ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Mleko in mlečni proizvodi – Dodatna dajatev na mleko – Mleko, ki ga proizvajalec prepusti tretjim osebam za predelavo ob izvrševanju podjemne pogodbe, ki izključuje prenos lastninske pravice na mleku – Posel, ki pomeni dobavo

(Uredba Sveta št. 3950/92, členi 1, 2 in 9(g); Uredba Komisije št. 536/93, člen 1)

Summary

Člene 1, 2 in 9(g) Uredbe št. 3950/92 o uvedbi dodatne dajatve na področju mleka in mlečnih proizvodov ter člen 1 Uredbe št. 536/93 o določitvi postopkov uporabe dodatne dajatve na področju mleka in mlečnih proizvodov je treba razlagati tako, da je treba za določitev mlečnih kvot in za uporabo dodatne dajatve dejstvo, da mlečnopridelovalno podjetje na podlagi izvrševanja podjemne pogodbe o odplačni obdelavi in predelavi mleka v sir, maslo in sirotko prepusti določene količine mleka tretjim, ne da bi pri tem preneslo lastninsko pravico, šteti kot dobavo.

(Glej točko 28 in izrek.)
78

Opozoriti je treba tudi, da člen 52(1) Listine določa, da je lahko uresničevanje pravic, kakršne so te, ki jih priznava člen 6 te listine, omejeno, če so te omejitve predpisane z zakonom, če spoštujejo bistveno vsebino navedenih pravic in svoboščin, če so ob upoštevanju načela sorazmernosti potrebne ter če dejansko ustrezajo ciljem splošnega interesa, ki jih priznava Unija, ali so potrebne zaradi zaščite pravic in svoboščin drugih (sodba z dne 12. februarja 2019, TC, C‑492/18 PPU, EU:C:2019:108, točka 56 in navedena sodna praksa).
2

Ta predlog je bil vložen v okviru spora med, na eni strani, dvema združenjema za boj proti pesticidom in za spodbujanje biotske raznovrstnosti, Pesticide Action Network Europe ASBL in Nature et Progès Belgique ASBL, ter čebelarjem, TN, in na drugi strani, État belge, ki jo zastopa ministre des Classes moyennes, des Indépendants, des PME, de l’Agriculture et de l’Intégration sociale, chargé des Grandes villes (minister za srednje sloje, samozaposlene, MSP, kmetijstvo in socialno vključevanje, pristojen za večja mesta), v zvezi z nacionalnimi odločbami, s katerimi so bili dovoljeni, na eni strani, dajanje v promet fitofarmacevtskih sredstev, ki vsebujejo aktivne snovi, prepovedane v Evropski uniji, da bi se z njimi tretirala semena, in na drugi strani, prodaja in setev semen, tretiranih s temi sredstvi.
50

