Zadeva T-138/07

Schindler Holding Ltd in drugi

proti

Evropski komisiji

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg montaže in vzdrževanja dvigal in tekočih stopnic – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Manipulacije pri razpisih – Razdelitev trgov – Določanje cen“

Povzetek sodbe

1. Konkurenca – Upravni postopek – Pravica do poštenega sojenja – Neuporaba člena 6 Evropske konvencije o človekovih pravicah

(člen 81 ES; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47)

2. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve in naložitvi glob – Kazenskopravna narava – Neobstoj

(člena 81 ES in 229 ES; Uredba št. 1/2003, člena 23(5) in 31)

3. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Uporaba izjav drugih podjetij, ki so sodelovala pri kršitvi, kot dokaz – Dopustnost – Pogoji

(člena 81 ES in 82 ES)

4. Akti institucij – Vročitev – Nepravilnosti – Učinki – Prenehanje teka roka za vložitev pravnega sredstva

(člena 230, peti odstavek, ES, in 254(3) ES)

5. Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Pripis – Matična družba in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila za presojo – Domneva, da ima matična družba odločilen vpliv na hčerinske družbe v njeni stoodstotni lasti

(člen 81 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

6. Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Pripis – Matična družba in hčerinske družbe – Domneva, da ima matična družba odločilen vpliv na hčerinske družbe v njeni stoodstotni lasti

(člen 81 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

7. Pravo Unije – Splošna pravna načela – Pravna varnost – Zakonitost kazni – Obseg

8. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Pooblastilo za odločanje po prostem preudarku, ki ga ima Komisija na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 – Kršitev načela zakonitosti kazni – Neobstoj – Predvidljivost sprememb, uvedenih s smernicami

(člen 229 ES; uredbi Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člena 23(2) in 31; obvestili Komisije 98/C 9/03 in 2002/C 45/03)

9. Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Globe – Določitev – Merila – Zvišanje splošne ravni glob

(uredbi št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člen 23(2))

10. Konkurenca – Globe – Pristojnost Komisije na podlagi Pogodbe

(členi 81 ES, 82 ES, 83(1) in (2)(a) in (d) ES, 202, tretja alinea, ES in 211, prva alinea, ES; uredbi Sveta št. 17 in št. 1/2003)

11. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Uporaba smernic pri izračunu glob – Kršitev načela prepovedi retroaktivne veljave kazenskih predpisov – Neobstoj

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23; Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

12. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Uporaba smernic pri izračunu glob – Dopustnost – Kršitev načel varstva legitimnih pričakovanj, transparentnosti in predvidljivosti – Neobstoj

(Obvestilo Komisije 1998/C 9/03)

13. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Uporaba obvestila o ugodni obravnavi – Kršitev načel prepovedi retroaktivnosti in varstva legitimnih pričakovanj – Neobstoj

(Obvestilo Komisije 2002/C 45/03)

14. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Nenaložitev ali znižanje globe v zameno za sodelovanje obdolženega podjetja – Kršitev pravice, da ni nihče dolžan izpovedati zoper sebe, in načel domneve nedolžnosti in sorazmernosti – Neobstoj – Prekoračitev pooblastila Komisije za odločanje po prostem preudarku pri sprejetju obvestila o ugodni obravnavi – Neobstoj

(člen 81 ES; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 48; Uredba Sveta št. 1/2003, členi od 18 do 21 in člen 23; Obvestilo Komisije 2002/C 45/03, točki 11 in 23)

15. Pravo Unije – Načela – Temeljne pravice – Lastninska pravica – Omejitve – Dopustnost

(členi 81 ES, 82 ES in 295 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

16. Konkurenca – Globe – Smernice o načinu določanja glob – Pravna narava

(Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

17. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Obveznost upoštevanja dejanskega vpliva na trg – Neobstoj – Odločilna vloga merila, izhajajočega iz narave kršitve

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1(A))

18. Konkurenca – Globe – Odločba o naložitvi glob – Obveznost obrazložitve – Obseg

(člen 253 ES; Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

19. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Obveznost upoštevanja velikosti trga – Neobstoj

(Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1(A), drugi odstavek, tretja alinea)

20. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Upoštevanje dejanske gospodarske zmožnosti podjetja, da povzroči škodo – Obveznost, da se znesek globe določi sorazmerno z velikostjo podjetja – Neobstoj – Določitev zneska globe glede na razdelitev udeležencev kartela v kategorije – Pogoji – Sodni nadzor

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1(A))

21. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Olajševalne okoliščine – Prenehanje kršitve pred posredovanjem Komisije – Primer hude kršitve – Izključitev

(člen 81 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 3, tretja alinea)

22. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Olajševalne okoliščine – Obveznost Komisije, da upošteva program zadevnega podjetja glede skladnosti s pravili o konkurenci – Neobstoj

(člen 81 ES; Uredba št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

23. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Zmanjšanje globe v zameno za sodelovanje obdolženega podjetja

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 2002/C 45/03)

24. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Odnos podjetja med upravnim postopkom – Ocena stopnje sodelovanja posameznih podjetij, udeležencev kartela

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 2002/C 45/03)

25. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Pooblastilo Komisije za odločanje po lastnem preudarku – Meje – Spoštovanje načela sorazmernosti – Pogoji

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

1. Načelo, po katerem ima vsakdo pravico do poštenega sojenja, je splošno načelo prava Unije, ki je bilo potrjeno s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in ki ga zagotavlja člen 6 Evropske konvencije o človekovih pravicah. To načelo izhaja iz temeljnih pravic, ki so sestavni del splošnih načel prava Unije, katerega spoštovanje zagotavlja Sodišče ob navezovanju na skupno ustavno tradicijo držav članic in na usmeritve, ki jih posreduje zlasti Evropsko sodišče za človekove pravice.

Organi Evropske konvencije o človekovih pravicah so s sprejetjem samostojne razlage pojma „kazenska obtožba“ postavili temelje za postopno razširitev uporabe kazenskega okvira člena 6 na področja, ki formalno ne spadajo v tradicionalne kategorije kazenskega prava, kot so denarne kazni, ki se naložijo zaradi kršitve konkurenčnega prava, vendar v zvezi s kategorijami, ki ne spadajo v „trdno jedro“ kazenskega prava, jamstev, ki jih daje kazenski okvir te določbe, ni nujno treba uporabljati strogo dosledno.

(Glej točki 51 in 52.)

2. Odločbe Komisije, ki nalagajo globe zaradi kršitev konkurenčnega prava, niso kazenske. S postopkom, v katerem Komisija sprejme odločbo o ugotovitvi kršitve in naložitvi glob, ki jo lahko nato nadzirajo sodišča Unije, so tako izpolnjene zahteve, postavljene s členom 6(1) Evropske konvencije o človekovih pravicah. Drži, da Komisija ni sodišče v smislu člena 6 te konvencije, vendar mora Komisija v upravnem postopku upoštevati splošna načela prava Unije.

Poleg tega sodišče Unije z nadzorom, ki ga izvaja nad odločbami Komisije, zagotavlja upoštevanje zahtev poštenega sojenja, kot so določene s členom 6(1) omenjene konvencije. V zvezi s tem mora zadevno podjetje imeti možnost, da odločbo, ki je bila tako sprejeta v zvezi z njim, predloži sodnemu organu z neomejeno pristojnostjo, ki lahko v celoti, tako dejansko kot pravno, spremeni izpodbijano odločbo. Ko sodišče Unije izvaja nadzor nad zakonitostjo odločbe o ugotovitvi kršitve člena 81 ES, lahko na predlog tožečih strank izčrpno preuči stvarno ugotovitev dejstev in pravno presojo, ki jo je v zvezi z njimi podala Komisija. Poleg tega ima na podlagi člena 229 ES in člena 31 Uredbe št. 1/2003 neomejeno pristojnost v zvezi z globami.

(Glej točke od 53 do 56.)

3. Nobeno pravilo niti nobeno splošno načelo prava Unije Komisiji ne prepoveduje, da se v razmerju do podjetja opre na izjave drugih podjetij. Če to ne bi držalo, bi bilo dokazno breme Komisije za ravnanja, ki so v nasprotju s členoma 81 ES in 82 ES, nevzdržno in nezdružljivo z nalogo nadzora nad pravilno uporabo teh določb, ki jo Komisiji dodeljuje Pogodba. Vendar pa izjave podjetja – obdolženega sodelovanja v kartelu – katere resničnost izpodbija več obdolženih podjetij, ni mogoče šteti za zadosten dokaz zadevnih dejstev, ne da bi bila utemeljena tudi z drugimi dokazi.

(Glej točko 57.)

4. Nepravilnosti pri vročitvi ne zadevajo odločitve in zato ne vplivajo na njeno zakonitost. Take nepravilnosti lahko v nekaterih okoliščinah le preprečijo, da začne teči rok, ki je s členom 230, peti odstavek, ES določen za sproženje postopka. Ne gre pa za takšen primer, kadar je bila tožeča stranka neizpodbitno seznanjena z vsebino izpodbijane odločbe in je izkoristila pravico do pravnega sredstva, ki ji je podeljena s členom 230, peti odstavek, ES.

(Glej točko 61.)

5. Ravnanje hčerinske družbe se lahko pripiše matični družbi, predvsem če zadevna hčerinska družba – čeprav je ločena pravna oseba – o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma ravna v skladu z navodili matične družbe, zlasti ob upoštevanju gospodarskih, organizacijskih in pravnih vezi, ki povezujejo pravna subjekta. Matična družba in njena hčerinska družba sta namreč del iste gospodarske enote in zato tvorita samo eno podjetje. Dejstvo, da matična družba in njena hčerinska družba tvorita samo eno podjetje v smislu člena 81 ES, tako Komisiji omogoča, da odločbo, s katero naloži plačilo glob, naslovi na matično družbo, ne da bi bilo treba dokazati njeno osebno vpletenost v kršitev.

V posebnem primeru, v katerem je matična družba stoodstotna lastnica kapitala hčerinske družbe, ki je kršila konkurenčna pravila Unije, ta matična družba po eni strani lahko odločilno vpliva na ravnanje te hčerinske družbe, po drugi strani pa obstaja izpodbojna domneva, da ta matična družba dejansko odločilno vpliva na njeno ravnanje.

V teh okoliščinah za domnevo, da matična družba odločilno vpliva na poslovno politiko hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija dokaže, da je ves kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe. Komisija lahko tako matično družbo šteje za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če matična družba, ki mora to domnevo ovreči, ne predloži zadostnih dokazov, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno.

(Glej točke od 69 do 72 in 82.)

6. V posebnem primeru, kadar je matična družba stoodstotna lastnica kapitala hčerinske družbe, ki je kršila pravila o konkurenci Unije, pripisovanje odgovornosti za kršitev, ki jo je storila hčerinska družba, njeni matični družbi ne zahteva dokaza, da matična družba vpliva na politiko hčerinske družbe na posebnem področju, ki je predmet kršitve. Nasprotno pa lahko organizacijske, gospodarske in pravne vezi med matično družbo in njeno hčerinsko družbo dokažejo obstoj vpliva prve na strategijo druge ter zato upravičijo, da ju lahko štejemo za samo en gospodarski subjekt. Če torej Komisija dokaže, da je ves kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe, lahko zadnjenavedeno šteje za solidarno odgovorno za plačilo globe, ki jo naloži hčerinski družbi, razen če matična družba dokaže, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno. Dejstvo, da sta matična in hčerinska družba eno podjetje v smislu člena 81 ES, ne pa odnos prigovarjanja h kršitvi med matično in hčerinsko družbo ali celo vpletenost prve v navedeno kršitev, v bistvu Komisiji omogoča, da naslovi odločbo o naložitvi glob na matično družbo iz skupine družb.

Okoliščina, da matična družba hčerinskim družbam ni dajala navodil, ki bi omogočila ali spodbudila stike v nasprotju s členom 81 ES, in da ni bila seznanjena s takimi stiki, ni dokaz za to, da so bile zadevne hčerinske družbe samostojne. Okoliščina, da so hčerinske družbe v štirih različnih državah, v katerih so sodelovale pri ločenih in različnih kršitvah, naj ne bi obrnila domneve o odgovornosti, saj se namreč Komisija za to, da je matični družbi pripisala odgovornost za ravnanje hčerinskih družb, ni oprla na morebitno vzporednost ugotovljenih kršitev. Dejstvo, da je matična družba sprejela kodeks ravnanja, s katerim je želela preprečiti, da bi hčerinske družbe kršile pravila o konkurenci in z njimi povezane smernice, po eni strani v ničemer ne vpliva na resničnost kršitve, ugotovljene v zvezi z njim, po drugi strani pa z njim ni mogoče dokazati, da so zadevne hčerinske družbe samostojno določale svojo poslovno politiko. Nasprotno, izvajanje zadevnega kodeksa ravnanja napeljuje prej na dejanski nadzor matične družbe nad poslovno politiko njenih hčerinskih družb.

(Glej točke 82, 85, 87 in 88.)

7. Načelo zakonitosti kazni je korelat načela pravne varnosti, ki je splošno načelo prava Unije in zlasti zahteva, da je vsak predpis Unije, še posebej če predpisuje ali dopušča nalaganje sankcij, jasen in natančen, tako da se lahko zadevne osebe nedvoumno seznanijo s svojimi pravicami in dolžnostmi, ki iz njega izhajajo, ter lahko ustrezno ukrepajo.

Načelo zakonitosti kazni, ki je del splošnih načel prava Unije, na katerih temeljijo skupne ustavne tradicije držav članic, je določeno tudi v različnih mednarodnih pogodbah, zlasti v členu 7 Evropske konvencije o človekovih pravicah.

