NORDSPEDIZIONIERI DI DANIELIS LIVIO IN DRUGI PROTI KOMISIJI 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA 
DÁMASA RUIZ-JARABOJA COLOMERJA, 
predstavljeni 16. januarja 2007 1 
I - Uvod 
1. Pritožba je bila vložena zoper sodbo 
Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z 
dne 14. decembra 2004 2, s katero je bil 
zavrnjen glavni predlog za razglasitev nič­
nosti Odločbe Komisije REM 14/01 z dne 
28. junija 2002, s katero ni bilo ugodeno 
zahtevku Italijanske republike za odpust 
uvoznih dajatev v korist družbe Nordspedi-
zionieri di Danielis Livio & C. Snc, Livia 
Danielisa in Domenica d'Alessandra (v na­
daljevanju: Nordspedizionieri in drugi). 3 
2. Razprava se nanaša zlasti na pogoje za 
priznanje „posebnega položaja" v smislu 
carinske zakonodaje Skupnosti, ker je odpust uvoznih dajatev predviden le v takem po­
ložaju. Dejstva iz spora je treba ob upošteva­
nju datuma njihovega nastanka preučiti z 
vidika „zapletene" 4 zakonodaje, veljavne pred 
sprejetjem Carinskega zakonika Skupnosti 5. 
3. Razprava je odvisna tudi od razlage 
dvostranske pogodbe, ki jo je država članica 
Italija podpisala z drugo državo, Slovenijo, ki 
je bila tedaj tretja država, zaradi česar se je 
treba vprašati o pristojnosti Sodišča6. 
1 — Jezik izvirnika: španščina. 
2 — Sodba v zadevi Nordspedizionieri di Danielis Livio in drugi 
proti Komisiji (T-332/02, ZOdl., str. II-4405). 
3 — Spremljala jo je podredna zahteva za odpust carinskega dolga v 
zvezi z 8010 kg tujih tobačnih izdelkov, ki so jih italijanski 
organi 8. aprila 1992 zasegli v skrivnem skladišču v Bareggiu, 
vendar te zahteve ni treba navesti v teh sklepnih predlogih, ker 
ni pomembna za pritožbo. 4 — Zapletenost teh predpisov pojasnjuje trditev iz Berr, Claude J., 
„Union douanière", v Revue trimestrielle de droit européen, 
37 (3), julij-september 2001, str. 627 in naslednje, da težave na 
drugih področjih, kot je monetarna unija ali socialna kohezija, 
bolj spodbujajo duha kot carinska tarifa ali vprašanje 
veljavnosti potrdil o poreklu, ki sta carinsko zakonodajo 
spremenila v sektor, dostopen izključno redkim strokov­
njakom. 
5 — Uredba Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o 
carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 302, str. 1). 
6 — V okviru tega naj navedem, da se Sodišče prve stopnje v 
izpodbijani sodbi ni spraševalo o svoji pristojnosti ali vsaj ni 
izrazilo dvomov o tem. 
I - 8649 
SKLEPNI PREDLOGI RUIZ-JARABOJA - ZADEVA C-62/05 P 
II - Pravni okvir 
4. Da bi se lahko izrekli o tej pritožbi, je 
treba preučiti določbe, katerih kršitev se 
očita Sodišču prve stopnje - vse so izključno 
skupnostne narave -, in nekatere določbe 
dvostranske pogodbe o medsebojni carinski 
upravni pomoči, ki sta jo leta 1965 podpisali 
Italija in Jugoslavija (v nadaljevanju: Beograj­
ski sporazum) 7. 
5. Ker se Carinski zakonik Skupnosti ne 
uporablja ratione temporis, saj se dejstva 
spora nanašajo na obdobje pred sprejetjem 
tega akta, so veljavni pravni predpisi raz­
pršeni po različnih skoraj vedno nepopolnih 
uredbah, ki so se, čeprav so bile seveda 
večinoma uradno razveljavljene, mnogokrat 
prikrito uporabljale v gostem vejevju, ki ga 
po letu 1992 pomeni ta zakonik. A - Pravo Skupnosti 
6. To velja na primer za carinsko ureditev 
skupnostnega tranzita, vsebovano v Uredbi 
222/77 8, katere člen 36(1) določa, da kadar se 
ugotovi, da je med prevozom ali v zvezi s 
tranzitno operacijo Skupnosti nastala kršitev 
v določeni državi članici, ta država članica v 
skladu s svojimi zakoni in drugimi predpisi, 
brez poseganja v kazenski pregon, izterja 
carino in druge morebitne dajatve. 
7. Z Uredbo št. 474/90 9 je bil temu členu 36 
dodan še tretji odstavek, da bi zaradi 
povračila carin in drugih ustreznih dajatev 
določili kraj nastanka kršitve, če ni nobenih 
dokazov o pravilnosti tranzitne operacije ali 
kraju dejanskega nastanka kršitve. 
7 — Sporazum med Socialistično federativno republiko Jugoslavijo 
in Republiko Italijo o vzajemni administrativni pomoči v 
odkrivanju in preprečevanju carinskih prekrškov, podpisan 
10. novembra 1965 v Beogradu, italijanska različica izšla v 
Bollettino Ufficiale (Trattati e convenzioni), 1967, vol. CIV -
št. 178; nacionalni izvedbeni zakon je bil objavljen v Gazzetta 
Ufficiale z dne 8. julija 1967, št. 169. Veljati je začel 1. februarja 
1968. 8 — Uredba Sveta (EGS) št. 222/77 z dne 13. decembra 1976 o 
skupnostnem tranzitu (UL L 38, str. 1). Zunanji tranzit urejajo 
členi od 91 do 97, notranji tranzit pa členi od 163 do 165 
Carinskega zakonika, vendar je Uredbo št. 222/77 nadomestila 
Uredba Sveta (EGS) št. 2726/90 z dne 17. septembra 1990 o 
skupnostnem tranzitu (UL L 262, str. 1); ker pa je ta na podlagi 
člena 47(1) začela veljati šele s 1. januarjem 1993, je ni treba 
navesti v tem sporu, katerega dejstva so nastala pred tem 
datumom. 
9 — Uredba Sveta (EGS) št. 474/90 z dne 22. februarja 1990, ki za 
odpravo predložitve obvestila o prehodu ob prehodu notranje 
meje Skupnosti spreminja Uredbo (EGS) št. 222/77 o 
skupnostnem tranzitu (UL L 51, str. 1). 
