ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva C‑656/15 P

Evropska komisija

proti

TV2/Danmark A/S

„Pritožba – Državne pomoči – Člen 107(1) PDEU – Javna služba radiodifuzije – Ukrepi danskih organov glede danskega ponudnika radijskih in televizijskih programov TV2/Danmark – Pojem ‚pomoč, ki jo dodeli država članica, ali pomoč iz državnih sredstev“

Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 9. novembra 2017

Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Pomoči iz državnih sredstev – Pojem državnih sredstev – Prihodki javnega ponudnika radijskih ali televizijskih programov iz trženja njegovega oglasnega prostora, ki ga izvaja drugo javno podjetje – Prihodki, ki jih upravljajo javna podjetja, ki jih ustanovila, vzdrževala in pooblastila država – Vključitev

(Člen 107(1) PDEU)

Člen 107(1) PDEU je treba razlagati tako, da so prihodki ponudnika radijskih in televizijskih programov iz trženja njegovega oglasnega prostora, ki ga izvaja drugo javno podjetje, državna sredstva, če je celotna pot teh prihodkov do njihovega prenosa na tega urejena z nacionalno zakonodajo, na podlagi katere imajo javna podjetja, ki jih država posebej pooblasti za to, nalogo upravljati navedene prihodke.

Pojem ukrep „iz državnih sredstev“ v smislu te določbe poleg ugodnosti, ki jih dodeli država neposredno, namreč vključuje tudi ugodnosti, ki se dodelijo prek javnega ali zasebnega subjekta, ki ga določi ali ustanovi ta država za upravljanje pomoči. V zvezi s tem pravo Unije ne more dovoliti, da bi lahko pravila o državni pomoči zaobšli že zgolj z oblikovanjem avtonomnih institucij, pristojnih za dodeljevanje pomoči.

Dalje, kadar so sredstva javnih podjetij pod nadzorom države in so ji torej na razpolago, ta sredstva spadajo v okvir pojma „državna sredstva“ v smislu člena 107(1) PDEU. Država namreč lahko uveljavlja svoj prevladujoči vpliv nad takimi podjetji, da usmerja rabo njihovih sredstev, da po potrebi financira posebne prednosti v korist drugih podjetij. Okoliščina, da zadevna sredstva upravljajo subjekti, ki so ločeni od javne oblasti, ali da so ta izvorno zasebna, v zvezi s tem ni pomembna.

(Glej točke 44, 45, 47, 48, 50, 51 in 53.)
Če Komisija po razglasitvi ničnosti odločbe, sprejete na podlagi določb Pogodbe ESPJ in s katero je ugotovljena kršitev člena 65 PJ, Komisija po prenehanju veljavnosti te pogodbe ponovno sprejme za nično razglašeno odločbo in se pri tem opre na člena 7(1) in 23(2) Uredbe št. 1/2003, mora biti postopek, ki pripelje do te nove odločbe, voden v skladu s procesnimi pravili te uredbe, ne glede na to, tudi če je bil ta postopek začet pred začetkom veljavnosti te uredbe.

Ker saj se lahko postopek za nadomestitev akta, ki je bil razglašen za ničen, načeloma nadaljuje v točki, na kateri je nastala nezakonitost, Komisiji ni treba sprejeti novega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, preden ponovno sprejme odločbo, s katero je ugotovljena kršitev člena 65 PJ in ki je bila razglašena za nično zaradi nepristojnosti Komisije za njeno sprejetje na podlagi določb Pogodbe ESPJ, ki ob sprejetju te odločbe ni več veljala.

V okviru postopkovne ureditve iz Uredbe št. 1/2003, kakor je podrobneje določena v Uredbi št. 773/2004 v zvezi z vodenjem postopkov Komisije v skladu s členoma [101 in 102 PDEU], pa je vendarle določeno, da so organi držav članic, ki so pristojni za konkurenco, povabljeni, da se udeležijo ustnega zaslišanja, ki se na zahtevo naslovnikov obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah opravi po sprejetju tega obvestila. Zato bi morala Komisija na podlagi členov 12 in 14 Uredbe št. 773/2004 strankam dati možnost, da predstavijo svoje argumente na zaslišanju, na katero bi povabila organe držav članic, ki so pristojni za konkurenco.