V skladu s tem načelom je treba z zakonom jasno opredeliti kazniva dejanja in kazni, s katerimi se ta kaznujejo. Ta pogoj je izpolnjen, ko lahko naslovnik norme iz besedila zadevne določbe in po potrebi s pomočjo njene razlage s strani sodišč razbere, za katera dejanja in opustitve mora kazensko odgovarjati. Poleg tega se v skladu s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice jasnost zakona ne presoja samo z vidika besedila upoštevne določbe, ampak tudi z vidika pojasnil iz obstoječe in objavljene sodne prakse.

To načelo se upošteva pri kazenskopravnih normah in tudi pri posebnih upravnopravnih instrumentih, ki predpisujejo ali dovoljujejo nalaganje upravnopravnih sankcij. Ne velja samo za norme, ki določajo znake kršitve, temveč tudi za norme, ki opredeljujejo posledice, ki izhajajo iz kršitve prvonavedenih norm.

V skladu s členom 7(1) Evropske konvencije o človekovih pravicah ni treba, da so predpisi, na podlagi katerih so naložene sankcije, tako natančno opredeljeni, da so mogoče posledice kršitve predpisov predvidljive z absolutno gotovostjo. Na podlagi sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice dejstvo, da zakon podeljuje pooblastilo za odločanje po prostem preudarku, ne pomeni kršitve zahteve po predvidljivosti, če sta obseg in način izvrševanja tega pooblastila, glede na zadevni zakoniti cilj, dovolj jasna, da se posamezniku zagotovi ustrezno varstvo zoper samovoljo. Pri tem Evropsko sodišče za človekove pravice poleg besedila zakona upošteva vprašanje, ali je ustaljena in objavljena sodna praksa pojasnila uporabljene nedoločne pojme.

(Glej točke od 95 do 97 in 99.)

8. Kar zadeva zakonitost člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 glede na načelo zakonitosti kazni, zakonodajalec Unije Komisiji ni podelil pretiranega ali samovoljnega pooblastila za odločanje po prostem preudarku pri določanju glob za kršitev pravil o konkurenci.

Prvič, s to določbo je izvajanje tega preudarka omejeno z določitvijo objektivnih meril, ki jih je Komisija dolžna upoštevati. V zvezi s tem po eni strani za globo, ki se lahko naloži, velja številčno določljiva in absolutna zgornja meja, ki se izračuna za vsako podjetje in vsak primer kršitve posebej, tako da je najvišji znesek globe, ki se lahko naloži danemu podjetju, določljiv vnaprej. Po drugi strani je Komisiji s to določbo naloženo, da globe določi za vsak posamezen primer ter pri tem upošteva težo in trajanje kršitve.

Drugič, Komisija mora pri izvajanju pooblastila za odločanje po prostem preudarku v zvezi z globami, naloženimi na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003, spoštovati splošna pravna načela, zlasti načeli enakega obravnavanja in sorazmernosti.

Tretjič, Komisija je izvajanje svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku – da bi zagotovila predvidljivost in preglednost svojega delovanja – omejila še s pravili ravnanja, ki si jih je določila v Obvestilu o imuniteti pred globami in znižanju glob v kartelnih zadevah in Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ. V zvezi s tem so v navedenem obvestilu in navedenih smernicah po eni strani določena pravila ravnanja, od katerih se Komisija ne more oddaljiti, ne da bi bila sankcionirana na podlagi kršitve splošnih pravnih načel, kot sta enako obravnavanje in varstvo legitimnih pričakovanj, po drugi strani pa je s tema dokumentoma zagotovljena pravna varnost zadevnih podjetij s tem, da je v njiju določena metodologija, ki jo je Komisija uporabila za določanje glob, naloženih na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003.

Poleg tega je okoliščina, da je Komisija sprejela navedene smernice, nato pa Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003 – kolikor je to sprejetje v zakonskem okviru člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 – prispevala k natančnejši določitvi meja za izvrševanje pooblastila za odločanje po prostem preudarku, ki ga ima Komisija že na podlagi teh določb, ne da bi bilo iz tega mogoče domnevati, da zakonodajalec Unije na začetku ni zadostno opredelil meja pristojnosti Komisije na zadevnem področju.

Četrtič, sodišče Unije na podlagi člena 229 ES in člena 31 Uredbe št. 1/2003 odloča z neomejeno pristojnostjo o tožbah zoper odločbe, s katerimi Komisija določa globe, in lahko odločbe Komisije ne le razglasi za nične, temveč tudi razveljavi, zniža ali zviša naložene globe. Znana in dostopna upravna praksa Komisije je tako podvržena celovitemu nadzoru sodišča Unije. Zadevni nadzor je z ustaljeno in objavljeno sodno prakso omogočil natančno opredelitev morda še nedoločenih izrazov iz člena 15(2) Uredbe št. 17 in nato člena 23(2) Uredbe št. 1/2003. Tako lahko obveščen gospodarski subjekt po potrebi s pomočjo pravnega svetovalca dovolj natančno predvidi metodo in okvirno višino globe, ki mu grozi za neko ravnanje. Dejstvo, da ta subjekt vnaprej ne more poznati natančne višine globe, ki jo Komisija naloži v posameznem primeru, ne pomeni kršitve načela zakonitosti kazni.

(Glej točke 101, 102 in od 105 do 108.)

9. Kar zadeva povišanje ravni glob po sprejetju Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, lahko Komisija raven glob kadar koli prilagodi, če to zahteva učinkovita uporaba pravil Unije o konkurenci, tako da se lahko taka sprememba upravne prakse šteje za objektivno utemeljeno s ciljem splošne preprečitve kršitev pravil Unije o konkurenci. Zvišanje ravni glob se torej ne more šteti za nezakonito z vidika načela zakonitosti kazni, ker ostaja v zakonskem okviru, opredeljenem v členu 15(2) Uredbe št. 17 in členu 23(2) Uredbe št. 1/2003.

(Glej točko 112.)

10. Pooblastilo za nalaganje glob v primeru kršitev pravil o konkurenci izvirno pripada Svetu, ki naj bi to pooblastilo oziroma njegovo izvajanje prenesel na Komisijo v smislu člena 202, tretja alinea, ES. V skladu z določbami členov 81 ES, 82 ES, 83(1) in (2)(a) in (d) ES ter 202, tretja alinea, ES je to pooblastilo del vloge Komisije, da skrbi za uporabo prava Unije, pri čemer je bila glede uporabe členov 81 ES in 82 ES ta vloga določena, uokvirjena in formalizirana z uredbama št. 17 in št. 1/2003. Pooblastilo za nalaganje glob, ki ga ima Komisija na podlagi teh uredb, izhaja torej iz določb Pogodbe, njegov namen pa je omogočiti učinkovito uporabo prepovedi, predvidenih v navedenih členih.

(Glej točko 115.)

11. Načelo prepovedi retroaktivnosti kazenskih zakonov iz člena 7 Evropske konvencije o človekovih pravicah je splošno načelo prava Unije, katerega spoštovanje je obvezno, ko se globe naložijo zaradi kršitve pravil konkurence, in to načelo zahteva, da so izrečene sankcije v skladu s tistimi, ki so bile določene, ko je bila kršitev storjena. Sprejetje smernic, ki naj bi spremenile splošno politiko konkurence Komisije glede glob, načeloma lahko spada v obseg načela prepovedi retroaktivnosti.

Glede spoštovanja načela prepovedi retroaktivnosti s Smernicami o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, domnevno povišanje ravni glob ostaja v zakonskem okviru, določenem s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 23(2) Uredbe št. 1/2003, saj je v točki 5(a) teh smernic izrecno določeno, da naložene globe v nobenem primeru ne smejo preseči 10 % prometa, kar je zgornja meja, določena z navedenima določbama.

Bistvena novost smernic je, da se kot izhodišče za izračun zneska globe upošteva osnovni znesek, ki se določi v okviru za to predvidenega razreda, pri čemer razredi ustrezajo različnim stopnjam teže kršitev, kot taki pa nimajo nobene zveze z upoštevnim prometom. Ta metoda temelji predvsem na sicer relativni in prilagodljivi določitvi tarif glob.

Dejstvo, da je Komisija v preteklosti pri globah uporabljala določene višine za določene vrste kršitev, tej ne more odvzeti možnosti, da to višino zviša v okviru omejitev, navedenih v uredbah št. 17 in št. 1/2003, če je to potrebno, da se zagotovi udejanjenje politike konkurence Unije. Nasprotno, učinkovita uporaba pravil o konkurenci zahteva, da lahko Komisija višino glob kadar koli prilagodi potrebam te politike.

Iz tega izhaja, da podjetja, ki so v upravnem postopku, v katerem je lahko naložena globa, ne morejo pridobiti legitimnih pričakovanj, da Komisija ne bo presegla ravni glob, ki jo je prej uporabljala, kot tudi ne, da bo uporabila določeno metodo izračuna glob. Torej morajo omenjena podjetja upoštevati možnost, da lahko Komisija v vsakem trenutku zviša raven glob glede na raven, ki jo je uporabljala v preteklosti.

V teh okoliščinah z navedenimi smernicami ni kršeno načelo prepovedi retroaktivnosti, ker naj bi bile zaradi njihovega sprejetja naložene večje globe, kot so bile naložene v preteklosti, ali ker naj bi bile v obravnavanem primeru presežene meje predvidljivosti. Smernice in predvsem nova metoda izračuna glob, ki jo prinašajo, ob predpostavki, da ta poostri naložene globe, so bile namreč razumno predvidljive.

(Glej točke 118, 119, od 123 do 128 in 133.)

12. Komisija je objavila Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ in v njih opisala metodo izračuna, h katere uporabi se je zavezala v posameznih primerih, da bi zagotovila preglednost in povečala pravno varnost zadevnih podjetij. S tem, da sprejme taka pravila ravnanja in da z njihovo objavo razglasi, da jih bo v prihodnje uporabljala v primerih, na katere se nanašajo, se Komisija omejuje pri izvrševanju svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku, in od njih ne more odstopiti, ne da bi bila, glede na okoliščine primera, sankcionirana na podlagi kršitve splošnih pravnih načel, kot sta enako obravnavanje in varstvo zaupanja v pravo. Smernice na splošno in abstraktno določajo metodologijo, ki si jo je Komisija določila za potrebe določitve višine glob, in posledično podjetjem zagotavljajo pravno varnost. Po drugi strani lahko obveščen gospodarski subjekt po potrebi s pomočjo pravnega svetovalca dovolj natančno predvidi metodo in okvirno višino globe, ki mu grozi za neko ravnanje. Drži, da gospodarski subjekt na podlagi teh smernic ne more predvideti natančne višine globe, ki jo bo Komisija naložila v posameznem primeru. Vendar zaradi teže kršitev, ki jih mora sankcionirati Komisija, namen represije in odvračanja upravičuje izognitev temu, da bi podjetja lahko ocenila koristi, ki bi jih imela s sodelovanjem pri kršitvi, tako da bi vnaprej upoštevala višino globe, ki bi jim bila naložena zaradi tega protipravnega ravnanja.

(Glej točke 135, 136, 201 in 202.)

13. Z upoštevanjem – pri določitvi zneska glob, naloženih zaradi kršitve pravil Unije o konkurenci – Obvestila o imuniteti pred globami in znižanju glob v kartelnih zadevah ni kršeno načelo prepovedi retroaktivnosti in načelo varstva legitimnih pričakovanj. Prvo od dveh omenjenih načel ne nasprotuje uporabi smernic, na podlagi katerih so lahko hipotetično zvišane ravni glob, če je bilo mogoče politiko, ki jo udejanjajo, ustrezno predvideti. Glede drugega omenjenega načela pa gospodarski subjekti ne morejo imeti zaupanja v ohranitev obstoječega položaja, saj ga lahko institucije spremenijo na podlagi svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku.

(Glej točki 143 in 144.)

14. Podjetja imajo na podlagi splošnih načel prava Unije – med katera spadajo tudi temeljne pravice in ob upoštevanju katerih je treba razlagati vsa besedila prava Unije – pravico, da jih Komisija ne sili v priznanje sodelovanja pri kršitvi pravil o konkurenci, vendar pa Komisiji to ne preprečuje, da pri določitvi zneska globe upošteva pomoč, ki jo je podjetje po svoji volji ponudilo, da bi se ugotovil obstoj kršitve. V zvezi s tem je sodelovanje zadevnega podjetja na podlagi Obvestila o imuniteti pred globami in znižanju glob v kartelnih zadevah popolnoma prostovoljno. Podjetje namreč nikakor ni prisiljeno k predložitvi dokazov o domnevnem omejevalnem sporazumu. Stopnja sodelovanja, v katero je pripravljeno privoliti podjetje med upravnim postopkom, je torej odvisna izključno od njegove volje in ni nikakor določena z obvestilom o ugodni obravnavi. Poleg tega se z nobeno določbo tega obvestila ne zahteva, da se zadevno podjetje odpove izpodbijanju ali popravku napačnih dejstev, ki jih predloži drugo podjetje.

S tem obvestilom tudi ni kršeno načelo in dubio pro reo ali načelo domneve nedolžnosti, kot izhaja zlasti iz člena 6(2) Evropske konvencije o človekovih pravicah in se ga uvršča med temeljne pravice, ki so v skladu s sodno prakso Sodišča, utemeljeno tudi s členom 6(2) EU in členom 48 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije, priznane kot del pravnega reda Unije. Sodelovanje podjetja na podlagi tega obvestila je po eni strani popolnoma prostovoljno in ne zahteva se, da bi podjetje predložilo kakršne koli dokaze, po drugi strani pa to sodelovanje ne vpliva na obveznost Komisije, da dokaže kršitve, ki jih je ugotovila, in predloži dokaze, s katerimi je mogoče pravno zadostno dokazati obstoj dejstev, ki tvorijo znake kršitve. V ta namen se Komisija pri dokazovanju obstoja kršitve lahko – ne da bi kršila načelo domneve nedolžnosti – opre na dokumente, ki jih zbere med pregledi na podlagi uredb št. 17 in št. 1/2003 ali jih prejme v odgovor na zahteve po informacijah na podlagi zadevnih uredb, in na dokaze, ki jih podjetje prostovoljno predloži na podlagi zadevnega obvestila.

