ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 10. marca 2021 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Verwaltungsgericht Schwerin – Nemčija) – FD/Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

(Zadeva C-365/19) (1)

(Predhodno odločanje - Skupna kmetijska politika - Neposredna plačila - Uredba (EU) št. 1307/2013 - Člen 24 - Mladi kmet, ki je plačilne pravice prejel v okviru prve dodelitve plačilnih pravic - Člen 30(6) - Delegirana uredba (EU) št. 639/2014 - Člen 28(2) - Dodatna dodelitev plačilnih pravic iz nacionalne rezerve)

(2021/C 182/04)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Verwaltungsgericht Schwerin

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: FD

Tožena stranka: Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

Izrek

Člen 30(6) Uredbe (EU) št. 1307/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o pravilih za neposredna plačila kmetom na podlagi shem podpore v okviru skupne kmetijske politike ter razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 637/2008 in Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 v povezavi s členom 28(2) Delegirane uredbe Komisije (EU) št. 639/2014 z dne 11. marca 2014 o dopolnitvi Uredbe št. 1307/2013 ter o spremembi Priloge X k navedeni uredbi je treba razlagati tako, da je mladi kmet v smislu člena 30(11)(a) Uredbe št. 1307/2013 v povezavi s členom 50(2) te uredbe, ki je na podlagi člena 24 navedene uredbe plačilne pravice prejel v okviru prve dodelitve plačilnih pravic, in sicer v višini upravičenih hektarjev, ki jih je prijavil v trenutku predložitve vloge, pozneje upravičen do dodatne dodelitve plačilnih pravic iz nacionalne rezerve, katerih število je enako številu dodatnih upravičenih hektarjev, ki jih ima odslej v lasti in za katere nima nobene plačilne pravice. Ta pravica je pogojena z obstojem zadostnih razpoložljivih sredstev v nacionalnih ali regionalnih rezervah. Če teh sredstev ni, se bo morala dodelitev opraviti na način, ki zagotavlja enako obravnavo kmetov, upravičenih do pravic na podlagi člena 30(6) Uredbe št. 1307/2013, ter ki ne povzroča izkrivljanj trga in konkurence.

(1) UL C 288, 26.8.2019.
2.

Direktivo 2006/112 je treba razlagati tako, da občina – s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče – ob preoblikovanju pravice do trajne uporabe na nepremičnini v lastninsko pravico, ki je določeno na podlagi nacionalne zakonodaje in za katero je treba plačati pristojbino občini, ki je lastnica nepremičnine, kar ji omogoča trajno doseganje dohodka, deluje kot davčni zavezanec v smislu člena 9(1) te direktive, in ne kot državni organ v smislu člena 13(1) navedene direktive.
2.

Pravo Unije in zlasti člen 34(5) Direktive (EU) 2016/801 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2016 o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav za namene raziskovanja, študija, opravljanja pripravništva, prostovoljskega dela, programov izmenjave učencev ali izobraževalnih projektov in dela varušk au pair v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da državam članicam nalaga obveznost, da zagotovijo postopek s pravnim sredstvom zoper odločbe o zavrnitvi vizuma za namene študija v smislu te direktive, katerega podrobna pravila so predmet pravnega reda vsake države članice in spoštuje načeli enakovrednosti in učinkovitosti, pri čemer mora ta postopek v določeni fazi zagotavljati pravno sredstvo pred sodiščem. Predložitveno sodišče mora preveriti, ali vloga za izdajo nacionalnega vizuma za dolgoročno prebivanje za namene študija iz postopka v glavni stvari spada na področje uporabe te direktive.
1.

Člen 9 Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 1997 o varstvu potrošnikov glede sklepanja pogodb pri prodaji na daljavo in člen 27 Direktive 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta v povezavi s členom 5(5) in točko 29 Priloge I Direktive 2005/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta ne urejata sklepanja pogodb, zato mora predložitveno sodišče v skladu z nacionalno ureditvijo presoditi, ali je, tudi če ni izrecnega soglasja potrošnika, mogoče šteti, da je bila med družbo za distribucijo vode in potrošnikom sklenjena pogodba.
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 24. februarja 2021 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Corte suprema di cassazione – Italija) – Agenzia delle Dogane/Silcompa SpA

(Zadeva C-95/19) (1)

