ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

za nično naj se razglasi odločba organa, pooblaščenega za sklepanje pogodb o zaposlitvi, s katero so bili zavrnjeni ugovori tožeče stranke zoper njeno KOP 2008 in odločbo o odpovedi; EACEA naj se naloži plačilo zneska, ki ne sme biti nižji od zneska plače tožeče stranke (in vseh dodatkov, predvidenih v Pogojih za zaposlitev drugih uslužbencev Evropskih skupnosti), izračunanega od prenehanja dela 12. februarja 2010 in do dne ponovne vključitve v Agencijo po razglasitvi ničnosti odločbe o odpovedi, zaradi povračila poklicne in finančne škode, povečanega za zamudne obresti po zakoniti obrestni meri, ki tečejo od sodbe, ki bo izrečena;
—

Prvič, razglasitev ničnosti odločbe o znižanju „dodatka za šolanje“, plačanega tožeči stranki, kot sledi iz plačilnega lista za februar 2010, in zadevnega plačilnega lista, ker delno znižuje „dodatek za šolanje“; drugič, razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 26. februarja 2010 o znižanju „dodatka za šolanje“, plačanega tožeči stranki, in o odtegljaju, navedenem na plačilnem listu za marec 2010, zneska 770,85 EUR na ta dodatek; tretjič, razglasitev ničnosti plačilnega lista za marec 2010, s katerim je znižan „dodatek za šolanje“, plačan tožeči stranki, in ki vsebuje retroaktivni odtegljaj zneska 770,85 EUR; četrtič, razglasitev ničnosti plačilnih listov od aprila do avgusta 2010, ker vsebujejo delno znižanje „dodatka za šolanje“; petič, razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 9. julija 2010, s katero je bila pritožba izrecno zavrnjena;
—

v zvezi s povrnitvijo nepremoženjske škode naj se toženi stranki naloži, da tožečo stranko v popolnosti vrne v predhodni položaj in ji plača simbolični znesek 1 EUR, ali, podredno, da ji plača znesek, ki je začasno in ex aequo et bono določen na 300 000 EUR, povišan za zakonite zamudne obresti, ki naj začnejo teči od dne izdaje sodbe;
—

UUNT naloži plačilo premoženjske škode v višini razlike med po eni strani, dejanskimi prejemki glede na uradno razvrstitev tožeče stranke kot pogodbene uslužbenke v skladu s členom 3(a) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev (PZDU) od 1. novembra 2005 do 31. oktobra 2008 in izplačanim nadomestilom za brezposelnost od 1. novembra 2008 do danes in po drugi strani, prejemki, ki tožeči stranki pripadajo kot uslužbenki za določen čas v skladu s členom 2(a) PZDU od 1. novembra 2005 do danes oziroma, podredno, vsaj prejemki, ki ji pripadajo kot uslužbenki za določen čas v skladu s členom 2(a) PZDU od 1. novembra 2005 do 31. oktobra 2008 in nadomestilom za brezposelnost, ki ji pripada, izračunanim ob upoštevanju prejemkov, ki ji v skladu s členom 2(a) PZDU pridajo za oktober 2008, ter plačilo nadomestila za pri tem nastale izgube v zvezi s pokojninskimi prejemki in raznimi odškodninami, prejemki in dodatki ob upoštevanju napredovanja, ki bi se 1. aprila 2008 lahko štelo za primerno in utemeljeno z njenim delom;
—

če je to potrebno, naj se razglasi ničnost odločbe z dne 10. marca 2009 o zavrnitvi pritožbe tožeče stranke z istega dne, s katero je želela doseči pravice in plačilo, s katerimi bi bila zagotovljena ustrezna izvršitev sodbe Sodišča za uslužbence z dne 22. maja 2008 v zadevi F-145/06, Pascual García proti Komisiji, vključno z raznimi neizplačanimi nagradami in nadomestili ter pripadajočimi zamudnimi obrestmi;
—

