ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sklep Sodišča (šesti senat) z dne 20. januarja 2009 – Sack proti Komisiji

(Zadeva C-38/08 P)

„Pritožba — Javni uslužbenci — Osebni prejemki — Neuporaba dodatka k plači, določenega za vodje oddelkov, za pravnega svetovalca naziva A*14 — Načelo enakega obravnavanja“

1. Pritožba — Razlogi — Pritožbeni razlogi, prvič predloženi šele v okviru pritožbe — Nedopustnost (Poslovnik Sodišča, člena 42(2) in 118) (Glej točki 23 in 45.)

2. Uradniki — Enako obravnavanje — Omejitve — Nezakonito dodeljena prednost (Glej točko 32.)

3. Uradniki — Organizacija služb — Enota (Glej točki 46 in 48.)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 11. decembra 2007 v zadevi Sack proti Komisiji (T-66/05), s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo tožbo, katere predmet so bile razglasitev ničnosti odločb o določitvi mesečne plače pritožnika za mesece od maja 2004 do februarja 2005, zahteva novega izračuna te plače in razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi pritožbe pritožnika – Neuporaba dodatka k plači, določenega za vodje oddelkov, za pravnega svetovalca naziva A*14 pravne službe Komisije, ki je usklajeval delovno skupino – Kršitev načela enakega obravnavanja.

Izrek

1. Pritožba se zavrne.

2. J. Sack poleg svojih stroškov nosi tudi stroške Komisije Evropskih skupnosti.

Sklep Sodišča (šesti senat) z dne 20. januarja 2009 – Sack proti Komisiji

(Zadeva C-38/08 P)

„Pritožba — Javni uslužbenci — Osebni prejemki — Neuporaba dodatka k plači, določenega za vodje oddelkov, za pravnega svetovalca naziva A*14 — Načelo enakega obravnavanja“

1. Pritožba — Razlogi — Pritožbeni razlogi, prvič predloženi šele v okviru pritožbe — Nedopustnost (Poslovnik Sodišča, člena 42(2) in 118) (Glej točki 23 in 45.)

2. Uradniki — Enako obravnavanje — Omejitve — Nezakonito dodeljena prednost (Glej točko 32.)

3. Uradniki — Organizacija služb — Enota (Glej točki 46 in 48.)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 11. decembra 2007 v zadevi Sack proti Komisiji (T-66/05), s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo tožbo, katere predmet so bile razglasitev ničnosti odločb o določitvi mesečne plače pritožnika za mesece od maja 2004 do februarja 2005, zahteva novega izračuna te plače in razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi pritožbe pritožnika – Neuporaba dodatka k plači, določenega za vodje oddelkov, za pravnega svetovalca naziva A*14 pravne službe Komisije, ki je usklajeval delovno skupino – Kršitev načela enakega obravnavanja.

Izrek

1. Pritožba se zavrne.
2.

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Pravica vložiti tožbo, pridržana Komisiji in državam članicam — Tožba fizične ali pravne osebe — Nedopustnost (člena 226 ES in 227 ES) (Glej točki 9 in 10.)
11

V členu 6 te direktive je določeno: „1. Podatki o prometu, ki se nanašajo na naročnike in uporabnike in ki jih je ponudnik javnega komunikacijskega omrežja ali javno razpoložljive elektronske komunikacijske storitve obdelal in shranil, morajo biti izbrisani ali predelani v anonimne, potem ko niso več potrebni za namen prenosa sporočila, kar ne vpliva na odstavke 2, 3 in 5 tega člena in člena 15(1). 2. Podatki o prometu, potrebni za namene zaračunavanja naročnikom in plačil za medsebojne povezave, se lahko obdelujejo. Taka obdelava je dovoljena samo do poteka obdobja, med katerim se lahko obračun zakonito izpodbija ali sprožijo postopki za pridobitev plačila. 3. Za namen trženja elektronskih komunikacijskih storitev ali zagotovitve storitev z dodano vrednostjo lahko ponudnik javno razpoložljive elektronske komunikacijske storitve obdela podatke iz odstavka 1 v obsegu in trajanju, ki sta potrebna za takšne storitve ali trženje, če naročnik ali uporabnik, na katerega se podatki nanašajo, da privolitev. Uporabnikom ali naročnikom je dana možnost, da kadar koli umaknejo privolitev za obdelavo podatkov o prometu. […] 5. Obdelava podatkov o prometu mora biti v skladu z odstavki 1, 2, 3 in 4 omejena na osebe, ki delujejo pod nadzorom ponudnikov javnih komunikacijskih omrežij in javno razpoložljivih elektronskih komunikacijskih storitev in ki skrbijo za zaračunavanje ali upravljanje prometa, se odzivajo na povpraševanje porabnikov, odkrivajo prevare, tržijo elektronske komunikacijske storitve ali zagotavljajo storitve z dodano vrednostjo, pri čemer mora biti ta obdelava omejena na to, kar je potrebno za namene takšnih dejavnosti. 6. Uporaba odstavkov 1, 2, 3 in 5 ne sme vplivati na možnost, da so pristojni organi seznanjeni s podatki o prometu v skladu z veljavno zakonodajo in sicer z namenom reševanja sporov, zlasti sporov v zvezi z medsebojnim povezovanjem ali zaračunavanjem.“
Sklep predsednika Sodišča z dne 23. januarja 2008 – Sumitomo Chemical Agro Europe proti Komisiji

