Keywords

Summary



Keywords

Pomoči, ki jih dodelijo države – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Preiskovalna faza in kontradiktorna faza – Združljivost pomoči s skupnim trgom

(členi 87(1) ES in 88(2) in (3) ES)

Summary

Postopek iz člena 88(2) ES – ki državam članicam in zadevnim strankam zagotavlja, da lahko predložijo pripombe in dovoljuje Komisiji, da je pred odločitvijo popolnoma seznanjena z vsemi podatki v zadevi – je nujen, če ima Komisija pri presoji, ali je državni ukrep združljiv s skupnim trgom, resne težave. Komisija se torej sme omejiti na predhodni postopek iz člena 88(3) ES in sprejeti ugodno odločbo o državnem ukrepu le, če se lahko po prvi preučitvi prepriča, da ta ukrep ne pomeni pomoči v smislu člena 87(1) ES oziroma da je združljiv s skupnim trgom, če se opredeli kot pomoč.

Čeprav je njena pristojnost v zvezi z odločitvijo o začetku formalnega postopka preiskave omejena, lahko Komisija v skladu z namenom člena 88(3) ES in dolžnostjo dobrega upravljanja začne dialog z državo, ki je začela priglasitev, ali s tretjimi osebami, da bi med predhodnim postopkom premagala morebitne težave. Vendar pa so resne težave objektiven pojem. Obstoj teh težav je treba iskati v okoliščinah sprejetja izpodbijanega akta in tudi v njegovi vsebini, in sicer na objektiven način, ob primerjanju razlogov iz odločbe s podatki, ki so bili Komisiji na voljo, ko je odločala o združljivosti spornih pomoči s skupnim trgom. Tožeča stranka nosi dokazno breme glede obstoja resnih težav, dokaz, ki ga lahko izvede na podlagi sklenjenega kroga indicev, ki se nanašajo, prvič, na okoliščine in trajanje uradnega postopka preiskave ter, drugič, na vsebino izpodbijane odločbe.

Vprašanja, ali je Komisija merilo zasebnega vlagatelja uporabila napačno, se ne sme zamenjati z vprašanjem o obstoju resnih težav, ki bi zahtevale uvedbo formalnega postopka preiskave. Preverjanje obstoja resnih težav namreč ni namenjeno ugotavljanju, ali je Komisija pravilno uporabila člen 87 ES, ampak ugotavljanju, ali je, ko je sprejela izpodbijano odločbo, razpolagala z dovolj popolnimi informacijami, da je lahko presodila o združljivosti spornega ukrepa s skupnim trgom.

Poleg tega dejstvo, da Komisija ni odgovorila na nekatere očitke, ki jih je tožeča stranka navedla v okviru vzporedne zadeve, ne pomeni, da Komisija ni mogla odločiti o zadevnem ukrepu na podlagi informacij, s katerimi je razpolagala, in da bi torej morala uvesti formalni postopek preiskave, da bi preiskavo dopolnila. Vsaka trditev zadevne stranke v okviru drugega postopka s podobnimi okoliščinami namreč ne pomeni nujno resnih težav, zaradi katerih bi moral biti uveden formalni postopek preiskave. Če je Komisija, kot v tem primeru, uvedla formalni postopek preiskave v zvezi s podobnimi transakcijami ter se je ob tej priložnosti razpravljalo o pomembnosti nekaterih značilnostih, skupnih vsem transakcijam, se lahko šteje, da ne le, da Komisija ob sprejetju izpodbijane odločbe razpolaga z informacijami, ki so ji omogočile presojo navedenih značilnosti, ampak tudi, da so vse zainteresirane osebe imele možnost Komisiji predložiti vse informacije, za katere je menila, da so za odločitev pomembne.

(Glej točke od 125 do 127 in od 129 do 131.)