Razglasitev ničnosti odločbe z dne 12. junija 2008, s katero je tožena stranka tožeči stranki sporočila, da ji ne more ponuditi stalnega delovnega mesta, in odločba, ki je bila na podlagi pritožbe izdana 7. januarja 2009, s katero so bili očitki, ki jih je tožeča stranka uveljavljala zoper odločbo z dne 12. junija 2008, razglašeni za neutemeljene;
—

Odločbe Komisije o objavi in določitvi pogojev za odobritev in potek preverjanj v okviru natečajev EPSO/AD/116/08 in EPSO/AD/117/08 naj se razglasijo za nične;
SL Uradni list Evropske unije C 247/26

Tožba, vložena 25. julija 2008 – De Smedt in drugi proti Parlamentu

(Zadeva F-66/08)

(2008/C 247/53)

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Tožeče stranke: Emile De Smedt (Bruselj, Belgija) in drugi (zastopniki: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, odvetniki)

Tožena stranka: Evropski parlament

Predmet in opis spora

Razglasitev posameznih odločb OPI, s katerimi so bili tožečim strankam zavrnjena dodelitev posebnih dodatkov za izmensko delo, določenih v členu 56a Kadrovskih predpisov v skladu z Uredbo Sveta št. 1873/2006 z dne 11. decembra 2006 o spremembi Uredbe št. 300/76 o kategorijah uradnikov, upravičenih do dodatkov za izmensko delo, ter stopnje in pogoji dodeljevanja dodatkov, in posebnih dodatkov, določenih v členu 56b Kadrovskih predpisov v skladu z Uredbo Sveta št. 1945/2006 z dne 11. decembra 2006 o spremembi Uredbe št. 495/77 o kategorijah uradnikov, upravičenih do dodatka za stalno pripravljenost za delo, ter pogojih in stopnjah dodatka za stalno pripravljenost za delo, za nične.

Predlogi tožečih strank

— Posamezne odločbe OPI, s katerimi so bili tožečim strankam zavrnjeni posebni dodatki za izmensko delo, določeni v členu 56a Kadrovskih predpisov v skladu z Uredbo Sveta št. 1873/2006 z dne 11. decembra 2006 o spremembi Uredbe št. 300/76 o kategorijah uradnikov, upravičenih do dodatkov za izmensko delo, ter stopnje in pogoji dodeljevanja dodatkov, naj se razglasijo za nične.

— Posamezne odločbe OPI, s katerimi so bili tožečim strankam zavrnjeni posebni dodatki, določenih v členu 56b Kadrovskih predpisov v skladu z Uredbo Sveta št. 1945/2006 z dne 11. decembra 2006 o spremembi Uredbe št. 495/77 o kategorijah uradnikov, upravičenih do dodatka za stalno pripravljenost za delo, ter pogojih in stopnjah dodatka za stalno pripravljenost za delo, naj se razglasijo za nične.
—

toženi stranki naj se naloži plačilo odškodnine za premoženjsko in nepremoženjsko škodo, ki je nastala tožeči stranki in ki je začasno ocenjena ex aequo et bono na 170 900 eurov (skupaj z zamudnimi obrestmi, katerih znesek je treba izračunati po stopnji, ki jo je Evropska centralna banka določila za operacije glavnega refinanciranja, povišano za dve točki, od 1. avgusta 2006);
—

še bolj podredno naj se Odločba tožene stranke z dne 10. maja 2007 in odločitev o pritožbi z dne 2. oktobra 2007 razveljavita in toženi stranki naloži, da določi nov datum za ustni preizkus tožeče stranke s primernim časom za pripravo in da se njeno primernost za uvrstitev na čakalni seznam presoja na podlagi ustreznih ocenjevalnih meril;
—

