ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 273 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost in načelo sorazmernosti je treba razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki davčnemu zavezancu, ki je transakcijo, oproščeno davka na dodano vrednost (DDV), napačno opredelil kot transakcijo, ki je predmet tega davka, nalaga sankcijo v višini 20 % zneska previsoke ocene zneska vračila DDV, ki se neupravičeno zahteva, ker se ta sankcija brez razlikovanja uporablja v primeru, v katerem je nepravilnost posledica napake pri presoji, ki sta jo storili stranki transakcije, glede njene obdavčljivosti, za katero je značilno, da ni indicev za goljufijo in da ni izgube prihodkov za državno blagajno, kot tudi v primeru, v katerem take posebne okoliščine niso podane.
4

V uvodnih izjavah 31, 44 in 47 Uredbe št. 4/2009 je navedeno: „(31) Da bi olajšali čezmejno izterjavo preživninskih zahtevkov, bi bilo treba vzpostaviti sistem sodelovanja med osrednjimi organi, ki jih imenujejo države članice. Ti organi bi preživninskim upravičencem in zavezancem morali pomagati, da bodo lahko v drugi državi članici uveljavili svoje pravice s predložitvijo zahtev za priznavanje, razglasitev izvršljivosti in izvršitev že obstoječih sodnih odločb, za njihovo spremembo ali za pridobitev odločbe. Poleg tega bi si morali izmenjavati informacije, na podlagi katerih bi lahko ugotavljali, kje se nahajajo zavezanci in upravičenci, po potrebi pa tudi, kakšni so njihovi prihodki in premoženje. Ne nazadnje bi morali sodelovati z medsebojno izmenjavo splošnih informacij in spodbujati sodelovanje med pristojnimi organi v svoji državi članici. […] (44) S to uredbo bi bilo treba spremeniti [Uredbo št. 44/2001], in sicer z nadomestitvijo tistih določb v njej, ki se uporabljajo za preživninske zadeve. Države članice bi morale ob upoštevanju prehodnih določb iz te uredbe v preživninskih zadevah od začetka uporabe te uredbe namesto določb [Uredbe št. 44/2001] uporabljati določbe o priznavanju, izvršljivosti in izvrševanju odločb in o pravni pomoči iz te uredbe. […] (47) V skladu s členoma 1 in 2 Protokola o stališču Združenega kraljestva in Irske, ki je priložen k Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti, Združeno kraljestvo ne sodeluje pri sprejetju te uredbe in zato zanj ni zavezujoča niti se zanj ne uporablja. Vendar to ne posega v možnost, da Združeno kraljestvo v skladu s členom 4 Protokola po sprejetju te uredbe poda uradno obvestilo o svoji nameri, da želi sprejeti to uredbo.“
41

Uredba o protidampinški dajatvi se lahko posamično nanaša, prvič, na tiste proizvajalce in izvoznike zadevnega proizvoda, ki se jim na podlagi podatkov, ki so razvidni iz njihove gospodarske dejavnosti, pripisuje damping, drugič, na uvoznike zadevnega proizvoda, katerih cene pri nadaljnji prodaji so bile upoštevane pri določitvi izvozne cene in na katere se zato nanašajo ugotovitve v zvezi z obstojem dampinga, in tretjič, na uvoznike, ki so ekonomsko povezani z izvozniki zadevnega proizvoda, zlasti kadar je bila izvozna cena izračunana na podlagi cen pri nadaljnji prodaji na trgu Unije, ki so jih uporabljali ti uvozniki, in kadar je bila protidampinška dajatev izračunana na podlagi teh cen pri nadaljnji prodaji (sodbi z dne 4. februarja 2016, C & J Clark International in Puma, C‑659/13 in C‑34/14, EU:C:2016:74, točke od 60 do 62, in z dne 19. septembra 2019, Trace Sport, C‑251/18, EU:C:2019:766, točka 36).
78

Nazadnje, v zvezi s predlogom ASE je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso razlaga posameznega pravila prava Unije, ki jo Sodišče poda pri izvajanju pristojnosti na podlagi člena 267 PDEU, pojasnjuje ter natančneje določa pomen in obseg tega pravila, kot se mora ali bi se moralo razumeti in uporabljati od začetka svoje veljavnosti. Iz tega sledi, da sodišča tako razlagano pravilo smejo in morajo uporabiti tudi za pravna razmerja, ki so nastala in so bila oblikovana pred izrekom sodbe, s katero je bilo odločeno o zahtevi za razlago, če so tudi sicer izpolnjeni pogoji za predložitev spora glede uporabe tega pravila pristojnemu sodišču (sodba z dne 3. oktobra 2019, Schuch‑Ghannadan, C‑274/18, EU:C:2019:828, točka 60 in navedena sodna praksa).
48