(Zadeva C‑236/07 P(R))

„Pritožba – Izdaja začasne odredbe – Predlog za odložitev izvršitve – Direktiva 91/414/EGS – Direktiva 2006/132/ES – Aktivna snov procymidone – Nujnost“

1. Izdaja začasne odredbe – Odložitev izvršitve – Začasni ukrepi – Pogoji za izdajo – Nujnost – Resna in nepopravljiva škoda – Dokazno breme (člena 242 ES in 243 ES) (Glej točke od 23 do 26.)

2. Pritožba – Pritožbeni razlogi – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev, ki so bila predstavljena pred Sodiščem prve stopnje – Izključitev, razen v primeru izkrivljanja (člen 225 ES; Statut Sodišča, člen 58) (Glej točke 37, 38 in 46.)

Predmet

Pritožba zoper sklep predsednika Sodišča prve stopnje z dne 26. februarja 2007 v zadevi Sumitomo Chemical Agro Europe proti Komisiji (T-416/06 R), s katerim je bil zaradi neobstoja nujnosti zavrnjen predlog za odložitev izvršitve, ki je bil vložen v okviru tožbe zaradi delne razglasitve ničnosti Direktive Komisije 2006/132/ES z dne 11. decembra 2006 o spremembi Direktive Sveta 91/414/EGS glede vključitve procimidona kot aktivne snovi (UL L 349, str. 22).

Izrek

Pritožba se zavrne.
Člene 3(1), 6(2) ter 7(1)(d) in (2) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo št. 1612/68 in razveljavlja direktive 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 in 93/96, je treba razlagati tako, da zajemajo tudi družinske člane, ki so neodvisno od državljana Unije prispeli v državo članico gostiteljico in so šele tam pridobili status družinskega člana oziroma ustvarili družino z državljanom Unije. Pri tem ni pomembno, da družinski član takrat, ko pridobi omenjeni status ali ustvari družino, v skladu z zakonodajo te države o azilu začasno prebiva v državi članici gostiteljici.

Z nobeno od teh določb namreč ni zahtevano, da bi moral državljan Unije pred selitvijo v državo članico gostiteljico že ustvariti družino, zato da bi lahko njegovi družinski člani, državljani tretjih držav, pridobili pravice, ki so zagotovljene z Direktivo 2004/38, in da je, nasprotno, zakonodajalec Skupnosti, s tem ko je določil, da se lahko družinski člani državljana Unije temu pridružijo v državi članici gostiteljici, dopustil možnost, da lahko državljan Unije ustvari družino šele po izvršitvi svoje pravice do prostega gibanja.

Poleg tega izraz „družinsk[i] član[i] [državljana Unije], ki [tega] spremljajo,“ iz člena 3(1) navedene direktive hkrati zajema družinske člane državljana Unije, ki so z njim vstopili v državo članico gostiteljico, in družinske člane, ki z njim prebivajo v tej državi članici, ne da bi bilo treba v drugem primeru razlikovati med tem, ali so državljani tretjih držav vstopili v navedeno državo članico pred državljanom Unije ali za njim oziroma preden so postali njegovi družinski člani ali pozneje.

