15

Supremo Tribunal Administrativo je na podlagi ustnih navedb strank in po presoji, da je tak predlog potreben, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali lahko nacionalni organi ob upoštevanju členov 73 ES, 87 ES in 88 ES ter Uredbe […] št. 1191/69 nalagajo obveznosti javne službe javnemu podjetju, katerega naloga je opravljati javni prevoz potnikov v občini? 2. Ali morajo v primeru pritrdilnega odgovora nacionalni organi plačati nadomestilo za take obveznosti? 3. Ali morajo nacionalni organi, če niso zavezani k pozivu k javni ponudbi za koncesijo za uporabljanje mreže prevoza, razširiti obveznost za nadomestilo na vsa tista podjetja, za katera se ob upoštevanju notranjega prava in v istem območju šteje, da opravljajo storitve javnega prevoza potnikov? 4. Kakšno mora biti v primeru pritrdilnega odgovora merilo za plačilo nadomestila? 5. Ali je treba v primeru podjetij za prevoz potnikov z avtobusom na podlagi javne koncesije, ki opravljajo svojo dejavnost izključno znotraj določenih mestnih območij, vendar jo opravljajo tudi v konkurenci z zasebnimi podjetji zunaj mestnih območij, na katerih velja izključnost, in ki jim država leto za letom daje pomoči, namenjene ukinitvi stalnega primanjkljaja pri delovanju navedenih podjetij, take pomoči šteti za državne pomoči, prepovedane s členom 87(1) ES, vedno kadar: (a) na podlagi zanesljivih računovodskih podatkov ni mogoče določiti razlike med stroški, ki se jih pripiše dejavnosti teh podjetij na področju, za katerega velja koncesija, in ustrezajočimi prihodki ter zato tudi ne izračunati povečanja stroškov, ki izhajajo iz izpolnitve obveznosti iz javne službe, ki je lahko predmet državne pomoči na podlagi koncesije; (b) se lahko zaradi tega opravljanje prevoznih storitev od navedenih podjetij ohrani ali poveča, kar vodi do zmanjšanja možnosti, da bi druga podjetja s sedežem v tej ali drugi državi članici opravljala prevozne storitve; (c) in to kljub temu, kar določa člen 73 ES? 6. Kakšen pomen in obseg imata izraza (i) dajanje prednosti, ki (ii) izkrivlja konkurenco, kadar imajo tisti, ki jim je ukrep namenjen, izključno koncesijo pri javni službi prevoza potnikov v mestih Lizbona in Porto, vendar opravljajo tudi prevoze med tema mestoma na območjih, na katerih delujejo tudi druga podjetja, upoštevajoč zahteve, določene v členu 87(1) ES […] za to, da se pomoč šteje za državno pomoč, v skladu s tem, kar je presodilo Sodišče prve stopnje – konkretno v sodbi z dne 24. julija 2003 v zadevi Altmark Trans [in Regierungspräsidium Magdeburg] (C-280/00, Rec., str. I-7747) (‚prvič, da gre za posredovanje države ali posredovanje, ki se izvaja z državnimi sredstvi, drugič, to posredovanje je tako, da lahko prizadene trgovino med državami članicami, tretjič, tistemu, ki mu je namenjeno, daje prednost, in četrtič, izkrivlja ali bi lahko izkrivljalo konkurenco‘). Z drugimi besedami, na katera merila se je treba opirati pri odločitvi, da dajanje prednosti izkrivlja konkurenco? Ali je glede tega pomembno ugotoviti, da se odstotek stroškov podjetij pripiše progam, ki so zunaj izključnega območja? Nazadnje, ali je potrebno, da se pomoč pomembno odraža na dejavnost, ki se odvija zunaj izključnega območja (Lizbona in Porto)? 7. Ali je posredovanje Komisije [Evropskih skupnosti], določeno v členih 76 ES in 88 ES, edina pravna pot, da se doseže izpolnjevanje pravil Pogodbe [ES] na področju državnih pomoči, ali učinkovitost prava Skupnosti zahteva, da se to preseže, in sicer z obstojem možnosti, da nacionalna sodišča na predlog posameznikov, ki menijo, da so oškodovani zaradi dodelitve podpore ali druge pomoči, ki ni skladna s pravili o konkurenci, neposredno uporabijo navedena pravila?“