SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (pritožbeni senat)

z dne 22. maja 2014

BG

proti

Evropskemu varuhu človekovih pravic

„Pritožba — Javni uslužbenci — Uradniki — Disciplinska ureditev — Sankcija odstavitve z delovnega mesta brez izgube pokojninskih pravic — Predhodna preiskava, ki je v času sprejetja odločbe o odstavitvi z delovnega mesta v teku pred nacionalnim sodiščem — Enako obravnavanje — Prepoved delodajalčeve odpovedi pogodbe o zaposlitvi med porodniškim dopustom“

Predmet:

Pritožba zoper sodbo Sodišča za uslužbence Evropske unije (drugi senat) z dne 17. julija 2012, BG/Evropski varuh človekovih pravic (F‑54/11), s katero se predlaga razveljavitev navedene sodbe.

Odločitev:

Pritožba se zavrne. BG nosi svoje stroške in naloži se ji plačilo stroškov Evropskega varuha človekovih pravic v okviru tega postopka.

Povzetek

Pritožbe uradnikov – Predhodna upravna pritožba – Skladnost med pritožbo in tožbo – Istovetnost predmeta in vzroka – Tožbeni razlogi in trditve, ki niso navedeni v pritožbi, vendar se z njimi prereka utemeljenost obrazložitve, navedene v odgovoru na pritožbo – Dopustnost

Pritožbe uradnikov – Predhodna upravna pritožba – Skladnost med pritožbo in tožbo – Istovetnost predmeta in vzroka – Tožbeni razlogi in trditve, ki niso nujno navedeni v pritožbi, vendar so z njo tesno povezani – Dopustnost – Tožbeni razlog, ki se nanaša na materialno ali formalno zakonitost – Nezadosten pogoj za ugotovitev dopustnosti

V pritožbah uradnikov lahko predlogi, predstavljeni pred sodiščem Unije, vsebujejo samo razloge za izpodbijanje, ki temeljijo na enakem vzroku kot razlogi za izpodbijanje, navedeni v pritožbi, pri čemer je te razloge za izpodbijanje pred sodiščem Unije vseeno mogoče razviti s predstavitvijo tožbenih razlogov in argumentov, ki niso nujno navedeni v pritožbi, vendar so z njo tesno povezani. Sodišče Unije se pri presoji, ali razlogi za izpodbijanje temeljijo na enakem vzroku kot razlogi za izpodbijanje, navedeni v pritožbi, ne more opreti samo na to, da se z očitkom prereka materialna oziroma formalna zakonitost izpodbijanega akta. Drugačna razlaga pravila o skladnosti med pritožbo in tožbo bi lahko pomenila, da se lahko tožeča stranka prvič pred sodiščem Unije sklicuje na razlog, ki nima nikakršne povezave z razlogi, navedenimi v pritožbi, ker se ti razlogi kot celota nanašajo bodisi na materialno bodisi na formalno zakonitost zadevnega akta. V takem primeru bi bil organ, pristojen za imenovanja, v pritožbenem postopku seznanjen samo z delom očitkov proti upravnemu organu. Ker ne bi dovolj natančno poznal očitkov ali želja zainteresirane stranke, kot to zahteva sodna praksa, si torej ne bi mogel prizadevati za sporazumno rešitev. Poleg tega dejstvo, da se z razlogi, navedenimi v tožbi in pritožbi, prereka materialna oziroma formalna zakonitost akta, samo po sebi ne dokazuje, da so ti razlogi med seboj tesno povezani. Pojma materialna in formalna zakonitost sta namreč glede na jasen namen zadevnega očitka preširoka in preveč abstraktna, da bi lahko obstajala taka povezava med razlogi, ki temeljijo izključno na enem od obeh pojmov. (Glej točke 31 in od 33 do 35.) Napotitev na: Splošno sodišče: 25. oktober 2013, Komisija/Moschonaki, T‑476/11 P, točke 73, 75 in od 77 do 79 ter navedena sodna praksa.

Če se pritožnik seznani z obrazložitvijo akta, ki posega v njegov položaj, v odgovoru na pritožbo, ali če obrazložitev navedenega odgovora bistveno spreminja ali dopolnjuje obrazložitev iz navedenega akta, je treba vsak razlog, ki je prvič naveden v pritožbenem postopku in s katerim se prereka utemeljenost obrazložitve iz odgovora na pritožbo, šteti za nedopusten, saj se zadevna stranka v takih primerih ni imela možnosti natančno in dokončno seznaniti z razlogi, na katerih temelji akt, ki posega v njen položaj. Vendar je treba to izjemo od pravila o skladnosti med pritožbo in tožbo razlagati ozko. Ne uporablja se, če odgovor na pritožbo ne vsebuje niti bistvene spremembe niti bistvene dopolnitve prvotne obrazložitve sporne odločitve, za katero bi zadevna stranka prvič izvedela iz odgovora na pritožbo, temveč vsebuje informacijo, ki ni povezana z obrazložitvijo v pravem pomenu besede, s katero je utemeljena navedena sporna odločitev. Tudi če bi bila stranka o navedeni informaciji obveščena v odgovoru na pritožbo, bi morala za pridobitev podatkov o resničnosti, stanju in podrobnostih zadevne informacije vložiti dopolnilno pritožbo, namesto da se je obrnila neposredno na sodišče Unije. (Glej točke od 40 do 42.) Napotitev na: Splošno sodišče: 28. maj 1998, W/Komisija, T-78/96 in T-170/96, RecFP, str. I-A-239 in II-745, točki 73 in 74; zgoraj navedena sodba Komisija/Moschonaki, točka 86.

Sodišče Unije mora pri presoji sorazmernosti disciplinske sankcije glede na resnost upoštevanega dejanskega stanja upoštevati dejstvo, da določitev sankcije temelji na celoviti presoji organa, pristojnega za imenovanja, glede vseh konkretnih dejstev in okoliščin v vsakem posamičnem primeru, saj Kadrovski predpisi ne določajo stalnega razmerja med sankcijami, navedenimi v Kadrovskih predpisih, in različnimi vrstami kršitev uradnikov niti obsega, v katerem je treba upoštevati obstoj obteževalnih ali olajševalnih okoliščin pri izbiri sankcije. Proučitev prvostopenjskega sodišča je zato omejena na vprašanje, ali je organ, pristojen za imenovanja, sorazmerno pretehtal obteževalne in olajševalne okoliščine, saj navedeno sodišče v zvezi s tem ne more izrekati vrednostnih sodb namesto organa, pristojnega za imenovanja. (Glej točko 64.) Napotitev na: Splošno sodišče: 30. maj 2002, Onidi/Komisija, T-197/00, RecFP, str. I-A-69 in II-325, točka 142 in navedena sodna praksa.