Keywords

Summary



Keywords

1. Akti institucij – Izbira pravne podlage – Merila – Akt o krmnih mešanicah – Ukrep, ki neposredno prispeva k varovanju javnega zdravja – Sprejetje na podlagi člena 152(4)(b) ES – Zakonitost

(člen 152(4)(b) ES; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/2)

2. Varovanje javnega zdravja – Krmne mešanice – Direktiva 2002/2 – Cilj varovanja javnega zdravja – Objektivno utemeljeno različno obravnavanje

(člen 152(1) ES; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/2, člen 1, točki 1(b) in 4)

3. Varovanje javnega zdravja – Krmne mešanice – Direktiva 2002/2 – Načelo sorazmernosti – Obveznost proizvajalcev, da kupcem predložijo natančno sestavo krme – Kršitev – Obveznost navedbe odstotkov posameznih sestavin krme – Kršitev – Neobstoj

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/2, člen 1, točki 1(b) in 4)

4. Varovanje javnega zdravja – Krmne mešanice – Direktiva 2002/2 – Uporaba – Pogoj – Sprejetje pozitivnega seznama posameznih krmil, ki so navedena poimensko – Neobstoj

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/2, deseta uvodna izjava)

5. Akti institucij – Zadržanje izvajanja akta Skupnosti, ki ga je odredilo nacionalno sodišče – Predložitev zadeve Sodišču s predložitvijo vprašanja za predhodno odločanje, ki zadeva veljavnost – Pristojnost upravnih organov drugih držav članic, da zadržijo izvajanje tega akta v pričakovanju sodbe Sodišča – Neobstoj

Summary

1. Izbira pravne podlage akta v okviru sistema pristojnosti Evropske skupnosti mora biti utemeljena na objektivnih elementih, ki so lahko predmet sodnega nadzora. Med temi elementi sta tudi cilj in vsebina akta. Direktiva 2002/2 o trženju krmnih mešanic temelji na členu 152(4)(b) ES, ki dopušča sprejemanje ukrepov na veterinarskem in fitosanitarnem področju, katerih neposredni cilj je varovanje javnega zdravja. Iz presoje uvodnih izjav te direktive sledi, da je bil cilj zakonodajalca Skupnosti pri sprejemanju določb o oznakah sestavin krme iz člena 1, točki 1(b) in 4, zadostiti potrebi po podrobnih podatkih o količinah sestavin, ki lahko pomagajo zagotoviti, da se potencialno okuženim posameznim krmilom lahko sledi do posameznih serij, kar je koristno za javno zdravje. Zato lahko te določbe neposredno prispevajo k zasledovanju cilja varovanja zdravja ljudi in so bile lahko veljavno sprejete na podlagi člena 152(4)(b) ES.

(Glej točke od 54 do 57 in 60.)

2. Cilj, ki ga želi doseči Direktiva 2002/2 o trženju krmnih mešanic, se pravi varovanje javnega zdravja, bi lahko upravičil morebitno razliko v obravnavanju, upoštevajoč predvsem obveznost, ki izhaja iz člena 152(1) ES, da se pri opredeljevanju in izvajanju vseh politik in dejavnosti Skupnosti zagotavlja visoka raven varovanja zdravja. Tudi če bi bilo mogoče dokazati, da bi bili tako omejujoči ukrepi, kot so ti iz člena 1, točki 1(b) in 4, te direktive, lahko upravičeni v sektorjih, v katerih taki ukrepi še niso bili sprejeti, kot je sektor živil, namenjen za prehrano ljudi, to ne bi bil zadosten razlog za sklepanje, da ukrepi, sprejeti v sektorju, ki je predmet obravnavanih ukrepov Skupnosti, niso legitimni zaradi njihove diskriminatornosti. V nasprotnem primeru bi bil lahko njihov učinek prilagoditev ravni varstva javnega zdravja obstoječi, manj varovalni ureditvi.

