SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

PHILIPPA LÉGERJA,

predstavljeni 17. februarja 2005( )

Zadeva C-40/03 P

Rica Foods (Free Zone) NV

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

in zadeva C-41/03 P

Rica Foods (Free Zone) NV

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Pritožba – Ureditev ČDO – Trg sladkorja – Zaščitni ukrepi“

1. Komisija Evropskih skupnosti je leta 1999 in leta 2000 sprejela zaščitne ukrepe za nekatere vrste uvoza sladkorja in kakava s poreklom iz čezmorskih držav in ozemelj (v nadaljevanju: ČDO). Komisija je menila, da bi sporni uvoz povzročil motnje v delovanju skupne ureditve trgov v sektorju sladkorja.

2. Ti zaščitni ukrepi so bili predmet več tožb, ki jih je pri Sodišču prve stopnje vložila zlasti družba Rica Foods (Free Zone) NV (v nadaljevanju: Rica Foods), pri Sodišču pa Kraljevina Nizozemska.

3. Sodišče prve stopnje je tožbe družbe Rica Foods zavrnilo v treh sodbah z dne 17. januarja 2002( ) in z dne 14. novembra 2002( ). Dve od teh sodb sta sedaj predmet pritožbe, ki se bo preučila v teh sklepnih predlogih.

4. Sodišče je preučitev tožb Kraljevine Nizozemske začasno odložilo, in sicer do razglasitve sodb Sodišča prve stopnje v zgoraj navedenih zadevah. Preučene so v sklepnih predlogih, ki jih bom danes predstavil v zadevah Nizozemska proti Komisiji (C-26/00, C-180/00 in C-452/00).

I – Pravni okvir

5. Pri preučitvi zadev se upoštevajo pravila o skupni ureditvi trgov sladkorja (točka A), pravila o ureditvi pridružitve čezmorskih držav in ozemelj Skupnosti (točka B) ter tudi zaščitni ukrepi, izpodbijani v tem primeru (točka C).

A – Skupna ureditev trgov sladkorja

6. Z Uredbo Sveta (ES) št. 2038/1999 z dne 13. septembra 1999 o skupni ureditvi trgov v sektorju sladkorja( ) se je začela kodifikacija Uredbe (EGS) št. 1785/81 z dne 30. junija 1981( ), s katero je bila po njenih številnih spremembah ta skupna ureditev tudi vzpostavljena. Namen te ureditve je urediti Skupnostni trg sladkorja, zato da bi povečali zaposlenost in življenjsko raven proizvajalcev v Skupnosti.

7. Subvencije za proizvodnjo v Skupnosti, izvedene v obliki zajamčenih cen, so omejene na nacionalne proizvodne kvote (kvote A in B), ki jih Svet dodeli vsaki državi članici, ta pa jih nato razdeli med svoje proizvajalce. Dajatev na proizvodnjo za sladkor, ki sodi pod kvoto B (sladkor B), je v primerjavi s sladkorjem, ki sodi pod kvoto A (sladkor A), višja. Sladkor, ki presega kvoti A in B, se imenuje sladkor C in ga ni mogoče prodati v Skupnosti, razen če se prenese v kvoti A in B iz prihodnje sezone.

8. Razen izvoza sladkorja C je izvoz iz Skupnosti na podlagi člena 18 Uredbe št. 2038/1999 upravičen do izvoznih nadomestil, da se izravna razlika med ceno na trgu Skupnosti in ceno na svetovnem trgu.

9. Količina sladkorja, ki je lahko upravičena do izvoznega nadomestila, in skupni letni znesek nadomestil sta v skladu s Sklepom Sveta 94/800/ES z dne 22. decembra 1994( ) urejena s sporazumi Svetovne trgovinske organizacije (v nadaljevanju: sporazumi STO), katerih stranka je Skupnost. Najpozneje od vključno sezone 2000/2001 morata biti količina izvoženega sladkorja z nadomestilom in skupni znesek nadomestil omejena na 1.273.500 ton in 499,1 milijona eurov, kar v primerjavi s številkami za sezono 1994/1995 pomeni zmanjšanje za 20 oziroma 36 %.

B – Ureditev pridružitve ČDO k Skupnosti

10. Člen 3(1)(s) ES določa, da dejavnost Skupnosti vključuje pridružitev čezmorskih držav in ozemelj, zato da se poveča obseg trgovine in skupno pospeši gospodarski in socialni razvoj.

11. Aruba in Nizozemski Antili so skladu s členom 299(3) ES in Priloge II k Pogodbi ES del ČDO.

12. V skladu s členom 182 ES je namen pridružitve spodbujati gospodarski in socialni razvoj čezmorskih držav in ozemelj ter uvesti tesne gospodarske odnose med njimi in Skupnostjo kot celoto. Člen 183, točka 1, ES natančno navaja, da države članice obravnavajo trgovino s ČDO enako kakor medsebojno trgovino v skladu s Pogodbo.

13. Svet je na podlagi člena 187 ES sprejel več sklepov o podrobnih pravilih in postopku pridružitve ČDO k Skupnosti. Sklep, ki se uporablja v tem primeru, je Sklep Sveta 91/482/EGS z dne 25. julija 1991( ), ki se v skladu s členom 240(1) uporablja za deset let od 1. marca 1990 dalje.

14. Različne določbe tega sklepa so bile spremenjene s Sklepom Sveta 97/803/ES z dne 24. novembra 1997 o vmesnih spremembah Sklepa 91/482( ). Poleg tega je Svet 25. februarja 2000 ta sklep podaljšal do 28. februarja 2001( ).

15. V skladu s členom 101(1) Sklepa ČDO se proizvodi s poreklom iz ČDO uvažajo v Skupnost brez carinskih dajatev. V členu 102 navedenega sklepa je dodano, da „[n]e glede na [člen] 108b Skupnost za uvoz blaga, po poreklu iz ČDO, ne uporablja količinskih omejitev ali ukrepov z enakim učinkom“.

16. Člen 108(1), prvi pododstavek, Sklepa ČDO zlasti za opredelitev pojma „proizvodi s poreklom“ napotuje na Prilogo II k temu sklepu (v nadaljevanju: Priloga II). Na podlagi člena 1 te priloge gre za proizvod s poreklom iz ČDO, Skupnosti ali držav Afrike, Karibov in Pacifika (v nadaljevanju: države AKP), če je bil tam ali v celoti pridobljen ali v zadostni meri predelan.

17. Člen 3(3) Priloge II vsebuje seznam postopkov obdelave in predelave, ki ne zadoščajo za to, da bi proizvodi z izvorom predvsem iz ČDO pridobili lastnost proizvoda s poreklom.

18. Člen 6(2) Priloge II kljub temu določa: „Če so bili proizvodi, v celoti pridobljeni v Skupnosti oziroma v državah AKP, obdelani ali predelani v ČDO, se šteje, kot da so bili v celoti pridobljeni v ČDO.“ Gre za pravila, imenovana kumulacija porekla v ES/ČDO in AKP/ČDO.

19. Na podlagi člena 6(4) Priloge II se pravila o kumulaciji porekla v ES/ČDO in AKP/ČDO uporabljajo za „vsako obdelavo oziroma predelavo, opravljeno v ČDO, vključno z načini, naštetimi v členu 3(3)“.

20. Vendar se je s Sklepom 97/803 uporaba teh pravil o kumulaciji omejila, in sicer tako, da se je v Sklep 91/482 vključil člen 108b. Odstavek 1 tega besedila določa, da je „kumulacija porekla v AKP/ČDO, določena v členu 6 Priloge II, [...] dovoljena do letne količine 3000 ton sladkorja“. Vendar s Sklepom 97/803 uporaba pravila o kumulaciji porekla v ES/ČDO ni bila omejena.

C – Sporni zaščitni ukrepi

21. Komisija lahko na podlagi člena 109(1) Sklepa ČDO v dveh primerih sprejme „potrebne zaščitne ukrepe“. Prvič, če „uporaba [Sklepa ČDO] povzroči hujše motnje v kateri od gospodarskih panog Skupnosti ali ene ali več držav članic, ali če je ogrožena njihova finančna stabilnost“. Drugič, če „pride do težav, ki lahko povzročijo poslabšanje v sektorju, v katerem deluje Skupnost, ali v regiji Skupnosti“.