I - 8650 
NORDSPEDIZIONIERI DI DANIELIS LIVIO IN DRUGI PROTI KOMISIJI 
8. Uredba št. 1062/87 10 o podrobni določitvi 
in poenostavitvi Uredbe št. 222/77 je bila 
spremenjena z Uredbo št. 1429/90 11, s katero 
je bil pod naslovom Ia „Določbe, ki se 
uporabljajo v primeru pošiljk, ki niso bile 
predložene namembnemu uradu" uveden 
člen 11a, ki določa: 
„1. Kadar pošiljka ni bila predložena na­
membnemu uradu in kraja kršitve ali ne­
pravilnosti ni mogoče določiti, urad odhoda 
o tem čim prej obvesti glavnega zavezanca, 
najpozneje pa pred iztekom enajstega meseca 
po vpisu deklaracije za skupnostni tranzit. 
2. V obvestilu iz odstavka 1 se navede 
predvsem rok, v katerem je treba uradu 
odhoda predložiti dokazilo o pravilnosti 
tranzitne operacije ali o kraju, v katerem je 
kršitev ali nepravilnost dejansko nastala, tako 
da ustreza zahtevam pristojnih organov. 
Ta rok je tri mesece od dneva obvestila iz 
odstavka 1. Če navedeno dokazilo ni pred­loženo v roku, pristojna država članica 
pobere pripadajoče carine in druge zadevne 
dajatve. 
[...]" 
9. Carinska zakonodaja Skupnosti dovoljuje 
tudi celotno ali delno povračilo plačanih 
uvoznih ali izvoznih dajatev ali delni odpust 
dolga. Pogoje za tako oprostitev v obrav­
navani zadevi ureja člen 13(1) Uredbe 
št. 1430/79 12, kot je bila spremenjena z 
Uredbo št. 3069/86 13, ki določa: 
„Uvozne dajatve se razen v primerih iz 
oddelkov od A do D lahko povrnejo ali 
odpustijo v posebnih položajih, ki izhajajo iz 
okoliščin, pri katerih ne gre niti za goljufivo 
ravnanje niti za očitno malomarnost udele­
ženega. 
[...]" 
10 — Uredba Komisije (EGS) št. 1062/87 z dne 27. marca 1987 o 
določbah za izvedbo tranzitnega postopka in o ukrepih za 
njegovo poenostavitev (UL L 107, str. 1). 
11 — Uredba Komisije (EGS) št. 1429/90 z dne 29. maja 1990 o 
spremembi Uredbe (EGS) št. 1062/87 o določbah za izvedbo 
tranzitnega postopka in o ukrepih za njegovo poenostavitev 
(UL L 137, str. 21). 12 — Uredba Sveta (EGS) št. 1430/79 z dne 2. julija 1979 o vračilu 
ali odpustu uvoznih ali izvoznih dajatev (UL L 175, str. 1), 
spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 3069/86 z dne 
7. oktobra 1986 (UL L 286, str. 1). 
13 — Uredba Sveta (EGS) št. 3069/86 z dne 7. oktobra 1986 o 
spremembi Uredbe (EGS) št. 1430/79 o vračilu ali odpustu 
uvoznih ali izvoznih dajatev (UL L 286, str. 1). 
I - 8651 
SKLEPNI PREDLOGI RUIZ-JARABOJA - ZADEVA C-62/05 P 
B - Beograjski sporazum 
10. Ker je bil namen te pogodbe okrepiti 
sodelovanje med italijansko in jugoslovansko 
carinsko upravo, se uvršča med podobne 
pogodbe iz tistega obdobja, kot je pokazala 
kratka primerjava s sporazumom na tem 
področju, ki ga je leta 1967 podpisalo šest 
ustanovnih držav članic in je poznan pod 
imenom „Rimska konvencija" 14. 
11. V Beograjskem sporazumu so najprej 
navedeni njegovi glavni cilji, tj. preprečevati, 
odkrivati in zatirati kršitve (člen 1), nato je 
opredeljen pojem „carinske določbe" (člen 2) 
in določena obveznost ohranitve tesnega 
sodelovanja med carinskimi uradi na skupni 
meji (člen 3). 
12. Pri odgovoru na to pritožbo je bistven 
člen 4, v katerem se podpisnici obvezujeta, da 
bosta zlasti pozorni na pretok domnevno 
sumljivih oseb, blaga in vozil (odstavek 1). 13. Člen 4(2) vključuje zavezo za boj proti 
tihotapstvu, s tem ko v drugem pododstavku 
določa: 
„Na zahtevo [druge pogodbenice] se posebna 
pozornost nameni izvozu tistih proizvodov, 
za katere na ozemlju druge pogodbenice 
veljajo posebne in visoke dajatve". 
III - Povzetek postopka 
A - Dejansko stanje 
14. Družba z neomejeno odgovornostjo, 
Nordspedizionieri di Danielis Livio & C, ki 
so jo ustanovili carinski zastopniki in ima 
sedež v Trstu (Italija), je na zahtevo podjetja 
Cumberland Ltd. pri carinskem uradu na 
Fernetičih (Italija) predložila tri zaporedne 
deklaracije za zunanji skupnostni tranzit za 
izvoz kartonske embalaže, kupljene pri slo­
venskem podjetju Proexim Export-Import, ki 
naj bi jo s tovornjakom odposlali v Španijo. 14 — Konvencija med Belgijo, Zvezno republiko Nemčijo, Francijo, 
Italijo, Luksemburgom in Nizozemsko o medsebojnem 
sodelovanju med carinskimi upravami, ki je bila 7. decembra 
1967 podpisana v Rimu ter je na voljo v Tractatenblad van 
het Koninkrijk der Nederlanden, 1968, št. 172. 
I - 8652 
NORDSPEDIZIONIERI DI DANIELIS LIVIO IN DRUGI PROTI KOMISIJI 
15. V carinskem dokumentu z datumom 
30. oktober 1991 je bilo navedenih 1400 
paketov s skupno težo 12.620 kg, v doku­
mentu z datumom 5. november istega leta 
1200 paketov s skupno težo 12.510 kg in v 
dokumentu z datumom 16. november istega 
leta 1500 paketov s skupno težo 12.842 kg. 
16. Ko so bile izpolnjene carinske formal­
nosti za tretji navedeni postopek, je tovor­
njak dobil dovoljenje za nadaljevanje poti. 
