18

Nazadnje je Sodišče prve stopnje v točkah od 260 do 279 izpodbijane sodbe zavrnilo peti tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 8(6) in (7) temeljne uredbe glede preučitve učinkov protikonkurenčnega ravnanja lastnika patentov, pri čemer je menilo tako: „260 V skladu z ustaljeno sodno prakso morajo institucije Skupnosti ob določitvi škode preučiti, ali škoda, na katero nameravajo opreti ugotovitve, dejansko izhaja iz dampinškega ali subvencioniranega uvoza, in ne smejo upoštevati škode, ki izvira iz drugih dejavnikov, zlasti tistega, katerega izvor je v protikonkurenčnem ravnanju, ki vključuje proizvajalce Skupnosti (sodba [Sodišča z dne 11. junija 1992 v zadevi] Extramet Industrie proti Svetu, [C-358/89, Recueil, str. I-3813], točka 16, ter sodba [Sodišča prve stopnje z dne v zadevi] Mukand in drugi proti Svetu, [T-58/99, Recueil, str. II-2521], točki 39 in 40). 261 V obravnavanem primeru iz spisa, ki ga navaja industrija Skupnosti v vlogi z dne 7. januarja 2003, izhaja, da je družba, ki je lastnica patentov za CD-R, zlorabljala prevladujoči položaj tako, da je zaračunavala previsoke licenčnine in da se je eden od evropskih proizvajalcev umaknil s trga zaradi spora s to družbo. Industrija je na to opozorila, da bi nasprotovala trditvi tožeče stranke, da je stopnja podpore tožbe v smislu člena 10(8) temeljne uredbe padla pod prag, zahtevan za nadaljevanje postopka. Tožeča stranka je med preiskavo izrazila enako stališče, s tem da je navedla, da so učinki domnevnega protikonkurenčnega ravnanja, ki jih sestavlja določitev previsokih licenčnin, dejavnik, ki ga je treba preizkusiti v zvezi z določitvijo škode. 262 V tej tožbi tožeča stranka navaja, da Svet ni preučil tega dejavnika, s tem ko se je omejil na to, da je v uvodni izjavi 153 [sporne] uredbe ugotovil, da zadevna trditev ni bila potrjena z nobenim formalnim sklepom preiskave, ki so jo vodili organi, pristojni za konkurenco. 263 Opozoriti je treba, da iz uvodne izjave 135 [sporne] uredbe ne izhaja, da so institucije Skupnosti dejansko preučile vprašanje, ali škoda, na katero opirajo ugotovitve, ne izvira iz zatrjevanega protikonkurenčnega ravnanja. 264 Če torej ta uvodna izjava ne zadostuje za odstranitev učinkov dejavnika, ki ga je navedla tožeča stranka, je treba opozoriti, da mora biti vprašanje, ali Svet ni opustil upoštevanja teh učinkov, preučeno glede na sklepanje, sprejeto v [sporni] uredbi (v tem smislu glej sodbo [Sodišča prve stopnje z dne 14. julija 1995 v zadevi] Koyo Seiko proti Svetu, [ T-166/94, Recueil, str. II-2129], točka 79). 265 Svet navaja, da je ta dejavnik upošteval v stoštriintrideseti uvodni izjavi [sporne] uredbe. Iz te uvodne izjave izhaja, da je Svet na splošno preučil učinke plačila licenčnin, ki izvirajo iz patentov, tako da je ugotovil, da ta dejavnik v obravnavanem primeru ni mogel prekiniti vzročne zveze. Svet navaja, da je s to ugotovitvijo odgovoril tudi na trditev, da so te licenčnine previsoke in da pomenijo protikonkurenčno ravnanje. 266 Glede tega je treba navesti, da čeprav imata stoštiriintrideseta in stopetintrideseta uvodna izjava različna podnaslova, in sicer „Licenčnine“ in „Drugi dejavniki“, pa iz trditev strank izhaja, da se obe nanašata na isti element iz spisa, ki se navezuje na plačilo licenčnin. Poleg tega si ti uvodni izjavi sledita, tako da že struktura [sporne] uredbe narekuje skupno branje. 267 Zato je treba upoštevati ugotovitve iz stoštiriintridesete uvodne izjave za preučitev, ali Svet ni upošteval morebitne škode, ki izhaja iz protikonkurenčnega ravnanja, na katero se sklicuje tožeča stranka. 268 Po eni strani tožeča stranka prereka upoštevnost teh ugotovitev s tem, da navaja, da bi institucije morale natančno presoditi učinke licenčnin, da bi lahko sklenile, da naj bi industrija utrpela škodo, čeprav ni bilo previsokih licenčnin. 