SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

MICHALA BOBKA,

predstavljeni 5. julija 2017 ( 1 )

Zadeva C‑224/16

Asotsiatsia na balgarskite predpriyatia za mezhdunarodni prevozi i patishtata (AEBTRI)

proti

Nachalnik na Mitnitsa Burgas

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Varhoven administrativen sad (vrhovno upravno sodišče, Bolgarija))

„Predhodno odločanje – Carinska unija – Zunanji tranzit – Konvencija TIR – Prevoz, opravljen na podlagi zvezka TIR – Nezaključena operacija TIR – Odgovornost garantnega združenja – Skupna in solidarna odgovornost – Dolžnost pristojnih organov, da plačilo, če je to mogoče, zahtevajo od neposredno odgovorne osebe ali oseb, preden vložijo zahtevek zoper garantno združenje – Člena 203 in 213 carinskega zakonika Skupnosti – Določitev dolžnikov carinskega dolga – Osebe, ki so pridobile ali posedujejo blago in ki jim je znano ali bi jim glede na okoliščine moralo biti znano, da je bilo blago odstranjeno izpod carinskega nadzora“

I. Uvod

1. Turška družba, ki je prevažala blago v Romunijo, je carinskemu uradu vstopa na turško-bolgarski meji predložila zvezek TIR. Čeprav se zdi, da so v Romuniji samo blago prejeli, operacija TIR v namembnem carinskem organu v Romuniji ni bila ustrezno zaključena. To je povzročilo carinski dolg. Bolgarski organi, ki so želeli izterjati dolgovane zneske, so plačilo najprej zahtevali od imetnika zvezka TIR. Pri tem niso bili uspešni. Zdaj želijo v skladu z ureditvijo TIR izterjati plačilo od garantnega združenja.

2. Garantno združenje je izpodbijalo odločbo o izterjavi, ki so jo izdali bolgarski organi. V tem okviru želi Varhoven administrativen sad (vrhovno upravno sodišče, Bolgarija) ugotoviti, ali so pristojni nacionalni organi izpolnili obveznost, določeno v Konvenciji TIR ( 2 ), da plačilo zapadlih zneskov najprej zahtevajo od neposredno odgovornih oseb, preden vložijo zahtevek zoper garantno združenje. Predložitveno sodišče želi zlasti ugotoviti, katere ukrepe je treba sprejeti, da se zahteva plačilo, in kako se lahko določijo osebe, ki so neposredno odgovorne za carinski dolg.

3. Obravnavana zadeva poleg teh dveh konkretnih vprašanj odpira splošnejša vprašanja glede interakcije med Konvencijo TIR in določbami carinskega zakonika Skupnosti (v nadaljevanju: carinski zakonik) ( 3 ) ter narave odgovornosti garantnega združenja v skladu s Konvencijo TIR.

II. Pravni okvir

1. Konvencija TIR

4. Člen 1(o) Konvencije TIR določa, da izraz „imetnik“ zvezka TIR pomeni „osebo, ki ji je bil izdan zvezek TIR v skladu z ustreznimi določbami [K]onvencije in za katero je bila narejena carinska deklaracija v obliki zvezka TIR, v katerem je navedena želja, da se blago da v postopek TIR pri carinskem uradu odhoda. Ta oseba je odgovorna za predložitev cestnega vozila, skupine vozil ali zabojnika skupaj s tovorom in ustreznim zvezkom TIR carinskemu uradu odhoda, carinskemu uradu prehoda in namembnemu carinskemu uradu ter upoštevanje drugih ustreznih določb Konvencije“.

5. V skladu s členom 1(q) Konvencije TIR izraz „garantno združenje“„pomeni združenje, ki z odobritvijo carinskih organov pogodbenice nastopa kot porok za osebe, ki uporabljajo postopek TIR“.

6. Člen 8 Konvencije TIR določa: „1. Garantno združenje se zavezuje, da bo plačalo uvozne ali izvozne dajatve in davke, skupaj z vsemi zamudnimi obrestmi, v skladu s carinskimi zakoni in predpisi države, v kateri je bila ugotovljena nepravilnost pri operaciji TIR. Ta organizacija je solidarno z osebami, ki morajo poravnati navedene zneske, odgovorna za plačilo takšnih zneskov. 2. Kadar zakoni in predpisi pogodbenice ne predvidevajo plačila uvoznih ali izvoznih dajatev in davkov, kakor je določeno v odstavku 1 tega člena, se garantno združenje zavezuje, da pod enakimi pogoji plača znesek v višini uvoznih ali izvoznih dajatev in davkov ter vse zamudne obresti. […] 7. Kadar zneski iz odstavkov 1 in 2 tega člena zapadejo v plačilo, pristojni organi, če je to mogoče, zahtevajo plačilo od neposredno odgovorne osebe ali oseb, preden vložijo zahtevek zoper garantno združenje.“

7. Člen 11 Konvencije TIR določa: „1. Kadar operacija TIR ni bila zaključena, pristojni organi nimajo pravice od garantnega združenja zahtevati plačila zneskov iz odstavkov 1 in 2 člena 8, razen če v enem letu od datuma sprejetja zvezka TIR niso združenja uradno pisno obvestili o nezaključeni operaciji. Ta določba se uporablja tudi, kadar je bilo potrdilo o koncu operacije TIR pridobljeno nepravilno ali z goljufijo, pri čemer je rok za obvestilo dve leti. 2. Zahtevek za plačilo zneskov iz odstavkov 1 in 2 člena 8 se vloži pri garantnem združenju [najhitreje] tri mesece po datumu, ko je bilo združenje obveščeno, da operacija TIR ni bila zaključena ali je bilo potrdilo o končani operaciji TIR pridobljeno nepravilno ali z goljufijo, in najpozneje v dveh letih od tega datuma. Vendar pa se v primerih, ki v navedenem roku dveh let postanejo predmet sodnega postopka, kakršen koli zahtevek za plačilo pošlje v roku enega leta po datumu, ko odločba sodišča postane izvršljiva. 3. Garantno združenje mora poravnati zahtevane zneske v treh mesecih od datuma, ko je zahtevek za plačilo prejelo[…]. Če se v dveh letih po datumu, ko je zahtevek za plačilo bil prejet[,] ugotovi, da ni prišlo do nepravilnosti v zvezi z zadevno operacijo[,] in se carinski organi s tem strinjajo, se garancijskemu združenju plačilo povrne.“

2. Carinski zakonik

8. Člen 203 carinskega zakonika določa: „1. Carinski dolg pri uvozu nastane: – z nezakonito odstranitvijo blaga, zavezanega uvoznim dajatvam, izpod carinskega nadzora. 2. Carinski dolg nastane v trenutku odstranitve blaga izpod carinskega nadzora. 3. Dolžniki so: – oseba, ki je odstranila blago izpod carinskega nadzora, – osebe, ki so bile udeležene pri odstranitvi in so vedele ali bi morale vedeti, da gre za odstranitev blaga izpod carinskega nadzora, – osebe, ki so zadevno blago pridobile ali posedovale in so v trenutku pridobitve ali prejema tega blaga vedele ali bi morale vedeti, da gre za blago, ki je bilo odstranjeno izpod carinskega nadzora, kakor tudi – po potrebi oseba, ki mora izpolniti obveznosti, izhajajoče iz zadrževanja blaga v začasni hrambi ali uporabe carinskega postopka, v katerega je bilo dano to blago.“

9. Člen 213 carinskega zakonika določa, da „[č]e obstaja za isti carinski dolg več dolžnikov, so ti solidarno zavezani plačilu tega dolga“.

