ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 10. septembra 2014

Jacqueline Goddijn

proti

Evropskemu policijskemu uradu (Europol)

„Javni uslužbenci — Postopek — Odmera stroškov“

Predmet:

Vloga za odmero stroškov, ki se lahko povrnejo, ki jo je na podlagi člena 92 Poslovnika vložila J. Goddijn na podlagi sodbe, izrečene v zadevi Goddijn/Europol (F‑39/09, EU:F:2010:65).

Odločitev:

Skupni znesek stroškov, ki jih mora Evropski policijski urad povrniti J. Goddijn, znaša 1343,18 EUR, na ta znesek pa se zaračunajo zamudne obresti od datuma vročitve tega sklepa do datuma plačila, po obrestni meri, izračunani na podlagi obrestne mere Evropske centralne banke za glavne operacije refinanciranja, ki se je uporabljala v zgoraj navedenem obdobju, povečani za dve točki.

Povzetek

Sodni postopek – Stroški – Odmera – Stroški, ki se lahko povrnejo – Dejavniki, ki jih je treba upoštevati – Sporazum med stranko in njenim odvetnikom glede njegove nagrade – Izključitev

(člen 91(b) Poslovnika Sodišča za uslužbence)

Sodišče Unije ni pristojno za določitev nagrade, ki jo morajo stranke plačati svojim odvetnikom, temveč mora določiti znesek, do katerega se lahko za ta plačila zahteva povrnitev stroškov od stranke, ki ji je bilo naloženo plačilo stroškov. Iz tega sledi, da dokazilo o plačilu stroškov, katerih povračilo se zahteva, ni nujno, da bi Sodišče za uslužbence določilo stroške, ki se lahko povrnejo.

Sodišču Unije namreč pri odločanju o odmeri stroškov ni treba upoštevati morebitnega sporazuma, ki so ga v zvezi s tem sklenili zadevna stranka in njeni zastopniki ali svetovalci.

Zato dejstvo, da so se tožeča stranka in njeni odvetniki v sporazumu dogovorili, da tožeča stranka svojim odvetnikom ne bo izplačala nagrade, ne vpliva na pravico tožeče stranke, da se ji povrnejo stroški, ki so nastali v okviru postopka v glavni stvari.

(Glej točke 14, 19 in 20.)

Napotitev na:

Sodišče: sklepi Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisija, 318/82, EU:C:1985:468, točka 2; C.A.S./Komisija, C‑204/07 P‑DEP, EU:C:2009:526, točka 13; in Kronofrance/Nemčija in drugi, C‑75/05 P‑DEP in C‑80/05 P‑DEP, EU:C:2013:458, točka 30.
Določbe Poslovnika Sodišča za uslužbence v zvezi z brezplačno pravno pomočjo, in sicer členi od 95 do 98, ne urejajo izčrpno vseh mogočih primerov.

A fortiori te določbe ne urejajo vprašanja zneska, ki ga mora stranka, ki ji je naloženo plačilo stroškov, povrniti iz naslova nagrad odvetniku tožeče stranke, ki je upravičena do brezplačne pravne pomoči.

Po eni strani je iz člena 97(3), tretji pododstavek, navedenega poslovnika razvidno, da sklep o odobritvi pravne pomoči, s katerim se bodisi določi znesek, ki ga bo blagajna Sodišča za uslužbence izplačala odvetniku, ki bo zadevno osebo zastopal, bodisi se določi najvišji znesek za stroške in nagrado odvetnika, ki ga načeloma ni mogoče preseči, ni namenjen določitvi stroškov, ki se lahko povrnejo stranki, ki je uspela, temveč zagotavljanju učinkovitega dostopa do sodnega varstva katerikoli stranki, ki zaradi svojega ekonomskega položaja ne more popolnoma ali delno plačati stroškov, povezanih s pomočjo in zastopanjem pred Sodiščem za uslužbence.

