ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 4(1)(a) Direktive 87/344 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o zavarovanju stroškov postopka je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da zavarovalnica, ki ponuja zavarovanje stroškov postopka in ki v zavarovalnih pogodbah določi, da pravno pomoč načeloma zagotovijo njeni zaposleni, določi tudi, da je kritje stroškov pravne pomoči odvetnika ali zastopnika, ki si ga je svobodno izbral zavarovanec, mogoče le, če zavarovalnica oceni, da je treba obravnavanje zadeve dodeliti zunanjemu sodelavcu.

To, ali je pravna pomoč v zadevnem sodnem ali upravnem postopku na podlagi nacionalnega prava obvezna ali ne, ne vpliva na odgovor na razlago člena 4(1)(a) Direktive 87/344.

Pravica do svobodne izbire zastopnika je namreč splošna in ima zavezujočo naravo. Tako iz enajste uvodne izjave Direktive 87/344 kot iz člena 4(1) te direktive je razvidno, da interes oseb, ki so sklenile zavarovanje stroškov postopka, predpostavlja, da mora zavarovanec imeti možnost izbire odvetnika ali druge osebe, ki je skladno z nacionalno zakonodajo ustrezno usposobljena, in sicer v vsakem sodnem ali upravnem postopku. Iz navedenih določb izhaja, da zavarovančeva svobodna izbira odvetnika ne more biti omejena le na položaje, v katerih zavarovalnica odloči, da je treba najeti zunanjega svetovalca.

(Glej točke 22, 23, 25, 29, 32 in točki 1 ter 2 izreka.)
Člena 56 ES in 58 ES je treba razlagati tako, da nasprotujeta ureditvi države članice glede izračuna davka na dediščino, ki v primeru dedovanja nepremičnine na ozemlju te države določa, da je odbitek od davčne osnove, kadar sta zapustnik in dedič ob smrti stalno prebivala v tretji državi, kot je Švicarska konfederacija, nižji od odbitka, ki bi se uporabil, če bi vsaj eden od njiju takrat stalno prebival v tej državi članici.

Po eni strani namreč nacionalna ureditev pomeni omejitev prostega pretoka kapitala v smislu člena 56(1) ES.

Po drugi strani, kadar nacionalna ureditev za namen izračuna davka na nepremičnino v zadevni državi članici, ki je bila pridobljena z dedovanjem, postavlja dediče nerezidente, ki so to premoženje pridobili od zapustnika nerezidenta, na eni strani ter dediče nerezidente ali rezidente, ki so tako premoženje pridobili od zapustnika rezidenta, in dediče rezidente, ki so to isto premoženje pridobili od zapustnika nerezidenta, na drugi na isto raven, ni mogoče teh dedičev v okviru te obdavčitve glede uporabe odbitka od davčne osnove za to nepremičnino obravnavati različno, ne da bi bile pri tem kršene zahteve prava Unije. S tem, da nacionalni zakonodajalec dedovanja, uvedena v korist obeh teh kategorij oseb obravnava enako, razen pri znesku odbitka, ki se prizna pridobitelju na podlagi dedovanja, namreč priznava, da med njima glede na podrobna pravila in pogoje obdavčitve z davkom na dediščino ni nobenih objektivnih razlik, ki bi lahko upravičevale različno obravnavanje.

Tako kot ta status zavezanca nikakor ni odvisen od njegovega stalnega prebivališča, ker ta nacionalna ureditev za vsako pridobitev nepremičnine v tej državi članici, če sta zapustnik in dedič rezidenta ali nerezidenta, določa obdavčitev z davkom na dediščino, cilj delnega izvzetja družinskega premoženja enako zadeva vse zavezance za davek na dediščino v državi članici, če so rezidenti ali nerezidenti, ker to izvzetje vpliva na znižanje celotnega zneska dediščine.

Ker znesek odbitka ni bil določen glede na znesek davčne osnove, temveč je bil dodeljen dediču kot davčnemu zavezancu, delna davčna zavezanost nerezidenčnega dediča po nerezidenčnem zapustniku ni okoliščina, ki bi glede na ta odbitek lahko vodila do objektivnega razlikovanja položaja tega dediča od položaja nerezidenčnega dediča po zapustniku rezidentu ali od položaja dediča rezidenta po rezidenčnem ali nerezidenčnem zapustniku.