Splošno sodišče je te trditve v točkah od 83 do 87 izpodbijanega sklepa zavrnilo tako: „83. Tožeča stranka je v četrtem in petem tožbenem razlogu razložila svojo teorijo o protikonkurenčnosti sporazuma o standardizaciji GS 1 in ravnanja članov, ki so sodelovali pri tem sporazumu, ne da bi navedla kakršno koli trditev, ki bi se posebej nanašala na [sporno] odločbo. 84. Poleg tega so trditve tožeče stranke večinoma nove glede na trditve, ki jih je v upravnem postopku navedla v dopisu z dne 14. septembra 2019 in na katere je Komisija odgovorila v točki 38 in naslednjih obrazložitve [sporne] odločbe. Komisija je v točkah 40 in 43 obrazložitve [sporne] odločbe ugotovila, da ji ,[predložene] informacije ne omogočajo, da bi lahko sklepala na ali celo utemeljila obstoj razumnih sumov o nedovoljenem dogovarjanju med [zadevnimi] podjetji‘ oziroma da ,tudi če bi se izkazalo, da poslovnik organizacije GS 1 pomeni sporazum o standardizaciji, ki bi lahko ustvaril tržno moč, in da se v njem ne spoštujejo pogoji iz točk od 270 do 286 Smernic [za sporazume o horizontalnem sodelovanju], tožeča stranka ni pojasnila, kako naj bi ta poslovnik omejeval konkurenco‘. 85. Spomniti je treba, da v skladu s sodno prakso pri sodnem nadzoru odločb o zavrnitvi pritožbe Splošno sodišče presoje interesa Unije, ki jo je opravila Komisija, ne sme nadomestiti s svojo presojo, ampak je namen tega nadzora to, da se preveri, ali sporna odločba temelji na vsebinsko nepravilnih dejstvih, ali je v njem napačno uporabljeno pravo in ali je prišlo do očitne napake pri presoji ali do zlorabe pooblastil ([…] sodb[a] z dne 11. januarja 2017, Topps Europe/Komisija, T‑699/14, neobjavljena, EU:T:2017:2, točka 66 in navedena sodna praksa). 86. V obravnavanem primeru, kot je pravilno navedla Komisija, naloga Splošnega sodišča ni, da bi neposredno preučilo, ali sta sporazum o standardizaciji GS 1 in ravnanje članov, ki so sodelovali pri tem sporazumu, protikonkurenčna, temveč mora ugotoviti, ali je bilo pri ugotovitvi iz točke 38 in naslednjih obrazložitve [sporne] odločbe, v katerih je bilo odgovorjeno na trditve tožeče stranke v upravnem postopku, napačno uporabljeno pravo in ali je prišlo do očitne napake pri presoji ali do zlorabe pooblastil. 87. Tožeča stranka pa s četrtim in petim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču v bistvu predlaga, naj ugotovi kršitev pravil o konkurenci, ne da bi navedla kakršno koli trditev, s katero bi dokazala, da je bilo v [sporni] odločbi napačno uporabljeno pravo ali da je prišlo do očitne napake pri presoji ali do zlorabe pooblastil.“
30

V teh okoliščinah je Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je treba člen 8(3) [Direktive o dostopu] v povezavi s členom 3(5) in členom 1(3) in (4) [Direktive 2014/61] razlagati tako, da nasprotujejo temu, da lahko nacionalni regulativni organ operaterju, ki razpolaga s fizično infrastrukturo in je obenem ponudnik javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev ali omrežij ter za katerega ni bilo ugotovljeno, da ima pomembno tržno moč, naloži obveznost uporabe pogojev, ki jih je ta organ določil ex ante in s katerimi so urejena pravila za dostop do fizične infrastrukture tega operaterja, vključno s pravili in postopki za sklepanje pogodb in pristojbinami za dostop, ne glede na to, ali je podan spor o dostopu do fizične infrastrukture tega operaterja in ali na trgu obstaja učinkovita konkurenca? Podredno (različica 2): 2. Ali je treba člen 67(1) in (3) v povezavi s členom 68(2) in (3) [Direktive 2018/1972] v povezavi s členom 3(5) in členom 1(3) in (4) [Direktive 2014/61] razlagati tako, da nasprotujejo temu, da lahko nacionalni regulativni organ operaterju, ki razpolaga s fizično infrastrukturo in je obenem ponudnik javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev ali omrežij ter za katerega ni bilo ugotovljeno, da ima pomembno tržno moč, naloži obveznost uporabe pogojev, ki jih je ta organ določil ex ante in s katerimi so urejena pravila za dostop do fizične infrastrukture tega operaterja, vključno s pravili in postopki za sklepanje pogodb in pristojbinami za dostop, ne glede na to, ali je podan spor o dostopu do fizične infrastrukture tega operaterja in ali na trgu obstaja učinkovita konkurenca?“
9

Če je zavarovana oseba dejansko upravičena do zavarovalnih storitev, družba Best Doctors na drugi strani prevzame vse upravne formalnosti v zvezi z oskrbo v tujini (storitev FindBestCare, v nadaljevanju: storitev FBC). Ta storitev med drugim zajema sestanek z izvajalci zdravstvenih storitev, organizacijo zdravljenja, nastanitev v hotelu in prevoz, zagotavljanje storitev pomoči strankam in preverjanje ustreznosti zdravljenja. Poleg tega družba Best Doctors skrbi tudi za plačila in nadzor nad zdravstvenimi zahtevki. Družba Best Doctors pa ni odgovorna za kritje stroškov prevoza in nastanitve ter stroškov zdravstvene oskrbe.
6