Po drugi strani je iz člena 95(1), drugi pododstavek, navedenega poslovnika razvidno, da lahko s sklepom dodeljena pravna pomoč obsega vse stroške ali del stroškov, ki se nanašajo na pomoč in zastopanje pred Sodiščem za uslužbence. Te stroške. Glede tega je splošno znano, da se lahko nagrade odvetnikov zelo razlikujejo glede na državo članico, v kateri opravljajo poklic, in stopnjo njihove specializacije na nekem področju oziroma njihov ugled v njihovem poklicnem okolju. Ni izključeno, da se tožeča stranka glede na znesek, ki ga Sodišče za uslužbence zagotavlja v svojem sklepu, zaveže svojemu odvetniku plačati del njegove nagrade, ki ni zajet z brezplačno pravno pomočjo, v primeru naložitve plačila stroškov.

Poleg tega se odvetniku, ki je sprejel pro bono zastopanje zadevne osebe ob vložitvi tožbe, ni treba odpovedati delu njegove nagrade, če je nasprotni stranki na koncu postopka naloženo plačilo stroškov.

(Glej točke od 19 do 23.)
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 10. novembra 2009





Zadeva F-70/07





Luigi Marcuccio

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Odškodninska tožba – Izjema vzporedne tožbe – Očitna nedopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero L. Marcuccio predlaga zlasti, naj se Komisiji naloži povračilo škode, ki naj bi jo utrpel zaradi zavrnitve Komisije, da mu povrne stroške, ki se lahko povrnejo, domnevno priglašene v zadevi T‑176/04.

Odločitev: Prvi, drugi, tretji in šesti tožbeni predlog je treba zavreči kot očitno nedopustne. Vsaka stranka nosi svoje stroške v zvezi s prvim, drugim, tretjim in šestim tožbenim predlogom tožeče stranke, vključno s stroški, priglašenimi v postopku T-176/04 DEP.





Povzetek





Postopek – Stroški – Odmera – Predmet

(člen 236 ES; Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 92(1); Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91)





Zakonodajalec je uvedel poseben postopek za odmero stroškov, kadar se stranki po sodbi ali sklepu, s katerim je Sodišče prve stopnje končalo spor in odločilo o stroških, ne strinjata glede zneska in narave stroškov, ki se lahko povrnejo. Ta posebni postopek za odmero stroškov, določen v členu 92(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje, izključuje zahtevek za enake zneske ali zneske, priglašene za iste namene, v okviru tožbe za uveljavljanje nepogodbene odgovornosti Skupnosti. Tako tožeča stranka nima pravice na podlagi člena 236 ES in člena 91 Kadrovskih predpisov vložiti tožbe, ki ima v resnici enak predmet kot predlog za odmero stroškov.

(Glej točki 16 in 17.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 11. julij 2007, Schneider Electric proti Komisiji, T‑351/03, ZOdl., str. II‑2237, točka 297.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE (drugi senat)

z dne 10. junija 2008

Zadeva F-40/07

Cécile Baudelet-Leclaire

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Splošni natečaj – Nevpis na rezervni seznam – Enako obravnavanje“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero C. Baudelet-Leclaire v bistvu predlaga razglasitev ničnosti splošnega natečaja EPSO/AST/7/05, organiziranega za sestavo rezervnega seznama asistentov (AST 3) na področju finančnega poslovodenja/računovodstva in upravljanja pogodb/projektov.

Odločitev: Tožba se zavrne kot očitno neutemeljena. Vsaka stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

Uradniki – Enako obravnavanje – Zaposlovanje – Natečaj

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga III, člen 5)

V okviru splošnega natečaja za dostop do zaposlitve javnih uslužbencev Skupnosti, ki je brez razlikovanja odprt kandidatom, ki so delali ali delajo v službi institucije, in kandidatom brez takih poklicnih izkušenj, iz statističnih podatkov, ki kažejo višjo stopnjo uspešnosti kandidatov iz prve skupine, ni mogoče sklepati, da obstaja diskriminatorno obravnavanje kandidatov iz ene ali druge skupine, saj je to razlikovanje mogoče pojasniti z več objektivnimi elementi, kot je na primer boljše poznavanje področja, ki je predmet natečaja.

