Stranke

Razlogi za odločitev

Izrek



Stranke

V zadevah T‑56/09 in T‑73/09,

Saint-Gobain Glass France SA s sedežem v Courbevoiju (Francija),

Saint-Gobain Sekurit Deutschland GmbH & Co. KG s sedežem v Aachnu (Nemčija),

Saint-Gobain Sekurit France SAS s sedežem v Thourotteu (Francija),

ki so jih sprva zastopali B. van de Walle de Ghelcke, B. Meyring, E. Venot in M. Guillaumond, nato pa B. van de Walle de Ghelcke, B. Meyring in E. Venot, odvetniki,

tožeče stranke v zadevi T‑56/09,

Compagnie de Saint-Gobain SA s sedežem v Courbevoiju, ki jo zastopata P. Hubert in E. Durand, odvetnika,

tožeča stranka v zadevi T‑73/09,

proti

* Jezik postopka: francoščina.

Evropski komisiji , ki so jo sprva zastopali A. Bouquet, F. Castillo de la Torre, M. Kellerbauer in N. von Lingen, nato pa A. Bouquet, F. Castillo de la Torre, M. Kellerbauer in F. Ronkes Agerbeek, zastopniki,

tožena stranka,

ob intervenciji

Sveta Evropske unije , ki ga zastopata E. Karlsson, zastopnica, in F. Florindo Gijón, zastopnik,

intervenient v zadevi T‑56/09,

zaradi predlogov za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2008) 6815 final z dne 12. novembra 2008 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP (COMP/39.125 – Avtomobilsko steklo), kakor je bila spremenjena z Odločbo Komisije C(2009) 863 final z dne 11. februarja 2009 in Odločbo C(2013) 1118 final z dne 28. februarja 2013, v delu, v katerem se nanaša na tožeče stranke, ter, podredno, predloga za razglasitev ničnosti člena 2 te odločbe v delu, v katerem je tožečim strankam z njim naloženo plačilo globe, ali, še bolj podredno, predlogov za zmanjšanje zneska te globe,

SPLOŠNO SODIŠČE (drugi senat),

v sestavi N. J. Forwood (poročevalec), predsednik, F. Dehousse in J. Schwarcz, sodnika,

sodna tajnica: C. Kristensen, administratorka,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 11. decembra 2012,

izreka naslednjo

Sodbo

Razlogi za odločitev

Dejansko stanje

1. Ti tožbi sta bili vloženi, da bi se dosegla razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2008) 6815 final z dne 12. novembra 2008 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (COMP/39.125 – Avtomobilsko steklo) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), katere povzetek je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije (UL 2009, C 173, str. 13). Komisija Evropskih skupnosti je v izpodbijani odločbi zlasti ugotovila, da so nekatera podjetja, med njimi tožeče stranke, kršila navedeni določbi, ker so v različnih obdobjih med marcem 1998 in marcem 2003 sodelovala pri protikonkurenčnih sporazumih in usklajenih ravnanjih v sektorju avtomobilskega stekla v EGP (člen 1 izpodbijane odločbe).

2. Družbe Saint-Gobain Glass France SA, Saint-Gobain Sekurit Deutschland GmbH & Co. KG in Saint-Gobain Sekurit France SAS (v nadaljevanju: skupaj: Saint-Gobain), tožeče stranke v zadevi T‑56/09, so družbe, ki delujejo na področju proizvodnje, predelave in distribucije materialov, tudi avtomobilskega stekla. To so odvisne družbe v stoodstotni lasti družbe Compagnie de Saint-Gobain SA (v nadaljevanju: Compagnie), tožeče stranke v zadevi T‑73/09. V družbi Pilkington Group Ltd so med drugim družbe Pilkington Automotive Ltd, Pilkington Automotive Deutschland GmbH, Pilkington Holding GmbH in Pilkington Italia SpA (v nadaljevanju: skupaj: Pilkington). Družba Pilkington, ki je prav tako vložila ničnostno tožbo zoper izpodbijano odločbo (zadeva T‑72/09), je eden največjih proizvajalcev stekla in proizvodov za steklo na svetu, zlasti v avtomobilskem sektorju. Družba Soliver NV, ki je vložila ničnostno tožbo zoper isto odločbo (zadeva T‑68/09), je manjša proizvajalka stekel, ki deluje zlasti v avtomobilskem sektorju.

3. Družba Asahi Glass Co. Ltd (v nadaljevanju: Asahi) je proizvajalka stekla, kemijskih proizvodov in elektronskih komponent s sedežem na Japonskem. Družba Asahi je lastnica vseh deležev steklarskega podjetja Glaverbel SA/NV, to pa je stoodstotni lastnik družbe AGC Automotive France (v nadaljevanju: AGC). Družba AGC se je pred 1. januarjem 2004 imenovala Splintex Europe SA (v nadaljevanju: Splintex). Družba Asahi, ki je ena od naslovnic izpodbijane odločbe, zoper to odločbo ni vložila tožbe.

4. Preiskava, ob koncu katere je bila sprejeta izpodbijana odločba, je bila sprožena na podlagi dopisov, ki jih je Komisiji poslal nemški odvetnik, ki je deloval v imenu anonimne stranke, ter so vsebovali informacije o sporazumih in usklajenih ravnanjih več podjetij, ki se ukvarjajo s proizvodnjo in distribucijo avtomobilskega stekla.

5. Komisija je februarja in marca 2005 izvedla preiskave v prostorih tožečih strank ter družb Pilkington, Soliver in AGC. Med temi preiskavami je zasegla več dokumentov in datotek.

6. Po navedenih preiskavah sta družbi Asahi in Glaverbel ter njune odvisne družbe, vključene v preiskavo (v nadaljevanju: skupaj: predlagateljica ugodne obravnave), vložile prošnjo za imuniteto ali zmanjšanje globe na podlagi Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 155, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi iz leta 2002). Komisija je 19. julija 2006 vlogo za pogojno imuniteto pred globo zavrnila, vendar je predlagateljico ugodne obravnave kljub temu obvestila, da namerava v skladu s točko 26 obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 zanjo uporabiti od 30- do 50‑odstotno zmanjšanje zneska globe, ki bi ji bila naložena v običajnih okoliščinah.

7. Komisija je od 26. januarja 2006 do 2. februarja 2007 na podlagi člena 18 Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) na tožeče stranke ter družbe Pilkington, Soliver, Asahi, Glaverbel in AGC naslovila več zahtev za informacije. Zadevna podjetja so nanje odgovorila.

8. Komisija je zahteve za informacije na isti podlagi naslovila tudi na več proizvajalcev avtomobilov, italijanskega proizvajalca avtobusov ter dve poklicni združenji v industriji stekla, ki so prav tako odgovorili nanje.

9. Komisija je 18. aprila 2007 sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah v zvezi z enotno in trajajočo kršitvijo v obliki sporazumov in usklajenih ravnanj med proizvajalci avtomobilskega stekla za namene razdelitve pogodb o dobavi proizvajalcem avtomobilov. To obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah je bilo vročeno tožečim strankam ter družbam Pilkington, Soliver, Asahi, Glaverbel in AGC. Vsako od podjetij, na katera je bilo naslovljeno to obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, je imelo vpogled v spis, Komisija pa je tudi vsa pozvala, naj v zvezi s tem predložijo stališča. Zaslišanje, na katerem so sodelovali vsi naslovniki, je potekalo v prostorih Komisije 24. septembra 2007.

Izpodbijana odločba

10. Komisija je izpodbijano odločbo sprejela 12. novembra 2008. V njej je med drugim ugotovila, da sta družbi Saint-Gobain in Compagnie pri sporazumih in usklajenih ravnanjih iz točke 1 zgoraj sodelovali med 10. marcem 1998 in 11. marcem 2003 (člen 1(b) izpodbijane odločbe), zato jima je sprva naložila, da morata „solidarno“ plačati globo v višini 896 milijonov EUR (člen 2(b) izpodbijane odločbe).

11. Predlagateljici ugodne obravnave, za katero je bilo ugotovljeno, da je pri kršitvi sodelovala med 18. majem 1998 in 11. marcem 2003, je bila naložena globa v višini 113,5 milijona EUR (člena 1(a) in 2(a) izpodbijane odločbe).

12. V zvezi z družbo Pilkington je Komisija menila, da je ta pri sporazumih in usklajenih ravnanjih sodelovala od 10. marca 1998 do 3. septembra 2002 (člen 1(c) izpodbijane odločbe). Sprva ji je naložila globo v višini 370 milijonov EUR (člen 2(c) izpodbijane odločbe).

13. Nazadnje, v zvezi z družbo Soliver je Komisija menila, da je ta pri kršitvi sodelovala od 19. novembra 2001 do 11. marca 2003 (člen 1(d) izpodbijane odločbe). Naložila ji je globo v višini 4.396.000 EUR (člen 2(d) izpodbijane odločbe).

14. Komisija se v izpodbijani odločbi opira na ugotovitev, da značilnosti trga avtomobilskega stekla, zlasti velike tehnične zahteve in visoka raven inovativnosti, dajejo prednost povezanim dobaviteljem, ki delujejo mednarodno. Družbe AGC, Pilkington in Saint-Gobain spadajo med glavne proizvajalce avtomobilskega stekla na svetu in so v času sprejetja izpodbijane odločbe skupaj pokrivale približno 76 % svetovnega povpraševanja po steklu, namenjenem trgu originalne opreme (opremljanje vozila z avtomobilskim steklom pri sestavljanju v tovarni). Komisija opozarja tudi na znaten obseg trgovine med državami članicami in državami članicami Efte, ki so del EGP, v sektorju avtomobilskega stekla. Poleg tega naj bi se proizvajalci avtomobilov o nakupnih pogodbah za dobavo avtomobilskega stekla pogajali na ravni EGP.

15. Iz izpodbijane odločbe je razvidno, da so dobavitelji avtomobilskega stekla, na katere se nanaša preiskava Komisije, v obdobju kršitve neprekinjeno nadzirali tržne deleže posameznih dobaviteljev, in sicer ne le za „posamezna vozila“, to je glede na znesek prodaje po posameznih modelih vozil, ampak tudi na splošno, za vsa vozila skupaj.

16. Družbe Pilkington, Saint-Gobain in AGC naj bi v zvezi s tem sodelovale na tristranskih sestankih, včasih imenovanih „klubski sestanki“. Ti sestanki, ki jih je izmenično organiziralo vsako od teh podjetij, naj bi se odvijali v hotelih v različnih mestih v Evropi, zasebnih stanovanjih uslužbencev teh podjetij, prostorih poklicne organizacije Groupement européen de producteurs de verre plat (GEPVP) (Evropsko združenje proizvajalcev ravnega stekla) in prostorih Associazione nazionale degli industriali del vetro (Assovetro) (nacionalno združenje proizvajalcev stekla).

17. Med navedenimi konkurenti naj bi bili organizirani tudi dvostranski sestanki in stiki z namenom dogovarjanja o dobavi avtomobilskega stekla za obstoječe ali prihodnje modele vozil. Ti različni stiki ali sestanki naj bi se nanašali na oceno in nadzor tržnih deležev, razdelitev dobave avtomobilskega stekla proizvajalcem, izmenjavo podatkov o cenah, izmenjavo drugih poslovno občutljivih podatkov in usklajevanje strategij navedenih konkurentov pri oblikovanju cen in oskrbi strank.

18. Prvi tak dvostranski sestanek, na katerem naj bi sodelovali družbi Saint-Gobain in Pilkington, naj bi potekal 10. marca 1998 v hotelu Hyatt Regency na letališču Charles-de-Gaulle v Parizu (Francija). Prvi tristranski sestanek naj bi potekal spomladi 1998 v Königswinterju (Nemčija), v zasebnem stanovanju uslužbenca družbe Splintex (AGC), pristojnega za velike poslovne stranke. Pred temi sestanki naj bi od leta 1997 potekali informativni stiki med družbama Saint-Gobain in Pilkington, na katerih so tehnično usklajevali zatemnjena stekla, ki jih proizvajata ti podjetji, in sicer glede barve, debeline in prosojnosti. Vendar Komisija teh stikov ni vključila v sporni kartel, saj je menila, da so se nanašali predvsem na napredno fazo v proizvodni verigi ravnega stekla, preden se to predela v avtomobilsko steklo.

19. Komisija je v izpodbijani odločbi opredelila skoraj 90 sestankov in stikov, ki so potekali od spomladi 1998 do marca 2003. Do zadnjega tristranskega stika naj bi prišlo 21. januarja 2003, medtem ko naj bi se zadnji dvostranski sestanek, ki naj bi se ga udeležili družbi Saint-Gobain in AGC, odvijal v drugi polovici marca 2003. Udeleženci naj bi med temi sestanki in stiki pri navajanju svoje identitete uporabljali okrajšave ali kodirana imena.

20. Družba Soliver naj bi se v kartel vključila šele 19. novembra 2001 in naj bi v njem sodelovala do 11. marca 2003. Družba Saint-Gobain naj bi z družbo Soliver navezala stik že leta 2000, ko naj bi jo povabila k sodelovanju v spornem kartelu. Prvotne udeleženke kartela, v tem primeru družbe Saint-Gobain, Pilkington in AGC, naj bi v ta namen izkoristile odvisnost družbe Soliver od proizvajalcev surovin, saj ta družba ne proizvaja ravnega stekla, potrebnega za proizvodnjo avtomobilskega stekla.

