SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
ANTONIA TIZZANA,
predstavljeni 17. novembra 20051
1. Belgijsko Hof van Cassatie (v nadaljeva-
nju: kasacijsko sodišče) je s sodbo z dne22. oktobra 2004 v skladu s členoma 68 ES in
234 ES Sodišču predložilo vprašanji zapredhodno odločanje, ki se nanašata narazlago Uredbe Sveta (ES) št. 1348/2000 z
dne 29. maja 2000 o vročanju sodnih inzunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodarskihzadevah v državah članicah (v nadaljevanju:
Uredba št. 1348/2000 ali le Uredba).
2
2. Belgijsko sodišče želi v bistvu izvedeti, ali
je z Uredbo št. 1348/2000 določeno hierar-
hično razmerje med različnimi načini vroča-nja, predvidenimi v Uredbi. Natančneje,navedeno sodišče sprašuje, ali ima vročanje,opravljeno po organih, ki jih imenujejodržave članice, prednost pred neposrednim
vročanjem po pošti in ali je torej, kadar stauporabljena oba načina, za opredelitev da-tuma, ki se šteje kot dan vročitve, odločilna
vročitev, opravljena po organih.I–Pravni okvir
A–Pravo Skupnosti
3. Svet je ob upoštevanju, da je treba za
zagotovitev „praviln[ega] delovanj[a] notra-
njega trga“ poskrbeti za „izboljšan[o] in
hitrejše[…] pošiljanj[e] sodnih in zunajsod-
nih pisanj v civilnih in gospodarskih zadevah
zaradi vročanja med državami članicami“
(druga uvodna izjava), sprejel Uredbošt. 1348/2000.
4. V Poglavju II Uredbe sta predvidena dva
različna načina vročanja (ali pošiljanja)sodnih pisanj v civilnih in gospodarskihzadevah ene države članice v drugo državo
članico.
5. Prvi način poteka med organi, ki jih prav v
ta namen imenujejo države članice, pristoj-
nimi za pošiljanje in prejemanje zadevnihpisanj (v nadaljevanju: vročanje po imenova-
1—Jezik izvirnika: italijanščina.
2—UL L 160, str. 37.PLUMEX
I - 1419
nih organih). Z Uredbo so natančno urejeni
postopki in roki za ta način vročanja
(Oddelek 1, členi od 4 do 11). Če povza-
memo, organ za pošiljanje prve državečlanice pošlje pisanje, ki ga je treba vročiti,skupaj z zaprosilom, izpolnjenim na stan-dardnem obrazcu, in ustreznim prevodom,organu za sprejem druge države članice.
Organ za sprejem mora organu za pošiljanjeposlati potrdilo o prejemu, nato pa samvročiti pisanje ali poskrbeti za njegovovročitev v skladu s pravom njegove državečlanice. Na koncu sestavi ta organ še potrdilo
o izvedbi opisanih formalnosti in ga naslovina organ za pošiljanje.
6. V Uredbi pa so poleg tega načina pred-
videni še„drugi načini“ vročanja (ali pošilja-
nja) (Oddelek 2), in sicer: i) vročanje po
konzularnih ali diplomatskih predstavnikih
(člena 12 in 13); ii) vročanje ali pošiljanje popošti (člen 14; v nadaljevanju: vročanje popošti); iii) neposredno vročanje (člen 15).
7. Za namene te zadeve je treba opozoriti
predvsem na člen 14, ki se nanaša na
vročanje po pošti, v katerem je določeno:
„1. Vsaka država članica ima pravico, da
osebam, ki prebivajo v drugi državi članici,
vroči sodna pisanja neposredno po pošti.2. Vsaka država članica lahko v skladu s
členom 23(1) določi pogoje, pod katerimi
sprejema vročanje sodnih pisanj po pošti“.
8. Portugalska je sporočila, da sprejema
vročanje pisanj po pošti pod pogojem, da jeopravljeno s priporočenim pismom s potr-dilom o prejemu in da je k pisanju priloženprevod, sestavljen v skladu z določbamiUredbe.