22. Vendar mora Komisija v obeh primerih na podlagi člena 109(2) Sklepa ČDO izbrati „ukrep[e], ki bi najmanj motili delovanje pridružitve in Skupnosti“. Poleg tega „[s]e ti ukrepi omejijo na tisto, kar je nujno potrebno za odpravo nastalih težav“.

23. Komisija je 15. novembra 1999 na podlagi člena 109 Sklepa ČDO sprejela Uredbo (ES) št. 2423/1999 o zaščitnih ukrepih za sladkor, ki sodi pod tarifno oznako NC 1701, ter mešanice sladkorja in kakava, ki sodijo pod tarifni oznaki NC 1806 10 30 in 1806 10 90, s poreklom iz ČDO( ). S to uredbo, ki se je uporabljala do 29. februarja 2000, je Komisija za uvoz sladkorja s kumulacijo porekla v ES/ČDO uvedla ureditev minimalnih cen, za mešanice sladkorja in kakava (v nadaljevanju: mešanice) s poreklom iz ČDO pa postopek nadzora Skupnosti iz člena 308d Uredbe (EGS) št. 2454/93( ), kot je bila nazadnje spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1427/97 z dne 23. julija 1997( ).

24. Komisija je 29. februarja 2000, prav tako na podlagi člena 109 Sklepa ČDO, sprejela Uredbo (ES) št. 465/2000 o zaščitnih ukrepih za uvoz proizvodov iz sektorja sladkorja s kumulacijo porekla v ES/ČDO iz čezmorskih držav in ozemelj.( )

25. V preambuli tega besedila je navedeno:

„1. Komisija je ugotovila, da se je uvoz sladkorja (tarifna oznaka NC 1701) in mešanic [...], ki izhajajo iz tarifnih oznak NC 1806 10 30 in 1806 10 90, z izvorom v [ČDO] od leta 1997 izrazito povečal, predvsem za kumulacije porekla v ES/ČDO. Ta uvoz se je leta 1999 z 0 ton v letu 1996 dvignil na več kot 48.000 ton [...]

[...]

4. Na trgu sladkorja Skupnosti so se v zadnjih letih pojavile težave. Na tem trgu obstaja presežek. Poraba sladkorja je ustaljena na ravni 12,7 milijona ton na leto. Proizvodnja je med 16,7 in 17,8 milijona ton. Torej vsak uvoz sladkorja v Skupnost ustrezno količino skupnostnega sladkorja, ki ga ni mogoče prodati na tem trgu, preusmeri v izvoz; nadomestila za ta sladkor – v meji določenih kvot – se plačajo v breme proračuna Skupnosti (do danes okoli 520 eurov na tono). Vendarle je izvoz z nadomestili količinsko omejen s sporazumom o kmetijstvu, sklenjenim v okviru Urugvajskega kroga pogajanj, in zmanjšan z 1.555.600 ton za sezono 1995/1996 na 1.273.500 ton v sezoni 2000/2001.

5. Te težave grozijo, da bodo povzročile velike motnje ravnotežja SUT (skupne ureditve trga) sladkorja. Za tržno leto 2000/2001, ki se začne 1. julija 2000, je na podlagi najprevidnejših ocen, ki so trenutno na voljo, predvideno znižanje proizvodnih kvot proizvajalcem v Skupnosti za okoli 500.000 ton [...] Vsak dodaten uvoz sladkorja in proizvodov z visoko koncentracijo sladkorja z izvorom v ČDO bo zahteval še večje znižanje kvot proizvajalcem v Skupnosti in torej še večjo izgubo njihovega dohodka.“

26. Komisija se je zato odločila, da kumulacijo porekla v ES/ČDO iz člena 6 Priloge II k Sklepu ČDO za sladkor in mešanice omeji na 3340 ton sladkorja.

27. Uredba št. 465/2000 se je v skladu s členom 3 uporabljala od 1. marca do 30. septembra 2000.

28. Komisija je 29. februarja 2000, še vedno na podlagi člena 109 Sklepa ČDO, sprejela Uredbo (ES) št. 2081/2000, s katero so se še naprej uporabljali zaščitni ukrepi v zvezi z uvozom proizvodov iz sektorja sladkorja iz čezmorskih držav in ozemelj, s kumulacijo porekla iz ES/ČDO( ).

29. V preambuli tega besedila je navedeno:

„1. Komisija je ugotovila, da se je uvoz sladkorja (tarifna oznaka NC 1701) in mešanic [...], ki izhajajo iz tarifnih oznak NC 1806 10 30 in 1806 10 90, z izvorom v [ČDO] od leta 1997 do leta 1999 izrazito povečal [...] Ta uvoz se je leta 1999 z 0 ton v letu 1996 dvignil na več kot 53.000 ton [...]

[...]

4. Na trgu sladkorja Skupnosti so se v zadnjih letih pojavile težave. Na tem trgu obstaja presežek. Poraba sladkorja je ustaljena na ravni okoli 12,8 milijona ton na leto. Proizvodnja v okviru kvote je okoli 14,3 milijona ton na leto. Zato vsak uvoz sladkorja v Skupnost ustrezno količino skupnostnega sladkorja, ki ga ni mogoče prodati na tem trgu, preusmeri v izvoz: nadomestila za ta sladkor – v meji določenih kvot – se plačajo v breme proračuna Skupnosti (do danes okoli 520 eurov na tono). Vendarle je izvoz z nadomestili količinsko omejen s sporazumom o kmetijstvu, sklenjenim v okviru Urugvajskega kroga pogajanj [...], in zmanjšan z 1.555.600 ton za sezono 1995/1996 na 1.273.500 ton v sezoni 2000/2001.

5. Te težave grozijo, da bodo povzročile velike motnje ravnotežja skupne ureditve trga (SUT) sladkorja. Za tržno leto 2000/2001 se je Komisija odločila, da bo znižala proizvodne kvote proizvajalcem v Skupnosti za okoli 500.000 ton [...] Vsak dodaten uvoz sladkorja in proizvodov z visoko koncentracijo sladkorja z izvorom v ČDO bo zahteval še večje znižanje kvot proizvajalcem v Skupnosti in torej še večjo izgubo njihovega dohodka.

6. Posledično še vedno obstajajo težave, ki lahko povzročijo poslabšanje v sektorju, v katerem deluje Skupnost [...]“

30. Komisija je zato za proizvode, ki sodijo pod tarifne oznake NC 1701, 1806 10 30 in 1806 10 90, kumulacijo porekla v ES/ČDO omejila na 4848 ton sladkorja.

31. Uredba št. 2081/2000 se je v skladu s členom 3 uporabljala od 1. oktobra 2000 do 28. februarja 2001.

II – Tožbe pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijane sodbe

32. Več podjetij za predelavo sladkorja s sedežem v ČDO (Aruba in Nizozemski Antili) je v letu 2000 vložilo tožbe pri Sodišču prve stopnje.

33. Vsako od teh podjetij je predlagalo, naj se zlasti razglasi ničnost uredb št. 465/2000 in 2081/2000 (v nadaljevanju: sporni uredbi) ter naj se Skupnosti naloži povračilo škode, za katero menijo, da so jo utrpela zaradi sprejetja teh ukrepov.

34. Sodišče prve stopnje je s sodbama Rica Foods II in Roca Foods III( ) te zahteve zavrnilo ter tožečim strankam naložilo plačilo stroškov postopka.

III – Postopek pred Sodiščem in predlogi v pritožbi

35. Rica Foods je v sodnem tajništvu Sodišča 29. januarja 2003 (zadevi C‑40/03 P in C‑41/03 P) vložila pritožbo zoper ti sodbi.

36. Rica Foods predlaga, naj se razveljavi izpodbijani sodbi in naj se Komisiji naloži plačilo stroškov. Poleg tega predlaga Sodišču, naj odloči o sporih ter ugodi predlogom za razglasitev ničnosti in odškodninskim zahtevkom, ki jih je vložila na prvi stopnji.

