ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Tožba, vložena 23. julija 2018 – Evropska komisija/Italijanska republika

(Zadeva C-481/18)

(2018/C 328/38)

Jezik postopka: italijanščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnici: A. Szmytkowska, C. Sjödin, agentki)

Tožena stranka: Italijanska republika

Predloga tožeče stranke

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da Italijanska republika s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Komisije 2012/39/EU z dne 26. novembra 2012 o spremembi Direktive 2006/17/ES o nekaterih tehničnih zahtevah za testiranje človeških tkiv in celic (1) oziroma v vsakem primeru s tem, da teh predpisov ni sporočilo Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz člena 2(1) Direktive 2012/39/EU;

— Italijanski republiki naloži plačilo stroškov postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

V skladu s členom 2(1) Direktive 2012/39/EU so morale države članice zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, sprejeti najpozneje do 17. junija 2014. Ker Italijanska republika ni sprejela zakonov in drugih predpisov, ki so potrebni za prenos te direktive, oziroma Komisiji teh predpisov ni sporočila, je Komisija sprožila postopek pred Sodiščem.

(1) UL 2012, L 327, str. 24.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Arbeidsrechtbank Antwerpen (Belgija) 19. junija 2018 – Jamina Hakelbracht, Tine Vandenbon, Instituut voor de Gelijkheid van Vrouwen en Mannen/WTG Retail BVBA

(Zadeva C-404/18)

(2018/C 311/07)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Arbeidsrechtbank Antwerpen

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Jamina Hakelbracht, Tine Vandenbon, Instituut voor de Gelijkheid van Vrouwen en Mannen

Tožena stranka: WTG Retail BVBA

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba pravo Unije in natančneje člen 24 Direktive 2006/54/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2006 o uresničevanju načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, s katero je varstvo pred viktimizacijo oseb, ki nastopijo kot priče, zagotovljeno zgolj osebam, ki v okviru preučitve pritožbe tistemu, pri komer je pritožba vložena, v datiranem in podpisanem dokumentu razkrijejo to, kar so same videle ali slišale in kar je povezano s položajem, ki je predmet pritožbe, ali ki nastopijo kot priče pred sodiščem?

(1) UL 2006, L 204, str. 23.
1.

Ali je treba za namene uporabe Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu ( 1 ), kot se je razlagala v sodni praksi Sodišča Evropske unije, kot invalidne osebe šteti tiste delavce, ki so opredeljeni kot posebno občutljivi za nekatera tveganja, če so zaradi svojih osebnih značilnosti ali znanega fizičnega stanja še zlasti občutljivi za tveganja, ki izhajajo iz njihovega dela, in zato ne morejo opravljati dela na nekaterih delovnih mestih, ker bi to pomenilo tveganje za njihovo zdravje ali za druge osebe? Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, se postavljajo naslednja vprašanja:
Zadeva C-377/18: Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Spetsializiran nakazatelen sad (Bolgarija) 31. maja 2018 – kazenski postopek zoper AH, PB, CX, KM, PH

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Spetsializiran nakazatelen sad (Bolgarija) 31. maja 2018 – kazenski postopek zoper AH, PB, CX, KM, PH

(Zadeva C-377/18)

Predložitveno sodišče

Spetsializiran nakazatelen sad

Stranke v postopku v glavni stvari

AH, PB, CX, KM, PH

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je nacionalna sodna praksa, ki zahteva, da se v besedilu sporazuma (sklenjenega v okviru kazenskega postopka) kot storilci zadevnega kaznivega dejanja navedejo ne le obdolženec, ki je priznal krivdo za navedeno kaznivo dejanje in je sklenil ta sporazum, temveč tudi drugi obdolženci, sostorilci kaznivega dejanja, ki niso sklenili tega sporazuma in niso priznali krivde ter v zvezi s katerimi se zadeva nadaljuje po rednem kazenskem postopku, toda ki soglašajo s tem, da prvi obdolženec sklene sporazum, skladna s členom 4(1), prvi stavek, Direktive 2016/343 ( 1 ) v povezavi z uvodno izjavo 16, prvi stavek, in uvodno izjavo 17 te direktive?