(Glej točke 41, 43 in 44.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 31. maj 2005, Gibault proti Komisiji, T-294/03, ZOdl. JU, str. I-A-141 in II-635, točka 53; 30. november 2005, Vanlangendonck proti Komisiji, T-361/03, ZOdl. JU, str. I-A-377 in II-1709, točka 52; 12. marec 2008, Giannini proti Komisiji, T-100/04, še neobjavljena v ZOdl. JU, točka 157.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(prvi senat)

z dne 18. februarja 2009

Zadeva F-70/07

Luigi Marcuccio

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Odškodninska tožba – Odmera stroškov – Očitna nepristojnost – Odstop zadeve na podlagi člena 8(2) Priloge k Statutu Sodišča – Očitna nedopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero L. Marcuccio v bistvu predlaga, naj se Komisiji naloži povrnitev škode, ki jo je domnevno utrpel zaradi njene zavrnitve povračila stroškov, ki se lahko povrnejo in jih je domnevno imel v zadevi T-176/04 (sklep z dne 6. marca 2006, Marcuccio proti Komisiji, neobjavljen v ZOdl.).

Odločitev: Tožba se odstopi Sodišču prve stopnje Evropskih skupnosti v delu, ki se nanaša na odmero stroškov, ki se lahko povrnejo v zadevi T-176/04. Tožba se v preostalem zavrže kot očitno nedopustna. Odločitev o stroških se pridrži v delu, ki se nanaša na odmero stroškov, ki se lahko povrnejo v zadevi T-176/04. Vsaka stranka nosi svoje stroške v zvezi s preostalim delom tožbe.

Povzetek

Postopek – Stroški – Odmera – Stroški, ki se povrnejo – Pristojno sodišče

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 92(1))

Predloge za razglasitev ničnosti sporne odločbe in odločbe o zavrnitvi pritožbe, vložene zoper sporno odločbo, ter predloge, naj se instituciji naloži, da uradniku plača znesek skupaj z zamudnimi obrestmi in kapitalizacijo obresti, katerih namen je v resnici doseči, da institucija plača stroške, ki se lahko povrnejo v sporu, ki ga je Sodišče prve stopnje končalo in v katerem je bilo odločeno, kdo nosi stroške, je treba glede na njihov predmet obravnavati kot predlog za odmero stroškov. Ker bi bilo treba v skladu s členom 92(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje tak predlog vložiti pri tem sodišču, Sodišče za uslužbence ni pristojno za odločanje o zgoraj navedenih predlogih.

V zvezi s tem pravna opredelitev predlogov v tožbi za ugotovitev, ali je sodišče pristojno za njihovo presojo, spada v izključno pristojnost sodišča in ni odvisna od volje strank.

(Glej točki 16 in 18.)
SKLEP PREDSEDNIKA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

z dne 8. novembra 2007

Zadeva F-50/07 AJ

Valentina Hristova

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Pravna pomoč“

Predmet: Prošnja V. Hristove za odobritev pravne pomoči na podlagi člena 94 Poslovnika Sodišča prve stopnje, ki se smiselno uporablja za Sodišče za uslužbence na podlagi člena 3(4) Sklepa Sveta 2004/752/ES, Euratom z dne 2. novembra 2004 o ustanovitvi Sodišča za uslužbence Evropske unije (UL L 333, str. 7), za vložitev tožbe zaradi predloga za razglasitev ničnosti odločbe natečajne komisije splošnega natečaja EPSO/AST/14/06 z dne 3. aprila 2007, s katero ji je bil zavrnjen pristop k navedenemu natečaju, ki ga je Evropski urad za izbor osebja (EPSO) organiziral za oblikovanje rezervnega seznama asistentov z bolgarskim državljanstvom na tajniškem področju (UL C 145 A, str. 22).

Odločitev: Tožeči stranki se odobri pravna pomoč. Znesek, ki ustreza stroškom, ki jih bo imela tožeča stranka, se nakaže odvetnikoma, zadolženima za njeno zastopanje, na podlagi dokazil in sicer največ 1000 EUR za pisni postopek in največ 1000 EUR za ustni postopek. Angel Kerelov in Georgi Kerelov sta določena za zastopnika tožeče stranke.