Kmalu zatem je direktor carinskega urada na 
Fernetičih od lokalnega organa Guardia di 
Finanza (finančna policija) zahteval, naj 
pregleda tovor na tovornjaku. Tovornjak, ki 
je že zapustil carinsko območje, je Guardia di 
Finanza zasledovala in prestregla nekaj 
kilometrov od meje. Tovornjak se je v 
spremstvu vrnil na carinski urad na Ferne­
tičih, kjer so ga pregledali. Pri pregledu so 
ugotovili, da kartonska embalaža ni prazna, 
kot je bilo navedeno v tranzitni deklaraciji, 
ampak je bilo v njej 8190 kg tujih cigaret s 
poreklom zunaj Skupnosti, porazdeljenih v 
819 paketov. Voznik tovornjaka, M. C., je bil 
pridržan, tovornjak in tovor ter dokumente, 
najdene pri vozniku, pa so zasegli. 
17. Med preiskavo, ki so jo italijanski 
carinski organi izvedli v sodelovanju s 
slovenskimi, so ugotovili, da je M. C. sode­
loval tudi pri treh podobnih operacijah 
tihotapljenja cigaret, pri katerih sta bili 
uporabljeni tranzitni deklaraciji z dne 30. ok­tobra in 5. novembra 1991, ki ju je sestavila 
družba Nordspedizionieri, ter deklaracija, ki 
jo je 16. septembra 1991 predložila družba 
Centralsped Srl. 
18. Preiskava v zvezi s prevozoma z dne 
30. oktobra in 5. novembra 1991 je pokazala, 
da sta bila slovenskim carinskim organom 
prijavljena tovora, ki sta vsebovala predvsem 
tobačne izdelke, nato pa sta bila ista tovora v 
Italijo uvožena kot pošiljki kartonske emba­
laže. Izkazalo se je tudi, da je po ureditvi 
carinskih formalnosti na mejnem prehodu 
Fernetiči tovornjak nadaljeval pot v drug 
namembni kraj, kot je bil naveden na 
carinskih deklaracijah, tovor pa so na skrivaj 
raztovorili v Italiji. 
19. Italijanski organi so med preiskavami 
zadevnih operacij tihotapljenja v Bareggiu 
(Italija) odkrili skladišče nezakonito uvože­
nega blaga, kjer so med preiskavo 8. aprila 
1992 zasegli 801 karton ali 8010 kg cigaret. 
20. Tožeče stranke so 16. oktobra 1992 od 
davčne službe glavnega carinskega urada v 
Trstu kot glavni zavezanci skupnostnega 
tranzita za operaciji z dne 30. oktobra in 
5. novembra 1991 prejele odredbo za plačilo 
dajatev v višini 2.501.239.200 italijanskih lir 
I - 8653 
SKLEPNI PREDLOGI RUIZ-JARABOJA - ZADEVA C-62/05 P 
(ITL), skupaj z obrestmi na dajatve v višini 
450.223.100 ITL, za 1700 kartonov ali 
17.000 kg tobačnih izdelkov, nezakonito 
uvoženih in trženih na carinskem ozemlju 
Skupnosti. Ker so tovor z dne 16. novembra 
1991 italijanski carinski organi zasegli, še 
preden je bil dan v prosti promet, zanj 
tožečim strankam ni bilo naloženo plačilo 
carine. 
21. Tožeče stranke so zoper odredbo o 
plačilu vložile ugovor pred Tribunale civile 
e penale di Trieste (civilno in kazensko 
sodišče v Trstu) (Italija), ki je s sodbo iz 
septembra 1994 izpodbijano odredbo raz­
glasilo za nično. Corte d'appello di Trieste 
(prizivno sodišče v Trstu) je s sodbo, ki jo je 
izdalo 5. septembra 1996, navedeno sodbo 
spremenilo ter družbi Nordspedizionieri in 
njenim družbenikom, tem podredno, vendar 
solidarno med njimi, naložilo plačilo zneska 
v višini 2.951.462.300 ITL, navedenega v 
sporni odredbi. Corte suprema di cassazione 
(višje kasacijsko sodišče) je s sodbo z dne 
26. januarja 1999 zavrnilo pritožbo, ki so jo 
tožeče stranke vložile zoper sodbo prizivnega 
sodišča. 
22. Preiskovalni sodnik Tribunale civile e 
penale di Trieste je 14. januarja 1994 izdal 
sklep o zaključku kazenskih postopkov, ki so 
bili zaradi prometa s pretihotapljenimi ciga­
retami sproženi proti G. Baldiju, družbeniku 
družbe Nordspedizionieri in avtorju treh tranzitnih deklaracij, ki jih je izdala družba 
Nordspedizionieri in ki so bile uporabljene v 
zadevnih operacijah tihotapljenja. 
23. Tožeče stranke so novembra 2000 pri 
službah Komisije vložile zahtevek za odpust 
dajatev, katerih plačilo so zahtevali italijanski 
carinski organi (v znesku 497.589.687 ITL, 
kar znaša 256.983,63 EUR). Njihov zahtevek 
je podprla Italija, ki je junija 2001 Komisiji 
predložila enak zahtevek za odpust carinskih 
dajatev. 
24. Komisija je 28. junija 2002 sprejela 
odločbo o zavrnitvi zahtevka Italijanske 
republike (v nadaljevanju: izpodbijana od­
ločba). Komisija je ugotovila, da v obravna­
vani zadevi ni šlo za poseben položaj, ki bi 
izhajal iz okoliščin, pri katerih ne gre niti za 
goljufivo ravnanje niti za očitno malomar­
nost družbe Nordspedizionieri in drugih, v 
smislu člena 13 Uredbe št. 1430/79, ter da 
odpust uvoznih dajatev torej ni utemeljen. 
25. L. Danielis in D. D'Alessandro sta z 
vlogo, ki je bila v sodnem tajništvu Sodišča 
prve stopnje vložena 30. oktobra 2002, 
vložila ničnostno tožbo zoper odločbo Ko­
misije. 
I - 8654 
NORDSPEDIZIONIERI DI DANIELIS LIVIO IN DRUGI PROTI KOMISIJI 
B - Izpodbijana sodba 
26. Glavna zahteva tožečih strank je bila 
razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe in 
odpust uvoznih dajatev, temeljila pa je na 
dveh tožbenih razlogih, od katerih se je prvi 
nanašal na nekatere vsebinske napake in 
drugi na obstoj posebnega položaja, ki izhaja 
iz neobstoja goljufivega ravnanja ali ma­
lomarnosti v smislu člena 13 Uredbe 
št 1430/79. 