21. Iz izpodbijane odločbe izhaja, da je splošni načrt omejevalnega sporazuma obsegal razdelitev dobave avtomobilskega stekla med udeleženci kartela, tako glede že veljavnih pogodb o dobavi kot glede novih pogodb. S takim načrtom naj bi se zagotovila stabilnost tržnih deležev teh udeležencev. Za uresničitev tega cilja naj bi si udeleženci na sestankih in med stiki, kot so opisani v točkah od 16 do 20 zgoraj, izmenjali podatke o cenah in druge občutljive podatke. Poleg tega naj bi usklajevali svoje politike določanja cen in oskrbe strank. Zlasti naj bi usklajevali odgovore na povpraševanja proizvajalcev avtomobilov za cenovne ponudbe, s čimer naj bi vplivali na njihovo izbiro dobavitelja stekla ali celo več dobaviteljev v primeru dobave pri več dobaviteljih. Udeleženci naj bi v zvezi s tem na dva načina spodbujali dodelitev pogodbe o dobavi dogovorjenemu proizvajalcu, in sicer tako, da ni bila dana nobena ponudba, ali pa tako, da je bila dana ponudba „za kritje“, kar pomeni, da je ta vsebovala višje cene od cen navedenega proizvajalca. Po potrebi naj bi se določali korektivni ukrepi v obliki nadomestil, dodeljenih enemu ali več udeležencem, s čimer se je zagotovilo, da je splošno stanje ponudbe na ravni EGP ostalo v skladu z dogovorjeno razdelitvijo. Če je bilo treba s korektivnimi ukrepi vplivati na že veljavne pogodbe o dobavi, naj bi konkurenti za prilagoditev tržnih deležev vnaprej opozorili proizvajalce avtomobilov, da je zaradi tehnične težave ali pomanjkanja surovin otežena dobava naročenih delov, in jim predlagali, naj se obrnejo na nadomestnega dobavitelja.

22. Udeleženci kartela naj bi se za ohranitev dogovorjene razdelitve pogodb tudi večkrat dogovorili o znižanju cen za proizvajalce avtomobilov, pri čemer so upoštevali povečano produktivnost, ali celo o morebitnih zvišanjih cen za modele vozil, pri katerih je bila raven proizvodnje nižja od predvidene. Prav tako naj bi se po potrebi dogovarjali, da proizvajalcem avtomobilov ne bodo razkrili vseh podatkov o dejanskih proizvodnih stroških, da ne bi ti prepogosto zahtevali znižanja cen.

23. Usklajevanje, katerega namen je bil zagotoviti stabilnost tržnih deležev, naj bi se omogočilo zlasti s preglednostjo trga dobave avtomobilskega stekla. Spremembe tržnih deležev naj bi se izračunale na podlagi proizvodnih stroškov in predvidene prodaje, ob upoštevanju že obstoječih pogodb o dobavi.

24. Komisija v izpodbijani odločbi navaja, da je predlagateljica ugodne obravnave potrdila, da so predstavniki družbe Splintex najpozneje od leta 1998 sodelovali z nekaterimi konkurenti pri dejavnostih, ki so z vidika konkurenčnega prava nezakonite. Poleg tega naj bi bilo treba to, da družba Saint-Gobain ni izpodbijala resničnosti dejstev, navedenih v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, razlagati kot njeno strinjanje z opisom vsebine spornih sestankov in stikov, ki ga je podala Komisija.

25. Nazadnje, družbe Pilkington, Saint-Gobain in AGC naj bi se na sestanku 6. decembra 2001 dogovorile o novi metodi izračuna za razdelitev in prerazporeditev pogodb o dobavi.

26. Komisija je na podlagi vseh teh indicev menila, da so družbe Saint-Gobain, Compagnie, Pilkington in Soliver ter predlagateljica ugodne obravnave odgovorne za enotno in trajajočo kršitev člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP.

27. Dogovori, sklenjeni med strankami, so po mnenju Komisije sporazumi ali usklajena ravnanja v smislu teh določb, ki so izkrivljali konkurenco na trgu dobave avtomobilskega stekla. Poleg tega naj bi bila ta kršitev enotna in trajajoča, saj so udeleženci kartela izrazili skupno voljo, da na trgu ravnajo na določen način, in sprejeli skupen načrt za omejevanje poslovne avtonomije posameznih subjektov, tako da so si razdelili dobavo avtomobilskega stekla za osebne avtomobile in lahka gospodarska vozila ter priredili cena teh stekel za zagotovitev splošne stabilnosti na trgu in za ohranitev umetno visokih cen na njem. Iz izpodbijane odločbe izhaja, da je zaradi pogostosti in neprekinjenosti teh sestankov in stikov v obdobju petih let kartel zajel vse velike proizvajalce osebnih avtomobilov in lahkih gospodarskih vozil v EGP.

28. Komisija je poleg tega menila, da nič ne kaže na to, da bi sporazumi in usklajena ravnanja med dobavitelji avtomobilskega stekla pripomogli k večji učinkovitosti ali da bi spodbujali tehnični oziroma gospodarski razvoj v sektorju avtomobilskega stekla. Zato je v obravnavanem primeru izključila uporabo člena 81(3) ES.

29. Komisija je pri opredelitvi naslovnikov izpodbijane odločbe zlasti menila, da ima družba Compagnie posredno v lasti stoodstotni delež družbe Saint-Gobain. Zato se po njenem mnenju lahko predpostavi, da je družba Compagnie odločilno vplivala na poslovno politiko družbe Saint-Gobain. Navedeni odločilni vpliv naj bi potrjevali še drugi elementi, na primer poslovna struktura skupine pod neposrednim ali posrednim nadzorom družbe Compagnie (v nadaljevanju: skupina Saint-Gobain) in sestava upravnega odbora družbe Saint-Gobain. Ker družba Compagnie te domneve ni bila sposobna ovreči, je Komisija sklenila, da skupaj z družbo Saint-Gobain tvori eno samo podjetje, ki je sodelovalo pri kršitvi, zato je družbama Compagnie in Saint-Gobain naložila globo, ki jo morata plačati solidarno.

30. Kar zadeva trajanje kršitve, je Komisija menila, da sta družbi Saint-Gobain in Compagnie pri njej sodelovali od 10. marca 1998 do 11. marca 2003. Za družbo Pilkington je bilo ugotovljeno sodelovanje od 10. marca 1998 do 3. septembra 2002. Družba Soliver pa naj bi pri kršitvi sodelovala med 19. novembrom 2001 in 11. marcem 2003.

31. Komisija je za izračun glob najprej določila vrednost prodaje avtomobilskega stekla, ki jo je vsako od sodelujočih podjetij realiziralo v EGP v neposredni ali posredni povezavi s kršitvijo. Pri tem je razlikovala med več obdobji. Za obdobje, ki se je začelo marca 1998 in končalo 30. junija 2000, opredeljeno kot obdobje „porasta moči“, je menila, da ima dokaze glede kršitve le za del evropskih proizvajalcev avtomobilov. Zato je za to obdobje upoštevala le prodajo avtomobilskega stekla proizvajalcem, za katere je imela neposredne dokaze glede omejevalnega sporazuma. Za obdobje med 1. julijem 2000 in 3. septembrom 2002 je Komisija ugotovila, da so računi, ki so bili predmet omejevalnega sporazuma, zadevali najmanj 90 % prodaje v EGP. Zato je sklenila, da je treba za to obdobje upoštevati celotno prodajo avtomobilskega stekla v EGP, ki so jo realizirale naslovnice izpodbijane odločbe. Nazadnje, na koncu obdobja kršitve, in sicer med 3. septembrom 2002 in marcem 2003, naj bi se dejavnosti kartela upočasnile zaradi izstopa družbe Pilkington. Zato je Komisija odločila, da bo za to obdobje upoštevala le prodajo proizvajalcem avtomobilov, za katere je imela neposredne dokaze glede omejevalnega sporazuma. Za vsakega zadevnega dobavitelja avtomobilskega stekla je bilo nato izračunano letno ponderirano povprečje navedenega prometa od prodaje, pri čemer so se vrednosti zgoraj navedene prodaje delile s številom mesecev, ko so posamezni dobavitelji sodelovali pri kršitvi, rezultat tega deljenja pa je bil pomnožen z 12.

32. Komisija je nato poudarila, da zadevna kršitev v obliki delitve poslovnih strank šteje med najresnejše omejitve konkurence. Glede na naravo te kršitve, njen geografski obseg in skupni tržni delež podjetij, ki so pri kršitvi sodelovala, je za izračun osnovnega zneska globe uporabila 16‑odstotni delež vrednosti prodaje vsakega udeleženega podjetja, pomnožen s številom let sodelovanja pri kršitvi. Osnovnemu znesku glob je bil poleg tega v odvračalne namene prištet še dodatni znesek („vstopna tarifa“) v višini 16 % vrednosti prodaje.

33. Osnovni znesek, katerega solidarno plačilo je bilo naloženo družbama Saint-Gobain in Compagnie, je bil povečan za 60 % zaradi ponovitve kršitve. Globa, naložena družbi Soliver, je bila na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 zmanjšana na 10 % prometa te družbe. Predlagateljici ugodne obravnave je bilo priznano 50‑odstotno zmanjšanje zneska globe ob upoštevanju dokazov, ki jih je predložila Komisiji in ki so tej omogočili boljše razumevanje dokumentov, zbranih med preiskavami.

34. Komisija je 11. februarja 2009 sprejela Odločbo C(2009) 863 final, s katero je spremenila le nekatere točke izpodbijane odločbe.

35. Komisija je 28. februarja 2013 sprejela Odločbo C(2013) 1118 final, s katero je izpodbijano odločbo spremenila zlasti v zvezi z upoštevanjem prodaje družbe Saint-Gobain […] (zaupno) pred 31. majem 1999 (v nadaljevanju: odločba o popravku z dne 28. februarja 2013). S to odločbo je popravila znesek globe, naložene tožečim strankam, na 880 milijonov EUR.

Postopek in predlogi strank

36. Družba Saint-Gobain je 13. februarja 2009 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo v zadevi T‑56/09. Družba Compagnie je 18. februarja 2009 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo v zadevi T‑73/09.

37. Po koncu pisnega postopka in predlogu za njegovo ponovno odprtje, ki ga je vložila družba Compagnie v zadevi T‑73/09, je ta družba v sodnem tajništvu 6. septembra 2010 predložila dopolnilno vlogo. Komisija je 22. oktobra 2010 v sodnem tajništvu predložila stališča v zvezi s to dopolnilno vlogo.

38. Po spremembi senatov Splošnega sodišča je bil sodnik poročevalec razporejen v drugi senat, ki sta mu bili zato dodeljeni tudi ti zadevi.

39. Predsednik drugega senata Splošnega sodišča je po opredelitvi strank s sklepom z dne 23. aprila 2012 odločil, da se zadevi T‑56/09 in T‑73/09 združita za ustni postopek.

40. Stranke so na obravnavi 11. decembra 2012 podale ustne navedbe in odgovorile na vprašanja Splošnega sodišča. Stranke so bile ob tej priložnosti pozvane, naj predložijo stališča o morebitni združitvi zadev T‑56/09 in T‑73/09 za namene sodbe; navedle so, da v zvezi s tem nimajo stališč.

41. Družba Saint-Gobain v zadevi T‑56/09 Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– izpodbijano odločbo razglasi za nično v delu, v katerem se nanaša nanjo;

– podredno, razglasi za ničen člen 2 izpodbijane odločbe v delu, v katerem se nanaša nanjo;

– še bolj podredno, zmanjša globo, ki ji je bila naložena z izpodbijano odločbo, na ustrezen znesek;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

42. Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbo v zadevi T‑56/09 zavrne kot neutemeljeno;

– družbi Saint-Gobain naloži plačilo stroškov.

43. Družba Saint-Gobain je z dopisom, ki je v sodno tajništvo Splošnega sodišča prispel 19. februarja 2009, prilagodila predloge za razglasitev ničnosti, tako da je predlagala, prvič, razglasitev ničnosti različice izpodbijane odločbe, kakor je bila spremenjena z Odločbo C(2009) 863 final z dne 11. februarja 2009, ter, drugič in podredno, zmanjšanje zneska globe, ki ji je bila naložena s členom 2 spremenjene odločbe.

44. Svet Evropske unije je v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 7. maja 2009 vložil predlog za intervencijo v podporo predlogom Komisije v zadevi T‑56/09. Predsednik sedmega senata Splošnega sodišča je temu predlogu ugodil s sklepom z dne 7. julija 2009.

45. Svet Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbo v zadevi T‑56/09 zavrne kot neutemeljeno;

– ustrezno odloči o stroških.

46. Družba Compagnie v zadevi T‑73/09 Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– izpodbijano odločbo razglasi za nično v delu, ki se nanaša nanjo, in iz tega izpelje vse posledice v zvezi z zneskom globe;

– podredno, zmanjša znesek globe, ki ji je z izpodbijano odločbo naložena solidarno z družbo Saint-Gobain;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

47. Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbo v zadevi T‑73/09 zavrne kot neutemeljeno;

– družbi Compagnie naloži plačilo stroškov.

48. Komisija je po sprejetju odločbe o popravku z dne 28. februarja 2013 z dopisom z dne 7. marca 2013 Splošnemu sodišču predlagala, naj ponovno odpre ustni postopek.

49. Drugi senat Splošnega sodišča je po opredelitvi strank v zvezi s tem s sklepom z dne 23. aprila 2013 odločil, da ponovno odpre ustni postopek.

50. Družba Saint-Gobain je z dopisom z dne 30. julija 2013 Splošno sodišče obvestila zlasti o prilagoditvi svojih predlogov zaradi upoštevanja odločbe o popravku z dne 28. februarja 2013. Ta družba je sicer trdila, da je njena ničnostna tožba še vedno utemeljena, in vztrajala pri predlogu, naj se Komisiji naloži plačilo stroškov, vendar je hkrati podala še podredni predlog, naj se Komisiji naloži delno plačilo stroškov. Komisija je z dopisom z dne 30. julija 2013 predložila stališča v zvezi z navedeno odločbo o popravku in v zvezi s tem, da se je družba Saint-Gobain odpovedala delu enega od svojih tožbenih razlogov. Svet in družba Compagnie sta z dopisoma z dne 22. julija oziroma 1. avgusta 2013 Splošnemu sodišču sporočili, da v zvezi s tem ne nameravata predložiti nobenih stališč.

51. Ustni postopek se je nato končal 11. septembra 2013.

Pravo

52. Po opredelitvi strank je treba ti zadevi na podlagi člena 50 Poslovnika Splošnega sodišča zaradi izdaje skupne končne odločbe združiti.

I – Predmet tožbe

53. V skladu s stališči, ki so jih predložile tožeče stranke na obravnavi in po ponovnem odprtju ustnega postopka, ter v skladu s stališči, ki jih je Splošnemu sodišču predložila družba Saint-Gobain z dopisom z dne 11. marca 2013, je treba šteti, da sta ti tožbi vloženi zoper izpodbijano odločbo, kakor je bila nazadnje spremenjena z odločbo o popravku z dne 28. februarja 2013, kar velja tako za del, v katerem se z navedenima tožbama predlaga razglasitev ničnosti navedene odločbe, kot tudi za del, v katerem se Splošnemu sodišču z njima predlaga, naj zmanjša globo, katere solidarno plačilo je bilo naloženo tožečim strankam.