Povzetek

Postopek – Prošnja za brezplačno pravno pomoč – Pogoji za odobritev

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člena 94, od (1) do (3), in 96(3); Sklep Sveta 2004/752, člen 3(4))
SKLEP PREDSEDNIKA PRVEGA SENATA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

z dne 23. januarja 2008

Zadeva F-62/07

Chantal De Fays

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Sporazumna rešitev na pobudo Sodišča za uslužbence – Izbris“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 236 ES in člena 152 AE, s katero C. De Fays na podlagi svojih kariernih ocenjevalnih poročil za leta 2003, 2004 in 2005 predlaga predvsem, naj se Komisiji naloži plačilo odškodnine za nepremoženjsko škodo, ki jo utrpela, ker so bila navedena poročila sestavljena z zamudo in so se v njih ponavljale ocene, ki niso v skladu z dejansko opravljenim delom.

Odločitev: Zadeva F-62/07, De Fays proti Komisiji, se izbriše iz vpisnika Sodišča za uslužbence. Komisija se zaveže, da bo tožeči stranki plačala simbolični 1 EUR. Komisija nosi razumne stroške, ki jih je priglasila tožeča stranka. Komisija nosi svoje stroške.

Povzetek

Uradniki – Tožba – Sporazumna rešitev spora pred Sodiščem za uslužbence – Izbris iz vpisnika

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člena 69 in 74)
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Postopek – Stroški – Odmera – Dejavniki, ki jih je treba upoštevati

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 91(b); Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 122)

Sodišče Skupnosti ni pooblaščeno za določitev nagrad, ki jih morajo stranke plačati svojim odvetnikom, temveč je pristojno za določitev zneska, do katerega se lahko ta plačila izterjajo od stranke, ki ji je bilo naloženo plačilo stroškov. Pri odločanju o predlogu za odmero stroškov sodišču ni treba upoštevati niti nacionalne tarife, ki določa nagrado za odvetnike, niti morebitnega sporazuma, sklenjenega glede tega med zainteresirano stranko in njenimi zastopniki ali svetovalci.

Sodišče mora, kadar ni tarifnih določb Skupnosti, prosto presoditi podatke zadeve in pri tem upoštevati predmet in naravo spora ter njegovo pomembnost z vidika prava Skupnosti in težavnosti zadeve, obseg dela, ki so ga zaradi sodnega postopka morali opraviti zastopniki ali svetovalci, in ekonomske interese, ki jih je spor imel za stranke. Sodišče Skupnosti mora pri presoji obsega dela upoštevati skupno število delovnih ur, ki se lahko izkažejo za objektivno nujne za ta postopek.

(Glej točke 24, 25 in 28.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 30. oktober 1998, Kaysersberg proti Komisiji, T‑290/04 DEP, Recueil, str. II‑4105, točka 20; 9. september 2002, Pannella proti Parlamentu, T‑182/00 DEP, neobjavljen v ZOdl., točka 29; 20. november 2002, Spruyt proti Komisiji, T‑171/00 DEP, RecFP, str. I‑A‑225 in II‑1127, točke 25, 26 in 29; 8. julij 2004, De Nicola proti EIB, združene zadeve T‑7/98 DEP, T‑208/98 DEP in T‑109/99 DEP, ZOdl. JU, str. I‑A‑219 in II‑973, točka 32.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Uradniki – Dolžnost skrbnega ravnanja uprave – Obveznost naslovitve posamične odločbe na uradnika v jeziku, ki ga ta zelo dobro pozna

(člen 21 ES; Listina o temeljnih pravicah, člen 41(4); Poslovnik Komisije, Priloga, točka 4)

Institucije morajo v skladu s svojo dolžnostjo skrbnega ravnanja posamično odločbo na uradnika nasloviti v jeziku, ki ga ta zelo dobro pozna.

Niti iz člena 21, tretji odstavek, ES, niti iz točke 4 kodeksa dobrega upravnega ravnanja, niti iz člena 41(4) Listine o temeljnih pravicah ni mogoče sklepati, da bi morala biti vsaka odločitev, ki jo institucija Skupnosti naslovi na svojega uradnika, napisana v jeziku prvotnega dopisovanja. Navedene določbe se namreč uporabljajo v razmerjih med institucijami in njihovimi uslužbenci samo, kadar ti na institucije naslovijo besedilo samo kot državljani Unije in ne kot uradniki ali drugi uslužbenci Skupnosti. Če bi morale institucije vsekakor odgovoriti na zahtevo uradnika v istem jeziku, kot je bil uporabljen v navedeni zahtevi, bi to institucijam povzročilo nepremostljive težave.