(Glej točke 26, 51, 53, 55, 68 in izrek.)
(Glej točko 23 in točko 1 izreka.)

Člen 35 Uredbe št. 1291/2000 o določitvi skupnih podrobnih pravil za uporabo sistema uvoznih in izvoznih dovoljenj in potrdil o vnaprejšnji določitvi za kmetijske proizvode, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 325/2003, je treba razlagati tako, da cilj varščine iz te določbe ni le v tem, da se zagotovi obveznost uvoza, ampak tudi v tem, da se zagotovi predložitev dokazila za uporabo dovoljenja ali potrdila v določenem roku.

Člen 35(4)(c) Uredbe št. 1291/2000 o določitvi skupnih podrobnih pravil za uporabo sistema uvoznih in izvoznih dovoljenj in potrdil o vnaprejšnji določitvi za kmetijske proizvode, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 325/2003, je treba razlagati tako, da se, če se dokazilo o pravilno izvedenem uvozu predloži prepozno, znesek, ki se zaseže za količine, za katere dokazilo ni bilo predloženo v roku, določenem v členu 35(4)(a) te Uredbe, izračuna na podlagi stopnje varščine, ki se je dejansko uporabila ob vlogi za izdajo potrdil ali dokazil v zvezi s tem uvozom. Za to razlago ni pomembno, ali je bila varščina položena na podlagi višje stopnje, kot je tista, ki se je uporabljala za ostale uvoze za isto vrsto proizvoda, kot je uvoženi proizvod, ob upoštevanju dejstva, da je bil slednji oproščen uvoznih dajatev.

(Glej točko 33 in točko 2 izreka.)
Direktivo 2005/36 o priznavanju poklicnih kvalifikacij je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da država članica uvede specialistično usposabljanje, ki spada tako na medicinsko kot na zobozdravstveno področje in katerega naziv ne ustreza nazivom, ki so v zvezi s to državo članico navedeni v Prilogi V k tej direktivi. Tako specialistično usposabljanje je lahko dostopno tako osebam z dokončanim zgolj osnovnim medicinskim usposabljanjem kot osebam z dokončanim in potrjenim študijem v okviru zgolj osnovnega zobozdravstvenega usposabljanja. Če namreč država članica uvede specialistično usposabljanje, ki po svojem nazivu ne ustreza specializaciji, našteti v Prilogi V k Direktivi 2005/36, in ne daje pravice do podelitve naziva iz te priloge, ta specializacija ni usposabljanje v smislu členov 25 in 35 te direktive, tako da pogoji za sprejem in vsebina tako uvedenega usposabljanja niso urejeni s to direktivo.

Vendar glede na Direktivo 2005/36 tako specialistično usposabljanje, ki ni zajeto z navedeno prilogo V, ne sme, če ne izpolnjuje zahtev iz členov 24 ali 34 te direktive glede osnovnega medicinskega ali zobozdravstvenega usposabljanja, voditi do podelitve dokazila o osnovnem medicinskem usposabljanju ali dokazila o osnovnem zobozdravstvenem usposabljanju. Direktiva 2005/36 namreč nasprotuje temu, da bi oseba, ki nima dokazila o osnovnem medicinskem usposabljanju, opravljala poklic zdravnika, in temu, da bi oseba, ki nima dokazila o osnovnem zobozdravstvenem usposabljanju, opravljala poklic zobozdravnika.

(Glej točke od 38 do 41, 44, 45 in točko 1 izreka.)
Zadeva C-169/12

TNT Express Worldwide (Poland) sp. z o.o.

proti

Minister Finansów

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny)

„Davek na dodano vrednost — Direktiva 2006/112/ES — Člen 66, od (a) do (c) — Opravljanje prevoznih in špedicijskih storitev — Obveznost obračuna — Datum prejema plačila in najpozneje 30. dan po opravljeni storitvi — Predhodna izdaja računa“

Povzetek – Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 16. maja 2013

Usklajevanje davčnih zakonodaj – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Obdavčljivi dogodek in obveznost obračuna davka – Opravljanje prevoznih in špedicijskih storitev – Najpoznejši datum za prejem plačila je trideseti dan po izvedbi storitve – Nedopustnost, tudi če je bil račun izdan prej

(Direktiva Sveta 2006/112, člen 66)

Člen 66 Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2008/117, je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki določa, da obveznost obračuna davka na dodano vrednost za prevozne in špedicijske storitve nastane na dan prejema celotnega plačila ali njegovega dela, vendar najpozneje 30. dan od dneva, ko so bile te storitve opravljene, tudi če je bil račun izdan prej in je bil na njem naveden poznejši rok plačila.