Z obvestilom o ugodni obravnavi tudi ni kršeno načelo sorazmernosti. To obvestilo se zdi primeren in nepogrešljiv instrument pri dokazovanju obstoja tajnih horizontalnih omejevalnih sporazumov in s tem pri usmeritvi ravnanja podjetij v smislu spoštovanja pravil o konkurenci. Čeprav so namreč instrumenti iz členov od 18 do 21 Uredbe št. 1/2003, to je zahteve po informacijah in pregledi, nujno potrebni za pregon kršitev konkurenčnega prava, je tajne omejevalne sporazume pogosto težko izslediti in preiskati brez sodelovanja zadevnih podjetij. Tako lahko tveganje, da mu bo naložena velika globa, udeleženca v kartelu, ki želi svojo udeležbo končati, odvrne od tega, da bi o zadevnem kartelu obvestil Komisijo. Da bi bil odvrnjen od tega, da Komisije ne bi obvestil o obstoju kartela, je v obvestilu o ugodni obravnavi predvidena možnost priznanja imunitete pred globami ali precejšnjega znižanja globe za podjetja, ki Komisiji predložijo dokaze o obstoju horizontalnega omejevalnega sporazuma.

Komisija s sprejetjem pravil ravnanja v obvestilu o ugodni obravnavi, s katerimi si je postavila smernice, kar zadeva izvajanje pooblastila za odločanje po prostem preudarku pri določanju glob, da bi tako zlasti upoštevala ravnanje podjetij med upravnim postopkom in uspešneje zagotavljala enako obravnavanje zadevnih podjetij, ni prekoračila pooblastil, ki jih ima na podlagi Uredbe št. 1/2003. Dejansko Komisija podjetju, ki je kršilo člen 81 ES, lahko naloži globo, ni pa je dolžna naložiti. Poleg tega v členu 23(2) in (3) Uredbe št. 1/2003 niso taksativno našteta merila, ki jih mora Komisija upoštevati pri določanju višine globe. Torej je mogoče kot dejavnik v zadevnem postopku določanja upoštevati tudi ravnanje podjetja med upravnim postopkom.

(Glej točke 149, 150, 153, 155, 160, 162, 163, 168, 169, 171 in od 174 do 176.)

15. Pristojnosti Skupnosti je treba izvrševati ob spoštovanju mednarodnega prava. Lastninska pravica ni zavarovana le z mednarodnim pravom, ampak se uvršča tudi med splošna načela prava Unije. Vendar nadrejenost mednarodnega prava pravu Unije ne zajema primarnega prava in še posebej ne splošnih načel, katerih del so temeljne pravice. V zvezi s tem lastninska pravica ni absolutna prerogativa, ampak jo je treba obravnavati glede na vlogo, ki jo ima v družbi. Torej je mogoče izvrševanje lastninske pravice omejiti, če te omejitve dejansko ustrezajo ciljem v splošnem interesu, ki si jih je zastavila Skupnost, ter glede na zastavljene cilje ne pomenijo nesorazmernega in nedopustnega ukrepa, ki bi ogrožal bistvo tako zagotovljene pravice. Glede na to, da je uporaba členov 81 ES in 82 ES eden od vidikov javnega interesa Skupnosti, je mogoče na podlagi teh členov omejiti izvrševanje lastninske pravice, če zadevne omejitve niso nesorazmerne in ne ogrožajo bistva te pravice.

(Glej točke od 187 do 190.)

16. Čeprav Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ ni mogoče opredeliti kot pravno pravilo, ki bi ga uprava v vsakem primeru morala spoštovati, vseeno določajo pravilo ravnanja, ki kaže na prakso, ki ji je treba slediti in od katere uprava v konkretnem primeru ne more odstopiti brez navedbe razlogov, ki bi bili združljivi z načelom enakega obravnavanja. Komisija se s tem, da sprejme taka pravila ravnanja in da z njihovo objavo razglasi, da jih bo v prihodnje uporabljala v primerih, na katere se nanašajo, sama omejuje pri izvrševanju svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku in od teh pravil ne more odstopiti, ne da bi bila glede na okoliščine primera sankcionirana na podlagi kršitve splošnih pravnih načel, kot sta enako obravnavanje in varstvo zaupanja v pravo. Poleg tega navedene smernice na splošno in abstraktno določajo metodologijo, ki si jo je Komisija določila za potrebe določitve višine glob, in posledično podjetjem zagotavljajo pravno varnost.

(Glej točke od 200 do 202.)

17. Težo kršitev konkurenčnega prava Unije je treba ugotoviti ob upoštevanju velikega števila dejavnikov, kot so okoliščine posameznega primera, njegov kontekst in odvračilni učinek glob, pri čemer ni obveznega in izčrpnega seznama meril, ki jih je obvezno treba upoštevati.

Na podlagi točke 1(A), prvi pododstavek, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ mora Komisija pri presoji resnosti kršitve oceniti dejanski vpliv le, če se zdi, da ga je mogoče meriti. Pri presoji tega vpliva se mora Komisija opirati na konkurenco, ki bi normalno obstajala, če ne bi bilo kršitve. Če torej tožeče stranke ne dokažejo, da bi bilo mogoče dejanski vpliv omejevalnih sporazumov izmeriti, Komisija ni dolžna upoštevati dejanskega vpliva kršitev, da bi tako presodila njihovo težo. Učinek protikonkurenčnega ravnanja pri presoji teže kršitve dejansko ni odločilno merilo. Elementi, ki zadevajo cilj nekega ravnanja, so lahko pomembnejši kot tisti, ki zadevajo njegove učinke, predvsem če gre za kršitve, ki so resne že po naravi, kot je razdelitev trgov. Tako ima narava kršitve odločilno vlogo zlasti pri opredeljevanju „zelo resnih“ kršitev. Iz opisa zelo resnih kršitev v navedenih smernicah izhaja, da so lahko sporazumi ali usklajena ravnanja, katerih namen je zlasti razdelitev trgov, že zaradi svoje narave opredeljeni kot „zelo resni“, ne da bi bilo treba taka ravnanja opredeliti na podlagi posebnega vpliva ali posebne geografske razsežnosti in ne da bi bilo kršeno načelo domneve nedolžnosti zaradi neupoštevanja dejanskega vpliva kršitev.

V teh okoliščinah spadajo kršitve pravil o konkurenci, ugotovljene v odločbi Komisije, ne glede na domnevno raznovrstno strukturo omejevalnih sporazumov med najresnejše kršitve člena 81 ES, saj vključujejo tajno dogovarjanje med konkurenti o delitvi trgov ali zamrznitvi tržnih deležev z delitvijo projektov prodaje in montaže novih dvigal in/ali tekočih stopnic ter o nekonkuriranju pri vzdrževanju in posodabljanju dvigal in tekočih stopnic. Poleg resnega izkrivljanja konkurence, ki ga povzročajo, ti omejevalni sporazumi s tem, da udeležence sporazumov zavezujejo k upoštevanju ločenih trgov, pogosto razmejenih z državnimi mejami, povzročajo tudi izolacijo teh trgov, kar je v nasprotju z glavnim ciljem Pogodbe o povezovanju trga Skupnosti. Zato so take kršitve, še posebno pri horizontalnih omejevalnih sporazumih, opredeljene kot posebej resne ali očitne kršitve.

(Glej točke 198, 214, 215, od 221 do 223, 234, 235 in 254.)

18. Pri odločbah Komisije, s katerimi se ugotovi kršitev pravil o konkurenci Unije in se naložijo globe, je zahteva po bistveni formalnosti, ki jo pomeni dolžnost obrazložitve, izpolnjena, če Komisija v odločbi navede elemente presoje, ki so ji omogočili izmeriti težo in trajanje kršitve, ne da bi morala v njej navesti podrobnejšo analizo ali številčne podatke v zvezi z načinom izračuna globe. Glede na to, da Komisija v izpodbijani odločbi pojasni, da so bili izhodiščni zneski glob določeni ob upoštevanju narave kršitev in velikosti upoštevnega geografskega trga in da je težo kršitev preučila glede na značilnosti udeleženk in da je pri tem med zadevnimi podjetji razlikovala glede na njihov promet v zvezi s proizvodi, vključenimi v omejevalni sporazum v državi, v kateri se je ta izvajal, so elementi presoje, na katere se je Komisija oprla pri opredelitvi teže ugotovljenih kršitev, v izpodbijani odločbi pojasnjeni dovolj in ob upoštevanju člena 253 ES.

(Glej točke 203, 240 in od 243 do 245.)

19. Pri odločbah Komisije, s katerimi se ugotovi kršitev pravil o konkurenci Unije in se naložijo globe, velikost upoštevnega trga načeloma ni obvezen element, ampak samo eden od elementov, upoštevnih za presojo teže kršitve, saj Komisiji ni treba opredeliti zadevnega trga niti oceniti njegove velikosti, če ima zadevna kršitev protikonkurenčen cilj. Dejansko Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ ne določajo, da se znesek glob izračuna glede na celotni promet ali promet, ki so ga ustvarila podjetja na zadevnem trgu. Vendar ne nasprotujejo temu, da bi se tak promet zaradi spoštovanja splošnih načel prava Unije, in če okoliščine to zahtevajo, upošteval pri določanju globe.

V teh okoliščinah izhodiščni zneski glob, določeni za kršitev v Luksemburgu, niso previsoki, ker predstavljajo polovico minimalnega praga, ki je v smernicah običajno predviden za zelo resne kršitve.

(Glej točki 247 in 248.)

20. V okviru izračuna glob, naloženih na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003, različno obravnavanje zadevnih podjetij izhaja iz izvajanja pooblastil, ki jih ima Komisija na podlagi te določbe. Komisija mora namreč v okviru svojega polja prostega preudarka individualizirati sankcijo glede na ravnanja in značilnosti teh podjetij, da lahko v vsakem primeru zagotovi polno učinkovitost konkurenčnih pravil Unije. Tako je v Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ določeno, da je treba za kršitev neke teže, če vključuje več podjetij, na primer kartele, včasih splošne izhodiščne zneske primerno ponderirati, da bi se tako določil poseben izhodiščni znesek, v katerem se upoštevata teža in zato dejanski vpliv kršitve vsakega od podjetij na konkurenco, zlasti ob večjem neskladju med velikostjo podjetij, ki storijo istovrstne kršitve. Predvsem je treba upoštevati dejansko gospodarsko zmožnost kršiteljev, da povzročijo večjo škodo drugim subjektom, zlasti potrošnikom.

Poleg tega pravo Unije nikakor ne vsebuje splošno veljavnega načela, da mora biti sankcija v sorazmerju s pomenom podjetja na trgu proizvodov, ki so predmet kršitve.

Nazadnje, v zvezi s presojo teže kršitve glede na razvrstitev članic omejevalnega sporazuma v kategorije, mora sodišče Unije, da bi preverilo, ali je taka razvrstitev skladna z načeloma enakega obravnavanja in sorazmernosti, pri svojem nadzoru nad zakonitostjo izvajanja pooblastila za odločanje po prostem preudarku, ki ga ima Komisija na tem področju, preveriti le, ali je ta razvrstitev dosledna in objektivno utemeljena. Poleg tega načelo enakega kaznovanja za isto ravnanje v skladu z navedenimi smernicami o načinu določanja glob vodi k različnim globam, naloženim udeleženim podjetjem, ne da bi k taki diferenciaciji vodilo aritmetično izračunavanje.

(Glej točke od 255 do 258, 263 in 265.)

21. Olajševalne okoliščine ni mogoče priznati na podlagi točke 3, tretja alinea, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, če se je kršitev prenehala izvajati pred datumom prvega posega Komisije. To je namreč logično lahko olajševalna okoliščina v smislu navedene določbe samo, če so bila s temi posegi Komisije zadevna podjetja spodbujena k prenehanju protikonkurenčnih ravnanj. Cilj te določbe je spodbuditi podjetja k prenehanju protikonkurenčnih ravnanj takoj, ko Komisija začne preiskavo v zvezi s tem, tako da znižanja globe na podlagi tega ni mogoče uporabiti, kadar se je kršitev prenehala, preden je Komisija začela prve posege. Uporaba znižanja v takih okoliščinah in upoštevanje trajanja kršitve pri izračunu zneska glob bi namreč pomenila podvojevanje.

(Glej točko 274.)

22. Sprejetje programa usklajevanja s strani podjetja, ki je kršilo pravila Unije o konkurenci, ne zavezuje Komisije, da zaradi te okoliščine odobri znižanje globe. Poleg tega je sicer pomembno, da podjetje sprejme ukrepe, da bi preprečilo to, da bi njegovi uslužbenci v prihodnosti storili nove kršitve konkurenčnega prava Unije, vendar to dejstvo v ničemer ne spreminja resničnosti ugotovljene kršitve. Komisiji torej takega elementa ni treba upoštevati kot olajševalno okoliščino, še zlasti, kadar kršitve, ugotovljene v izpodbijani odločbi, pomenijo očitno kršitev člena 81 ES.

(Glej točko 282.)

23. Obvestilo o imuniteti pred globami in znižanju glob v kartelnih zadevah je akt, ki je namenjen pojasnitvi – ob spoštovanju hierarhično višjega prava – meril, ki jih Komisija namerava uporabiti v okviru svojega polja prostega preudarka, ki ga ima pri določitvi zneska glob, naloženih za kršitev pravil Unije o konkurenci. Iz njega izhaja samoomejevanje tega pooblastila, ki pa ni nezdružljivo z ohranitvijo večjega polja prostega preudarka Komisije.