(Glej točke od 60 do 65.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 23. marec 2000, Rudolph proti Komisiji, T-197/98, RecFP, str. I-A-55 in II-241, točka 46; 7. februar 2001, Bonaiti Brighina proti Komisiji, T-118/99, RecFP, str. I-A-25 in II-97, točka 13; 17. maj 2006, Lavagnoli proti Komisiji, T-95/04, ZOdl. JU, str. I-A-2-121 in II-A-2-569, točka 48;

Sodišče za uslužbence: 13. december 2007, Duyster proti Komisiji, F-51/05 in F-18/06, še neobjavljena v ZOdl. JU, točki 58 in 59.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Začasni in pogodbeni uslužbenci – Nadomestilo za brezposelnost – Najdaljše obdobje za izplačilo

(Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, členi 28a(4), 70 in 96(4))

2. Postopek – Stroški – Delno očitno nedopustna in delno očitno neutemeljena tožba

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člena 87(3), prvi pododstavek, in 94(3))

1. Določbe členov 28a(4) in 96(4) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev, v katerih je določeno najdaljše obdobje, v katerem lahko nekdanji začasni uslužbenec in nekdanji pogodbeni uslužbenec od Skupnosti prejemata nadomestilo za brezposelnost, se ne uporabljajo za nekdanjega pomožnega uslužbenca, ki ga institucija, v kateri je zaposlen, v skladu s členom 70 navedenih pogojev vključi v obvezni nacionalni sistem socialne varnosti in torej lahko prejema nadomestilo za brezposelnost samo iz tega sistema. Določbe členov 28a(4) in 96(4) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev torej instituciji ne nalagajo, da za določitev najdaljšega obdobja za izplačilo nadomestila za brezposelnost Skupnosti upošteva obdobja, v katerih je bil uslužbenec zaposlen kot pomožni uslužbenec.

(Glej točko 20.)

2. Če je Sodišče prve stopnje zavrnilo vlogo za pravno pomoč, k čemur so ga zavezovale določbe člena 94(3) Poslovnika Sodišča prve stopnje, saj se je tožba zdela očitno nedopustna ali očitno neutemeljena, je treba v postopku v glavni stvari vseeno uporabiti določbe člena 87(3), prvi pododstavek, Poslovnika in izjemoma upravi poleg njenih stroškov naložiti tudi vse stroške tožeče stranke, skupaj s stroški, ki jih je ta morda priglasila v okviru vloge za pravno pomoč, ob upoštevanju ekonomskega položaja tožeče stranke in okoliščine, da je bila v obravnavanem primeru sporna odločba brez pojasnil v nasprotju s prejšnjimi navedbami pristojne službe.

(Glej točki 32 in 33.)
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Postopek – Dopustnost tožbe – Presoja z vidika pravil, ki so veljala ob vložitvi tožbe

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 76)

2. Uradniki – Tožba – Roki – Odškodninski zahtevek, naslovljen na institucijo – Upoštevanje razumnega roka

(Statut Sodišča, člen 46; Kadrovski predpisi za uradnike, člen 90)

1. Čeprav je pravilo iz člena 76 Poslovnika Sodišča za uslužbence, po katerem lahko to sodišče s sklepom zavrne tožbo, ki jo je očitno treba zavreči ali zavrniti, procesno pravilo, ki se kot tako od datuma začetka njegove veljavnosti uporablja za vse spore, ki tečejo pred tem sodiščem, pa to ne velja za pravila, po katerih lahko to sodišče na podlagi navedenega člena šteje tožbo za očitno nedopustno in ki so lahko samo pravila, ki so veljala na datum vložitve tožbe.

(Glej točko 14.)

2. Uradniki ali uslužbenci morajo v razumnem roku instituciji predložiti vsak zahtevek, s katerim od Skupnosti zahtevajo odškodnino za škodo, ki jo je mogoče pripisati Skupnosti, in to od trenutka, ko so izvedeli za položaj, zaradi katerega se pritožujejo. Razumnost roka je treba presojati glede na posebne okoliščine vsake zadeve in zlasti glede na pomen spora za zainteresirano stranko, zapletenost zadeve in ravnanje vpletenih strank.