Določbe v zvezi s pogodbami o trgovskem zastopanju so bile v code de droit économique (gospodarskopravni zakonik) vključene s členom 3 loi, du 2 avril 2014, portant insertion du livre X « Contrats d’agence commerciale, contrats de coopération commerciale et concessions de vente » dans le Code de droit économique, et portant insertion des définitions propres au livre X, dans le livre 1er du Code de droit économique (zakon z dne 2. aprila 2014 o vključitvi knjige X, naslovljene „Pogodbe o trgovskem zastopanju, pogodbe o trgovskem sodelovanju in pogodbe o distribuciji“, v gospodarskopravni zakonik in o vključitvi opredelitev v zvezi s knjigo X v knjigo 1 gospodarskopravnega zakonika (Moniteur belge z dne 28. aprila 2014, str. 35053).
34

V teh okoliščinah je Curtea de Apel Oradea (višje sodišče v Oradeji) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba določbe člena 9(1) Direktive [2000/78], ki zagotavljajo sodni postopek ‚[…] vsem osebam, ki menijo, da jim je bila storjena krivica, ker ni bilo uporabljeno načelo enakega obravnavanja […]‘, ter člena 47, prvi odstavek, [Listine], ki vsakomur zagotavljajo pravico do ‚[…] učinkovitega pravnega sredstva […] [in] […] da je o njegovi zadevi pravično odločeno‘, razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, kakršna je ureditev iz člena 211(c) [zakona o socialnem dialogu], ki določa, da začne triletni rok za vložitev zahtevka za odškodnino teči ‚od nastanka škode‘, ne glede na to, ali so bile tožeče stranke seznanjene z nastankom škode (in njenim obsegom)? 2. Ali je treba določbe člena 2(1) in (2) ter člena 3(1)(c), in fine, Direktive [2000/78] razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, kakršna je tista iz člena 1(2) [okvirnega zakona št. 330/2009], kot se razlaga v [sodbi vrhovnega kasacijskega sodišča], v okoliščinah, v katerih [zadevni sodniki] niso imeli zakonske možnosti zahtevati povišanja dodatka za vodstvene funkcije ob nastopu sodniške službe po začetku veljavnosti okvirnega zakona št. 330/2009, to je pravnega predpisa, ki je izrecno določal, da zahtevki za izplačilo plač so in ostajajo izključno taki, kakršni so določeni v [tem] zakonu. Posledica tega je diskriminacija iz naslova plač v razmerju do njihovih kolegov, tudi na podlagi starosti, saj so bili le starejšim sodnikom, ki so funkcijo nastopili pred januarjem 2010 (ki so jim bile med letoma 2006 in 2009 izdane sodbe v njihovo korist, katerih izreki so bili leta 2019 pojasnjeni na podlagi [sodbe vrhovnega kasacijskega sodišča], retroaktivno izplačane pravice (enake tistim, ki so se zahtevale v tožbi, ki je predmet tega postopka), in sicer v mesecih od decembra 2019 do januarja 2020 za obdobje od leta 2010 do leta 2015, čeprav so tudi [zadevni sodniki] v tem obdobju opravljali funkcijo sodnikov in imeli enake delovne obveznosti, pod enakimi pogoji in v isti instituciji? 3. Ali je treba določbe Direktive [2000/78] razlagati tako, da nasprotujejo diskriminaciji le, če ta temelji na enem od pogojev iz člena 1 te direktive, ali pa zadevne določbe, ki so morebiti vsebovane tudi v drugih določbah prava Unije, na splošno nasprotujejo različnemu obravnavanju zaposlenih na področju plačila, če opravljajo enako delo za istega delodajalca, v enakem obdobju in pod enakimi pogoji?“
6