Zato ima Komisija široko polje prostega preudarka pri presoji, ali dokazi, ki jih predloži podjetje, ki želi, da se zanj uporabijo ugodnosti iz obvestila o ugodni obravnavi, pomenijo znatno dodano vrednost v smislu točke 21 zadevnega obvestila.

Komisija lahko po ugotovitvi, da dokazi pomenijo znatno dodano vrednost v smislu točke 21 obvestila o ugodni obravnavi, po prostem preudarku določi tudi natančno raven znižanja globe, ki naj se prizna zadevnemu podjetju. V prvem pododstavku odstavka 23(b) obvestila o ugodni obravnavi so namreč določeni razredi za znižanje globe za različne kategorije obravnavanih podjetij. Glede na navedeno polje prostega preudarka sodišče Unije razveljavi le očitno prekoračitev tega polja.

V teh okoliščinah Komisija očitno ne prekorači svojega polja prostega preudarka, kadar meni, da izjava, ki v neki meri le potrjuje izjavo, ki jo je že imela Komisija, ne pomeni znatne dodane vrednosti, ker znatno ne olajšuje nalog Komisije in zato tudi ni dovolj, da bi upravičevala znižanje zneska globe zaradi sodelovanja.

(Glej točke 295, 296, od 298 do 300, 309 in 311.)

24. Pri presoji sodelovanja, ki ga ponudijo članice kartela, Komisija med upravnim postopkom ne sme kršiti načela enakega obravnavanja. Kadar položaji različnih podjetij, ki se sankcionirajo za kršitev pravil Unije o konkurenci, niso primerljivi, Komisija ne krši načela enakega obravnavanja, če nekaterim podjetjem glede na dodano vrednost njihovega sodelovanja odobri ustrezno znižanje glob in če kakšnemu drugemu podjetju ne prizna takega znižanja na podlagi Obvestila o imuniteti pred globami in znižanju glob v kartelnih zadevah. Glede tega se dodana vrednost sodelovanja ugotavlja na podlagi dokazov, ki jih Komisija že ima. Kadar torej podjetje predloži dokaze, ki niso odločilni pri dokazovanju delovanja kartela, ampak le okrepijo možnost Komisije, da dokaže kršitev, ker podprejo dokaze, ki jih že ima, ali kadar takšno podjetje obvesti Komisijo o dokazih z znatno dodano vrednostjo šele več mesecev po tem, ko so jo o njih obvestila druga podjetja, in ji kljub temu ne predloži vseh listinskih dokazov iz obdobja nastanka dejstev, Komisija za tako podjetje odloči, da se mu globa zniža za zelo nizek odstotek, ne da bi s tem očitno prekoračila svoje polje prostega preudarka.

(Glej točke 313, 315, 319, 335, 336, 344 in 347.)

25. Kar zadeva spoštovanje načela sorazmernosti pri določitvi zneska glob za kršitev pravil Unije o konkurenci, take globe ne smejo biti čezmerne z vidika zastavljenih ciljev, to je z vidika upoštevanja pravil o konkurenci, in globa, ki je naložena podjetju zaradi kršitve predpisov na področju konkurence mora biti sorazmerna s kršitvijo, ki se presodi celostno, zlasti ob upoštevanju njene teže. Poleg tega lahko Komisija pri določanju zneska glob utemeljeno upošteva potrebo po tem, da se z zadevnimi globami zagotovi dovolj odvračilen učinek.

V zvezi s tem, prvič, omejevalni sporazumi, ki vključujejo zlasti tajno dogovarjanje med konkurenti o delitvi trgov ali zamrznitvi tržnih deležev z delitvijo projektov prodaje in montaže novih dvigal in/ali tekočih stopnic ter o nekonkuriranju pri vzdrževanju in posodabljanju dvigal in tekočih stopnic, pomenijo kršitve, ki spadajo že po naravi med najhujše kršitve člena 81 ES.

Drugič, Komisija lahko ob izračunu višine glob upošteva zlasti velikost in gospodarsko moč gospodarske enote, ki deluje kot podjetje v smislu člena 81 ES. Vendar upoštevno podjetje niso posamezne hčerinske družbe, ki so sodelovale pri kršitvah, ampak matična družba in njene hčerinske družbe. Tretjič, kar zadeva sorazmernost med globami ter velikostjo in gospodarsko močjo zadevnih gospodarskih enot, je Komisija omejena z zgornjo mejo v višini 10 %, ki je določena v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003 in katere namen je preprečiti, da bi bile globe nesorazmerne glede na velikost podjetja. Vendar skupnega zneska glob, ki zajema približno 2 % konsolidiranega prometa zadevnega podjetja v poslovnem letu pred sprejetjem zadevne odločbe, ni mogoče šteti za nesorazmernega glede na velikost tega podjetja.

(Glej točke od 367 do 370.)

SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (osmi senat)

z dne 13. julija 2011( )

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg montaže in vzdrževanja dvigal in tekočih stopnic – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Manipulacije pri razpisih – Razdelitev trgov – Določanje cen“

V zadevi T-138/07,

Schindler Holding Ltd s sedežem v Hergiswilu (Švica),

Schindler Management AG s sedežem v Ebikonu (Švica),

Schindler SA s sedežem v Bruslju (Belgija),

Schindler Deutschland Holding GmbH s sedežem v Berlinu (Nemčija),

Schindler Sàrl s sedežem v Luxembourgu (Luksemburg),

Schindler Liften BV s sedežem v Haagu (Nizozemska),

ki jih zastopajo R. Bechtold, W. Bosch, U. Soltész in S. Hirsbrunner, odvetniki,

tožeče stranke,

proti

Evropski komisiji, ki jo zastopata K. Mojzesowicz, zastopnica, in R. Sauer, zastopnik,

tožena stranka,

ob intervenciji

Sveta Evropske unije, ki ga zastopata M. Simm in G. Kimberley, zastopnici,

intervenient,

zaradi predloga za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2007) 512 konč. z dne 21. februarja 2007 v zvezi s postopkom po členu 81 ES (zadeva COMP/E‑1/38.823 – Dvigala in tekoče stopnice) ali, podredno, predloga za znižanje glob, ki so bile naložene tožečim strankam,

SPLOŠNO SODIŠČE (osmi senat),

v sestavi M. E. Martins Ribeiro (poročevalka), predsednica, ter N. Wahl in A. Dittrich, sodnika,

sodna tajnica: K. Andová, administratorka,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 17. septembra 2009

izreka naslednjo

Sodbo

1 Predmet te zadeve je predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2007) 512 konč. z dne 21. februarja 2007 v zvezi s postopkom po členu 81 ES (zadeva COMP/E-1/38.823 – Dvigala in tekoče stopnice) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), katere povzetek je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije z dne 26. marca 2008 (UL C 75, str. 19), ali, podredno, predlog za znižanje glob, ki so bile naložene tožečim strankam.

2 Komisija Evropskih skupnosti je v izpodbijani odločbi menila, da so spodaj navedene družbe kršile člen 81 ES:

– Kone Belgium SA (v nadaljevanju: Kone Belgija), Kone GmbH (v nadaljevanju: Kone Nemčija), Kone Luxembourg Sàrl (v nadaljevanju: Kone Luksemburg), Kone BV Liften en Roltrappen (v nadaljevanju: Kone Nizozemska) in Kone Oyj (v nadaljevanju: KC) (v nadaljevanju za vse skupaj ali vsako posebej: Kone);

– Otis SA (v nadaljevanju: Otis Belgija), Otis GmbH & Co. OHG (v nadaljevanju: Otis Nemčija), General Technic-Otis Sàrl (v nadaljevanju: GTO), General Technic Sàrl (v nadaljevanju: GT), Otis BV (v nadaljevanju: Otis Nizozemska), Otis Elevator Company (v nadaljevanju: OEC) in United Technologies Corporation (v nadaljevanju: UTC) (v nadaljevanju za vse skupaj ali vsako posebej: Otis);

– Schindler SA (v nadaljevanju: Schindler Belgija), Schindler Deutschland Holding GmbH (v nadaljevanju: Schindler Nemčija), Schindler Sàrl (v nadaljevanju: Schindler Luksemburg), Schindler Liften BV (v nadaljevanju: Schindler Nizozemska) in Schindler Holding Ltd (v nadaljevanju za vse skupaj ali vsako posebej: Schindler);

– ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV (v nadaljevanju: TKLA), ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (v nadaljevanju: TKA), ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (v nadaljevanju: TKF), ThyssenKrupp Elevator AG (v nadaljevanju: TKE), ThyssenKrupp AG (v nadaljevanju: TKAG), ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl (v nadaljevanju: TKAL) in ThyssenKrupp Liften BV (v nadaljevanju: TKL) (v nadaljevanju za vse skupaj ali vsako posebej: ThyssenKrupp) ter

– Mitsubishi Elevator Europe BV (v nadaljevanju: MEE).

3 Skupina Schindler je ena največjih dobaviteljic dvigal in tekočih stopnic na svetu. Njena matična družba je družba Schindler Holding, ki ima sedež v Švici (točka 27 obrazložitve izpodbijane odločbe). Schindler je dejavna na področju dvigal in tekočih stopnic, deluje pa prek nacionalnih hčerinskih družb. To so zlasti družbe Schindler Belgija v Belgiji, Schindler Nemčija v Nemčiji, Schindler Luksemburg v Luksemburgu in Schindler Nizozemska na Nizozemskem (točke od 28 do 32 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Upravni postopek

1. Preiskava Komisije

4 Komisija je poleti leta 2003 prejela informacije o morebitnem obstoju kartela štirih glavnih evropskih proizvajalcev dvigal in tekočih stopnic, ki poslujejo v Uniji, in sicer Kone, Otis, Schindler in ThyssenKrupp (točki 3 in 91 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Belgija

5 Komisija je 28. januarja 2004 in v marcu 2004 začela preiskave na podlagi člena 14(2) in (3) Uredbe Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prva Uredba o izvajanju členov [81 ES] in [82 ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 3), zlasti v prostorih hčerinskih družb od Kone, Otis, Schindler in ThyssenKrupp v Belgiji (točke 92, 93, 95 in 97 obrazložitve izpodbijane odločbe).

6 Kone, Otis, ThyssenKrupp in Schindler so druga za drugo vložile vloge na podlagi Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in zniževanju glob v primerih kartelov (2002/C 45/03, UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 155, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi iz leta 2002). Zadevna podjetja so svoje vloge dopolnila (točke 94, 96, 98 in 103 obrazložitve izpodbijane odločbe).

7 Kone je bila 29. junija 2004 odobrena pogojna imuniteta na podlagi odstavka 8(b) tega obvestila (točka 99 obrazložitve izpodbijane odločbe).

8 Komisija je med septembrom in decembrom 2004 na podlagi člena 18 Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 ES in 82 ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) poslala še zahteve po informacijah podjetjem, ki so sodelovala pri kršitvi v Belgiji, več strankam v tej državi članici in belgijskemu združenju Agoria (točki 101 in 102 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Nemčija

9 Komisija je 28. januarja 2004 in v marcu 2004 na podlagi člena 14(3) Uredbe št. 17 začela preiskave zlasti v prostorih hčerinskih družb od Otis in ThyssenKrupp v Nemčiji (točki 104 in 106 obrazložitve izpodbijane odločbe).

10 Kone je vlogo na podlagi obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002, ki jo je vložila 2. februarja 2004 v zvezi z Belgijo, 12. in 18. februarja 2004 dopolnila s podatki v zvezi z Nemčijo. Tudi Otis je med marcem 2004 in februarjem 2005 vlogo v zvezi z Belgijo dopolnila s podatki v zvezi z Nemčijo. Schindler je 25. novembra 2004 na podlagi zadevnega obvestila vložila vlogo, ki je vsebovala informacije v zvezi z Nemčijo, ter jo dopolnila med decembrom 2004 in februarjem 2005. Nazadnje je decembra 2005 prav tako na podlagi tega obvestila vlogo v zvezi z Nemčijo pri Komisiji vložila še ThyssenKrupp (točke 105, 107, 112 in 114 obrazložitve izpodbijane odločbe).

11 Komisija je od septembra do novembra 2004 na podlagi člena 18 Uredbe št. 1/2003 poslala še zahteve po informacijah podjetjem, ki so sodelovala pri kršitvi v Nemčiji, več strankam v tej državi članici ter združenjem VDMA, VFA in VMA (točke 110, 111 in 113 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Luksemburg

12 Kone je vlogo, ki jo je vložila 2. februarja 2004 v zvezi z Belgijo, 5. februarja 2004 dopolnila s podatki v zvezi z Luksemburgom. Otis in ThyssenKrupp sta v zvezi z Luksemburgom na podlagi obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 podali ustno vlogo. Na podlagi istega obvestila je vlogo v zvezi z Luksemburgom vložila tudi Schindler (točke 115, 118, 119 in 124 obrazložitve izpodbijane odločbe).

13 Komisija je 9. marca 2004 na podlagi člena 14(3) Uredbe št. 17 začela preiskave zlasti v prostorih hčerinskih družb od Schindler in ThyssenKrupp v Luksemburgu (točka 116 obrazložitve izpodbijane odločbe).

14 Kone je bila 29. junija 2004 na podlagi odstavka 8(b) obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 odobrena pogojna imuniteta za del vloge v zvezi z Luksemburgom (točka 120 obrazložitve izpodbijane odločbe).

15 Komisija je septembra in oktobra 2004 na podlagi člena 18 Uredbe št. 1/2003 poslala še zahteve po informacijah podjetjem, ki so sodelovala pri kršitvi v Luksemburgu, več strankam v tej državi članici in luksemburškemu združenju vzdrževalcev dvigal (točki 122 in 123 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Nizozemska

16 Otis je marca 2004 vložila vlogo na podlagi obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 v zvezi z Nizozemsko, ki jo je pozneje še dopolnila. Aprila 2004 je vlogo na podlagi tega obvestila vložila še ThyssenKrupp in jo v nadaljevanju prav tako večkrat dopolnila. Vlogo z dne 2. februarja 2004 v zvezi z Belgijo je 19. julija 2004 dopolnila še Kone, in sicer z informacijami v zvezi z Nizozemsko (točke 127, 129 in 130 obrazložitve izpodbijane odločbe).