Iz sodne prakse izhaja, da so navedene značilnosti štiri, in sicer splošna uporaba DDV za transakcije v zvezi z blagom ali storitvami, znesek davka je določen sorazmerno s ceno, ki jo davčni zavezanec zaračuna za dobavljeno blago in opravljene storitve, ta davek se pobira v vseh fazah proizvodnega in distribucijskega procesa, vključno v fazi maloprodaje, ne glede na število prej opravljenih transakcij, in davčni zavezanec od dolgovanega DDV odbije zneske, plačane v prejšnjih fazah proizvodnega in distribucijskega procesa, tako da se ta davek v dani fazi nanaša le na v njej dodano vrednost in je končna obremenitev z navedenim davkom na koncu prenesena na potrošnika (sodba z dne 3. marca 2020, Vodafone Magyarország, C‑75/18, EU:C:2020:139, točka 62 in navedena sodna praksa).
5

Člen 21(1), (7), (10) in (11) navedene uredbe določa: „1. Odbor uporabi pooblastilo za odpis ali konverzijo zadevnih kapitalskih instrumentov v skladu s postopkom iz člena 18 v zvezi s subjekti in skupinami iz člena 7(2) ter subjekti in skupinami iz člena 7(4)(b) in (5), kadar so izpolnjeni pogoji za uporabo teh odstavkov, samo kadar na izvršni seji po prejemu sporočila v skladu z drugim pododstavkom ali na lastno pobudo oceni, da je izpolnjen eden ali več od naslednjih pogojev: (a) pred sprejemom kakršnega koli ukrepa za reševanje je bilo ugotovljeno, da so izpolnjeni pogoji za reševanje, določeni v členih 16 in 18; (b) subjekt ne bo več dolgo uspešno posloval, če se zadevni kapitalski instrumenti ne odpišejo ali konvertirajo v lastniški kapital; (c) v primeru zadevnih kapitalskih instrumentov, ki jih je izdala podrejena družba, in kadar so ti zadevni kapitalski instrumenti priznani za namene izpolnjevanja kapitalskih zahtev na individualni in konsolidirani osnovi, skupina – če se v zvezi s temi instrumenti ne uporabi pooblastilo za odpis ali konverzijo – ne bo več poslovala uspešno; (d) v primeru zadevnih kapitalskih instrumentov, izdanih na ravni nadrejene družbe, in kadar so ti zadevni kapitalski instrumenti priznani za namene izpolnjevanja kapitalskih zahtev na individualni osnovi na ravni nadrejene družbe ali na konsolidirani osnovi, skupina – razen če se v zvezi s temi instrumenti izvaja pooblastilo za odpis ali konverzijo – ne bo več poslovala uspešno; (e) subjekt ali skupina potrebuje izredno javno finančno podporo, razen v okoliščinah iz točke (d)(iii) člena 18(4). [Evropska centralna banka (ECB)] po posvetovanju z odborom opravi oceno pogojev iz točk (a), (c) in (d) prvega pododstavka. Tudi odbor lahko na svoji izvršni seji opravi to oceno. […] 7. Če je izpolnjen eden ali več pogojev iz odstavka 1, odbor na podlagi postopka iz člena 18 določi, ali je treba pooblastila za odpis ali konverzijo zadevnih kapitalskih instrumentov izvajati posamezno ali v skladu s postopkom iz člena 18 v kombinaciji z ukrepom za reševanje. […] 10. Odbor zagotovi, da nacionalni organi za reševanje izvajajo pooblastila za odpis ali konverzijo brez odlašanja, v skladu s prednostnim razporedom terjatev na podlagi člena 17 in na način, ki privede do naslednjih rezultatov: (a) najprej se sorazmerno z izgubami in do njihove zmogljivosti zmanjšajo postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala; (b) glavnica instrumentov dodatnega temeljnega kapitala se v obsegu, ki je potreben za dosego ciljev reševanja iz člena 14, ali do zmogljivosti zadevnih kapitalskih instrumentov odpiše ali konvertira v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali oboje, kar je nižje; (c) glavnica instrumentov dodatnega kapitala se v obsegu, ki je potreben za dosego ciljev reševanja iz člena 14, ali do zmogljivosti zadevnih kapitalskih instrumentov odpiše ali konvertira v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali oboje, kar je nižje; 11. Nacionalni organi za reševanje izvršujejo navodila odbora ter izvedejo odpis ali konverzijo zadevnih kapitalskih instrumentov v skladu s členom 29.“
130