3
B–Nacionalna ureditev
9. Za ta primer je upošteven zlasti
člen 1051(1) belgijskega sodnega zakonika
3—Glej sporočila držav članic, poslana na podlagi člena 23
Uredbe Sveta (ES) št 1348/2000 z dne 29. maja 2000 o
vročanju sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodar-skih zadevah v državah članicah (UL C 151 z dne 22. maja
2001, str. 4), kot je bila spremenjena s prvo posodobitvijo
sporočil držav članic na podlagi člena 23 Uredbe Sveta (ES)
št. 1348/2000 z dne 29. maja 2000 o vročanju sodnih inzunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah vdržavah članicah (UL C 202 z dne 18. julija 2001, str. 10).SKLEPNI PREDLOGI A. TIZZANA –ZADEVA C-473/04
I - 1420
(v nadaljevanju: zakonik), v skladu s katerim
je rok za vložitev pritožbe en mesec od
vročitve sodbe. V skladu s členom 55
zakonika se ta rok podaljša za trideset dni,če oseba, ki ji je bila sodba vročena, nima nitiprebivališča niti naslova za vročanje v Belgiji.
10. Poleg tega je treba opozoriti še na
člen 40(1) zakonika, v katerem je določeno,da se šteje, da je vročitev po pošti opravljena,
ko je pisanje izročeno poštni službi.
II–Dejansko stanje in postopek
11. V predložitveni odločbi je dejansko
stanje opisano razmeroma fragmentarno.
12. Kljub temu je mogoče razbrati, da sta
stranki v glavnem postopku dve družbi:portugalska družba Plumex in belgijskadružba Young Sports (v nadaljevanju: družbaYoung).13. Družba Young je v sodnem postopku na
prvi stopnji pred Rechtbank van Koophandel
(trgovsko sodišče Courtrai) dosegla zaseugodno sodbo, ki jo je nasprotni strankivročila na dva načina.
14. Prva vročitev je bila opravljena nepo-
sredno po pošti v skladu s členom 14 Uredbe.
Natančneje, družba Young je poštni službi
izročila pisanje, ki je bilo predmet vročitve,12. oktobra 2001, družba Plumex pa ji jeposlala potrdilo o prejemu 17. oktobra 2001.
15. Druga vročitev, in sicer po organih, ki sta
ju imenovali Belgija in Portugalska, pa je bila
opravljena 6. novembra 2001.
16. Družba Plumex je proti tako vročeni
sodbi 17. decembra 2001 vložila pritožbo priHof van beroep. Vendar je bila ta pritožbazavrnjena kot nedopustna. Drugostopenjsko
sodišče je namreč menilo, da je za čel rok za
pritožbo zoper sodbo, izdano na prvi stopnji,teči po tem, ko je bila opravljena prvavročitev (to je vročitev po pošti, ki je bilaopravljena 12. oktobra 2001), in da je potekelen mesec in trideset dni po tem datumu, to je11. decembra 2001. Zato je štelo, da je bila
pritožba z dne 17. decembra 2001 vloženaprepozno.PLUMEX
I - 1421
17. Družba Plumex je zoper to odločbo
vložila revizijo, v kateri je navedeni razlagi
oporekala.
18. Natančneje, Hof van beroep je očitala, da
je odločitev utemeljilo tako, da je v obravna-vanem primeru dalo prednost vročitvi,opravljeni po pošti. Po mnenju družbePlumex naj bi bil namreč ta način vročanja
v okviru sistema, uvedenega z Uredbo,
„drugotno“ sredstvo, ki se uporabi le v
izjemnih okoliščinah; kakor koli, naj bi bilopodredno glede na glavno sredstvo, to jeglede na vročitev, urejeno v členih od 4 do
11, zato naj bi bilo treba za opredelitev dies a
quoupoštevati datum te vročitve tudi takrat,
kadar je bila vročitev predhodno že oprav-
ljena na kakšen drugi dovoljen način. DružbaPlumex torej zatrjuje, da je za čel v zadevnem
primeru rok za pritožbo teči šele 6. novem-
bra (z dnem „glavne“ vročitve) in ne
12. oktobra 2001 (z datumom „podredne“
vročitve).
19. Kasacijsko sodišče je v dvomih glede
razlage Uredbe št. 1348/2000 prekinilo
odločanje v postopku in Sodišču v pred-hodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1. Ali je vročitev iz členov od 4 do 11
glavni način vročanja, vročanje nepo-sredno po pošti iz člena 14 pa drugotni
način vročanja, tako da ima takrat,kadar sta oba izvršena v skladu z
zakonskimi določbami, prvi način pred-
nost pred drugim?