Poleg tega od takrat, ko ima državljan tretje države, družinski član državljana Unije, na podlagi Direktive pravico do vstopa in do prebivanja v državi članici gostiteljici, lahko ta to pravico omeji le ob upoštevanju členov 27 in 35 Direktive 2004/38. Spoštovanje člena 27 navedene direktive se zahteva zlasti takrat, ko država članica želi kaznovati državljana tretje države zaradi vstopa in/ali prebivanja na njenem ozemlju s kršitvijo nacionalnih pravil s področja priseljevanja, preden je postal družinski član državljana Unije. Proti osebi, ki ji je bilo, preden je pridobila status družinskega člana državljana Unije, v skladu z zakonodajo te države članice med pričakovanjem odločitve o prošnji za azil dovoljeno začasno prebivanje na ozemlju države članice, se samo zaradi tega razloga ne more uporabiti navedenega člen 27.

Za državljana tretje države, zakonca državljana Unije, ki prebiva v državi članici, katere državljan ni, in ki tega državljana Unije spremlja ali se mu pridruži, veljajo določbe navedene direktive ne glede na kraj in datum sklenitve zakonske zveze ter ne glede na način, kako je ta državljan vstopil v državo članico gostiteljico.

(Glej točke od 27 do 33 in točko 1 izreka.)
Možnost, da se bolj ali manj natančno opredeli število ali celo identiteta pravnih subjektov, za katere se ukrep uporablja, nikakor ne pomeni, da jih je treba obravnavati, kot da jih ta ukrep zadeva posamično v smislu člena 230, četrti odstavek, ES, dokler ni sporno, da se ta uporaba izvaja na podlagi pravno ali dejansko objektivne situacije, ki je določena v zadevnem aktu.

Glede uporabe Direktive 2003/87 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive 96/61, da ima, prvič, odločba Komisije, ki je naslovljena na državo članico in s katero se je delno zavrnilo nacionalni načrt razdelitve (NNR) takšnih pravic za drugo obdobje dodelitve, splošen obseg, ker se nanaša na objektivno določene položaje in ima pravne učinke za skupine oseb, ki so določene splošno in abstraktno. Drugič, dejstvo, da je imela navedena odločba za posledico prepoved ohraniti v veljavi jamstvo za dodelitev, ki bi ga lahko določeni upravljavci zahtevali na podlagi nacionalnega zakona o razdelitvi pravic za prvo obdobje dodelitve, tej odločbi ne podeljuje značaja svežnja posamičnih odločb. S tem da mora NNR, ki ga je država članica predložila Komisiji, vsebovati seznam naprav, ki jih pokriva sistem za trgovanje s pravicami, in navedbo pravic, ki jih ta država namerava dodeliti navedenim napravam, ni mogoče sklepati, da se je Komisija z navedeno odločbo izrekla o posamičnih zahtevah.

Vsekakor zadevni upravljavci glede na to, da niso mogli predlagati razglasitve ničnosti sporne odločbe, ohranijo možnost izpodbijanja nacionalnih ukrepov, sprejetih na podlagi navedene odločbe, in v teh okoliščinah možnost sklicevanja na nezakonitost te odločbe pred nacionalnimi sodišči, ki odločajo ob upoštevanju člena 234 ES.

(Glej točke 70, 73 in 78.)
Keywords

Izrek



Keywords

1. Okolje – Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje – Direktiva 85/337 – Obveznost držav članic, da projekte, ki bodo pomembno vplivali na okolje, zavežejo postopku presoje vplivov na okolje – Obseg

(Direktiva Sveta 85/337, kot je bila spremenjena z Direktivo 97/11, člen 2(1))

2. Okolje – Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje – Direktiva 85/337 – Določitev projektov iz priloge II, ki jih je treba zavezati postopku presoje vplivov na okolje, s strani držav članic

(Direktiva Sveta 85/337, kot je bila spremenjena z Direktivo 97/11, člen 4 ter prilogi II in III)

3. Okolje – Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje – Direktiva 85/337 – Določitev projektov iz priloge II, ki jih je treba zavezati postopku presoje vplivov na okolje, s strani držav članic

(Direktiva Sveta 85/337, kot je bila spremenjena z Direktivo 97/11, člen 4 ter prilogi II in III)

Izrek

Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:

1) Člen 2(1) Direktive Sveta 85/337/EGS z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 97/11/ES z dne 3. marca 1997, je treba razlagati tako, da ne vsebuje zahteve, da se vsak projekt, ki bi lahko pomembno vplival na okolje, zaveže postopku presoje, določenem v tej direktivi, ampak da morajo biti temu postopku zavezani samo projekti, ki so navedeni v prilogah I in II k navedeni direktivi, pod pogoji, določenimi v členu 4 te direktive, ter ob upoštevanju členov 1(4) in (5) ter 2(3) iste direktive.