Kar na prvem mestu zadeva argumente, navedene za izpodbijanje točk 173 in 174 izpodbijane sodbe, je treba na eni strani poudariti, da ti točki napotujeta na analizo, ki jo je Splošno sodišče opravilo v točkah 106 in 107 ter od 138 do 140 izpodbijane sodbe v okviru preizkusa prvega in drugega tožbenega razloga, ki sta se nanašala na potrebnost in sorazmernost informacij, zahtevanih s spornim sklepom, to je analizo, ki je pritožnici s tretjim in četrtim pritožbenim razlogom nista uspeli izpodbiti. Na drugi strani je treba navesti, da ti argumenti v bistvu temeljijo na istih ugotovitvah, kot so te, ki so bile navedene in zavrnjene v okviru preučitve tretjega dela tretjega pritožbenega razloga in tretjega dela četrtega pritožbenega razloga. Navedene argumente je zato treba prav tako zavrniti kot neutemeljene.
7

V uvodnih izjavah 9, 33 in 41 Direktive 2014/42/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. aprila 2014 o začasnem zavarovanju in odvzemu predmetov, ki so bili uporabljeni za kazniva dejanja, in premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem, v Evropski uniji (UL 2014, L 127, str. 39, in popravek v UL 2014, L 138, str. 114) je navedeno: „(9) Namen te direktive je spremeniti in razširiti določbe okvirnih sklepov [Sveta] 2001/500/PNZ [z dne 26. junija 2001 o pranju denarja, identifikaciji, sledenju, zamrznitvi, zasegu in zaplembi pripomočkov za kazniva dejanja in premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 158)] in 2005/212/PNZ. Navedena okvirna sklepa bi bilo treba delno nadomestiti za države članice, ki so zavezane s to direktivo. […] (33) Ta direktiva bistveno vpliva na pravice oseb – ne le osumljencev ali obdolžencev, ampak tudi na pravice tretjih oseb, ki se jih kazensko ne preganja. Zato je treba določiti posebna jamstva in pravna sredstva za zagotavljanje ohranitve njihovih temeljnih pravic pri izvajanju te direktive. To vključuje pravico do zaslišanja za tretje osebe, ki trdijo, da so lastniki zadevnega premoženja ali da imajo druge lastninske pravice (stvarne pravice, ius in re), kot je na primer pravica do uporabe. Osebo, na katero vpliva, bi bilo treba o sklepu o začasnem zavarovanju obvestiti čim prej po izvršitvi sklepa. Pristojni organi pa lahko obvestilo zadevni osebi o takšnih sklepih zaradi potreb preiskave odložijo. […] (41) Ker cilja te direktive, in sicer olajšati odvzem [zaplembo] premoženja v kazenskih zadevah, države članice ne morejo zadovoljivo doseči, temveč se lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji (PEU). V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenega cilja.“
88