II – Primarni predlogi za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe

54. Najprej je treba preučiti tožbene razloge za razglasitev ničnosti iz zadeve T‑56/09. Nekateri tožbeni razlogi in trditve družbe Saint-Gobain se ujemajo s tožbenimi razlogi in trditvami družbe Compagnie v zadevi T‑73/09, zato jih je treba preučiti skupaj. Nato je treba preučiti še posebne trditve iz ničnostne tožbe, ki jo je vložila družba Compagnie, ki se ne navezujejo na noben tožbeni razlog družbe Saint-Gobain.

A – Zadeva T‑56/09

55. Družba Saint-Gobain v bistvu navaja šest tožbenih razlogov, ki se nanašajo, prvič, na nezakonitost Uredbe št. 1/2003, drugič, na kršitev pravice do obrambe, tretjič, na pomanjkljivo obrazložitev izpodbijane odločbe in napako pri izračunu globe, četrtič, na napačno uporabo prava zaradi pripisa odgovornosti za kršitev, ki jo je storila družba Saint-Gobain, družbi Compagnie, na kršitev načel individualizacije kazni in domneve nedolžnosti ter na zlorabo pooblastil, petič, na kršitev načel prepovedi retroaktivnosti kazni in varstva legitimnih pričakovanj ter, šestič in nazadnje, na nesorazmernost globe, naložene družbi Saint-Gobain.

1. Prvi tožbeni razlog: nezakonitost Uredbe št. 1/2003

56. S prvim tožbenim razlogom se družba Saint-Gobain sklicuje na ugovor nezakonitosti v zvezi z Uredbo št. 1/2003, s katero so Komisiji podeljena pooblastila tako za preiskavo kot tudi za sankcioniranje kršitev člena 81 ES. Ker je ta ugovor v bistvu enak ugovoru, na katerega se sklicuje družba Compagnie v zadevi T‑73/09, ju je treba preučiti skupaj.

57. Ta tožbeni razlog je razdeljen na dva dela. Na prvem mestu, zaradi takega kopičenja pristojnosti Komisije naj bi bila kršena pravica do neodvisnega in nepristranskega sodišča. Na drugem mestu, dejstvo, da se Komisiji priznava pristojnost sprejemanja odločb o sankcioniranju na podlagi člena 81 ES, naj ne bi bilo v skladu z načelom domneve nedolžnosti.

a) Prvi del tožbenega razloga: kršitev pravice do neodvisnega in nepristranskega sodišča

Trditve strank

58. Družbi Saint-Gobain in Compagnie v bistvu trdita, da se s kopičenjem preiskovalnih in kazenskih pooblastil pri izvajanju člena 81 ES, kakršna Komisiji podeljuje Uredba št. 1/2003, krši pravica do neodvisnega in nepristranskega sodišča, čeprav je prav ta pravica bistveno jamstvo za pravico do poštenega sojenja, kot jo določata člen 6(1) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane v Rimu 4. novembra 1950 (v nadaljevanju: EKČP), ter člen 47, drugi odstavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.

59. Družba Saint-Gobain najprej trdi, da so sankcije, ki jih naloži Komisija v tem okviru, kazenske, in sicer ne le zato, ker se prepoved iz člena 81 ES nanaša na vsa podjetja, ne pa le na določeno kategorijo podjetij, temveč tudi zaradi odvračalnega in represivnega namena takih sankcij. V zvezi s tem naj ne bi bilo mogoče upoštevati dejstva, da je zakonodajalec v členu 23(5) Uredbe št. 1/2003 navedel, da te sankcije nimajo kazenskopravne narave. V obravnavanem primeru naj bi se torej brez omejitev uporabljala pravica do neodvisnega in nepristranskega sodišča.

60. Vendar naj bi iz sodne prakse izhajalo, da Komisije ni mogoče opredeliti kot neodvisno in nepristransko sodišče.

61. Neveljavnosti Uredbe št. 1/2003, ki izhaja iz tega, naj ne bi bilo mogoče odpraviti z možnostjo, ki jo ima naslovnik odločbe Komisije o sankcioniranju na podlagi navedene uredbe, da zoper to odločbo vloži ničnostno tožbo pri Splošnem sodišču. Iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice naj bi namreč izhajalo, da je treba načeli neodvisnosti in nepristranskosti upoštevati že v fazi, ko je sankcija izrečena.

62. V zvezi z zadnjenavedenim vidikom družba Saint-Gobain opozarja, da je mogoče pristojnost za odločanje o utemeljenosti obtožbe, ki spada na področje uporabe člena 6(1) EKČP, prenesti na upravni organ, katerega odločbe je mogoče izpodbijati s tožbo pred sodiščem z neomejeno sodno pristojnostjo, le v izjemnih okoliščinah, ko je treba upoštevati posebne zahteve v zvezi z učinkovitostjo, kršitve pa niso hude. Obravnavani primer naj ne bi vključeval takih okoliščin.

63. Tudi če je treba šteti, da zadevne sankcije ne spadajo v kazensko pravo v najožjem pomenu, je treba kljub temu ugotoviti, da se z omejitvijo pravice do neodvisnega in nepristranskega sodišča, ki jo vnaša sistem pregona in sankcioniranja kršitev konkurenčnega prava Evropske unije, kršita načeli legitimnosti in sorazmernosti. Tako naj ne bi bilo mogoče z nobenim tveganjem preobremenjenosti sodišč utemeljiti kopičenja pristojnosti, ki ga uveljavlja ta sistem. Poleg tega naj bi bila omejitev pravice do neodvisnega in nepristranskega sodišča nesorazmerna z vidika teže sankcij, naloženih na podlagi člena 81 ES Uredbe št. 1/2003, pa tudi z vidika značilnosti nadzora, ki ga izvaja Splošno sodišče v primeru tožbe.

64. V zvezi s tem družbi Saint-Gobain in Compagnie trdita, da Splošno sodišče, ko odloča v ničnostni tožbi zoper odločbe Komisije o sankcioniranju na podlagi člena 81 ES, ne izvaja neomejenega sodnega nadzora v smislu člena 6(1) EKČP. Splošno sodišče naj bi namreč pri takem nadzoru načeloma le preverilo obstoj očitnih napak pri presoji ali morebitno zlorabo pooblastil. Upoštevati je treba tudi, da tožba, vložena pri Splošnem sodišču, ne odloži izvršitve izpodbijane odločbe.

65. Družba Saint-Gobain nasprotuje še trditvi Sveta, da bi z ugovorom nezakonitosti zoper Uredbo št. 1/2003 omajali veljavnost člena 83(2) ES. Ta določba Pogodbe naj Komisiji namreč ne bi omogočala kopičenja pristojnosti za preiskovanje in sankcioniranje kršitev pravil o konkurenci, saj je to izbiro opravil zakonodajalec.

66. Družba Compagnie nazadnje še trdi, da je bila težava, nastala zaradi kopičenja pristojnosti Komisije za pregon in sankcioniranje kršitev konkurenčnega prava, potrjena s sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 11. junija 2009 v zadevi Dubus SA proti Franciji (št. 5242/04).

67. Komisija in Svet tem ugovorom nasprotujeta.

68. Komisija sicer ne zanika, da imajo podjetja, udeležena v nadzornem upravnem postopku na področju konkurence, pravico do neodvisnega in nepristranskega sodišča, vendar hkrati izpodbija trditev, da se člen 6(1) EKČP enako uporablja na področju kazenskega prava v ozkem pomenu in na področju upravnih sankcij.

69. Komisija v zvezi s tem opozarja, da na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 sankcije, sprejete na podlagi člena 81 ES, nimajo kazenskopravne narave. Hkrati še trdi, da je – kot izhaja iz sodne prakse sodišč Unije – ni mogoče šteti za sodišče, ki nalaga kazenske sankcije. Zato naj se zanjo, ko sprejema odločbe na podlagi člena 81(1) ES, ne bi polno uporabljal člen 6 EKČP. Splošno sodišče naj bi tako v sodbi z dne 8. julija 2008 v zadevi Lafarge proti Komisiji (T‑54/03, neobjavljena v ZOdl.) menilo, da kopičenje preiskovalnih in kazenskih pooblastil Komisije na področju konkurence ni v nasprotju z varstvom temeljnih pravic.

70. Dalje, družba Saint-Gobain naj bi napačno sklepala, da je mogoče iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice izpeljati tri kumulativne pogoje za prenos pristojnosti sankcioniranja na upravni organ v zadevah, ki ne spadajo na kazenskopravno področje v najožjem pomenu. Prvič, tudi visoke globe naj ne bi nujno spadale na kazenskopravno področje v najožjem pomenu. Drugič, jamstva, ki jih zagotavlja člen 6 EKČP, naj ne bi nasprotovala temu, da lahko upravni organ izvaja pristojnost sankcioniranja na področjih, za katera ni značilno veliko število kršitev, če je zastavljeni cilj legitimen. Očitno pa naj bi bilo, da je učinkovitost pregona in sankcioniranja pravil o konkurenci legitimen cilj.

71. Komisija poleg tega še trdi, da ima sodni nadzor, ki ga izvaja Splošno sodišče, vse značilnosti neomejenega sodnega nadzora v smislu sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice. To naj bi še toliko bolj držalo v zvezi z globami, naloženimi v primeru kartelov, ko lahko Splošno sodišče na podlagi člena 31 Uredbe št. 1/2003 preveri ustreznost. V zvezi s tem naj ne bi bilo pomembno, da je Splošno sodišče doslej svojo neomejeno sodno pristojnost izkoristilo le v omejenem obsegu, in sicer za zmanjšanje glob, ki jih je naložila Komisija.

72. Nazadnje, ker naj bi ta tožbeni razlog napeljeval na to, da se prizna, da odločbe Komisije o ugotovitvi in sankcioniranju kršitev konkurenčnega prava niso niti zavezujoče niti izvršljive, naj bi bil v nasprotju z načelom, po katerem za odločbe Komisije velja domneva veljavnosti, dokler niso razglašene za nične ali preklicane, in z načelom iz člena 242 ES, po katerem ničnostna tožba načeloma ne odloži izvršitve izpodbijanega akta.

73. Utemeljitve Sveta so v bistvu podobne utemeljitvam Komisije. Svet zlasti trdi, da sistem sankcioniranja, vzpostavljen z Uredbo št. 1/2003, ne spada na kazenskopravno področje, zato se v obravnavani zadevi člen 6(1) EKČP ne uporablja. Svet še trdi, da družba Saint-Gobain z ugovorom nezakonitosti, na katerega se sklicuje, dejansko izpodbija veljavnost člena 83(2) ES v delu, v katerem ta določa, da zakonodajalec opredeli naloge Komisije in Sodišča Evropske unije pri pregonu in sankcioniranju kršitev pravil o konkurenci. Vendar naj sodišča Unije ne bi bila pristojna za odločanje o veljavnosti določbe primarnega prava.

74. Nazadnje, kar zadeva trditev, ki jo je družba Compagnie izpeljala iz zgoraj v točki 66 navedene sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice v zadevi Dubus SA proti Franciji, naj bi se okoliščine, v katerih je bila izrečena navedena sodba, razlikovale od okoliščin te zadeve. Ta sodba naj bi se namreč nanašala na kopičenje pristojnosti za pregon in sankcioniranje v rokah komisije za bančništvo v Franciji, katere odločbe naj bi imele značilnosti sodnih odločb. Komisije pa naj ne bi bilo mogoče šteti za sodišče v smislu člena 6 EKČP.

Presoja Splošnega sodišča

75. Splošno sodišče meni – ne da bi se bilo treba izreči o ugovoru nedopustnosti v zvezi s tem tožbenim razlogom, na katerega se sklicuje Komisija v zadevi T‑73/09 – da prvi del prvega tožbenega razloga ni utemeljen, kot to po analogiji izhaja iz sodne prakse v zvezi z zadevami, v katerih se je v bistvu izpodbijala veljavnost Uredbe Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962 Prve Uredbe o izvajanju členov [81 ES] in [82 ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 3) (glej v tem smislu sodbi Splošnega sodišča z dne 14. maja 1998 v zadevi Enso Española proti Komisiji, T‑348/94, Recueil, str. II‑1875, točke od 55 do 65; z dne 11. marca 1999 v zadevi Aristrain proti Komisiji, T‑156/94, Recueil, str. II‑645, točke od 23 do 40, in zgoraj v točki 69 navedeno sodbo Lafarge proti Komisiji, točke od 36 do 47).

76. Najprej je treba opozoriti, da je pravica do poštenega sojenja, zagotovljena s členom 6(1) EKČP, splošno načelo prava Unije, ki je odslej določeno s členom 47, drugi odstavek, Listine o temeljnih pravicah.

77. Poleg tega iz ustaljene sodne prakse izhaja, da Komisija ni „sodišče“ niti v smislu člena 6 EKČP (sodbi Sodišča z dne 29. oktobra 1980 v združenih zadevah Van Landewyck in drugi proti Komisiji, od 209/78 do 215/78 in 218/78, Recueil, str. 3125, točka 81, in z dne 7. junija 1983 v združenih zadevah Musique diffusion française in drugi proti Komisiji, od 100/80 do 103/80, Recueil, str. 1825, točka 7) niti v smislu člena 47, drugi odstavek, Listine o temeljnih pravicah. Poleg tega člen 23(5) Uredbe št. 1/2003 izrecno določa, da odločbe, s katerimi Komisija naloži globe zaradi kršitve konkurenčnega prava, nimajo kazenskopravne narave.

78. Vendar se glede na naravo zadevnih kršitev ter naravo in težo sankcij, ki se na to navezujejo, pravica do poštenega sojenja uporablja zlasti v postopkih v zvezi s kršitvami pravil o konkurenci, ki veljajo za podjetja in na podlagi katerih je mogoče naložiti globe ali periodične denarne kazni (sodbi Sodišča z dne 17. decembra 1998 v zadevi Baustahlgewebe proti Komisiji, C‑185/95 P, Recueil, str. I‑8417, točki 20 in 21, ter z dne 3. septembra 2009 v združenih zadevah Papierfabrik August Koehler in drugi proti Komisiji, C‑322/07 P, C‑327/07 P in C‑338/07 P, ZOdl., str. I‑7191, točka 143).