( 1 ) Direktiva (EU) 2016/343 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o krepitvi nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in krepitvi pravice biti navzoč na sojenju v kazenskem postopku (UL 2016, L 65, str. 1).
3.

Ali v položaju, kakršen je opisani, ki je predmet postopka v glavni stvari, člen 9 Uredbe (ES) št. 1392/2001 ( 2 ) z dne 9. julija 2001 in pojem Unije „prednostna kategorija“ nasprotujeta določbi države članice, kakršna je člen 2(3) uredbe-zakona št. 157/2004, ki jo je sprejela Italijanska republika in določa razlikovanje pri vračanju preplačane dodatne dajatve, tako da časovno in glede na način vračila ločuje med proizvajalci, ki so zaupali v zahtevano spoštovanje določbe nacionalnega prava, za katero se je izkazalo, da je ni v skladu s pravom Unije, in proizvajalci, ki navedene določbe niso spoštovali?
I.

Ali načelo pro rata temporis na podlagi določbe 4(2) okvirnega sporazuma v prilogi k Direktivi Sveta 97/81/ES z dne 15. decembra 1997 ( 1 ) o okvirnem sporazumu o delu s krajšim delovnim časom v povezavi z načelom prepovedi diskriminacije iz določbe 4(1) velja za zakonsko ureditev, ki določa, da najdaljše skupno trajanje zaporedno sklenjenih pogodb o zaposlitvi delavke ali delavca na avstrijski univerzi, zaposlenega v okviru projektov, ki se financirajo s sredstvi tretjih strank, ali raziskovalnih projektov, v primeru delavcev/delavk, zaposlenih s polnim delovnim časom, znaša šest let, v primeru dela s krajšim delovnim časom pa osem let; če pa so podani objektivno utemeljeni razlogi, zlasti zaradi nadaljevanja ali dokončanja raziskovalnih projektov ali objav, poleg tega dopušča eno podaljšanje navedenega obdobja do skupaj deset let za delavce, zaposlene s polnim delovnim časom, pri delavcih, zaposlenih s krajšim delovni časom, pa do skupaj 12 let?
1.

Ali je treba, če je organ za presojo prošnjo za mednarodno zaščito zavrnil kot očitno neutemeljeno v smislu člena 46(6)(a) Direktive 2013/32/EU ( 1 ) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite (prenovitev) (UL 2013, L 180, str. 60), in če izpodbijanje te odločitve s tožbo pri sodišču v skladu z nacionalnim pravom nima samodejnega odložilnega učinka, člen 46(8) te direktive potem razlagati tako, da ima že sama vložitev predloga za izdajo začasne odredbe za posledico, da prosilec ne prebiva več nezakonito na ozemlju države članice v smislu člena 3 Direktiva 2008/115/ES ( 2 ) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav (UL 2008, L 348, str. 98) in zato spada na področje Direktive 2013/33/EU ( 3 ) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o standardih za sprejem prosilcev za mednarodno zaščito (prenovitev) (UL 2013, L 180, str. 96)?
1.

Ali je nacionalna ureditev na Portugalskem iz uredbe zakona št. 69/2005 z dne 17. marca o prenosu Direktive 2001/95/ES ( 1 ) in uredbe zakona št. 150/90 z dne 10. maja o prenosu Direktive 87/357/EGS ( 2 ) – ki poleg tega, da prepoveduje dajanje na trg proizvodov, ki lahko ogrožajo zdravje in varnost potrošnikov, ker bi jih ti lahko zamenjali s prehranskimi proizvodi, prepoveduje tudi dajanje na trg proizvodov, ki bi se jih lahko zaradi njihovega videza zamenjalo za druge proizvode (zlasti za igrače) in bi pri običajni in razumno predvidljivi uporabi lahko ogrožali zdravje in varnost potrošnikov, zlasti otrok – združljiva s pravom Skupnosti, zlasti z Direktivo 2001/95/ES Sveta z dne 3. decembra 2001 o splošni varnosti proizvodov, s členoma 28 in 30 Pogodbe (tako kot sta navedena v tej direktivi) in z Direktivo Sveta 87/357/EGS z dne 25. junija 1988?
—

Irski naloži, naj Komisiji plača enkratni znesek 1343,2 EUR, pomnožen s številom dni med odločbo v zadevi C-215/06 in bodisi z uskladitvijo Irske s to odločbo bodisi s sodbo v tem postopku, glede na to, do česar je prišlo prej, v minimalnem znesku 1685000 EUR;
—

Razveljavitev sodbe Splošnega sodišča z dne 25. januarja 2018 v zadevi T-561/16 v delu, v katerem so za nične razglašeni rezervna seznama izbirnega postopka F4E/CA/ST/FGIV/2015/001 in odločbi Evropskega skupnega podjetja Fusion for Energy o zaposlitvi uspešnih kandidatov;
3.

