Keywords

Summary



Keywords

1. Okolje – Odpadki – Direktiva 2006/12 – Obveznost držav članic, da vzpostavijo celovito in primerno omrežje obratov za odstranjevanje

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/12, člena 5(1) in 7(3))

2. Okolje – Odpadki – Direktiva 2006/12 – Obveznost pristojnih organov, da pripravijo načrt ali več načrtov ravnanja z odpadki – Merila za umestitev območij obratov za odstranjevanje

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/12, člen 5(2))

3. Okolje – Odpadki – Direktiva 2006/12 – Obveznost držav članic, da vzpostavijo celovito in primerno omrežje obratov za odstranjevanje – Izbira načrtov za ravnanje z odpadki na regionalni osnovi

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/12, člen 7(1))

4. Države članice – Obveznosti – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev – Višja sila – Pogoji

(člen 258 PDEU)

5. Okolje – Odpadki – Direktiva 2006/12 – Obveznost držav članic, da zagotovijo predelavo in odstranjevanje odpadkov

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/12, člen 4(1))

Summary

1. V skladu s členom 5(1) Direktive 2006/12 o odpadkih morajo države članice sprejeti ustrezne ukrepe, da vzpostavijo celovito in primerno omrežje obratov za odstranjevanje, ki mora omogočiti Skupnosti kot celoti, da postane samozadostna pri odstranjevanju odpadkov, državam članicam pa, da se temu cilju približajo posamezno. Zato morajo države članice upoštevati geografske razmere ali potrebe po specializiranih obratih za nekatere vrste odpadkov.

Pri vzpostavitvi takega celovitega omrežja imajo države članice diskrecijsko pravico glede izbire ozemeljske osnove, za katero menijo, da je primerna za dosego nacionalne samozadostnosti glede zmogljivosti odstranjevanja odpadkov, Skupnosti pa je tako omogočeno, da sama zagotovi odstranjevanje teh odpadkov.

Nekatere vrste odpadkov, na primer nevarni odpadki, lahko pomenijo tako posebnost, da je njihovo obdelavo za odstranjevanje mogoče koristno razdeliti v okviru ene ali nekaj struktur na nacionalni ravni, celo v okviru sodelovanja z drugimi državami članicami, kot izrecno določata člena 5(1) in 7(3) Direktive 2006/12.

(Glej točke od 61 do 63.)

2. Eden najpomembnejših ukrepov, ki jih morajo sprejeti države članice v okviru obveznosti iz Direktive 2006/12 o odpadkih za izdelavo načrta ravnanja z odpadki, ki lahko vključuje zlasti ukrepe, primerne za racionalizacijo zbiranja, sortiranja in obdelave odpadkov, je določen v členu 5(2) te direktive, to je zagotovitev obdelave odpadkov v najbližjem obratu.

Merila za umestitev območij za odstranjevanje odpadkov je treba izbrati glede na cilje, ki jim sledi Direktiva 2006/12, med katerimi so zlasti varovanje zdravja, varstvo okolja ter vzpostavitev celovitega in primernega omrežja obratov za odstranjevanje, pri čemer mora navedeno omrežje omogočiti zlasti odstranjevanje odpadkov v enem najbližjih ustreznih obratov. Tako se morajo ta merila za umestitev nanašati zlasti na razdaljo teh območij od območij, v katerih so proizvedeni odpadki, prepoved gradnje obratov v bližini občutljivih območij in obstoj infrastrukture, primerne za odpošiljanje odpadkov, kot je povezava s prometnim omrežjem.

Glede nenevarnih komunalnih odpadkov, za katere načeloma niso potrebni specializirani obrati, kakršni se zahtevajo za obdelavo nevarnih odpadkov, si morajo države članice prizadevati za omrežje, ki omogoča zadovoljitev potreb po obratih za odstranjevanje, ki so zelo blizu kraja njihove proizvodnje, čeprav lahko tako omrežje organizirajo v okviru medregionalnega ali celo čezmejnega sodelovanja, ki ustreza načelu bližine.

(Glej točke od 64 do 66.)