2. Ali za čne ob več vročitvah, pri čemer je
ena opravljena v skladu s členi od 4 do
11, druga pa neposredno po pošti vskladu s členom 14, naslovnikov rok za
pritožbo teči z dnem vročitve, oprav-ljene v skladu s členi od 4 do 11, in ne z
dnem vročitve, opravljene v skladu sčlenom 14?“
20. V postopku pred Sodiščem so pisne
izjave predložile vlade Avstrije, Finske, Šved-
ske in Združenega kraljestva ter Komisija.
III–Pravna presoja
Prvo vprašanje za predhodno odločanje
21. Predložitveno sodišče želi s prvim vpra-
šanjem v bistvu izvedeti, ali obstaja medSKLEPNI PREDLOGI A. TIZZANA –ZADEVA C-473/04
I - 1422
načinom vročanja po organih, ki jih imenu-
jejo države članice, določenim v členih od 4
do 11, in načinom vročanja po pošti iz čle-
na 14 Uredbe hierarhično razmerje, tako daje treba šteti, da je prvi način glavni, drugi pa
drugotni ali podredni glede na prvega.
22. Takoj naj povem, da enako kot vse vlade,
ki intervenirajo v tem postopku, in Komisijamenim, da je treba na to vprašanje odgovoritinikalno. Menim namreč, da med navedenimanačinoma vročanja ni nobenega hierarhične-
ga razmerja in da je torej vročanje po pošti
mogoče uporabiti namesto ali dodatno obdrugih dovoljenih načinih vročanja in ne lenaknadno, če se izkaže, da je bilo vročanje na
druge načine, zlasti po organih, ki jih v tanamen imenujejo države članice, neuspešno.
23. Tako stališče, ki ga podpira tudi večji del
stroke, potrjujejo utemeljitve, ki izhajajo izjezikovne in teleološke razlage določb.
24. Glede prvih zadošča ugotovitev, da
Uredba ne vsebuje nobene določbe, s katerobi bil opredeljen prednostni vrstni red medrazličnimi predvidenimi načini vročanja.
Nasprotno, v členu 14(1) je izrecno dolo-
čeno, da imajo države članice „pravico“, da
opravijo vročitev sodnih pisanj „osebam, ki
prebivajo v drugi državi članici, […] nepo-
sredno po pošti“. Poleg tega navedena„pravica“ ni na noben način odvisna od
predhodne uporabe drugih načinov, zlastine tistega, urejenega s členi od 4 do 11.
25. Tak sklep se mi zdi po drugi strani tudi
skladen s cilji Uredbe št. 1348/2000, katere
namen je, da se med državami članicami
„izboljša […] in [zagotovi] hitrejše […]pošiljanj[e] sodnih in zunajsodnih pisanj vcivilnih in gospodarskih zadevah zaradivročanja“ (druga uvodna izjava).
26. Menim namreč, da bi se rešitev, v skladu
s katero bi bila dana prednost vročanju poorganih, ki jih imenujejo države članice,
slabo skladala s tem ciljem, saj ravno ta
način zaradi svojih lastnosti (glej zgornjotočko 5) gotovo ni najhitrejši postopek. Podrugi strani bi se z navedenim ciljem še manj
skladalo, če bi vročitvi po pošti –potem ko je
bil ta način dopuščen kot popolnoma velja-ven –priznali le drugotni pomen, saj gre
brez dvoma za najhitrejši in najcenejšipostopek (glej zgornjo točko 6).PLUMEX
I - 1423
27. Zato se zdi, da je bolj logična in z
navedenim ciljem bolj skladna nasprotna
razlaga, ki izhaja iz stališča, da so različnidovoljeni načini vročanja enakovredni, in kitorej zainteresiranim subjektom dovoljuje, dauporabijo kateri koli način ter da izmed tehizberejo tistega, za katerega menijo, da jenajprimernejši in najprikladnejši glede nanjihove namene, ali da hkrati uporabijo večnačinov, da bi tako povečali verjetnost, da bovsaj eden izmed teh uspešen.
4
28. Iz zgoraj navedenih razlogov torej me-nim, da Uredba št. 1348/2000 med vroča-
njem, urejenim s členi od 4 do 11, in
vročanjem po pošti iz člena 14 ne vzpostavlja
niti hierarhičnega razmerja niti prednostnegavrstnega reda.
Drugo vprašanje za predhodno odločanje
29. Predložitveno sodišče z drugim vpraša-
njem za predhodno odločanje v bistvusprašuje, na katero izmed vročitev se je trebasklicevati pri opredelitvi datuma, ki se štejekot dan vročitve, kadar sta kumulativno
uporabljeni tako vročitev, urejena v členih
od 4 do 11, kot vročitev po pošti.