79. Tako je imelo Evropsko sodišče za človekove pravice v sodbi z dne 27. septembra 2011 v zadevi A. Menarini Diagnostics srl proti Italiji (št. 43509/08) priložnost pojasniti pogoje, pod katerimi lahko globo, ki zaradi svoje višine ter preventivnega in represivnega namena spada na kazenskopravno področje, naloži upravni organ, ki ne izpolnjuje vseh zahtev iz člena 6(1) EKČP. V tej sodbi se je obravnaval italijanski sistem za omejevanje kršitev konkurenčnega prava. Evropsko sodišče za človekove pravice je v bistvu menilo, da upoštevanje člena 6(1) EKČP ne izključuje možnosti, da „kazen“ naloži upravni organ, pristojen za sankcioniranje na področju konkurenčnega prava, če lahko nad odločbo, ki jo sprejme ta organ, pozneje opravi nadzor sodni organ z neomejeno sodno pristojnostjo. Med značilnostmi takega sodnega organa je pristojnost, da v celoti glede dejanskih in pravnih elementov spremeni odločbo, ki jo je izdal nižji organ. Nadzor, ki ga opravi sodišče v takih primerih, se torej ne sme omejiti le na preverjanje „zunanje“ zakonitosti odločbe, ki mu je predložena v nadzor, temveč mora imeti možnost preučiti sorazmernost odločitev organa, ki deluje na področju konkurence, in preveriti njegove tehnične presoje.

80. Ugotoviti je treba, da sodni nadzor, ki ga izvaja Splošno sodišče v zvezi z odločbami, s katerimi Komisija naloži sankcije v primeru kršitve konkurenčnega prava Unije, izpolnjuje te zahteve.

81. V zvezi s tem je treba najprej poudariti, da pravo Unije Komisiji podeljuje nadzorno nalogo, ki vključuje pregon kršitev členov 81(1) ES in 82 ES, pri čemer mora Komisija v okviru tega upravnega postopka upoštevati procesna jamstva, določena s pravom Unije. Poleg tega je z Uredbo št. 1/2003 pooblaščena za to, da podjetjem ali podjetniškim združenjem, ki so namerno ali iz malomarnosti kršila te določbe, naloži denarne sankcije.

82. Dalje, zahteva po učinkovitem sodnem nadzoru kakršne koli odločbe Komisije o ugotovitvi in sankcioniranju kršitve pravil o konkurenci je splošno načelo prava Unije, ki izhaja iz skupnih ustavnih tradicij držav članic (zgoraj v točki 75 navedena sodba Enso Española proti Komisiji, točka 60). To načelo je odslej vključeno v člen 47 Listine o temeljnih pravicah (sodbi Sodišča z dne 22. decembra 2010 v zadevi DEB, C‑279/09, ZOdl., str. I‑13849, točki 30 in 31, ter z dne 28. julija 2011 v zadevi Samba Diouf, C‑69/10, ZOdl., str. I‑7151, točka 49).

83. Vendar je iz sodne prakse razvidno, da je sodni nadzor nad odločbami, s katerimi Komisija sankcionira kršitve konkurenčnega prava, kot je določen s Pogodbami in dopolnjen z Uredbo št. 1/2003, v skladu s tem načelom (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 8. decembra 2011 v zadevi KME Germany in drugi proti Komisiji, C‑272/09 P, ZOdl., str. I‑12789, točka 106, in Chalkor proti Komisiji, C‑386/10 P, ZOdl., str. I‑13085, točka 67).

84. Na prvem mestu, Splošno sodišče je neodvisno in nepristransko sodišče, ustanovljeno s Sklepom Sveta 88/591/ESPJ, EGS, Euratom z dne 24. oktobra 1988 o ustanovitvi Sodišča prve stopnje Evropskih skupnostih (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 1, str. 181). Kot izhaja iz tretje uvodne izjave tega sklepa, je bilo ustanovljeno zlasti za to, da se izboljša sodno varstvo interesov posameznika v postopkih, ki zahtevajo natančno preučitev zapletenih dejstev.

85. Na drugem mestu, Splošno sodišče na podlagi člena 3(1)(c) Sklepa 88/591 izvršuje pristojnosti, ki jih Sodišču podeljujejo Pogodbe in akti, sprejeti za njihovo izvajanje, med drugim „pri tožbah, ki jih proti institucijam […] vložijo fizične ali pravne osebe skladno z drugim odstavkom člena [230 ES] in v zvezi z izvajanjem pravil o konkurenci, ki se uporabljajo za podjetja“. V tožbah na podlagi člena 230 ES je treba nadzor zakonitosti odločbe Komisije o ugotovitvi kršitve pravil o konkurenci, zaradi katere se zadevni fizični ali pravni osebi naloži globa, obravnavati kot učinkovit sodni nadzor zadevnega akta. Tožbeni razlogi, ki jih lahko zadevna fizična ali pravna oseba navede v podporo svojemu predlogu za razglasitev ničnosti akta, namreč Splošnemu sodišču omogočajo, da presodi utemeljenost glede dejanskih in pravnih elementov kakršne koli obtožbe. ki jo poda Komisija na področju konkurence.

86. Na tretjem mestu, na podlagi člena 31 Uredbe št. 1/2003 je nadzor zakonitosti, določen s členom 230 ES, dopolnjen z neomejeno sodno pristojnostjo, na podlagi katere lahko sodišče poleg nadzora zakonitosti sankcije presojo Komisije nadomesti s svojo presojo ter tako naloženo globo ali periodično denarno kazen odpravi, zniža ali zviša (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 15. oktobra 2002 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, od C‑250/99 P do C‑252/99 P in C‑254/99 P, Recueil, str. I‑8375, točka 692).

87. Trditev družb Saint-Gobain in Compagnie, da je izpodbijana odločba nezakonita samo zato, ker je bila izdana v okviru sistema, ki določa kopičenje pristojnosti za preiskave in sankcioniranje kršitev člena 81 ES v rokah Komisije, torej ni utemeljena, zato je treba prvi del tega tožbenega razloga zavrniti.

b) Drugi del tožbenega razloga: kršitev načela domneve nedolžnosti

Trditve strank

88. V drugem delu tega tožbenega razloga družbi Saint-Gobain in Compagnie trdita, da je z izpodbijano odločbo kršeno načelo domneve nedolžnosti, določeno s členom 6(2) EKČP in členom 48 Listine o temeljnih pravicah, ker jo je izdal upravni organ, ki ni neodvisno in nepristransko sodišče, poleg tega pa morebitna tožba zoper to odločbo pred Splošnim sodiščem ne zadrži njene izvršitve.

89. Družba Saint-Gobain trdi, da te kršitve, ki jo je povzročila nezakonitost Uredbe št. 1/2003, ni mogoče zanikati le zato, ker je Splošno sodišče neupravičeno menilo, da navedena uredba ne krši pravice do neodvisnega in nepristranskega sodišča, saj je naslovnikom odločbe Komisije o ugotovitvi kršitve člena 81 ES na voljo možnost, da to odločbo izpodbijajo pred Splošnim sodiščem. Tudi v tem primeru naj bi bila namreč morebitna krivda naslovnikov take odločbe zakonito dokazana šele na datum, ko tako odločbo potrdi Splošno sodišče, ki odloča o ničnostni tožbi.

90. Nazadnje naj bi se Komisija neupravičeno sklicevala na pravico naslovnikov odločbe o ugotovitvi kršitve konkurenčnega prava, ki vložijo tožbo za razglasitev njene ničnosti, da Komisiji namesto takojšnjega plačila globe predložijo bančno garancijo. Ta možnost naj bi bila v celoti prepuščena Komisiji, ki o njej odloča po prostem preudarku, poleg tega pa naj ne bi v ničemer spremenila okoliščine, da začne odločba učinkovati, preden se o njej izreče Splošno sodišče.

91. Glede na navedeno naj Komisija ne bi zakonito dokazala, da sta družbi Saint-Gobain in Compagnie kršili konkurenčno pravo, zato bi bilo treba izpodbijano odločbo v delu, ki se nanaša nanju, razglasiti za nično.

92. Komisija in Svet tem ugovorom nasprotujeta.

93. Komisija opozarja, da v skladu z ustaljeno sodno prakso za podjetje, v zvezi s katerim poteka preiskava zaradi kršitve pravil o konkurenci Unije, velja domneva nedolžnosti, dokler Komisija ne dokaže njegove vpletenosti v tako kršitev. Svet dodaja, da v obravnavani zadevi ni mogla biti kršena domneva nedolžnosti, saj do izreka sodbe Splošnega sodišča ni dokončno odločeno o obstoju kršitve in odgovornosti družbe Saint-Gobain zanjo.

94. Komisija poleg tega še meni, da se družba Saint-Gobain s svojo utemeljitvijo sklicuje na ugovor nezakonitosti zoper člen 242 ES, na podlagi katerega tožbe, vložene pri Sodišču, nimajo odložilnega učinka. Vendar naj sodišča Unije ne bi bila pristojna za odločanje o veljavnosti določbe primarnega prava.

95. Komisija nazadnje še navaja, da je lahko tožeča stranka, čeprav ta tožba ni imela odložilnega učinka na izvršitev izpodbijane odločbe, namesto začasnega plačila globe predložila bančno garancijo. To naj bi ji bilo omogočeno med drugim zato, ker obstoja kršitve pravil o konkurenci pred izdajo odločbe Splošnega sodišča, s katero bo postopek končan, še ni ugotovilo neodvisno in nepristransko sodišče ter pred koncem sodnega postopka ni mogoče šteti, da je višina globe dokončno določena.

Presoja Splošnega sodišča

96. V drugem delu tega tožbenega razloga družbi Saint-Gobain in Compagnie v bistvu trdita, da Komisija – ker ni neodvisno in nepristransko sodišče – ne more zakonito dokazati krivde podjetij, za katera trdi, da so sodelovala pri kršitvi člena 81 ES. Zato naj bi bilo s sankcijami, ki jih naloži na podlagi člena 81(1) ES, kršeno načelo domneve nedolžnosti.

97. Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da se glede na naravo zadevnih kršitev ter naravo in težo sankcij, ki se na to navezujejo, načelo domneve nedolžnosti, ki je odslej določeno s členom 48(1) Listine o temeljnih pravicah, uporablja zlasti v postopkih v zvezi s kršitvami pravil o konkurenci, ki veljajo za podjetja in na podlagi katerih je mogoče naložiti globe ali periodične denarne kazni (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Hüls proti Komisiji, C‑199/92 P, Recueil, str. I‑4287, točki 149 in 150, in v zadevi Montecatini proti Komisiji, C‑235/92 P, Recueil, str. I‑4539, točki 175 in 176, ter sodbo Splošnega sodišča z dne 25. oktobra 2005 v zadevi Groupe Danone proti Komisiji, T‑38/02, ZOdl., str. II‑4407, točka 216).

98. Nato je bil v že ustaljeni sodni praksi pojasnjen obseg tega načela.

99. Domneva nedolžnosti pomeni, da vsaka obdolžena oseba velja za nedolžno, dokler ni v skladu z zakonom dokazana njena krivda. S tem prepoveduje vsako formalno ugotovitev in celo vsak namig na odgovornost osebe, obdolžene za določeno kršitev, v odločbi, s katero je postopek končan, ne da bi ta oseba lahko izkoristila vsa običajna jamstva za izvajanje pravice do obrambe v okviru rednega postopka, katerega cilj je odločba o utemeljenosti ugovora (sodba Splošnega sodišča z dne 6. oktobra 2005 v združenih zadevah Sumitomo Chemical in Sumika Fine Chemicals proti Komisiji, T‑22/02 in T‑23/02, ZOdl., str. II‑4065, točka 106).

100. Zato mora Komisija dokazati kršitve, ki jih ugotovi, in predložiti dokaze, s katerimi lahko dokaže, da je bila storjena kršitev, kršitev (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2006 v združenih zadevah Dresdner Bank in drugi proti Komisiji, T‑44/02 OP, T‑54/02 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP in T‑61/02 OP, ZOdl., str. II‑3567, točka 59 in navedena sodna praksa). Komisija mora predložiti natančne in skladne dokaze kot podlago za trdno prepričanje, da je bila storjena kršitev (sodbi Splošnega sodišča z dne 6. julija 2000 v zadevi Volkswagen proti Komisiji, T‑62/98, Recueil, str. II‑2707, točki 43 in 72 in navedena sodna praksa, ter z dne 5. oktobra 2011 v zadevi Romana Tabacchi proti Komisiji, T‑11/06, ZOdl., str. II‑6681, točka 129).

101. Zahteve v zvezi z upoštevanjem domneve nedolžnosti morajo usmerjati tudi delovanje sodišč Unije pri nadzoru nad odločbami Komisije o ugotovitvi kršitve člena 81 ES. Tako se dvom na strani sodišča razlaga v korist podjetja naslovnika odločbe o ugotovitvi kršitve. Sodišče torej ne sme sklepati, da je Komisija pravno zadostno dokazala obstoj zadevne kršitve, če na njegovi strani še vedno obstaja dvom o tem vprašanju, zlasti v okviru tožbe za razglasitev ničnosti odločbe o naložitvi globe (zgoraj v točki 100 navedena sodba Dresdner Bank in drugi proti Komisiji, točka 60).

102. Iz točk od 99 do 101 zgoraj torej izhaja, da načelo domneve nedolžnosti ni ovira za to, da se odgovornost osebe, obdolžene za določeno kršitev konkurenčnega prava Unije, dokaže na podlagi postopka, ki je v celoti potekal v skladu s pravili iz določb, ki izhajajo iz člena 81 ES, Uredbe št. 1/2003 in Uredbe Komisije (ES) št. 773/2004 z dne 7. aprila 2004 v zvezi z vodenjem postopkov Komisije v skladu s členoma 81 [ES] in 82 [ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 81), ter v katerem se je tako lahko v celoti izvajala pravica do obrambe.