(Glej točki 64 in 65.)

3. Točka 1(b) člena 1 Direktive 2002/2 o trženju krmnih mešanic, ki proizvajalcem krme nalaga predložitev natančne sestave krme na zahtevo stranke, je, z vidika načela sorazmernosti, neveljavna. Obveznost predložitve natančne navedbe sestavin krme strankam namreč bistveno ogroža gospodarske interese proizvajalcev, saj jih prisili, da razkrijejo formule sestave svojih proizvodov, pri tem pa tvegajo, da bodo ti proizvodi uporabljeni kot vzorci, mogoče celo pri strankah samih, poleg tega pa navedeni proizvajalci ne bodo mogli imeti koristi od naložb, ki so jih imeli na področju raziskav in inovacij.

Sicer pa taka obveznost ne more biti upravičena z zasledovanim ciljem varovanja zdravja in očitno presega tisto, kar je potrebno za dosego tega cilja. Ta obveznost je predvsem neodvisna od vsakršnih težav z okužbo krme in jo je treba izpolniti na zahtevo stranke. Poleg tega bi morala navedba utežnih deležev sestavin na oznaki v okviru razpona navadno omogočati odkritje krme, ki bi lahko bila okužena, zato, da bi se ovrednotila nevarnost glede na navedene deleže in da bi se odločilo o njeni morebitni začasni odstranitvi med čakanjem na rezultate laboratorijskih analiz oziroma zato, da bi bila zadevnim državnim organom omogočena sledljivost proizvoda. Nazadnje, neodvisno od postopkov nadzora, določenih v okviru Uredbe št. 178/2002, ki je bila sprejeta istega dne kot Direktiva 2002/2, člen 1, točka 5, te direktive določa, da morajo proizvajalci krmnih mešanic organom, odgovornim za izvajanje uradnega inšpekcijskega nadzora, na njihovo zahtevo dati na voljo vse dokumente o sestavi krme, namenjene za dajanje v promet, ki omogočajo preverjanje točnosti podatkov, navedenih na oznaki.

Po drugi strani člen 1(4) te direktive, ki nalaga obveznost navajanja utežnih deležev sestavin proizvoda znotraj razpona, ne krši načela sorazmernosti, saj je, v okviru pooblastila za odločanje po prostem preudarku, ki ga ima zakonodajalec Skupnosti na tem področju, obveznost navajanja utežnih deležev sestavin proizvoda ukrep, ki lahko prispeva k cilju varovanja zdravja živali in človeka. Omogoča namreč, da se odkrijejo sestavine živila, ki bi lahko bile okužene, ne da bi bilo treba čakati na laboratorijske analize, in da se to potrošno živilo hitro odstrani s trga.

(Glej točke 69, 76, od 82 do 86 in točko 3 izreka.)

4. Direktivo 2002/2 o trženju krmnih mešanic je treba razlagati tako, da sta njena uporaba in posledično njen učinek neodvisna od sprejetja pozitivnega seznama posameznih krmil, opisanih poimensko, določenega v deseti uvodni izjavi te direktive.

Iz besedila te uvodne izjave namreč izhaja, da naj bi pomenila samo željo zakonodajalca Skupnosti po izdelavi predloga pozitivnega seznama posameznih sestavin. Pravzaprav določa le izvedbo študije izvedljivosti, izdelavo poročila in predstavitev ustreznega predloga, upoštevajoč sklepe navedenega poročila. Poleg tega vsebina te uvodne izjave ni povzeta v uredbenem delu Direktive in njena presoja z ničemer ne kaže na to, da bi bilo njeno udejanjanje pogojeno s sprejetjem takega pozitivnega seznama. Natančneje, ne izkaže se, da obveznosti označevanja ni mogoče spoštovati, tudi če takega seznama ni, in da razveljavitev Direktive 91/357 o določitvi kategorij posameznih krmil, ki se lahko uporabljajo za označevanje krmnih mešanic za živali, razen hišnih živali, ni povzročila nemožnosti uveljavitve Direktive 2002/2, saj lahko proizvajalci, če ni ureditve Skupnosti oziroma niti nacionalne ureditve o tem, uporabljajo veljavna posebna poimenovanja posameznih krmil.