Komisija s petim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je odločilo, da mora Komisija družbi Printeos plačati obresti na znesek globe, ki ga je treba vrniti, izračunane na drugačni podlagi od tiste iz člena 2(3), drugi pododstavek, sklepa iz leta 2014, napačno uporabilo pravo ter kršilo načeli zakonitosti in pravne varnosti. Poudarja, da družba Printeos te določbe ni izpodbijala in je ta torej postala pravnomočna. Poleg tega ponavlja svoje trditve, navedene v okviru tretjega in četrtega pritožbenega razloga, da družbi Printeos ni dolžna plačati obresti, ker je po razglasitvi ničnosti sklepa iz leta 2014 takoj vrnila globo, ki jo je ta plačala, in ker v obdobju od dneva plačila te globe do dneva njenega vračila ni prišlo do depreciacije denarja.
Člen 8(2)(d) in člen 15 Direktive Sveta 2008/9/ES z dne 12. februarja 2008 o podrobnih pravilih za vračilo davka na dodano vrednost, opredeljenih v Direktivi 2006/112/ES, davčnim zavezancem, ki nimajo sedeža v državi članici vračila, ampak v drugi državi članici, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2010/66/EU z dne 14. oktobra 2010, je treba razlagati tako, da morajo davčni organi države članice vračila, če zahtevek za vračilo davka na dodano vrednost ne vsebuje zaporedne številke računa, vsebuje pa drugo številko, na podlagi katere je mogoče identificirati ta račun in s tem zadevno blago ali storitev, ta zahtevek šteti za „predložen“ v smislu člena 15(1) Direktive 2008/9, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2010/66, in ga preizkusiti. V okviru tega preizkusa lahko ti organi – razen če že imajo na voljo izvirnik računa ali njegovo kopijo – od vlagatelja zahtevajo, naj sporoči zaporedno številko, ki izključno identificira račun, in če ta zahteva ni izpolnjena v roku enega meseca iz člena 20(2) te direktive, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2010/66, lahko zahtevek za vračilo zavrnejo.
7

Člen 2(6) zakona št. 153/1988 določa: „Družino sestavljajo zakonca, razen zakonca, ki je pravno in dejansko ločen, ter otroci in osebe, obravnavane enako kot otroci, […] ki še niso dopolnili 18 let starosti oziroma ki so zaradi telesne ali duševne hibe ali okvare popolnoma in trajno nezmožni opravljati plačano delo ne glede na njihovo starost. Del družine so lahko pod enakimi pogoji kot otroci in osebe, obravnavane enako kot otroci, bratje, sestre, nečaki in vnuki, ki niso dopolnili 18 let ali brez starostne omejitve, če so zaradi telesne ali duševne hibe ali okvare popolnoma in trajno nezmožni opravljati plačano delo, če so vzdrževani otroci brez obeh staršev in nimajo pravice do družinske pokojnine.“
Natančneje, kot je Splošno sodišče opozorilo v točki 10 izpodbijane sodbe, je bilo v izreku spornega sklepa navedeno:

„Člen 1

[…]

3. Ta podjetja so kršila člen 101 [PDEU] in člen 53 Sporazuma [o Evropskem gospodarskem prostoru] s tem, da so bila v navedenih obdobjih udeležena pri enotni in trajajoči kršitvi, sestavljeni iz več ločenih kršitev, ki se nanaša na pladnje iz polistirena in trdne pladnje za sektor živilske embalaže za prodajo na drobno in ki zajema ozemlje [SZE]:

[…]

(d) Silver Plastics […] in [Johannes Reifenhäuser Holding] od 13. junija 2002 do 29. oktobra 2007.

[…]

5. Ta podjetja so kršila člen 101 [PDEU] s tem, da so bila v navedenih obdobjih udeležena pri enotni in trajajoči kršitvi, sestavljeni iz več ločenih kršitev, ki se nanaša na pladnje iz polistirena za sektor živilske embalaže za prodajo na drobno in ki zajema ozemlje Francije:

[…]

(e) Silver Plastics […] in [Johannes Reifenhäuser Holding] od 29. junija 2005 do 5. oktobra 2005.

Člen 2

[…]

3. Za kršitev iz člena 1(3) se naložijo te globe:

[…]

(e) Silver Plastics […] in [Johannes Reifenhäuser Holding] skupaj in solidarno: […] 20.317.000 [EUR].

[…]

5. Za kršitev iz člena 1(5) se naložijo te globe:

[…]

(e) Silver Plastics […] in [Johannes Reifenhäuser Holding] skupaj in solidarno: […] 893.000 [EUR];

[…]“
Člen 2(h) in člen 7(a) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter člen 4, točka 11, in člen 6(1)(a) Uredbe (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 95/46/ES (Splošna uredba o varstvu podatkov) je treba razlagati tako, da mora upravljavec obdelave podatkov dokazati, da je posameznik, na katerega se nanašajo osebni podatki, z aktivnim ravnanjem izjavil privolitev v obdelavo svojih osebnih podatkov in da je bil ta posameznik predhodno obveščen o vseh okoliščinah te obdelave v razumljivi in lahko dostopni obliki ter jasnem in preprostem jeziku, s čimer mu je bilo omogočeno, da z lahkoto ugotovi posledice te privolitve, tako da je zagotovljeno, da je ta privolitev dana ob popolni seznanjenosti z dejstvi. S pogodbo o zagotavljanju telekomunikacijskih storitev, ki vsebuje določbo, v skladu s katero je bil posameznik, na katerega se nanašajo osebni podatki, obveščen o pridobitvi in hrambi kopije njegovega osebnega dokumenta za identifikacijo ter v skladu s katero je v to privolil, ni mogoče dokazati, da je ta posameznik v smislu teh določb veljavno privolil v to pridobitev in hrambo, če
17

