Keywords

Summary



Keywords

1. Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Vprašanje glede razlage določb Pogodbe ESPJ, postavljeno po prenehanju veljavnosti slednje – Vključitev

(Pogodba ESPJ, člen 41; člen 234 ES)

2. Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Omejitve – Pristojnost nacionalnega sodišča

(člen 234 ES)

3. Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Omejitve – Očitno neupoštevna vprašanja in hipotetična vprašanja, postavljena v kontekstu, ki izključuje koristen odgovor

(člen 234 ES)

4. Državne pomoči – Pojem – Razlaga

(Pogodba ESPJ, člen 4(c); člena 87(1) ES in 88(3) ES; splošna odločba št. 3484/85, člena 1 in 6)

5. Vprašanja za predhodno odločanje – Presoja veljavnosti – Ugotovitev neveljavnosti – Nepristojnost nacionalnih sodišč

(Pogodba ESPJ, člen 41; člen 234 ES)

6. Državne pomoči – Odločba Komisije o nezdružljivosti pomoči s skupnim trgom in o njeni izterjavi

(člena 88(2) ES in 230(2) in (5) ES)

7. Pravo Skupnosti – Neposredni učinek – Primarnost – Odločba Komisije o izterjavi pomoči

(člena 10 ES in 88(2) ES)

Summary

1. Sodišče ostaja pristojno za odločanje o vprašanjih za predhodno odločanje glede razlage in uporabe Pogodbe ESPJ in aktov, sprejetih na njeni podlagi, ne glede na to, ali so mu vprašanja postavljena po prenehanju veljavnosti Pogodbe ESPJ. Čeprav člena 41 te pogodbe v teh okoliščinah ni več mogoče uporabljati kot podlago za pristojnost Sodišča, bi bilo v nasprotju z namenom in medsebojno povezanostjo pogodb ter nezdružljivo s kontinuiteto pravnega reda Skupnosti, če Sodišče ne bi moglo zagotoviti enotne razlage določb Pogodbe ESPJ, ki učinkujejo tudi po prenehanju njene veljavnosti.

(Glej točko 41.)

2. V okviru postopka, določenega v členu 234 ES, ki temelji na jasni ločitvi nalog med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, presoja zadevnih dejstev spada v pristojnost nacionalnega sodnika. Le nacionalni sodnik, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločitev, presodi, z ozirom na posebnosti zadeve, tako potrebo po izdaji predhodne odločbe, da bi lahko izdal sodbo, kot tudi ustreznost vprašanj, ki jih predlaga Sodišču. Ker se predloženi vprašanji nanašata na razlago prava Skupnosti, je Sodišče v načelu dolžno odločati.

(Glej točko 43.)

3. Sodišče mora v izjemnih okoliščinah pri preverjanju svoje pristojnosti preizkusiti okoliščine, v katerih mu je nacionalno sodišče zadevo predložilo. Sprejetje predhodne odločbe o vprašanju, ki ga postavi nacionalno sodišče, je mogoče zavrniti le, kadar je očitno, da zahtevana razlaga prava Skupnosti nima nikakršne zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora v glavni stvari, kadar gre za hipotetičen problem oziroma kadar Sodišče nima na voljo potrebnih dejanskih in pravnih elementov, da bi lahko koristno odgovorilo na postavljena vprašanja.

(Glej točko 44.)

4. Pred nacionalna sodišča so glede državnih pomoči lahko predloženi spori, v katerih so dolžna razlagati in uporabljati pojem pomoči, določen v členu 87(1) ES, zlasti zato, da bi ugotovila, ali bi državni ukrep, sprejet ob neupoštevanju postopka predhodnega nadzora, določenega v členu 88(3) ES, moral biti predmet takega postopka. Nacionalno sodišče prav tako lahko razlaga pojem pomoči, določen v členu 4(c) Pogodbe ESPJ in členu 1 navedene splošne odločbe, da bi ugotovilo, ali bi državni ukrep, sprejet ob neupoštevanju postopka predhodnega preizkusa, določenega v členu 6 splošne odločbe št. 3484/85 o določitvi pravil Skupnosti za pomoč jeklarski industriji, moral biti predmet takega postopka.

Nasprotno pa nacionalna sodišča niso pristojna, da odločajo o združljivosti državne pomoči s skupnim trgom. Presoja združljivosti ukrepov pomoči ali sistema pomoči s skupnim trgom je namreč v izključni pristojnosti Komisije, ki deluje pod nadzorom sodišč Skupnosti.

(Glej točke od 50 do 52 in 62.)

5. Čeprav nacionalna sodišča načeloma lahko preverjajo veljavnost aktov Skupnosti, kljub temu niso pristojna, da bi sama ugotavljala neveljavnost aktov institucij Skupnosti. Samo Sodišče je torej pristojno za ugotovitev neveljavnosti akta Skupnosti. Ta izključna pristojnost prav tako izrecno izhaja iz člena 41 Pogodbe ESPJ.

(Glej točko 53.)

6. Odločba, ki jo sprejmejo institucije Skupnosti in ki je naslovnik ni izpodbijal v roku, določenem v členu 230, peti odstavek, ES, zanj postane dokončna.

Zato ni mogoče, da prejemnik državne pomoči, ki je predmet odločbe Komisije, ki je naslovljena neposredno zgolj na državo članico, iz katere prihaja prejemnik, ki bi nedvomno lahko izpodbijal to odločbo in ki je zamudil prekluzivni rok, ki je v zvezi s tem določen v členu 230, peti odstavek, ES, utemeljeno izpodbija zakonitost te pomoči pred nacionalnimi sodišči v tožbi zoper ukrepe za izvedbo te odločbe, ki so jih sprejeli nacionalni organi. Ista načela se mutatis mutandis uporabljajo v okviru področja uporabe Pogodbe ESPJ.

(Glej točki 54 in 55.)

7. Nacionalna sodišča morajo določbe nacionalnega prava razlagati kolikor je le mogoče tako, da njihova uporaba prispeva k izvajanju prava Skupnosti.

Zato ima nacionalno sodišče, ki v okviru svojih pristojnosti uporablja določbe prava Skupnosti, dolžnost zagotoviti popolno učinkovanje teh določb, ob tem da, če je to potrebno, odloči, da ne bo uporabilo neskladnih določb nacionalne zakonodaje.

Zato pravo Skupnosti nasprotuje uporabi določbe nacionalnega prava, ki uzakonja načelo pravnomočnosti, če njena uporaba onemogoča izterjavo državne pomoči, dodelitev katere pomeni kršitev prava Skupnosti in katere nezdružljivost s skupnim trgom je bila ugotovljena z dokončno odločbo Komisije.

(Glej točke od 60 do 63 in izrek.)