V zvezi s tem je treba upoštevati tudi primerjavo, ki jo ponuja petletni zastaralni rok, določen v členu 46 Statuta Sodišča za tožbo zaradi nepogodbene obveznosti. Vendar petletni rok ne more biti toga in nedotakljiva meja, pod katero bi bil vsak zahtevek dopusten ne glede na čas, ki ga je tožeča stranka potrebovala za vložitev zahtevka pri upravi, in okoliščine zadeve.

(Glej točke od 19 do 22.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 5. oktober 2004, Eagle in drugi proti Komisiji, T‑144/02, ZOdl., str. II‑3381, točki 65 in 66; 1. februar 2007, Tsarnavas proti Komisiji, F‑125/05, še neobjavljena v ZOdl. JU, točki 76 in 77.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Uradniki – Osebni prejemki – Izselitveni dodatek – Pogoji za dodelitev

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VII, člen 4(1)(a))

Običajno prebivališče, na katero se sklicuje člen 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom za dodelitev izselitvenega dodatka, ustreza kraju, v katerem je zadevna oseba v želji, da bi mu podelila stalnost, določila stalno ali običajno središče svojih interesov, ker je treba za določitev običajnega prebivališča upoštevati vse dejanske elemente, ki sestavljajo to prebivališče, in zlasti dejansko prebivališče uradnika.

V zvezi s tem je kraj opravljanja poklicne dejavnosti osebe, ne glede na pomen, ki ga ima kot samostojno merilo za uporabo člena 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom, resen indic za določitev običajnega prebivališča.

Okoliščina, da je oseba lahko imela namen iskati zaposlitev zunaj države svojega prebivališča, ne more ovreči določitve njenega običajnega prebivališča, ker ni sporno, da je ta oseba v celotnem referenčnem obdobju ohranila središče svojih interesov v poznejšem kraju opravljanja dela, v katerem je imela prebivališče in v katerem je v bistvenem delu referenčnega obdobja opravljala svojo poklicno dejavnost. Take zahteve po obstoju želje, da se središču svojih interesov podeli stalnost, ni mogoče razlagati tako, da mora zadevni uradnik izključiti možnost vrnitve v matično državo ali odhoda v drugo državo Evropske unije.

Navezne okoliščine uradnika z njegovo matično državo, kot so lastništvo avtomobila, zdravniški pregledi, nepremičnine njegovih staršev v tej državi, podaljševanje uradnih osebnih dokumentov v tej državi, uveljavljanje njegovih državljanskih pravic, davčni domicil v tej državi, obstoj premoženjskih interesov in premoženja v tej državi, kot je bančni račun, ter njegovi obiski v tej državi so samo običajne vezi, ki jih osebe ohranijo z državo, v kateri živijo njihovi starši in v kateri so dolgo prebivale, vendar pa z njimi ni mogoče dokazati, da je običajno prebivališče v tej državi.

(Glej točke 48, 51, 56 in 59.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 8. april 1992, Costacurta Gelabert proti Komisiji, T‑18/91, Recueil, str. II‑1655, točka 42; 28. september 1993, Magdalena Fernández proti Komisiji, T‑90/92, Recueil, str. II‑971, točka 30; 13. april 2000, Reichert proti Parlamentu, T‑18/98, RecFP, str. I‑A‑73 in II‑309, točka 25; 3. maj 2001, Liaskou proti Svetu, T‑60/00, RecFP, str. I‑A‑107 in II‑489, točki 53 in 64; 13. september 2005, Recalde Langarica proti Komisiji, T‑283/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑235 in II‑1075, točka 114; 25. oktober 2005, Salazar Brier proti Komisiji, T‑83/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑311 in II‑1407, točki 56 in 71, zoper katero pri Sodišču poteka pritožbeni postopek, C‑9/06 P; 27. september 2006, Koistinen proti Komisiji, T‑259/04, ZOdl. JU, str. I-A-2-177 in II-A-2-879, točka 34; 16. maj 2007, F proti Komisiji, T‑324/04, ZOdl. JU, str. I-A-2-0000 in II-A-2-0000, točka 87.