naložiti toženi stranki, da opravi preiskavo, da se ugotovijo: dogodki, do katerih je prišlo 5. maja 2003, ko je začasni vodja delegacije ES v Angoli odpeljal avtomobil tožeče stranke z zunanjega dvorišča njegovega prebivališča na kraj, oddaljen približno 4 kilometre, dogodki, do katerih je prišlo 6. septembra 2001, in ali obstaja kakršnakoli povezava med temi dogodki ter da se brez odlašanja obvesti tožečo stranko o rezultatih preiskave, da se na različnih primernih in vidnih mestih izobesi obvestila z izvlečki o ugotovitvah preiskave in da zagotovi dostop do teh ugotovitev, ali podredno, naložiti toženi stranki, da tožeči stranki za povrnitev že nastale nepopravljive škode, ki izhaja iz odločbe o zavrnitvi predloga z dne 1. septembra 2006, plača znesek 100 000 eurov ali tisti večji ali manjši znesek, ki ga bo Sodišče prve stopnje določilo za primernega, in upoštevaje škodo, ki bo nastala od današnjega dne, znesek v višini 20 eurov ali tisti večji ali manjši znesek, ki ga bo Sodišče prve stopnje določilo za primernega, za vsak dan od jutrišnjega dne do dne, ko bo izvedena preiskava in ko bo tožeča stranka obveščena o ugotovitvah te preiskave in ko bodo te primerno objavljene;
SL Uradni list Evropske unije C 22/56

Tožba, vložena 15. oktobra 2007 – Nijs proti Računskemu sodišču

(Zadeva F-108/07)

(2008/C 22/108)

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Tožeča stranka: Bart Nijs (Bereldange, Belgija) (zastopnik: F. Rollinger, odvetnik)

Tožena stranka: Evropsko računsko sodišče

Predlogi tožeče stranke

— odločba Evropskega računskega sodišča o obnovi mandata generalnega sekretarja računskega sodišča za ponovnih šest let, ki začne veljati s 1. julijem 2007, naj se razglasi za nično;

— podredno naj se za nična razglasita dva akta, ki nameravata ustvariti „odločbe organa, pristojnega za imenovanje (OPI)“, z dne 8. decembra 2006, ki se nanaša na izvršitev sodbe Sodišče prve stopnje z dne 3. oktobra 2006 v zadevi T-171/05 oziroma z dne 12. julija 2007 o zavrnitvi pritožbe tožeče stranke z dne 12. marca 2007.

— toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

V podporo tožbe tožeča stranka navaja med drugim naslednja dejstva: i) generalni sekretar Računskega sodišča naj bi ravnal nezakonito, saj naj bi, namesto da bi zadevo predložil uradu OLAF, izrecno zavrnil sprejetje ukrepov ali presojo vprašanja, ko je bil obveščen in so mu bili predloženi dokumenti glede obstoja goljufije v škodo ureditve invalidske pokojnine; ii) uradnik naj bi svoje naloge opravljal nezakonito; iii) odločbe o napredovanju in njihovi datumi večkrat niso bili objavljeni iv) volitve Odbora osebja za leti 2004 in 2006 naj bi bile nezakonite iz več razlogov; v) prišlo naj bi do več kršitev postopka za napredovanje in tudi do zlorabe pooblastil za imenovanje, ki jih ima šef enote, prisotni naj bi bili osebni interesi, ki bi lahko ogrozili neodvisnost OPI skoraj pri vseh njegovih odločitvah; vi) „odločbe OPI“ naj bi izhajale iz osebnih interesov vseh nadrejenih tožeče stranke in iz poneverbe imenovanja sodelavke za začasno opravljanje nadrejene funkcije in iz dejstva, da zadeva ni bila predložena uradu OLAF; vii) OPI naj bi izpodbijane odločbe utemeljil z enakimi očitnimi napakami kot prvotne odločbe, ki jih potrjujejo, sklicujoč se na sodbo, ki nima moči že razsojene stvari, in ne da bi bila zavrnjena katerakoli trditev tožeče stranke; viii) odbori za postopek ocenjevanja in napredovanja naj ne bi bili obveščeni o neodvisnosti, ki je dogovorjena med nadrejenimi tožeče stranke.
SL Uradni list Evropske unije C 82/57

Tožba, vložena 27. februarja 2007 — Caló proti Komisiji

(Zadeva F-14/07)

(2007/C 82/120)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Giuseppe Caló (Luxembourg, Luksemburg) (Zastopniki: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis in E. Marchal, odvetniki)