17 Otis je bila 27. julija 2004 na podlagi odstavka 8(a) zadevnega obvestila odobrena pogojna imuniteta (točka 131 obrazložitve izpodbijane odločbe).

18 Komisija je 28. aprila 2004 na podlagi člena 14(3) Uredbe št. 17 začela preiskave zlasti v prostorih hčerinskih družb od Kone, Schindler, ThyssenKrupp in MEE na Nizozemskem ter v prostorih združenja Boschduin (točka 128 obrazložitve izpodbijane odločbe).

19 Septembra 2004 je na podlagi člena 18 Uredbe št. 1/2003 poslala še zahteve po informacijah podjetjem, ki so sodelovala pri kršitvi na Nizozemskem, več strankam v tej državi članici ter združenjema VLR in Boschduin (točki 133 in 134 obrazložitve izpodbijane odločbe).

2. Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah

20 Komisija je 7. oktobra 2005 sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga je naslovila zlasti na družbe, navedene v točki 2 zgoraj. Vse naslovnice zadevnega obvestila so v odgovor na očitke Komisije predložile pisne pripombe (točki 135 in 137 obrazložitve izpodbijane odločbe).

21 Zaslišanja ni bilo, saj nobena naslovnica obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah tega ni zahtevala (točka 138 obrazložitve izpodbijane odločbe).

3. Izpodbijana odločba

22 Komisija je 21. februarja 2007 sprejela izpodbijano odločbo, v kateri je ugotovila, da so družbe, naslovnice te odločbe, sodelovale pri štirih enotnih, kompleksnih in trajnih kršitvah člena 81(1) ES v štirih državah članicah, in sicer tako, da so si razdelile trge z dogovarjanjem ali usklajevanjem glede dodelitve razpisov in pogodb, povezanih s prodajo, z montažo, vzdrževanjem in s posodabljanjem dvigal in tekočih stopnic (točka 2 obrazložitve izpodbijane odločbe).

23 Komisija je glede naslovnic izpodbijane odločbe menila, da so za kršitve člena 81 ES, ki so jih storile hčerinske družbe zadevnih podjetij v Belgiji, Nemčiji, Luksemburgu in na Nizozemskem, solidarno odgovorne tudi njihove matične družbe, ker so v času kršitve lahko odločilno vplivale na poslovno politiko hčerinskih družb in je mogoče domnevati, da so to možnost tudi izkoristile (točke 608, 615, 622, 627 in od 634 do 641 obrazložitve izpodbijane odločbe). Glede matičnih družb od MEE je bilo odločeno, da niso solidarno odgovorne za ravnanje svoje hčerinske družbe, ker ni bilo mogoče dokazati, da so odločilno vplivale na njeno ravnanje (točka 643 obrazložitve izpodbijane odločbe).

24 Komisija je pri določanju zneskov glob v izpodbijani odločbi uporabila metodo iz Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) [PJ] (98/C 9/03, UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 171, v nadaljevanju: smernice iz leta 1998). Preučila je še, ali in koliko zadevna podjetja izpolnjujejo zahteve, določene v obvestilu o ugodni obravnavi iz leta 2002.

25 Komisija je zadevne kršitve na podlagi njihove narave in dejstva, da je vsaka od njih zajemala celotno ozemlje posamezne države članice (Belgije, Nemčije, Luksemburga oziroma Nizozemske), opredelila kot „zelo resne“, čeprav njihovega dejanskega vpliva ni bilo mogoče izmeriti (točka 671 obrazložitve izpodbijane odločbe).

26 Komisija je zadevna podjetja v posameznih državah članicah – da bi upoštevala njihovo dejansko gospodarsko zmožnost, da povzročijo večjo škodo konkurenci – razdelila v več kategorij, in sicer glede na promet, ki so ga imela na trgu dvigal in/ali tekočih stopnic, vključno s storitvami vzdrževanja in posodabljanja, če je bilo to primerno (točki 672 in 673 obrazložitve izpodbijane odločbe).

27 Kar zadeva kartel v Belgiji, sta bili Kone in Schindler uvrščeni v prvo kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 40.000.000 EUR, določenim glede na težo kršitve. Otis je bila uvrščena v drugo kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 27.000.000 EUR. ThyssenKrupp je bila uvrščena v tretjo kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 16.500.000 EUR (točki 674 in 675 obrazložitve izpodbijane odločbe). Izhodiščni znesek globe, določen za Otis, je bil pomnožen z 1,7, in izhodiščni znesek globe ThyssenKrupp z 2, da so se upoštevali njuna velikost in njuni celotni viri; tako sta bila izhodiščna zneska njunih glob 45.900.000 EUR oziroma 33.000.000 EUR (točki 690 in 691 obrazložitve izpodbijane odločbe). Ker je kršitev trajala sedem let in osem mesecev (od 9. maja 1996 do 29. januarja 2004), je Komisija zadevnim podjetjem izhodiščne zneske glob povišala za 75 %. Tako je bil osnovni znesek globe Kone povišan na 70.000.000 EUR, Otis na 80.325.000 EUR, Schindler na 70.000.000 EUR in ThyssenKrupp na 57.750.000 EUR (točki 692 in 696 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija je menila, da je ThyssenKrupp ponovil kršitev, zato je na podlagi te obteževalne okoliščine znesek njene globe povišala za 50 % (točke 697, 698 in od 708 do 710 obrazložitve izpodbijane odločbe). Zadevnim podjetjem ni bila priznana nobena olajševalna okoliščina (točke 733, 734, 749, 750 in od 753 do 755 obrazložitve izpodbijane odločbe). Kone je bila na podlagi obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 priznana popolna imuniteta pred globami. Otis je bilo po eni strani priznano 40‑odstotno znižanje globe v razredu, določenem v odstavku 23(b), prvi pododstavek, prva alinea, zadevnega obvestila, po drugi strani pa še 1‑odstotno znižanje globe, ker ni izpodbijala dejstev. ThyssenKrupp je bilo po eni strani priznano 20‑odstotno znižanje globe v razredu, določenem v odstavku 23(b), prvi pododstavek, druga alinea, zadevnega obvestila, po drugi strani pa še 1‑odstotno znižanje globe, ker ni izpodbijala dejstev. Schindler je bilo priznano 1‑odstotno znižanje globe, ker ni izpodbijala dejstev (točke od 760 do 777 obrazložitve izpodbijane odločbe).

28 Kar zadeva kartel v Nemčiji, so bile Kone, Otis in ThyssenKrupp uvrščene v prvo kategorijo, z izhodiščnim zneskom globe 70.000.000 EUR. Schindler je bila uvrščena v drugo kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 17.000.000 EUR (točke od 676 do 679 obrazložitve izpodbijane odločbe). Izhodiščni znesek globe, določen za Otis, je bil pomnožen z 1,7, in izhodiščni znesek globe ThyssenKrupp z 2, da so se upoštevali njuna velikost in njuni celotni viri; tako sta bila izhodiščna zneska njunih glob 119.000.000 EUR oziroma 140.000.000 EUR (točki 690 in 691 obrazložitve izpodbijane odločbe). Ker je kršitev, ki so jo storile Kone, Otis in ThyssenKrupp, trajala osem let in štiri mesece (od 1. avgusta 1995 do 5. decembra 2003), je Komisija zadevnim podjetjem izhodiščni znesek glob povišala za 80 %. Ker je kršitev, ki jo je storila Schindler, trajala pet let in štiri mesece (od 1. avgusta 1995 do 6. decembra 2000), je Komisija zadevnemu podjetju izhodiščni znesek globe povišala za 50 %. Tako je bil osnovni znesek globe Kone povišan na 126.000.000 EUR, Otis na 214.200.000 EUR, Schindler na 25.500.000 EUR in ThyssenKrupp na 252.000.000 EUR (točki 693 in 696 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija je menila, da je ThyssenKrupp ponovila kršitev, zato je na podlagi te obteževalne okoliščine znesek njene globe povišala za 50 % (točke od 697 do 707 obrazložitve izpodbijane odločbe). Zadevnim podjetjem ni bila priznana nobena olajševalna okoliščina (točke od 727 do 729, 735, 736, od 742 do 744, 749, 750 in od 753 do 755 obrazložitve izpodbijane odločbe). Kone je bilo po eni strani priznano največje, 50‑odstotno znižanje globe iz odstavka 23(b), prvi pododstavek, prva alinea, obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002, po drugi strani pa še 1‑odstotno znižanje globe, ker ni izpodbijala dejstev. Otis je bilo po eni strani priznano 25‑odstotno znižanje globe v razredu, določenem v odstavku 23(b), prvi pododstavek, druga alinea, zadevnega obvestila, po drugi strani pa še 1‑odstotno znižanje globe, ker ni izpodbijala dejstev. Schindler je bilo po eni strani priznano 15‑odstotno znižanje globe v razredu, določenem v odstavku 23(b), prvi pododstavek, tretja alinea, zadevnega obvestila, po drugi strani pa še 1‑odstotno znižanje globe, ker ni izpodbijala dejstev. ThyssenKrupp je bilo priznano 1‑odstotno znižanje globe, ker ni izpodbijala dejstev (točke od 778 do 813 obrazložitve izpodbijane odločbe).

29 Kar zadeva kartel v Luksemburgu, sta bili Otis in Schindler uvrščeni v prvo kategorijo, z izhodiščnim zneskom globe 10.000.000 EUR. Kone in ThyssenKrupp sta bili uvrščeni v drugo kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 2.500.000 EUR (točke od 680 do 683 obrazložitve izpodbijane odločbe). Izhodiščni znesek globe, določen za Otis, je bil pomnožen z 1,7, in izhodiščni znesek globe ThyssenKrupp z 2, da so se upoštevali njuna velikost in njuni celotni viri; tako sta bila izhodiščna zneska njunih glob 17.000.000 EUR oziroma 5.000.000 EUR (točki 690 in 691 obrazložitve izpodbijane odločbe). Ker je kršitev trajala osem let in tri mesece (od 7. decembra 1995 do 9. marca 2004), je Komisija zadevnim podjetjem izhodiščni znesek globe povišala za 80 %. Tako je bil osnovni znesek globe Kone povišan na 4.500.000 EUR, Otis na 30.600.000 EUR, Schlindler na 18.000.000 EUR in ThyssenKrupp na 9.000.000 EUR (točki 694 in 696 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija je menila, da je ThyssenKrupp ponovila kršitev, zato je na podlagi te obteževalne okoliščine znesek njene globe povišala za 50 % (točke 697, 698 in od 711 do 714 obrazložitve izpodbijane odločbe). Zadevnim podjetjem ni bila priznana nobena olajševalna okoliščina (točke 730, 749, 750 in od 753 do 755 obrazložitve izpodbijane odločbe). Kone je bil na podlagi obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 priznana popolna imuniteta pred globami. Otis je bilo po eni strani priznano 40‑odstotno znižanje globe v razredu, določenem v odstavku 23(b), prvi pododstavek, prva alinea, zadevnega obvestila, po drugi strani pa še 1‑odstotno znižanje globe, ker ni izpodbijala dejstev. Schindler in ThyssenKrupp je bilo priznano le 1‑odstotno znižanje globe, ker nista izpodbijali dejstev (točke od 814 do 835 obrazložitve izpodbijane odločbe).

30 Kar zadeva kartel na Nizozemskem, je bila Kone uvrščena v prvo kategorijo, z izhodiščnim zneskom globe 55.000.000 EUR. Otis je bila uvrščena v drugo kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 41.000.000 EUR. Schindler je bila uvrščena v tretjo kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 24.500.000 EUR. ThyssenKrupp in MEE sta bili uvrščeni v četrto kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 8.500.000 EUR (točki 684 in 685 obrazložitve izpodbijane odločbe). Izhodiščni znesek globe, določen za Otis, je bil pomnožen z 1,7, in izhodiščni znesek globe ThyssenKrupp z 2, da so se upoštevali njuna velikost in njuni celotni viri; tako sta bila izhodiščna zneska njunih glob 69.700.000 EUR oziroma 17.000.000 EUR (točki 690 in 691 obrazložitve izpodbijane odločbe). Ker je kršitev, ki sta jo storili Otis in ThyssenKrupp, trajala pet let in deset mesecev (od 15. aprila 1998 do 5. marca 2004), je Komisija zadevnim podjetjem izhodiščni znesek globe povišala za 55 %. Ker je kršitev, ki sta jo storili Kone in Schindler, trajala štiri leta in devet mesecev (od 1. junija 1999 do 5. marca 2004), je Komisija zadevnim podjetjem izhodiščni znesek globe zvišala za 45 %. Ker je kršitev, ki jo je storila MEE, trajala štiri leta in en mesec (od 11. januarja 2000 do 5. marca 2004), je Komisija zadevnemu podjetju izhodiščni znesek globe zvišala za 40 %. Tako je bil osnovni znesek globe Kone zvišan na 79.750.000 EUR, Otis na 108.035.000 EUR, Schindler na 35.525.000 EUR, ThyssenKrupp na 26.350.000 EUR in MEE na 11.900.000 EUR (točki 695 in 696 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija je menila, da je ThyssenKrupp ponovila kršitev, zato je znesek njene globe na podlagi te obteževalne okoliščine zvišala za 50 % (točke 697, 698 in od 715 do 720 obrazložitve izpodbijane odločbe). Zadevnim podjetjem ni bila priznana nobena olajševalna okoliščina (točke od 724 do 726, 731, 732, 737, od 739 do 741, od 745 do 748 in od 751 do 755 obrazložitve izpodbijane odločbe). Otis je bila na podlagi obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 priznana popolna imuniteta pred globami. ThyssenKrupp je bilo po eni strani priznano 40‑odstotno znižanje globe v razredu, določenem v odstavku 23(b), prvi pododstavek, prva alinea, zadevnega obvestila, po drugi strani pa še 1‑odstotno znižanje globe, ker ni izpodbijala dejstev. Schindler in MEE je bilo priznano 1‑odstotno znižanje globe, ker nista izpodbijali dejstev (točke od 836 do 855 obrazložitve izpodbijane odločbe).