3. Izvedbena uredba

10. Uredba Komisije (EGS) št. 2454/93 ( 4 ) predpisuje določbe za izvajanje carinskega zakonika. Vsebuje posebna pravila za „postopek TIR“ v oddelku 2 poglavja 9, pod naslovom II dela II (členi od 454 do 457b). ( 5 )

11. Člen 455 izvedbene uredbe določa: „1. Carinski organi namembne države članice ali države izstopa vrnejo ustrezni del kupona št. 2 zvezka TIR carinskim organom države članice vstopa ali odhoda takoj ali najpozneje v enem mesecu od dneva, ko je bila operacija TIR končana. 2. Če se ustrezni del kupona št. 2 zvezka TIR ne vrne carinskim organom države članice vstopa ali odhoda v dveh mesecih po dnevu sprejetja zvezka TIR, ti organi obvestijo udeleženo garantno združenje, kar pa ne vpliva na obveščanje, potrebno v skladu s členom 11(1) [K]onvencije TIR. Obvestijo tudi imetnika zvezka TIR in povabijo slednjega ter udeleženo garantno združenje, naj pošlje[ta] dokazilo, da je operacija TIR zaključena. […]“

12. Člen 455a izvedbene uredbe določa: „1. Kadar carinski organi države članice vstopa ali odhoda v štirih mesecih po sprejetju zvezka TIR ne prejmejo dokazila, da je operacija TIR zaključena, takoj začnejo poizvedovalni postopek, da bi dobili potrebne podatke za zaključek postopka TIR ali, kadar to ni mogoče, ugotovili, če je nastal carinski dolg, kdo je dolžnik, in določili carinske organe, odgovorne za vknjižbo. Če so carinski organi že prej obveščeni, da operacija TIR ni zaključena, ali če to sumijo, takoj začnejo poizvedovalni postopek. […] 5. Kadar je v preiskavi ugotovljeno, da je bila operacija TIR zaključena pravilno, carinski organi države članice vstopa ali odhoda takoj obvestijo garantno združenje in imetnika zvezka TIR ter, kjer je to primerno, katere koli carinske organe, ki so začeli postopek izterjave v skladu s členi 217 do 232 zakonika.“

13. Člen 457 izvedbene uredbe določa: „1. Za namene člena 8(4) Konvencije TIR lahko takrat, ko operacija TIR poteka na carinskem ozemlju Skupnosti, katero koli garantno združenje s sedežem v Skupnosti prevzame odgovornost za plačilo zavarovanega zneska carinskega dolga za blago, udeleženo v postopku TIR, do zgornje meje 60000 EUR ali enakovrednega zneska nacionalne valute na posamezen zvezek TIR. 2. Garantno združenje s sedežem v državi članici, pristojni za izterjavo po členu 215 zakonika, je dolžno plačati zavarovani znesek carinskega dolga. 3. Veljavno obvestilo o nezaključenem postopku TIR, ki ga carinski organi ene države članice, za katere se ugotovi, da so pristojni za izterjavo po tretji alinei člena 215(1) zakonika, pošljejo pooblaščenemu garantnemu združenju, ki so ga pooblastili ti organi, velja tudi, kadar carinski organi druge države članice, za katere se ugotovi, da so pristojni po prvi ali drugi alinei člena 215(1) zakonika, kasneje nadaljujejo s postopkom izterjave od garantnega združenja, ki so ga pooblastili slednji organi.“

III. Dejansko stanje, postopek in predložena vprašanja za predhodno odločanje

14. Na carinskem uradu vstopa, kontrolni točki Kapitan Andreevo na turško-bolgarski meji, je bil 11. novembra 2008 predložen zvezek TIR. Imetnik zvezka TIR je bila družba Sargut OOD s sedežem v Republiki Turčiji. Navedeni namembni kraj zadevnega blaga je bila Romunija.

15. Bolgarski organi ustreznega dela kupona št. 2 zvezka TIR niso prejeli v zahtevanem roku. Zato so romunskim carinskim organom poslali zahtevek za poizvedbo o zaključku operacije TIR. Romunski organi so odgovorili, da blago, ki se je prevažalo z zvezkom TIR, pri njih ni bilo deklarirano. Kupon št. 2 zvezka TIR, ki ga je pozneje kot dokaz predložilo garantno združenje, namembnemu carinskemu organu v Romuniji ni bil predložen. Po mnenju predložitvenega sodišča se zdi, da je bil kupon netočen ali ponarejen.

16. Vodja carinskega urada Kapitan Andreevo je 10. septembra 2009 izdal odločbo zoper družbo Sargut OOD, v kateri je odmeril višino carinskega dolga in davka na dodano vrednost (DDV), vključno z zakonskimi obrestmi. Ta odločba je bila posredovana družbi Sargut OOD kot imetniku zvezka TIR in garantnemu združenju Asotsiatsia na balgarskite predpriyatia za mezhdunarodni prevozi i patishtata (združenje bolgarskih podjetij za mednarodni cestni prevoz, v nadaljevanju: AEBTRI). Družba Sargut OOD je to odločbo izpodbijala, vendar jo je Varhoven administrativen sad (vrhovno upravno sodišče) s sodbo z dne 2. novembra 2010 na koncu sprejelo.

17. Združenje AEBTRI je bilo 22. novembra 2010 obveščeno, da operacija TIR ni bila zaključena, in pozvano k plačilu dolga. Združenje AEBTRI dolga ni plačalo v roku iz člena 11(3) Konvencije TIR.

18. Vodja carinskega urada Svilengrad je 7. junija 2011 pri pristojnem področnem direktoratu nacionalne agencije za davčne prihodke podal predlog za uvedbo izvršilnega postopka zoper družbo Sargut OOD zaradi izterjave zneskov, dolgovanih v skladu z odločbo z dne 10. septembra 2009. Vendar so pristojni carinski organi carinski urad Svilengrad pozneje obvestili, da z dolgovi povezani zneski niso bili izterjani.

19. Vodja carinskega urada Svilengrad je 5. septembra 2012 izdal odločbo o izterjavi v zvezi z neplačanimi carinskimi dajatvami in davkom na dodano vrednost, vključno z zakonskimi obrestmi (v nadaljevanju: odločba o izterjavi). Odločba o izterjavi je bila naslovljena na združenje AEBTRI v vlogi garantnega združenja. V njej je bilo navedeno, da je bilo storjeno vse, kar je bilo mogoče, da bi se dolg izterjal od družbe Sargut OOD, imetnice zvezka TIR.

20. Med postopkom, ki se je končal s sprejetjem odločbe o izterjavi, je bilo v dokaz predloženih več dokumentov: mednarodni tovorni list, na katerem je bilo navedeno, da je bila prejemnica prevažanega blaga družba Irem Corporation SRL Romania; listina o mednarodni konsignaciji s podpisom in žigom prejemnika; potrdilo o prejemu blaga, podpisano in z žigom družbe Irem Corporation SRL, ter dopis prevoznika (Sargut OOD) carinskemu uradu Svilengrad, da naj bi bil prevoz v okviru ureditve TIR zaključen v Romuniji in da je „carinski oddelek v Romuniji zvezek TIR žigosal zaradi raztovora blaga“.

21. Iz predložitvene odločbe izhaja, da je mogoče na podlagi navedenih dokumentov ugotoviti, da je družba Irem Corporation SRL blago prejela. Vendar ni dokazov, da je bilo zadevno blago deklarirano pri namembnem carinskem uradu.

22. Združenje AEBTRI je odločbo o izterjavi izpodbijalo pred Administrative sad Haskovo (upravno sodišče Haskovo, Bolgarija). Ta tožba je bila zavrnjena. Združenje AEBTRI je vložilo pritožbo na Varhoven administrativen sad (vrhovno upravno sodišče), ki je predložitveno sodišče.