27. Sodišče prve stopnje ni ugodilo nobene­
mu od teh tožbenih razlogov. 
28. Prvega 15 je zavrnilo, ker je menilo, da v 
izpodbijanem aktu ni napak, v nasprotju s 
trditvami tožečih strank, da je Komisija 
izkrivila dejstva, s tem ko je v četrti uvodni 
izjavi izpodbijane odločbe navedla, da je 
preverjanje operacije z dne 16. novembra 
potekalo na carinskem območju Fernetiči. Po 
mnenju tožečih strank ta trditev ni resnična, 
ker je Guardia di Finanza preverila tovor po 
zaključku carinskih formalnosti. 29. Poleg tega je Sodišče prve stopnje v 
okviru istega tožbenega razloga kot nedo­
pustnega zavrnilo očitek o nepravilnosti 
zneska, ki je bil predmet zahtevka za 
odpust 16, z obrazložitvijo, da so za izračun 
tega zneska pristojni izključno nacionalni 
organi. 
30. Glede izpolnitve obeh pogojev iz čle­
na 13 Uredbe št. 1430/79 so tožeče stranke 
navedle 17: prvič, da so bile žrtve goljufije, ki 
je presegala poslovna tveganja, povezana z 
njihovo poklicno dejavnostjo; drugič, na­
merno pasivnost italijanskih organov, ki so 
dopustili nezakonite operacije, da bi razbili 
tihotapsko mrežo; tretjič, neizpolnitev ob­
veznosti carinskih organov v okviru nadzora 
carinskih postopkov; četrtič, nezmožnost 
tožečih strank, da bi nadzorovale prevozne 
postopke, in, petič, nevzpostavitev ravnotežja 
med interesi v izpodbijani odločbi. 
31. Kljub vsemu je Sodišče prve stopnje 
navedene trditve drugo za drugo zavrnilo 
zaradi pomanjkanja zadostnih dokazov (pri 
prvi in tretji trditvi) ali kot neutemeljene (pri 
drugi, četrti in peti trditvi). 
15 — Točke od 27 do 30 izpodbijane sodbe. 16 — Točke od 31 do 39. 
17 — Točke od 43 do 89. 
I - 8655 
SKLEPNI PREDLOGI RUIZ-JARABOJA - ZADEVA C-62/05 P 
32. V okviru te pritožbe je trditev, da 
nacionalni organi niso izpolnili obveznosti 
pregleda blaga na meji v skladu z Beograj­
skim sporazumom, zelo pomembna, saj je 
Sodišče prve stopnje ugotovilo, da ta po­
godba slovenskim carinskim organom ne 
nalaga, da morajo italijanske organe nemu­
doma obvestiti o vsakem prevozu tobačnih 
izdelkov, ki zapusti njihovo ozemlje in 
nadaljuje pot proti Italiji 18. 
33. Sodišče prve stopnje je menilo, da 
sporazum določa samo medsebojno pomoč 
in tesno sodelovanje med obema upravama; 
vzpostavitev posebnega nadzora nad giba­
njem blaga in prevoznih sredstev, za katere je 
bilo opozorjeno, da so vpletena v pomembno 
nedovoljeno trgovanje, ter izmenjavo infor­
macij zlasti o vrsti blaga, ki je bilo predmet 
carinskih kršitev. 
34. Ker Sodišče prve stopnje ni ugotovilo 
obstoja posebnega položaja, ni preučilo 
drugega pogoja v zvezi z neobstojem golju­
fivega ravnanja in očitne malomarnosti 19 ter 
je tožbo zavrnilo. IV - Postopek pred Sodiščem in trditve 
strank 
35. Pritožba družbe Nordspedizionieri in 
drugih je v sodno tajništvo Sodišča prispela 
11. februarja 2005; Komisija je odgovor na 
pritožbo vložila 19. aprila istega leta. Replika 
in duplika sta bili vloženi 22. septembra 
oziroma 8. novembra 2005. 
36. Pritožniki predlagajo Sodišču, naj: 
— razglasi ničnost sodbe Sodišča prve 
stopnje, ki je predmet pritožbe; 
— razglasi ničnost Odločbe Komisije 
(REM 14/01) z dne 28. junija 2002, s 
katero je ta zavrnila zahtevek Italijanske 
republike za odpust uvoznih dajatev v 
znesku 256.983,63 EUR, in prizna obstoj 
posebnega položaja, ki ne vključuje 
malomarnosti ali goljufivega ravnanja; 
— Komisiji naloži plačilo stroškov. 18 — Točka 79. 
19 — Točke od 90 do 96. 
I - 8656 
NORDSPEDIZIONIERI DI DANIELIS LIVIO IN DRUGI PROTI KOMISIJI 
37. Nasprotno Komisija predlaga Sodišču, 
naj: 
— v celoti zavrne pritožbo, ki so jo vložili 
družba Nordspedizionieri in drugi; 
— tožečim strankam naloži plačilo stro­
škov postopka na prvi stopnji in stro­
škov pritožbenega postopka. 
38. Zastopniki vsake od strank so na javni 
obravnavi 30. novembra 2006 potrdili nji­
hova stališča in trditve. 
V - Preučitev pritožbenih razlogov 
39. Nordspedizionieri in drugi navajajo štiri 
pritožbene razloge, pri čemer navajajo krši­
tev člena 36(3) Uredbe št. 222/77; izkrivljanje 
dejstev, na podlagi katerih naj bi se razglasila 
ničnost izpodbijane sodbe zaradi pomanjka­nja obrazložitve, in sicer na podlagi pred­
zadnjega stavka člena 81 Poslovnika Sodišča 
prve stopnje 20; kršitev člena 13 Uredbe 
št. 1430/79 ter neobstoj goljufivega ravnanja 
in malomarnosti v smislu te določbe. 
40. Komisija predlaga, naj se ugotovi ne-
dopustnost prvega pritožbenega razloga, in 
implicitno nedopustnost drugega. Treba je 
torej preučiti te trditve. 
A - Dopustnost nekaterih pritožbenih raz­
logov 
1. Dopustnost prvega pritožbenega razloga 
41. Tožeče stranke ob sklicevanju na 
člen 36(3) Uredbe št. 222/77 carinski dolg 
izpodbijajo zaradi neobstoja bistvenega po­
goja za njegov nastanek, tj. da je glavni 
zavezanec obveščen takoj ali najpozneje pred 
potekom enajstega meseca po datumu vpisa 
deklaracije za skupnostni tranzit, katere 
pošiljka ni bila naslovljena na namembni 
carinski urad. 