37. Komisija, tožena stranka v postopku, in Kraljevina Španija, intervenientka na prvi stopnji, v obeh zadevah predlagata zavrnitev pritožbe in naložitev plačila stroškov postopka tožeči stranki. Francoska republika, tudi intervenientka na prvi stopnji, je v zadevi C-41/03 P predložila enake predloge.

IV – Pritožbi

38. Čeprav pritožbi nista jasni, lahko sklepam, da Rica Foods v utemeljitev svojih predlogov navaja šest pritožbenih razlogov:

– kršitev člena 109(1) Sklepa ČDO;

– napake pri presoji učinkov spornega uvoza;

– izkrivljanje spornih uredb;

– napake pri razlagi člena 109(1) Sklepa ČDO;

– kršitev člena 109(2) Sklepa ČDO in

– kršitev preferencialnega statusa ČDO.

39. Pred preučitvijo teh različnih pritožbenih razlogov je treba navesti, da je obrazložitev sodbe Rica Foods II skoraj enaka obrazložitvi sodbe Rica Foods III in da poleg tega tožeča stranka navaja enake očitke v zvezi z obema sodbama. Izključno zaradi poenostavitve se bom v nadaljevanju teh predlogov torej skliceval samo na prvo sodbo in pritožbo zoper to sodbo, ne da bi vsakokrat spomnil, da moje ugotovitve veljajo tudi za drugo zadevo.

A – Prvi pritožbeni razlog: kršitev člena 109(1) Sklepa ČDO

40. Prvi pritožbeni razlog je naravnan proti točki 86 sodbe Rica Foods II.

41. V tej točki je Sodišče prve stopnje presodilo, da „imajo institucije Skupnosti za uporabo člena 109 Sklepa ČDO široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku“. Dodalo je, da „[se mora sodišče Skupnosti] pri takem pooblastilu [...] omejiti na presojo, ali je pri izvrševanju tega pooblastila prišlo do očitne napake ali zlorabe pooblastila in ali institucije Skupnosti niso očitno prestopile meja svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku“.

42. Rica Foods trdi, da je Sodišče prve stopnje s priznanjem takšnega pooblastila kršilo člen 109 Sklepa ČDO. Meni namreč, da ta določba pomeni izjemo od pravila, določenega v členu 101(1) Sklepa ČDO, o prepovedi carinskih dajatev za uvoz proizvodov s poreklom iz ČDO v Skupnost in da bi se morala, kot vsaka izjema, razlagati ozko. Po njenem mnenju torej Sodišče prve stopnje na tem področju ne bi smelo priznati Komisiji širokega pooblastila za odločanje po prostem preudarku.

43. Treba je poudariti, da je Sodišče prve stopnje s priznanjem takšnega pooblastila Komisiji le uporabilo ustaljeno sodno prakso Sodišča. To dejansko meni, da imajo institucije Skupnosti pri uporabi člena 109 Sklepa ČDO široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku ter da se mora nadzor sodišča ob takem pooblastilu omejiti na preverjanje spoštovanja postopkovnih pravil in obrazložitve, vsebinske natančnosti upoštevanega dejanskega stanja pri izpodbijani odločitvi, da ni šlo za očitno napako pri presoji in da ni prišlo do nezlorabe pooblastila.( )

44. V nasprotju s trditvami Rica Foods priznanje takšnega pooblastila instituciji Skupnosti ni povezano s tem, ali zadevna določba omogoča odstopanje ali ne.

45. Glede na sodno prakso se mi namreč zdi, da je mogoče razlikovati med dvema kategorijama „diskrecijske pravice“. Prvo kategorijo bi lahko imenovali diskrecijska pravica „politične“ narave. Takšna pravica se navadno prizna institucijam, kadar delujejo kot „politični“ organi in še posebej kadar sprejemajo zakone na danem področju ali določajo usmeritve kake politike Skupnosti. V tem primeru priznanje diskrecijske pravice upravičuje dejstvo, da so institucije navadno zadolžene za opravljanje arbitraže med različnimi interesi in tako za odločanje med možnostmi v okviru političnih izbir, ki izhajajo iz njihove pristojnosti.( ) Diskrecijska pravica „politične“ narave tako ustreza političnim pristojnostim, ki jih ima institucija na podlagi kake določbe Skupnosti.( )

46. Druga kategorija se nanaša na pravico, ki bi jo lahko poimenovali diskrecijska pravica „tehnične“ narave. Ta pravica se navadno prizna institucijam, kadar delujejo kot „upravni“ organi ter še posebej kadar sprejemajo posamezne sklepe v zvezi s konkurenco in z državnimi pomočmi ter tudi kadar sprejemajo konkretne protidampinške zaščitne ukrepe. V tem primeru priznanje diskrecijske pravice institucijam upravičuje tehnična, gospodarska in pravna zahtevnost okoliščin, ki jih morajo preučiti, ter presoj, ki jih morajo podati.( )

47. Gotovo je, da v obeh primerih priznanje diskrecijske pravice instituciji pomeni omejitev sodnega nadzora. Kot sem že navedel( ), Sodišče meni, da se mora nadzor sodišča ob takšni pravici omejiti na preverjanje spoštovanja postopkovnih pravil in obrazložitve, vsebinske natančnosti upoštevanega dejanskega stanja pri izpodbijani odločitvi, da ni prišlo do kršitve pooblastila za odločanje po prostem preudarku in zlorabe pooblastila.

48. Kot je poudaril generalni pravobranilec Poiares Maduro( ), se omejitev torej ne nanaša na obseg sodnega nadzora: v vseh primerih je nadzor povezan z različnimi napakami, določenimi v členu 230 ES, in sicer z nepristojnostjo, s kršitvijo bistvenih postopkovnih zahtev, kršitvijo pravnega pravila in z zlorabo pooblastil. Omejitev se bolj nanaša na intenzivnost nadzora, in sicer v tem smislu, da se sodišče omeji na preverjanje, ali pri upoštevanju prava, ki se uporablja, ter pri presoji upoštevnih dejstev ni očitnih kršitev in napak.

49. Kot rečeno, zdi se mi, da je intenzivnost sodnega nadzora odvisna od tega, ali govorimo o diskrecijski pravici politične narave ali o diskrecijski pravici strokovne narave. Čeprav je nadzor sodišča v obeh primerih omejen na „očitno napako“, se mi glede na sodno prakso namreč zdi, da je nadzor sodišča manj temeljit, če je zadevno dejanje posledica izvajanja diskrecijske pravice politične narave s strani institucije.

50. Kakor koli že, navedeno daje zadostno podlago za ugotovitev, da prvi pritožbeni razlog družbe Rica Foods ni utemeljen. Iz tega namreč izhaja, da priznanje diskrecijske pravice institucije ni na noben način povezano s tem, ali zadevna določba omogoča odstopanje ali ne. Ta pravica v tem primeru ustreza politični pristojnosti, ki jo člen 109 Sklepa ČDO daje institucijam.( ) Poleg tega je v sodni praksi veliko primerov, v katerih je bila institucijam priznana široka diskrecijska pravica v okviru uporabe določb o odstopanju, kot sta člen 87(3) ES( ), člen 81(3) ES pred začetkom veljavnosti Uredbe (ES) št. 1/2003( ) ali člen 108(3) Pogodbe EGS pred začetkom veljavnosti Maastrichtske pogodbe( ).

51. Ob upoštevanju teh elementov zato Sodišču predlagam, naj zavrne prvi pritožbeni razlog kot neutemeljen.

B – Drugi pritožbeni razlog: napake pri presoji učinkov spornega uvoza

52. V drugem pritožbenem razlogu Rica Foods trdi, da je Sodišče prve stopnje storilo več napak pri presoji učinkov spornega uvoza.

53. Na prvi stopnji je izpodbijala več trditev Komisije. Zlasti je trdila, da dodatni uvoz sladkorja s kumulacijo porekla v ES/ČDO ne poveča presežka sladkorja na trgu Skupnosti in da ne povzroča dodatnih stroškov za proračun Skupnosti.