(Glej točke od 95 do 98 in točko 4 izreka.)

5. Tudi če sodišče države članice šteje, da so izpolnjeni pogoji, pod katerimi lahko zadrži izvajanje akta Skupnosti, zlasti če je bilo na Sodišče naslovljeno vprašanje o veljavnosti tega akta, pristojni upravni organi drugih držav članic ne morejo zadržati izvajanja tega akta do takrat, ko Sodišče odloči o njegovi veljavnosti. Le nacionalno sodišče lahko, upoštevajoč okoliščine, lastne posameznemu primeru, ki mu je bil predložen, presodi, ali so izpolnjeni pogoji za odreditev začasnih ukrepov.

Usklajenost sistema začasnega sodnega varstva namreč zahteva, da lahko nacionalni sodnik odredi tudi odložitev izvršitve nacionalnega upravnega akta, ki temelji na predpisu Skupnosti, katerega zakonitost se izpodbija. Vendar pa enotna uporaba prava Skupnosti, ki je temeljna zahteva pravnega reda Skupnosti, pomeni, da morajo biti za odložitev izvršitve upravnih aktov, ki temeljijo na predpisu Skupnosti, za katere pa, predvsem za vložitev in presojo predloga, veljajo nacionalna postopkovna pravila, v vseh državah članicah izpolnjeni najmanj pogoji za odobritev, ki so enotni in enaki kot za začasno odredbo pred Sodiščem. Sodnik, ki odloča o začasni odredbi, mora pri presoji, ali so izpolnjeni vsi pogoji glede nujnosti in hude in nepopravljive škode, presoditi okoliščine, ki so lastne vsakemu posameznemu primeru, in presoditi dejstva, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti, ali bi bila takojšnja izvršitev obravnavanega akta, za katerega je vložen predlog za izdajo začasnega ukrepa, taka, da bi tožeči stranki povzročila nepopravljivo škodo, ki je ne bi bilo mogoče nadomestiti, če bi bil akt Skupnosti razglašen za ničnega. Tako mora nacionalno sodišče, ki mu je predložen predlog za izdajo začasnega ukrepa, kot sodišče, ki je pooblaščeno, da v okviru svojih pristojnosti uporablja določbe prava Skupnosti, in mora zato zagotoviti polni učinek prava Skupnosti, upoštevati škodo, ki bi jo lahko za pravno ureditev, ki je bila vzpostavljena z aktom Skupnosti v vsej Skupnosti, imel začasni ukrep. Upoštevati mora po eni strani skupni učinek, ki bi nastal, če bi več sodišč sprejelo začasne ukrepe iz podobnih razlogov, in po drugi strani posebnost položaja predlagatelja, po kateri se razlikuje od drugih zadevnih gospodarskih subjektov. Predvsem, če bi lahko odreditev začasnega ukrepa povzročila finančno tveganje za Skupnost, mora imeti nacionalno sodišče pristojnost, da tožeči stranki naloži, da predloži zadostna jamstva.

Nacionalni upravni organi pa ob upoštevanju pogojev za odreditev, kot jih je opredelilo Sodišče, ne morejo sprejeti začasnih ukrepov. Že sam položaj teh organov praviloma ne more zagotoviti enake stopnje neodvisnosti in nepristranskosti, kot je priznana nacionalnim sodiščem. Gotovo ni niti to, da bodo taki organi lahko zagotovili kontradiktornost, lastno sodni razpravi, ki dopušča seznanitev s stališči, ki jih predstavijo različne stranke, preden se pri sprejemanju odločitve pretehtajo prisotni interesi.

(Glej točke od 103 do 109, 111 in točko 5 izreka.)