2) Ustrezna izbirna merila, navedena v prilogi III k Direktivi 85/337, kakor je bila spremenjena z Direktivo 97/11, so obvezna za države članice, kadar za projekte iz priloge II k tej direktivi bodisi na podlagi preverjanja za vsak primer posebej bodisi na podlagi pragov ali meril, ki jih postavijo, določijo, ali mora biti zadevni projekt zavezan postopku presoje vplivov na okolje.

3) Če se država članica odloči, da bo tiste projekte iz priloge II k Direktivi 85/337, kakor je bila spremenjena z Direktivo 97/11, ki morajo biti predmet presoje vplivov na okolje, določila za vsak primer posebej, mora bodisi s sklicevanjem v svojih nacionalnih pravilih na prilogo III k tej direktivi bodisi s povzemanjem meril, ki so navedena v tej prilogi, v svojih nacionalnih pravilih, poskrbeti za to, da se vsa ta merila lahko dejansko upoštevajo, kadar je eno ali drugo od teh meril ustrezno za zadevni projekt, ne da bi ga lahko eksplicitno ali implicitno izločila.
1.

Izdaja začasne odredbe — Odložitev izvršitve — Začasni ukrepi — Pogoji za izdajo — Nujnost — Resna in nepopravljiva škoda — Dokazno breme (člena 242 ES in 243 ES) (Glej točke od 23 do 26.)
Sklep Sodišča (osmi senat) z dne 21. novembra 2007 – Correia de Matos proti Parlamentu

(Zadeva C‑502/06 P)

„Pritožba – Zahteve obličnosti – Pritožnik brez zastopnika – Nedopustnost“

Postopek – Pravno sredstvo, s katerim se postopek začne – Zahteve obličnosti (Statut Sodišča, člena 19, tretji odstavek, in 21, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, členi 37(1), 38(3) in 58) (Glej točke od 11 do 13.)

Predmet

Pritožba, vložena zoper sklep Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 27. septembra 2006 v zadevi Correia de Matos proti Parlamentu (T-440/05), s katerim je bila zaradi očitne nedopustnosti zavrnjena zahteva za razglasitev ničnosti odločbe predsednika Evropskega parlamenta z dne 28. avgusta 2004 o zavrnitvi tožbe, ki jo je tožeča stranka vložila zoper Portugalsko republiko.

Izrek

Pritožba M. Correia de Matosa je nedopustna.
3

Rechtbank van koophandel te Hasselt, ki je dvomilo o združljivosti belgijske zakonodaje o igrah na srečo, ki jo je moralo uporabiti, zlasti zakona o racionalizaciji delovanja in upravljanja nacionalne loterije (Wet tot rationalisering van de werking en het beheer van de Nationale Loterij) z dne 19. aprila 2002 (Belgisch Staatsblad, , str. 18828), s pravom Skupnosti, in se je spraševalo predvsem o združljivosti zakonskega monopola Nationale Loterij za organizacijo javne loterije s členom 49 ES, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je treba člen 49 ES razlagati tako, da so restriktivne nacionalne določbe, kot je člen 37 zakona z dne 19. aprila 2002, ki omejujejo podjetje pri dostopu na trg, na katerem se zaradi ustvarjanja dobička prodajajo obrazci za skupinsko sodelovanje v igri Euro Millions, vendarle utemeljene na podlagi javnega interesa (preprečevanje zapravljanja denarja z igranjem), ob upoštevanju, da: (a) Nationale Loterij, ki ji je država Belgija podelila monopol, za katerega ji ta plačuje monopolno dajatev, in katere cilj je usmerjanje človekove prirojene strasti do iger na srečo, redno oglašuje sodelovanje v igri Euro Millions, kar spodbuja strast do iger na srečo; (b) oglaševalske akcije Nationale Loterij ter načini prodaje širijo trg, kar v zadostni meri razkriva cilj Nationale Loterij, da povečuje dobiček (finančni razlogi) in ne da usmerja strast do iger na srečo, prirojeno državljanom; (c) se lahko z manj omejevalnimi ukrepi, kot je omejitev vložkov in dobitkov, bolje doseže zastavljeni cilj, namreč usmerjanje strasti do iger na srečo? 2. Ali je restriktivna določba nacionalnega prava, kot je člen 37 zakona z dne 19. aprila 2002, ki omejuje podjetje pri dostopu na trg, na katerem se za pridobitni namen prodaja obrazce za skupinsko sodelovanje v Euro Millions, v nasprotju z načelom svobode opravljanja storitev (člen 49 ES), če tožena stranka loterije ne organizira sama, ampak poskuša zaradi ustvarjanja dobička samo organizirati skupinsko sodelovanje v Euro Millions prek obrazcev Nationale Loterij?“
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode in storitve (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b)) (Glej točko 32.)