54. Sodišče prve stopnje je te navedbe zavrnilo iz naslednjih razlogov:

„95 [...] [I]z statističnih podatkov Statističnega urada Evropskih skupnosti (Eurostat), ki jih je predložila Komisija, je razvidno, da je leta 1996 uvoz sladkorja s poreklom iz ČDO znašal 2251,1 tone in da uvoza mešanic s poreklom iz ČDO ni bilo. [Ni sporno,] da se 2251,1 tone uvoženega sladkorja nanaša na sladkor s kumulacijo porekla v AKP/ČDO [in da] leta 1996 ni bilo uvoza sladkorja v okviru ureditve kumulacije porekla v ES/ČDO v Skupnost [...]

96 Iz statističnih podatkov Eurostata je tudi razvidno, da je leta 1999 uvoz sladkorja, za kateri velja ureditev kumulacije porekla v ES/ČDO, v Skupnost obsegal 35.791,8 tone, medtem ko je uvoz mešanic obsegal 12.420 ton.

97 Torej je Komisija upravičeno ugotovila [...], da se je uvoz sladkorja v Skupnost pod tarifno oznako NC 1701 ter mešanic sladkorja in kakava pod tarifnima oznakama NC 1806 10 30 in 1806 10 90 z izvorom v ČDO za kumulacijo porekla v ES/ČDO ,z 0 ton v letu 1996 dvignil na več kot 48.000 ton v letu 1999 [in da se je tako] ,izrazito povečal‘ [...]

98 Tožeče stranke ugovarjajo [...] trditvi, [...] da bi uvoz sladkorja v Skupnost v okviru ureditve kumulacije porekla v ES/ČDO povzročil izvoz z nadomestili ustrezne količine Skupnostnega sladkorja [...]

99 V zvezi s tem Sodišče prve stopnje najprej ugotavlja, da tožeče stranke priznavajo, da so na trgu sladkorja Skupnosti presežki. V Skupnosti proizvodnja sladkorja A in B, to pomeni, sladkorja, ki se lahko prodaja na trgu Skupnosti in je upravičen do izvoznih nadomestil, že presega porabo sladkorja v Skupnosti [...]

100 Poleg tega, kot je Sodišče poudarilo v sodbi Emesa Sugar ([zgoraj navedena] točka 56), je Komisija dolžna uvoziti določeno količino sladkorja iz tretjih držav na podlagi sporazumov STO.

101 Če se proizvodnja sladkorja v Skupnosti ne bo zmanjšala, bo v teh okoliščinah vsak dodaten uvoz sladkorja, za kateri velja ureditev kumulacije porekla v ES/ČDO, povečal presežek sladkorja na trgu Skupnosti in povzročil povečanje subvencioniranega izvoza (glej zgoraj v točki 100 navedeno sodbo Emesa Sugar, točka 56).

102 Sodišče prve stopnje zato ugotavlja, da je Komisija lahko upravičeno štela [...], da ,vsak uvoz sladkorja v Skupnost ustrezno količino Skupnostnega sladkorja, ki ga ni mogoče prodati na tem trgu, preusmeri v izvoz‘ [...]

[...]

116 Nazadnje tožeče stranke ugotavljajo, da [...] uvoz sladkorja iz ČDO ne bi obremenil proračuna Skupnosti. Ker bi se zaradi tega uvoza ustrezna količina Skupnostnega sladkorja preusmerila v izvoz, bi namreč izvozna nadomestila, povezana s tem izvozom, s samofinanciranjem krili evropski proizvajalci sladkorja iz sladkorne pese in nazadnje evropski potrošniki [...]

[…]

118 Sodišče prve stopnje opozarja, da so težave, navedene v izpodbijani uredbi, veliko povečanje uvoza sladkorja in mešanic, upravičenih do kumulacije porekla v ES/ČDO, presežek na trgu sladkorja Skupnosti, ki povzroča subvencioniran izvoz, ter obveznosti, ki izhajajo iz sporazumov STO [...]

119 Zato bo glede na položaj presežka na trgu Skupnosti uvožen sladkor s poreklom v ČDO nadomestil sladkor Skupnosti, ki ga bo treba zaradi ohranitve ravnotežja skupne ureditve trgov izvoziti.

120 Čeprav izvoz sladkorja Skupnosti v veliki meri financira industrija sladkorja Skupnosti in torej potrošniki, Sodišče prve stopnje ugotavlja, da sporazumi STO omejujejo izvozne subvencije, ne glede na to, kdo nosi končni strošek teh subvencij, ter da vsak dodaten uvoz poslabša položaj na trgu, na katerem je že presežek.

121 Iz vsega navedenega izhaja, [da] trditve, ki jih je navedla [Rica Foods], niso utemeljene.“

55. Drugi pritožbeni razlog je sestavljen iz dveh delov, ki ju je treba preučiti drugega za drugim( ).

56. V prvem delu Rica Foods navaja več trditev, s katerimi želi dokazati, da v nasprotju s presojo Sodišča prve stopnje v točkah od 99 do 102 izpodbijane sodbe uvoz sladkorja s kumulacijo porekla v ES/ČDO ni povzročil povečanja presežka sladkorja na trgu Skupnosti.( )

57. V zvezi s tem naj opozorim, da v skladu z ustaljeno sodno prakso( ) Sodišče ni pristojno za ugotavljanje dejstev niti načeloma za presojo dokazov, ki jih je Sodišče prve stopnje sprejelo v podporo tem dejstvom. Če so bili ti dokazi pravilno pridobljeni ter če so bila glede dokaznega bremena in izvajanja dokazov spoštovana splošna načela prava in pravila postopka, ki veljajo zanje, je samo Sodišče prve stopnje pristojno, da presodi vrednost, ki jo je treba pripisati podatkom, ki so mu bili predloženi. Ta presoja torej, razen pri izkrivljanju teh dokazov, ni pravno vprašanje, ki je predmet nadzora Sodišča Ta presoja torej, razen pri izkrivljanju teh dokazov, ni pravno vprašanje, ki je predmet nadzora Sodišča.

58. Tako je v tem primeru Sodišče prve stopnje na podlagi podatkov iz spisa ugotovilo, da bo glede na to, da so pri proizvodnji sladkorja v Skupnosti že sedaj presežki, „vsak dodaten uvoz sladkorja, za kateri velja ureditev kumulacije porekla v ES/ČDO, povečal presežek sladkorja na trgu Skupnosti in pripeljal do povečanja subvencioniranega izvoza“.( )

59. V teh okoliščinah prvi del pritožbenega razloga očitno ni dopusten. Če namreč tožeča stranka ni dokazala niti zatrjevala, da bi Sodišče prve stopnje izkrivilo dokazno gradivo, ki mu je bilo predloženo, njegova presoja, ki se nanaša na povečanje presežka sladkorja na trgu Skupnosti, pomeni presojo dejstva, ki ga s pritožbo ni mogoče postaviti pod vprašaj.

60. V drugem delu Rica Foods trdi, da je Sodišče prve stopnje storilo napako, ko je v točkah od 118 do 120 izpodbijane sodbe presodilo, da bi uvoz sladkorja s kumulacijo porekla v ES/ČDO povzročil dodatne stroške za proračun Skupnosti. Poudarja, da izvozna nadomestila za sladkor A in B v celoti financirajo proizvajalci s prispevki, ki jih prevalijo na potrošnike. Ker sporni uvoz preusmeri v izvoz ustrezno količino sladkorja Skupnosti, naj ta uvoz torej ne bi vplival na proračun Skupnosti.

61. V zvezi s tem zadostuje ugotovitev, da Sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi ni presodilo, da sporni uvoz povzroči dodatne stroške za proračun Skupnosti. Nasprotno, poudarilo je, da glede na presežke na trgu sladkorja Skupnosti in omejitev subvencioniranega izvoza, določeno s sporazumi STO, vsak dodaten uvoz sladkorja poslabša položaj, „ne glede na to, kdo na koncu nosi strošek subvencij“ za izvoz.( )

62. Zato je treba drugi pritožbeni razlog Rica Foods zavrniti.

C – Tretji pritožbeni razlog: izkrivljanje spornih uredb

63. Tretji pritožbeni razlog se nanaša na točki 107 in 108 sodbe Rica Foods II. Sodišče prve stopnje je v njih presodilo takole:

„107 Tožeče stranke trdijo, da niti povečanje uvoza sladkorja in mešanic v Skupnost v okviru ureditve kumulacije porekla v ES/ČDO niti proizvodni presežek ali obveznosti, ki izhajajo iz sporazumov STO, ne pomenijo težav v smislu člena 109(1) Sklepa ČDO, ki lahko upravičijo sprejetje zaščitnega ukrepa.