30. Komisija in avstrijska vlada pravilno
ugotavljata, da v Uredbi na to vprašanje niodgovora, in prav na podlagi tega molkazakonodajalca sklepata, da je treba odgovorpoiskati v posameznih nacionalnih ureditvahin ne v Uredbi. Če je torej uporabljenih več
načinov vročanja, naj bi bila za opredelitev,na datum katere vročitve se je treba sklicevatipri določitvi za četka določenega procesnega
roka (v obravnavanem primeru gre zapritožbeni rok), upoštevna pravila, ki v zvezis tem izhajajo iz nacionalnega prava, upo-rabnega za posamezen primer.
31. Vendar menim, da ta pristop ni skladen z
razvojem urejanja tega področja v zadnjihletih, ki ni bilo le predmet postopne „komu-
nitarizacije“, ampak tudi ureditve z instru-
mentom uredbe.
32. Kot je namreč znano, so se države
članice, potem ko so izrazile namen obliko-vati skupno „območje svobode, varnosti in
pravice“, odločile, da bodo „zasidrale“ ukre-
pe, potrebne za dosego tega namena, vmehanizmih in načelih pravnega reda Skup-nosti; povedano drugače, izrazile so voljo, da
4—Opozorim naj, da je bilo v študiji o uporabi Uredbe
št. 1348/2000, ki jo je naročila Komisija, „potrjeno, da so
pisanja pogosto vročena ali poslana neposredno po pošti“ (glej
Poročilo Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu in Evrop-
skemu ekonomsko-socialnemu odboru o izvajanju Uredbe
Sveta (ES) 1348/2000 o vročanju sodnih in zunajsodnih pisanjv civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah
(COM/2004/603, str. 7)).SKLEPNI PREDLOGI A. TIZZANA –ZADEVA C-473/04
I - 1424
se to področje prenese na prvi steber –
„komunitarizira“ – in s tem zagotovi „avto-
nomna“ razlaga in „enotn[a] uporab[a]“
zadevne ureditve.5
33. Z Amsterdamsko pogodbo je bila pravzaradi zasledovanja tega cilja pristojnost zasprejemanje ukrepov v sektorju pravosodne-ga sodelovanja na civilnem področju pre-nesena s „tretjega stebra“ Evropske unije –
natančneje iz Naslova VI Pogodbe ES (členiod K do K.9) –na„steber Skupnosti“.
Natančneje, v teh okoliščinah so bile vposebnem aktu Skupnosti povzete določbeKonvencije o vročanju sodnih in zunajsodnihpisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah vdržavah članicah Evropske unije, za katero je
dal Svet pobudo prav v okviru „tretjega
stebra“ (zlasti v skladu s členom K.3 Pogodbe
ES), ki pa ni bila uveljavljena, ker ni dosegla
zadostnega števila ratifikacij.
634. In ne le to, ta akt celo ni bil sprejet kot
direktiva, kot je prvotno predlagala Komisi-
ja.7Svet se je namreč ne glede na navedeni
predlog Komisije in ob upoštevanju drugač-nega mnenja Evropskega parlamenta, ki jepoudaril potrebo po „hitrem in jasnem“ in
zlasti „enotnem“ uresničevanju določb s tega
področja,
8odločil, da bo te določbe uvedel z
uredbo, to je z aktom, ki je –kot je znano –
zavezujoč glede vseh svojih elementov in
neposredno uporaben v vseh državah člani-
cah. V teh okoliščinah je bila torej sprejetaUredba št. 1348/2000, razlaga katere je
predmet vprašanja v tem postopku.
35. S tega vidika se mi torej zdi, da
razlagalec, kljub odsotnosti opredelitev vsamih besedilih, ne more odstopiti odobveznosti, –kot se sicer pogosto doga-
ja
9–, ki od njega zahteva, da preveri, ali je
mogoče z običajnimi pravili za razlago ta
besedila razložiti „skupnostno“, to je „avto-
nomno“ in„enotno“, namesto da rešitev
prepusti posameznim nacionalnim uredit-vam, upoštevnim glede na posamezen pri-mer.
5—Glej sodbo z dne 8. novembra 2005 v zadevi Leffler (C-443/03,
ZOdl., str. I-9611, točki 45 in 46).