31 Izrek izpodbijane odločbe se glasi:

„Člen 1

1. V Belgiji so spodaj navedena podjetja kršila člen 81 [ES], ker so se v navedenih obdobjih na podlagi sporazumov in usklajenih ravnanj na nacionalni ravni v zvezi z dvigali in tekočimi stopnicami redno in kolektivno dogovarjala o delitvi trgov, javnih in zasebnih razpisov ter drugih pogodb v skladu s predhodno dogovorjenimi deleži za prodajo in montažo ter si hkrati niso konkurirala pri pogodbah o vzdrževanju in posodabljanju:

– Kone: [KC] in [Kone Belgija]: od 9. maja 1996 do 29. januarja 2004;

– Otis: [UTC], [OEC] in [Otis Belgija]: od 9. maja 1996 do 29. januarja 2004;

– Schindler: Schindler Holding […] in [Schindler Belgija]: od 9. maja 1996 do 29. januarja 2004 ter

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] in [TKLA]: od 9. maja 1996 do 29. januarja 2004.

2. V Nemčiji so spodaj navedena podjetja kršila člen 81 [ES], ker so se v navedenih obdobjih na podlagi sporazumov in usklajenih ravnanj na nacionalni ravni v zvezi z dvigali in tekočimi stopnicami redno in kolektivno dogovarjala o delitvi trgov, javnih in zasebnih razpisov ter drugih pogodb v skladu s predhodno dogovorjenimi deleži za prodajo in montažo:

– Kone: [KC] in [Kone Nemčija]: od 1. avgusta 1995 do 5. decembra 2003;

– Otis: [UTC], [OEC] in [Otis Nemčija]: od 1. avgusta 1995 do 5. decembra 2003;

– Schindler: Schindler Holding […] in [Schindler Nemčija]: od 1. avgusta 1995 do 6. decembra 2000 ter

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] in [TKF]: od 1. avgusta 1995 do 5. decembra 2003.

3. V Luksemburgu so spodaj navedena podjetja kršila člen 81 [ES], ker so se v navedenih obdobjih na podlagi sporazumov in usklajenih ravnanj na nacionalni ravni v zvezi z dvigali in tekočimi stopnicami redno in kolektivno dogovarjala o delitvi trgov, javnih in zasebnih razpisov ter drugih pogodb v skladu s predhodno dogovorjenimi deleži za prodajo in montažo ter si hkrati niso konkurirala pri pogodbah o vzdrževanju in posodabljanju:

– Kone: [KC] in [Kone Luksemburg]: od 7. decembra 1995 do 29. januarja 2004;

– Otis: [UTC], [OEC], [Otis Belgija], [GTO] in [GT]: od 7. decembra 1995 do 9. marca 2004;

– Schindler: Schindler Holding […] in [Schindler Luksemburg]: od 7. decembra 1995 do 9. marca 2004 ter

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] in [TKAL]: od 7. decembra 1995 do 9. marca 2004.

4. Na Nizozemskem so spodaj navedena podjetja kršila člen 81 [ES], ker so se v navedenih obdobjih na podlagi sporazumov in usklajenih ravnanj na nacionalni ravni v zvezi z dvigali in tekočimi stopnicami redno in kolektivno dogovarjala o delitvi trgov, javnih in zasebnih razpisov ter drugih pogodb v skladu s predhodno dogovorjenimi deleži za prodajo in montažo ter si hkrati niso konkurirala pri pogodbah o vzdrževanju in posodabljanju:

– Kone: [KC] in [Kone Nizozemska]: od 1. junija 1999 do 5. marca 2004;

– Otis: [UTC], [OEC] in [Otis Nizozemska]: od 15. aprila 1998 do 5. marca 2004;

– Schindler: Schindler Holding […] in [Schindler Nizozemska]: od 1. junija 1999 do 5. marca 2004;

– ThyssenKrupp: [TKAG] in [TKL]: od 15. aprila 1998 do 5. marca 2004 ter

– [MEE]: od 11. januarja 2000 do 5. marca 2004.

Člen 2

1. Za kršitve v Belgiji, navedene v členu 1(1), se podjetjem naložijo te globe:

– Kone: [KC] in [Kone Belgija], solidarno: 0 EUR;

– Otis: [UTC], [OEC] in [Otis Belgija], solidarno: 47.713.050 EUR;

– Schindler: Schindler Holding […] in [Schindler Belgija], solidarno: 69.300.000 EUR ter

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] in [TKLA], solidarno: 68.607.000 EUR.

2. Za kršitve v Nemčiji, navedene v členu 1(2), se naložijo te globe:

– Kone: [KC] in [Kone Nemčija], solidarno: 62.370.000 EUR;

– Otis: [UTC], [OEC] in [Otis Nemčija], solidarno: 159.043.500 EUR;

– Schindler: Schindler Holding […] in [Schindler Nemčija], solidarno: 21.458.250 EUR ter

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] in [TKF], solidarno: 374.220.000 EUR.

3. Za kršitve v Luksemburgu, navedene v členu 1(3), se podjetjem naložijo te globe:

– Kone: [KC] in [Kone Luksemburg], solidarno: 0 EUR;

– Otis: [UTC], [OEC], [Otis Belgija], [GTO] in [GT], solidarno: 18.176.400 EUR;

– Schindler: Schindler Holding […] in [Schindler Luksemburg], solidarno: 17.820.000 EUR ter

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] in [TKAL], solidarno: 13.365.000 EUR.

4. Za kršitve na Nizozemskem, navedene v členu 1(4), se podjetjem naložijo te globe:

– Kone: [KC] in [Kone Nizozemska], solidarno: 79.750.000 EUR;

– Otis: [UTC], [OEC] in [Otis Nizozemska], solidarno: 0 EUR;

– Schindler: Schindler Holding […] in [Schindler Nizozemska], solidarno: 35.169.750 EUR;

– ThyssenKrupp: [TKAG] in [TKL], solidarno: 23.477.850 EUR ter

– [MEE]: 1.841.400 EUR

[…]“

Postopek in predlogi strank

32 Tožeče stranke, in sicer Schindler Holding, Schindler Management AG, Schindler Belgija, Schindler Nemčija, Schindler Luksemburg in Schindler Nizozemska, so 4. maja 2007 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložile tožbo.

33 Z vlogo, ki je bila v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložena 25. julija 2007, je Svet Evropske unije predlagal, naj se mu dovoli intervencija v podporo predlogom Komisije. Intervencija je bila dovoljena s sklepom predsednika osmega senata Splošnega sodišča z dne 8. oktobra 2007.

34 Svet je 26. novembra 2007 vložil intervencijsko vlogo. Glavne stranke so predložile stališča glede navedene vloge.

35 Splošno sodišče (osmi senat) je na podlagi poročila sodnika poročevalca odločilo začeti ustni postopek in je v okviru ukrepov procesnega vodstva, določenih v členu 64 Poslovnika Splošnega sodišča, tožečim strankam postavilo pisna vprašanja, od Komisije pa zahtevalo, naj predloži en dokument. Stranke so te zahteve izpolnile v predpisanem roku.

36 Stranke so ustno podale stališča in odgovorile na ustna vprašanja, ki jim jih je na obravnavi 17. septembra 2009 postavilo Splošno sodišče.

37 Tožeče stranke Splošnemu sodišču predlagajo:

– naj izpodbijano odločbo razglasi za nično;

– podredno, naj zniža naložene globe;

– naj na podlagi člena 113 Poslovnika ugotovi, da je treba postopek v delu, v katerem se nanaša na Schindler Management, ustaviti;

– naj Komisiji naloži plačilo stroškov, vključno s stroški ustavitve postopka v delu, v katerem se nanaša na Schindler Management.

38 Komisija Splošnemu sodišču predlaga:

– naj tožbo zavrne;

– naj tožečim strankam naloži plačilo stroškov.

39 Svet Splošnemu sodišču predlaga:

– naj tožbo zavrne;

– naj ustrezno odloči o stroških.

Predlog za ustavitev postopka v zvezi s Schindler Management

40 V členu 4 izpodbijane odločbe, v različici, izdani pred vložitvijo tožbe, je bila Schindler Management navedena kot ena od naslovnic zadevne odločbe.

41 Komisija je s sklepom z dne 4. septembra 2007, ki je bil Splošnemu sodišču predložen 30. junija 2009, popravila člen 4 izpodbijane odločbe ter to spremembo sporočila Schindler Holding in Schindler Management. V popravljenem členu 4 izpodbijane odločbe ni več navedena Schindler Management.

42 Tožeče stranke menijo, da je postala tožba zaradi popravka izpodbijane odločbe v delu, ki se nanaša na Schindler Management, brezpredmetna.

43 V skladu s predlogi tožečih strank je treba ugotoviti, da je postala ta tožba s spremembo izpodbijane odločbe za Schindler Management brezpredmetna.

44 Torej se postopek v delu, v katerem se nanaša na Schindler Management, ustavi.

Vsebinska preučitev

1. Uvodne ugotovitve

45 Tožeče stranke so v pisanjih v utemeljitev tožbe navedle trditve v okviru trinajstih tožbenih razlogov, predstavljenih, kot je navedeno v nadaljevanju. Prvi tožbeni razlog se nanaša na kršitev načela zakonitosti kazni, ker naj bi bilo s členom 23(2) Uredbe (ES) št. 1/2003 Komisiji pri določanju višine globe podeljeno neomejeno pooblastilo za odločanje po prostem preudarku. Drugi tožbeni razlog se nanaša na kršitev načela prepovedi retroaktivnosti pri uporabi smernic iz leta 1998 in obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002. Tretji tožbeni razlog se nanaša na kršitev načela zakonitosti kazni in nepristojnost Komisije za sprejetje smernic iz leta 1998. Četrti tožbeni razlog se nanaša na nezakonitost obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 zaradi kršitve načela nemo tenetur se ipsum accusare, nemo tenetur se ipsum prodere (v nadaljevanju skupaj: načelo nemo tenetur), načela in dubio pro reo in načela sorazmernosti. Peti tožbeni razlog se nanaša na kršitev načela delitve oblasti in zahtev v zvezi s postopkom, ki ustreza merilom pravne države. Šesti tožbeni razlog se nanaša na konfiskacijsko naravo glob, naloženih tožečim strankam. Sedmi in osmi tožbeni razlog se nanašata na kršitev smernic iz leta 1998 pri določitvi izhodiščnih zneskov glob in presoji olajševalnih okoliščin. Deveti tožbeni razlog se nanaša na kršitev smernic iz leta 1998 in obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002, kar zadeva določitev zneskov glob za kršitve v Belgiji, Nemčiji in Luksemburgu. Deseti tožbeni razlog se nanaša na nesorazmerno visoke globe. Enajsti tožbeni razlog se nanaša na dejstvo, da izpodbijana odločba ni bila ustrezno vročena Schindler Holding. Dvanajsti tožbeni razlog se nanaša na neobstoj odgovornosti Schindler Holding. Nazadnje, trinajsti tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 23(2) Uredbe št. 1/2003.

46 Čeprav ima tožba, ki so jo vložile tožeče stranke, dva predmeta, namreč, primarno, predlog za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, in podredno, predlog za znižanje glob, so tožeče stranke v svojih pisanjih uveljavljale različne očitke, ne da bi natančno opredelile svoje namene. Tožeče stranke so na obravnavi na vprašanje Splošnega sodišča v bistvu odgovorile, da s prvimi desetimi tožbenimi razlogi in trinajstim tožbenim razlogom predlagajo razglasitev ničnosti člena 2 izpodbijane odločbe, z enajstim tožbenim razlogom predlagajo razglasitev ničnosti vseh delov izpodbijane odločbe, ki se nanašajo na Schindler Holding, z dvanajstim tožbenim razlogom pa predlagajo razglasitev ničnosti tistih delov členov 1, 2 in 3 izpodbijane odločbe, ki se nanašajo na Schindler Holding.

47 Torej je treba šteti, da se več očitkov tožečih strank nanaša na zakonitost celotne izpodbijane odločbe, zato jih je treba obravnavati najprej. To velja za očitek, ki so ga tožeče stranke navedle v okviru petega tožbenega razloga in se v bistvu nanaša na kršitev člena 6(1) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane v Rimu 4. novembra 1950 (v nadaljevanju: EKČP). V zvezi z zakonitostjo celotne izpodbijane odločbe so še očitki iz enajstega in dvanajstega tožbenega razloga, ki se nanašajo na nezakonitost tistih delov izpodbijane odločbe, ki se navezujejo na Schindler Holding, ker naj zadevna odločba ne bi bila ustrezno vročena, in na nezakonitost tistih delov izpodbijane odločbe, v katerih je določena solidarna odgovornost Schindler Holding.

48 Na drugem mestu bodo preučeni očitki v zvezi z zakonitostjo člena 2 izpodbijane odločbe, navedeni v preostalih tožbenih razlogih. Splošno sodišče v zvezi s tem meni, da je treba očitke tožečih strank preučiti, kot je navedeno v nadaljevanju. Najprej bodo preučeni prvi, drugi, tretji in četrti tožbeni razlog, v okviru katerih tožeče stranke navajajo več ugovorov nezakonitosti v zvezi s členom 23(2) Uredbe št. 1/2003, smernicami iz leta 1998 in z obvestilom o ugodni obravnavi iz leta 2002. Nato bo Splošno sodišče preučilo šesti tožbeni razlog, v skladu s katerim ima izpodbijana odločba konfiskacijsko naravo. Nazadnje bo preučilo še sedmi, osmi, deveti, deseti in trinajsti tožbeni razlog, v okviru katerih so tožeče stranke navedle več očitkov v zvezi z višino glob, ki so jim bile naložene.