Tretji razlog: kršitev pravice do obrambe Z izpodbijano sodbo: 1. pritožniku ni bila zagotovljena temeljna pravica do izjave, čeprav mu ni bila priznana tekom celotnega postopka; 2. je bila potrjena opredelitev zgolj suma, ki jo je podala administracija Parlamenta, čeprav je šlo za očitke, ki so bili poleg tega neutemeljeni in ki so bili proti pritožniku podani tekom postopka, pri čemer sta njihovo spreminjanje in nenatančnost ovirala pripravo učinkovite obrambe; 3) se niso upoštevale posledice neodgovarjanja administracije na dopise pritožnika, ki je spraševal o naravi dokazov o delu njegovega asistenta, ki se jih je zahtevalo od pritožnika.
Zadeva C-312/18 P: Pritožba, ki so jo Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH in Société traitements chimiques des métaux vložile 11. maja 2018 zoper sklep Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 21. marca 2018 v zadevi T-361/17, Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux/Evropska komisija

Pritožba, ki so jo Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH in Société traitements chimiques des métaux vložile 11. maja 2018 zoper sklep Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 21. marca 2018 v zadevi T-361/17, Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux/Evropska komisija

(Zadeva C-312/18 P)

Stranke

Pritožnice: Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH, Société traitements chimiques des métaux (zastopniki: M. Brealey, QC, I. Vandenborre in S. Dionnet, odvetnika)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

Pritožnice Sodišču predlagajo, naj:

— razveljavi sklep Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 21. marca 2018, Eco-Bat Technologies in drugi/Komisija (T-361/17);

— razglasi dopustnost tožbe, ki so jo vložile pritožnice in je bila vpisana pod številko T-361/17;

— zadevo vrne Splošnemu sodišču v razsojanje, da bo odpravilo ali zmanjšalo kazen, ki jo je naložila Komisija s prvotnim sklepom, kakor je bil spremenjen s sklepom o popravku;

— Komisiji naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Splošno sodišče naj bi napačno uporabilo pravo s tem, da je referenčni datum določilo na podlagi prvotnega in nepopolnega sklepa namesto na podlagi popolnega in dokončnega sklepa, ki je v vseh pogledih pravilen in popoln (zlasti v pogledih, ki so predmet te pritožbe). Splošno sodišče naj bi s tem kršilo temeljne pravice pritožnic (zlasti njihovo pravico do obrambe). Vsakomur naj bi bilo treba priznati pravico do popolnega zastaralnega roka, ki začne teči od datuma sklepa o vsebinski spremembi. Splošno sodišče je prav tako napačno razlagalo obveznost obrazložitve, ki jo ima Komisija, in načelo dobrega upravljanja s tem, da je štelo, da bi morale pritožnice z lastnim predpostavljanjem v celoti razumeti, kako je Komisija določila znesek globe.
1.

Ali morata biti v primeru, v katerem je kmet od drevesnice (prodajalna tretje osebe) kupil sadike rastlinske sorte in jih posadil, preden je podelitev žlahtniteljske pravice začela učinkovati, v zvezi s poznejšimi dejanji kmeta, in sicer obiranjem sadja z dreves, ki je temu sledilo, izpolnjena pogoja iz odstavka 3 člena 13 Uredbe (ES) št. 2100/94 ( 1 ), da bi za ta dejanja veljala ius prohibendi iz odstavka 2 istega člena, če se šteje, da gre za pridelan material? Ali pa je treba šteti, da to obiranje pomeni pridelovanje ali razmnoževanje sorte, katerega rezultat je „pridelan material“, katerega prepoved od imetnika rastlinske sorte ne zahteva izpolnitve pogojev iz odstavka 3?
—