Ob upoštevanju pomena, ki ga ima v okviru postopka na podlagi uredb št. 1/2003 in št. 773/2004 to, da se na zahtevo zadevnih strank opravi zaslišanje, na katero so v skladu s členom 14(3) drugonavedene uredbe vabljeni organi držav članic, pristojni za konkurenco, neizvedba tega zaslišanja pomeni bistveno kršitev postopka. Če pravica do takega zaslišanja, ki je določena z Uredbo št. 773/2004, ni spoštovana, podjetju, katerega pravice so bile tako kršene, ni treba dokazati, da je lahko ta kršitev vplivala na potek postopka in vsebino sporne odločbe na način, ki je zanj škodljiv. Zato je navedeni postopek nujno napačen, ne glede na morebitne škodljive posledice za zadevno družbo, ki bi lahko nastale zaradi te kršitve.

(Glej točke 26, 28, 31, 32, 36, 38, 42, 43 in od 45 do 47.)
Zadeva C‑701/15

Malpensa Logistica Europa SpA

proti

Società Esercizi Aeroportuali SpA (SEA)

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia)

„Predhodno odločanje – Javna naročila – Promet – Pojem ‚izkoriščanje geografskega območja za zagotavljanje letališke infrastrukture ali infrastrukture v drugih terminalih letalskim prevoznikom‘ – Direktivi 2004/17/ES in 96/67/ES – Nacionalna zakonodaja, ki ne določa predhodnega javnega razpisa za dodelitev letaliških prostorov“

Povzetek – Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 13. julija 2017

Približevanje zakonodaj – Postopki za oddajo javnih naročil v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev – Direktiva 2004/17 – Področje uporabe – Dodelitev, tudi začasna, prostorov za letališko zemeljsko oskrbo, za katere upravljavec letališča ne plača denarnega nadomestila – Izključitev – Nacionalni predpisi, ki za takšne dodelitve ne določajo predhodnega postopka javnega razpisa – Dopustnost

(Direktiva 2004/17 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 7; Direktiva Sveta 96/67, člen 16(2))

Člen 7 Direktive 2004/17/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalnim predpisom, kakršni so ti v postopku v glavni stvari, ki ne določajo predhodnega postopka javnega razpisa za dodelitve – tudi začasne – prostorov za letališko zemeljsko oskrbo, za katere upravljavec letališča ne plača denarnega nadomestila.

Po drugi strani za upravljavca letališča, kot je družba SEA, veljajo določbe Direktive 96/67.

Iz člena 16(2) Direktive 96/67 izhaja, da mora zadevni upravljavec spoštovati zahteve, ki izhajajo iz te določbe in v skladu s katerimi morajo biti razpoložljivi prostori za zemeljsko oskrbo na letališču razdeljeni med različne ponudnike storitev in med različne samooskrbovane uporabnike letališč, skupaj z novimi ponudniki na tem področju, v obsegu, ki je potreben za uveljavljanje njihovih pravic, in da se omogoči učinkovita in lojalna konkurenca na podlagi upoštevnih, objektivnih, preglednih in nediskriminatornih pravil in meril, vendar ne da bi bilo treba izvesti predhodni postopek javnega razpisa.

(Glej točke 32, 33 in 35 ter izrek.)
Kot je navedeno v uvodni izjavi 10 Uredbe št. 211/2011 o državljanski pobudi, je treba sklep v zvezi z registracijo predloga evropske državljanske pobude v smislu člena 4 navedene uredbe sprejeti v skladu z načelom dobrega upravljanja, s katerim je povezana zlasti obveznost pristojne institucije do skrbne in nepristranske preučitve, pri kateri se poleg tega upoštevajo vsi upoštevni elementi v obravnavanem primeru. Te zahteve, ki so neločljivo povezane z načelom dobrega upravljanja, veljajo na splošno za delovanje uprave Unije v njenih odnosih z javnostjo in zato tudi v okviru pravice do vložitve evropske državljanske pobude kot instrumenta sodelovanja državljanov v demokratičnem življenju Unije. Poleg tega mora Komisija, ki obravnava predlog evropske državljanske pobude, v skladu s cilji, ki se jim sledi s tem instrumentom in ki so navedeni v uvodnih izjavah 1 in 2 Uredbe št. 211/2011 ter zajemajo zlasti spodbujanje sodelovanja državljanov in večjo dostopnost Unije, pogoj za registracijo, določen v členu 4(2)(b) te uredbe, razlagati in uporabljati tako, da zagotavlja lažjo dostopnost do evropske državljanske pobude.