2. Pritožba – Pritožbeni razlogi – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključenost, razen v primeru izkrivljanja (člen 225 ES, Statut Sodišča, člen 58(1)) (Glej točko 34.)

Subject of the case

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 11. julija 2006 v zadevi Torres proti UUNT in Bodegas Muga (T-247/03), s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo tožbo zoper odločbo prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 7. aprila 2003 (zadeva R 998/2001-1), ki se nanaša na postopek z ugovorom med Miguel Torres, SA in Bodegas Muga, SA.

Izrek

Izrek

1) Pritožba se zavrne.

2) Miguel Torres, SA se naloži plačilo stroškov.
Sklep Sodišča (četrti senat) z dne 6. aprila 2006 – Reyniers & Sogama

(Zadeva C-407/05)

„Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Člen 104(3), prvi pododstavek, Poslovnika – Izterjava uvoznih dajatev – Dokaz o pravilnosti tranzitne operacije ali o kraju kršitve ali nepravilnosti – Posledica nenavedbe roka za predložitev navedenega dokaza za glavnega zavezanca“

Prosti pretok blaga – Tranzitni postopek Skupnosti – Zunanji Skupnostni tranzitni postopek (uredbi Sveta št. 222/77, člen 36(3), in št. 2726/90, člen 34; uredbi Komisije št. 1062/87, člen 11a, in št. 1214/92, člen 49) (Glej točke od 21 do 26 in izrek.)

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Hof van Cassatie van België – Razlaga člena 11a Uredbe Komisije (EGS) št. 1062/87 z dne 27. marca 1987 o določbah za izvedbo tranzitnega postopka in o ukrepih za njegovo poenostavitev (UL L 107, str. 1), vstavljenega s členom 1 Uredbe Komisije (EGS) št. 1429/90 z dne 29. maja 1990 o spremembi Uredbe (EGS) št. 1062/87 (UL L 137, str. 1), člena 34 Uredbe Sveta (EGS) št. 2726/90 z dne 17. septembra 1990 o tranzitnem postopku Skupnosti (UL L 262, str. 1) in člena 49 Uredbe Komisije št. 1214/92 z dne 21. aprila 1992 o določbah za izvedbo tranzitnega postopka in o ukrepih za njegovo poenostavitev (UL L 132, str. 1) – Izterjava uvoznih dajatev – Obvestilo pristojnega organa, naslovljeno na glavnega zavezanca, s katerim se tega poziva k predložitvi dokaza o pravilnosti tranzitne operacije ali o kraju kršitve – Nenavedba roka – Posledice, kar zadeva zakonitost obvestila in izterjavo carinskega dolga