Tožena stranka: Komisija Evropskih skupnosti

Predlogi tožeče stranke

— odločba, s katero je bila zavrnjena kandidatura tožeče stranke za delovno mesto direktorja v direkciji „Statistike podjetij “na Statističnem uradu Evropskih skupnosti, naj se razglasi za nično;

— odločba o imenovanju X na to delovno mesto naj se razglasi za nično;

— toženi stranki naj se naloži simbolično plačilo en evro iz naslova odškodnine zaradi kršitve delovnih obveznosti;

— toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka, uradnik tožene stranke, je pred Sodiščem prve stopnje Evropskih skupnosti izpodbijala, prvič, odločbo, da se jo prerazporedi na položaj glavnega svetovalca pri njenem GD, pri katerem je bila zaposlena (1), in drugič, odločbo o zavrnitvi njene kandidature za delovno mesto direktorja pri istem GD (2), ter pred Sodiščem za uslužbence (3) odločbe, sprejete v okviru prestrukturiranja GD Eurostat, s katerimi je bila zavrnjena njena kandidatura za delovno mesto direktorja. Sedaj izpodbija odločbo o zavrnitvi njene kandidature za drugo delovno mesto direktorja pri istem GD in o imenovanju drugega kandidata na to delovno mesto.

Tožeča stranka se v utemeljitev tožbe sklicuje zlasti na obstoj očitne napake pri presoji ter na kršitev: i) členov 7, 29, in 45 Kadrovskih predpisov; ii) pravil o ocenjevanju, izbiri in imenovanju visokih vodstvenih uslužbencev Komisije, kot so opredeljeni v sporočilu z dne 22. novembra 2000; iii) pravil o ocenjevanju visokih vodstvenih uslužbencev v nazivu A1 in A2, kot so opredeljeni v sporočilu z dne 10. marca 2004; iv) objave prostega delovnega mesta COM/2006/164.

(1) Zadeva T-118/04 (UL C 118, 30.4.2004, str. 47).

(2) Zadeva T-134/04 (UL C 146, 29.5.2004, str. 6).

(3) Zadeva F-79/06 (UL C 237, 30.9.2006, str. 17).
Pomožni uslužbenec, pogodbeni uslužbenec ali pogodbeni uslužbenec za pomožne naloge lahko tudi po izteku roka za vložitev pritožbe zoper njegovo pogodbo o zaposlitvi pri svoji upravi vloži zahtevo, naj se mu ob upoštevanju nalog, ki jih je dejansko opravljal od zaposlitve in ustrezajo nalogam začasnega uslužbenca, obdobje, povezano s tako dejavnostjo, prizna kot delovna doba, ki jo je opravil kot začasni uslužbenec. Zadevni uslužbenec lahko nato pri sodišču Unije po potrebi vloži tožbo zoper zavrnitev njegove zahteve pod pogoji iz členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov.

Čeprav v členu 90(1) Kadrovskih predpisov vložitev zahteve ni pogojena z rokom, se spoštovanje razumnega roka zahteva v vseh primerih, razen kadar je zakonodajalec določil rok ali ga izrecno izključil.

Obstoj razumnega roka, če v besedilu ni posebnih določb, temelji predvsem na potrebi po spoštovanju načela pravne varnosti, ki preprečuje zlasti, da se akti institucij, uradov ali agencij Unije, ki imajo pravne učinke, izpodbijajo brez časovnih omejitev, s čimer bi bila ogrožena stabilnost pridobljenih pravnih položajev. Zato neobstoja navedb v zvezi z rokom v členu 90(1) Kadrovskih predpisov ni mogoče razumeti tako, da je pri pristojnem upravnem organu na podlagi tega člena mogoče vložiti zahtevo, ne da bi se ustrezno upoštevalo navedeno načelo pravne varnosti.

Razumnost roka je treba presojati glede na vse posebne okoliščine posamezne zadeve ter zlasti glede na pomen spora za zadevno osebo, zapletenost zadeve in ravnanje strank.