(Glej točko 36 in izrek.)

Zadeva C-169/12

TNT Express Worldwide (Poland) sp. z o.o.

proti

Minister Finansów

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny)

„Davek na dodano vrednost — Direktiva 2006/112/ES — Člen 66, od (a) do (c) — Opravljanje prevoznih in špedicijskih storitev — Obveznost obračuna — Datum prejema plačila in najpozneje 30. dan po opravljeni storitvi — Predhodna izdaja računa“

Povzetek – Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 16. maja 2013

Usklajevanje davčnih zakonodaj — Skupni sistem davka na dodano vrednost — Obdavčljivi dogodek in obveznost obračuna davka — Opravljanje prevoznih in špedicijskih storitev — Najpoznejši datum za prejem plačila je trideseti dan po izvedbi storitve — Nedopustnost, tudi če je bil račun izdan prej

(Direktiva Sveta 2006/112, člen 66)

Člen 66 Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2008/117, je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki določa, da obveznost obračuna davka na dodano vrednost za prevozne in špedicijske storitve nastane na dan prejema celotnega plačila ali njegovega dela, vendar najpozneje 30. dan od dneva, ko so bile te storitve opravljene, tudi če je bil račun izdan prej in je bil na njem naveden poznejši rok plačila.

(Glej točko 36 in izrek.)
Datum, ki ga mora Sodišče uporabiti pri presoji obstoja očitane neizpolnitve obveznosti je namreč datum, po izteku navedenega roka. Retroaktivnost ničnostne sodbe ne more izničiti predmeta tožbe, če je ta ničnost razglašena po tem datumu in je zato ni mogoče upoštevati.

Država članica ne izpolni obveznosti, ki jih ima v skladu s členoma 2 in 6(1) Direktive Sveta 2000/78 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu, s tem, da sprejme nacionalno ureditev, ki določa upokojitev sodnikov, državnih tožilcev in notarjev ob dopolnitvi 62. leta starosti, ki neupravičeno pomeni različno obravnavanje zaradi starosti.

Taka ureditev namreč vzpostavlja različno obravnavanje oseb, ki opravljajo te poklice in so dopolnili 62 let in mlajših oseb, ki opravljajo iste poklice, ker se morajo prve zaradi starosti avtomatično upokojiti.

Poleg tega ta diskriminacija ni upravičena, saj taka ureditev ni ustrezno in nujno sredstvo za uresničitev njenih legitimnih ciljev.

Njen cilj, ki se v okviru poklicev, ki spadajo v javni sektor, nanaša na poenotenje starostnih mej za obvezno upokojitev, je lahko namreč legitimen cilj. Vendar določbe, kot so te v zadevi v glavni stvari, ki so nenadno in bistveno znižale starostno mejo za obvezno upokojitev, ne da bi se določili prehodni ukrepi za zaščito legitimnega pričakovanja zadevnih oseb, niso nujne za uresničitev tega cilja.

Poleg tega je lahko cilj take ureditve, ki se nanaša na vzpostavitev bolj uravnotežene starostne strukture, ki naj bi mladim pravnikom olajšala dostop do sodniških, tožilskih in notarskih poklicev, legitimen cilj politike zaposlovanja in trga dela. Vendar določbe, kot so te v zadevi v glavni stvari, ki imajo očitno pozitivne kratkoročne učinke, ampak lahko omajajo možnost vzpostavitve dejansko uravnotežene „starostne strukture“ na srednji in dolgi rok, niso primerne za uresničitev tega cilja.

(Glej točke 50, 61, 62, 64, 68, 75, 77 in 79 ter izrek.)
2.