Zato je Komisija, samo če je predlog evropske državljanske pobude – ob upoštevanju njegove vsebine in njegovih ciljev, kot izhajajo iz obveznih informacij in po potrebi dodatnih informacij, ki so jih organizatorji predložili v skladu s Prilogo II k Uredbi št. 211/2011 – očitno zunaj okvira pristojnosti, na podlagi katerih lahko Komisija vloži predlog pravnega akta Unije za namen izvajanja Pogodb, pooblaščena za zavrnitev registracije tega predloga evropske državljanske pobude v skladu s členom 4(2)(b) navedene uredbe.

(Glej točke od 47 do 50.)
Člen 133, drugi odstavek, Direktive Sveta 2006/112 z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalnim predpisom države članice, v skladu s katerimi je odobritev tega, da so subjekti, ki so osebe javnega prava in ki opravljajo storitve, ki so v tesni povezavi s športom ali telesno vzgojo, v smislu člena 132(1)(m) te direktive, oproščeni plačila davka na dodano vrednost (DDV), odvisna od izpolnitve pogoja iz člena 133, prvi odstavek, točka (d), navedene direktive, čeprav, prvič, ta država članica 1. januarja 1989 vseh teh storitev ni določila kot predmet DDV in, drugič, zadevne storitve niso bile oproščene plačila DDV, preden je bil navedeni pogoj naložen.

Člen 133, drugi odstavek, Direktive 2006/112 je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalnim predpisom, kakršni so obravnavani v postopku v glavni stvari, kadar ti predpisi določajo, da se neprofitnim organizacijam, ki so osebe javnega prava in ki opravljajo storitve, ki so v tesni povezavi s športom ali telesno vzgojo, v smislu člena 132(1)(m) navedene direktive, odobri oprostitev plačila DDV, če je izpolnjen pogoj iz člena 133, prvi odstavek, točka (d), te direktive, ne da bi se ta pogoj uporabljal tudi za neprofitne organizacije, ki niso osebe javnega prava in opravljajo take storitve.

(Glej točko 33 in točko 2 izreka.)
Usklajevanje davčne zakonodaje–Skupni sistem davka na dodano vrednost–Obdavčljive transakcije–Uvoz blaga–Kraj uvoza blaga–Obdavčljivi dogodek in obveznost obračuna davka–Člena 61, prvi odstavek, in 71(1), prvi pododstavek, Direktive 2006/112–Napotilo na postopke in transakcije iz člena 156 te direktive–Obseg–Prevoz blaga prek prostega pristanišča v državi članici–Zakonodaja te države članice, v skladu s katero so prosta pristanišča zunaj nacionalnega ozemlja–Vključitev

(Direktiva Sveta 2006/112, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2007/75, členi 61, prvi odstavek, 71(1), prvi pododstavek, in 156)
OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLOČBAH 
Zbi rka odločb sodne pr akse 
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 4. maja 2 0 1 7 –  
RFA International/Komisija  
(Zadeva C-2 3 9 / 1 5 P) 1 
„Pritožba – Damping – Uvoz ferosilicija s poreklom iz Rusije – Zavrnitev prošenj za vračilo plačanih 
protidampinških dajatev“ 
1. Pritožba – Razlogi – Nezadostna ali nasprotujoča si obrazložitev – Obseg obveznosti 
obrazložitve – Obseg nadzora Sodišča nad sodbami Splošnega sodišča 
(Člen 256(1), odstavek 2, PDEU; Statut Sodišča, člena 36 in 53, odstavek 1)  
(Glej točko 27.)  
2. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Stopnja dampinga – Določitev izvozne 
cene – Uporaba konstruirane izvozne cene – Prilagoditve – Uporaba po uradni dolžnosti – 
Izpodbijanje stopnje prilagoditev – Dokazno breme 
(Uredba Sveta št. 1225 /2009 , člen 2(9)) 
(Glej točke od 34 do 39.) 
3. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Stopnja dampinga – 
Določitev normalne vrednosti in izvozne cene – Prilagoditve 
(Uredba Sveta št. 1225 /2009 , člen 2(9) in (10))  
(Glej točke od 40 do 44.)  
Iz rek 
1. Pritožba se zavrne. 
2. Družbi RFA International LP se naloži plačilo stroškov. 
1 UL C 270, 17.8.2015 . 
SL 
ECLI:EU:C:2017 :337 1
5.