ugotovi, da je Madžarska s kršitvijo obveznosti iz člena 63 PDEU ter členov 7, 8 in 12 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah z določbami a külföldről támogatott szervezetek átláthatóságáról szóló 2017. évi LXXVI. törvény (zakon št. LXXVI iz leta 2017 o preglednosti organizacij, ki so subvencionirane iz tujine), ki za nekatere kategorije nevladnih organizacij – ki posredno ali neposredno prejemajo subvencije iz tujine, ki presegajo določeno mejno vrednost – uvajajo obveznosti registracije, prijave in preglednosti ter urejajo možnost uporabe sankcij proti organizacijam, ki ne izpolnijo teh obveznosti, uvedla diskriminatorne, nepotrebne in neutemeljene omejitve glede tujih donacij madžarskim nevladnim organizacijam;
2.

Drugi pritožbeni razlog: kršitev člena 107(1) PDEU in člena 296(2) PDEU zaradi ugotovitve, da sta ukrepa št. 2 in 4 pritožnici podeljevala prednost. Glede ukrepa št. 2 (poroštvo iz leta 2008): napačna razlaga časovnega merila glede pojma podjetje v težavah. Napačna razlaga merila glede nadomestila za jamstvo. Glede ukrepa št. 4 (poroštvo iz leta 2010): a) neobrazložitev glede tega, da je bila dodelitev poroštva pogosta praksa; b) neobrazložitev glede tega, da bi pritožnica utrpela nepopravljivo škodo; c) neobrazložitev in kršitev člena 107(1) PDEU ter načela varstva zaupanja v pravo glede pogojev poroštva in višine pristojbine; d) neobrazložitev glede tega, da je bila banka National Bank of Greece SA (ETE) kot zasebni delničar v posebnem položaju.
SL Uradni list Evropske unije C 190/15

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal de première instance de Liège (Belgija) 3. aprila 2018 – Pauline Stiernon, Marion Goraguer, Muriel Buccarello, Clémentine Vasseur, Manon Pirotton, Anissa Quotb/Etat belge SPF Santé publique, Communauté française de Belgique

(Zadeva C-237/18)

(2018/C 190/20)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Tribunal de première instance de Liège

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Pauline Stiernon, Marion Goraguer, Muriel Buccarello, Clémentine Vasseur, Manon Pirotton, Anissa Quotb

Toženi stranki: Etat belge SPF Santé publique, Communauté française de Belgique

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je kraljevi odlok z dne 2. julija 2009 o določitvi seznama paramedicinskih poklicev glede na to, da psihomotorike ne uvršča med paramedicinske poklice, čeprav je bila v Belgiji uvedena visokošolska diploma iz psihomotorike, s čimer omejuje pravico do prostega gibanja oseb, pravico do svobodne izbire poklica in pravico do dela, v nasprotju s členi 20, 21 in 45 Pogodbe o delovanju Evropske unije ter členom 15 Listine o temeljnih pravicah?
SL Uradni list Evropske unije C 182/12

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 9. marca 2018 – Agrenergy Srl/Ministero dello Sviluppo Economico

(Zadeva C-180/18)

(2018/C 182/14)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Agrenergy Srl

Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Ministero dello Sviluppo Economico

Vprašanje za predhodno odločanje

Sodišče naj odloči, ali je treba člen 3(3)(a) Direktive 2009/28/ES (1), tudi o upoštevanju splošnega načela varstva zaupanja v pravo in celotne ureditve iz direktive glede spodbud za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov, razlagati tako, da izključuje skladnost nacionalne zakonodaje, ki italijanski vladi omogoča, da s poznejšimi izvedbenimi uredbami določi zmanjšanje ali, vzporedno, izničenje predhodno določenih spodbujevalnih tarif, s pravom EU?