(Predhodno odločanje - Direktiva 76/308/EGS - Člena 6 in 8 ter člen 12, od (1) do (3) - Vzajemna pomoč pri izterjavi nekaterih terjatev - Obveznost plačila trošarine v dveh državah članicah za iste transakcije - Direktiva 92/12/ES - Člena 6 in 20 - Sprostitev proizvodov v porabo - Ponareditev spremnega administrativnega dokumenta - Nepravilnosti ali prekrški, do katerih je prišlo med premikanjem trošarinskih proizvodov, ki so pod režimom odloga plačila te dajatve - Nepravilna odprema proizvodov iz režima odloga plačila trošarine - „Podvojitev davčne terjatve“ v zvezi s trošarinami - Nadzor, ki ga opravijo sodišča države članice, v kateri ima sedež zaprošeni organ - Zavrnitev zaprosila za pomoč, ki so ga predložili pristojni organi druge države članice - Pogoji)

(2021/C 138/02)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Corte suprema di cassazione

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Agenzia delle Dogane

Tožena stranka: Silcompa SpA

Izrek

Člen 12(3) Direktive Sveta z dne 15. marca 1976 o vzajemni pomoči pri izterjavi terjatev, ki izhajajo iz poslovanja, ki je del sistema financiranja Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada, ter iz prelevmanov in carin (76/308/EGS), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2001/44/ES z dne 15. junija 2001, v povezavi s členom 20 Direktive Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 92/108/EGS z dne 14. decembra 1992, je treba razlagati tako, da lahko v okviru postopka za izpodbijanje, ki se nanaša na izvršilne ukrepe, sprejete v državi članici, v kateri ima sedež zaprošeni organ, pristojni organ te države članice zavrne ugoditev zaprosilu za izterjavo trošarin, ki so ga pristojni organi druge države članice vložili v zvezi s proizvodi, nepravilno odpremljenimi iz režima odloga plačila trošarine v smislu člena 6(1) Direktive 92/12, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 92/108, če to zaprosilo temelji na dejstvih, ki se nanašajo na iste izvozne transakcije, ki so že predmet izterjave trošarin v državi članici, v kateri ima sedež zaprošeni organ.

(1) UL C 182, 27.5.2019.
1.

Člen 4(1), prvi pododstavek, točka (e), Direktive 2003/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu javnosti do informacij o okolju in o razveljavitvi Direktive Sveta 90/313/EGS je treba razlagati tako, da pojem „notranje sporočanje“ obsega vse informacije, ki krožijo znotraj organa oblasti in ki na datum zahteve za dostop niso zapustile notranje sfere tega organa, glede na okoliščine primera po tem, ko jih je prejel navedeni organ, in če pred tem prejemom niso ali ne bi smele biti dane na voljo javnosti.
1.

Člen 19(1)(f) Uredbe (ES) št. 1223/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2009 o kozmetičnih izdelkih je treba razlagati tako, da mora biti potrošnik z informacijo o „namenu kozmetičnega izdelka“, ki mora biti v skladu s to določbo na primarni in sekundarni embalaži takega izdelka, jasno obveščen o njegovi uporabi in načinu njegove uporabe, da se zagotovi, da ga potrošnik lahko brez škode za svoje zdravje varno uporablja, ter ta informacija torej ne sme biti omejena le na navedbo namenov uporabe izdelka, kakršni so ti, ki izhajajo iz člena 2(1)(a) te uredbe. Predložitveno sodišče mora glede na značilnosti in lastnosti zadevnega izdelka ter glede na pričakovanje običajno obveščenega ter razumno pozornega in preudarnega povprečnega potrošnika preveriti naravo in obseg informacije, ki mora biti v zvezi s tem na primarni in sekundarni embalaži izdelka, da ga je mogoče uporabiti brez nevarnosti za zdravje ljudi.
C 35/12

Sodba Sodišča (peti senat) z dne 25. novembra 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Corte suprema di cassazione – Italija) – Istituto nazionale della previdenza sociale/VR

(Zadeva C-303/19) (1)

(Predhodno odločanje - Direktiva 2003/109/ES - Status državljanov tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas - Člen 11 - Pravica do enakega obravnavanja - Socialna varnost - Ureditev države članice, v skladu s katero se družinski člani rezidenta za daljši čas, ki ne prebivajo na ozemlju te države članice, ne upoštevajo pri ugotavljanju upravičenosti do družinskega dodatka)

(2021/C 35/14)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Corte suprema di cassazione

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Istituto nazionale della previdenza sociale

Tožena stranka: VR

Izrek

Člen 11(1)(d) Direktive Sveta 2003/109/ES z dne 25. novembra 2003 o statusu državljanov tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, v skladu s katero se pri ugotavljanju pravic do prejemka iz sistema socialne varnosti ne upoštevajo družinski člani rezidenta za daljši čas v smislu člena 2(b) te direktive, ki ne prebivajo na ozemlju te države članice, ampak v tretji državi, medtem ko se družinski člani državljana navedene države članice, ki prebivajo v tretji državi, upoštevajo, če navedena država članica ni izrazila namena, da bo pri prenosu te direktive v nacionalno pravo uporabila odstopanje od enakega obravnavanja, ki ga dopušča člen 11(2) navedene direktive.