Izrek

Člen 36(3) Uredbe Sveta (EGS) št. 222/77 z dne 13. decembra 1976 o tranzitnem postopku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 474/90 z dne 22. februarja 1990, ki ukinja deponiranje tranzitnega sporočila o pošiljki ob prehodu notranje meje Skupnosti, v povezavi s členom 11a Uredbe Komisije (EGS) št. 1062/87 z dne 27. marca 1987 o določbah za izvedbo tranzitnega postopka in o ukrepih za njegovo poenostavitev, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EGS) št. 1429/90 z dne 29. maja 1990, in člen 34 Uredbe Sveta (EGS) št. 2726/90 z dne 17. septembra 1990 o tranzitnem postopku Skupnosti v povezavi s členom 49 Uredbe Komisije (EGS) št. 1214/92 z dne 21. aprila 1992 o določbah za izvedbo tranzitnega postopka in o ukrepih za njegovo poenostavitev je treba razlagati tako, da mora urad odhoda deklarantu obvezno navesti rok treh mesecev, v katerem je temu uradu mogoče predložiti dokaz o pravilnosti tranzitne operacije ali o kraju, kjer je dejansko nastala kršitev ali nepravilnost, tako da lahko pristojni organ začne izterjavo šele po tem, ko je deklarantu izrecno navedel, da ima na voljo tri mesece za predložitev navedenega dokaza, in če ta dokaz v tem roku ni bil predložen.
Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 12. aprila 2005 v zadevi Lebedef proti Komisiji (T-191/02), ki je zavrnila ničnostno tožbo proti odločbi Komisije o odpovedi Sporazuma z dne 20. septembra 1974 o razmerjih med Komisijo in sindikalnimi in strokovnimi organizacijami in o ponovnem sprejemu izvedbenih predpisov o ravni in instanci usklajevanja ter povezanih postopkih, dogovorjenih med Komisijo in večino sindikalnih in strokovnih organizacij 19. januarja 2000, ki so bili razglašeni za nične s sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. novembra 2001, ker so sindikat „Action et Défense“ izključevali iz instance usklajevanja.
Sklep Sodišča (peti senat) z dne 16. marca 2006 – Correia de Matos proti Komisiji

(Zadeva C-200/05 P)

„Pritožba – Obličnostne zahteve – Zastopanje z odvetnikom – Nedopustnost“

Postopek – Tožba – Obličnostne zahteve (Statut Sodišča, člen 19, tretji odstavek, in člen 21, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, členi 37(1), 38(3) in 58) (Glej točke od 10 do 13.)

Predmet

Pritožba zoper sklep Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 23. februarja 2005 v zadevi Carlos Correia de Matos proti Komisiji (T‑454/04), s katerim je bil zaradi očitne nedopustnosti zavrnjen predlog za razglasitev ničnosti odločbe Komisije, ki zadeva zavrnitev pritožbe, ki jo je tožeča stranka vložila zoper Republiko Portugalsko, ker ji sodni organi te države članice niso dopustili, da bi se pred njimi zastopala sama.

Izrek

1) Pritožba C. Correia de Matosa je nedopustna.
Keywords

Summary



Keywords

Socialna politika – Zaščita varnosti in zdravja delavcev – Organizacija delovnega časa – Delovni čas – Pojem

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2003/88, člen 2; Direktiva Sveta 93/104, člen 2)

Summary

Direktivo Sveta 93/104 o določenih vidikih organizacije delovnega časa, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2000/34 in Direktivo 2003/88 o določenih vidikih organizacije delovnega časa je treba razlagati tako, da:

– nasprotujeta ureditvi države članice, v skladu s katero se dežurstva, ki jih opravi zdravnik v skladu z režimom fizične prisotnosti na samem kraju dela, v okviru katerih pa ne opravi nobenega dejanskega dela, v celoti ne štejejo za „delovni čas“ v smislu navedenih direktiv;

– ne nasprotujeta temu, da država članica uporablja ureditev, ki v zvezi s plačili delavcev in dežurstvi, ki jih ti opravljajo na kraju dela, razlikuje med obdobji, v katerih se delo dejansko opravi, in obdobji, v katerih se ne opravi nobeno dejansko delo, če taka ureditev v celoti zagotavlja polni učinek pravic, ki jih navedeni direktivi podeljujeta delavcem zaradi učinkovite zaščite njihovega zdravja in varnosti.

(Glej točke 31, 35, 36 in izrek.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Pritožba

–

Razlogi

–

Ponovitev razlogov in trditev, predloženih Sodišču prve stopnje

–

Nedopustnost (člen 225 ES; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člen 112(1), prvi pododstavek, točka c) (Glej točke od 13 do 15.)

Subject of the case

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 12. aprila 2005 v zadevi Lebedef proti Komisiji (T-191/02), ki je zavrnila ničnostno tožbo proti odločbi Komisije o odpovedi Sporazuma z dne 20. septembra 1974 o razmerjih med Komisijo in sindikalnimi in strokovnimi organizacijami in o ponovnem sprejemu izvedbenih predpisov o ravni in instanci usklajevanja ter povezanih postopkih, dogovorjenih med Komisijo in večino sindikalnih in strokovnih organizacij 19. januarja 2000, ki so bili razglašeni za nične s sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. novembra 2001, ker so sindikat „Action et Défense“ izključevali iz instance usklajevanja.

Izrek

Dispositif

1) Pritožba se zavrže.

2) G. Lebedefu se naloži plačilo stroškov.