20 — Poslovnik Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 
2. maja 1991 (UL L 136, pop. v UL L 317, str. 34, in 
spremenjen z UL L 298, str. 1). 
I - 8657 
SKLEPNI PREDLOGI RUIZ-JARABOJA - ZADEVA C-62/05 P 
42. V podporo trditvi navajajo sodno prakso 
Sodišča v zvezi s to določbo, na podlagi 
katere lahko država članica, pod pristojnostjo 
katere je carinski urad odhoda, pobere 
uvozne dajatve samo, če je glavnega zave­
zanca obvestila, da ima na voljo tri mesece, 
da dokaže dejanski kraj storitve kršitve ali 
nepravilnosti, in če glavni zavezanec tega ne 
dokaže v navedenem roku 21. 
43. Komisija predlog za ugotovitev nedo-
pustnosti opira na dejstvo, da ta pritožbeni 
razlog ni bil naveden med predhodno 
upravno fazo, tj. med postopkom za prido­
bitev odpusta carinskih dajatev, niti pred 
Sodiščem prve stopnje in da so za ta ugovor 
v vsakem primeru pristojna nacionalna 
sodišča, saj se nanaša na pravne akte 
nacionalnih carinskih organov, izrecno pri­
stojnih za izvajanje carinske zakonodaje 
Skupnosti. 
44. Vseeno se zdi, da ne gre za nov 
pritožbeni razlog, saj Nordspedizionieri in 
drugi v repliki navajajo, da bi lahko Sodišče 
prve stopnje po uradni dolžnosti preučilo ta 
razlog za razglasitev ničnosti odredbe za 
plačilo, ki jo je izdal carinski urad na 
Fernetičih, kar je trditev, ki se logično ne 
navede prvič šele pred Sodiščem. 45. Poleg tega iz izpodbijane sodbe izhaja, da 
so tožeče stranke že na prvi stopnji po­
dvomile o pravilnosti odredbe za plačilo ter 
da s to pritožbo torej samo spreminjajo 
obseg napake pri izračunu zahtevanega 
zneska in pravno podlago 22. Zato s formal­
nega vidika tudi predmet pritožbenega raz­
loga ostaja nespremenjen, čeprav temelji na 
drugačnih trditvah. 
46. Nasprotno je glede temelja treba sprejeti 
stališče Komisije v zvezi z nepristojnostjo 
sodišč Skupnosti. 
47. Kot je Sodišče prve stopnje opozorilo v 
izpodbijani sodbi 23, člen 13 Uredbe 
št. 1430/79 dovoljuje le, da se v določenih 
posebnih okoliščinah in še vedno v primeru 
neobstoja goljufivega ravnanja ali malomar­
nosti nekatere gospodarske subjekte oprosti 
plačila dolgovanih carin, vendar kljub temu 
ohranja načelo izterljivosti dolga 24. 
48. Iz tega izhaja, da Sodišče ugodi le 
pritožbenim razlogom, ki se sklicujejo na 
21 — Sodba z dne 21. oktobra 1999 v zadevi Lensing & 
Brockhausen (C-233/98, Recueil, str. I-7349, točka 31). 22 — Točka 31 izpodbijane sodbe. 
23 — Točka 33 sodbe. 
24 — Sodbi z dne 12. marca 1987 v zadevi Cerealmangimi in 
Italgrani proti Komisiji (244/85 in 245/85, Recueil, str. 1303, 
točka 11) in z dne 6. julija 1993 v zadevi CT Control 
(Rotterdam) in JCT Benelux proti Komisiji (C-121/91 in 
C-122/91, Recueil, str. I-3873, točka 43). 
I - 8658 
NORDSPEDIZIONIERI DI DANIELIS LIVIO IN DRUGI PROTI KOMISIJI 
posebne okoliščine in neobstoj malomarnosti 
ali goljufivega ravnanja tožečih strank, ne pa 
tudi tistih, v okviru katerih se izpodbija 
zakonitost odločb pristojnih nacionalnih 
organov, s katerimi se od njih zahteva plačilo 
carin, saj je to vprašanje treba obravnavati v 
okviru tožbe, vložene pred pristojnim nacio­
nalnim sodnim organom 25. 
49. Čeprav ne gre za nov pritožbeni razlog, 
ni v skladu s potekom postopka, da Sodišče 
prve stopnje po uradni dolžnosti navaja 
določbo, za izvajanje katere ni pristojno, 
zato je prvi pritožbeni razlog neutemeljen in 
mu ni mogoče ugoditi. 
50. Še več, tudi če bi priznali njegovo 
dopustnost, bi bil neupošteven, saj v obrav­
navani zadevi ne gre za izpodbijanje kraja 
nastanka nepravilnosti ali kršitve, kot to 
zahteva člen 36(3) Uredbe št. 222/77. Dru­
gače tudi ne more biti, ker je skupnostni 
tranzit prometa s tobačnimi izdelki potekal v 
Italiji in ker Slovenija ob nastanku dejstev ni 
bila članica Skupnosti. Zato ni bilo nobenega 
dvoma o kraju nastanka kršitve, ki je nujni 
pogoj za izvajanje te določbe, in carinski urad na Fernetičih tožečim strankam ni dodelil 
roka za predložitev dokazov o kraju nastanka 
kršitve zakona. 
51. Skratka, na podlagi zgornjih ugotovitev 
sklepam o nedopustnosti prvega pritožbene­
ga razloga. 
2. Dopustnost drugega pritožbenega razloga 
52. Po mnenju družbe Nordspedizionieri in 
drugih je Sodišče prve stopnje izkrivilo 
dejstva spora, s tem ko je v točki 29 
izpodbijane sodbe zavrnilo očitek, da je v 
četrti uvodni izjavi izpodbijane odločbe 
vsebinska napaka, ker je v njej navedeno, da 
je carinski urad na Fernetičih naročil 
Guardia di Finanza, naj preveri tovor, na 
katerega se je nanašala deklaracija z dne 
16. novembra 1991, medtem ko je pregled v 
resnici potekal zunaj carinskega območja, 
potem ko so bile izpolnjene carinske formal­
nosti in ko je bil tovornjak že nekaj 
kilometrov znotraj italijanskega ozemlja. 
53. Da bi tožeče stranke dokazale natančen 
časovni potek dejstev in razlogov, zaradi 
katerih je bilo v resnici odrejeno preverjanje 25 — Zgoraj navedena sodba CT Control (Rotterdam) in JCT 
Benelux proti Komisiji, točki 44 in 45. 