23. V teh okoliščinah je predložitveno sodišče odločilo, da prekine postopek in Sodišču v predhodno odločanje predloži ta vprašanja: „1. Ali je Sodišče za namene preprečevanja nasprotujočih si sodnih odločb pristojno za – za sodišča držav članic zavezujočo – razlago [Konvencije TIR], če gre za področja, ki jih urejata člena 8 in 11 te konvencije, za presojo, ali je podana odgovornost garantnega združenja, ki jo določa tudi člen 457(2) [izvedbene uredbe]? 2. Ali je na podlagi razlage člena 457(2) [izvedbene uredbe] v povezavi s členom 8(7) (sedaj člen 11(2)) Konvencije TIR in pripadajočih pojasnil mogoče šteti, da [morajo] v primeru, kot je obravnavani, carinski organi plačilo zneskov iz člena 8(1) in (2) [Konvencije TIR] ob njihovi zapadlosti, če je to mogoče, zahtevati od imetnika zvezka TIR kot neposredno odgovorne osebe za plačilo teh zneskov, preden vložijo zahtevek v zvezi s tem proti garantnemu združenju? 3. Ali se prejemnik, ki je pridobil ali poseduje blago, za katero je znano, da se prevaža na podlagi TIR zvezkov, in za katero ni bilo ugotovljeno, da je bilo predloženo namembnemu carinskemu uradu in deklarirano, zgolj na podlagi teh okoliščin šteje za osebo, ki bi morala vedeti, da gre za blago, ki je bilo odstranjeno izpod carinskega nadzora, in ali se šteje za solidarnega dolžnika v smislu člena 203(3), tretja alinea, v povezavi s členom 213 [carinskega zakonika Skupnosti]? 4. Če je odgovor na tretje vprašanje pritrdilen, ali to, da carinska uprava plačila carinskega dolga ne zahteva od tega prejemnika, prepreči vzpostavitev – tudi v členu 457(2) [izvedbene uredbe] določene – odgovornosti garantnega združenja po členu 1[q] [Konvencije TIR]?“

24. Pisna stališča so posredovali bolgarska vlada, vodja carinskega urada Burgas (kot pravni naslednik carinskega urada Svilengrad), združenje AEBTRI in Evropska komisija. Vsi, razen združenja AEBTRI, so se udeležili obravnave, ki je bila 26. aprila 2017.

IV. Analiza

25. Struktura teh sklepnih predlogov je naslednja. Potem ko se bom na kratko ustavil pri prvem vprašanju, ki zadeva pristojnost Sodišča za razlago Konvencije TIR (A), bom nadaljeval z drugim vprašanjem, ki se nanaša na vrsto ukrepov, ki jih morajo nacionalni organi sprejeti, da izpolnijo zahteve iz člena 8(7) Konvencije TIR (B). Zatem bom skupaj preučil tretje in četrto vprašanje, ki zadevata možnost in posledice tega, da se prejemnik blaga šteje med neposredno odgovorne osebe v smislu člena 8(7) Konvencije TIR (C).

A. Prvo vprašanje: pristojnost Sodišča

26. Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem sprašuje, ali je Sodišče pristojno za razlago Konvencije TIR.

27. Po mnenju Komisije, bolgarske vlade in vodje carinskega urada Burgas bi bilo treba na to vprašanje odgovoriti pritrdilno. Strinjam se.

28. Konvencija TIR je bila v imenu Evropske gospodarske skupnosti sprejeta z Uredbo Sveta (EGS) št. 2112/78 z dne 25. julija 1978 in je začela veljati 20. junija 1983. ( 6 ) Tako je postala sestavni del pravnega reda EU. Sodišče je pristojno za sprejetje predhodne odločbe o razlagi mednarodne konvencije, ki je del pravnega reda EU. ( 7 )

29. Naj poleg tega spomnim, da to dejansko ni prvič, da je bilo Sodišče pozvano k razlagi določb Konvencije TIR. ( 8 )

B. Drugo vprašanje: dolžnost, da se plačilo, če je to mogoče, zahteva od neposredno odgovorne osebe ali oseb

1. Uvodne pripombe

30. Preden se lotim same vsebinske razprave, je treba v tej fazi poudariti štiri uvodne točke.

31. Prvič, ti sklepni predlogi ne vsebujejo poglobljene razlage delovanja Konvencije TIR. Ne samo zaradi jedrnatosti, temveč tudi zaradi dejstva, da je to nalogo jasno opravil že generalni pravobranilec Léger v sklepnih predlogih v zadevi BGL, na katere se tako sklicujem v ta namen. ( 9 )

32. Drugič, spomniti je treba, da so pravice in obveznosti garantnih združenj urejene s Konvencijo TIR, carinsko zakonodajo EU in ustreznimi sporazumi, ki so jih ta združenja sklenila z nacionalnimi organi. ( 10 ) Za zadnjenavedene sporazume se uporablja nacionalno pravo. ( 11 ) Ti sklepni predlogi obravnavajo le Konvencijo TIR in carinsko zakonodajo EU. Zato nikakor ne preprečujejo pravic in obveznosti garantnih združenj, ki izhajajo iz kakršnih koli takih sporazumov, in ne posegajo vanje.

33. Tretjič, na splošni ravni, ki je značilna za vsa preostala vprašanja, ki jih je postavilo nacionalno sodišče, moramo spomniti, da je treba razlikovati med pravicami in obveznostmi, ki izhajajo iz Konvencije TIR, in tistimi, ki izhajajo iz prava EU. Konvencija TIR je instrument mednarodnega prava, h kateremu je pristopila EU. EU je zato sprejela lastna pravila za izvajanje Konvencije TIR v okviru pravnega reda EU. Seveda bodo zadevna pravila EU nato upoštevna za nacionalne organe, kadar uporabljajo Konvencijo TIR. Vendar navedena pravila niso odločilna za razlago same Konvencije TIR. Z drugimi besedami: določbe prava EU, sprejete zaradi izvajanja Konvencije TIR, je treba razlagati ob upoštevanju zadevne konvencije. To gotovo ne pomeni in ne bi smelo pomeniti, da je treba Konvencijo TIR razlagati ob upoštevanju sekundarne zakonodaje EU.

34. Četrtič, drugo vprašanje, ki ga je v predhodno odločanje predložilo nacionalno sodišče, zadeva predvsem vrsto ukrepov, ki jih morajo pristojni nacionalni organi sprejeti, da izpolnijo obveznost iz člena 8(7) Konvencije TIR, da plačilo, „če je to mogoče“, zahtevajo od neposredno odgovorne osebe ali oseb, preden vložijo zahtevek zoper garantno združenje. Res je, da je v tem vprašanju nekoliko skrita tudi poizvedba glede kroga oseb, ki bi se lahko štele za „neposredno odgovorne“. Vendar je vprašanje, ali je mogoče prejemnika blaga šteti med neposredno odgovorne osebe v smislu člena 8(7) Konvencije TIR, posebej obravnavano v tretjem in četrtem vprašanju. Zato menim, da je to vprašanje, to je določitev „neposredno odgovorne osebe ali oseb“, ustrezno obravnavati v skupnem odgovoru na navedeni vprašanji.