Člen 2 navedene direktive, naslovljen „Opredelitve pojmov“, določa: „V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: (a) ,mednarodna zaščita‘ pomeni status begunca in status subsidiarne zaščite, kot sta opredeljena v točkah (e) in (g); (b) ,upravičenec do mednarodne zaščite‘ pomeni osebo, ki ji je priznan status begunca ali status subsidiarne zaščite, kot sta opredeljena v točkah (e) in (g); (c) ,Ženevska konvencija‘ pomeni Konvencijo o statusu beguncev, sestavljeno v Ženevi dne 28. julija 1951 [(Recueil des traités des Nations unies, zvezek 189, str. 150, št. 2545 (1954))], kot je bila spremenjena [s] […] protokolom [o statusu beguncev, sklenjenim v New Yorku] 31. januarja 1967; (d) ,begunec‘ pomeni državljana tretje države, ki se zaradi utemeljenega strahu pred preganjanjem zaradi rasne, verske, nacionalne pripadnosti, političnega prepričanja ali pripadnosti določeni družbeni skupini nahaja izven države, katere državljan je, in ne more ali zaradi tega strahu noče izkoristiti zaščite te države, ali osebo brez državljanstva, ki se nahaja izven države prejšnjega običajnega prebivališča zaradi enakih razlogov, kot so navedeni zgoraj, in se ne more ali zaradi tega strahu noče vrniti vanjo, in za katera se ne uporablja člen 12; (e) ,status begunca‘ pomeni priznanje državljana tretje države ali osebe brez državljanstva kot begunca s strani države članice; (f) ,oseba, upravičena do subsidiarne zaščite‘ pomeni državljana tretje države ali osebo brez državljanstva, ki ne izpolnjuje pogojev za begunca, a je bilo v zvezi z njim/njo izkazano, da obstajajo utemeljeni razlogi za prepričanje, da bi se zadevna oseba, če bi se vrnila v izvorno državo, ali v primeru osebe brez državljanstva v državo prejšnjega običajnega prebivališča, soočila z utemeljenim tveganjem, da utrpi resno škodo, kot je opredeljena v členu 15, in za katero se člen 17(1) in (2) ne uporablja in ki ne more ali zaradi takega tveganja noče izkoristiti zaščite te države; (g) ,status subsidiarne zaščite‘ pomeni priznanje državljana tretje države ali osebe brez državljanstva kot osebe, upravičene do subsidiarne zaščite, s strani države članice; (h) ,prošnja za mednarodno zaščito‘ pomeni prošnjo državljana tretje države ali osebe brez državljanstva za zaščito s strani države članice, ki se lahko razume kot prošnjo za status begunca ali status subsidiarne zaščite in ki ne zahteva izrecno druge vrste zaščite izven področja uporabe te direktive, za katero se lahko zaprosi posebej; […]“.
12

Člen 78a Nakazatelen kodeks (kazenski zakonik, v nadaljevanju: NK) določa: „(1) [Pristojno] sodišče polnoletno osebo oprosti kazenskopravne odgovornosti in ji naloži upravno globo od 1000 do 5000 [bolgarskih levov (BGN) (približno od 500 do 2500 EUR)], če so kumulativno izpolnjeni ti pogoji: (a) za kaznivo dejanje je v primeru naklepa določena zaporna kazen do treh let ali druga milejša kazen ali v primeru malomarnosti zaporna kazen do petih let ali druga milejša kazen; (b) storilec ni bil kaznovan niti zaradi kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti, niti ni bil na podlagi določb tega poglavja oproščen kazenskopravne odgovornosti; (c) premoženjska škoda, ki je bila povzročena s kaznivim dejanjem, je bila povrnjena. […] (4) Sodišče, ki naloži globo iz odstavka 1, lahko izreče tudi upravno kazen začasnega odvzema pravice opravljati poklic ali dejavnost za dobo do treh let, če je za to kaznivo dejanje določen začasen odvzem te pravice.“
47