103. Ker s pristojnostjo, podeljeno Komisiji v primeru kršitve člena 81 ES, načeloma ni kršena domneva nedolžnosti, je očitek v zvezi s tem, da tožba pred Splošnim sodiščem zoper odločbo o sankcioniranju kršitve konkurenčnega prava Unije nima odložilnega učinka, brezpredmeten. V takih okoliščinah se ni treba dodatno izreči o vprašanju, ali je tak očitek – kot trdi Svet – enakovreden ugovoru nezakonitosti zoper člen 242 ES.

104. Vsekakor je treba opozoriti, da je Evropsko sodišče za človekove pravice v sodbi z dne 23. julija 2002 v zadevi Janosevic proti Švedski ( Recueil des arrêts et décisions , 2002‑VII, str. 1, točke od 106 do 110) menilo, da pravica do domneve nedolžnosti načeloma ne nasprotuje temu, da se lahko kazenske sankcije, ki jih sprejme upravni organ, izvršijo, preden postanejo ob koncu tožbenega postopka pred sodiščem pravnomočne, če se taka izvršitev izvede v razumnih mejah, s katerimi je vzpostavljeno pravično ravnotežje med zadevnimi interesi, in če je mogoče v primeru uspeha tožbe vzpostaviti prvotno stanje za osebo, na katero se nanaša sankcija. Tožeče stranke niso navedle nobene trditve, na podlagi katere bi bilo mogoče sklepati, da sistem pregona in sankcioniranja kršitev konkurenčnega prava Unije, kot je bil vzpostavljen z Uredbo št. 1/2003 in ki ga izvaja zlasti Komisija, ni v skladu s temi zahtevami.

105. Ob upoštevanju predhodne analize in ne da bi to v okviru preostalih tožbenih razlogov vplivalo na preverjanje, ali se v obravnavani zadevi upoštevajo zahteve, navedene v točkah od 97 do 101 zgoraj, je torej treba drugi del tega tožbenega razloga – in s tem tudi celoten prvi tožbeni razlog, ki se nanaša na ugovor nezakonitosti – zavrniti kot neutemeljen, ne da bi se bilo treba izreči o dopustnosti tega ugovora.

2. Drugi tožbeni razlog: kršitev pravice do obrambe

a) Trditve strank

106. Z drugim tožbenim razlogom družba Saint-Gobain trdi, da je Komisija kršila njeno pravico do obrambe, ker je sprejela izpodbijano odločbo, ne da bi ji omogočila predstavitev stališč o načinu izračuna končnega zneska globe. Komisija naj bi tako pri izračunu globe upoštevala nekaj dejavnikov, s katerimi družba Saint-Gobain ni bila seznanjena, zlasti vrednost prodaje, povezane s kršitvijo. Tako naj navedbe iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah družbi Saint-Gobain ne bi omogočile, da ustrezno predstavi svoje stališče v zvezi s tem, čeprav je vrednost prodaje element dejanskega stanja, ki odločilno vpliva na izračun globe in v zvezi s katerim je v skladu s členom 6(1) EKČP potrebna kontradiktorna razprava. To obvestilo naj namreč ne bi vsebovalo informacij v zvezi s prodajo, ki jo je Komisija upoštevala pri izračunu osnovnega zneska globe, niti v zvezi z metodo, na podlagi katere je nameravala opredeliti upoštevno prodajo. Poleg tega naj ne bi ta dokument vseboval nobene navedbe v zvezi s tem, kako bo Komisija opredelila težo kršitve ali kako bi lahko upoštevala ponovitev kršitve.

107. Teh vrzeli naj ne bi zapolnila nobena od zahtev za dodatne informacije, ki so bile pozneje naslovljene na družbo Saint-Gobain v zvezi z določitvijo vrednosti prodaje. Navedbe iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, da bo zadevna prodaja določena na podlagi točke 13 Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003 (UL 2006, C 210, str. 2, v nadaljevanju: smernice iz leta 2006), naj v obravnavani zadevi ne bi bilo mogoče upoštevati, saj je bil ta način izračuna v času priprave izpodbijane odločbe še negotov. To negotovost naj bi bilo mogoče razbrati zlasti iz nedoslednosti različnih zahtev za informacije, ki jih je v zvezi s tem Komisija naslovila na družbo Saint-Gobain.

108. V takih okoliščinah družba Saint-Gobain meni, da pred sprejetjem izpodbijane odločbe ni mogla ustrezno predstaviti svojega stališča o metodi izračuna globe.

109. Družba Saint-Gobain graja tudi sodno prakso, na podlagi katere mora Komisija v postopkih za preiskavo in sankcioniranje kršitev konkurenčnega prava naslovnike svojih odločb seznaniti le z glavnimi dejanskimi in pravnimi elementi, ki lahko privedejo do naložitve globe, ne da bi ti lahko uveljavljali pravico do pričakovanja takih odločitev. Po njenem mnenju taka sodna praksa ne more zagotoviti upoštevanja temeljnih pravic. Poleg tega naj bi bilo treba upoštevati dejstvo, da predložitev natančnejših informacij med postopkom preiskave zadevnim podjetjem ne omogoči nujno pričakovanja odločitve Komisije, saj naj take navedbe ob sprejetju odločbe zanjo ne bi bile zavezujoče.

110. Družba Saint-Gobain še trdi, da je Komisija s sprejetjem smernic iz leta 2006 omejila svoje polje prostega preudarka v zvezi z osnovo za izračun globe, saj je pojem „zadevne prodaje“ objektiven in preverljiv element. Zato naj se Komisija v obravnavani zadevi vsekakor ne bi mogla sklicevati na sodno prakso, katere namen je preprečiti tveganje neustreznega pričakovanja prihodnjih odločitev kolegija komisarjev.

111. Komisija najprej opozarja, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da bi dajanje pojasnil v zvezi z ravnjo predvidenih glob v fazi obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah privedlo do neustreznega pričakovanja odločitev Komisije. Podjetjem naj namreč za izvajanje pravice do obrambe ne bi bilo treba natančno predvideti višine glob. Zato naj bi bila pravica do izjave upoštevana, če Komisija v takem obvestilu navede, da bo preučila, ali je treba zadevnim podjetjem naložiti globe, in če v njem navede glavne dejanske in pravne elemente, ki lahko privedejo do sprejetja odločbe o naložitvi takih glob.

112. Komisija nato poudarja, da je bilo v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, naslovljenem na družbo Saint-Gobain, jasno navedeno, da se bo v obravnavani zadevi uporabila metoda izračuna iz smernic iz leta 2006. Hkrati še trdi, da je na zadevna podjetja naslovila različne zahteve za informacije v zvezi z vrednostjo prodaje, ki jo je bilo primerno upoštevati pri izračunu globe. Zato meni, da je bila ob upoštevanju polja prostega preudarka, s katerim razpolaga pri izračunu glob v primeru kršitve člena 81 ES, pravica do obrambe družbe Saint-Gobain v celoti upoštevana.

113. Komisija nasprotuje tudi trditvi družbe Saint-Gobain, da ta ni mogla ustrezno predstaviti svojega stališča o upoštevanju ponovitve kršitve kot obteževalne okoliščine. V zvezi s tem trdi, da je družbo Saint-Gobain v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah posebej opozorila na obteževalno okoliščino ponovitve kršitve in na različne predhodne ugotovitve kršitve člena 81 ES. Tako naj bi Komisija celo presegla obveznosti, ki so ji naložene na podlagi zgoraj v točki 97 navedene sodbe Groupe Danone proti Komisiji (točka 50). To, da je družba Saint-Gobain v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah prejela zadostne informacije v zvezi s ponovitvijo kršitve, naj bi dokazovale trditve, s katerimi je to podjetje v odgovoru na navedeno obvestilo izpodbijalo to obteževalno okoliščino.

b) Presoja Splošnega sodišča

114. Trditve družbe Saint-Gobain vključujejo dva ločena očitka, ki se nanašata na kršitev pravice do obrambe.

115. Družba Saint-Gobain s prvim očitkom Komisiji očita, da je pred sprejetjem izpodbijane odločbe ni obvestila o vrednosti prodaje, ki jo bo upoštevala za izračun globe, ki ji je bila naložena, o v ta namen uporabljeni metodi izračuna in o teži kršitve, ki se bo upoštevala.

116. V zvezi s tem je treba opozoriti, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da bi v fazi obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah dajanje pojasnil v zvezi z višino predvidenih glob, kadar podjetja niso imela možnosti uveljavljati svojih stališč o očitkih proti njim, povzročilo neustrezno pričakovanje odločitve Komisije (glej zgoraj v točki 77 navedeno sodbo Musique Diffusion française in drugi proti Komisiji, točka 21, in sodbo Sodišča z dne 28. junija 2005 v združenih zadevah Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P, ZOdl., str. I‑5425, točka 434 in navedena sodna praksa).

117. Dejstvo, da gospodarski subjekt vnaprej ne more poznati natančne višine glob, ki jih bo Komisija naložila v posameznem primeru, je namreč utemeljeno z vidika ciljev represije in odvračalnosti, zastavljenih s politiko sankcioniranja na področju konkurence. Uresničitev teh ciljev bi bila ogrožena, če bi lahko zadevna podjetja ocenila prednosti, ki bi jih imela zaradi sodelovanja pri kršitvi, tako da bi vnaprej upoštevala višino globe, ki bi jim bila naložena zaradi tega protipravnega ravnanja (sodba Splošnega sodišča z dne 5. aprila 2006 v zadevi Degussa proti Komisiji, T‑279/02, ZOdl., str. II‑897, točka 83).

118. Tako Komisija izpolni obveznost upoštevanja pravice podjetij do izjave, če v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah izrecno navede, da bo preučila, ali je treba zadevnim podjetjem naložiti globe, ter poda glavne pravne in dejanske elemente, zaradi katerih je lahko naložena globa, kot so teža in trajanje kršitve ter dejstvo, da je bila kršitev storjena namerno ali iz malomarnosti. S tem jim da potrebne elemente za obrambo ne samo zoper ugotovitev kršitve, ampak tudi zoper naložitev globe (glej zgoraj v točki 116 navedeno sodbo Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 428 in navedena sodna praksa, ter sodbo Sodišča z dne 24. septembra 2009 v združenih zadevah Erste Group Bank in drugi proti Komisiji, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P in C‑137/07 P, ZOdl., str. I‑8681, točka 181).

119. Dalje, Komisiji v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah podjetjem, zoper katera poteka postopek zaradi kršitve člena 81 ES, ni treba najaviti obsega morebitnega povečanja globe zaradi zagotovitve njene odvračalnosti (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 15. marca 2006 v zadevi BASF proti Komisiji, T‑15/02, ZOdl., str. II‑497, točka 62).

120. Iz tega izhaja, da je v zvezi z določitvijo višine glob pravica podjetij do obrambe pred Komisijo zagotovljena z možnostjo, da ta predstavijo svoja stališča glede trajanja, teže in protikonkurenčne narave očitanih dejstev, kar pa še ne pomeni, da ta možnost zajema tudi način, kako namerava Komisija uporabiti obvezni merili teže in trajanja kršitve za določitev višine glob (zgoraj v točki 116 navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 439). Zadevna podjetja imajo v zvezi s tem dodatno jamstvo glede določitve višine glob, saj Splošno sodišče odloča z neomejeno sodno pristojnostjo in lahko med drugim odpravi ali zmanjša globo (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 20. marca 2002 v zadevi LR AF 1998 proti Komisiji, T‑23/99, Recueil, str. II‑1705, točka 200 in navedena sodna praksa).

121. V obravnavani zadevi je treba najprej ugotoviti, da je Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, naslovljenem na družbo Saint-Gobain, podrobno predstavila dejanski okvir, ki ga je nameravala uporabiti za ugotovitev kršitve člena 81(1) ES. Poleg tega je na straneh od 129 do 131 in od 132 do 135 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah predstavila razloge, zakaj so bili po njenem mnenju stiki, pri katerih je sodelovala družba Saint-Gobain, sestavni del sporazumov ali usklajenih ravnanj v smislu te določbe.

122. Dalje je Komisija na straneh od 132 do 135 in od 152 do 155 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah predstavila tudi elemente, na podlagi katerih je ocenila zlasti trajanje sodelovanja družbe Saint-Gobain pri kršitvi. Prav tako je na straneh 156 in 157 navedenega obvestila opisala glavne dejavnike, ki jih bo upoštevala za oceno teže kršitve, to je zlasti dejstva, da spadajo tajni dogovori, na kakršnih temelji ta zadeva, med najresnejše kršitve člena 81(1) ES, da so ti dogovori vplivali na celoten sektor avtomobilskega stekla in niso škodovali le proizvajalcem avtomobilov, temveč tudi splošni javnosti, da so se udeleženci kartela zavedali nezakonitosti svojega ravnanja ter da so dejavnosti kartela zadevale celoten EGP.

123. Komisija je v točki 489 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah še pojasnila, da namerava upoštevati morebitno vlogo vodje kartela, ki jo je imela družba Saint-Gobain, saj naj bi ta na sestankih kluba večkrat zastopala interese drugih podjetij in naj bi poleg tega sklicala večino sestankov navedenega kluba. Dodala je še, da bo višino glob izračunala glede na trajanje sodelovanja posameznega zadevnega podjetja v kartelu in morebitne obteževalne ali olajševalne okoliščine.

124. Ker je torej Komisija tako navedla glavne dejanske in pravne elemente, na podlagi katerih bo izračunala višino glob, kot to izhaja iz sodne prakse, navedene v točki 120 zgoraj, ji ni bilo treba opredeliti načina, kako bo vsakega od navedenih elementov uporabila za določitev višine globe. V zvezi s tem ni pomembno, da je konec koncev v izpodbijani odločbi deloma odstopila od metode izračuna vrednosti upoštevne prodaje, kot je določena v točki 13 smernic iz leta 2006.

