SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE

(tretji senat)

z dne 24. oktobra 2014

Zadeva F‑14/10 DEP

Luigi Marcuccio

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Postopek – Odmera stroškov – Zastopanje institucije po odvetniku – Nagrade za odvetnika – Stroški, ki se lahko povrnejo – Zahtevek za zamudne obresti“

Predmet: Predlog za odmero stroškov, ki ga je Evropska komisija vložila na podlagi člena 92(1) tedaj veljavnega poslovnika (v nadaljevanju: stari poslovnik) po tem, ko je bil izdan sklep Maruccio/Komisija (F‑14/10, EU:F:2011:99).

Odločitev: Skupni znesek stroškov, ki jih mora L. Marcuccio povrniti Evropski komisiji iz naslova stroškov, ki se lahko povrnejo, v zadevi F‑14/10, Marcuccio/Komisija, znaša 5065 EUR. Na znesek iz točke 1 se obračunajo zamudne obresti od datuma vročitve tega sklepa do datuma njegovega dejanskega plačila po obrestni meri, ki jo Evropska centralna banka uporablja za svoje glavne operacije refinanciranja, veljavni prvi koledarski dan v mesecu zapadlosti plačila, povečani za tri in pol odstotne točke.

Povzetek

Sodni postopek – Stroški – Odmera stroškov – Stroški, ki se lahko povrnejo – Nujni stroški za stranke v postopku – Nagrade, ki jih institucija plača svojemu odvetniku – Vključitev – Dejavniki, ki jih je treba upoštevati za odmero stroškov

(Statut Sodišča, člen 19, prvi odstavek, in Priloga I, člen 7(1))

Kot izhaja iz člena 19, prvi odstavek, Statuta Sodišča, ki se za Sodišče za uslužbence uporablja na podlagi člena 7(1) Priloge I k navedenemu statutu, se lahko institucije svobodno odločijo za pomoč odvetnika. Plačilo odvetniku spada torej v okvir pojma nujnih stroškov, ki nastanejo zaradi postopka, ne da bi morala institucija dokazati, da je bila taka pomoč odvetnika objektivno upravičena.

V zvezi z določitvijo zneska, v višini katerega se lahko povrnejo nagrade za odvetnika, sodišče Unije ni pristojno za odmero nagrad, ki jih morajo stranke plačati svojim odvetnikom, temveč je pristojno za določitev zneska, v višini katerega se lahko ta plačila izterjajo od stranke, ki ji je naloženo plačilo stroškov. Sodišču Unije pri odločanju o predlogu za odmero stroškov ni treba upoštevati morebitnega sporazuma, ki so ga v zvezi s tem sklenili zadevna stranka in njeni zastopniki ali svetovalci.

Prav tako to, da je plačilo odvetniku določeno s pavšalnim zneskom, ne vpliva na presojo Sodišča za uslužbence glede zneska, katerega povrnitev se lahko zahteva na podlagi stroškov, ker se sodišče opira na ustaljena merila sodne prakse in natančne navedbe, ki mu jih morajo predložiti stranke. Čeprav neobstoj teh podatkov Sodišču za uslužbence ne preprečuje, da bi na podlagi pravične presoje določilo višino stroškov, ki se povrnejo, pa ga neobstoj teh podatkov postavlja v položaj, v katerem mora opraviti strogo presojo zahtev tistega, ki zahteva povrnitev teh stroškov.

Poleg tega, če v pravu Unije ni predpisov o tarifah, mora sodišče samo presoditi podatke o zadevi ob upoštevanju predmeta in narave spora, njegovega pomena z vidika prava Unije ter težav zadeve, obsega dela, ki ga je sodni postopek lahko zahteval od zastopnikov ali svetovalcev, in gospodarskih interesov, ki jih je imel spor za stranke.

Nazadnje, zneska nagrad za odvetnika zadevne institucije, ki se lahko povrne, ni mogoče oceniti, ne da bi se upoštevalo delo, ki so ga njene službe opravile, preden je bila zadeva predložena Sodišču za uslužbence. Ker je namreč dopustnost tožbe pogojena z vložitvijo pritožbe in njeno zavrnitvijo s strani organa za imenovanja so službe institucije načeloma vključene v reševanje sporov, še preden se ti predložijo Sodišču za uslužbence.

(Glej točke od 17 do 21.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: sklepa Marcuccio/Komisija, T‑278/07 P-DEP, EU:T:2013:269, točka 20, in Marcuccio/Komisija, T‑366/10 P-DEP, EU:T:2014:63, točka 33 in navedena sodna praksa;

Sodišče za uslužbence: sklep Chatzidoukakis/Komisija, F‑84/10 DEP, EU:F:2014:41, točke od 21 do 24 in navedena sodna praksa.