2. Predlog za razglasitev ničnosti celotne izpodbijane odločbe

Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 6(1) EKČP

49 Tožeče stranke trdijo, da kršitve določb Pogodbe ES s področja konkurenčnega prava spadajo v kazensko pravo, zato mora postopek pred Komisijo izpolnjevati zahteve iz člena 6(1) EKČP. Vendar naj bi upravni organi lahko kazenske sankcije naložili le, če je mogoč sodni nadzor, kar naj v tem primeru ne bi držalo. Postopek z ničnostno tožbo pred sodiščem Unije naj bi bil namreč le upravni kasacijski postopek, omejen na konkretne tožbene razloge tožeče stranke, s čimer naj ne bi bile izpolnjene zahteve, kot jih je opredelilo Evropsko sodišče za človekove pravice (v nadaljevanju: ESČP) v sodbi z dne 21. februarja 1984 v zadevi Öztürk proti Nemčiji (série A št. 73). Poleg tega naj postopka pred Komisijo ne bi bilo mogoče šteti za postopek pred neodvisnim in nepristranskim sodiščem, saj naj bi bile z izvajanjem dokazov Komisije v okviru obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002, ki temelji na opisih dejstev, pridobljenih v okviru „samoobtožbe“, kršene zahteve za postopek v pravni državi, ker naj podjetja nikakor ne bi mogla preveriti upoštevnosti očitkov, na primer s predložitvijo vprašanj obremenilnim pričam.

50 Člen 6(1) EKČP določa:

„Vsakdo ima pravico, da […] o kakršnihkoli kazenskih obtožbah zoper njega pravično in javno ter v razumnem roku odloča neodvisno in nepristransko z zakonom ustanovljeno sodišče.“

51 Treba je opozoriti, da je Sodišče priznalo splošno načelo prava Unije, po katerem ima vsakdo pravico do poštenega sojenja (glej sodbo Sodišča z dne 25. januarja 2007 v zadevi Salzgitter Mannesmann proti Komisiji, C‑411/04 P, ZOdl., str. I‑959, točka 40 in navedena sodna praksa). To načelo, ki je bilo poleg tega potrjeno s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, razglašene 7. decembra 2000 v Nici (UL C 364, str. 1, v nadaljevanju: Listina), izhaja iz temeljnih pravic, ki so sestavni del splošnih načel prava Unije, katerega spoštovanje zagotavlja Sodišče ob navezovanju na skupno ustavno tradicijo držav članic in na usmeritve, ki jih posreduje zlasti EKČP (zgoraj navedena sodba Salzgitter Mannesmann proti Komisiji, točka 41).

52 Na prvem mestu je treba, kar zadeva trditev, da postopek pred Komisijo ne izpolnjuje zahtev iz člena 6(1) EKČP, ugotoviti, da iz sodne prakse ESČP izhaja, da za uporabo člena 6 EKČP zadostuje, da je zadevna kršitev po naravi kazenska ali je bila zaradi nje zadevni osebi izrečena sankcija, ki po naravi in teži na splošno spada na kazenskopravno področje (glej sodbo ESČP z dne 23. novembra 2006 v zadevi Jussila proti Finski, Recueil des arrêts et décisions 2006‑XIII, točka 31 in navedena sodna praksa). Kot v zvezi s tem izhaja iz sodne prakse ESČP, so organi EKČP s sprejetjem samostojne razlage pojma „kazenska obtožba“ postavili temelje za postopno razširitev uporabe kazenskega okvira člena 6 na področja, ki formalno ne spadajo v tradicionalne kategorije kazenskega prava, kot so denarne kazni, ki se naložijo zaradi kršitve konkurenčnega prava. Vendar je ESČP v zvezi s kategorijami, ki ne spadajo v »trdno jedro« kazenskega prava, pojasnilo, da jamstev, ki jih daje kazenski okvir člena 6, ni nujno treba uporabljati strogo dosledno (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Jussila proti Finski, točka 43 in navedena sodna praksa).

53 Poleg tega iz sodne prakse sodišč Unije izhaja, da odločbe Komisije, ki nalagajo globe zaradi kršitev konkurenčnega prava, niso kazenske, kar je bilo izrecno potrjeno tudi s členom 23(5) Uredbe št. 1/2003 (glej v tem smislu sodbe Splošnega sodišča z dne 6. oktobra 1994 v zadevi Tetra Pak proti Komisiji, T‑83/91, Recueil, str. II‑755, točka 235; z dne 15. marca 2000 v združenih zadevah Cimenteries CBR in drugi proti Komisiji, T-25/95, T-26/95, od T‑30/95 do T‑32/95, od T-34/95 do T-39/95, od T-42/95 do T-46/95, T-48/95, od T‑50/95 do T‑65/95, od T-68/95 do T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 in T‑104/95, Recueil, str. II‑491, točka 717, ter z dne 20. marca 2002 v zadevi HFB in drugi proti Komisiji, T‑9/99, Recueil, str. II-1487, točka 390).

54 V nasprotju s trditvami tožečih strank je treba šteti, da so s postopkom, v katerem Komisija sprejme odločbo o ugotovitvi kršitve in naložitvi glob, ki jo lahko nato nadzirajo sodišča Unije, izpolnjene zahteve, postavljene s členom 6(1) EKČP. Drži, da Komisija ni sodišče v smislu člena 6 EKČP (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 29. oktobra 1980 v združenih zadevah van Landewyck in drugi proti Komisiji, od 209/78 do 215/78 in 218/78, Recueil, str. 3125, točka 81, ter z dne 7. junija 1983 v združenih zadevah Musique Diffusion française in drugi proti Komisiji, od 100/80 do 103/80, Recueil, str. 1825, točka 7). Vendar mora Komisija v upravnem postopku upoštevati splošna načela prava Unije (sodba Splošnega sodišča z dne 10. marca 1992 v zadevi Shell proti Komisiji, T‑11/89, Recueil, str. II‑757, točka 39; zgoraj v točki 53 navedena sodba Cimenteries CBR in drugi proti Komisiji, točka 718, ter zgoraj v točki 53 navedena sodba HFB in drugi proti Komisiji, točka 391).

55 Poleg tega sodišče Unije z nadzorom, ki ga izvaja nad odločbami Komisije, zagotavlja upoštevanje zahtev poštenega sojenja, kot so določene s členom 6(1) EKČP (glej točko 50 zgoraj).

56 V zvezi s tem ESČP meni, da mora imeti zadevno podjetje možnost, da odločbo, ki je bila tako sprejeta v zvezi z njim, predloži sodnemu organu z neomejeno pristojnostjo, ki lahko v celoti, tako dejansko kot pravno, spremeni izpodbijano odločbo (glej po analogiji sodbo ESČP z dne 23. julija 2002 v zadevi Janosevic proti Švedski, Recueil des arrêts et décisions 2002‑VII, točka 81 in navedena sodna praksa). Ko Splošno sodišče izvaja nadzor nad zakonitostjo odločbe o ugotovitvi kršitve člena 81 ES, lahko na predlog tožečih strank izčrpno preuči stvarno ugotovitev dejstev in pravno presojo, ki jo je v zvezi z njimi podala Komisija. Poleg tega ima na podlagi člena 229 ES in člena 31 Uredbe št. 1/2003 neomejeno pristojnost v zvezi z globami (glej v tem smislu zgoraj v točki 53 navedeno sodbo Cimenteries CBR in drugi proti Komisiji, točka 719).

57 Na drugem mestu je treba zavrniti trditev tožečih strank, da zadevna podjetja niso mogla preveriti upoštevnosti očitkov Komisije, na primer s postavljanjem vprašanj morebitnim obremenilnim pričam. Iz sodne prakse namreč izhaja, da nobeno pravilo niti nobeno splošno načelo prava Unije Komisiji ne prepoveduje, da se v razmerju do podjetja opre na izjave drugih podjetij. Če to ne bi držalo, bi bilo dokazno breme Komisije za ravnanja, ki so v nasprotju s členoma 81 ES in 82 ES, nevzdržno in nezdružljivo z nalogo nadzora nad pravilno uporabo teh določb, ki jo Komisiji dodeljuje Pogodba ES. Vendar pa izjave podjetja – obdolženega sodelovanja v kartelu –, katere resničnost izpodbija več obdolženih podjetij, ni mogoče šteti za zadosten dokaz zadevnih dejstev, ne da bi bila utemeljena tudi z drugimi dokazi (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 25. oktobra 2005 v zadevi Groupe Danone proti Komisiji, T‑38/02, ZOdl., str. II‑4407, točka 285 in navedena sodna praksa). Poleg tega je treba vsekakor ugotoviti, da so tožeče stranke v obravnavanem primeru izrecno priznale dejstva, kot so navedena v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah.

58 Poleg tega se, na tretjem mestu, kar zadeva izvajanje dokazov Komisije v okviru obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002, očitek tožečih strank prepleta z očitkom glede nezakonitosti zadevnega obvestila zaradi kršitve načel nemo tenetur in in dubio pro reo, ki ga je treba zavrniti iz razlogov, navedenih v točkah od 146 do 164 v nadaljevanju.

59 Zato je treba tožbeni razlog v zvezi s kršitvijo člena 6(1) EKČP zavrniti.

Tožbeni razlog nezakonitosti izpodbijane odločbe v delu, v katerem je naslovljena na Schindler Holding, zaradi neustrezne vročitve

60 Tožeče stranke priznavajo, da je bila izpodbijana odločba vročena Schindler Holding, ki ima sedež v Švici. Vendar naj ne bi bila vročena v skladu s členom 254(3) ES. Komisija naj bi s svojim ravnanjem kršila švicarsko kazensko pravo in mednarodno pravo. Za vročitev v Švici bi namreč morala veljati mednarodna konvencija s Švico, ki pa je naj ne bi bilo, zato naj izpodbijana odločba, ker naj ne bi bila vročena, ne bi bila veljavna v delu, v katerem je naslovljena na Schindler Holding, in naj torej pravno ne bi obstajala.

61 V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Sodišče že odločilo, da nepravilnosti pri vročitvi ne zadevajo odločitve in zato ne vplivajo na njeno zakonitost (sodba Sodišča z dne 14. julija 1972 v zadevi Imperial Chemical Industries proti Komisiji, 48/69, Recueil, str. 619, točka 39). Take nepravilnosti lahko v nekaterih okoliščinah le preprečijo, da začne teči rok, ki je s členom 230, peti odstavek, ES določen za sproženje postopka. V obravnavanem primeru je bila Schindler Holding neizpodbitno seznanjena z vsebino izpodbijane odločbe in je izkoristila pravico do pravnega sredstva, ki ji je podeljena s členom 230, peti odstavek, ES.

62 Zato je treba ta tožbeni razlog zavrniti.

Tožbeni razlog nezakonitosti izpodbijane odločbe v delu, v katerem je določena solidarna odgovornost Schindler Holding

63 Tožeče stranke s tem tožbenim razlogom izpodbijajo solidarno odgovornost Schindler Holding, matične družbe skupine Schindler, za protikonkurenčno ravnanje njenih hčerinskih družb v Belgiji, Nemčiji, Luksemburgu in na Nizozemskem.

64 Kar zadeva solidarno odgovornost matične družbe za ravnanje hčerinske družbe, je treba opozoriti, da to, da je hčerinska družba ločena pravna oseba, ne zadostuje za izključitev možnosti, da se njeno ravnanje pripiše matični družbi (zgoraj v točki 61 navedena sodba Imperial Chemical Industries proti Komisiji, točka 132).

65 Konkurenčno pravo Unije namreč zadeva dejavnosti podjetij, pojem podjetja pa zajema vse subjekte, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na njihovo pravno obliko in njihov način financiranja (glej sodbo Sodišča z dne 10. septembra 2009 v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, C‑97/08 P, ZOdl., str. I‑8237, točka 54 in navedena sodna praksa).

66 Poleg tega je sodišče Unije pojasnilo, da je treba pojem podjetja, postavljen v ta kontekst, razumeti tako, da označuje gospodarsko enoto, čeprav s pravnega vidika to gospodarsko enoto sestavlja več fizičnih ali pravnih oseb (glej sodbo Sodišča z dne 12. julija 1984 v zadevi Hydrotherm Gerätebau, 170/83, Recueil, str. 2999, točka 11, ter zgoraj v točki 65 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 55 in navedena sodna praksa; glej v tem smislu tudi sodbo Splošnega sodišča z dne 29. junija 2000 v zadevi DSG proti Komisiji, T‑234/95, Recueil, str. II‑2603, točka 124). Tako je poudarilo, da za uporabo pravil o konkurenci formalna ločitev dveh družb, ki izhaja iz njune ločene pravne osebnosti, ni odločilna, saj je odločilno merilo, ali obstaja njuno enotno ravnanje na trgu. Torej se lahko izkaže, da je treba ugotoviti, ali družbi z različnima pravnima osebnostma oblikujeta ali spadata v samo eno podjetje ali gospodarski subjekt z enotnim ravnanjem na trgu (zgoraj v točki 61 navedena sodba Imperial Chemical Industries proti Komisiji, točka 140, in sodba Splošnega sodišča z dne 15. septembra 2005 v zadevi DaimlerChrysler proti Komisiji, T‑325/01, ZOdl., str. II‑3319, točka 85).

67 Kadar tak gospodarski subjekt krši pravila o konkurenci, mora v skladu z načelom osebne odgovornosti za to kršitev odgovarjati sam (glej zgoraj v točki 65 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 56 in navedena sodna praksa).