Konkurenca–Upravni postopek–Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve–Dokazno breme Komisije, da dokaže kršitev in njeno trajanje–Obseg dokaznega bremena–Dokaz na podlagi več indicev in naključij, ki potrjujejo obstoj in trajanje trajajočega protikonkurenčnega ravnanja–Dopustnost (člen 81 ES) (Glej točke od 38 do 40.)
Zadeva C‑699/15

Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

proti

Brockenhurst College

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division))

„Predhodno odločanje – Obdavčenje – Davek na dodano vrednost (DDV) – Direktiva 2006/112/ES – Oprostitve – Restavracijske storitve in storitve s področja zabave, ki jih izobraževalna ustanova opravi za omejeno javnost“

Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 4. maja 2017

Usklajevanje davčnih zakonodaj – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Oprostitve – Oprostitve za določene dejavnosti, ki so v javnem interesu – Oprostitve za izobraževanje otrok ali mladine, šolsko ali univerzitetno izobraževanje, poklicno usposabljanje ali prekvalifikacijo – Dobava storitev in blaga, ki je z njimi tesno povezano – Področje uporabe – Restavracijske storitve in storitve s področja zabave, ki jih izobraževalna ustanova opravi za omejeno javnost – Vključitev – Pogoji – Preverjanje, ki ga mora opraviti nacionalno sodišče

(Direktiva Sveta 2006/112, člen 132(1)(i))

Člen 132(1)(i) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da je kot storitve, ki so „tesno povezane“ z glavno storitvijo izobraževanja in tako oproščene plačila davka na dodano vrednost (DDV), mogoče opredeliti storitve, ki se opravljajo v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, in ki pomenijo opravljanje restavracijskih storitev in storitev s področja zabave za tretje osebe s strani študentov visokošolske ustanove v okviru njihovega izobraževanja in proti plačilu, če so te storitve nujne za njihovo izobraževanje in niso namenjene pridobivanju dodatnih prihodkov te ustanove z opravljanjem transakcij, ki neposredno konkurirajo transakcijam komercialnih podjetij, zavezancev za plačilo DDV, kar pa mora preveriti nacionalno sodišče.

(Glej točko 43 in izrek.)
Zadeva C‑652/15

Furkan Tekdemir

proti

Kreis Bergstraße

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Darmstadt)

„Predhodno odločanje – Pridružitveni sporazum med Evropsko unijo in Turčijo – Sklep št. 1/80 – Člen 13 – Klavzula standstill – Pravica do prebivanja družinskih članov turškega delavca, ki dela na zakonitem trgu dela države članice – Morebiten obstoj nujnega razloga v splošnem interesu, ki upravičuje nove omejitve – Učinkovito upravljanje migracijskih tokov – Obveznost za državljane tretjih držav, ki so mlajši od 16 let, da imajo dovoljenje za prebivanje – Sorazmernost“

Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 29. marca 2017

Mednarodni sporazumi – Pridružitveni sporazum EGS-Turčija – Prosto gibanje oseb – Delavci – Pravilo standstill iz člena 13 Sklepa Pridružitvenega sveta št. 1/80 – Obseg – Nacionalna ureditev, ki določa nove omejitve – Obveznost za državljane tretjih držav, mlajše od 16 let, da imajo dovoljenje za prebivanje – Upravičenost na podlagi nujnih ukrepov v splošnem interesu – Učinkovito upravljanje migracijskih tokov – Kršitev načela sorazmernosti – Pogoji

(Sklep Pridružitvenega sveta št. 1/80 EGS-Turčija, člen 13)

Člen 13 Sklepa Pridružitvenega sveta št. 1/80 z dne 19. septembra 1980 o razvoju pridružitve, ki je priložen Pridružitvenemu sporazumu med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo, ki so ga Republika Turčija na eni strani ter države članice EGS in Skupnost na drugi podpisale v Ankari 12. septembra 1963 in ki je bil v imenu Skupnosti sklenjen, odobren in potrjen s Sklepom Sveta z dne 23. decembra 1963 (64/732/EGS), je treba razlagati tako, da cilj učinkovitega upravljanja migracijskih tokov lahko pomeni nujni razlog v splošnem interesu, s katerim je mogoče utemeljiti nacionalni ukrep – sprejet po tem, ko je ta sklep začel veljati v zadevni državi članici – ki državljanom tretjih držav, mlajšim od 16 let, nalaga, da morajo imeti dovoljenje za prebivanje za vstop in prebivanje v tej državi članici.