108 Sodišče prve stopnje najprej ugotavlja, da Komisija ni nikoli trdila, da bi lahko vsaka od težav, ki jih je opredelila, ločeno upravičila sprejetje zaščitnega ukrepa. Nasprotno, iz izpodbijanih uredb je razvidno, da so težave, ki jih je navedla Komisija, tesno povezane. Po mnenju Komisije bi namreč zaradi presežkov na trgu vsaka dodatna uvožena tona pripeljala do povečanja izvoznih subvencij, ki bi lahko nadalje zadela ob meje, določene s sporazumi STO.“

64. Rica Foods trdi, da je Sodišče prve stopnje izkrivilo sporne uredbe. V nasprotju s presojo Sodišča prve stopnje Komisija v spornih uredbah namreč ni nikoli menila, da so „težave“ iz člena 109 Sklepa ČDO v tem primeru posledica povezanosti treh zgoraj navedenih dejavnikov, to je presežka na trgu Skupnosti, povečanja spornega uvoza in omejitve izvoznih nadomestil, predpisane s sporazumi STO. Sodišče prve stopnje naj bi tako svojo obrazložitev nadomestilo z obrazložitvijo iz spornih uredb.

65. Treba je opozoriti, da gre pri vprašanju o izkrivljanju dokaznih elementov ali smisla izpodbijanega akta, čeprav je Sodišče prve stopnje edino pristojno za presojo vrednosti, ki jo je treba pripisati dokaznim elementom, ki se mu predložijo( ), za vprašanje, ki se v okviru pritožbe lahko predloži v nadzor Sodišču( ). Namen pritožbenega razloga v zvezi z izkrivljanjem izpodbijanega akta je ugotovitev, da je Sodišče prve stopnje spremenilo pomen, vsebino ali daljnosežnost izpodbijanega akta. Izkrivljanje je tako lahko posledica spremembe vsebine akta( ), neupoštevanje njegovih bistvenih elementov( ) ali neupoštevanje njegovega ozadja( ).

66. Ker se ta pritožbeni razlog nanaša na izkrivljanje spornih uredb, je v nasprotju s tem, kar predlaga francoska vlada( ), torej dopusten na podlagi sodne prakse Sodišča.

67. Vendar pa menim, da ta pritožbeni razlog očitno ni utemeljen.

68. Že samo ob branju spornih uredb sem namreč lahko opazil, da je Komisija dejansko štela, da so „težave“ iz člena 109 Sklepa ČDO v tem primeru posledica povezanosti treh dejavnikov.

69. Tako Komisija najprej ugotovi, da se je uvoz sladkorja in mešanic z izvorom v ČDO „izrazito povečal“( ), nato pa navede, da „so se v zadnjih letih pojavile težave“( ). Pojasni, da „na trgu sladkorja v Skupnosti […] obstaja presežek [in da zato] vsak uvoz sladkorja v Skupnost ustrezno količino Skupnostnega sladkorja, ki ga ni mogoče prodati na tem trgu, preusmeri v izvoz“.( ) Opozori tudi, da se „nadomestila za ta sladkor [...] plačajo, [vendar je] izvoz z nadomestili [odslej] količinsko omejen s sporazum[i] STO“.( ) Komisija na podlagi tega sklepa, da „[bo] [v]sak dodaten uvoz sladkorja in proizvodov z visoko koncentracijo sladkorja z izvorom v ČDO zahteval še večje znižanje kvot proizvajalcem v Skupnosti in torej še večjo izgubo njihovega dohodka“.( )

70. Iz tega izhaja, da je Komisija dejansko štela, da so težave iz člena 109(1) Sklepa ČDO posledica povezanosti več dejavnikov, to je povečanja spornega uvoza, presežka na trgu Skupnosti in omejitve izvoznih nadomestil, ki izhaja iz sporazumov STO. V nasprotju s trditvami Rica Foods Sodišče prve stopnje v tej točki torej ni spremenilo smisla spornih uredb.

D – Četrti pritožbeni razlog: napake pri razlagi člena 109(1) Sklepa ČDO

71. Rica Foods v četrtem pritožbenem razlogu Sodišču prve stopnje očita, da je pri razlagi člena 109(1) Sklepa ČDO storilo več napak.

72. Na prvi stopnji je trdila, da se elementi, ki jih je navedla Komisija, ne morejo šteti za „težave“, ki lahko povzročijo „poslabšanje v sektorju dejavnosti Skupnosti“ v smislu člena 109(1) Sklepa ČDO.

73. Sodišče prve stopnje je te trditve zavrnilo. Najprej je glede obstoja „težav“ v smislu člena 109(1) Sklepa ČDO navedlo:

„108 [...] iz izpodbijan[ih] uredb izhaja, da so težave, ki jih je navedla Komisija, tesno povezane. Po mnenju Komisije bi namreč zaradi presežkov na trgu vsaka dodatna uvožena tona pripeljala do povečanja izvoznih subvencij, ki bi lahko nadalje zadela ob meje, določene s sporazumi STO.

[...]

112 Glede presežka proizvodnje in obveznosti, ki izhajajo iz sporazumov STO, so tožeče stranke navedle, da presežek proizvodnje obstaja že tri desetletja in da so bili sporazumi STO, ki določajo zgornje meje subvencij za izvoz sladkorja, sklenjeni leta 1994. Torej naj ne bi šlo za ,težave‘ v smislu člena 109(1) Sklepa ČDO.

113 Sodišče prve stopnje opozarja, da je bila količina izvoženega sladkorja, upravičenega do subvencij, zmanjšana s sporazumi STO in zlasti s seznamom CXL. Medtem ko je količina uvoza, ki se je lahko subvencioniral v sezoni 1995/1996, znašala 1.555.600 ton, se je za sezono 2000/2001 ta količina zmanjšala na 1.273.500 ton.

114 Zato glede na presežek na trgu sladkorja v Skupnosti vsak dodaten uvoz sladkorja v Skupnost ustrezno količino Skupnostnega sladkorja preusmeri v izvoz [...] Povečanje uvoza sladkorja ali mešanic, upravičenih do kumulacije porekla v ES/ČDO, torej lahko povzroči težave z vidika obveznosti, ki izhajajo iz sporazumov STO.

115 Čeprav je bila zgornja meja za sezono 2000/2001 znana že od leta 1994 in čeprav je na trgu Skupnosti že desetletja presežek, pa kljub temu velja, da je Komisija lahko smiselno pričakovala, da velika rast uvoza sladkorja in mešanic, za kateri velja ureditev kumulacije porekla v ES/ČDO, v okviru trga Skupnosti, na katerem je presežek, pomeni ,težavo‘ v smislu člena 109(1) Sklepa ČDO, to še toliko bolj, ker je bilo zaradi zgornje meje, ki jo določajo sporazumi STO, treba že precej zmanjšati proizvodne kvote Skupnosti za sezono 2000/2001 [...]“

74. Dalje je Sodišče prve stopnje v zvezi z obstojem tveganja za „poslabšanje v sektorju dejavnosti Skupnosti“, podalo naslednjo obrazložitev:

„123 Tožeče stranke navajajo, da bi prišlo do poslabšanja ali grozečega poslabšanja v smislu člena 109(1) Sklepa ČDO, če bi cene na trgu sladkorja padle ali če bi se položaj v sektorju sladkorja izredno poslabšal, kar bi povzročilo izgube, odpuščanja itd. Vendar naj bi bila evropska industrija sladkorja v polnem zamahu. Cene sladkorja naj ne bi padle.