(1) UL C 288, 26.8.2019.
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 10. decembra 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe High Court (Ireland) – Irska) – M.S., M.W., G.S./Minister for Justice and Equality

(Zadeva C-616/19) (1)

(Predhodno odločanje - Območje svobode, varnosti in pravice - Azilna politika - Postopek za priznanje in odvzem statusa begunca - Direktiva 2005/85/ES - Člen 25(2) - Razlogi za nedopustnost - Zavrženje prošnje za mednarodno zaščito s strani države članice kot nedopustne zaradi predhodnega priznanja subsidiarne zaščite prosilcu v drugi državi članici - Uredba (ES) št. 343/2003 - Uredba (EU) št. 604/2013)

(2021/C 44/09)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

High Court (Ireland)

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: M.S., M.W., G.S.

Tožena stranka: Minister for Justice and Equality

Izrek

Člen 25(2) Direktive Sveta 2005/85/ES z dne 1. decembra 2005 o minimalnih standardih glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v državah članicah je treba razlagati tako, da ne nasprotuje ureditvi države članice, za katero se uporablja Uredba (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva, vendar ki je Direktiva 2013/32/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite ne zavezuje, in v skladu s katero se prošnja za mednarodno zaščito šteje za nedopustno, če ima prosilec status subsidiarne zaščite v drugi državi članici.

(1) UL C 357, 21.10.2019.
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 18. novembra 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunal Supremo – Španija) – Atresmedia Corporación de Medios de Comunicación S.A./Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI), Artistas e Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE)

(Zadeva C-147/19) (1)

(Predhodno odločanje - Intelektualna lastnina - Pravice, sorodne avtorski pravici - Direktiva 92/100/EGS - Člen 8(2) - Direktiva 2006/115/ES - Člen 8(2) - Priobčitev javnosti avdiovizualnega dela, v katerega je vključen fonogram ali reprodukcija fonograma - Enkratno pravično nadomestilo)

(2021/C 28/05)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Supremo

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Atresmedia Corporación de Medios de Comunicación S.A.

Toženi stranki: Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI), Artistas e Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE)

Izrek

Člen 8(2) Direktive Sveta 92/100/EGS z dne 19. novembra 1992 o pravici dajanja v najem in pravici posojanja ter o določenih pravicah, sorodnih avtorski, na področju intelektualne lastnine in člen 8(2) Direktive 2006/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o pravici dajanja v najem in pravici posojanja ter o določenih pravicah, sorodnih avtorski pravici, na področju intelektualne lastnine je treba razlagati tako, da uporabniku, če ta javnosti priobči avdiovizualni posnetek, ki vsebuje zapis avdiovizualnega dela, v katerega je bil vključen fonogram ali reprodukcija tega fonograma, ni treba plačati enkratnega pravičnega nadomestila iz teh določb.

(1) UL C 182, 27.5.2019.
Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 11. novembra 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunalul Bucureşti – Romunija) – Orange România SA/Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal

(Zadeva C-61/19) (1)

(Predhodno odločanje - Direktiva 95/46/ES - Člen 2(h) in člen 7(a) - Uredba (EU) 2016/679 - Člen 4, točka 11, in člen 6(1)(a) - Obdelava osebnih podatkov in varstvo zasebnosti - Zbiranje in hramba kopij osebnih dokumentov, ki ju izvaja ponudnik mobilnih telekomunikacijskih storitev - Pojem „privolitev“ posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki - Prostovoljna, posebna in informirana izjava volje - Izjava o privolitvi s potrditvenim poljem - Podpis pogodbe s strani posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki - Dokazno breme)

(2021/C 19/04)

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Tribunalul Bucureşti

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Orange România SA

Tožena stranka: Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP)