68 Kršitev konkurenčnega prava Unije je treba brez nejasnosti pripisati pravni osebi, ki ji je mogoče naložiti plačilo glob in na katero je treba nasloviti obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Prav tako je pomembno, da je v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah navedeno, kot kakšni se pravni osebi očitajo navedena dejstva (glej zgoraj v točki 65 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 57 in navedena sodna praksa).

69 Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da se ravnanje hčerinske družbe lahko pripiše matični družbi, predvsem če zadevna hčerinska družba – čeprav je ločena pravna oseba – o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma ravna v skladu z navodili matične družbe, zlasti ob upoštevanju gospodarskih, organizacijskih in pravnih vezi, ki povezujejo pravna subjekta (glej zgoraj v točki 65 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 58 in navedena sodna praksa).

70 V takem primeru sta namreč matična družba in njena hčerinska družba del iste gospodarske enote in zato tvorita samo eno podjetje v smislu sodne prakse, navedene v točkah 65 in 66 zgoraj. Dejstvo, da matična družba in njena hčerinska družba tvorita samo eno podjetje v smislu člena 81 ES, tako Komisiji omogoča, da odločbo, s katero naloži plačilo glob, naslovi na matično družbo, ne da bi bilo treba dokazati njeno osebno vpletenost v kršitev (zgoraj v točki 65 sodba Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 59).

71 V posebnem primeru, v katerem je matična družba stoodstotna lastnica kapitala hčerinske družbe, ki je kršila konkurenčna pravila Unije, ta matična družba po eni strani lahko odločilno vpliva na ravnanje te hčerinske družbe, po drugi strani pa obstaja izpodbojna domneva, da ta matična družba dejansko odločilno vpliva na njeno ravnanje (glej zgoraj v točki 65 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 60 in navedena sodna praksa).

72 V teh okoliščinah za domnevo, da matična družba odločilno vpliva na poslovno politiko hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija dokaže, da je ves kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe. Komisija lahko tako matično družbo šteje za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če matična družba, ki mora to domnevo ovreči, ne predloži zadostnih dokazov, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno (glej zgoraj v točki 65 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 61 in navedena sodna praksa).

73 Poleg tega, čeprav drži, da se Sodišče v točkah 28 in 29 sodbe z dne 16. novembra 2000 v zadevi Stora Kopparbergs Bergslags proti Komisiji (C‑286/98 P, Recueil, str. I‑9925) ob stoodstotnem lastništvu kapitala hčerinske družbe sklicuje tudi na druge okoliščine, kot sta neprerekanje vpliva, ki ga izvaja matična družba na poslovno politiko hčerinske družbe, in skupno zastopanje dveh družb v upravnem postopku, ostane dejstvo, da je Sodišče te okoliščine poudarilo le zato, da bi predstavilo vse elemente, s katerimi je Splošno sodišče utemeljilo svoje razlogovanje, in ne zato, da bi bilo treba za uporabo domneve, navedene v točki 71 zgoraj, predložiti dodatne indice v zvezi z dejanskim vplivanjem matične družbe (zgoraj v točki 65 navedena sodba Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 62).

74 Ta tožbeni razlog je treba preučiti na podlagi zgoraj navedenih načel.

75 Komisija je v točki 627 obrazložitve izpodbijane odločbe menila, da je treba Schindler Holding šteti za solidarno odgovorno za kršitev njenih hčerinskih družb Schindler Belgija, Schindler Nemčija, Schindler Luksemburg in Schindler Nizozemska, ker je lahko „kot edina lastnica in končna matična družba […] odločilno vplivala na poslovno politiko posameznih hčerinskih družb v času trajanja kršitve in je mogoče domnevati, da je to pristojnost tudi izkoristila“.

76 Komisija je v točkah 628 in 629 obrazložitve izpodbijane odločbe menila, da trditvi Schindler Holding, da zadevne hčerinske družbe na trgu poslujejo kot samostojne pravne enote, ki same odločajo o bistvenih vidikih svoje poslovne politike, in da ni v ničemer vplivala na tekoče posle zadevnih hčerinskih družb, „ne zadostuje[ta] za to, da bi bilo mogoče [z njima] ovreči domnevo, da hčerinske družbe od Schindler Holding niso popolnoma samostojno odločale o svojem ravnanju na trgu“.

77 Komisija je v točki 630 obrazložitve izpodbijane odločbe še dodala, da bi lahko Schindler Holding „v upravnem postopku predložil[a] dokaze o tem, da ni odločilno vplival[a] na svoje hčerinske družbe […]“. V zvezi s tem je menila, da ji „[Schindler Holding] in [njene] hčerinske družbe niso predložil[e] […] dokazov, s katerimi bi razjasnil[e] svoje družbene odnose, hierarhično strukturo in obveznosti poročanja, da bi tako ovrgl[e] domnevo[, da je] […] [Schindler Holding] kot edin[a] lastni[ca] svojih hčerinskih družb, na katere je bila naslovljena [izpodbijana] odločba, izvajal[a] svoje nadzorne pravice in uporabil[a] vsa preostala sredstva za izvajanje odločilnega vpliva, do česar je bila upravičen[a]“.

78 Komisija je v točki 631 obrazložitve izpodbijane odločbe menila, da „le na podlagi programa usklajevanja s pravili konkurence v skupini Schindler ni mogoče ugotoviti, ali je [Schindler Holding] izdal[a] navodila v zvezi s kršitvijo ali ne“. Tako je treba po mnenju Komisije še naprej domnevati, „da stoodstotna hčerinska družba [Schindler Holding] ni samostojno odločala o svoji poslovni politiki na trgu“.

79 Komisija je ob upoštevanju navedenega v točki 632 obrazložitve izpodbijane odločbe sklenila, da „[Schindler Holding] in nje[ne] stoodstotne hčerinske družbe niso ovrgl[e] domneve o odgovornosti za kršitve, storjene v Belgiji, Nemčiji, Luksemburgu in na Nizozemskem, [in da je zato treba Schindler Holding] skupaj z zadevnimi hčerinskimi družbami šteti za solidarno odgovorne za kršitve člena 81 ES, navedene v [izpodbijani] odločbi“.

80 Na prvem mestu ni sporno, da je imela Schindler Holding v času trajanja kršitve v neposredni lasti 100 % kapitala Schindler Belgija, Schindler Nemčija in Schindler Nizozemska, posredno (prek Schindler Belgija) pa tudi 100 % kapitala Schindler Luksemburg. Torej je veljala domneva, da je Schindler Holding odločilno vplivala na ravnanje svojih hčerinskih družb (glej točko 72 zgoraj).

81 Skupina Schindler ne more trditi, da bi morala Komisija dokazati, da je Schindler Holding dejansko vplivala na operativne dejavnosti zadevnih hčerinskih družb, vključno z njihovim ravnanjem, s katerim so kršile člen 81 ES, in da je povzročila ali podpirala kršitev.

82 Pripisovanje odgovornosti za kršitev, ki jo je storila hčerinska družba, njeni matični družbi namreč ne zahteva dokaza, da matična družba vpliva na politiko hčerinske družbe na posebnem področju, ki je predmet kršitve. Nasprotno pa lahko organizacijske, gospodarske in pravne vezi med matično družbo in njeno hčerinsko družbo dokažejo obstoj vpliva prve na strategijo druge ter zato upravičijo, da ju lahko štejemo za samo en gospodarski subjekt (sodba Splošnega sodišča z dne 12. decembra 2007 v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, T‑112/05, ZOdl., str. II‑5049, točka 83). Če torej Komisija dokaže, da je ves kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe, lahko zadnjenavedeno šteje za solidarno odgovorno za plačilo globe, ki jo naloži hčerinski družbi, razen če matična družba dokaže, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno (glej točko 72 zgoraj). Treba je še opozoriti, da odnos prigovarjanja h kršitvi med matično in hčerinsko družbo ali celo vpletenost prve v navedeno kršitev ne omogoča Komisiji, da naslovi odločbo o naložitvi glob matični družbi iz skupine družb (zgoraj navedena sodba z dne 12. decembra 2007 v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 58), temveč to omogoča dejstvo, da obe tvorita samo eno podjetje v smislu člena 81 ES.

83 Tožeče stranke se ne morejo sklicevati niti na domnevno kršitev načela krivdne odgovornosti (Schuldprinzip) niti na načelno izključitev uveljavljanja odgovornosti delničarja v družbi z omejeno odgovornostjo ali delniški družbi za dolgove družbe in dejanja njenih upravnih organov. V zvezi s tem zadostuje ugotovitev, da take trditve temeljijo na napačni premisi, da ni bila v zvezi z matično družbo ugotovljena nobena kršitev, kar v obravnavanem primeru ne drži, saj iz točke 632 obrazložitve izpodbijane odločbe ter členov 1 in 2 te odločbe izhaja, da je Schindler Holding sama odgovorna za kršitve, za katere se je zaradi tesnih ekonomskih in pravnih vezi, ki so jo povezovale s hčerinskimi družbami, štelo, da jih je storila sama (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi Metsä-Serla in drugi proti Komisiji, C‑294/98 P, Recueil, str. I‑10065, točki 28 in 34, in sodbo Splošnega sodišča z dne 8. oktobra 2008 v zadevi Schunk in Schunk Kohlenstoff‑Technik proti Komisiji, T‑69/04, ZOdl., str. II‑2567, točka 74).

84 Na drugem mestu je treba preučiti trditve, s katerimi želijo tožeče stranke zavrniti domnevo iz točke 71 zgoraj in na podlagi katerih naj bi hčerinske družbe od Schindler Holding samostojno določale svojo poslovno politiko.

85 Prvič, tudi če bi bila trditev tožečih strank, da Schindler Holding hčerinskim družbam v obravnavanem primeru ni dajala navodil, ki bi omogočila ali spodbudila stike v nasprotju s členom 81 ES, in da ni bila seznanjena s takimi stiki, dokazana, je ni mogoče uporabiti kot dokaz za to, da so bile zadevne hčerinske družbe samostojne. Kot je bilo navedeno v točki 82 zgoraj, se za pripisovanje odgovornosti za kršitev, ki jo je storila hčerinska družba, njeni matični družbi ne zahteva, da matična družba vpliva na politiko hčerinske družbe na posebnem področju, ki je predmet kršitve.

86 Drugič, zavrniti je treba tudi trditev, da so hčerinske družbe od Schindler Holding v svojih državah vedno delovale samostojno, ne da bi Schindler Holding vplivala na njihove tekoče dejavnosti, „pridobivanje naročil“, sklepanje pogodb ali cenovno politiko, pri kateri je bila Schindler Holding obveščena le o naročilih, zaradi katerih bi lahko nastala izguba. Po eni strani zadevne tožeče stranke niso predložile dokazov v podporo tem trditvam, po drugi strani pa take trditve – tudi če bi bile dokazane – nikakor ne bi zadostovale za zavrnitev domneve iz točke 71 zgoraj, saj iz sodne prakse izhaja, da spadajo z vidika uporabe člena 81 ES v zvezi z matično družbo pod pojem poslovne politike hčerinske družbe še drugi elementi, poleg tistih, ki jih navajajo tožeče stranke. V zvezi s tem je treba navesti, da je sodišče Unije v okviru analize obstoja enotnega gospodarskega subjekta med več družbami, ki so del skupine, zlasti preučilo, ali bi matična družba lahko vplivala na politiko cen, dejavnosti proizvodnje in distribucije, cilje prodaje, bruto marže, stroške prodaje, denarni tok, zaloge in trženje. Vendar iz tega ni mogoče sklepati, da spadajo pod pojem poslovne politike hčerinske družbe samo ti vidiki, da bi se lahko za matično družbo uporabila člena 81 ES in 82 ES (glej zgoraj v točki 82 navedeno sodbo z dne 12. decembra 2007 v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 64 in navedena sodna praksa).

87 Tretjič, domneve o odgovornosti ni mogoče ovreči niti z dejstvom, da so hčerinske družbe od Schindler Holding v štirih državah, v katerih je bila storjena kršitev, sodelovale pri ločenih in različnih kršitvah, s čimer naj bi bilo mogoče zanikati, da je imela dejanski vpliv na operativne dejavnosti hčerinskih družb. Iz točk od 627 do 632 obrazložitve izpodbijane odločbe namreč izhaja, da se Komisija za to, da je Schindler Holding pripisala odgovornost za ravnanje hčerinskih družb, ni oprla na morebitno vzporednost kršitev, ugotovljenih v štirih zadevnih državah. Poleg tega je napačna tudi trditev tožečih strank, da so se kršitve med seboj razlikovale, saj so hčerinske družbe od Schindler Holding v zadevnih štirih državah v obdobjih, ki se precej prekrivajo (od 9. maja 1996 do 29. januarja 2004 v Belgiji, od 1. avgusta 1995 do 6. decembra 2000 v Nemčiji, od 7. decembra 1995 do 9. marca 2004 v Luksemburgu in od 1. junija 1999 do 5. marca 2004 na Nizozemskem), sodelovale pri kršitvah s podobnim predmetom, ki je vključeval „tajno dogovarjanje med konkurenti o delitvi trgov ali zamrznitvi tržnih deležev z delitvijo projektov prodaje in montaže novih dvigal in/ali tekočih stopnic ter o nekonkuriranju pri vzdrževanju in posodabljanju dvigal in tekočih stopnic (razen v Nemčiji, kjer dejavnost vzdrževanja in posodabljanja ni bila vključena v razprave med članicami kartela)“ (točka 658 obrazložitve izpodbijane odločbe).

88 Četrtič, dejstvo, da je Schindler Holding morda res naredila vse, kar je bilo v njeni moči, da bi preprečila, da bi njene hčerinske družbe ravnale v nasprotju s členom 81 ES – zlasti s spr