Drži, da pravo Unije in zlasti člen 7 Listine, ki priznava pravico do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja, na splošno ne določa pravice do enotnosti razširjene družine. Ker pa je ta člen 7 treba razlagati v povezavi z obveznostjo, da se pri vseh ukrepih, ki se nanašajo na otroke, upoštevajo predvsem koristi otroka, določeno v členu 24(2) Listine (glej v tem smislu sodbo z dne16. julija 2020, État belge (Združitev družine – Mladoletni otrok), C‑133/19, C‑136/19 in C‑137/19, EU:C:2020:577, točka 34) in členu 6(1) Uredbe Dublin III, je treba interes, ki ga lahko ima mladoletni prosilec brez spremstva, da je združen s člani svoje razširjene družine za namene obravnavanja njegove prošnje za mednarodno zaščito, šteti za zaščiten s temi določbami. V tem okviru je treba spomniti tudi, da mladoletniki brez spremstva zaradi svoje posebne ranljivosti potrebujejo posebna postopkovna jamstva, kot je poudarjeno v uvodni izjavi 13 te uredbe. Poleg tega, čeprav je v skladu s členom 8(2) navedene uredbe določitev države članice, v kateri je prisoten sorodnik mladoletnega prosilca brez spremstva, kot odgovorne države članice pogojena s tem, da je „to v največjo korist otroka“, iz te določbe, uvodnih izjav 14 in 16 ter člena 6(3)(a) in (4) te uredbe izhaja, da je spoštovanje družinskega življenja in zlasti možnost mladoletnika brez spremstva za združitev s sorodnikom, ki lahko poskrbi zanj med obravnavanjem njegove prošnje, načeloma v največjo korist otroka (glej po analogiji sodbo z dne 23. januarja 2019, M. A. in drugi, C‑661/17, EU:C:2019:53, točka 89).
61

Glede vprašanja, ali avstrijska ureditev iz postopka v glavni stvari pomeni omejitev svobode ustanavljanja ali prostega gibanja delavcev, je treba opozoriti, da Uredba št. 883/2004 ne uvaja skupnega sistema socialne varnosti, temveč dopušča različne nacionalne sisteme. Države članice obdržijo pristojnost, da organizirajo svoje sisteme socialne varnosti, in če ni harmonizacije na ravni Unije, vsaka država članica v svoji zakonodaji določi, med drugim, pogoje za pridobitev pravice do socialnih dajatev. Države članice morajo pri izvajanju te pristojnosti kljub temu spoštovati pravo Unije in zlasti določbe Pogodbe DEU o pravici, priznani vsakemu državljanu Unije, da se prosto giblje in prebiva na ozemlju držav članic (glej zlasti sodbe z dne 21. februarja 2013, Salgado González,C‑282/11, EU:C:2013:86, točke od 35 do 37; z dne 5. novembra 2014, Somova,C‑103/13, EU:C:2014:2334, točke od 33 do 35, in z dne 21. oktobra 2021, Zakład Ubezpieczeń Społecznych I Oddział w Warszawie, C‑866/19, EU:C:2021:865, točka 27 in navedena sodna praksa).
27

Ker pa mora letalski prevoznik, čigar let je imel veliko zamudo oziroma je bil odpovedan zaradi izrednih razmer v smislu člena 5(3) Uredbe št. 261/2004 v povezavi z uvodnima izjavama 14 in 15 te uredbe, kot je razvidno iz točk od 17 do 19 te sodbe – da bi bil oproščen svoje obveznosti plačila odškodnine – dokazati, da te okoliščine ne bi bilo mogoče preprečiti, niti če bi bili sprejeti vsi ustrezni ukrepi, in da je sprejel vse glede na položaj potrebne ukrepe, da bi se izognil njenim posledicam, mora predložitveno sodišče ob upoštevanju vseh okoliščin spora o glavni stvari in dokazov, ki jih je predložil zadevni letalski prevoznik, presoditi, ali je ta, ne da bi privolil v nevzdržne žrtve glede na zmogljivosti svojega podjetja v upoštevnem trenutku, take ukrepe sprejel, na primer tako, da je uporabil vsa sredstva, ki jih je imel na voljo, za zagotovitev ustrezne, zadovoljive in takoj izvedene spremembe poti potnikov, ki so utrpeli veliko zamudo oziroma katerih let je bil odpovedan, zlasti ob upoštevanju cilja zagotavljanja visoke ravni varstva letalskih potnikov, določenega v uvodni izjavi 1 navedene uredbe (glej v tem smislu sklep z dne 30. marca 2022, Orbest, C‑659/21, neobjavljen, EU:C:2022:254, točka 26).
57