I - 8659 
SKLEPNI PREDLOGI RUIZ-JARABOJA - ZADEVA C-62/05 P 
blaga, so predložile pisno izjavo, ki jo je 
podpisal Vito Portale, direktor carinskega 
urada na Fernetičih ob nastanku dejstev. Po 
njihovih trditvah naj bi ta elementa, tj. 
izkrivljanje in navedeno pričevanje, zagotav­
ljala pravilno presojo dejstev, ob upoštevanju 
katere naj bi se jasno pokazal obstoj „po­
sebnega položaja" v smislu člena 13(1) 
Uredbe št. 1430/79. 
54. Po mnenju Komisije je namen pripomb 
iz prejšnjih točk doseči novo preučitev 
okoliščin spora, zato predlaga, naj se skupaj 
s pričanjem V. Portala razglasijo za nedo­
pustne. 
55. Sklepanje Komisije me ne prepriča, ker 
je preveč poenostavljeno. 
56. Prvič, Sodišče je dopustilo 26 možnost, da 
se zavrneta tako ugotovitev kot opredelitev 
okoliščin spora na prvi stopnji, ki presegata 
njegovo prvotno sodno prakso 27. 57. Drugič, če se v okviru pritožbe izpodbija 
točnost dejstev ali njihova presoja, je treba 
dovoliti njihovo ponovno preučitev, ker sicer 
ne bi bilo nikoli mogoče sklicevanje na 
izkrivljanje dejstev ali dokazov. 
58. Kot sem navedel v točki 52 teh sklepnih 
predlogov, so Norspedizionieri in drugi 
pritožbo vložili zato, da bi njihova presoja 
dejanskega stanja iz četrte uvodne izjave 
izpodbijane odločbe nadomestila presojo, ki 
jo je v zvezi s tem predložilo Sodišče prve 
stopnje. Zato je treba ta predlog razglasiti za 
dopustnega in zavreči nedopustnost, na 
katero se sklicuje Komisija. 
59. Kljub temu je težko razumeti, kakšen je 
cilj tožečih strank, saj se, tudi če priznamo, 
da je bila v opisu dejstev napaka, utemeljitev 
družbe Norspedizionieri in drugih natančno 
ujema z utemeljitvijo iz točk od 10 do 19 
izpodbijane sodbe, natančneje z utemeljitvijo 
iz točke 11. 
60. V tem primeru se pritožbeni razlog, ki 
so ga navedle tožeče stranke, in pričevanje 26 — Sodba Sodišča z dne 2. marca 1994 v zadevi Hilti proti 
Komisiji (C-53/92 P, Recueil, str. I-667, točki 42 in 43). 
27 — Sodba Sodišča z dne 1. oktobra 1991 v zadevi Vidranyi proti 
Komisiji (C-283/90 P, Recueil, str. I-4339, točka 12), ki jo 
Komisija navaja v odgovoru na pritožbo. 
I - 8660 
NORDSPEDIZIONIERI DI DANIELIS LIVIO IN DRUGI PROTI KOMISIJI 
V. Portala 28 izkažeta za nepotrebna, ker z 
navajanjem popolnoma enake različice dej­
stev v ničemer ne izpodbijata različice iz 
sodbe Sodišča prve stopnje. 
61. Ob upoštevanju teh ugotovitev je treba 
drugi pritožbeni razlog zavrniti kot neupo-
števnega. 
B - Tretji pritožbeni razlog 
62. Tožeče stranke se tu sklicujejo na kršitev 
člena 13 Uredbe št. 1430/79, ker v iz­
podbijani sodbi ni bil priznan „poseben 
položaj" v smislu člena 13(1) Uredbe št. 1430/79. Komisija nasprotno predlaga, naj 
se pritožbeni razlog zavrne kot neutemeljen. 
63. Zaradi dolgih, zapletenih in nejasnih 
pojasnil v pritožbi in nič manj dolgih 
odgovorov tožene stranke je treba opredeliti 
namen pritožbe, da bi nato preučili njen 
temelj. 
1. Obseg pritožbenega razloga 
64. Norspedizionieri in drugi pritožbeni 
razlog opirajo na pet trditev, predstavljenih 
pred Sodiščem prve stopnje 29, in sicer, njihov 
status žrtev goljufije, ki presega tveganja, 
povezana z njihovo gospodarsko dejavnostjo; 
prizanesljivo pasivnost italijanskih carinskih 
organov, katere namen je bil dopustiti 
nezakonita ravnanja, da bi razbili tihotapsko 
mrežo; neizpolnitev nacionalnih obveznosti 
nadzora; nezmožnost tožečih strank, da bi 
nadzorovale tranzitne operacije, in nevzpo-
stavitev ravnotežja med nasprotnimi interesi 
v izpodbijani odločbi. 
65. Če pustimo ob strani dejstvo, da je v 
obrazložitvi tožečih strank v velikem delu 28 — Ta dokaz je sprožil določeno polemiko o dopustnosti 
(Komisija ga je zavrnila kot prepoznega) in koristnosti. Brez 
pridržkov je treba zavrniti utemeljitev tožečih strank v zvezi z 
veljavnostjo datuma, ko so ga prvič predložile v okviru 
pritožbe, in sicer zaradi prvotne zavrnitve nekdanjega 
direktorja carine, saj Poslovnik Sodišča prve stopnje, ki v 
členu 68 in naslednjih ureja dokaz z zaslišanjem, določa 
način reševanja morebitnih težav, povezanih z vabilom 
pričam. Tako v členu 69(1) pričam nalaga, da se morajo 
odzvati vabilu, v nasprotnem primeru je zagrožena denarna 
kazen, ki velja tudi za pričo, ki brez utemeljenega razloga 
zavrne pričanje. Sodišče prve stopnje torej ni brez posebnih 
pravic, na podlagi katerih lahko priče prisili k pričanju. Poleg 
tega v nekaterih primerih lahko izda zaprosila za pravno 
pomoč pri zaslišanju prič ali izvedencev. Iz tega izhaja, da je 
edini namen (prepozne) predložitve tega elementa popraviti 
obžalovanja vredno opustitev tožečih strank na prvi stopnji. 
Skratka, kot poudarja Komisija v odgovoru na tožbo, vsebina 
pisne izjave V. Portala potrjuje različico Sodišča prve stopnje 
in nima večjega pomena. 29 — Točka 30 teh sklepnih predlogov. 