Izrek

Člen 2(h) in člen 7(a) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter člen 4, točka 11, in člen 6(1)(a) Uredbe (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 95/46/ES (Splošna uredba o varstvu podatkov) je treba razlagati tako, da mora upravljavec obdelave podatkov dokazati, da je posameznik, na katerega se nanašajo osebni podatki, z aktivnim ravnanjem izjavil privolitev v obdelavo svojih osebnih podatkov in da je bil ta posameznik predhodno obveščen o vseh okoliščinah te obdelave v razumljivi in lahko dostopni obliki ter jasnem in preprostem jeziku, s čimer mu je bilo omogočeno, da z lahkoto ugotovi posledice te privolitve, tako da je zagotovljeno, da je ta privolitev dana ob popolni seznanjenosti z dejstvi. S pogodbo o zagotavljanju telekomunikacijskih storitev, ki vsebuje določbo, v skladu s katero je bil posameznik, na katerega se nanašajo osebni podatki, obveščen o pridobitvi in hrambi kopije njegovega osebnega dokumenta za identifikacijo ter v skladu s katero je v to privolil, ni mogoče dokazati, da je ta posameznik v smislu teh določb veljavno privolil v to pridobitev in hrambo, če

— je upravljavec obdelave podatkov pred podpisom te pogodbe označil polje, ki se nanaša na to določbo, ali če

— lahko pogodbene določbe navedene pogodbe zavedejo posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki, glede možnosti sklenitve pogodbe, tudi če zavrne privolitev v obdelavo svojih podatkov, ali če

— ta upravljavec v prosto izbiro, da se takemu zbiranju in hrambi nasprotuje, neupravičeno poseže s tem, da zahteva, da posameznik, na katerega se nanašajo osebni podatki, da bi zavrnil svojo privolitev, izpolni dodatni obrazec, ki to zavrnitev potrjuje.

(1) UL C 164, 13.5.2019.
Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 8. oktobra 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Verwaltungsgericht Köln – Nemčija) – kohlpharma GmbH/Bundesrepublik Deutschland

(Zadeva C-602/19) (1)

(Predhodno odločanje - Člena 34 in 36 PDEU - Prosti pretok blaga - Količinske omejitve - Ukrepi z enakim učinkom - Zavrnitev odobritve spremembe podatkov ali dokumentov v zvezi z zdravilom, ki je predmet dovoljenja za vzporedni uvoz - Varovanje zdravja in življenja ljudi - Direktiva 2001/83/ES)

(2020/C 414/15)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Verwaltungsgericht Köln

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: kohlpharma GmbH

Tožena stranka: Bundesrepublik Deutschland

Izrek

Člena 34 in 36 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotujeta temu, da pristojni organ prve države članice zavrne odobritev sprememb podatkov in dokumentov, ki se nanašajo na zdravilo, ki ima dovoljenje za promet v drugi državi članici in je predmet dovoljenja za vzporedni uvoz v prvo državo članico, samo zato, ker je referenčno dovoljenje za promet v prvi državi članici poteklo in ker se predlagane spremembe – v kombinaciji s podatki, odobrenimi v drugi državi članici za zdravilo, ki je predmet vzporednega uvoza – opirajo na podatke o zdravilu, ki ima enake terapevtske indikacije, ki ima dovoljenje za promet v obeh zadevnih državah članicah in ki je v bistvu proizvedeno z uporabo enake zdravilne učinkovine, vendar v drugi farmacevtski obliki, če je zadevno dovoljenje za vzporedni uvoz še vedno veljavno in ni nobenega zadostnega indica, ki bi kazal na to, da obstaja tveganje za učinkovito varovanje življenja in zdravja ljudi.

(1) UL C 357, 21.10.2019.
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 30. septembra 2020 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Cour du travail de Liège – Belgija) – B./Centre public d'action sociale de Líège

(Zadeva C-233/19) (1)

(Predhodno odločanje - Območje svobode, varnosti in pravice - Direktiva 2008/115/ES - Vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav - Državljan tretje države s hudo boleznijo - Odločba o vrnitvi - Pravno sredstvo - Odložilni učinek po samem zakonu - Pogoji - Dodelitev socialne pomoči - Člena 19 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah)

(2020/C 399/17)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour du travail de Liège

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: B.