124 Sodišče prve stopnje meni, da so okoliščine, na katere se sklicujejo tožeče stranke, takšne, da lahko dokažejo poslabšanje ali grozeče poslabšanje sektorja dejavnosti Skupnosti v smislu člena 109(1) Sklepa ČDO. Vsekakor je položaj, v katerem je nujno potrebno znižanje proizvodnih kvot proizvajalcem v Skupnosti, tudi dokaz za poslabšanje v sektorju dejavnosti Skupnosti. Takšno znižanje namreč neposredno vpliva na prihodek proizvajalcev v Skupnosti.

125 Tožeče stranke ugovarjajo nujnemu znižanju proizvodnih kvot Skupnosti za sladkor za 500.000 ton zaradi sporazumov STO [...]

126 V zvezi s tem Sodišče prve stopnje opozarja, da proizvodnja sladkorja v Skupnosti presega porabo tega v Skupnosti [...] Poleg tega je Komisija, kot je Sodišče poudarilo v [zgoraj navedeni] sodbi Emesa Sugar (točka 56), na podlagi sporazumov, sklenjenih v [STO], dolžna ,uvoziti določeno količino sladkorja iz tretjih držav‘. K vsemu temu sodi tudi ,uvoz trsnega sladkorja z izvorom v državah AKP zaradi zadovoljevanja posebnega povpraševanja po tem proizvodu‘ ([zgoraj navedena] sodba Emesa Sugar, točka 56).

127 Tožeče stranke ne ugovarjajo povezavi med izpolnjevanjem obveznosti, ki izhajajo iz sporazumov STO, in znižanjem proizvodnih kvot Skupnosti, napovedanim v izpodbijani uredbi. Ugovarjajo pa številki 500.000 ton, ki je navedena v izpodbijani uredbi.

128 Iz Uredbe Komisije (ES) št. 2073/2000 z dne 29. septembra 2000 o znižanju, za tržno leto 2000/2001, zajamčene količine po proizvodnih kvotah za sektor sladkorja in predvidenih največjih potreb rafinerij sladkorja po preferencialnih uvozih (UL L 246, str. 38) izhaja, da je Komisija proizvodne kvote za sladkor A in B za sezono 2000/2001 dejansko znižala za 478.277 ton [...]

129 Tožeče stranke nadalje trdijo, da je raven uvoza sladkorja in mešanic v Skupnost, za katero velja ureditev kumulacije porekla v ES/ČDO, zanemarljiva, če količino uvoza sladkorja s poreklom iz ČDO primerjamo s proizvodnjo sladkorja v Skupnosti in s količinami sladkorja, uvoženega iz nekaterih tretjih držav.

130 [Rica Foods] je izračunala, da je uvoz sladkorja in mešanic, upravičen do kumulacije porekla v AKP/ČDO in ES/ČDO, v letu 1999 pomenil 0,320 % (tarifna oznaka NC 1701) oziroma 0,102 % (tarifna oznaka NC 1806) proizvodnje Skupnosti. Uvoz, upravičen do kumulacije porekla v ES/ČDO, naj bi leta 1999 obsegal 40.000 ton, to je manj, kot lahko samo ena država AKP, na primer Barbados (49.300 ton), na leto uvozi v Skupnost.

131 Ta argument ni utemeljen. Sodišče prve stopnje v zvezi s tem opozarja, da je Komisija lahko smiselno pričakovala, da zelo velika rast uvoza sladkorja in mešanic, za kateri velja ureditev kumulacije porekla v ES/ČDO, v okviru trga Skupnosti, na katerem je presežek, ter obveznosti, ki izhajajo iz sporazumov STO, prinaša ,težave‘ v smislu člena 109(1) Sklepa ČDO.

132 Zato je ob upoštevanju obveznosti, ki izhajajo iz sporazumov STO, ki omejujejo subvencije za izvoz, smiselno pričakovati, da ,[bo] [v]sak dodaten uvoz sladkorja in proizvodov z visoko koncentracijo sladkorja z izvorom v ČDO zahteval še večje znižanje kvot proizvajalcem v Skupnosti ter torej še večjo izgubo njihovega dohodka‘ [...] Sodišče prve stopnje v zvezi s tem poudarja, da je uvoz sladkorja in mešanic, upravičen do kumulacije porekla v ES/ČDO, ob sprejetju izpodbijane uredbe pomenil okoli 10 % znižanja proizvodnih kvot Skupnosti, napovedanega v izpodbijani uredbi, in da je bila zmogljivost proizvodnje sladkorja v ČDO na ravni od 100.000 do 150.000 ton na leto [...]

133 Sodišče je že presodilo, da zmanjšanje proizvodnje Skupnosti zaradi povečanja uvoza sladkorja s poreklom iz ČDO ,povzroč[i] motnje v skupni ureditvi trg[ov] sladkorja [...] in [bi bilo] v nasprotju s cilji skupne kmetijske politike‘ ([zgoraj navedena] sodba Emesa Sugar, točka 56).

134 V teh okoliščinah je Komisija [v] izpodbijan[ih] uredb[ah] lahko smiselno pričakovala, da lahko povečan uvoz sladkorja s poreklom iz ČDO povzroči velike motnje ravnotežja skupne ureditve trgov sladkorja.“

75. Sodišče prve stopnje je v sodbi Rica Foods III dodalo:

„127 Tožeče stranke še poudarjajo, da znižanje proizvodnih kvot za sladkor A in B ne povzroči nujno izgube dohodka pridelovalcev. Ti bi se namreč lahko odločili za gojenje drugih proizvodov.

128 Vendar Sodišče prve stopnje ugotavlja, da neodvisno od tega, ali bi se druge kulture lahko izkazale za tako dobičkonosne, kot je pridobivanje sladkorja, pa precejšnje znižanje kvot za proizvodnjo sladkorja A in B nujno pomeni obstoj poslabšanja ali pa vsaj grozečega poslabšanja v sektorju dejavnosti Skupnosti v smislu člena 109(1) Sklepa ČDO.“

76. Zato je Sodišče prve stopnje presodilo, da Komisija ni zagrešila nobene očitne napake pri presoji, ko je menila, da povečanje spornega uvoza pomeni „težave“, ki bi lahko povzročile „poslabšanje v sektorju dejavnosti Skupnosti“ v smislu člena 109(1) Sklepa ČDO.

77. Čeprav pritožbe v tej točki še posebej niso jasne, lahko ugotovim, da je četrti pritožbeni razlog sestavljen iz štirih delov, ki jih bom preučil drugega za drugim.

78. V prvem delu Rica Foods poudarja, da so bili različni elementi, ki jih je navedla Komisija – in sicer povečanje spornega uvoza, presežek proizvodnje Skupnosti in omejitev izvoznih nadomestil – ne samo predvidljivi, ampak jih je zakonodajalec Skupnosti v določeni meri tudi hotel. Tako naj bi bilo povečanje uvoza proizvodov iz ČDO v skladu s Sklepom ČDO glavni cilj trgovinskega sodelovanja, ki ga uvaja ta sklep. Tudi omejitev izvoznih nadomestil, določena s seznamom CXL, naj bi bila posledica premišljene odločitve zakonodajalca Skupnosti.

79. Rica Foods dodaja, da so ti različni elementi obstajali že ob sprejetju Sklepa ČDO, vsekakor pa ob njegovi spremembi leta 1997. Tako naj bi bil na trgu sladkorja Skupnosti presežek že od leta 1968. V takšnih okoliščinah naj Sodišče prve stopnje teh elementov ne bi moglo šteti za „težave“, ki bi lahko povzročile „poslabšanje v sektorju, v katerem deluje Skupnost“, v smislu člena 109(1) Sklepa ČDO.

80. Po mojem mnenju ta prvi del temelji na napačni domnevi. Iz izpodbijanih sodb namreč jasno izhaja, da do leta 1997 v Skupnost ni bilo uvoza sladkorja in mešanic, za kateri bi veljala ureditev kumulacije porekla v ES/ČDO. Sodišče prve stopnje je v točki 110 sodbe Rica Foods II ugotovilo, da se je zadevni uvoz „z 0 ton v letu 1996 povečal na več kot 48.000 ton v letu 1999“. Zato ne bi bilo pravilno trditi, kot to počne tožeča stranka, da so „težave“, ki jih je navedla Komisija, obstajale že ob sprejetju Sklepa ČDO, to je leta 1991, ali celo ob njegovi spremembi leta 1997.

