Iz člena 225 ES, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča in člena 112(1)(c) Poslovnika Sodišča je razvidno, da je treba v pritožbi jasno navesti izpodbijane dele sodbe, katere razveljavitev je predlagana, ter pravne argumente, ki ta predlog na poseben način utemeljujejo. Pritožba, ki se omejuje na ponovitev ali obnovitev besedila tožbenih razlogov in trditev, ki so bili predstavljeni pred Sodiščem prve stopnje, ne izpolnjuje zahtev po obrazložitvi, ki izhajajo iz teh določb. Vendar če pritožnik izpodbija, kako je Sodišče prve stopnje razlagalo ali uporabilo pravo Skupnosti, se pravna vprašanja, obravnavana v postopku na prvi stopnji, lahko znova obravnavajo v pritožbenem postopku.

Pri presoji, ali gre za očitno malomarnost v smislu člena 239 carinskega zakonika, je treba upoštevati predvsem kompleksnost predpisov, katerih neizvajanje je povzročilo carinski dolg, strokovne izkušnje in skrbnost gospodarskega subjekta.

V tem pogledu, prvič, ne obstaja posebna kompleksnost, če je bila v primeru gospodarskega subjekta, ki je podal zahtevek za odpust dajatev za uvoz, ki se je zgodil po začetku veljavnosti Uredbe št. 1196/97 o uvrstitvi blaga v kombinirano nomenklaturo, z objavo navedene uredbe odpravljena morebitna kompleksnost zakonodaje, ki je obstajala, ker ni bilo nekaterih izrazov v nizozemski različici besedila tarifne podštevilke 19059020 kombinirane nomenklature glede uvrstitve riževega papirja. Čeprav se je namreč nizozemska različica besedila navedene tarifne podštevilke lahko zdela manj jasna kot preostale, pa kljub temu ta uredba o uvrstitvi, ki je neposredno uporabljiva in v celoti zavezujoča, izrecno in nedvoumno opisuje proizvode, ki jih je treba uvrstiti pod navedeno tarifno podštevilko in ki se ujemajo s proizvodi, ki jih uvaža zadevni gospodarski subjekt.

Drugič, glede strokovnih izkušenj se gospodarski subjekt, ki se je zatekel k storitvam carinskega zastopnika, ne more izogniti a posteriori izterjavi carinskih dajatev tako, da se sklicuje na svojo neizkušenost na področju carinskih formalnosti. Gospodarski subjekti bi se eventualno namreč lahko izognili pogoju v zvezi s poklicnimi izkušnjami tako, da bi sistematično uporabljali storitve strokovnjakov na carinskem področju, ter bi tako gospodarski subjekti, ki bi sami opravljali carinske posle, bili v slabšem položaju glede na postopek iz člena 239 carinskega zakonika Skupnosti. Iz tega je mogoče sklepati, da če zastopnik deluje v imenu in za račun uvoznika, je treba dejavnike, ki se nanašajo na morebitno malomarnost tega zastopnika, vključno z ravnjo njegovih strokovnih izkušenj, upoštevati pri presoji malomarnosti tega uvoznika.

Tretjič, glede skrbnosti gospodarskega subjekta je treba ugotoviti, da se skrbni gospodarski subjekt, ki je vedel za uredbo o uvrstitvi, objavljeno v Uradnem listu Evropskih skupnosti, ne more omejiti na to, da blago še naprej uvaža pod številko kombinirane nomenklature, zgolj zato, ker je to uvrstitev sprejel ta organ. Če bi se namreč sprejela tako malomarnost, bi to lahko spodbudilo gospodarske subjekte, da bi izkoriščali napake svojih carinskih organov. Poleg tega napaka carinskega organa, ki je že bila upoštevana v zadevi pri preučitvi obstoja posebnega primera, načeloma ne more povzročiti, da gospodarski subjekt ne bi nosil posledic lastne malomarnosti.

(Glej točke 40, 42, 43, 46, 53, 54, 64 in 65.)