Veljavnosti člena 4a(4) Direktive 1999/32 ni mogoče preizkusiti glede na načelo splošnega mednarodnega prava pacta sunt servanda in načelo lojalnega sodelovanja, navedeno v členu 4(3), prvi pododstavek, PEU, ker lahko ta določba navedene direktive vodi do kršitve Priloge VI Mednarodne konvencije o preprečevanju onesnaževanja morja z ladij, podpisane v Londonu 2. novembra 1973 in dopolnjene s protokolom z dne 17. februarja 1978, ter do tega, da se tako države pogodbenice protokola iz leta 1997, ki spreminja Mednarodno konvencijo iz leta 1973 o preprečevanju onesnaževanja morja z ladij, kakor je bila spremenjena s protokolom iz leta 1978, podpisanim v Londonu 26. septembra 1997, prisili v kršitev obveznosti, ki so jim naložene v razmerju do drugih pogodbenic tega protokola.
74

Poleg tega, čeprav ob koncu tega postopka obstajajo velika neskladja med strankama glede stopnje neizvršitve spornih odločb na dan izteka roka, določenega v obrazloženem mnenju, in čeprav bi bil sprejet argument Kraljevine Španije, podan v odgovor na vprašanje Sodišča, da je znesek, ki ga je treba izterjati, na dan razglasitve sodbe Komisija/Španija (EU:C:2006:777) znašal 179,1 milijona EUR in na dan vložitve te tožbe 91 milijonov EUR, ni sporno, po eni strani, da gre v absolutnem smislu za velike zneske nezakonitih pomoči, ki jih je treba izterjati in so bili kot taki priznani s strani te države članice, in po drugi strani, da do zadnjenavedenega datuma več kot polovica teh zneskov še ni bila izterjana.
52

Pri tem predlogi Komisije Sodišča ne zavezujejo in so zgolj napotek. Poleg tega smernice na področju naložitve plačila pavšalnih zneskov, kakršne so smernice iz sporočila Komisije SEC(2005) 1658, kakor je bilo posodobljeno, na katere se ta institucija sklicuje v tej zadevi, Sodišča ne zavezujejo, lahko pa prispevajo k preglednosti, predvidljivosti in pravni varnosti v zvezi z ravnanjem Komisije (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Češki republiki, točka 43 in navedena sodna praksa).
33

Glede tega je treba opozoriti, da v skladu s členom 11(A)(1)(a) Šeste direktive in členom 73 Direktive 2006/112 davčna osnova za DDV zajema vse, kar predstavlja plačilo, ki ga je prejel ali ga bo prejel dobavitelj ali izvajalec od pridobitelja, prejemnika ali tretje osebe. Člen 11(A)(2) in (3) Šeste direktive in člena 78, prvi odstavek, (a), ter 79, prvi odstavek, (c), Direktive 2006/112 naštevata določene dele, ki jih davčna osnova vključuje, in dele, ki jih ne vključuje (glej v tem smislu sodbi z dne 1. junija 2006 v zadevi De Danske Bilimportører, C-98/05, ZOdl., str. I-4945, točka 15, in z dne 28. julija 2011 v zadevi Lidl & Companhia, C-106/10, ZOdl., str. I-7235, točki 30 in 31).
7

Člen 6 Direktive 2000/78, naslovljen „Upravičenost različnega obravnavanja zaradi starosti“, določa: „1. Ne glede na člen 2(2) lahko države članice predvidijo, da različno obravnavanje zaradi starosti ne predstavlja diskriminacije, če ga v kontekstu nacionalnega prava objektivno in razumno utemeljujejo z legitimnim ciljem, vključno z legitimnimi cilji zaposlovalne politike, delovnega trga in poklicnega usposabljanja, in če so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni. Tako različno obravnavanje je lahko med drugim: (a) določitev posebnih pogojev glede dostopnosti zaposlitve in poklicnega usposabljanja, zaposlitve in dela, vključno s pogoji glede odpustitve in plačila, za mlade osebe, starejše delavce in osebe, ki so dolžne skrbeti za druge, zato da se spodbuja njihovo poklicno vključenost ali jim zagotavlja varstvo; […] 2. Ne glede na člen 2(2) lahko države članice predvidijo, da določitev upokojitvene starosti ali pridobitev pravice do starostne ali invalidske pokojnine za potrebe panožnih programov [sistemov] socialne varnosti, vključno z določitvijo različnih starosti za delojemalce oziroma skupine ali kategorije delojemalcev v teh programih [sistemih] in z uporabo merila starosti pri izračunu rizičnosti v kontekstu teh programov [sistemov], ne predstavlja diskriminacije zaradi starosti, pod pogojem, da ni rezultat diskriminacije zaradi spola.“
3

