9

Sodišče za uslužbence je najprej menilo, da odločbi o zavrnitvi ugovorov nista imeli samostojnega pomena in da bi bilo treba zato šteti, da se tožba nanaša le na druga dva predloga (točki 32 in 33 izpodbijane sodbe), nato pa je preučilo dopustnost tožbe – za katero je Komisija menila, da je nedopustna – ter ugotovilo, da je dopustna. V točkah od 37 do 55 izpodbijane sodbe, ki se nanašajo na to vprašanje, je navedeno: „37 Najprej je treba opozoriti, da sistem prenosa pokojninskih pravic, kot je določen v členu 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom, s tem da dopušča koordinacijo med nacionalnimi sistemi in pokojninskim sistemom Unije, olajšuje prehod iz javnih ali zasebnih nacionalnih in tudi mednarodnih zaposlitev v upravo Unije in tako Uniji zagotavlja najboljše možnosti za izbor usposobljenega osebja z ustreznimi delovnimi izkušnjami (sklep Sodišča z dne 9. julija 2010 v združenih zadevah Ricci, C‑286/09 in C‑287/09, točka 28 in navedena sodna praksa). 38 V teh okoliščinah je Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti moralo zlasti sklepati, da so predlogi za priznanje pokojninske dobe, ki se uradniku pošljejo v soglasje, „odločbe“ z dvojnim učinkom: po eni strani v korist zadevnega uradnika v matičnem pravnem redu ohranjajo znesek pokojninskih pravic, ki jih je pridobil v nacionalnem pokojninskem sistemu, po drugi pa v pravnem redu Unije, če so izpolnjeni nekateri dodatni pogoji, zagotavljajo upoštevanje teh pravic v pokojninskem sistemu Unije (sodba Sodišča prve stopnje z dne 18. decembra 2008 v združenih zadevah Belgija in Komisija proti Genettu, T‑90/07 P in T‑99/07 P, točka 91 in navedena sodna praksa). 39 Tudi Sodišče za uslužbence je že razsodilo, da so predlogi za priznanje pokojninske dobe enostranski akti, ki od pristojne institucije ne zahtevajo nobenega drugega ukrepa in posegajo v položaj zainteresiranega uradnika. V nasprotnem primeru teh aktov kot takih ne bi bilo mogoče izpodbijati oziroma vsaj proti njim ne bi bilo mogoče vložiti pritožbe in tožbe, dokler ne bi organ, ki ni OI, na nedoločen datum sprejel poznejše odločbe. Ta analiza ne bi upoštevala niti pravice uradnikov do učinkovitega sodnega varstva niti zahtev pravne varnosti, ki so del pravil o rokih, določenih v Kadrovskih predpisih (sklep Sodišča za uslužbence z dne 10. oktobra 2007 v zadevi Pouzol proti Računskemu sodišču, F‑17/07, točki 52 in 53). 40 Nazadnje, ta usmeritev sodne prakse je bila potrjena tudi v sodbi Sodišča za uslužbence z dne 11. decembra 2012 v zadevi Cocchi in Falcione proti Komisiji (F‑122/10, predmet pritožbenega postopka, ki trenutno teče pred Splošnim sodiščem Evropske unije, zadeva T‑103/13 P, točke od 37 do 39), v kateri je Sodišče za uslužbence razsodilo, da je predlog za priznanje pokojninske dobe akt, ki posega v položaj zadevnega uradnika. 41 Skratka, iz sodne prakse, navedene v točkah od 38 do 40 te sodbe, izhaja, da je predlog za priznanje pokojninske dobe, ki ga pristojne službe Komisije predložijo v soglasje uradniku v upravnem postopku z več fazami, opisanem v točki 35 te sodbe, enostranski akt, ki ga je mogoče ločiti od postopkovnega okvira, v katerega se uvršča, in ki je sprejet na podlagi vezane pristojnosti, ki je ex lege podeljena instituciji, saj izhaja neposredno iz posamezne pravice, ki je s členom 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom izrecno podeljena uradnikom in uslužbencem, ko začnejo delati za Unijo. 