Zadeva C‑9/14

Staatssecretaris van Financiën

proti

D. G. Kieback

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden)

„Predhodno odločanje — Prosto gibanje delavcev — Davčna zakonodaja — Davki na dobiček — Dohodki, prejeti na ozemlju države članice — Delavec nerezident — Obdavčitev v državi zaposlitve — Pogoji“

Povzetek – Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 18. junija 2015

Prosto gibanje oseb — Delavci — Enako obravnavanje — Osebni prejemki — Davki na dobiček — Nerezident, ki je skoraj vse dohodke prejel v državi članici v nekem obdobju leta, vendar ne v celem zadevnem letu — Nacionalna zakonodaja, ki ne dopušča upoštevanja osebnih in družinskih razmer — Dopustnost — Davčni zavezanec, ki je zapustil Unijo, da bi svojo poklicno dejavnost opravljal v tretji državi — Nevplivanje

(člen 39(2) ES)

Člen 39(2) ES je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da država članica za namene obdavčitve dohodkov delavca nerezidenta, ki je v tej državi članici opravljal poklicno dejavnost del zadevnega leta, nato pa jo je začel opravljati v drugi državi, zavrne dodelitev davčne ugodnosti temu delavcu ob upoštevanju njegovega osebnega in družinskega položaja, ker čeprav je v tej državi članici prejel vse ali skoraj vse dohodke v tem obdobju, ti ne dosegajo glavnine njegovih obdavčljivih virov za tisto leto. Okoliščina, da je delavec odšel opravljat svojo poklicno dejavnost v tretjo državo, in ne v drugo državo članico Evropske unije, na to razlago ne vpliva.

Davčni zavezanec nerezident, ki v državi zaposlitve ni prejel vseh ali skoraj vseh družinskih dohodkov celotnega zadevnega leta, namreč ni v položaju, ki bi bil primerljiv s položajem rezidentov te države pri upoštevanju njegove davčne sposobnosti za namen obdavčitve njegovih dohodkov v tej isti državi. Država članica, v kateri je davčni zavezanec prejel samo del obdavčljivih virov v celotnem upoštevnem letu, torej ni zavezana, da mu podeli ugodnosti, ki jih daje svojim rezidentom.

Tega sklepa ne more omajati okoliščina, da je zadevna oseba pustila svojo zaposlitev v eni državi članici, da bi šla opravljat svojo poklicno dejavnost v tretjo državo, in ne v drugo državo članico. Razlaga člena 39(2) ES glede obveznosti, ki jo določa, in sicer, da se ne sme diskriminatorno obravnavati delavec, ki opravlja poklicno dejavnost v državi članici, ki ni država članica njegovega prebivališča, namreč velja za vse države članice. Tako je tudi v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, glede države članice, v kateri je delavec, kljub temu da je prebival v drugi državi članici, opravljal svojo dejavnost, preden se je odpravil na delo v državo, ki ni bila država članica, ampak tretja država.

(Glej točke od 34 do 36 ter izrek.)

Zadeva C‑9/14

Staatssecretaris van Financiën

proti

D. G. Kieback

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden)

„Predhodno odločanje — Prosto gibanje delavcev — Davčna zakonodaja — Davki na dobiček — Dohodki, prejeti na ozemlju države članice — Delavec nerezident — Obdavčitev v državi zaposlitve — Pogoji“

Povzetek – Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 18. junija 2015

Prosto gibanje oseb – Delavci – Enako obravnavanje – Osebni prejemki – Davki na dobiček – Nerezident, ki je skoraj vse dohodke prejel v državi članici v nekem obdobju leta, vendar ne v celem zadevnem letu – Nacionalna zakonodaja, ki ne dopušča upoštevanja osebnih in družinskih razmer – Dopustnost – Davčni zavezanec, ki je zapustil Unijo, da bi svojo poklicno dejavnost opravljal v tretji državi – Nevplivanje

(člen 39(2) ES)

Člen 39(2) ES je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da država članica za namene obdavčitve dohodkov delavca nerezidenta, ki je v tej državi članici opravljal poklicno dejavnost del zadevnega leta, nato pa jo je začel opravljati v drugi državi, zavrne dodelitev davčne ugodnosti temu delavcu ob upoštevanju njegovega osebnega in družinskega položaja, ker čeprav je v tej državi članici prejel vse ali skoraj vse dohodke v tem obdobju, ti ne dosegajo glavnine njegovih obdavčljivih virov za tisto leto. Okoliščina, da je delavec odšel opravljat svojo poklicno dejavnost v tretjo državo, in ne v drugo državo članico Evropske unije, na to razlago ne vpliva.

Davčni zavezanec nerezident, ki v državi zaposlitve ni prejel vseh ali skoraj vseh družinskih dohodkov celotnega zadevnega leta, namreč ni v položaju, ki bi bil primerljiv s položajem rezidentov te države pri upoštevanju njegove davčne sposobnosti za namen obdavčitve njegovih dohodkov v tej isti državi. Država članica, v kateri je davčni zavezanec prejel samo del obdavčljivih virov v celotnem upoštevnem letu, torej ni zavezana, da mu podeli ugodnosti, ki jih daje svojim rezidentom.

Tega sklepa ne more omajati okoliščina, da je zadevna oseba pustila svojo zaposlitev v eni državi članici, da bi šla opravljat svojo poklicno dejavnost v tretjo državo, in ne v drugo državo članico. Razlaga člena 39(2) ES glede obveznosti, ki jo določa, in sicer, da se ne sme diskriminatorno obravnavati delavec, ki opravlja poklicno dejavnost v državi članici, ki ni država članica njegovega prebivališča, namreč velja za vse države članice. Tako je tudi v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, glede države članice, v kateri je delavec, kljub temu da je prebival v drugi državi članici, opravljal svojo dejavnost, preden se je odpravil na delo v državo, ki ni bila država članica, ampak tretja država.

(Glej točke od 34 do 36 ter izrek.)