3. Kadar se država članica posebej odloči, da bo v okviru svojega načrta ravnanja z odpadki v smislu člena 7(1) Direktive 2006/12 o odpadkih ali več takih načrtov obrate na svojem ozemlju postavila na regionalni osnovi, je treba iz tega sklepati, da mora vsaka regija, ki ima regionalni načrt, načeloma zagotoviti obdelavo in odstranjevanje svojih odpadkov kar najbližje kraju njihove proizvodnje. Načelo, da je treba okoljsko škodo prednostno odpravljati pri viru, ki ga kot načelo delovanja Unije na področju okolja določa člen 191 PDEU, namreč pomeni, da mora vsaka regija, občina ali druga lokalna skupnost sprejeti primerne ukrepe za zagotovitev sprejema, obdelave in odstranjevanja svojih odpadkov in da je te treba odstraniti kar najbližje kraju, v katerem so bili proizvedeni, da bi se kar najbolj omejil prevoz teh odpadkov.

Če v takem nacionalnem omrežju, ki ga je opredelila država članica, ena od regij nima dovolj primerne in trajne infrastrukture za pokritje potreb po odstranjevanju odpadkov, je iz tega mogoče sklepati, da te resnejše pomanjkljivosti na regionalni ravni lahko vplivajo na navedeno omrežje obratov za odstranjevanje odpadkov, ki ne bo več celovito in primerno, kakor zahteva Direktiva 2006/12, in zadevni državi članici ne bo omogočilo, da se posamezno približa cilju samozadostnosti, kot je opredeljen v členu 5(1) te direktive.

(Glej točki 67, 68.)

4. Postopek iz člena 258 PDEU temelji na objektivni ugotovitvi neizpolnitve obveznosti države članice, ki jih nalaga Pogodba ali sekundarna zakonodaja.

Kadar je taka ugotovitev dokazana, ni pomembno, da je neizpolnitev posledica volje države članice, ki se ji ta neizpolnitev pripisuje, njene malomarnosti ali celo tehničnih težav, s katerimi se je srečala.

Glede nasprotovanja lokalnega prebivalstva v zvezi s postavitvijo nekaterih obratov za odstranjevanje se država članica ne more sklicevati na notranje razmere, kot so težave pri uporabi, ki so se pojavile pri izvajanju akta Skupnosti, vključno s težavami, ki so povezane z nasprotovanjem posameznikov, da bi utemeljila nespoštovanje obveznosti in rokov, ki izhajajo iz predpisov prava Skupnosti. Enako velja za obstoj kriminalne dejavnosti ali oseb, ki naj bi v sektorju ravnanja z odpadki delovale na meji zakona.

Glede neizpolnjevanja pogodbenih obveznosti s strani podjetij, odgovornih za izvedbo nekaterih infrastruktur za odstranjevanje odpadkov, čeprav pojem višja sila ne predpostavlja absolutne nezmožnosti, kljub temu zahteva, da gre neizvršitev zadevnega dejanja pripisati okoliščinam, ki so tistemu, ki se nanje sklicuje, tuje, neobičajne in nepredvidljive ter posledicam katerih se kljub veliki skrbnosti ni bilo mogoče izogniti.

(Glej točke od 81 do 85.)

5. Čeprav člen 4(1) Direktive 2006/12 o odpadkih ne določa konkretne vsebine ukrepov, ki jih je treba sprejeti za zagotovitev odstranjevanja odpadkov, ne da bi bilo ogroženo zdravje ljudi in ne da bi se škodilo okolju, države članice vseeno zavezuje glede cilja, ki ga je treba doseči, pri čemer jim pušča polje proste presoje pri oceni nujnosti takšnih ukrepov.

Zato načeloma iz neskladnosti dejanskega stanja s cilji, določenimi v navedenem členu 4(1), ni mogoče neposredno sklepati, da zadevna država članica nujno ni izpolnila s to določbo naloženih obveznosti, to je sprejetja potrebnih ukrepov za zagotovitev odstranjevanja odpadkov, ki ne ogroža zdravja ljudi in ne škoduje okolju. Vendar pa ohranitev takšnega dejanskega stanja, zlasti če brez intervencije pristojnih organov povzroči pomembno poslabšanje okolja v daljšem obdobju, lahko kaže na to, da so države članice prekoračile polje proste presoje, ki jim ga daje ta določba.

(Glej točki 96, 97.)