2. Presoja drugega vprašanja

35. Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem sprašuje o razlagi člena 457(2) izvedbene uredbe v povezavi s členom 8(7) Konvencije TIR. Želi izvedeti, ali so carinski organi v položaju, kot je tisti v obravnavanem primeru, izterjali plačilo, „če je to mogoče“, od neposredno odgovornih oseb. Sodišče se želi s tem predvsem prepričati, ali so bile izpolnjene zahteve iz člena 8(7) Konvencije TIR. V skladu z zadevno določbo „pristojni organi, če je to mogoče, zahtevajo plačilo od neposredno odgovorne osebe ali oseb, preden vložijo zahtevek zoper garantno združenje“. ( 12 )

36. Niti carinski zakonik niti izvedbena uredba ne vsebujeta nobenih posebnih pravil o izvajanju zahteve člena 8(7) Konvencije TIR. Niso predvideni konkretni ukrepi, ki jih je treba sprejeti, da se plačilo zahteva od neposredno odgovorne osebe ali oseb, preden se zahteva od garantnega združenja. Določba prava EU, ki se nanaša na dolžnosti garantnih združenj v okviru tranzitne ureditve TIR, je člen 457 izvedbene uredbe. Navedena določba v odstavku (1) zgolj določa, da lahko katero koli garantno združenje s sedežem v EU takrat, ko operacija TIR poteka na carinskem ozemlju EU, prevzame odgovornost za plačilo zavarovanega zneska carinskega dolga za zadevno blago do določene zgornje meje.

37. Tako je bistvo tega vprašanja, ali člen 8(7) Konvencije TIR sam po sebi zahteva, da pristojni organi izdajo (le) zahtevek za plačilo neposredno odgovorni osebi ali osebam, ali pa zahteva tudi sprejetje (vseh drugih) možnih izvršilnih ukrepov zoper zadevne osebe, preden se zahteva plačilo od garantnega združenja.

38. Glede tega so stališča strank različna. Združenje AEBTRI trdi, da je treba izčrpati vse možne ukrepe za izterjavo glede neposredno odgovornih oseb, preden pride na vrsto garantno združenje. Bolgarska vlada in vodja carinskega urada Burgas sta trdila, da so pristojni organi v obravnavanem primeru naredili vse, kar je bilo mogoče, da bi od imetnika zvezka TIR izterjali plačilo. Komisija je na obravnavi potrdila, da po njenem mnenju člen 8(7) Konvencije TIR ne zahteva izvršilnih ukrepov zoper osebo ali osebe, ki so neposredno odgovorne.

39. Strinjam se z mnenjem Komisije, bolgarske vlade in vodje carinskega urada Burgas. Po mojem mnenju iz jezikovne, sobesedilne in namenske razlage člena 8(7) Konvencije TIR izhaja, da so pristojni organi preprosto zavezani, da zahtevajo plačilo (uradno obvestijo in terjajo). Od njih se ne zahteva, da izčrpajo tudi vse možnosti za izterjavo prek izvršilnih ukrepov, preden lahko zahtevajo plačilo od garantnega združenja.

40. Kar zadeva besedilo zadevne določbe, člen 8(7) Konvencije TIR zgolj določa dolžnost, da se zahteva plačilo od neposredno odgovornih oseb. ( 13 )

41. Pojasnila, ki so bila sprejeta za razlago Konvencije TIR, zagotavljajo jasnejše smernice v zvezi s tem. ( 14 ) Pojasnilo v zvezi s členom 8(7) Konvencije TIR posebej navaja, da „[u]krepi, ki jih morajo sprejeti pristojni organi, da od neposrednega zavezanca ali zavezancev za plačilo zahtevajo plačilo, morajo vključevati vsaj uradno obvestilo o nezaključeni operaciji TIR in/ali prenos zahtevka za plačilo na imetnika zvezka TIR“. ( 15 )

42. Tako se pojasnilo v smislu ukrepov za izterjavo plačila sklicuje le na uradno obvestilo o nezaključitvi operacije in zahtevek za plačilo. Iz tega jasno izhaja, da pristojnim organom ni treba sprejeti ukrepov za prisilno izterjavo, da lahko terjajo plačilo od garantnega združenja v skladu s členom 8(1) in (7) Konvencije TIR.

43. Posledično iz besedila jasno izhaja dejstvo, da člena 8(7) Konvencije TIR ni mogoče razlagati v smislu zahteve po izčrpanju izvršilnega postopka, pri čemer to dejstvo nadalje podpira pojasnilo v zvezi s to določbo. Če plačilo ni izvršeno v roku, ki je določen v zahtevku za plačilo, je pogoj, da se „zahteva plačilo“, po mojem mnenju izpolnjen.

44. Tudi sistematični argumenti podpirajo to razumevanje. Prvič, poudariti je treba, da člen 8(1) Konvencije TIR določa naravo odgovornosti garantnih združenj kot solidarno. Ta vrsta odgovornosti na splošno pomeni, ( 16 ) da je vsak dolžnik odgovoren za plačilo celotnega zneska in da lahko upnik načeloma plačilo tega dolga po svoji izbiri zahteva od enega ali od več dolžnikov. ( 17 )

45. Tako gledano zahteva iz člena 8(7) pomeni obveznost, ki je predpogoj za aktiviranje take odgovornosti, ki jo nalaga Konvencija TIR. Najprej je na vrsti prizadevanje organov, da zahtevajo plačilo od neposredno odgovorne osebe ali oseb. Vendar se, potem ko je ta postopkovna zahteva po uradnem obvestilu in zahtevku za plačilo od neposredno odgovorne osebe ali oseb iz člena 8(7) izpolnjena, sproži skupna in solidarna odgovornost garantnega združenja, nacionalni organi pa lahko zahtevajo plačilo od garantnega združenja.

46. Drugič, zahtevo iz člena 8(7) Konvencije TIR je treba razlagati tudi v povezavi s časovnimi omejitvami iz člena 11 zadevne konvencije. Predvsem je treba v skladu s členom 11(2) Konvencije TIR zahtevek za plačilo vložiti pri garantnem združenju najhitreje tri mesece po datumu, ko je bilo združenje obveščeno o nezaključitvi, vendar najpozneje v dveh letih od tega datuma. ( 18 ) Težko si je predstavljati, kako bi se lahko pristojni organi držali teh omejitev, in vendarle izvedli vse možne izvršilne ukrepe zoper neposrednega dolžnika ali dolžnike.

47. Nazadnje, ne smemo pozabiti, da je cilj Konvencije TIR olajšati mednarodni prevoz blaga. Konvencija določa, da za tako blago pri prehodnih carinskih uradih ni treba plačati ali položiti uvoznih ali izvoznih dajatev in davkov (člen 4). To olajševanje je možno zato, ker tranzitne operacije pokriva eno od nacionalnih garantnih združenj, povezanih v garantno verigo, ki jo upravlja Mednarodna zveza za cestni promet, ki jo podpirajo mednarodne zavarovalnice. ( 19 ) Povedano drugače, obstaja ravnovesje: posamezne države med potjo ne izvajajo več neodvisnih pregledov ali nalagajo dajatev. Obratno, garantna združenja prevzamejo odgovornost za imetnike zvezka TIR, ki nimajo sedeža ali stalnega prebivališča v državi, ki zahteva plačilo, od katerih morda ni vedno mogoče uspešno izterjati dolga.

48. Navedeni glavni cilj (in ravnovesje) Konvencije TIR bi bil ogrožen, če naj bi besedno zvezo „zahtevajo plačilo“ iz člena 8(7) Konvencije TIR razumeli kot obveznost celovitih izvršilnih ukrepov zoper vse dolžnike, ki bi jih bila država članica vsekakor upravičena terjati. Potem bi lahko postavili nediplomatsko odkrito vprašanje: če je tako, zakaj sploh imamo Konvencijo TIR?

49. V obravnavani zadevi in na podlagi podatkov nacionalnega sodišča ni bilo izpodbijano, da so pristojni organi spoštovali roke, določene v členu 11(1) in (2) Konvencije TIR. Uradno obvestilo o nezaključitvi operacije TIR je bilo poslano družbi Sargut OOD in združenju AEBTRI. Plačilo se je od družbe Sargut OOD zahtevalo z odločitvijo o izterjavi, ki je po sodnem izpodbijanju postala izvršljiva. Poleg tega je bil uveden tudi izvršilni postopek zoper družbo Sargut OOD. Potem ko ta postopek ni bil uspešen, se je plačilo zahtevalo od združenja AEBTRI.