Drugič, predložitveno sodišče navaja razlago, v skladu s katero se pojem „elementi za izračun dajatev“ v smislu Carinskega zakonika ne nanaša na običajne in preferencialne stopnje. Poudarja, da je vsaj na Nizozemskem pri določitvi zneska dajatev, davkov in drugih zakonsko dolgovanih dajatev podano terminološko razlikovanje med stopnjami, ki se uporabljajo v obliki odstotka ali posebnih dajatev ter morebitnih tarifnih (preferencialnih) ukrepov, na eni strani in elementi za izračun dajatev, za katere je treba uporabiti te stopnje in tarifne ukrepe, kot so vrednost, teža ali količina blaga, na drugi. Trdi, da ta razlaga ohranja načelo, v skladu s katerim se carinske dajatve izračunajo glede na pravni in dejanski položaj, ki je obstajal v času nastanka carinskega dolga. Taka razlaga naj bi v obravnavani zadevi pomenila, da družba Exter ne bi mogla biti upravičena do uporabe preferencialnega tarifnega ukrepa za leto 2014, glede na to, da je bil v času, ko je bilo treba izračunati carinski dolg, to je na dan sprejema deklaracije o sprostitvi v prosti promet, ta ukrep preklican in se je torej ponovno uporabljala običajna stopnja.
11

Upoštevne določbe Abfallwirtschaftsgesetz iz leta 2002 (zvezni zakon o ravnanju z odpadki iz leta 2002, v nadaljevanju: AWG 2002), s katerim je bila prenesena Direktiva 2008/98, določajo: „Opredelitev pojmov Člen 2(1) Odpadki v smislu tega zveznega zakona so premične stvari: 1. ki jih imetnik namerava zavreči ali jih je zavrgel, ali 2. katerih zbiranje, skladiščenje, prevoz in obdelava kot odpadek je potrebno za to, da se prepreči negativni vpliv na javne interese (člen 1(3)). […] (3a) Snov ali predmet, ki nastane pri proizvodnem procesu, katerega glavni namen ni proizvodnja te snovi ali tega predmeta, se lahko šteje za stranski proizvod in ne za odpadek le, če so izpolnjeni naslednji pogoji: 1. zagotovljena je nadaljnja uporaba snovi ali predmeta; 2. snov ali predmet se lahko neposredno uporabi brez kakršne koli nadaljnje obdelave, razen običajnih industrijskih postopkov; 3. snov ali predmet se proizvaja kot sestavni del nekega proizvodnega procesa, in 4. nadaljnja uporaba je dopustna, še zlasti je snov ali predmet brez pomislekov mogoče uporabiti za načrtovani smiselni namen, uporaba ne pomeni tveganja za varovane dobrine (glej člen 1(3)) in upošteva se vsa zadevna zakonodaja. […] Izključitev iz področja uporabe Člen 3(1) Niso odpadki v smislu tega zveznega zakona 1. odpadne vode, vključno z drugimi vodami, naštetimi v členu 1(1), točke od 1 do 4 in 6, in (2), Verordnung über die allgemeine Begrenzung von Abwasseremissionen in Fließgewässer und öffentliche Kanalisationen (uredba o splošni omejitvi odvajanja odpadnih voda v vodotoke in javno kanalizacijo, BGBl. št. 186/1996). […] Prenehanje statusa odpadka Člen 5(1) Če v uredbi iz odstavka 2 ali v uredbi iz člena 6(2) Direktive 2008/98/ES o odpadkih ni določeno drugače, se šteje, da so obstoječe snovi odpadki, dokler se same ali snovi, pridobljene neposredno iz njih, ne uporabljajo kot nadomestek za surovine ali proizvode, pridobljene iz primarnih surovin. V primeru priprave za ponovno uporabo v smislu člena 2(5), točka 6, status odpadka preneha ob koncu tega postopka predelave. […] Ugotovitvene odločbe Člen 6 […] (6) Na predlog nosilca projekta ali Umweltanwalt ali po uradni dolžnosti mora Landeshauptmann [deželni glavar] v treh mesecih ugotoviti, ali 1. za napravo velja obveznost pridobitve dovoljenja v skladu s členom 37(1) ali (3) ali v skladu s členom 52 oziroma ali je podana izjema v skladu s členom 37(2), […] 3. za spremembo naprave za obdelavo velja obveznost pridobitve dovoljenja v skladu s členom 37(1) ali (3) oziroma ali se zanjo zahteva obvezna prijava v skladu s členom 37(4). […]“.
25