6—Glej Akt Sveta z dne 26. maja 1997 o Konvenciji o vročanju
sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodarskihzadevah v državah članicah Evropske unije (UL C 261,
str. 1). Zaradi celovitosti naj spomnim še, da je bilo, še preden
je bila sestavljena navedena konvencija, to področje predmet
mednarodnih konvencij, zlasti Haaške konvencije z dne
15. novembra 1965 o vročitvi sodnih in zunajsodnih listinv civilnih ali gospodarskih zadevah v tujini, ki jo je podpisalatudi večina držav članic Unije.7—Predlog Direktive Sveta o vročanju sodnih in zunajsodnih
pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah,
ki ga je pripravila Komisija (UL 1999, C 247 E, str. 11).
8—Parlament je v poročilu o predlogu Sveta o vročanju sodnih in
zunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah vdržavah članicah ((1999)219 –C5-0044/1999 –1999/0212
(CNS), str. 5) poudaril, da ima „uredba, drugače kot direktiva,
to prednost, da zagotavlja hitro, jasno in enotno uresničitevdoločb Skupnosti, ki ustreza zasledovanemu cilju“.
9—Glej v opombi 5 navedeno sodbo Leffler.PLUMEX
I - 1425
36. Tako kot vlade Finske, Švedske in
Združenega kraljestva pa menim, da v tem
primeru take razlage glede na logiko obrav-navane uredbe in ob upoštevanju v njejnavedenih ciljev ni mogoče izključiti.
37. Kot sem namreč že opozoril, je v uredbi
izrecno navedeno, da je njen namen „iz-
boljšati“ in zagotoviti „hitrejše“ pošiljanje
sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih ingospodarskih zadevah zaradi vročanja meddržavami članicami (druga uvodna izjava).
38. S tega vidika je mogoče povsem logično
sklepati, da je bil namen uredbe, ki dovoljujelegitimno uporabo različnih načinov vroča-nja, ne da bi bilo med njimi opredeljeno
hierarhično razmerje, izboljšati sistem tako,
da se zainteresiranim subjektom zagotoviširši spekter možnosti. Prav iz tega razloga jemogoče sklepati še, da namen Uredbe ni bil
povzročiti zmedo in negotovost s tem, danavedenih možnosti vročanja ne bi upošte-vala kot enakovrednih za potrebe opredelitvedatuma vročitve. To bi namreč nastalo, če bi
zato, ker v Uredbi ni nobenega navodila vtem smislu, podvomili o naravnem in
logičnem merilu, v skladu s katerim je treba
za opredelitev zadevnega datuma upoštevativročitev, ki je bila veljavno opravljena kotprva.
39. Glede cilja „hitrejšega“ pošiljanja pisanja
menim, da je mogoče hitrost in učinkovitostpošiljanja spodbujati le, če je ob upoštevanju
ugotovitve, da med različnimi načini nihierarhičnega razmerja, prednost utemeljenaglede na trenutek vročitve in ne glede naizbrano obliko. Povedano drugače, iz tegaizhaja, da je treba za namene navedenegacilja upoštevati tisto vročitev, ki je bila vskladu s predpisanim postopkom opravljenanajhitreje, in ne tiste, ki je bila iz kakršnega
koli razloga opravljena kasneje glede na prvo.
40. Iz vseh teh razlogov menim, da je treba
Uredbo št. 1348/2000 razložiti tako, da se
takrat, kadar sta opravljeni dve vročitvi, ena vskladu s členi od 4 do 11 in druga
neposredno po pošti v skladu s členom 14,
šteje, da je sodno pisanje vročeno, ko jeveljavno opravljena prva vročitev.SKLEPNI PREDLOGI A. TIZZANA –ZADEVA C-473/04
I - 1426
IV–Predlog
41. Glede na zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, naj na vprašanji Hof van
Cassatie odgovori:
1. Uredba Sveta (ES) št. 1348/2000 z dne 29. maja 2000 o vročanju sodnih in
zunajsodnih pisanj v civilnih in gospodarskih zadevah v državah članicah ne
vzpostavlja niti hierarhije niti prednostnega vrstnega reda med načinompošiljanja ali vročanja, urejenim v členih od 4 do 11, in načinom neposrednega
pošiljanja ali vročanja po pošti iz člena 14.
2. Uredbo št. 1348/2000 je treba razlagati tako, da se takrat, kadar sta opravljeni
dve vročitvi, ena v skladu s členi od 4 do 11 in druga neposredno po pošti v
skladu s členom 14, šteje, da je sodno pisanje vročeno, ko je veljavno opravljena
prva vročitev.PLUMEX
I - 1427