81. Kljub domnevi, da bi bilo dokazano( ), da so bili nekateri od teh elementov predvidljivi ali celo hoteni, pa to Komisiji in nato Sodišču prve stopnje ne bi moglo preprečiti ugotovitve, da ti elementi pomenijo „težave“ v smislu člena 109(1) Sklepa ČDO. Že samo dejstvo, da je bila v Sklep ČDO vključena zaščitna klavzula, čeprav je njegov cilj razviti trgovino s ČDO, namreč kaže na to, da bi se ta trgovina kljub svoji zaželeni naravi nekega dne lahko upravičeno pojmovala kot povzročitelj „težav“ ali tveganja za „poslabšanje“ v sektorju dejavnosti Skupnosti.

82. V drugem delu Rica Foods trdi, da naj v nasprotju s tem, kar je Sodišče prve stopnje presodilo v točki 128 sodbe Rica Foods III, znižanje proizvodnih kvot, ki naj bi ga povzročil sporni uvoz, ne bi povzročilo nobenega zmanjšanja dohodka proizvajalcev v Skupnosti. Pravzaprav naj bi bila edina posledica znižanja proizvodnih kvot ta, da se bodo proizvajalci odločili za gojenje drugega proizvoda in bo zanje obveljala druga kmetijska ureditev garancij.

83. Tudi to trditev je treba zavrniti. Tožeča stranka namreč ne navaja nobenega elementa, s katerim bi lahko dokazali, da bi pri znižanju kvot proizvajalci v Skupnosti dejansko imeli možnost, da preidejo na druge kulture. Poleg tega je Komisija tej trditvi resno ugovarjala.( )

84. V vsakem primeru Rica Foods ni dokazala niti trdila, da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo, ko je presodilo, da „neodvisno od tega, ali bi se druge kulture lahko izkazale za tako dobičkonosne, kot je pridobivanje sladkorja, pa precejšnje znižanje kvot za proizvodnjo sladkorja A in B nujno povzroči obstoj poslabšanja ali pa vsaj grozečega poslabšanja v sektorju dejavnosti Skupnosti v smislu člena 109(1) Sklepa ČDO“.( )

85. Rica Foods v tretjem delu pritožbenega razloga opozarja, da je obseg spornega uvoza v primerjavi s proizvodnjo v Skupnosti ni pomemben. Tako naj bi leta 1999 uvoz sladkorja s kumulacijo porekla v AKP/ČDO in ES/ČDO obsegal samo 0,320 % (tarifna številka NC 1701) in 0,102 % (tarifna številka NC 1806) proizvodnje Skupnosti. Zato tožeča stranka meni, da Sodišče prve stopnje ni pravilno uporabilo prava, ko je presodilo, da tako majhne količine lahko pomenijo „težave“ v smislu člena 109(1) Sklepa ČDO.

86. V zvezi s tem naj spomnim, da je Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Emesa Sugar glede sprejetja 3000 ton letne kvote za uvoz sladkorja AKP/ČDO presodilo, da „bi vsaka dodatna količina sladkorja, čeprav majhna v primerjavi s proizvodnjo v Skupnosti, ki bi prišla na trg Skupnosti, njene institucije prisilila k povečanju zneska izvoznih subvencij [...] oziroma k znižanju kvot evropskim proizvajalcem, kar bi povzročilo motnje v skupni ureditvi trga sladkorja [...] in bi bilo v nasprotju s cilji skupne kmetijske politike“.( ) Spomnim naj tudi, da je uvoz sladkorja iz ČDO v Skupnost leta 1996 in leta 1997 ob sprejetju zgoraj navedene kvote obsegal 2251,1 oziroma 10.372,2 tone.( )

87. Ob sprejetju spornih uredb leta 1999 pa je takšen uvoz obsegal 51.969,5 tone( ).

88. V teh okoliščinah ni mogoče videti, da bi Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo. Ker je Sodišče februarja 2000 menilo, da uvoz sladkorja v obsegu okoli 10.000 ton pomeni tveganje za motnje v skupni ureditvi trga sladkorja, je bilo razumljivo, da je Sodišče prve stopnje novembra 2002 menilo, da petkrat večji uvoz pomeni „težave“ in grozeče „poslabšanje“ za isto skupno ureditev trga.

89. Nazadnje v zadnjem delu tožeča stranka trdi, da Sodišče prve stopnje ni pravilno uporabilo prava, ko je v točkah od 112 do 115 sodbe Rica Foods II presodilo, da bi uvoz sladkorja iz ČDO za sezono 1999/2000 vplival na obveznosti Skupnosti, ki izhajajo s seznama CXL. Rica Foods meni, da je Skupnost glede na podrobna pravila za uporabo zgornjih mej, določenih s tem seznamom, imela na voljo zadosten manevrski prostor, da bi v sezoni 1999/2000 lahko sprejela povečanje uvoza sladkorja in mešanic s kumulacijo porekla v ES/ČDO.

90. V zvezi s tem zadostuje, če poudarim, da Sodišče prve stopnje v točkah od 112 do 115 sodbe Rica Foods II ni preučevalo vprašanja, ali se na podlagi zgornjih mej iz sporazumov STO lahko sprejme sporni uvoz za sezono 1999/2000. Nasprotno, preučilo je trditev tožeče stranke, da proizvodni presežek in obveznosti, ki izhajajo iz sporazumov STO, ne pomenijo „težav“ v smislu člena 109(1) Sklepa ČDO, ker „proizvodni presežek obstaja že kakih trideset let“ in ker „so bili sporazumi STO [...] sklenjeni leta 1994“.( )

91. Zato ob upoštevanju teh različnih elementov Sodišču predlagam, naj četrti pritožbeni razlog v celoti zavrne.

E – Peti pritožbeni razlog: kršitev člena 109(2) Sklepa ČDO

92. Peti pritožbeni razlog je naravnan proti presoji Sodišča prve stopnje o sorazmernosti spornih ukrepov.

93. Na prvi stopnji je Sodišče prve stopnje menilo, da Komisija ni kršila načela sorazmernosti iz člena 109(2) Sklepa ČDO, s tem ko je uvoz sladkorja in mešanic s kumulacijo porekla v ES/ČDO v Uredbi št. 465/2000 omejila na 3340 ton, nato pa v Uredbi št. 2081/2000 na 4848 ton.( )

94. V petem pritožbenem razlogu Rica Foods trdi, da je takšna presoja v nasprotju z načelom sorazmernosti. Sodišču prve stopnje očita dvoje.

95. Prvič, meni, da so zgornje meje, ki jih je Komisija določila v spornih uredbah, in sicer 3340 in 4848 ton, veliko prenizke v primerjavi s količino sladkorja iz ČDO, uvoženega v Skupnost.

96. Po mojem mnenju ta prvi očitek ni dopusten.

97. V skladu z ustaljeno sodno prakso( ) iz člena 225 ES, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča in člena 112(1)(c) Poslovnika Sodišča namreč izhaja, da je treba v pritožbi jasno navesti grajane elemente sodbe, katere razveljavitev je predlagana, ter pravne trditve, ki na poseben način utemeljujejo ta predlog.

98. V tem primeru pa je Rica Foods v pritožbah navedla samo:

„[...][Komisija] in Svet ne razložita [...] na prepričljiv in razumljiv način, kateri so bili interesi in vzroki [...] za omejitev uvoz sladkorja iz ČDO na raven iz leta 1997, to pomeni na količino, ki:

– je povsem zanemarljiva v primerjavi z evropsko proizvodnjo, evropskim uvozom ali izvozom, evropskim presežkom ali s katerim koli drugim elementom evropske ureditve za sladkor;

– ni zadostna, da bi industriji sladkorja ČDO lahko nudila razumno podlago v prihodnosti“.( )

99. Tožeča stranka izrecno torej ne navaja, v čem je Sodišče prve stopnje kršilo načelo sorazmernosti iz člena 109(2) Sklepa ČDO.