Kadar v Kadrovskih predpisih ni naveden določen rok, spoštovanje načela pravne varnosti, na katerem temelji pravilo razumnega roka, pravzaprav zahteva, da stabilnost pogodbenega pravnega položaja med pogodbenim uslužbencem in njegovim delodajalcem ni ogrožena zaradi zahteve za spremembo pogodbe, ki je bila vložena precej po trimesečnem roku, pri čemer ta rok velja, kadar gre za izpodbijanje akta, ki posega v položaj, saj je mogoče z zadostno gotovostjo določiti točen trenutek, ko se je zadevni uslužbenec dejansko seznanil s položajem, ki zanj po njegovem mnenju upravno ni ugoden in torej upravičuje vložitev take zahteve.

(Glej točke od 34 do 36 in 51.)

Napotitev na:

Sodišče: sodba z dne 28. februarja 2013, Preveritev Arango Jaramillo in drugi/EIB, C‑334/12 RX-II, EU:C:2013:134, točka 28;

Splošno sodišče Evropske unije: sodba z dne 14. decembra 2011, Allen in drugi/Komisija, T‑433/10 P, EU:T:2011:744, točki 26 in 31;

Sodišče prve stopnje: sklep z dne 26. junija 2009, Marcuccio/Komisija, T‑114/08 P, EU:T:2009:221, točka 25;

Sodišče za uslužbence: sodbe z dne 1. februarja 2007, Tsarnavas/Komisija, F‑125/05, EU:F:2007:18, točka 50; z dne 11. maja 2010, Nanopoulos/Komisija, F‑30/08, EU:F:2010:43, točki 116 in 117, in z dne 26. junija 2013, BU/EMA, F‑135/11, F‑51/12 in F‑110/12, EU:F:2013:93, točka 24.
Sodišče: sklep z dne 5. decembra 1996, Lopes/Sodišče, C‑174/96 P , EU:C:1996:473 , točki 8 in 10 , ter sodba z dne x5. decembra 1996, Peftiev, C‑314/13 , EU:C:2014:1645 , točka 28 in navedena sodna praksa;

V skladu s členom 19, tretji in četrti odstavek, Statuta Sodišča, ki se na podlagi člena 7 Priloge I k temu statutu uporablja za postopek pred Sodiščem za uslužbence, mora „stranko“ v smislu teh določb za to, da lahko pri tem sodišču pozneje vloži tožbo, zastopati tretja oseba, in sicer v tej zadevi odvetnik, pooblaščen za zastopanje pred sodiščem države članice ali druge države podpisnice Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru.

Na podlagi člena 45(2), prvi pododstavek, Poslovnika Sodišča za uslužbence mora izvirnik vloge vsebovati lastnoročen podpis odvetnika tožeče stranke in ne same tožeče stranke. Namen te zahteve glede podpisa je predvsem, prvič, zagotoviti, da odgovornost za izpolnitev in vsebino tega procesnega akta prevzame pooblaščena oseba, ki je mora tožeča stranka izbrati zaradi izpolnitve obveznosti zastopanja, in, drugič, preprečiti tveganje, da tega v resnici ni napisala oseba, pooblaščena za ta namen.

Dejstvo, da odvetnik, ki ga je tožeča stranka pooblastila za zastopanje, ne podpiše vloge, kot tako pomeni kršitev člena 45(2), prvi pododstavek, Poslovnika, ki ne spada med formalne nepravilnosti, ki jih je po izteku roka za vložitev tožbe mogoče odpraviti, v skladu s členom 50(6) Poslovnika. Tako kot samo kršitev obveznosti zastopanja, je treba zahtevo glede lastnoročnega podpisa vloge s strani odvetnika, ki zastopa tožečo stranko, namreč obravnavati kot bistveno pravilo obličnosti in jo strogo uporabljati, tako da njeno nespoštovanje povzroči nedopustnost tožbe po izteku roka za vložitev tožbe.