42 Izvajanje te vezane pristojnosti namreč Komisijo zavezuje, da pripravi predlog za priznanje pokojninske dobe, ki temelji na vseh ustreznih podatkih, ki jih mora pridobiti od zadevnih nacionalnih ali mednarodnih organov prav v okviru tesnega in lojalnega sodelovanja med temi organi in njenimi službami. Takega predloga za priznanje pokojninske dobe zato ni mogoče šteti za izraz „preproste namere“ služb institucije, da obvestijo zadevnega uradnika v pričakovanju, da bodo dejansko dobile njegovo soglasje, in nato prejmejo kapitalsko vrednost, ki omogoča priznanje. Nasprotno, tak predlog je potrebna zaveza institucije, da se pravilno loti učinkovitega izvajanja pravice do prenosa pokojninskih pravic uradnika, ki jo je ta uveljavljal z vložitvijo zahteve za prenos. Prenos ažurirane kapitalske vrednosti v pokojninski sistem Unije pomeni izpolnitev ločene obveznosti, ki jo imajo nacionalni ali mednarodni organi in ki je potrebna za izvedbo celotnega postopka prenosa pokojninskih pravic v pokojninski sistem Unije. 43 Zato izvajanje vezane pristojnosti za uporabo člena 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom Komisiji nalaga, da uporabi vso potrebno skrbnost, da uradniku, ki je vložil zahtevo za uporabo člena 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom, omogoči, da da soglasje k predlogu za priznanje pokojninske dobe ob polnem poznavanju dejstev, kar zadeva potrebne elemente izračuna za določitev števila let pokojninske dobe po Kadrovskih predpisih, ki se upoštevajo, in pravila, ki ‚na dan, ko se za prenos zaprosi‘, urejajo podrobna pravila za ta izračun, kot je določeno v členu 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom, v skladu s katerim institucija, v kateri je uradnik zaposlen, ob upoštevanju njegove osnovne plače, starosti in menjalnega tečaja s splošnimi izvedbenimi določbami ‚določi število let pokojninske dobe‘, ki se mu priznajo. 44 Iz vsega navedenega izhaja, da je predlog za priznanje pokojninske dobe akt, ki posega v položaj uradnika, ki je zaprosil za prenos svojih pokojninskih pravic. 45 To ugotovitev potrjuje tudi sklepanje, predstavljeno v nadaljevanju. 46 Prvič, SDI 2011, ki potrjujejo prejšnjo prakso, izraženo v klavzulah, navedenih v predlogih za priznanje pokojninske dobe, zdaj v členu 8 izrecno določajo, da je soglasje k predlogu za priznanje pokojninske dobe, ki ga mora dati uradnik, ‚nepreklicno‘, ko je enkrat dano. Nepreklicnost soglasja uradnika, ko ga ta enkrat izrazi, pa je upravičena, le če je Komisija zainteresirani osebi poslala predlog, katerega vsebina je bila izračunana in navedena z vso potrebno skrbnostjo ter ki zavezuje Komisijo, ker mora na tej podlagi v primeru soglasja zainteresirane osebe nadaljevati postopek prenosa. 47 Drugič, predlog za priznanje pokojninske dobe se načeloma pripravi na podlagi načina izračuna, enakega načinu, ki se uporabi, ko pokojninski sistem Unije prejme celotno kapitalsko vrednost, ki jo dokončno prenesejo matični nacionalni ali mednarodni skladi. 