(1) Direktiva 2009/28/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov, spremembi in poznejši razveljavitvi direktiv 2001/77/ES in 2003/30/ES (UL L 140,2009, str. 16)
SL Uradni list Evropske unije C 166/24

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Appeal (Irska) 2. marca 2018 – Atif Mahmood, Shabina Atif, Mohammed Ahsan, Noor Habib, Mohammed Haroon, Nik Bibi Haroon/Minister for Justice and Equality

(Zadeva C-169/18)

(2018/C 166/31)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Court of Appeal (Irska)

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Atif Mahmood, Shabina Atif, Mohammed Ahsan, Noor Habib, Mohammed Haroon, Nik Bibi Haroon

Tožena stranka in pritožnik: Minister for Justice and Equality

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali ob upoštevanju morebitnih utemeljitev, opisanih v vprašanjih 2, 3 in 4, država članica krši zahtevo iz člena 5(2) Direktive 2004/38/ES (v nadaljevanju: Direktiva 2004/38) (1), da je treba vizum zakoncu ali družinskim članom državljana Unije, ki uresničuje pravico do prostega gibanja v zadevni državi članici ali namerava uresničevati tovrstne pravice, izdati v čim krajšem času, kadar zamude pri obravnavanju takšne vloge presegajo 12 mesecev ali več?

2. Ali brez poseganja v vprašanje 1 zamude pri obravnavanju vloge za izdajo vizuma ali drugem odločanju o njej v skladu s členom 5(2) izhajajo iz nujnosti zagotovitve, zlasti s preverjanjem ozadja, da vloga ni ponarejena ali da ne gre za zlorabo pravic, vključno s sklenitvijo navidezne zakonske zveze, bodisi v skladu s členom 35 Direktive 2004/38 bodisi drugače in tako ne kršijo člena 5(2)?

3. Ali brez poseganja v vprašanje 1 zamude pri obravnavanju vloge za izdajo vizuma ali odločanju o njej v skladu s členom 5(2) izhajajo iz nujnosti izvedbe obsežnejših preverjanj ozadja in varnostnih preverjanj oseb, ki prihajajo iz nekaterih tretjih držav, zaradi nekaterih varnostnih pomislekov v zvezi s potniki, ki prihajajo iz teh tretjih držav, bodisi v skladu s členom 27 ali členom 35 Direktive 2004/38 bodisi drugače opravičljive in tako ne kršijo člena 5(2)?

4. Ali so brez poseganja v vprašanje 1 zamude pri obravnavanju vloge za izdajo vizuma ali odločanju o njej v skladu s členom 5(2), ki izhajajo iz nenadnega in nepričakovanega povečanja števila tovrstnih vlog prosilcev, ki prihajajo iz nekaterih tretjih držav, ki naj bi predstavljale resnične varnostne pomisleke, opravičljive in tako ne kršijo člena 5(2)?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46).
1.

Ali člen 6(1) Direktive 2002/20/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev (1) dopušča razlago, v skladu s katero lahko država članica od telekomunikacijskih operaterjev zahteva letni prispevek, kakršen je določen v členu 5 zakona št. 8/2009 z dne 28. avgusta o financiranju Corporación de Radio y Televisión Española, z namenom prispevati k financiranju Corporación de Radio y Televisión Española glede na pozitivni učinek na telekomunikacijski sektor, ki je posledica nove ureditve televizijskega in avdiovizualnega sektorja, in zlasti glede na razširitev storitev stacionarnih in mobilnih širokopasovnih povezav ter ukinitev oglaševanja in odpoved plačljivim vsebinam ali [pogojnemu] dostopu [Corporación de Radio y Televisión Española], ob upoštevanju naslednjih okoliščin: — da se s to novo pravno ureditvijo v zadevnem davčnem obdobju ni niti utemeljilo niti dokazalo, da bi za navedena podjetja obstajal navedeni pozitivni učinek, neposredni ali posredni, — da ta prispevek znaša 0,9 % bruto prihodkov od poslovanja iz zadevnega leta in se ne [izračuna] od prihodkov iz opravljanja avdiovizualnih storitev in oglaševanja, od donosa, ustvarjenega od teh prihodkov, ali od dobička, ustvarjenega z dejavnostjo[?] In to ob upoštevanju, da je navedeni prispevek dajatev, določena v členu 5 zakona 8/2009, kakor je bil prvotno sprejet, in ga ni mogoče utemeljiti v zvezi z zadevno avdiovizualno storitvijo, pri čemer je [navedeni člen 5] podlaga za zavrnitev zahtevkov za vračilo neupravičeno plačanih zneskov ter popravek obračunov, ki jih je tožeča stranka navedla v izpodbijani odločbi v obravnavani tožbi v upravnem sporu.
1.