Če je vloga vložena pred iztekom roka za vložitev tožbe, Sodišču za uslužbence med datumom vložitve vloge in datumom izteka roka za vložitev tožbe tožeče stranke ni treba opozoriti na to, da bi tako ublažilo njeno pomanjkanje skrbnosti pri spoštovanju obveznosti, kot jih določata člen 19, tretji in četrti odstavek, Statuta Sodišča in člen 45(2), prvi pododstavek, Poslovnika Sodišča za uslužbence. Vsekakor pa sodno tajništvo navedenega sodišča ni pristojno za odločanje o dopustnosti ali nedopustnosti tožbe, tako da strankam ne more zagotoviti informacij v zvezi s tem, ki bi prejudicirale stališče Sodišča za uslužbence.

(Glej točke 6, 9 in 10.)

Sodišče: sklep z dne 8. novembra 2007, Belgija/Komisija,C‑242/07 P, EU:C:2007:672, točka 23, in sodba z dne 22. septembra 2011, Bell & Ross/UUNT, C‑426/10 P, EU:C:2011:612, točka 42;

Sodišče prve stopnje: sklep z dne 17. januarja 2007, Diy-Mar Insaat Sanayi ve Ticaret in Akar/Komisija, T‑129/06, EU:T:2007:11, točka 29, in sodba z dne 23. maja 2007, Parlament/Eistrup,T‑223/06 P, EU:T:2007:153, točke 48, 50 in 51;

Sodišče za uslužbence: sklep z dne 13. decembra 2013, Marcuccio/Komisija,F‑2/13, EU:F:2013:214, točka 33.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 28. aprila 2016

José Manuel Silva Rodriguez

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Uradniki — Pokojnina — Izračun pokojninskih pravic — Nagrada za vodenje — Člen 81 Poslovnika“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero José Manuel Silva Rodriguez Sodišču za uslužbence predlaga, prvič, naj ugotovi, da se v tem primeru ne uporablja notranja direktiva Evropske komisije, in sicer Sklep kolegija vodij uprave št. 240/05, ki je bil odobren 16. junija 2005 in se v bistvu nanaša na razvrščanje v višji plačilni razred, predvideno od 1. maja 2004, za vodje enot, direktorje in generalne direktorje, ter naj razglasi za nično odločbo Komisije z dne 29. oktobra 2014 o določitvi njegovih pravic do starostne pokojnine, in drugič, naj Komisiji naloži, da mu izplača starostno pokojnino, do katere naj bi imel pravico, po odšteti dejansko izplačani pokojnini in skupaj z zakonitimi zamudnimi obrestmi.

Odločitev:

Tožba Joséja Manuela Silve Rodrigueza se zavrne kot deloma očitno nedopustna in deloma očitno neutemeljena. J. M. Silva Rodriguez nosi svoje stroške in se mu naloži plačilo stroškov Evropske komisije.

Povzetek

Tožbe uradnikov — Razlogi — Razlog, ki se nanaša na kršitev načela enakega obravnavanja — Sklicevanje na domnevno diskriminacijo zaradi ugodnosti, ki je bila nezakonito odobrena drugim uradnikom — Brezpredmeten razlog

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91)

Spoštovanje načela enakega obravnavanja mora biti usklajeno s spoštovanjem načela zakonitosti, po katerem se nihče ne more v svojo korist sklicevati na nezakonitost, ki je bila storjena v korist drugega. Zato je tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev načela enakega obravnavanja glede na ugodnost, ki je bila nezakonito odobrena drugim uradnikom, brezpredmeten.

(Glej točko 38.)

Napotitev na:

Sodišče: sodbi z dne 4. julija 1985, Williams/Računsko sodišče, 134/84, EU:C:1985:297, točka 14, in z dne 2. junija 1994, de Compte/Parlament, C‑326/91 P, EU:C:1994:218, točki 51 in 52;

Sodišče za uslužbence: sodbi z dne 1. julija 2010, Časta/Komisija, F‑40/09, EU:F:2010:74, točka 88, in z dne 21. januarja 2014, Van Asbroeck/Parlament, F‑102/12, EU:F:2014:4, točki 37 in 38.
Uporaba novih splošnih določb za izvajanje členov 11 in 12 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom v zvezi s prenosom pokojninskih pravic, pridobljenih v okviru drugega pokojninskega sistema, v pokojninski sistem Unije, ki je bil zahtevan pred sprejetjem navedenih določb, vendar je bil opravljen po začetku njihove veljavnosti, ni v nasprotju s členom 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom.