125. Vsekakor je treba opozoriti, da je Komisija na strani 156 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah navedla, da bo globa, ki jo bo naložila v obravnavani zadevi, izračunana v skladu z načeli, določenimi v smernicah iz leta 2006. Drži sicer – kot izhaja iz točk od 664 do 667 obrazložitve izpodbijane odločbe – da se je v obravnavani zadevi v zvezi z upoštevano prodajo stekla odločila deloma odstopiti od te metode izračuna, vendar je to storila prav v odgovor na nekatere ugovore naslovnikov obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah glede metode izračuna upoštevne prodaje, kot je določena v točki 13 navedenih smernic, ki so jih ti navedli v stališčih o tem obvestilu in odgovorih na različne zahteve za informacije, ki jih je naslovila nanje.

126. To pomeni, da je Komisija družbo Saint-Gobain pred sprejetjem izpodbijane odločbe dovolj dobro obvestila o dejanskih in pravnih elementih, ki jih je nameravala upoštevati za ugotovitev njenega sodelovanja pri kršitvi člena 81 ES, ter da je bila pravica do obrambe te družbe v tem okviru upoštevana. Zato prvega očitka ni mogoče sprejeti.

127. Družba Saint-Gobain z drugim očitkom trdi, da ji Komisija med upravnim postopkom ni omogočila, da bi ustrezno predstavila svojo stališče o upoštevanju ponovitve kršitve kot obteževalne okoliščine.

128. V zvezi s tem zadostuje ugotovitev – ki ne vpliva na preučitev prvega dela šestega tožbenega razloga v nadaljevanju – da je Komisija na straneh 157 in 158 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah zadevna podjetja opozorila, da bo mogoče kot obteževalno okoliščino uporabila določbe v zvezi s ponovitvijo kršitve, poleg tega pa je v zvezi z družbama Saint-Gobain in Compagnie še dodatno navedla tri prejšnje odločbe o sankcioniranju kršitev člena 81(1) ES, na katere se je nameravala sklicevati za ugotovitev obteževalne okoliščine ponovitve kršitve v zvezi z njima. Poleg tega iz odgovora družbe Saint-Gobain na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah izhaja, da je ta z različnimi trditvami izpodbijala morebitno povečanje globe zaradi ponovitve kršitve na podlagi katere od teh odločb.

129. Zato drugega očitka ni mogoče sprejeti. Drugi tožbeni razlog je torej treba zavrniti kot neutemeljen.

3. Tretji tožbeni razlog: pomanjkljiva obrazložitev in napaka pri izračunu globe

130. Tožbena razloga, ki ju je družba Saint-Gobain v tožbi predstavila kot tretji in četrti tožbeni razlog, je treba preučiti kot en sam tožbeni razlog, saj gre dejansko za dva dela istega tožbenega razloga, ki se nanaša na promet od prodaje, ki ga je Komisija upoštevala za izračun osnovnega zneska globe, naložene tej družbi.

a) Prvi del tožbenega razloga: pomanjkljiva obrazložitev

Trditve strank

131. Družba Saint-Gobain v prvem delu tožbenega razloga trdi, da izpodbijana odločba ni obrazložena v smislu člena 253 ES in člena 41(2)(c) Listine o temeljnih pravicah, ker v njej niso natančno navedeni različni zneski prometa od prodaje, na podlagi katerih je bila izračunana globa v skladu s točko 13 smernic iz leta 2006. Obveznost obrazložitve izpodbijane odločbe v zvezi s tem naj bi bila še toliko nujnejša, ker ima Komisija na tem področju diskrecijsko pravico za naložitev visokih glob.

132. Družba Saint-Gobain Komisiji še posebej očita, da ni predložila nobenega elementa, iz katerega bi bilo razvidno, ali znesek prodaje, ki ga je upoštevala v zvezi z njo, temelji na točnem in povezanem izračunu oziroma, nasprotno, ali je ta izračun napačen. Na podlagi izpodbijane odločbe naj namreč ne bi bilo mogoče opredeliti proizvajalcev, ki so bili upoštevani v obdobjih porasta moči in ob koncu kršitve, v zvezi s katerimi Komisija trdi, da ima neposredne dokaze, da so bili predmet spornega omejevalnega sporazuma. Iz tega naj bi še izhajalo, da družba Saint-Gobain ni mogla preveriti, ali taki dokazi obstajajo. V odločbi naj ne bi bili navedeni niti zneski prodaje po posameznih proizvajalcih v vseh treh fazah kršitve. Nazadnje naj iz odločbe ne bi bilo razvidno natančno število mesecev sodelovanja, ki jih je Komisija upoštevala za izračun letnega povprečja vrednosti zadevne prodaje. V takih okoliščinah naj Splošno sodišče ne bi moglo ustrezno izvajati sodnega nadzora, izpodbijana odločba pa naj ne bi bila (dovolj) obrazložena.

133. Obveznost obrazložitve, ki zavezuje Komisijo, naj bi bila še podkrepljena z okoliščino, da je ta v izpodbijani odločbi v zvezi s prodajo, ki naj bi jo uporabila kot podlago za izračun globe, odstopala od pravil, ki izhajajo iz smernic iz leta 2006. Medtem ko te smernice določajo upoštevanje vrednosti prodaje zadevnega blaga v zadnjem celem poslovnem letu udeležbe pri kršitvi, naj bi Komisija v obravnavani zadevi upoštevala vrednost letnega ponderiranega povprečja prodaje v celotnem obdobju kršitve.

134. Družba Saint-Gobain še dodaja, da pomanjkljive obrazložitve izpodbijane odločbe v zvezi z upoštevano vrednostjo prodaje ni mogoče nadomestiti z informacijami, predloženimi v sodnem postopku pred Splošnim sodiščem. Vsekakor naj dodatne informacije, ki jih je predložila Komisija v odgovoru na tožbo, ne bi bile zadostna obrazložitev, saj naj bi pomembna vprašanja ostala brez odgovora.

135. Komisija tem ugovorom nasprotuje. Pri tem poudarja, da je v izpodbijani odločbi pojasnjena metoda, po kateri je določila osnovni znesek globe. Poleg tega naj bi zlasti iz sodbe Sodišča z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Aristrain proti Komisiji (C‑196/99 P, Recueil, str. I‑11005, točka 56) izhajalo, da številčni podatki niso nujno potrebni za to, da se obrazložitev odločbe o naložitvi globe lahko šteje za zadostno.

136. Komisija meni, da je mogoče dodatna pojasnila, ki jih je predložila v odgovoru na tožbo, izpeljati že iz natančne preučitve izpodbijane odločbe ali jih je bilo mogoče vsaj predvideti.

137. Tako naj bi bili v nasprotju s trditvami družbe Saint-Gobain v izpodbijani odločbi opredeljeni proizvajalci avtomobilov, ki so bili upoštevani v fazah porasta in upada moči kartela, in sicer v predstavitvi dejanskega stanja te odločbe. Enako naj bi veljalo za dejstvo, da je bil proizvajalec, ki je bil predmet tajnega sporazuma v določenem letu, upoštevan tudi v prihodnjih letih. Prav tako naj bi bilo iz obrazložitve izpodbijane odločbe razvidno število zadevnih mesecev za vsakega udeleženca pri kršitvi in za vsako obdobje.

138. Kar zadeva promet, upoštevan za leto 1998, je Komisija navedla, da ji zadevna podjetja v zvezi s tem niso predložila zadostnih pojasnil, zato je morala dejansko opraviti oceno na podlagi številčnih podatkov za leto 1999, ob čemer pa je upoštevala le proizvajalce, ki so bili predmet tajnega dogovora v letu 1998.

139. Poleg tega naj bi Komisija v izpodbijani odločbi ustrezno pojasnila razloge, iz katerih je v obravnavani zadevi odstopila od načela upoštevanja prodaje v zadnjem celem poslovnem letu udeležbe pri kršitvi, kot je določeno v smernicah iz leta 2006. To dostopanje naj bi bilo utemeljeno z značilnostmi omejevalnega sporazuma, v zvezi s katerim je bila izdana izpodbijana odločba, povezanimi s pogodbami o dobavi avtomobilskega stekla, ki so bile sklenjene po dodelitvi posla in so dolgo ostale v veljavi. V tem okviru naj bi bilo treba upoštevati različne faze, ki odražajo zlasti porast in upad moči kartela do prenehanja njegovega delovanja. Komisija še meni, da je tako odstopanje ugodno za podjetja, ki so naslovniki navedene odločbe, saj bi bila globa precej višja, če bi se upošteval celoten promet, realiziran v zadnjem letu kršitve.

140. Komisija dodaja, da v izpodbijani odločbi ni mogla razkriti natančnejših vrednosti prometa od prodaje, ker so te poslovna skrivnost.

Presoja Splošnega sodišča

141. Družba Saint-Gobain v prvem delu tretjega tožbenega razloga Komisiji v bistvu očita, da, prvič, v izpodbijani odločbi ni podrobno pojasnila izračuna, na podlagi katerega je v zvezi z njo upoštevala znesek prodaje v višini […] (zaupno) milijonov EUR, in, drugič, ni pojasnila razlogov, iz katerih je v obravnavani zadevi odstopila od načina izračuna iz točke 13 smernic iz leta 2006.

142. Vendar ni mogoče sprejeti nobenega od teh očitkov.

143. V zvezi s tem je treba opozoriti, da mora Komisija na podlagi člena 253 ES, ki ga odslej dopolnjuje člen 41(2)(c) Listine o temeljnih pravicah, odločitve, ki jih sprejme, obrazložiti.

144. Namen obveznosti obrazložitve posamične odločbe je, da lahko sodišča Unije izvajajo nadzor nad njeno zakonitostjo in da zainteresirani osebi zagotovi zadostne podatke za ugotovitev, ali je odločba ustrezno utemeljena ali pa morda vsebuje napako, ki omogoča njeno izpodbijanje (glej v tem smislu zgoraj v točki 135 navedeno sodbo Aristrain proti Komisiji z dne 2. oktobra 2003, točka 52 in navedena sodna praksa).

145. Obrazložitev mora biti torej načeloma zadevni osebi sporočena sočasno z odločbo, ki posega v njen položaj. Neobrazložitve ni mogoče odpraviti tako, da zadevna oseba spozna razloge za odločbo med postopkom pred Splošnim sodiščem (sodba Sodišča z dne 26. novembra 1981 v zadevi Michel proti Parlamentu, 195/80, Recueil, str. 2861, točka 22).

146. Zahtevo po obrazložitvi je treba presojati glede na okoliščine primera. V obrazložitvi ni treba podrobno navesti vseh upoštevnih dejanskih in pravnih elementov, ker je treba vprašanje, ali je v skladu z zahtevami člena 253 ES, presojati ne samo glede na besedilo zadevnega akta, ampak tudi glede na okvir, v katerem je bil ta sprejet (sodba Sodišča z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija proti Sytraval in Brink’s France, C‑367/95 P, Recueil, str. I‑1719, točka 63).

147. Kar zadeva navedbo številčnih podatkov v zvezi z izračunom glob, je treba opozoriti, da Komisija v izpodbijani odločbi posebej za družbo Saint-Gobain dejansko ni navedla podrobnih vrednosti prometa od prodaje, ki jih je upoštevala pri izračunu globe, naložene tej družbi.

148. Vendar glede določanja glob zaradi kršitev konkurenčnega prava Komisija izpolni svojo obveznost obrazložitve, če v odločbi navede elemente presoje, na podlagi katerih je lahko določila težo in trajanje kršitve, ne da bi morala v njej navesti podrobnejšo obrazložitev ali številčne elemente v zvezi z metodo izračuna globe (sodba Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi Stora Kopparbergs Bergslags proti Komisiji, C‑286/98 P, Recueil, str. I‑9925, točka 66; glej sodbi Splošnega sodišča z dne 3. marca 2011 v zadevi Siemens proti Komisiji, T‑110/07, ZOdl., str. II‑477, točka 311 in navedena sodna praksa, ter z dne 13. julija 2011 v zadevi Schindler Holding in drugi proti Komisiji, T‑138/07, ZOdl., str. II‑4819, točka 243 in navedena sodna praksa).

149. Tako navedba številčnih podatkov v zvezi z načinom izračuna zneska glob, pa naj bodo taki podatki še tako koristni, ni nujno potrebna za upoštevanje obveznosti obrazložitve (sodbi Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi Sarrió proti Komisiji, C‑291/98 P, Recueil, str. I‑9991, točke od 75 do 77, in Splošnega sodišča z dne 14. decembra 2006 v združenih zadevah Raiffaisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, od T‑259/02 do T‑264/02 in T‑271/02, ZOdl., str. II‑5169, točka 414).

150. Kar zadeva obrazložitev določitve zneska glob v absolutnem smislu, je treba namreč opozoriti, da člen 23 Uredbe št. 1/2003 – ki zlasti določa, da se globa, naložena podjetju, ki je kršilo pravila Unije o konkurenci, določi ob upoštevanju trajanja in teže te kršitve ter da navedena globa ne sme presegati 10 % skupnega prometa tega podjetja v predhodnem poslovnem letu – Komisiji podeljuje polje prostega preudarka pri določanju zneska glob, da bi ravnanje podjetij usmerila v upoštevanje pravil o konkurenci (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 8. julija 2008 v zadevi BPB proti Komisiji, T‑53/03, ZOdl., str. II‑1333, točka 335 in navedena sodna praksa).

151. Poleg tega je treba preprečiti, da bi lahko gospodarski subjekti brez težav predvideli globe. Če pa bi morala Komisija v svoji odločbi navesti številke v zvezi z načinom izračuna zneska glob, bi to škodilo odvračalnemu učinku teh glob. Če bi bil znesek globe rezultat izračuna na podlagi preproste aritmetične formule, bi imela podjetja namreč možnost predvideti morebitno sankcijo in jo primerjati s prednostmi, ki bi jih imela od kršitve pravil konkurenčnega prava (zgoraj v točki 150 navedena sodba BPB proti Komisiji, točka 336, in zgoraj v točki 117 navedena sodba Degussa proti Komisiji, točka 83).

152. V nasprotju s trditvami družbe Saint-Gobain le zato, ker je bila metoda izračuna glob v okviru smernic iz leta 2006 prilagojena, ni mogoče izpodbijati teh ugotovitev.