269 V zvezi s tem je treba poudariti, da so institucije Skupnosti, da bi odstranile učinke, ki izhajajo iz zunanjih dejavnikov, dolžne preučiti, ali so lahko ti učinki prekinili vzročno zvezo med zadevnim uvozom in škodo, povzročeno industriji Skupnosti […]. Ta preučitev pa nujno ne vključuje določitve natančnih učinkov zadevnega dejavnika. Zadošča, da institucije Skupnosti ugotovijo, da je bila kljub obstoju takega zunanjega dejavnika škoda, povzročena zaradi zadevnega uvoza, precejšnja. 270 V obravnavanem primeru je Svet poudaril, da je indijski uvoz industriji Skupnosti povzročil veliko škodo, ki izhaja zlasti iz nelojalnega znižanja cen Skupnosti. Razložil je, da čeprav so imele licenčnine negativen vpliv na dobičke industrije Skupnosti, je bil ta dejavnik, ki je vplival na vse proizvajalce na trgu, prisoten že leta 1999, preden se je izvoz povečal. Negativnega razvoja položaja proizvajalcev Skupnosti od leta 1999 torej ni mogoče pripisati temu dejavniku. Zaradi teh elementov torej ni bilo nerazumno, da je Svet menil, da plačilo licenčnin ni moglo vplivati na škodo, ki jo je povzročil subvencionirani uvoz. 271 Svet pravilno potrjuje, da preučitev vprašanja, ali so bile licenčnine previsoke zaradi protikonkurenčnega ravnanja lastnika patenta, nikakor ne more izpodbiti njegove zgoraj navedene ugotovitve. 272 Opozoriti je treba tudi, da se za razliko od okoliščin, ki so bile podlaga za zgoraj navedeni sodbi Extramet [Industrie proti Svetu] in Mukand in drugi proti Svetu, tu zatrjevana protikonkurenčna praksa ne more pripisati ravnanju proizvajalcev Skupnosti. Za presojo učinkov tega dejavnika v obravnavanem primeru institucije Skupnosti torej niso bile zavezane preučiti, ali ni industrija Skupnosti sama prispevala k utrpljeni škodi. 273 Po drugi strani tožeča stranka poudarja, s sklicevanjem na zgoraj navedeno sodbo Mukand in drugi proti Svetu, da škoda, določena z nelojalnim znižanjem cen, ni bila pravilno ocenjena, če so bile cene Skupnosti umetno povišane zaradi previsokih licenčnin. 274 Opozoriti je treba, da so se okoliščine iz zadeve, ki so bile podlaga za zgoraj navedeno sodbo Mukand in drugi proti Svetu, nanašale na ravnanje, ki je vplivalo na cene Skupnosti, ne pa na cene uvoza. V obravnavanem primeru pa je Svet ugotovil, da bi morali zadevne licenčnine plačati vsi proizvajalci, tudi tožeča stranka. Tožeča stranka tega dejanskega podatka ni prerekala. 275 Zato je Svet v stoštiriintrideseti uvodni izjavi [sporne] uredbe lahko presodil, da zadevni zunanji dejavnik ni mogel razložiti razlike med cenami Skupnosti in indijskimi cenami in zato ni imel nobenega vpliva na elemente, upoštevane pri izračunu ravni nelojalnega znižanja cen. Tudi če bi predpostavljali, da so bile licenčnine previsoke zaradi protikonkurenčnega ravnanja, ta dejavnik ne more vplivati na to presojo. 276 Zaradi tega je treba šteti, da tožeča stranka ni dokazala, da Svet pri presoji škode ni odstranil učinkov, ki izhajajo iz zatrjevanega protikonkurenčnega ravnanja. 277 V teh okoliščinah se ni treba izreči o dopustnosti dejanskega elementa, ki ga je predstavila tožeča stranka v repliki, in sicer sporočila Komisije za javnost z dne 3. avgusta 2003, ki govori o preiskavi v zvezi z uporabo členov 81 ES in 82 ES pri standardnem sporazumu, ki se nanaša na patente o določenih vrstah CD-jev. Iz trditev tožeče stranke namreč izhaja, da je bil ta element predstavljen za razložitev njene teze, da so institucije Skupnosti poznale zadevni dejavnik. V nasprotju s tem pa ni razložila, kako naj bi to sporočilo lahko podkrepilo trditev, da je ta dejavnik v obravnavanem primeru lahko prekinil vzročno zvezo. 278 Zato petega tožbenega razloga ni mogoče sprejeti. 279 Iz vsega navedenega izhaja, da je treba tožbo v celoti zavrniti. Zato se ni treba izreči o podrednih predlogih Sveta.“