48 Med datumom predloga za priznanje pokojninske dobe in datumom prejema dokončno prenesene kapitalske vrednosti se lahko spremeni kvečjemu višina zadevnega zneska, ker je lahko prenosljiva kapitalska vrednost, ažurirana na datum zahteve za prenos, drugačna od kapitalske vrednosti na datum, ko se dejansko prenese, na primer zaradi nihanj menjalnih tečajev. Tudi v tem zadnjem primeru, ki sicer lahko zadeva le prenose kapitalske vrednosti, izražene v drugih valutah, in ne v eurih, je način izračuna, ki se uporabi za ti vrednosti, enak. 49 Tretjič, trditev Komisije, da samo odločba o priznanju pokojninske dobe, ki se sprejme po prejemu prenesene kapitalske vrednosti, posega v položaj zadevnega uradnika, je očitno v nasprotju s ciljem upravnega postopka prenosa pokojninskih pravic. Cilj tega postopka je zadevnemu uradniku omogočiti, da se ob polnem poznavanju dejstev in pred dokončnim prenosom kapitalske vrednosti, ki ustreza vsem njegovim prispevkom, v pokojninski sistem Unije odloči, ali je zanj ugodneje, da vse prejšnje pokojninske pravice združi s pravicami, ki jih pridobi kot uradnik Unije, ali pa da ohrani te pravice v nacionalnem pravnem redu (glej zgoraj navedeno sodbo Belgija in Komisija proti Genettu, točka 91). V skladu s trditvijo Komisije bi namreč zadevni uradnik lahko način, ki so ga službe Komisije uporabile za izračun števila let pokojninske dobe, ki se priznajo in do katerih je upravičen, izpodbijal, šele potem ko bi matični nacionalni ali mednarodni pokojninski skladi dokončno prenesli kapitalsko vrednost na Komisijo, kar bi v praksi izničilo sámo bistvo pravice, podeljene uradniku s členom 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom, da se odloči ali za prenos svojih pokojninskih pravic ali za njihovo ohranitev v matičnih nacionalnih ali mednarodnih pokojninskih skladih. 50 Četrtič, nazadnje ni mogoče trditi, kot je storila Komisija, da so predlogi za priznanje pokojninske dobe le pripravljalni akti, ker člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom določa, da se število let pokojninske dobe izračuna ‚na podlagi prenesene kapitalske vrednosti‘. 51 V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da iz besedila člena 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom izhaja, da zadevna institucija ‚določi‘ število let pokojninske dobe najprej ‚ob upoštevanju […] osnovne plače, starosti in deviznega tečaja na dan, ko se za prenos zaprosi, s pomočjo splošnih izvedbenih določb‘, nato pa upošteva tako določeno število let pokojninske dobe v skladu s pokojninskim sistemom Unije ‚na podlagi prenesenega kapitalskega zneska‘. 52 To besedilo je potrjeno z besedilom člena 7 SDI 2004 in člena 7 SDI 2011. Oba člena namreč v odstavku 1 določata, da se število let pokojninske dobe, ki se priznajo, izračuna ‚na podlagi prenosljivega zneska, ki predstavlja pridobljene pravice […] po odbitku zneska povečanja kapitalske vrednosti med datumom, ko se zaprosi za prenos, in dejanskim datumom prenosa‘. 53 Odstavek 2 člena 7 SDI 2004 in SDI 2011 določa, da se število let pokojninske dobe, ki se priznajo, ‚nato izračuna […] na podlagi prenesenega zneska‘ v skladu z matematično formulo, navedeno v prvi alinei istega odstavka. 54 Iz zgoraj navedenih določb torej izhaja, da se predlogi za priznanje pokojninske dobe izračunajo na podlagi prenosljivega zneska na datum, ko se zaprosi za prenos, kot ga pristojni nacionalni ali mednarodni organi sporočijo službam Komisije, po odbitku, če je primerno, zneska, ki predstavlja povečanje kapitalske vrednosti med datumom, ko se zaprosi za prenos, in dejanskim datumom prenosa, kajti stroškov te denarne razlike ne sme nositi pokojninski sistem Unije. 55 Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da sta druga predloga za priznanje pokojninske dobe akta, ki posegata v položaj, in da so torej predlogi za razglasitev ničnosti dopustni.“