I - 8661 
SKLEPNI PREDLOGI RUIZ-JARABOJA - ZADEVA C-62/05 P 
povzeto sklepanje, predstavljeno na prvi 
stopnji, je njen namen doseči novo presojo 
dejstev, za katero pa Sodišče v skladu s 
členom 58 svojega poslovnika ni pristojno; 
zato je treba njihovo preučitev glede tega 
zavrniti. 
66. Uporabljena strategija ostaja očitna; dej­
stva so predstavljena z drugačnega gledišča 
kot na prvi stopnji, da bi jih izenačili z dejstvi 
v sodbi De Hann 30, v kateri je Sodišče 
razsodilo, da „potrebe preiskave, ki jo iz­
vedejo nacionalni organi, ob odsotnosti 
vsakršnega goljufivega ravnanja ali malomar­
nosti zavezanca in če ta ni bil obveščen o 
poteku preiskave, vzpostavljajo poseben po­
ložaj v smislu člena 13(1) Uredbe št. 1430/79, 
ker naj bi okoliščina, da so nacionalni organi 
v interesu preiskave namenoma dopustili 
kršitve in nepravilnosti, s čimer je nastal 
carinski dolg glavnega zavezanca, tega po­
stavila v poseben položaj glede na druge 
gospodarske subjekte, ki opravljajo enako 
dejavnost" 31. 
67. Če navedene mehanizme obrambe za­
radi njihove resničnosti pustimo ob strani, se 
zato edina trditev, ki jo je treba preučiti, 
nanaša na napačno uporabo prava, ki naj bi 
jo Sodišče prve stopnje zagrešilo pri razlagi Beograjskega sporazuma, saj Nordspedizio-
nieri in drugi menijo, da naj bi bila ta 
možnost primerljiva z vrsto neizpolnitve 
pravne obveznosti, ki je bila v sodbi De 
Hann dopuščena za utemeljitev obstoja 
posebnega položaja v smislu člena 13(1) 
Uredbe št. 1430/79. 
68. Vendar vrsta zadevnega sporazuma, tj. 
dvostranska pogodba med državo članico 
(Italijo) in ob nastanku dejstev tretjo državo 
(Slovenijo), zahteva preučitev predhodnega 
vprašanja: ali je Sodišče pristojno za razlago 
takih predpisov, zlasti če se Sodišče prve 
stopnje o tej točki ni opredelilo v izpodbijani 
sodbi. Na podlagi odgovora na to občutljivo 
vprašanje bo mogoče preučiti, ali je pritož­
beni razlog utemeljen. 
2. Pristojnost Sodišča za razlago Beograjske­
ga sporazuma 
a) Mednarodne pogodbe pred Sodiščem 
69. Izhodišče so pooblastila, ki jih člen 220 
ES na splošno dodeljuje Sodišču, ko mu 30 — Sodba z dne 7. septembra 1999 v zadevi De Hann (C-61/98, 
Recueil, str. I-5003). 
31 — Ibidem, točka 56. 
I - 8662 
NORDSPEDIZIONIERI DI DANIELIS LIVIO IN DRUGI PROTI KOMISIJI 
nalaga zagotavljanje „spoštovanja prava pri 
razlagi in uporabi te pogodbe". 
70. Morebiten dvom glede obsega možnosti 
razlage mednarodnih pogodb, ki po svoji 
naravi ne spadajo na področje uporabe 
Pogodbe ES, je ovrgla sodba Haegemann 32, 
ki se je nanašala na pridružitveni sporazu­
mom z Grčijo 33 in v kateri se je štelo, da gre 
pri takih sporazumih za akte, ki jih je ena ali 
več institucij sprejela na podlagi člena 234 
ES, zato je v njej prevladalo mnenje, da so 
njihove določbe od začetka veljavnosti se­
stavni del pravnega reda Skupnosti 34. 
71. Razprava se je nadaljevala in se lotila 
področja mešanih sporazumov, tj. sporazu­
mov, ki so jih zaradi deljenih zakonodajnih 
pristojnosti sklenile Skupnost in države 
članice na eni strani ter tretje države na 
drugi strani, ter se zaključila v prid merila za 
pristojnost. 72. Prvič, to je razvidno iz sodbe Demirel 35, 
v kateri se je Sodišče štelo za pristojno, ker 
naj bi se pridružitveni sporazumi nanašali na 
vsa področja, ki jih pokriva Pogodba ES 36, in, 
drugič, tako stališče je potrdila sodba Her­
mès 37, v kateri se je Sodišče razglasilo za 
pristojno za odločanje o členu 50 Sporazuma 
TRIPS 38 zaradi prepletanja pristojnosti 
Skupnosti in nacionalnih pristojnosti za 
podpis tega sporazuma. 
73. Zaradi take uskladitve pristojnosti So­
dišča za razlago, s pristojnostmi Skupnosti, ki 
je bila potrjena s sodbo Dior 39, je treba v 
obravnavani zadevi preveriti, ali je za pred­
met Beograjskega sporazuma danes kakor 
koli pristojna Skupnost, kar bi upravičilo 
razlagalno vlogo Sodišča, ali pa je treba 
preučiti druge možnosti. 
74. Zavedam se razlik med zadevami, v 
katerih so bile izrečene sodbe, navedene v 
prejšnjih točkah, zlasti dejstva, da v obravna­
vani zadevi sporazuma ni podpisala Skup-
32 — Sodba Sodišča z dne 30. aprila 1974 v zadevi Haegeman 
(181/73, Recueil, str. 449). Pozneje potrjena s sodbama 
Sodišča z dne 5. februarja 1976 v zadevi Bresciani (87/75, 
Recueil, str. 129) v zvezi z razlago Konvencije iz Yaoundéja iz 
leta 1963 in z dne 24. novembra 1977 v zadevi Razanatsimba 
(65/77, Recueil, str. 2229) v zvezi z razlago Lomejske 
konvencije; ter pred kratkim s sodbama z dne 31. januarja 
1991 v zadevi Kziber (C-18/90, Recueil, str. I-199) in z dne 
5. aprila 1995 v zadevi Krid (C-103/94, Recueil, str. I-719) v 
zvezi s sporazumi o sodelovanju z Marokom in Alžirijo; ter z 
Mnenjem 1/76 z dne 26. aprila 1977 (Recueil, str. 741, 
točka 18). 
33 — Sporazum o pridružitvi med Evropsko gospodarsko skupnos­
tjo in Grčijo, odobren s Sklepom Sveta 63/106/EGS z dne 
25. septembra 1961 (UL 1963, 26, str. 293). 