Da bi se davčnemu zavezancu priznala pravica do odbitka vstopnega DDV in da bi se določil obseg take pravice, je načeloma potrebno, da obstaja neposredna in takojšnja povezava med posamezno vstopno transakcijo in eno ali več izstopnimi transakcijami, ki dajejo pravico do odbitka. Pravica do odbitka DDV, obračunanega na pridobitev vstopnega blaga ali storitev, je namreč pogojena s tem, da so izdatki za njihovo pridobitev sestavni del cene obdavčenih izstopnih transakcij, za katere je priznana pravica do odbitka (sodbi z dne 14. septembra 2017, Iberdrola Inmobiliaria Real Estate Investments, C‑132/16, EU:C:2017:683, točka 28, in z dne 24. januarja 2019, Morgan Stanley & Co International, C‑165/17, EU:C:2019:58, točka 30 in navedena sodna praksa).
25

V zvezi s prvim delom tega tožbenega razloga, s katerim je pritožnica trdila, da jo je Parlament obravnaval drugače kot poslance, ki so bili v primerljivih položajih, ne da bi to zadostno utemeljil, je Splošno sodišče v točki 76 izpodbijane sodbe najprej pojasnilo, da dokument odbora za pravne zadeve in notranji trg Parlamenta z dne 6. junija 2003, naslovljen „Sporočilo članom št. 11/2003“, katerega predmet je: „Odvzem imunitete v skladu s členom [9] Protokola o privilegijih in imunitetah. Načela, določena na podlagi zadev v zvezi z izražanjem mnenj“ (v nadaljevanju: sporočilo št. 11/2003), na katerega se je pritožnica sklicevala v podporo temu prvemu delu, ni akt Parlamenta v smislu člena 288 PDEU in ni zavezujoč. Splošno sodišče je nato v točkah 80 in 81 izpodbijane sodbe na eni strani poudarilo, da pritožnica ni natančno opredelila niti dejanj ali izjav, očitanih poslancem, za katera trdi, da je bilo zanje uporabljeno to sporočilo, niti okoliščin, v katerih naj bi se zadevna dejanja zgodila, zato ni dokazala, da je bil položaj teh poslancev primerljiv z njenim. Na drugi strani, ker v obravnavanem primeru ni bilo neposredne povezave med spornim tvitom in parlamentarnimi dolžnostmi pritožnice, ta ni dokazala, da je Parlament odstopil od načela, navedenega v navedenem sporočilu, v skladu s katerim se imuniteta ne odvzame, če dejanja, za katera je poslanec obtožen, spadajo v okvir njegove politične dejavnosti ali so z njo neposredno povezana.
26

Ta razlaga je poleg tega potrjena s ciljem Uredbe št. 261/2004, katere namen je – v skladu z njenima uvodnima izjavama 1 in 13 – zagotoviti visoko raven varstva potnikov, zlasti s tem, da se potnikom, katerih leti so bili odpovedani, zagotovi ustrezna oskrba med čakanjem na poznejši let. Zato so z Uredbo št. 261/2004 navedeni potniki upravičeni do standardiziranih in takojšnjih ukrepov za povrnitev škode, kot so, odvisno od primera, ponudba brezplačne hotelske nastanitve iz člena 9(1)(b) navedene uredbe, pri čemer so ti ukrepi namenjeni oskrbi takojšnjih potreb potnikov na kraju samem, ne glede na to, kakšen je razlog za odpoved zadevnega leta (glej v tem smislu sodbo z dne 10. januarja 2006, IATA in ELFAA, C‑344/04, EU:C:2006:10, točka 86).