SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:C:2013 :435 1Zadeva C-3 2 0 / 1 2
Malaysia D airy Industries Pte. Ltd
proti
Ankenævnet for Patenter og Varemærker
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki g a je vložilo Højesteret (Danska))
„Približevanje zakono daj — Direktiva 2008 /95/ES — Člen 4(4)(g) — Znamke — Pogoji za pridobitev in 
ohranitev znamke — Zavrnitev registracije ali neveljavnost — Pojem ‚slaba vera‘ prijavitelja — 
Seznanjenost prijavitelja z obstojem t uje znamke“
Povzetek – Sodba Sodišča (peti senat) z dne 27. junija 2013
1. Pravo Evropske unije — Razlaga — Določba, ki ne vsebuje izrecnega napotila na pravo držav 
članic — Samostojna in enotna razlaga
2. Približevanje zakonodaj — Znamke — Direktiva 2008 /95 — Zavrnitev registracije a li 
neveljavnost — Prijavitelj, ki je ob vložitvi prijave znamke v slabi veri — Pojem „slaba vera“ — 
Samostojna in enotna razlaga
Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008 /95, člen 4(4)(g))
3. Približevanje zakonodaj — Znamke — Direktiva 2008 /95 — Zavrnitev registracije a li 
neveljavnost — Prijavitelj, ki je ob vl ožitvi prijave znamke v slabi veri — Merila presoje — 
Upoštevanje vseh u poštevnih de javnikov, ki obstajajo ob vl ožitvi zahteve za registracijo — 
Seznanjenost prijavitelja, d a tretja oseba uporablja enak ali podoben znak — Okoliščina, ki ne 
zadostuje za ugotovitev slabe vere
Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008 /95, člen 4(4)(g))
4. Približevanje zakonodaj — Znamke — Direktiva 2008 /95 — Zavrnitev registracije a li 
neveljavnost — Fakultativni razlogi za zavrnitev ali neveljavnost — Uvedba posebnega varstva 
tujih znamk s strani držav članic — Nedopustnost
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008 /37, člen 4(4)(g))
1. Glej besedilo odločbe.
(Glej točko 25.)
2 ECLI:EU:C:2013 :435POVZETEK–ZADEVAC-320/12
MALAYSIADAIRYINDU STRIES
2. Ni sporno, da b esedilo člena 4(4)(g) Direktive 2008 /95 o znamkah ne vsebuje opredelitve p ojma 
„slaba ve ra“, ki p a ni opredeljen niti v drugih členih te dir ektive. Poleg tega ta določba glede tega 
pojma ne vsebuje izrecnega napotila na pravo dr žav članic. Zato je treba smisel in obseg navedenega 
pojma določiti ob upoštevanju sobesedila, v katero je umeščena zadevna določba iz Direktive 2008 /95, 
in namena, ki m u ta sledi.
Glede predmeta in namena Direktive 2008 /95 sicer drži, da s e v skladu z uvodno izjavo te dir ektive n e 
zdi nujno lotiti popolnega približevanja zakono v o blagovnih znamkah v državah članicah, ve ndar p a 
ostaja dejstvo, da n avedena dir ektiva določa uskladitev temeljnih osrednjih vsebinskih pravil o tem, in 
sicer – v skladu z isto uvodno izjavo – pravil o nacionalnih določbah zakona, ki n ajbolj neposredno 
vplivajo na delovanje no tranjega trga, in da t a uvodna izjava ne izključuje popolne uskladitve gl ede teh 
pravil.
Poleg tega fakultativnost določbe iz Direktive 2008 /95 n e vp liva na vp rašanje, ali je treba zagotoviti 
enotno ra zlago navedene določbe.
Zato je treba člen 4(4)(g) Direktive 2008 /95 ra zlagati tako, da j e pojem „slaba ve ra“ iz te določbe 
samostojni pojem p rava Unije, ki g a je treba razlagati enotno v Evropski uniji.
(Glej točke o d 26 d o 29 in točko 1 izreka.)
3. Člen 4(4)(g) Direktive 2008 /95 o znamkah je treba razlagati tako, da j e treba za ugotovitev o bstoja 
slabe ve re avtorja zahteve z a registracijo znamke v smislu te določbe upoštevati vse upoštevne 
dejavnike o bravnavanega primera, ki o bstajajo ob vložitvi zahteve z a registracijo. Okoliščina, da j e 
avtor te zahteve ve del ali bi moral vedeti, da t retja oseba ob vložitvi zahteve z a registracijo v tujini 
uporablja znamko, ki j o je mogoče zamenjati z znamko, katere registracija se zahteva, sama po sebi ne 
zadošča za ugotovitev obstoja slabe vere avtorja navedene zahteve v smislu navedene določbe.
(Glej točko 37 in točko 2 izreka.)
4. Čeprav je zakono dajalec Unije v členu 4(4) Direktive 2008 /95 o znamkah navedel fakultativne 
razloge, ostaja dejstvo, da j e polje presoje, ki g a ima dr žava članica, omejeno n a določitev a li 
nedoločitev tega razloga, ki g a je zakono dajalec posebej razmejil, v nacionalnem p ravu.
Zato je treba člen 4(4)(g) Direktive 2008 /95 ra zlagati tako, da dr žavam članicam n e dovoljuje uvedbe 
posebnega varstva tujih znamk, ki b i se razlikovalo od tistega, ki g a določa ta določba in ki b i temeljilo 
na dejstvu, da j e bil avtor zahteve z a registracijo znamke seznanjen ali bi moral biti seznanjen s tujo 
znamko.
(Glej točki 41 in 43 ter točko 3 izreka.)