153. Točka 13 teh smernic določa, da Komisija za določitev osnovnega zneska globe, ki se naloži, uporabi vrednost prodaje blaga ali storitev zadevnega podjetja, neposredno ali posredno povezanih s kršitvijo, na upoštevnem geografskem območju znotraj ozemlja EGP ter da običajno upošteva prodajo podjetja v zadnjem celem poslovnem letu njegove udeležbe pri kršitvi. Poleg tega se Komisija s tem, da sprejme tako pravilo ravnanja in da z objavo smernic razglasi, da ga bo v prihodnje uporabljala v primerih, na katere se nanaša, sama omejuje pri izvrševanju svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku in brez utemeljitve ne more odstopiti od tega pravila, ne da bi bila, glede na okoliščine primera, sankcionirana na podlagi kršitve splošnih pravnih načel, kot sta enako obravnavanje ali varstvo legitimnih pričakovanj (zgoraj v točki 116 navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 211).

154. To pomeni, da je treba preveriti, ali je lahko družba Saint-Gobain na podlagi besedila izpodbijane odločbe sklepala, da je bila globa, ki ji je bila naložena, izračunana na podlagi metode, alternativne metodi, določeni v točki 13 smernic iz leta 2006, in ali je bila seznanjena z razlogi, iz katerih se je Komisija v obravnavani zadevi odločila odstopati od pravil ravnanja, ki si jih je postavila v tej točki.

155. V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da je Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah in v izpodbijani odločbi navedla, da bo globa izračunana v skladu z načeli, določenimi v smernicah iz leta 2006. V točki 658 obrazložitve izpodbijane odločbe je zlasti opozorila na pravilo izračuna upoštevne prodaje iz točke 13 navedenih smernic. Komisija je še navedla, zakaj po njenem mnenju vrednosti upoštevne prodaje v obravnavani zadevi ni bilo mogoče izračunati le ob upoštevanju pogodb, za katere je razpolagala z neposrednimi dokazi o sporazumu ali usklajenem ravnanju. Tak pristop je v točkah od 660 do 662 obrazložitve izpodbijane odločbe utemeljila zlasti s trditvijo, da je bilo mogoče sporazume in usklajena ravnanja v obdobju kršitve dokazati v zvezi z vsemi velikimi proizvajalci avtomobilov v EGP ter da je bil poleg tega cilj navedenega kartela zagotoviti splošno stabilnost tržnih deležev udeležencev, ta stabilnost pa se je zagotavljala zlasti z mehanizmom nadomestil na podlagi vseh individualnih računov in z vključitvijo vseh delov stekla.

156. Komisija je nato navedla, da bo v obravnavani zadevi odstopala od metode izračuna, po kateri se upošteva le prodaja, realizirana v zadnjem celem poslovnem letu udeležbe pri kršitvi. V točkah od 664 do 667 obrazložitve izpodbijane odločbe je v utemeljitev takega odstopanja od pravila iz točke 13 smernic iz leta 2006 v bistvu pojasnila, da je posebnost spornega kartela v tem, da se je njegova intenzivnost med marcem 1998 in marcem 2003 spreminjala. Za prvo obdobje, to je med marcem 1998 in prvo polovico leta 2000, ki ga je opredelila kot obdobj e „porasta moči“, naj bi imela neposredne dokaze o kršitvi le za del evropskih proizvajalcev avtomobilov. Nasprotno pa naj bi v obdobju med 1. julijem 2000 in 3. septembrom 2002 sporazumi ali usklajena ravnanja zadevali vsaj 90 % prodaje avtomobilskega stekla kot originalne opreme v EGP. Nazadnje, za obdobje med 3. septembrom 2002 in koncem obdobja kršitve, opredeljeno kot obdobje „upada moči“, naj bi bila značilna upočasnitev dejavnosti kartela po izstopu družbe Pilkington.

157. Ob upoštevanju teh okoliščin je Komisija navedla, da je uporabila „bolj umerjen“ pristop, tako da je pri izračunu osnovne globe zmanjšala pomen obdobij porasta in upada moči kartela ter je v tem okviru upoštevala samo vrednost prodaje proizvajalcem avtomobilov, za katere je imela neposredne dokaze, da so bili predmet tajnega dogovora. Po drugi strani je pojasnila, da je za obdobje med 1. julijem 2000 in 3. septembrom 2002 upoštevala celotno prodajo v EGP. Kot je bilo ugotovljeno že v točki 155 zgoraj, je tak pristop v točkah od 660 do 662 obrazložitve izpodbijane odločbe utemeljila zlasti z navedbo, da je bilo mogoče sporazume ali usklajena ravnanja v obdobju kršitve dokazati v zvezi z vsemi velikimi proizvajalci avtomobilov v EGP ter da je bil poleg tega cilj tega kartela zagotoviti splošno stabilnost tržnih deležev udeležencev, ta stabilnost pa se je zagotavljala zlasti z mehanizmom nadomestil na podlagi vseh individualnih računov in z vključitvijo vseh delov stekla.

158. V točki 667 obrazložitve izpodbijane odločbe je navedeno, da je bila prodaja, ki se je upoštevala pri izračunu globe za posameznega udeleženca kartela, določena na podlagi pravkar opisane celotne ponderirane prodaje, pri čemer se je ta delila s številom mesecev udeležbe pri kršitvi in pomnožila z 12, da je bilo tako izračunano letno ponderirano povprečje. Komisija je še pojasnila, da so bili ti izračuni opravljeni na podlagi številčnih podatkov, ki so jih predložila zadevna podjetja v odgovor na zahtevo za informacije, ki jim je bila poslana 25. julija 2008.

159. Komisija tako v svojih pisanjih upravičeno poudarja, da je treba ta pojasnila razlagati ob upoštevanju drugih delov izpodbijane odločbe, zlasti v zvezi z delovanjem kartela (točke od 120 do 428 obrazložitve izpodbijane odločbe), v katerih je sistematično opredelila proizvajalce, ki so bili predmet nezakonitih stikov v različnih obdobjih kršitve.

160. Poleg tega je Komisija v izpodbijani odločbi podala različna pojasnila v zvezi z metodo, ki jo je uporabila za izračun glob, ki jih je naložila posameznim zadevnim podjetjem iz obravnavane zadeve, zlasti v zvezi z upoštevnim prometom od prodaje, upoštevanim deležem vrednosti prodaje, dodatnim zneskom in prilagoditvami osnovnega zneska globe.

161. Nazadnje, drži sicer, da izpodbijana odločba ne vsebuje pojasnila v zvezi s prometom od prodaje, upoštevanim za leto 1998, vendar je treba hkrati ugotoviti, da družba Saint-Gobain med preiskavo ni predložila podatkov o prometu od prodaje po posameznih proizvajalcih za to leto. Iz tega izhaja – kot upravičeno trdi Komisija – da je bilo v tem okviru upravičeno in predvidljivo, da je za izračun globe, ki jo je naložila družbi Saint-Gobain, uporabila podatke o prometu od prodaje v najbližjem letu, torej v letu 1999.

162. Ob upoštevanju navedenega je treba ugotoviti, da je lahko družba Saint-Gobain na podlagi navedb iz izpodbijane odločbe razumela tako razloge, iz katerih je Komisija v obravnavani zadevi delno odstopila od pravila ravnanja iz točke 13 smernic iz leta 2006, kot tudi elemente, na podlagi katerih je Komisija preučila težo in trajanje kršitve, ter metodo izračuna globe. Izpodbijani odločbi torej v zvezi s tem ni mogoče očitati neobrazložitve ali pomanjkljive obrazložitve, čeprav ne vsebuje podrobnosti glede tega izračuna.

163. Zato prvi del tožbenega razloga ni utemeljen.

b) Drugi del tožbenega razloga: napaka pri izračunu

Trditve strank

164. Družba Saint-Gobain, ki trdi, da je ob branju odgovora Komisije na tožbo ugotovila, da je ta storila očitno napako pri presoji zaradi napačnega izračuna globe, se v zvezi s tem v repliki sklicuje na nov tožbeni razlog.

165. Družba Saint-Gobain navaja, da je zadevna prodaja, ki jo je v zvezi z njo sprva upoštevala Komisija, znašala […] (zaupno) EUR. Vendar naj bi ta družba z natančno uporabo metode za izračun, ki jo priporoča Komisija, izračunala vrednost […] (zaupno) EUR, kar je manj od izračuna Komisije, ki znaša […] (zaupno) EUR. Družba Saint-Gobain meni, da je to razliko mogoče pojasniti z dejstvom, da je bil v osnovo za izračun glob vključen promet, ki se ujema s prodajo, realizirano zunaj EGP. Vendar naj v skladu s točko 13 smernic iz leta 2006 pri izračunu globe zaradi kršitve člena 81(1) ES ne bi bilo mogoče upoštevati takega prometa.

166. Komisija dvomi o dopustnosti tega dela tožbenega razloga. Po njenem mnenju bi lahko družba Saint-Gobain ta očitek podala že v tožbi, saj je iz izpodbijane odločbe razvidno, da je bila globa, naložena temu podjetju, izračunana na podlagi vrednosti prometa od prodaje, ki jo je to predložilo.

167. Komisija v bistvu trdi, da je upoštevala promet od prodaje, ki ji ga je posredovala družba Saint-Gobain. Ta naj bi med preiskavo sicer res navedla, da na del navedenega prometa omejevalni sporazum ni vplival in da je bil del zadevne prodaje realiziran zunaj EGP. Vendar naj družba Saint-Gobain ne bi navedla niti vrste prodaje, realizirane zunaj EGP, niti strank, ki naj bi jih ta zadevala, niti zneska prometa, ki naj bi ga ta prodaja zajemala. Poleg tega naj vrednost prometa, ki ga navaja družba Saint-Gobain, s tega vidika ne bi bila potrjena.

168. Komisija navaja še več drugih okoliščin, ki po njenem mnenju onemogočajo zmanjšanje vrednosti upoštevnega prometa v zvezi s prodajo, realizirano zunaj EGP, kot predlaga družba Saint-Gobain. Najprej, družba Saint-Gobain naj ne bi pojasnila, ali je bila morebitna dobava zunaj EGP predmet centraliziranih razprav proizvajalcev ali ta dobava ni bila vključena v centralizirano upravljanje. Dalje, po mnenju Komisije ni mogoče izključiti niti možnosti, da je bila ta dobava namenjena skladiščem proizvajalcev v Uniji za uporabo pooblaščenih distributerjev zunaj EGP. Poleg tega bi bila za morebitno zmanjšanje vrednosti prometa od prodaje v tem smislu za nekatera obdobja kršitve potrebna podrobna porazdelitev prodaje med posamezne zadevne proizvajalce, vendar družba Saint-Gobain takih podatkov ni predložila. Nazadnje Komisija še navaja, da ta družba ni predložila nobenega zanesljivega dokaza, da je bila prodaja realizirana zunaj EGP. Poleg tega iz spisa preiskave izhaja, da se je sama družba Saint-Gobain zaradi majhnega zneska zadevne prodaje odločila, da ne bo opravila tovrstne podrobne členitve.

Presoja Splošnega sodišča

169. Splošno sodišče uvodoma poudarja, da je Komisija potrdila trditev družbe Saint-Gobain, da je bila globa, ki je bila naložena tej družbi, izračunana, ne da bi bili od predložene vrednosti prometa od prodaje odbiti morebitni zneski prodaje, ki naj bi bila realizirana zunaj EGP.

170. Nato je treba še opozoriti, da je Komisija v zahtevah za informacije, ki jih je naslovila na družbo Saint-Gobain 10. decembra 2007 in 25. julija 2008, to pozvala, naj ji predloži podatke o prometu, ki ga je realizirala v EGP v več zaporednih poslovnih letih. V vsaki od navedenih zahtev je družbo Saint-Gobain pozvala, naj po možnosti predloži potrjene številčne podatke in naj realizirani promet razčleni po posameznih zadevnih proizvajalcih avtomobilov.

171. Družba Saint-Gobain je v odgovorih, ki ju je Komisiji predložila 28. januarja 2008 in 22. avgusta 2008, navedla podatke v zvezi s splošnim prometom in podatke po posameznih proizvajalcih za leta od 1999 do 2004, ki jih je pridobila iz svoje mednarodne poslovne zbirke podatkov. Vendar je ta družba v istih odgovorih navedla, da predloženi podatki o prometu vključujejo tudi prodajo avtomobilskega stekla strankam s sedežem zunaj EGP, in sicer na Poljskem, Češkem in Slovaškem. Ker pa je menila, da predstavlja ta prodaja sorazmerno majhen delež prometa in da bi bilo podatke o tem težko pridobiti iz mednarodne poslovne zbirke podatkov, je Komisijo obvestila, da navedene zbirke podatkov v zvezi s tem ne bo prilagajala. Vendar je kljub temu iz podatkov o splošnem prometu za vsako zadevno leto izpeljala odstotni delež, ki naj bi odražal prodajo, realizirano zunaj EGP.

172. Tako je treba ugotoviti, da odgovori, opisani v prejšnji točki, niso vsebovali posebnega izračuna prodaje strankam s sedežem zunaj EGP po posameznih proizvajalcih in letih, čeprav je Komisija na družbo Saint-Gobain naslovila zahteve za informacije v zvezi s tem. Vendar iz točke 667 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je Komisija za obdobji porasta in upada moči kartela upoštevala le promet iz prodaje proizvajalcem, v zvezi s katerimi je lahko dokazala, da so bile pogodbe o dobavi avtomobilskega stekla predmet tajnih sporazumov ali ravnanj. Komisija torej na podlagi podatkov, ki ji jih je predložila družba Saint-Gobain, ni mogla opredeliti, ali in – če je odgovor pritrdilen – v kakšnem obsegu so deleži prodaje, za katere je ta družba trdila, da jih je realizirala zunaj EGP, zadevali navedene proizvajalce.

173. Splošneje, strinjati se je treba s Komisijo, da družba Saint-Gobain med preiskavo ni predložila nobenega dokaza, da se deleži prometa, ki jih želi odbiti od osnove za izračun globe, dejansko ujemajo s prodajo, realizirano zunaj EGP.

174. Zato Splošno sodišče meni, da – tudi če bi bil ta del tožbenega razloga dopusten, čeprav je bil predložen šele v fazi replike – Komisija ni storila nobene napake, ker je za izračun globe, naložene družbi Saint-Gobain, kot promet upoštevala podatke o celotnem prometu, razčlenjenem po posameznih proizvajalcih, ki ji jih je predložila ta družba, ne da bi od njih odbila pavšalni delež, ki naj bi se ujemal s prodajo, realizirano zunaj EGP.