50. V takih okoliščinah se strinjam s trditvami Komisije, vodje carinskega urada Burgas in bolgarsko vlado, da so v obravnavani zadevi bolgarski organi ustrezno izpolnili zahtevo iz člena 8(7) Konvencije TIR.

51. Menim celo, da so storili več, kot je nujno potrebno v skladu s členom 8(7) Konvencije TIR: kot je razvidno iz trditev v tem razdelku, Konvencija TIR ne zahteva uvedbe izvršilnega postopka zoper imetnika zvezka TIR, preden se zahteva plačilo od garantnega združenja. To je možnost, glede katere imajo organi države članice diskrecijsko pravico ob upoštevanju dejanskega stanja v posameznem primeru. V nekaterih primerih je lahko v celoti upravičena, v drugih pa popolnoma odveč. Vse je odvisno od tega, ali obstajajo kakršna koli sredstva, ki bi jih bilo v morebitnem izvršilnem postopku mogoče zaseči.

52. Zato predlagam naslednji odgovor na drugo vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče: Člen 457(2) izvedbene uredbe v povezavi s členom 8(7) Konvencije TIR je treba razlagati v smislu, da lahko pristojni carinski organi terjajo plačilo od garantnega združenja, če so – v okoliščinah, kakršne so v obravnavani zadevi – z zahtevkom za plačilo zahtevali plačilo od imetnika zvezka TIR kot neposredno odgovorne osebe.

C. Tretje in četrto vprašanje: prejemnik kot neposredno odgovorna oseba

53. S tretjim vprašanjem želi predložitveno sodišče izvedeti, kakšen je položaj prejemnika blaga v primeru, ko je pridobil ali poseduje blago, za katero je znano, da se prevaža na podlagi zvezkov TIR, vendar ni bilo predloženo namembnemu carinskemu uradu in ni bilo deklarirano. Predložitveno sodišče sprašuje, ali se zgolj na podlagi teh okoliščin prejemnika lahko obravnava kot osebo, ki bi morala vedeti, da gre za blago, ki je bilo odstranjeno izpod carinskega nadzora, in ali se šteje za solidarnega dolžnika v smislu člena 203(3), tretja alinea, v povezavi s členom 213 carinskega zakonika.

54. S četrtim vprašanjem želi predložitveno sodišče v bistvu izvedeti, ali to, da carinska uprava plačila carinskega dolga ne zahteva od tega prejemnika, prepreči vzpostavitev odgovornosti – določene v členu 457(2) izvedbene uredbe – garantnega združenja po členu 1(q) Konvencije TIR.

55. Po mojem mnenju je treba na ti vprašanji odgovoriti skupaj. Obe se nanašata na možnost, da se prejemnik blaga obravnava kot „neposredno odgovorna oseba“ v skladu s členom 8(7) Konvencije TIR.

56. Tak skupni odgovor bom v tem delu sklepnih predlogov podal v treh korakih. Prvič, opisujem razmerje med odstavkoma 1 in 7 člena 8 Konvencije TIR (1). Drugič, analiziram vprašanje, ali lahko v skladu s členom 203 carinskega zakonika prejemnika blaga štejemo med carinske dolžnike v okviru ureditve TIR zaradi določitve neposredno odgovorne osebe ali oseb, na katere se nanaša člen 8(7) Konvencije TIR (2). Tretjič, preučujem učinke, ki jih ima ureditev skupne in solidarne odgovornosti iz člena 213 carinskega zakonika na položaj iz člena 8(7) Konvencije TIR (3).

1. Člen 8(1) in (7) Konvencije TIR

57. Člen 8(1) Konvencije TIR določa primarni referenčni okvir za obveznosti garantnih združenj: ta so z osebami, ki morajo poravnati uvozne ali izvozne dajatve in davke, skupaj z vsemi zamudnimi obrestmi, solidarno odgovorna za plačilo takšnih zneskov.

58. Kot je bilo že navedeno, ( 20 ) skupna in solidarna odgovornost pomeni, da je vsak dolžnik odgovoren za celotni znesek dolga. Upnik lahko načeloma plačilo po svoji izbiri zahteva od enega ali več dolžnikov.

59. Člen 8(7) Konvencije TIR je določba, ki navedeno izbiro nekoliko postopkovno omejuje, vendar ne spreminja narave zadevne odgovornosti. Ta določba določa pogoj v specifičnem okviru Konvencije TIR, da bi lahko organi zadevne države pogodbenice sprožili odgovornost garantnega združenja: najprej je treba zahtevati plačilo od neposredno odgovorne osebe ali oseb.

60. Kdo je „neposredno odgovorna oseba ali osebe“ iz člena 8(7) Konvencije TIR?

61. Bolgarska vlada in vodja carinskega urada Burgas sta trdila, da se lahko v skladu s Konvencijo TIR za „neposredno odgovornega“ šteje le imetnik zvezka TIR in nobena druga oseba. Zlasti trdita, da Konvencije TIR ne vsebuje nobenih obveznosti glede prejemnika blaga.

62. Ne strinjam se.

63. Po eni strani drži, da člen 8(7) ne navaja ničesar glede določitve neposredno odgovorne osebe ali oseb. Razlagalne smernice iz pojasnila k členu 8(7) Konvencije TIR ne ponujajo nobene razlage v zvezi s tem. Dejansko je v pojasnilu kot naslovnik minimalnih ukrepov, ki jih je mogoče sprejeti, izrecno naveden le imetnik zvezka TIR.

64. Vendar po mojem mnenju tega ni mogoče razumeti tako, da so s tem izključeni drugi morebitni dolžniki. Izrecno navedbo imetnika zvezka TIR je mogoče razumeti tudi v smislu preproste navedbe, da bo prima facie glavni dolžnik v večini primerov imetnik zvezka TIR. Dejansko je imetnik zvezka TIR v členu 1(o) Konvencije TIR opredeljen kot oseba, ki „je odgovorna za predložitev cestnega vozila, skupine vozil ali zabojnika skupaj s tovorom in ustreznim zvezkom TIR carinskemu uradu odhoda, carinskemu uradu prehoda in namembnemu carinskemu uradu ter upoštevanje drugih ustreznih določb Konvencije“. Imetnik zvezka TIR je odgovoren za to, da v namembnem carinskem uradu po tranzitu predloži blago carini.

65. Po drugi strani pa je od same izrecne navedbe imetnika zvezka TIR morda pomembnejše dejstvo, da se člen 8(7) Konvencije TIR jasno sklicuje na „neposredno odgovorno osebo ali osebe“. Uporaba množine v besedilu in pojasnilu jasno kaže, da je lahko neposredno odgovorna več kot ena oseba. Avtorji besedila so tako očitno predvideli možnost, da je poleg samega imetnika zvezka TIR lahko še več dolžnikov.

66. Zato je mogoče izhajati iz tega, da člen 8(7) Konvencije TIR pušča odprto vprašanje, kdo bi lahko bila neposredno odgovorna oseba ali osebe. Te osebe je treba torej določiti v skladu z nacionalnimi pravili pogodbenic.

2. Določitev dolžnikov v skladu s členom 203 carinskega zakonika

67. Znotraj pravnega okvira EU je določitev dolžnikov izčrpno opredeljena v carinskem zakoniku. ( 21 ) Člen 203 carinskega zakonika določa primere carinskega dolga, ki nastane pri uvozu z nezakonito odstranitvijo blaga, zavezanega uvoznim dajatvam, izpod carinskega nadzora. ( 22 ) Člen 203(3) carinskega zakonika precej na široko našteva, kdo so dolžniki carinskega dolga ob uvozu. ( 23 ) Ta določba skupaj z osebo, ki je odstranila blago izpod carinskega nadzora, kot „dolžnika“ navaja tudi osebo, ki je zadevno blago pridobila.