Tožena stranka: Centre public d'action sociale de Líège

Izrek

Člena 5 in 13 Direktive 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav v povezavi s členom 19(2) in členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da mora nacionalno sodišče, ki odloča o sporu na področju socialne pomoči, katerega izid je povezan z morebitno odložitvijo učinkov odločbe o vrnitvi, sprejete v zvezi z državljanom tretje države, ki ima hudo bolezen, šteti, da vložitev pravnega sredstva za odpravo in odložitev izvršitve te odločbe po samem zakonu povzroči odložitev izvršitve navedene odločbe, tudi če ta odložitev ne izhaja iz uporabe nacionalne ureditve, kadar:

— to pravno sredstvo vsebuje trditve, s katerimi se želi dokazati, da bi bil ta državljan tretje države zaradi izvršitve te odločbe izpostavljen velikemu tveganju za resno in nepopravljivo poslabšanje njegovega zdravstvenega stanja, ki očitno niso neutemeljene, in

— ta ureditev ne določa drugega pravnega sredstva, ki bi bilo urejeno z natančnimi, jasnimi in predvidljivimi pravili, ki po samem zakonu povzročijo odložitev izvršitve take odločbe.

(1) UL C 164, 13.5.2019.
2.

Določbo 4, točka 1, Okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999, ki je priložen Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP, je treba razlagati tako, da nasprotuje uporabi nacionalne ureditve, v skladu s katero lahko med predavatelji univerzitetne ustanove, ki po dopolnitvi zakonske upokojitvene starosti pri tej ustanovi še naprej opravljajo svoj poklic, status rednega predavatelja ohranijo le predavatelji, ki imajo naziv doktorskega mentorja, medtem ko lahko predavatelji, ki statusa doktorskega mentorja nimajo, s to ustanovo sklepajo le pogodbe o zaposlitvi za določen čas po sistemu z nižjim plačilom od plačila, do katerega so upravičeni redni predavatelji, če prvo navedeno kategorijo tvorijo delavci, zaposleni za nedoločen čas, ki so primerljivi z delavci iz drugo navedene kategorije, in če različno obravnavanje, ki se med drugim nanaša na navedeni sistem plačila, ni upravičeno iz objektivnega razloga, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
—

na eni strani, naj bi pojem „javni organ“ iz te določbe vključeval subjekte, kot so univerze in visokošolske izobraževalne ustanove ter gospodarska in industrijska zbornica, če so bili ti subjekti ustanovljeni s posebnim namenom zadovoljevanja potreb v splošnem interesu, imajo pravno osebnost in jih bodisi večinsko financirajo oziroma neposredno ali posredno nadzirajo država, regionalne ali lokalne oblasti oziroma drugi javni organi, ne da bi bilo v zvezi s tem pomembno, ali osebe, ki so bile imenovane na predlog teh javnih organov, v zadevnem podjetju za svoje delo ne prejemajo plačila, če so bile te osebe kot člani tega javnega organa predlagane in imenovane, in
Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 3. septembra 2020 (predloga za sprejetje predhodne odločbe Juzgado Contencioso-Administrativo no 17 de Barcelona, Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 5 de Barcelona – Espagne) – UQ (C-503/19), SI (C-592/19)/Subdelegación del Gobierno en Barcelona

(Združeni zadevi C-503/19 in C-592/19) (1)

(Predhodno odločanje - Status državljanov tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas - Direktiva 2003/109/ES - Člen 6(1) - Elementi, ki jih je treba upoštevati - Nacionalna ureditev - Neupoštevanje teh elementov - Zavrnitev priznanja statusa rezidenta za daljši čas zaradi predkaznovanosti zadevne osebe)

(2020/C 378/15)

Jezik postopka: španščina

Predložitveni sodišči

Juzgado Contencioso-Administrativo no 17 – de Barcelona, Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 5 de Barcelona

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: UQ (C-503/19), SI (C-592/19)

Tožena stranka: Subdelegación del Gobierno en Barcelona

Izrek

Člen 6(1) Direktive Sveta 2003/109/ES z dne 25. novembra 2003 o statusu državljanov tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, kot jo razlagajo nekatera njena sodišča in ki določa, da je državljanu tretje države mogoče zavrniti priznanje statusa rezidenta za daljši čas v tej državi članici zgolj zaradi njegove predkaznovanosti, brez konkretne preučitve njegovega položaja zlasti glede na naravo kaznivega dejanja, ki ga je storil ta državljan, nevarnost, ki jo ta lahko pomeni za javni red ali javno varnost, trajanje njegovega prebivanja na ozemlju navedene države članice in obstoj povezav s to državo.

(1) UL C 363, 28.10.2019.
1.

Člen 9(1)(b) Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 je treba razlagati tako, da obveznost, ki jo ima letalski prevoznik na podlagi te določbe, da potnikom, na katere se ta nanaša, brezplačno ponudi hotelsko nastanitev, ne pomeni, da mora ta prevoznik poskrbeti za pogoje nastanitve kot take.