175. To pomeni, da je treba drugi del tega tožbenega razloga v delu, v katerem se z njim predlaga razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, zavrniti kot neutemeljen, zato je treba tretji tožbeni razlog v celoti zavrniti. Vendar je treba ob tem pojasniti, da je ta del tožbenega razloga preučen še v točkah od 463 do 477 v nadaljevanju, in sicer v delu, v katerem se z njim predlaga sprememba izpodbijane odločbe.

4. Četrti tožbeni razlog: napačna uporaba prava zaradi pripisa odgovornosti za kršitev, ki jo je storila družba Saint-Gobain, družbi Compagnie, kršitev načel individualizacije kazni in domneve nedolžnosti ter zloraba pooblastil

176. Ta tožbeni razlog se večinoma ujema z enim od tožbenih razlogov, na katere se sklicuje družba Compagnie v zadevi T‑73/09. Zato ju je treba preučiti skupaj.

177. Vendar tretji tožbeni razlog, na katerega se sklicuje družba Compagnie v zadevi T‑73/09, vključuje podredni očitek, ki se prav tako nanaša na prekoračitev zgornje meje iz člena 23(2) Uredbe št. 1/2003, vendar je drugače utemeljen. Družba Compagnie namreč trdi, da je Komisija, tudi če bi bilo treba skleniti, da ji je upravičeno pripisala odgovornost za ravnanje njene odvisne družbe Saint-Gobain Glass France, storila napako, ker je za izračun zgornje meje globe iz člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 upoštevala celoten promet skupine Saint-Gobain. Ker se ta očitek razlikuje od očitka iz tega tožbenega razloga, bo preučen ločeno (glej točke od 442 do 458 v nadaljevanju).

a) Trditve strank

178. Družbi Saint-Gobain in Compagnie Komisiji očitata, da je zadnjenavedeni družbi pripisala odgovornost za ravnanje družbe Saint-Gobain Glass France, katere stoodstotna lastnica je, čeprav naj ne bi bilo dokazano, da je družba Compagnie izvajala odločilen vpliv na poslovno politiko družbe Saint-Gobain.

179. Družba Compagnie v zvezi s tem trdi, da je mogoče glede na naravo kršitev pravil o konkurenci ter naravo in težo zanje zagroženih sankcij pravno osebo za tako kršitev sankcionirati, le če lahko Komisija pozitivno dokaže njeno udeležbo pri obravnavani kršitvi. Pripis odgovornosti za kršitev matični družbi zaradi ravnanja ene od njenih odvisnih družb naj bi bil mogoč, če je dokazano, da zadnjenavedena ni ravnala samostojno ali je le izvajala navodila navedene matične družbe. Družba Compagnie pa meni, da Komisija napačno uporabi pravo, če se kot v obravnavani zadevi odloči za tak pripis, ne da bi pred tem preverila, ali je matična družba dejansko izvajala odločilen vpliv na poslovno politiko svoje odvisne družbe. S pripisom kršitve v takih okoliščinah naj bi se pomešala pojma pravne osebe in podjetja, kar naj bi pomenilo kršitev načela individualizacije kazni.

180. Družba Compagnie meni, da je element v zvezi z lastništvom vsega kapitala odvisne družbe sicer dejansko močan indic, da lahko matična družba izvaja odločilen vpliv na ravnanje odvisne družbe na trgu, vendar naj taka okoliščina kljub temu ne bi zadostovala za to, da bi mogoče odgovornost za ravnanje odvisne družbe pripisati matični družbi. Za to naj bi bilo nujno potrebnih še več drugih indicev, čeprav so sodišča Unije že odločila drugače.

181. Komisija naj bi s tem, da je družbi Compagnie pripisala kršitev, ki jo je storila družba Saint-Gobain Glass France, čeprav ni bilo mogoče z nobenim elementom dokazati, da je ta pri izvajanju svoje poslovne politike le upoštevala navodila matične družbe, kršila to načelo, ki ga priznavajo drugi pravni sistemi, in načelo domneve nedolžnosti. Zlasti naj izvajanja takega nadzora ne bi bilo mogoče dokazati s splošnimi navodili, danimi odvisni družbi, ali z okoliščino, da eden od vodilnih kadrov odvisne družbe izvaja neizvršne naloge v matični družbi. Komisija naj bi tako postavila neizpodbojno domnevo odločilnega vpliva družbe Compagnie, kar naj bi bilo v nasprotju z načeli, ki izhajajo iz sodbe Sodišča z dne 10. septembra 2009 v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji (C‑97/08 P, ZOdl., str. I‑8237).

182. Družba Compagnie meni, da bi moral zadostovati že dokaz, da skupina, ki jo vodi, ni organizirana tako, da bi imela dovolj človeških in materialnih virov za redno in poglobljeno poseganje v upravljanje poslovne politike svojih odvisnih družb. To pa naj bi bilo dokazano.

183. Najprej, zgolj dejstvo, da obstaja skupna strategija skupine Saint-Gobain, ki je objavljena na spletni strani te skupine, naj še ne bi dokazovalo, da družba Compagnie izvaja odločilen vpliv na poslovno politiko družbe Saint-Gobain, saj naj načela, ki sestavljajo to strategijo, ne bi bila v ničemer povezana s poslovno politiko različnih delov dejavnosti v navedeni skupini. Poleg tega naj bi omejeni človeški viri, s katerimi razpolaga družba Compagnie, in izključno funkcionalna naravnanost različnih oddelkov, ki jo sestavljajo, dokazovali, da v praksi ne more izvajati niti splošnega vpliva na poslovno politiko svojih več sto odvisnih družb. Tako naj družba Compagnie ne bi dajala nobenih navodil o poslovnih tehnikah, ki jih morajo njene odvisne družbe uporabiti za uresničitev svojih ciljev. Poleg tega naj bi bila predložitev omejenega števila informacij – npr. proračunov in finančnih poročil – družbi Compagnie organizirana po sistemu „od spodaj navzgor“ („bottom-up“), ki naj bi bil značilen za decentralizirano upravljanje in izjemno raznolikost dejavnosti skupine Saint-Gobain. Komisiji naj ne bi uspelo niti dokazati, da so bila konkretna poročila o poslovnih dejavnostih sektorja za steklo družbe Saint-Gobain naslovljena na družbo Compagnie.

184. Dalje, z individualno vlogo, ki jo je imel v družbi Compagnie A., nekdanji direktor sektorja za steklo skupine Saint-Gobain, naj ne bi bilo mogoče dokazati da ta sektor poslovno ni bil samostojen. Tako družba Compagnie trdi, da naloge g. A v njej niso bile izvršne, njegov naziv pomočnika generalnega direktorja družbe Compagnie pa naj bi bil le častni naziv. A. naj ne bi bil nikoli član izvršnega odbora družbe Compagnie, ki ob upoštevanju pristojnosti upravnega odbora sam sprejema odločitve, ki spadajo v pristojnost družbe Compagnie znotraj skupine. Poleg tega naj bi A. naloge v družbi Compagnie izvajal šele od 15. oktobra 2001, torej skoraj štiri leta po začetku kršitve, za področje inovacij v skupini pa naj bi bil pristojen šele od 1. maja 2004, kar je več kot leto dni po koncu delovanja spornega kartela. Čeprav se zadeve, o katerih razpravlja splošni upravni odbor, res nanašajo na skupni interes družbe kot celote, naj bi bile informacije, ki se tam izmenjajo, presplošne, da bi bilo mogoče na njihovi podlagi sklepati o obstoju odločilnega vpliva na poslovno politiko sektorja skupine Saint-Gobain za steklo.

185. V nasprotju s trditvami Komisije naj bi bilo sodelovanje dveh uslužbencev družbe Compagnie v upravnem odboru družbe Saint-Gobain Glass France za obravnavano zadevo popolnoma brezpredmetno. Običajno naj bi bilo namreč, da stoodstotnemu delničarju družbe pripade določeno število mest v upravnem odboru te družbe. Zato naj bi to, da so se za pripis kršitve družbi Compagnie upoštevali tak element in preproste izmenjave splošnih informacij z družbo Saint-Gobain Glass France, prispevalo k povzročitvi neizpodbojnosti domneve o odločilnem vplivu, kot izhaja iz sodne prakse.

186. Družbi Saint-Gobain in Compagnie v ločenem očitku še trdita, da so bila v izpodbijani odločbi zlorabljena pooblastila, saj naj bi bil po njunem mnenju edini cilj pripisa kršitve družbi Compagnie zagotoviti, da zelo visoka globa, ki jima je bila naložena, ne bi presegla zgornje meje 10 % prometa vsakega „podjetja ali podjetniškega združenja, udeleženega pri kršitvi“, kot to določa člen 23 Uredbe št. 1/2003. Zato naj – celo ne glede na druge tožbene razloge – globa, ki jima je bila naložena, ne bi smela preseči 10 % prometa družbe Saint-Gobain v predhodnem poslovnem letu, to je […] (zaupno) milijonov EUR.

187. Komisija v zvezi s tem tožbenim razlogom v delu, v katerem se nanj sklicuje družba Saint-Gobain, uvodoma podaja ugovor nedopustnosti, saj naj bi ta družba v obravnavani zadevi le napotila na nekatere trditve, ki jih je predstavila družba Compagnie med preiskavo in ki so bile povzete v izpodbijani odločbi.

188. Komisija v bistvu najprej poudarja, da ji družba Compagnie neupravičeno očita, da je v izpodbijani odločbi pomešala pojma podjetja in pravne osebe. Družbi Compagnie naj bi kršitev družbe Saint-Gobain namreč pripisala, šele ko je ugotovila, da ti družbi tvorita eno samo podjetje v smislu člena 81 ES.

189. Komisija nato opozarja, da se na podlagi ustaljene sodne prakse predpostavlja, da je matična družba, ki ima v lasti 100 % kapitala odvisne družbe, izvajala odločilen vpliv na poslovno politiko zadnjenavedene, zato se ji lahko pripišejo kršitve konkurenčnega prava, ki jih je ta storila. Ta domneva naj bi bila utemeljena z okoliščino, da odvisna družba, ki je v stoodstotni lasti matične družbe, v veliki večini primerov poslovne politike ne vodi samostojno. V nasprotju s trditvijo družbe Compagnie naj torej ne bi bilo nujno, da Komisija predloži pozitiven dokaz, da je matična družba v obravnavani zadevi dejansko izvajala tak vpliv.

190. Komisija še navaja, da iz dejstva, da je v izpodbijani odločbi v podporo tej domnevi navedla nekaj dodatnih elementov, še ni mogoče sklepati, da so po njen em mnenju ti elementi nujno potrebni za to, da se družbi Compagnie pripiše odgovornost za kršitev družbe Saint-Gobain.

191. Komisija meni, da ni nobenega razloga za to, da se ne bi upoštevala predpostavka iz točke 189 zgoraj. Najprej naj ne bi bilo pomembno, da pravni redi tretjih držav ne priznavajo oblike izpodbojne domneve, podobne pravkar opisani. Dalje, ta domneva naj ne bi bila v nasprotju z načelom enakega obravnavanja med matičnimi družbami, ki imajo v lasti ves kapital odvisne družbe, in matičnimi družbami, ki imajo v lasti le omejen delež odvisne družbe, saj te družbe niso v primerljivem položaju. Nazadnje, Komisija naj bi v prejšnjih odločbah vsekakor že upoštevala odgovornost matične družbe, ki je imela v lasti le del kapitala ene od odvisnih družb.

192. Kar zadeva predhodno upravno prakso, za katero se družbi Compagnie zdi, da jo je lahko razbrala, Komisija navaja, da taka praksa ne more izhajati iz enega samega precedensa, poleg tega pa je morebitna tovrstna praksa nikakor ne zavezuje k enaki presoji v prihodnjih odločbah. Komisija vsekakor zavrača trditev, da bi bilo mogoče ugotoviti kakršno koli nasprotje med njenimi prejšnjimi odločbami, ki jih navaja družba Compagnie, in izpodbijano odločbo, saj naj bi ta spadala v drugačen dejanski okvir.

193. Poleg tega je Sodišče v zgoraj v točki 181 navedeni sodbi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji potrdilo, da zgolj okoliščina, da je domnevo o odločilnem vplivu težko ovreči, še ne pomeni, da je ta domneva neizpodbojna. Družba Compagnie naj v obravnavani zadevi ne bi predložila elementov, s katerimi bi bilo mogoče to domnevo v zvezi z njo ovreči. Ta družba naj bi namreč z družbo Saint-Gobain Glass France tvorila eno samo podjetje v smislu konkurenčnega prava. Iz tega še izhaja, da je treba očitek, da je z izpodbijano odločbo s tega vidika kršeno načelo individualizacije kazni ali načelo domneve nedolžnosti, zavrniti kot neutemeljen.

194. To ugotovitev naj bi potrjevali različni elementi.

195. Najprej, poslovna struktura skupine Saint-Gobain, ki jo je vzpostavila družba Compagnie, naj bi nakazovala na to, da je zadnjenavedena izvajala odločilen vpliv na poslovno ravnanje družbe Saint-Gobain France. Družba Compagnie naj bi namreč izdelala strategijo navedene skupine in porazdelila njene dejavnosti po posebnih sektorjih. Ta element naj bi kazal na to, da je želela na zadnji stopnji nadzirati strukturo in ravnanje te skupine, ne da bi bilo za izoblikovanje te domneve pomembno vprašanje, ali je bila družba Compagnie seznanjena s kršitvijo. Poleg tega naj bi bilo v tem okviru normalno, da so različne naloge podjetja, ki je bilo sankcionirano z izpodbijano odločbo, porazdeljene med družbo Compagnie in njene odvisne družbe, ki spadajo v sektor za steklo, ter da družba Compagnie razpolaga z bolj omejenimi človeškimi viri kot navedene odvisne družbe.

196. Poleg tega naj družba Compagnie trditve, da ni svojim odvisnim družbam dala nobenega natančnega navodila, ne bi nikakor dokazala. V zvezi s tem je treba opozoriti, da v družbi Compagnie