68. Kar zadeva tiste, ki so zadevno blago pridobili, in sicer prejemnike blaga, pa je uvrstitev teh oseb med dolžnike odvisna od izpolnitve subjektivnega pogoja: „v trenutku pridobitve ali prejema tega blaga [so] vedele ali bi morale vedeti, da gre za blago, ki je bilo odstranjeno izpod carinskega nadzora“. Tako člen 203(3) carinskega zakonika določa razlikovanje: oseba, ki je odstranila blago izpod carinskega nadzora, je brezpogojno odgovorna za dolg; oseba, ki je zadevno blago pridobila, pa postane dolžnik samo, če izpolni zgoraj navedeni subjektivni pogoj. ( 24 )

69. V tretjem vprašanju za predhodno odločanje se predložitveno sodišče sklicuje na položaj prejemnika blaga v primeru, ko je pridobil ali poseduje blago, za katero je znano, da se prevaža na podlagi zvezkov TIR, vendar ni bilo predloženo namembnemu carinskemu uradu in ni bilo deklarirano.

70. Menim, da bi lahko tak položaj izpolnjeval subjektivni pogoj iz tretje alinee člena 203(3) carinskega zakonika, če je ugotovljeno, da je prejemnik blaga vedel ali bi v posebnih okoliščinah primera moral vedeti, da je bilo zadevno blago odstranjeno izpod carinskega nadzora. Za ugotavljanje teh elementov ostajajo pristojna nacionalna sodišča, ker se nanaša na preudarke glede dejanskega stanja. ( 25 )

71. Naj v zvezi s tem spomnim, da je Sodišče navedlo, da se besedna zveza „bi morale vedeti“ (iz člena 202(3) carinskega zakonika) „nanaša na ravnanje preudarnega in skrbnega subjekta“. ( 26 ) Zato je naloga nacionalnega sodišča, da pri opravljanju celostne presoje okoliščin zadeve, vključno z informacijami, ki so subjektu na voljo, ugotovi, ali bi moral prejemnik vedeti za carinske obveznosti in ali je v tem primeru sprejel vse ukrepe, ki bi jih bilo mogoče od njega razumno pričakovati za zagotovitev, da blago ni bilo odstranjeno izpod carinskega nadzora. ( 27 )

72. V okoliščinah obravnavane zadeve, ki se nanašajo na odstranitev blaga izpod carinskega nadzora, bi se prejemnik lahko štel za dolžnika, če je izpolnjen zgoraj navedeni subjektivni pogoj. Ta sklep velja tudi za namene ureditve TIR. Dejansko se za tranzitne ureditve uporabljajo splošne določbe glede nastalega carinskega dolga. ( 28 )

73. Če povzamem, prejemnika blaga, ki izpolnjuje subjektivni pogoj iz člena 203(3) carinskega zakonika, je mogoče šteti med neposredno odgovorne osebe v smislu člena 8(7) Konvencije TIR. Vendar je po mojem mnenju ustrezno vprašanje v obravnavani zadevi drugačno, in sicer, ali lahko to, da ni bilo zahtevano plačilo od prejemnika, za katerega je bilo na koncu ugotovljeno, da je dolžnik v smislu carinskega zakonika, preprečuje možnost, da se plačilo zahteva od garantnega združenja. Temu vprašanju se bom posvetil zdaj.

3. O učinkih skupne in solidarne odgovornosti (člen 213 carinskega zakonika)

74. Kakšne so posledice členov 203 in 213 carinskega zakonika pri ugotavljanju, ali je bila izpolnjena zahteva iz člena 8(7) Konvencije TIR?

75. Člen 213 carinskega zakonika določa, da če obstaja za isti carinski dolg več dolžnikov, so ti solidarno zavezani plačilu tega dolga.

76. Komisija trdi, da za sprožitev odgovornosti garantnega združenja v skladu s členom 8(1) Konvencije TIR postopkovna zahteva po uradnem obvestilu in posredovanju zahtevka v skladu s členom 8(7) zadevne konvencije neposredno odgovorni osebi ali osebam lahko vključuje posredovanje odgovorni osebi ali osebam v skladu s členom 203 carinskega zakonika. Komisija ugotavlja, da v tej zadevi bolgarski organi niso bili zavezani, da zahtevajo plačilo od prejemnika, predvsem ker niso imeli dokaza ali potrditve romunskih organov v zvezi s statusom prejemnika kot dolžnika carinskega dolga. Vendar če je bil tak dokument že na voljo bolgarskim carinskim organom, ko so ugotovili obstoj carinskega dolga v letu 2009, bi to pomenilo, da je bila naloga zadevnih organov preveriti, ali je bilo mogoče pridobiti plačilo dolga od prejemnika.

77. Razumevanje, kot ga predlaga Komisija, bi dejansko pomenilo, da bi morali nacionalni organi zaradi izpolnitve zahteve iz člena 8(7) Konvencije TIR zahtevati plačilo od vsakega dolžnika v skladu s členom 203 carinskega zakonika, preden bi se sploh lahko obrnili na garantno združenje.

78. Brez izpodbijanja dejstva, da se člena 203 in 213 carinskega zakonika v skladu s pravom EU uporabljata za določitev „neposredno odgovorne osebe ali oseb“, se ne strinjam z razlago Komisije člena 8(7) Konvencije TIR.

79. Prvič, in predvsem, navedeno razumevanje pomeni uvajanje dodatnih zahtev, ki ne izhajajo iz besedila Konvencije TIR. Ima učinek vstavljanja člena 203(3) carinskega zakonika v člen 8(7) Konvencije TIR. Vzpostavlja seznam vseh dolžnikov, ki jih morajo pristojni organi nasloviti, preden se lahko obrnejo na garantno združenje.

80. Drugič, in kar je še bistvenejše, tako razumevanje bi popolnoma spremenilo naravo odgovornosti garantnih združenj, kot jo določa člen 8(1) Konvencije TIR. Razumevanje, kot ga predlaga Komisija, bi solidarno odgovornost garantnih združenj spreobrnilo v nekakšno pogojno, subsidiarno odgovornost, ki bi jo bilo mogoče sprožiti, če in samo če so nacionalni organi zahtevali plačilo od vseh morebitnih dolžnikov iz člena 203(3). Prav tako ne bi bilo upoštevano dejstvo, da pravilo skupne in solidarne odgovornosti pomeni, da lahko združenja uveljavljajo pravno varstvo z vložitvijo civilne tožbe zoper druge dolžnike.

81. Tretjič, taka razlaga bi bila gotovo v nasprotju z namenom Konvencije TIR, ki želi olajšati mednarodni prevoz blaga na podlagi kompromisa: države pogodbenice se strinjajo, da na podlagi sistema jamstva prek garantnih združenj pri prehodnih carinskih uradih ni treba plačati ali položiti uvoznih ali izvoznih dajatev in davkov. Razlaga, ki jo predlaga Komisija, bi precej omejila učinkovitost sistema jamstev, ki jih določa Konvencija TIR. ( 29 )

82. Nazadnje, če se posvetim samemu pravu EU, je ta razlaga tudi v nasprotju s cilji široke opredelitve „dolžnika“ iz člena 203(3) carinskega zakonika in sistema skupne in solidarne odgovornosti, ki ga določa člen 213 navedenega zakonika. Cilj člena 213 carinskega zakonika je točno ta, da se dejansko izterja carinski dolg. Pomeni „dodaten pravni instrument, ki ga imajo nacionalni organi za povečanje učinkovitosti svojih ukrepov na področju izterjave carinskega dolga“. ( 30 )

83. Vendar bi pri razumevanju, kot ga predlaga Komisija, dejstvo, da je v člen 203(3) carinskega zakonika vključen širok razpon morebitnih dolžnikov, dejansko delovalo v škodo možnosti nacionalnih organov, da sprožijo odgovornost garantnega združenja. Vendar so nacionalni organi, kot je pravilno spomnil vodja carinskega urada Burgas, zavezani sprejeti vse potrebne ukrepe za zaščito sredstev Unije. ( 31 )

84. Tako so nacionalni organi, da bi izpolnili obveznost iz člena 8(7) Konvencije TIR kot predpogoj za sprožitev skupne in solidarne odgovornosti združenj iz člena 8(1) zadevne konvencije, zavezani zahtevati plačilo od neposredno odgovorne osebe ali oseb. Vendar garantno združenje ostaja skupno in solidarno odgovorno z osebami, od katerih se pričakujejo plačila v skladu s členom 8(1) Konvencije TIR. Tudi te osebe same so na podlagi člena 213 carinskega zakonika solidarno odgovorne med seboj.