Vendar tak ukrep ni sorazmeren glede na zastavljeni cilj, če podrobna pravila o izvajanju, glede otrok, ki so državljani tretje države, ki so rojeni v zadevni državi članici in katerih eden od staršev je turški delavec, ki zakonito prebiva v tej državi članici, kot je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, presegajo to, kar je nujno za uresničevanje tega cilja.

(Glej izrek.)
Člen 34 PDEU je treba razlagati tako, da nacionalna ureditev, ki določa določitev enotnih cen za prodajo zdravil za uporabo v humani medicini na recept s strani lekarn, pomeni ukrep z enakim učinkom kot količinska omejitev pri uvozu v smislu tega člena, saj ta ureditev bolj prizadene prodajo zdravil na recept s strani lekarn s sedežem v drugih državah članicah kot prodajo teh zdravil s strani lekarn s sedežem na nacionalnem ozemlju.

Tradicionalne lekarne so namreč načeloma v boljšem položaju, da njihovo osebje pacientom ponuja individualno svetovanje in da zagotavljajo oskrbo z zdravili v nujnih primerih, kot lekarne, ki poslujejo po pošti. Lekarne, ki poslujejo po pošti, zaradi svoje omejene ponudbe ne morejo primerno nadomestiti takih storitev, zato je treba ugotoviti, da lahko cenovna konkurenca pomeni pomembnejši konkurenčni parameter za zadnjenavedene kot za tradicionalne lekarne, saj ta parameter pogojuje njihovo možnost, da imajo neposreden dostop na nacionalni trg in na njem ostanejo konkurenčne.

Ker je torej prodaja po pošti za lekarne s sedežem v drugih državah članicah pomembnejša kot za lekarne s sedežem na nacionalnem ozemlju in je ob upoštevanju posebnih značilnosti nacionalnega trga morda za prvonavedene celo edino sredstvo za neposreden dostop do tega trga, zgoraj navedena nacionalna ureditev tako ne prizadene enako prodaje nacionalnih zdravil in prodaje zdravil s poreklom iz drugih držav članic.

(Glej točke 24, 25 in 27 ter točko 1 izreka.)
Uredba št. 1346/2000 o postopkih v primeru insolventnosti temelji na modelu omiljene univerzalnosti, v skladu s katerim se po eni strani za postopke zaradi insolventnosti in njihove učinke uporablja pravo države članice, na katere ozemlju so bili uvedeni postopki, čeprav ta uredba po drugi strani določa več izjem od tega pravila. Člen 5(1) te uredbe vsebuje eno izmed teh izjem. Ta določba z odstopanjem od prava države članice, v kateri so bili uvedeni postopki zaradi insolventnosti, omogoča, da se za stvarno pravico upnika ali tretje osebe na premoženju dolžnika uporabi pravo države članice, na ozemlju katere je zadevno premoženje.

Člen 5 Uredbe št. 1346/2000 o postopkih v primeru insolventnosti je treba razlagati tako, da se zavarovanje, ustanovljeno na podlagi določbe nacionalnega prava, na podlagi katerega je nepremičnina dolžnika za plačilo davka na nepremičnine po samem zakonu obremenjena z javnopravnim bremenom, njen lastnik pa mora na podlagi izvršilnega naslova, s katerim se ugotovi obstoj davčne terjatve, dopustiti prisilno izvršbo na tej nepremičnini, šteje za stvarno pravico v smislu tega člena.

Člen 5(2) in (3) Uredbe št. 1346/2000 sicer ne opredeljuje pojma stvarne pravice, vendar pa z naštevanjem primerov pravic, ki se po tej uredbi štejejo za stvarne, vseeno pojasnjuje obseg in s tem meje varstva, ki se s to določbo zagotavlja prednostnim pravicam, jamstvom ali drugim pravicam, ki jih imajo na podlagi notranjega prava držav članic upniki insolventnega dolžnika. Neka pravica izpolnjuje merila, ki so našteta v členu 5(2) Uredbe št. 1346/2000 zato, da se omejitvi področja uporabe člena 5 navedene uredbe na „stvarne“ pravice ne bi odvzel polni učinek, če, prvič, se z njo takoj in neposredno obremeni obdavčena nepremičnina in če, drugič, mora lastnik nepremičnine dopustiti izvršbo na tej nepremičnini. Poleg tega ima davčni organ med postopkom zaradi insolventnosti na podlagi javnega bremena položaj prednostnega upnika.

