vrednost temelji na „letne[m] povprečj[u] količin [HFC], za katere so proizvajalci ali uvozniki sporočili, da so jih dali na trg“, ne more pomeniti, da je treba izračun referenčne vrednosti nujno izvesti zgolj na podlagi podatkov, ki so bili sporočeni na podlagi člena 6 Uredbe št. 842/2006 o določenih fluoriranih toplogrednih plinih.

Na eni strani namreč ne bi bilo v skladu s ciljem, ki ga uresničuje Uredba št. 517/2014, in sicer postopnim zmanjševanjem količin HFC, „danih na trg“ Unije, da bi se pri izračunu referenčne vrednosti uporabili podatki, ki se ne upoštevajo pri določitvi količin HFC, danih na trg, zlasti že samo zato, ker gre za „razpoložljive podatke“. Okoliščina, da so bile prijavljene količine na zalogi, torej ni nujno pomenila, da so bile te upoštevane, čeprav niso bile upoštevne pri določitvi količin HFC, danih na trg. Po drugi strani, ni mogoče potrditi, da zaradi nerazpoložljivosti podatkov, upoštevanih za izračun referenčne vrednosti, zadnjenavedena ne ustreza količinam HFC, danim na trg. Komisija bi morala torej od zadevnih podjetij zahtevati manjkajoče zadevne podatke.

Ker se tako pri izračunu referenčne vrednosti, dodeljene podjetju, ki HFC ne proizvaja niti ne uporablja, upošteva letno spreminjanje zalog, je kršena Uredba št. 517/2014.

(Glej točke 44, od 51 do 53, 57, 59, 63 in 69.)