85. Seveda združevanje dveh nizov skupne in solidarne odgovornosti pomeni, da bo na koncu obstajal en niz skupne in solidarne odgovornosti, v skladu z zahtevami člena 8(7) Konvencije TIR. Praktično delovanje tega združevanja tako pomeni, da imajo v skladu s pravom EU nacionalni organi možnost, da zahtevajo to plačilo od katerih koli oseb, ki so morda opredeljene kot (neposredno odgovorni) dolžniki v skladu s posebnimi določbami carinskega zakonika. Izvrševanje te možnosti bo temeljilo na okoliščinah dejanske zadeve, naravi strank in tudi vrsti kršitve ali nepravilnosti.

86. V obravnavani zadevi so bolgarski organi s tem, ko so zahtevali plačilo od družbe Sargut OOD, ki je imetnica zvezka TIR, izpolnili obveznost iz člena 8(7), čeprav so bili prejemniki v namembnem kraju znani. Pristojni bolgarski organi gotovo niso bili zavezani, da zahtevajo plačilo od vsakega možnega dolžnika, ki je bil skupno in solidarno odgovoren v skladu s členom 213 carinskega zakonika, preden so lahko zahtevali plačilo od garantnega združenja. Iz narave mehanizma skupne in solidarne odgovornosti izhaja, da imajo organi možnost, ne pa obveznosti, uveljaviti odgovornost različnih morebitnih dolžnikov. ( 32 )

87. Zato predlagam naslednji odgovor na tretje in četrto vprašanje: – Člen 457(2) Uredbe (EGS) št. 2454/93 v povezavi s členom 8(1) in (7) Konvencije TIR je treba razlagati v smislu, da pristojni organi, preden zahtevajo plačilo od garantnega združenja, niso zavezani zahtevati plačila od vseh oseb, ki so solidarno odgovorne v smislu člena 213 Carinskega zakonika Skupnosti, v skladu z določbami zadevnega zakonika. – Prejemnik, ki je pridobil ali poseduje blago, za katero je znano, da se prevaža na podlagi zvezkov TIR, in za katero ni bilo ugotovljeno, da je bilo predloženo namembnemu carinskemu uradu in deklarirano, se lahko šteje za „dolžnika“ v smislu člena 203(3) carinskega zakonika Skupnosti, če je vedel ali bi moral vedeti, da je bilo blago odstranjeno izpod carinskega nadzora, kar preveri nacionalno sodišče. Vendar to, da se od prejemnika blaga ni zahtevalo plačilo, ne preprečuje odgovornosti garantnega združenja, če so se pristojni organi odločili zahtevati plačilo od druge neposredno odgovorne osebe v skladu s členom 8(7) Konvencije TIR.

V. Predlog

88. Glede na navedene ugotovitve Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je predložilo Varhoven administrativen sad (vrhovno upravno sodišče, Bolgarija), odgovori: – Sodišče je pristojno za razlago Carinske konvencije o mednarodnem prevozu blaga na podlagi TIR zvezkov z dne 14. novembra 1975 (Konvencija TIR). – Člen 457(2) Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, ki je bila nazadnje spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1791/2006 z dne 20. novembra 2006, v povezavi s členom 8(7) Konvencije TIR je treba razlagati v smislu, da lahko pristojni carinski organi terjajo plačilo od garantnega združenja, če so – v okoliščinah, kakršne so v obravnavani zadevi – z zahtevkom za plačilo zahtevali plačilo od imetnika zvezka TIR kot neposredno odgovorne osebe. – Člen 457(2) Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 v povezavi s členom 8(1) in (7) Konvencije TIR je treba razlagati v smislu, da pristojni organi, preden zahtevajo plačilo od garantnega združenja, niso zavezani zahtevati plačila od vseh oseb, ki so solidarno odgovorne v smislu člena 213 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, v skladu z določbami zadevnega zakonika. – Prejemnik, ki je pridobil ali poseduje blago, za katero je znano, da se prevaža na podlagi zvezkov TIR, in za katero ni bilo ugotovljeno, da je bilo predloženo namembnemu carinskemu uradu in deklarirano, se lahko šteje za „dolžnika“ v smislu člena 203(3) Uredbe št. 2913/92, če je vedel ali bi moral vedeti, da je bilo blago odstranjeno izpod carinskega nadzora, kar preveri nacionalno sodišče. Vendar to, da se od prejemnika blaga ni zahtevalo plačilo, ne preprečuje odgovornosti garantnega združenja, če so se pristojni organi odločili zahtevati plačilo od druge neposredno odgovorne osebe v skladu s členom 8(7) Konvencije TIR.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Carinska konvencija o mednarodnem prevozu blaga na podlagi TIR zvezkov (Konvencija TIR) z dne 14. novembra 1975 (UNTS, zvezek 1079, str. 89, zvezek 1142, str. 413), ki je bila v imenu Evropske gospodarske skupnosti sprejeta z Uredbo Sveta (EGS) št. 2112/78 z dne 25. julija 1978 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 1, str. 209), z začetkom veljavnosti 20. junija 1983. Ponovno objavljena s Sklepom Sveta 2009/477/ES z dne 28. maja 2009 (UL 2009, L 165, str. 1).

( 3 ) Uredba Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307), nazadnje spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1791/2006 z dne 20. novembra 2006 (UL 2006, L 363, str. 1).

( 4 ) Uredba z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 6, str. 3), nazadnje spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 214/2007 z dne 28. februarja 2007 (UL 2007, L 62, str. 6) (v nadaljevanju: izvedbena uredba).

( 5 ) Nacionalno sodišče se je v predložitveni odločbi sklicevalo na člen 455a izvedbene uredbe, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1192/2008 z dne 17. novembra 2008 (UL 2008, L 329, str. 1). Vendar se, kot je Komisija pravilno poudarila na obravnavi, v skladu s členom 3 navedene uredbe nova različica člena 455 uporablja šele od 1. januarja 2009, nova različica člena 455a pa šele od 1. julija 2009. Glede na dejansko stanje obravnavane zadeve in roke, ki jih določata ti določbi, se uporabljata različici členov 455 in 455a, ki ustrezata tistima iz Uredbe št. 2454/93, ki je bila nazadnje spremenjena z Uredbo št. 214/2007, kar je navedeno v opombi 4 teh sklepnih predlogov.

( 6 ) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 1, str. 208. V Sklepu Sveta 2009/477 je navedeno, da je pravna podlaga za pristop Evropske unije k tej mednarodni konvenciji Pogodba o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti člen 133 v povezavi s prvim stavkom člena 300(3) Pogodbe (zdaj člena 207 in 218 PDEU).

( 7 ) Glej na primer sodbo z dne 4. maja 2010, TNT Express Nederland (C‑533/08, EU:C:2010:243, točka 60 in navedena sodna praksa).