Ali je treba pojem otrokovega običajnega prebivališča v smislu člena 8(1) Uredbe št. 2201/2003 (1) razlagati tako, da to običajno prebivališče ustreza kraju, ki za otroka pomeni določeno stopnjo integracije v družbeno in družinsko okolje, neodvisno od tega, da obstaja sodna odločba, izrečena v drugi državi članici po preselitvi otroka z očetom na ozemlje države, v kateri se je mladoletni otrok integriral v to družbeno in družinsko okolje? Ali pa je treba v tem primeru uporabiti določbe člena 13 Uredbe št. 2201/2003, ki določajo pristojnost na podlagi navzočnosti otroka?
1.

Če zakoncu državljana Unije, ki je uresničeval pravico do prostega gibanja v skladu s členom 6 Direktive 2004/38/ES (1), ni bila priznana pravica do prebivanja iz člena 7 Direktive 2004/38/ES, ker zadevni državljan Unije ni oziroma ni več uresničeval pravic iz Pogodb Evropske unije v zadevni državi članici gostiteljici, in če se predlaga, da je treba tega zakonca izgnati iz te države članice, ali mora biti ta izgon izveden na podlagi in v skladu z določbami Direktive 2004/38/ES ali pa se zanj uporabi nacionalna zakonodaja države članice?
1.

Ali se pri razlagi člena 157(1), prvi pododstavek, v povezavi s členom 13(13) in (14) Direktive 2009/138/ES (1) za državo, ki je upravičena do odmere davka na zavarovalne premije, šteje država članica, v kateri ima sedež družba (pravna oseba), ki je imetnica police, ali država, v kateri je družba, ki je predmet nakupa podjetja, če zavarovalnica, ki ima sedež v Veliki Britaniji in na Finskem nima poslovalnice, zavarovanje za kritje nevarnosti v zvezi z nakupom podjetja — nudi družbi, ki na Finskem nima sedeža in ima pri nakupu podjetja vlogo kupca, in ima ciljna družba nakupa podjetja sedež na Finskem, — nudi družbi, ki ima na Finskem sedež in pri nakupu podjetja vlogo kupca, in ciljna družba nakupa podjetja na Finskem nima sedeža, — nudi družbi, ki na Finskem nima sedeža in ima pri nakupu podjetja vlogo prodajalca, in ima ciljna družba nakupa podjetja sedež na Finskem, — nudi družbi, ki ima na Finskem sedež in ima pri nakupu podjetja vlogo prodajalca, in ciljna družba nakupa podjetja na Finskem nima sedeža?
2.

Ali je treba člene 18, 21 in 165 PDEU razlagati tako, da so amaterski športniki, ki nimajo državljanstva države članice, nedopustno diskriminirani, če jim zveza države članice sicer omogoča nastop na nacionalnih prvenstvih, vendar lahko tekmujejo samo „izven“ ali „brez točk“, brez pravice do sodelovanja na finalnih tekih in finalnih tekmah?
2.

Če je odgovor pritrdilen, ali je treba neenako obravnavanje glede odpravnine zaradi prenehanja pogodbe na podlagi istega dejanskega stanja, čeprav na različni pravni podlagi, med delavci, zaposlenimi za določen čas, in primerljivimi delavci, zaposlenimi za nedoločen čas, razlagati tako, da pomeni diskriminacijo, ki je prepovedana s členom 21 Listine in je v nasprotju z načeloma enakosti pred zakonom in prepovedi diskriminacije iz členov 20 in 21 Listine, ki sta del splošnih načel prava Unije?
3.

Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen, katera so merila za razlago besedila „znaki, sestavljeni izključno iz oblike (ali druge značilnosti), ki blagu daje bistveno vrednost“ v členu 7(1)(e)(iii) Uredbe o znamkah v položaju, v katerem registracija zajema širok nabor razredov blaga in proizvodov ter je znak lahko na proizvode nameščen različno? Ali je treba presojo opraviti glede na bolj objektivna oziroma splošna merila, na primer izhajajoč iz videza znamke in tega, kako jo je mogoče namestiti na različne proizvode, torej ne glede na to, kako je imetnik znamke znak dejansko namestil na različne proizvode?