Poleg tega niti besedilo določb Uredbe št. 1346/2000 niti cilji, ki se želijo s to uredbo doseči, ne omogočajo, da bi se člen 5 te uredbe razlagal tako, da ne zajema stvarnih pravic, ki niso pridobljene v okviru gospodarskih transakcij.

Vsekakor bi, če bi se člen 5 Uredbe št. 1346/2000 razlagal tako, da se v njem določena izjema nanaša le na stvarne pravice, ki so bile pridobljene v okviru gospodarskih transakcij ali kreditnih pogodb, to povzročilo manj ugodno obravnavo imetnikov stvarnih pravic, pridobljenih v okviru transakcij, ki niso gospodarske.

(Glej točke 21, 23, 26, 30 in 32 ter izrek.)
Zbi rka odločb sodne pr akse  
Zadeva C-5 9 2 / 1 5  
Comm issioners for Her Majesty’s Revenue and Customs  
proti  
British Film Institute  
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,  
ki ga je vložilo Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division))  
„Predhodno odločanje – Davek na dodano vrednost – Šesta direktiva 77/388/EGS – Člen 13(A)(1)(n) –  
Oprostitev za določene kulturne storitve – Neobstoj neposrednega učinka – Določitev oproščenih  
kulturnih storitev – Diskrecijska pravica držav članic”  
Povzetek – Sodba Sodišča(četrti senat) z dne 15. februarja 2017  
Usklajevanje davčne zakonodaje — Skupni sistem davka na dodano vrednost — Oprostitve, določene 
s Šesto direktivo — Oprostitve za določene dejavnosti v splošnem interesu — Člen 13(A)(1)(n) — 
Oprostitev za določene kulturne storitve — Neposredni učinek — Neobstoj 
(Direktiva Sveta 77/388, člen 13(A)(1)(g)) 
Člen 13(A)(1)(n) Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakono daje držav članic 
o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero 
(77/388/EGS), ki določa oprostitev za „določene kulturne storitve“, je treba razlagati tako, da nima 
neposrednega učinka, tako da bi se oseba javnega prava ali druga kulturna ustanova, ki jo priznava 
zadevna država članica in ki opravlja kulturne storitve, lahko neposredno sklicevala na to določbo 
v primeru neprenosa. 
Dobesedno razlago člena 13(A)(1)(n) Šeste direktive potrjuje nastanek te direktive in cilji, ki jim sledi 
zakono dajalec Unije. 
Tako je treba ugotoviti, da člen 13(A)(1)(n) Šeste direktive z navajanjem „določen[ih] kulturn[ih] 
storit[ev]“ ne zahteva oprostitve vseh kulturnih storitev, tako da lahko države članice za „določene“ 
storitve določijo oprostitev, druge pa obdavčijo z DDV. 
(Glej točke 19, 23, 28 in izrek.) 
SL 
ECLI:EU:C:2017 :117 1
Če nacionalno sodišče dvomi o veljavnosti uredbe o uvrstitvi, ki jo mora po analogiji uporabiti za proizvode, ki so dovolj podobni tistim, ki so v navedeni uredbi, lahko na Sodišče upravičeno naslovi predlog za sprejetje predhodne odločbe glede presoje veljavnosti te uredbe.

Točka 2 Priloge k Uredbi št. 1051/2009 o uvrstitvi določenega blaga v kombinirano nomenklaturo je neveljavna, ker se tam opisano vozilo uvršča v tarifno podštevilko 8701 90 90 te kombinirane nomenklature, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 948/2009, in ne v eno od tarifni podštevilk od 8701 90 11 do 8701 90 39 navedene kombinirane nomenklature glede na moč motorja tega vozila.

Nova štirikolesna terenska vozila, ki imajo samo en sedež, krmilni sistem tipa Ackerman, ki se upravlja s krmilom, ki imajo vlečno kljuko in katerih tehnične lastnosti jim dovoljujejo vleko tovora, ki je najmanj dvakrat težji od njihove mase, je namreč treba uvrstiti v podštevilko 8701 90 kombinirane nomenklature, navedena vozila pa se uvrstijo v eno od osemmestnih tarifnih podštevilk glede na moč motorja. V zvezi s tem so upoštevne samo osemmestne tarifne podštevilke od 8701 90 11 do 8701 90 39 kombinirane nomenklature, ki se nanašajo na nove kmetijske traktorje in gozdarske traktorje.

(Glej točke 41, 46, 48, 62 in 63 ter izrek.)