Glede na zgornje preudarke je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 30(2)(a) in (b) Carinskega zakonika razlagati tako, da se lahko carinski organ države članice pri določitvi carinske vrednosti v skladu s to določbo omeji na uporabo elementov, navedenih v nacionalni podatkovni zbirki, ki jo vzdržuje in upravlja on, ne da bi moral, kadar ti elementi zadostujejo za to določitev, dostopiti do informacij, s katerimi razpolagajo carinski organi drugih držav članic ali institucije in službe Unije, pri čemer to ne vpliva na možnost navedenega carinskega organa, da če to ni tako, na te organe ali te institucije in službe naslovi zahtevo za pridobitev dodatnih podatkov za to določitev.
8

V zvezi s Comunidad Autónoma de Castilla y León (avtonomna skupnost Kastilija in León, Španija) je ureditev, ki se uporablja, določena v Decreto 43/2009, por el que se regula carrera profesional del personal estatutario de los centros e instituciones sanitarias del Servicio de Salud de Castilla y León (odlok 43/2009, ki ureja poklicno pot javnih uslužbencev zdravstvene službe v zdravstvenih centrih in ustanovah) z dne 2. julija 2009 (BOCYL št. 125, z dne 3. julija 2009, str. 20084), ki v različici, ki se uporablja v sporu v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: odlok 43/2009), v členu 6 določa: „1. Poklicni razvoj v zdravstveni službi v Kastilji in Leónu je sestavljen iz štirih stopenj. 2. Za dosego prve stopnje ali posamezne višje stopnje so določene te zahteve: (a) imeti status stalnega javnega uslužbenca v poklicni kategoriji, v kateri se želi doseči prva ali naslednje stopnje zadevne kategorije poklicnega razvoja, in opravljati svoje funkcije v zdravstveni službi v Kastilji in Leónu; (b) vložiti prošnjo za uvrstitev v prvo stopnjo poklicnega razvoja ali katero od višjih stopenj, v roku in obliki, ki se določita v ustreznih razpisih; (c) na datum vsakega razpisa dokazati število let poklicnih izkušenj kot javni uslužbenec v zdravstvenih centrih in ustanovah nacionalnega zdravstvenega sistema, ki so v okviru posamezne kategorije poklicnega razvoja določena za dosego prve stopnje, pa tudi število let, ki so določena za dosego višjih stopenj, v skladu z naslednjo lestvico: i. za dosego prve stopnje je treba dokazati pet let poklicnih izkušenj kot javni uslužbenec nacionalnega zdravstvenega sistema, in sicer v isti poklicni kategoriji, kot je ta, v kateri kandidat zaprosi za dostop do zadevne kategorije poklicnega razvoja.“
9

Člen 54 Direktive 2015/2436, naslovljen „Prenos“, določa: „1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s členi 3 do 6, členi 8 do 14, členi 16, 17 in 18, členi 22 do 39, členom 41, členoma 43 in 44 ter členi 46 do 50, do 14. januarja 2019. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s členom 45, do 14. januarja 2023. Besedilo teh predpisov takoj sporočijo Komisiji. […]“
Člen 30(5) in (9) Direktive 2015/849 je v različici, ki se je uporabljala pred začetkom veljavnosti Direktive 2018/843, določal:

„5. Države članice zagotovijo, da imajo do informacij o dejanskem lastništvu vedno dostop:

(a) pristojni organi in [finančne obveščevalne enote], brez omejitev;

(b) pooblaščeni subjekti, in sicer v okviru skrbnega preverjanja strank v skladu s poglavjem II;

(c) vse osebe ali organizacije, ki lahko izkažejo upravičen interes.

Osebe ali organizacije iz točke (c) imajo dostop vsaj do imena, meseca in leta rojstva, državljanstva in države prebivališča dejanskega lastnika, kakor tudi do vrste in višine deleža v lasti upravičenca.

[…]

9. Države članice lahko določijo izvzetje glede dostopa iz točk (b) in (c) odstavka 5 do vseh ali nekaterih informacij o dejanskem lastništvu, in sicer za vsak primer posebej in v izjemnih okoliščinah, kadar bi takšen dostop dejanskega lastnika izpostavil tveganju prevar, ugrabitve, izsiljevanja, nasilja ali ustrahovanja ali kadar je dejanski lastnik mladoleten oziroma kako drugače nesposoben. […]“.