Člen 9 Direktive 2003/87/ES določa: „1. Za vsako obdobje iz člena 11(1) in (2) vsaka država članica pripravi nacionalni načrt, v katerem navede skupno količino pravic, ki jih namerava dodeliti za to obdobje, in kako jih namerava dodeliti. Načrt temelji na objektivnih in preglednih merilih, vključno s tistimi iz Priloge III, ob ustreznem upoštevanju pripomb javnosti. Komisija brez poseganja v Pogodbo [ES] najpozneje do 31. decembra 2003 pripravi navodilo za uporabo meril iz Priloge III. Za obdobje iz člena 11(1) se načrt objavi in o njem obvesti Komisijo in druge države članice najpozneje do 31. marca 2004. Za nadaljnja obdobja se načrt objavi in o njem obvesti Komisijo in druge države članice vsaj 18 mesecev pred začetkom zadevnega obdobja. […] 3. V treh mesecih od obvestila države članice o nacionalnem načrtu razdelitve pravic v skladu z odstavkom 1 lahko Komisija ta načrt ali katerikoli njegov del zavrne, na podlagi njegove nezdružljivosti z merili iz Priloge III ali s členom 10. Država članica sprejme odločitev po členu 11(1) ali (2) le, če predlagane spremembe sprejme Komisija. Komisija obrazloži vsako odločitev o zavrnitvi.“
14

Predložitveno sodišče po eni strani poudarja, da DO, ki je sestavni del pogodbe A. Kuso o zaposlitvi, med drugim določa, da delovno razmerje preneha na zadnji dan leta, v katerem je delavec dopolnil upokojitveno starost. Vendar se ta starost razlikuje glede na spol delavca, in sicer 60 let za ženske in 65 let za moške. Poleg tega je bila zadevna pogodba o zaposlitvi sklenjena pred pristopom Republike Avstrije k Evropski uniji, medtem ko je prenehala veljati po tem pristopu. Ob upoštevanju načel pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj kot tudi pomena, ki ga ima pravica do enakega obravnavanja moških in žensk, predložitveno sodišče sprašuje o časovnem in stvarnem področju uporabe Direktive 76/207.
Člen 2, točka 2, drugi pododstavek, prvi stavek, Direktive 2003/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu javnosti do informacij o okolju in o razveljavitvi Direktive Sveta 90/313/EGS je treba razlagati tako, da se možnost, ki jo ta določba daje državam članicam, da se za organe oblasti, ki so zavezani odobriti dostop do informacij o okolju, ki jih imajo, ne štejejo „organi ali institucije, kadar delujejo v […] zakonodajni pristojnosti“, ne more nanašati na ministrstva, kadar ta pripravljajo in sprejemajo normativne pravne akte na podlagi zakonskega pooblastila.
42

V zvezi s tem je Sodišče priznalo, da so programi prizanesljivosti koristno orodje v boju za učinkovito odkrivanje in odpravo kršitev pravil o konkurenci in so tako namenjeni učinkoviti uporabi členov 101 PDEU in 102 PDEU ter da bi lahko posredovanje dokumentov v zvezi s postopkom v zvezi s programom prizanesljivosti osebam, ki bi želele vložiti odškodninsko tožbo, vplivalo na učinkovitost teh programov. Dejansko se zdi smiselno stališče, da bi bila oseba, ki sodeluje pri kršitvi konkurenčnega prava, zaradi možnosti takega posredovanja odvrnjena od uporabe možnosti, ki jo nudijo taki programi prizanesljivosti (zgoraj navedena sodba Pfleiderer, točke od 25 do 27).
46

