Zadeva T-339/04

France Télécom SA

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Konkurenca — Odločba, s katero je odrejen pregled — Lojalno sodelovanje z nacionalnimi sodišči — Lojalno sodelovanje z nacionalnimi organi, pristojnimi za konkurenco — Člen 20(4) Uredbe (ES) št. 1/2003 — Obvestilo Komisije o sodelovanju znotraj mreže organov, pristojnih za konkurenco — Obrazložitev — Sorazmernost“

Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 8. marca 2007 II - 526

Povzetek sodbe

(členi 10 ES, 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 20(4), (7) in (8))

Glede pregledov, ki jih lahko opravi Komisija za zagotavljanje, da podjetja spoštujejo pravila o konkurenci, člen 20 Uredbe št. 1/2003 razlikuje zlasti med odločbami Komisije, sprejetimi na podlagi odstavka 4 tega člena, in prošnjo nacionalnemu sodišču za odobritev sodelovanja na podlagi njegovega odstavka 7. Medtem ko so izključno sodišča Skupnosti pristojna za nadzor nad zakonitostjo odločbe Komisije, sprejete na podlagi člena 20(4) Uredbe, je, nasprotno, nacionalno sodišče, ki se ga na podlagi člena 20(7) Uredbe zaprosi za sprejetje prisilnih ukrepov, po potrebi ob pomoči Sodišča v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe in ob uporabi morebitnih nacionalnih pravnih sredstev, pristojno za ugotavljanje, ali mu informacije, ki jih je v okviru te prošnje posredovala Komisija, omogočajo izvajanje nadzora na podlagi člena 20(8) Uredbe in učinkovito odločanje o predloženi prošnji. Nacionalno sodišče ima v okviru člena 20(7) Uredbe na podlagi odstavka 8 tega člena in sodne prakse pravico zaprositi Komisijo za podrobne navedbe, predvsem o razlogih, ki kažejo na sum kršitve členov 81 ES in 82 ES, o teži domnevne kršitve in o naravi vpletenosti udeleženega podjetja. Nadzor Sodišča prve stopnje, na podlagi katerega bi bila lahko ugotovljena nezadostnost informacij, ki naj bi jih Komisija predložila temu organu, naj bi zajemal ponovno presojo zadostnosti informacij, ki jo je že izvedel ta organ, s strani Sodišča prve stopnje. Nasprotno pa ta nadzor ne bi mogel biti dovoljen, če bi bila presoja, ki jo je izvedlo nacionalno sodišče, podvržena nadzoru v okviru nacionalnih pravnih sredstev, ki bi se lahko vlagala zoper odločbe tega organa. Zato je treba trditve, ki jih zadevno podjetje navaja za utemeljitev tožbe proti odločbi Komisije, s katero je odrejen pregled, da naj odločba ne bi vsebovala dovolj informacij, ki bi nacionalnemu sodišču, ki odloča o zahtevi za odobritev prisilnih ukrepov, ob celotnem poznavanju zadeve omogočila sprejeti odločitev, kot brezpredmetne zavrniti. (Glej točke 47 in od 50 do 53.)

Odločba, s katero Komisija na podlagi pooblastil, ki ji jih daje Uredba št. 1/2003 za zagotavljanje spoštovanja pravil o konkurenci s strani podjetij, in na podlagi člena 20 te uredbe odredi pregled, mora biti na podlagi odstavka 4 navedenega člena in sodne prakse obrazložena z dovolj elementi, tako da je razvidna upravičenost posega v zadevnih podjetjih, pa tudi slednjim mora omogočiti, da se seznanijo z obsegom svojih obveznosti sodelovanja, pri čemer se zagotavljajo njihove pravice do obrambe. Zato mora biti v njej določeno: predmet in namen pregleda z navedbo bistvenih značilnosti domnevne kršitve in z opredelitvijo domnevno zadevnega trga, značilnosti domnevne kršitve, pojasnila, kako naj bi bilo podjetje, ki je predmet pregleda, vpleteno v kršitev, kaj je bilo preiskovano in elementi, na podlagi katerih bi se moral opraviti pregled, pristojnosti, ki jih imajo preiskovalci Skupnosti, datum začetka pregleda, sankcije, predvidene v členih 23 in 24 Uredbe št. 1/2003, ter možnost vložitve tožbe proti odločbi pri Sodišču prve stopnje. Komisija mora tudi podrobno navesti, da ima na voljo elemente in zanesljive materialne kazalce, ki kažejo na sum domnevne kršitve v podjetju, v katerem naj bi se opravil pregled. Zadostnost obrazložitve take odločbe je treba presojati glede na kontekst, v katerem je bila sprejeta. (Glej točke od 56 do 60 in 105.)

Čeprav Uredba št. 1/2003 določa sodelovanje med Komisijo in nacionalnimi organi, pristojnimi za konkurenco, ohranja prevladujoč položaj Komisije pri odkrivanju kršitev. Zlasti njen člen 11(6) določa, da lahko Komisija, če se posvetuje z zadevnim nacionalnim organom, začne postopek za izdajo odločbe, tudi če nacionalni organ že obravnava primer. Uredbe a fortiori ni mogoče razlagati tako, da v takih primerih Komisiji prepoveduje, da na podlagi člena 20 sprejme odločbo, s katero odredi pregled, saj je to le pripravljalni akt za obravnavanje zadeve, ki ne vsebuje formalne uvedbe postopka v smislu zgoraj navedenega člena 11(6). Taka prepoved poleg tega ne izhaja niti iz obvestila Komisije o sodelovanju znotraj mreže organov, pristojnih za konkurenco, ki podjetjem, vpletenim v protikonkurenčna ravnanja, ne priznava pravice, da bi zadevo obravnaval določeni organ, niti iz skupne izjave Sveta in Komisije o delovanju mreže organov, pristojnih za konkurenco, ki je po naravi politična in ne ustvarja niti zakonitih pravic in obveznosti, in niti iz načela subsidiarnosti iz člena 5 ES, izrecno navedenega v Protokolu o uporabi načel subsidiarnosti in sorazmernosti v prilogi k Pogodbi ES, ker to načelo ne izpodbija pristojnosti, ki jih ima Komisija na podlagi Pogodbe ES, med katerimi se pojavlja uporaba pravil konkurence in še posebej pravica do izvedbe pregledov, da bi se ugotovil morebiten obstoj domnevnih kršitev. (Glej točke od 79 do 83, 85, 88 in 89.)