V zvezi s tem se v skladu s splošno priznanim načelom novo pravilo, če ni drugače določeno, uporablja takoj za položaje, ki bodo šele nastali, in tudi za prihodnje učinke položajev, ki so nastali – niso pa še v celoti vzpostavljeni – v času veljavnosti prejšnjega pravila. Drugače velja le za položaje, ki so nastali in so bili dokončno utrjeni v času veljavnosti prejšnjega pravila ter ki ustvarjajo pridobljene pravice. Pravica velja za pridobljeno, če se je dejstvo, na podlagi katerega nastane, uresničilo pred zakonsko spremembo. Vendar to ne velja za pravico, katere dejstvo, na podlagi katerega nastane, se ni uresničilo v času veljavnosti zakonodaje, ki je bila spremenjena.

Po eni strani člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom ne nasprotuje takojšnji uporabi novih splošnih določb za izvajanje.

Po drugi strani obvestitev uradnika ali uslužbenca, ki je vložil predlog za prenos pokojninskih pravic, pridobljenih v okviru drugega pokojninskega sistema, v pokojninski sistem Unije, o predlogu za priznanje pokojninske dobe, še manj pa zgolj vložitev takega predloga, ne spremenita pravnega položaja zadevne osebe in nimata zavezujočih pravnih učinkov. Zato niso obstajale pridobljene pravice uradnika ali uslužbenca, ki bi lahko bile kršene z uporabo novih določb.

Poleg tega je pravica uradnika ali uslužbenca, da se mu prizna pokojninska doba, v celoti vzpostavljena šele po prenosu kapitalizirane vrednosti pravic, pridobljenih v drugem sistemu, v pokojninski sistem Unije.

Nadalje se posamezniki ne morejo sklicevati na načelo varstva zaupanja v pravo, da bi nasprotovali uporabi novega predpisa, še zlasti na področju, na katerem ima zakonodajalec široko diskrecijsko pravico.

(Glej točke od 25 do 28, 30 in 36.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: sodba z dne 13. oktobra 2015, Komisija/Verile in Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, točke od 151 do 154 in 170 ter navedena sodna praksa.
Če v zvezi s tem organ za imenovanja, ne sprejme odločbe in če mu ni treba sprejeti ukrepa, določenega s Kadrovskimi predpisi, lahko uradnik pri tem organu še vedno vloži zahtevo za sprejetje odločbe v skladu z odstavkom 1 člena 90 Kadrovskih predpisov, da bi po potrebi izpodbijal stališče navedenega organa, najprej v okviru pritožbe in nato tožbenega postopka.

V skladu s povezanimi določbami členov 90(2) ter 91(1) in (2) Kadrovskih predpisov lahko uradnik vloži pravno sredstvo pri Sodišču za uslužbence samo, če je pred tem pri organu za imenovanje, vložil pritožbo zoper akt, ki posega v njegov položaj, ne glede na to, ali je navedeni organ sprejel odločbo ali pa se je odločil, da ne sprejme ukrepa, določenega s Kadrovskimi predpisi.

Za presojo natančne pravne opredelitve dopisa ali obvestila je pristojno samo Sodišče za uslužbence in ta presoja ni odvisna od volje strank ali katere od strank.

Dopis, s katerim uslužbenec od organa za imenovanja, zahteva, naj v zvezi z njim sprejme odločbo o nakazilu „celotnega plačila“, vključno z dodatki in ugodnostmi, do katerih naj bi imel po lastnih navedbah pravico, ter odškodnine za utrpljeno škodo, je treba obravnavati kot zahtevo v smislu člena 90(1) Kadrovskih predpisov, in ne kot pritožbo, kot je navedeno v njegovem naslovu.

(Glej točki 29 in 32.)

Sodišče: sodba Politi/ETF, C‑154/99 P, EU:C:2000:354, točka 16.