V zvezi s tem je treba opozoriti, da je člen 5(1) navedene direktive posebna določba, ki omogoča odstopanje, ki jo je treba razlagati ozko in ki se uporabi v izjemnih primerih, v katerih je treba zadovoljiti posebne potrebe zdravstvene narave, v obravnavanem primeru v okoliščinah, v katerih zdravnik ob dejanskem pregledu pacientov in pri tem, da se opre na popolnoma terapevtske preudarke, predpiše zdravilo, za katero ni izdano DP, veljavno v Uniji, in za katero ne obstaja enakovredno zdravilo, za katero bi bilo dovoljenje izdano za nacionalni trg, oziroma ki ga na tem trgu ni mogoče dobiti (glej v tem smislu sodbo z dne 29. marca 2012 v zadevi Komisija proti Poljski, C-185/10, točke 35, 36 in 48). Sodišče je v točki 37 te sodbe zlasti poudarilo, da se na navedeni člen 5(1) ni mogoče sklicevati, če so zdravila, ki imajo enake aktivne učinkovine, odmerek in obliko kot zdravila, za katera lečeči zdravnik meni, da jih mora predpisati za zdravljenje svojih pacientov, že dovoljena in na voljo na nacionalnem trgu.
46

Kot je Sodišče že večkrat presodilo, namen členov 45 PDEU in 48 PDEU ne bi bil dosežen, če bi delavci migranti zaradi izvrševanja pravice do prostega gibanja izgubili koristi socialne varnosti, ki jim jih zagotavlja zakonodaja države članice, predvsem kadar so te koristi povračilo prispevkov, ki so jih plačali (glej zlasti sodbo z dne 21. oktobra 1975 v zadevi Petroni, 24/75, Recueil, str. 1149, točka 13, in zgoraj navedeno sodbo da Silva Martins, točka 74 in navedena sodna praksa).
Spomniti je namreč treba, da je Sodišče v točkah 26, 63 in 64 zgoraj navedene sodbe Abbey National presodilo, da pod pojem „upravljanje“ posebnih investicijskih skladov ne spada le upravljanje investicij, ki vključuje izbiro in prenos sredstev, ki so predmet tega upravljanja, ampak tudi upravne in računovodske storitve, kot so izračun prihodka in cene enot premoženja ali delnic skladov, vrednotenje sredstev, računovodstvo, priprava izjav o razdelitvi prihodka, priprava informacij in dokumentacije za periodična poslovna poročila, davčne napovedi, statistike in DDV ter priprava napovedi pričakovanih prihodkov. Ni torej pomembno, da je – kot v zadevi v glavni stvari – DUIS iz obravnavane zadeve morala izvršiti priporočila družbe GfBk glede nakupa in prodaje sredstev, ki ji jih zadnjenavedena dala po tem, ko je preverila, da so v skladu z naložbenimi omejitvami.
(9)

Prihranki, dobljeni z modulacijo, se uporabljajo za financiranje ukrepov v okviru politike razvoja podeželja. Od sprejetja Uredbe (ES) št. 1782/2003 se je kmetijski sektor soočil s številnimi novimi in zahtevnimi izzivi, kot so podnebne spremembe in čedalje večji pomen bioenergije, pa tudi potreba po boljšem gospodarjenju z vodo in učinkovitejšem varstvu biotske raznovrstnosti. Skupnost kot pogodbenica Kjotskega protokola […] je bila pozvana, da svoje politike prilagodi glede na vprašanja, povezana s podnebnimi spremembami. Poleg tega je zaradi resnih težav, povezanih s pomanjkanjem vode in sušami, Svet v sklepih o pomanjkanju vode in suši z dne 30. oktobra 2007 menil, da bi bilo treba dodatno pozornost posvetiti vprašanjem gospodarjenja z vodo v kmetijstvu. Poleg tega je Svet v sklepih o Zaustavitvi izgube biotske raznovrstnosti z dne 18. decembra 2006 poudaril, da varovanje biotske raznovrstnosti ostaja glavni izziv; čeprav je bil dosežen pomemben napredek, pa si bo za dosego cilja Skupnosti na področju biotske raznovrstnosti do leta 2010 treba še prizadevati. Ker inovacije lahko v veliki meri prispevajo k razvoju novih tehnologij, proizvodov in procesov, bi zato morale podkrepiti prizadevanja za obravnavanje omenjenih novih izzivov. Režim mlečnih kvot bo leta 2015 v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 1234/2007 z dne 22. oktobra 2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode […] prenehal veljati, zato si bodo morali proizvajalci mleka posebej prizadevati, da bi se prilagodili spremenljivim razmeram, zlasti v manj razvitih območjih. Zato je primerno, da se tudi ta specifična situacija uvrsti med nove izzive, ki bi jih morale biti države članice sposobne obravnavati, da bi zagotovile ‚mehak pristanek‘ svojih sektorjev mleka in mlečnih izdelkov.