100. Drugič, Rica Foods trdi, da so bile količine sladkorja iz ČDO, uvožene v Skupnost, tako majhne, da niso mogle upravičiti sprejetja spornih kvot.( )

101. Vendar se ta trditev ne nanaša na sorazmernost spornih uredb. Nanaša se na vprašanje, ali se sporni uvoz lahko šteje za „težave“, ki upravičujejo sprejetje zaščitnega ukrepa na podlagi člena 109(1) Sklepa ČDO. Poleg tega je bil preučen v okviru četrtega pritožbenega razloga, ki se je nanašal na napake pri razlagi člena 109(1) Sklepa ČDO( ).

102. Zato Sodišču predlagam, naj peti pritožbeni razlog zavrne.

F – Šesti pritožbeni razlog: kršitev prednostnega statusa ČDO

103. Zadnji pritožbeni razlog je naravnan proti presoji Sodišča prve stopnje v zvezi s prednostnim statusom proizvodov s poreklom iz ČDO.

104. Ta presoja je predstavljena tako( ):

„198 Tožeče stranke navajajo, da morajo institucije Skupnosti na podlagi člena 3(1)(c) ES in določb četrtega dela Pogodbe ES [...] upoštevati načelo hierarhije preferenc. V skladu s tem načelom naj institucije ne bi mogle postaviti blaga s poreklom iz ČDO v manj ugoden položaj, kot ga ima blago z izvorom v AKP ali drugih tretjih državah [...]

199 Tožeče stranke najprej poudarjajo, da člen 213 Loméjske konvencije popolnoma izključuje sprejetje zaščitnih ukrepov za sladkor. S sprejetjem izpodbijan[ih] ured[b] bi bil torej kršen prednostni status, ki ga uživajo ČDO v primerjavi z državami AKP.

200 [Rica Foods] primerja člen 109(1) Sklepa ČDO še z drugimi zaščitnimi določbami [...] Ta tožeča stranka ugotavlja, da bi se morala Komisija, ker so ČDO upravičeni do najvišje prednostne stopnje, izogibati sprejetju zaščitnih ukrepov na podlagi člena 109(1) Sklepa ČDO za uvoz s poreklom iz ČDO, če pogoji za sprejetje takšnih ukrepov niso izpolnjeni, kar zadeva uvoz iz manj privilegiranih tretjih držav.

201 Nadalje tožeče stranke navajajo, da je Skupnost na podlagi protokola št. 8 Loméjske konvencije državam AKP dodelila kvoto za več kot 1,7 milijona ton sladkorja, ki jo te lahko v celoti ali delno uvozijo v Skupnost brez carinskih dajatev in po zajamčeni ceni. Komisija naj bi z omejitvijo uvoza sladkorja s poreklom iz ČDO, za kateri velja ureditev kumulacije porekla v ES/ČDO, na 3340 ton za 7 mesecev kršila načelo, po katerem se blago s poreklom iz ČDO ne sme postaviti v manj ugoden položaj, kot ga ima blago z izvorom iz držav AKP ali drugih tretjih držav.

202 Sodišče prve stopnje opozarja, da se mora sodišče Skupnosti pri svojem nadzoru omejiti na preučitev, ali je Komisija, ki je imela v tem primeru široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku, s sprejetjem izpodbijan[ih] ured[b] zagrešila očitno napako pri presoji [...]

203 Čeprav so proizvodi s poreklom iz ČDO v skladu s četrtim delom Pogodbe upravičeni do prednostnega statusa, sta Sodišče in Sodišče prve stopnje že presodili, da člen 109 Sklepa ČDO, na podlagi katerega Komisija lahko sprejme zaščitne ukrepe, ne krši nobenega načela iz četrtega dela Pogodbe [...] Iz sprejetja zaščitnega ukrepa na podlagi člena 109 Sklepa ČDO torej še ni mogoče sklepati o kršitvi prednostnega statusa proizvodov s poreklom iz ČDO.

204 V zvezi s statusom sladkorja v Loméjski konvenciji Sodišče prve stopnje ugotavlja, da se v protokolu št. 8, ki je priložen tej konvenciji, Skupnost do AKP držav obvezuje, da bo sladkor kupovala po zajamčenih cenah in da bo uvozila določeno letno količino sladkorja (1,7 milijona ton). Ta uvoz se v celoti ali delno izvaja brez carinskih dajatev. Da takšno jamstvo ne bi postalo mrtva črka na papirju, člen 213 Loméjske konvencije določa, da se zaščitna klavzula (člen 177 Loméjske konvencije) ne uporablja v okviru protokola št. 8.

205 Nasprotno, v skladu s členom 101(1) Sklepa ČDO se vsi proizvodi po poreklu iz ČDO in tako načeloma tudi sladkor uvažajo v Skupnost brez uvoznih dajatev. Sladkor po poreklu iz ČDO je torej v primerjavi s sladkorjem AKP jasno upravičen do prednostnega statusa. Dejstvo, da Komisija sprejme zaščitni ukrep – ukrep, ki je začasne narave – v zvezi s tem ničesar ne spremeni. Sodišče prve stopnje v zvezi s tem še poudarja, da se izpodbijana uredba nanaša samo na sladkor in mešanice, za uvoz katerih velja ureditev kumulacije porekla v ES/ČDO. Ne postavlja nobene zgornje meje za uvoz sladkorja s poreklom v ČDO v skladu s splošnimi pravili o poreklu, če bi taka proizvodnja obstajala.

206 Trditev v zvezi s prednostnim statusom sladkorja s poreklom iz ČDO v primerjavi s sladkorjem s poreklom iz držav AKP je torej treba zavrniti.

207 Iz enakih razlogov se tožeče stranke ne morejo sklicevati na zaščitne klavzule iz sporazumov, ki jih je Skupnost sklenila z nekaterimi tretjimi državami.

[...]

210 Ob upoštevanju vsega navedenega je treba ugotoviti, da izpodbijan[i] uredb[i] držav AKP in tretjih držav nista postavili v očitno ugodnejši konkurenčni položaj, kot ga imajo ČDO.“

105. Rica Foods v zadnjem pritožbenem predlogu trdi, da takšna presoja krši prednostni status proizvodov s poreklom iz ČDO. Po njenem mnenju Sodišče prve stopnje namreč ni upoštevalo velike razlike, ki izhaja iz zaščitnih ukrepov, pri obravnavanju uvoza proizvodov s poreklom iz ČDO in uvoza proizvodov s poreklom iz držav AKP, držav z največjimi ugodnostmi, ter celo iz nekaterih tretjih držav.

106. Tako kot Komisija menim, da ta pritožbeni razlog ni dopusten.

107. V zgoraj navedenih točkah od 198 do 210 sodbe Rica Foods II je Sodišče prve stopnje namreč jasno navedlo razloge, zaradi katerih sporni zaščitni ukrepi po njegovem mnenju držav AKP in tretjih držav ne postavljajo v ugodnejši konkurenčni položaj, kot ga imajo ČDO.

108. Vendar Rica Foods v pritožbah ne navaja, v čem naj bi obrazložitev Sodišča prve stopnje v tej točki pomenila napačno uporabljeno pravo. Tožeča stranka samo ponovi, da „[s]o proizvodi iz ČDO na podlagi svojega ,prednostnega‘ statusa v Skupnosti v privilegiranem položaju“ in da „[je] tožena stranka s [spornimi] zaščitnimi ukrepi nared[ila] [...] veliko razliko pri obravnavanju uvoza iz držav AKP in držav z največjimi ugodnostmi [...] ter [uvoza] iz ČDO“.( )

109. V navedenih okoliščinah je treba pritožbeni razlog v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 97 teh sklepnih predlogov, zavrniti kot očitno nedopusten.

V – Predlog

110. Ob upoštevanju vseh navedenih ugotovitev Sodišču torej predlagam, naj pritožbe zavrne in tožeči stranki v skladu s členoma 69 in 118 Poslovnika Sodišča naloži plačilo vseh stroškov, razen stroškov intervenientov.