SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (pritožbeni senat)

z dne 25. februarja 2015

Zadeva T‑261/14 P

Robert Walton

proti

Evropski komisiji

„Pritožba – Javni uslužbenci – Začasni uslužbenci – Zavržba tožbe na prvi stopnji kot očitno nedopustne – Odstop začasnega uslužbenca – Znesek terjatve, ki jo ima Komisija do pritožnika po njegovem odstopu – Pravnomočnost – Odločbe, ki so postale dokončne zaradi nevložitve tožbe“

Predmet: Pritožba zoper sklep Sodišča za uslužbence Evropske unije (tretji senat) z dne 27. februarja 2014, Walton/Komisija (F‑32/13, ZOdl. JU, EU:F:2014:37), s katero se predlaga razveljavitev te sodbe.

Odločitev: Pritožba se zavrne. Robert Walton nosi svoje stroške in stroške, ki jih je na tej stopnji priglasila Evropska komisija.

Povzetek

1. Pritožba – Pritožbeni razlogi – Pomanjkljiva obrazložitev – Implicitna obrazložitev Sodišča za uslužbence – Dopustnost – Pogoji

(Statut Sodišča, člen 36, in Priloga I, člen 7(1))

2. Sodni postopek – Pravnomočnost – Obseg

(Kadrovski predpisi, člena 90 in 91)

3. Pravo Evropske unije – Načela – Pravica do obrambe – Načelo kontradiktornosti – Spoštovanje v okviru sodnega postopka – Obseg – Odločba sodišča Unije, s katero tožbo zaradi pravnomočnosti razglasi za nedopustno – Kršitev navedenega načela – Neobstoj

1. Obveznost obrazložitve Sodišča za uslužbence ne zavezuje, da zagotovi razlago, ki bi izčrpno in po vrsti sledila vsem utemeljitvam strank v sporu. Obrazložitev je lahko torej implicitna, če zadevni stranki omogoča, da se seznani z razlogi, iz katerih sodišče na prvi stopnji ni sprejelo njenih trditev, pritožbenemu sodišču pa omogoča, da ima dovolj elementov za izvajanje nadzora.

(Glej točke 16, 17 in od 22 do 25.)

Napotitev na:

Splošno sodišče: sodba z dne 1. septembra 2010, Skareby/Komisija, T‑91/09 P, ZOdl. JU, EU:T:2010:338, točka 36 in navedena sodna praksa; Sodišče za uslužbence: sklep z dne 27. februarja 2014, Walton/Komisija, F‑32/13, ZOdl. JU, EU:F:2014:37, točka 48.

2. Pravnomočnost sodbe je lahko ovira za dopustnost tožbe, če so si v tožbi, na podlagi katere je bila izrečena zadevna sodba, nasproti stale iste stranke, če se je nanašala na isti predmet in če je temeljila na istih razlogih, pri čemer so ti pogoji nujno kumulativni. Pravnomočnost se nanaša na dejanska in pravna vprašanja, ki so bila dejansko ali nujno obravnavana v sodni odločbi.

Poleg tega so roki iz členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov, ki so namenjeni za zagotavljanje varnosti pravnih položajev, del javnega reda ter zavezujoči za stranke in sodišče. Uradnik zato ne more doseči, da začne rok na novo teči, kadar organu, pristojnemu za imenovanja, predloži zahtevo v smislu člena 90(1) Kadrovskih predpisov. Čeprav institucija preuči prepozno in torej nedopustno zahtevo, to ne more povzročiti odstopanj v sistemu obveznih rokov, prav tako pa se ne obnovi pravica do pravnega sredstva.

Zato je treba preučiti, ali se tožbe, v katerih so bile izrečene predhodne sodbe, in tožba, vložena v tej zadevi, nanašajo na isti predmet in temeljijo na istih razlogih ter ali so se predhodne dokončne odločbe nanašale na isti predmet kot pritožbe, v katerih so se odločbe izpodbijale.

(Glej točke od 35 do 38.)

Napotitev na:

Sodišče: sodbi z dne 19. februarja 1991, Italija/Komisija, C‑281/89, Recueil, EU:C:1991:59, točka 14, in z dne 15. maja 2008, Španija/Svet, C‑442/04, ZOdl., EU:C:2008:276, točka 25;

Splošno sodišče: sodbi z dne 22. septembra 1994, Carrer in drugi/Sodišče, T‑495/93, RecFP, EU:T:1994:242, točka 20; z dne 14. julija 1998, Lebedef/Komisija, T‑42/97, RecFP, EU:T:1998:163, točka 25; sklep z dne 17. decembra 2009, Nijs/Računsko sodišče, T‑567/08 P, ZOdl. JU, EU:T:2009:523, točka 32, in sodba z dne 8. marca 2012, Kerstens/Komisija, F‑12/10, ZOdl. JU, EU:F:2012:29, točka 85 in navedena sodna praksa.

3. Pravica do obrambe zaseda pomembno mesto v okviru organizacije in poteka poštenega sojenja ter vključuje načelo kontradiktornosti. Spoštovanje načela kontradiktornosti praviloma pomeni, da imajo stranke v postopku pravico zavzeti stališče glede dejanskega stanja in listin, na katerih bo temeljila sodna odločba, ter do razpravljanja o dokazih in stališčih, predstavljenih sodišču, in tožbenih razlogih, ki jih sodišče preizkusi po uradni dolžnosti in na katere namerava opreti svojo odločitev.

Odločba sodišča Unije, s katero tožbo razglasi za nedopustno – pri čemer se sklicuje na pravnomočne sodbe, v katerih so stranke razpravljale o vprašanjih, izpostavljenih v tožbi, in na odločbe, ki so postale dokončne, ker tožeča stranka ni uporabila sodnih ali upravnih pravnih sredstev – ne posega v pravico tožeče stranke do poštenega sojenja.

(Glej točke 65 in od 67 do 69.)

Napotitev na:

Sodišče: sodba z dne 17. decembra 2009, ponovni preizkus sodbe M/EMEA, C‑197/09 RX-II, ZOdl., EU:C:2009:804, točke od 39 do 41 in navedena sodba praksa;

Splošno sodišče: sklep Walton/Komisija, EU:F:2014:37, točke od 43 do 48.