Sklep Sodišča (deveti senat) z dne 5. maja 2021 –

CPAS de Liège

(Zadeva C‑641/20) ( 1 )

„Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Direktiva 2008/115/ES – Vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav – Odločba o vrnitvi – Pravno sredstvo – Začasna pravica do prebivanja in pravica do socialne pomoči v času odločanja o pravnem sredstvu“

1. Vprašanja za predhodno odločanje – Odgovor, ki ne dopušča nobenega razumnega dvoma – Odgovor, na katerega je mogoče jasno sklepati iz sodne prakse – Uporaba člena 99 Poslovnika (Člen 267 PDEU; Poslovnik Sodišča, člen 99) (Glej točki 20 in 21.)

2. Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Politika priseljevanja – Vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav – Direktiva 2008/115 – Pritožba zoper odločbo o vrnitvi – Nacionalna ureditev, ki pravnemu sredstvu zoper tako odločbo, ki je bila po odvzemu statusa begunca sprejeta proti državljanu tretje države s hudo boleznijo, ne daje suspenzivnega učinka – Izvršitev navedene odločbe, ki lahko navedenega državljana izpostavi resnemu tveganju za resno in nepopravljivo poslabšanje njegovega zdravstvenega stanja – Nedopustnost – Neobstoj začasne pravice do prebivanja in zagotovitev osnovnih pogojev za bivanje navedenega državljana do zaključka postopka s pravnim sredstvom – Nedopustnost – Suspenzivni učinek navedenega pravnega sredstva po samem zakonu pred sodiščem – Obveznosti nacionalnega sodišča – Obseg (Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člena 19(2) in 47; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008/115, členi 3, točka 4, 5, 13 in 14(1)(b); Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2011/95, člen 11) (Glej točke od 26 do 29, 32 ter izrek.)

Izrek

Člena 5 in 13 Direktive 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav v povezavi s členom 19(2) in členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter člen 14(1)(b) navedene direktive je treba razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki ne določa odložilnega učinka po samem zakonu za pravno sredstvo, ki ga je vložil državljan tretje države zoper odločbo o vrnitvi v smislu člen 3, točka 4, navedene direktive, ki je bila izdana po tem, ko mu je pristojni organ odvzel status begunca na podlagi člena 11 Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite, in posledično ne podeljuje začasne pravice do prebivanja in do zagotavljanja osnovnih pogojev za bivanje do odločitve o tem pravnem sredstvu v izjemnem primeru, ko je lahko ta državljan, ki ima hudo bolezen, zaradi izvršitve te odločbe izpostavljen resnemu tveganju za hudo in nepopravljivo poslabšanje zdravstvenega stanja. V tem okviru mora nacionalno sodišče, ki odloča o sporu, katerega izid je povezan z morebitno odložitvijo učinkov odločbe o vrnitvi, šteti, da ima pravno sredstvo zoper to odločbo odložilni učinek po samem zakonu, če vsebuje trditve, ki niso očitno neutemeljene in s katerimi se želi dokazati, da bi bil državljan tretje države zaradi izvršitve te odločbe izpostavljen resnemu tveganju za hudo in nepopravljivo poslabšanje svojega zdravstvenega stanja.

( 1 ) UL C 44, 8.2.2021.