( 8 ) Glej na primer sodbe z dne 23. septembra 2003, BGL (C‑78/01, EU:C:2003:490); z dne 14. maja 2009, Internationaal Verhuis- en Transportbedrijf Jan de Lely (C‑161/08, EU:C:2009:308), in z dne 22. decembra 2010, ASTIC (C‑488/09, EU:C:2010:820).

( 9 ) Glej mnenje v zadevi BGL (C‑78/01, EU:C:2003:14, točke od 3 do 14).

( 10 ) Glej v tem smislu sodbe z dne 23. septembra 2003, BGL (C‑78/01, EU:C:2003:490, točka 45); z dne 5. oktobra 2006, Komisija/Nemčija (C‑105/02, EU:C:2006:637, točka 78), in z dne 5. oktobra 2006, Komisija/Belgija (C‑377/03, EU:C:2006:638, točka 84).

( 11 ) Prav tam.

( 12 ) Člen 8(7) Konvencije TIR je bil s 13. septembrom 2012 razveljavljen. Vendar je ubeseditev njegove zamenjave v obliki novega člena 11(2) skoraj enaka: „Ko zapade plačilo zneskov iz odstavkov 1 in 2 člena 8, pristojni organi, če je to mogoče, zahtevajo plačilo od osebe ali oseb, odgovornih za tako plačilo, in šele kasneje zahtevek za plačilo vložijo pri garantnem združenju“. (Spremembe Carinske konvencije o mednarodnem prevozu blaga na podlagi TIR zvezkov (Konvencija TIR, 1975) – V skladu s sporočilom depozitarju ZN C.N.326.2011.TREATIES-2 začnejo 13. septembra 2012 za vse pogodbenice veljati naslednje spremembe Konvencije TIR, UL 2012, L 244, str. 1).

( 13 ) V francoščini, ki je eden od jezikov izvirnika Konvencije TIR, se zadevna določba glasi: „les autorités compétentes doivent, dans la mesure du possible, en requérir le paiement de la (ou des) personne(s) directement redevables de ces sommes avant d’introduire une réclamation près l’association garante“.

( 14 ) Člen 43 Konvencije TIR navaja, da so v pojasnilih pojasnjene določbe Konvencije in opisana priporočena praksa. Člen 51 dalje določa, da so priloge (vključno s Prilogo 6, ki vsebuje pojasnila) sestavni del Konvencije.

( 15 ) Kot je navedeno zgoraj v opombi 12, je bil člen 8(7) nadomeščen z novim členom 11(2). Pojasnilo v zvezi z novim členom 11(2) Konvencije TIR navaja, da „[p]rizadevanja pristojnih organov, da zahtevajo plačilo od odgovorne osebe ali oseb, zajemajo vsaj predložitev zahtevka za plačilo imetniku zvezka TIR, poslanega na naslov, ki je naveden v zvezku TIR, ali odgovorni osebi ali osebam, če so različne, ustanovljenim v skladu z nacionalno zakonodajo. Zahtevek za plačilo imetniku zvezka TIR je lahko združen z obvestilom iz odstavka 1(a) tega člena.“

( 16 ) To pravilo se v nekaterih sodnih pristojnostih imenuje „solidarno“. Glej na primer European Group on Tort Law, Principles of European Tort Law (Evropska skupina za odškodninsko pravo, Načela evropskega odškodninskega prava), kjer člen 9:101(2) določa, da „kadar so osebe solidarno odgovorne, lahko oškodovanec zahteva polno odškodnino od ene ali več oseb, če oškodovanec ne sme izterjati več kot celoten znesek škode, ki jo je utrpel“. Podobna opredelitev je na voljo v von Bar, C., in drugi, Principles, Definitions and Model Rules of European Private Law. Draft Common Frame of Reference (DCFR) (Načela, opredelitve in vzorčna pravila evropskega zasebnega prava. Osnutek skupnega referenčnega okvira), III.–4:102: Solidary, divided and joint obligations (Solidarne, deljene in skupne obveznosti), „(1) Obveznost je solidarna, kadar je vsak od dolžnikov zavezan, da v celoti izpolni obveznost, upnik pa lahko zahteva izpolnitev obveznosti od katerega koli od dolžnikov, dokler obveznost ni v celoti poravnana“.

( 17 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 18. maja 2017, Latvijas dzelzceļš (C‑154/16, EU:C:2017:392, točka 85).

( 18 ) Ali, za spore, ki postanejo predmet sodnega postopka, v enem letu po datumu, ko sodna odločba postane izvršljiva. Glej v tem smislu sodbo z dne 5. oktobra 2006, Komisija/Nizozemska (C‑312/04, EU:C:2006:643, točka 51).

( 19 ) Glej UNECE TIR Handbook, Tenth Revised Edition (Priročnik TIR UNECE, deseta revidirana izdaja), ECE/TRANS/TIR/6/REV.10, New York in Ženeva, 2013, str. 9 in 27 ter naslednje.

( 20 ) Glej zgoraj, točka 44 ter opombi 16 in 17.

( 21 ) Glej na primer sodbo z dne 17. novembra 2011, Jestel (C‑454/10, EU:C:2011:752, točka 12 in navedena sodna praksa).

( 22 ) Glede pojma „nezakonite odstranitve“ glej na primer sodbo z dne 12. junija 2014, SEK Zollagentur (C‑75/13, EU:C:2014:1759, točka 28 in navedena sodna praksa).

( 23 ) Glej po analogiji sodbi z dne 23. septembra 2004, Spedition Ulustrans (C‑414/02, EU:C:2004:551, točki 25 in 31), ter z dne 25. januarja 2017, Ultra-Brag (C‑679/15, EU:C:2017:40, točka 25).

( 24 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 1. februarja 2001, D. Wandel (C‑66/99, EU:C:2001:69, točka 49), ali po analogiji tudi sodbo z dne 23. septembra 2004, Spedition Ulustrans (C‑414/02, EU:C:2004:551, točka 27 in naslednje).

( 25 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 17. novembra 2011, Jestel (C‑454/10, EU:C:2011:752, točka 21 in navedena sodna praksa).

( 26 ) Sodba z dne 17. novembra 2011, Jestel (C‑454/10, EU:C:2011:752, točka 22).

( 27 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 17. novembra 2011, Jestel (C‑454/10, EU:C:2011:752, točke od 23 do 25).

( 28 ) Glede skupnostne tranzitne ureditve glej na primer sodbo z dne 18. maja 2017, Latvijas dzelzceļš (C‑154/16, EU:C:2017:392, točka 91). Glede ureditve TIR glej na primer sodbo z dne 29. aprila 2010, Dansk Transport og Logistik (C‑230/08, EU:C:2010:231, točke od 103 do 107), ali z dne 22. decembra 2010, ASTIC (C‑488/09, EU:C:2010:820, točki 25 in 26).

( 29 ) Glej tudi zgoraj, v točkah 47 in 48 teh sklepnih predlogov.

( 30 ) Glej sodbi z dne 17. februarja 2011, Berel in drugi (C‑78/10, EU:C:2011:93, točka 48), in z dne 18. maja 2017, Latvijas dzelzceļš (C‑154/16, EU:C:2017:392, točka 88).

( 31 ) Glede obveznosti v skladu z ureditvijo TIR glej na splošno sodbe z dne 5. oktobra 2006, Komisija/Nemčija (C‑105/02, EU:C:2006:637); z dne 5. oktobra 2006, Komisija/Belgija (C‑377/03, EU:C:2006:638), in z dne 19. marca 2009, Komisija/Italija (C‑275/07, EU:C:2009:169).

( 32 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 18. maja 2017, Latvijas dzelzceļš (C‑154/16, EU:C:2017:392, točka 89).