34 — Zgoraj navedena sodba Haegeman, točke od 3 do 6. 35 — Sodba Sodišča z dne 30. septembra 1987 v zadevi Demirel 
(12/86, Recueil, str. 3719, točka 9). 
36 — Nemška vlada in vlada Združenega kraljestva sta odkrito 
podvomili o pristojnosti Sodišča za razlago določb o prostem 
pretoku oseb iz Pridružitvenega sporazuma s Turčijo. 
37 — Sodba Sodišča z dne 16. junija 1998 v zadevi Hermès 
(C-53/96, Recueil, str. I-3603, točki 28 in 29). 
38 — Sporazum o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine 
v Prilogi 1 C k Sporazumu o ustanovitvi Svetovne trgovinske 
organizacije, odobren v imenu Skupnosti za področja, ki so v 
njeni pristojnosti, s Sklepom Sveta 94/800/ES z dne 
22. decembra 1994 (UL L 336, str. 1). 
39 — Sodba Sodišča z dne 14. decembra 2000 v zadevi Dior 
(C-300/98 in C-392/98, Recueil, str. I-11307, točka 35 in 
naslednje). 
I - 8663 
SKLEPNI PREDLOGI RUIZ-JARABOJA - ZADEVA C-62/05 P 
nost, ampak sta ga podpisali država članica in 
tretja država, in dejstva, da je bil spor 
predložen Sodišču z neposrednim pravnim 
sredstvom, ki je trenutno na stopnji pritožbe, 
in ne v okviru postopka predhodnega 
odločanja. 
75. Čeprav te točke vplivajo na ugotovitve v 
nadaljevanju, bi bila opredelitev nacionalne­
ga področja pristojnosti, področja pristojno­
sti Skupnosti ali deljenega področja pristoj­
nosti koristna samo za dopustitev ali, v 
nasprotnem primeru, za zavrnitev trditve, ki 
temelji na teoriji uskladitve pristojnosti. Zato 
je treba njihove posledice natančno preučiti. 
b) Pristojnost Skupnosti na carinskem 
področju: razvoj 
76. Glede obsega Beograjskega sporazuma, 
ki je omejen na medsebojno upravno pomoč 
pri preprečevanju, odkrivanju in zatiranju 
kršitev carinske zakonodaje, bi bila odveč 
kakršna koli podrobna preučitev porazdelitve 
pristojnosti na tem področju, od njihove 
uvedbe v člene od 18 do 29 Pogodbe EGS, ki so danes večinoma razveljavljeni 40, do za­
četka veljavnosti Carinskega zakonika Skup­
nosti leta 1993. 
77. S povezovanjem, doseženim na tem 
področju, je bilo državam članicam odvzeto 
upravljanje carin in dajatev z enakim učin­
kom, razen konkretnih izvedbenih ukrepov 
in zatiranja kršitev 41. Zadostuje torej, če 
raziščemo, kakšen je namen Beograjskega 
sporazuma, da bi preverili, ali je nacionalne 
pravice, ki jih določa, doletela enaka usoda 
ali pa so jih njihovi imetniki obdržali. 
78. Omenil sem že Rimsko konvencijo 42 iz 
leta 1967, ki je podrobno urejala stike in 
podrobnosti sodelovanja med obveščeval­
nimi in preiskovalnimi službami v okviru 
preprečevanja in zatiranja kršitev ter je imela 
podobne značilnosti kot konvencija iz ob­
ravnavane zadeve. Ena od najhujših po­
manjkljivosti, ki so se ji očitale, je bila, da 
njena razlaga ni v pristojnosti Sodišča 43. 
40 — Na podlagi Amsterdamske pogodbe, ki je ohranila samo 
veljavnost členov 28 in 29 (danes člena 26 ES in 27 ES). 
Njihova ukinitev je bila bolj posledica tehnične kot politične 
nujnosti, ker so bili cilji teh določb v resnici večinoma 
doseženi, zato so bile te določbe zastarele in brez vsakršne 
prihodnje uporabnosti. 
41 — Berr, C. J., op. cit., str. 632. 
42 — Točka 10 teh sklepnih predlogov. 
43 — Vaulont, N, La Unión Aduanera de la Comunidad Econó­
mica Europea, OPOCE, Luxembourg, 1981, str. 12. 
I - 8664 
NORDSPEDIZIONIERI DI DANIELIS LIVIO IN DRUGI PROTI KOMISIJI 
79. Tako zgodovina njenega razvoja prinaša 
zelo pomenljiv podatek: leta 1981 je bila 
sprejeta Uredba št 1468/81 44, ki je na 
podlagi člena 308 ES nekatere bistvene 
elemente Rimske konvencije iz leta 1967 
spravila v okvirje Skupnosti. Pravni kirurški 
poseg je obsegal ločitev s carinskega vidika 
strogo funkcionalnih elementov, tj. medse­
bojno upravno pomoč, od jedra izključno 
nacionalnih nalog, zlasti določb o medse­
bojni pravni pomoči na kazenskem področ-
ju 45. 
80. Tako je Rimska konvencija pravno sode­
lovanje, ki je danes vključeno v „tretji steber", 
obdržala zunaj pogodb Skupnosti; nasprotno 
je bilo iz nje izključeno meddržavno sodelo­
vanje na carinskem področju. 
81. Zaradi narave določbe, ki se je uporabila 
kot pravna podlaga - člen 308 ES - in ki 
Skupnosti dodeljuje pristojnost ob morebit­
nem razhajanju med zastavljenimi cilji in 
pooblastili njenih organov 46 ter tako nado­mešča nepristojnost za ukrepanje institucij 
Unije v Pogodbi 47, ni nobenega dvoma o 
skupnostnem značaju pooblastil iz Uredbe 
št. 1468/81 48, zaradi katerih je seznam 
„nepredvidenih dogodkov" 49 še daljši. 
82. Čeprav je bil Beograjski sporazum ob 
nastanku dejstev dvostranska pogodba, skle­
njena s tretjo državo, bi ga bilo treba glede na 
potek dogodkov opredeliti za izvedbeni 
ukrep v okviru pristojnosti Skupnosti, ker je 
v okviru procesa širitve evropskih carinskih 
pristojnosti izgubil svojo mednarodno na­
ravo. 
83. Skratka, z uporabo metode uskladitve 
pooblastil Sodišča za razlago s pristojnostmi 
Skupnosti pod zgoraj opisanimi pogoji lahko 
sklepamo, da velik del Beograjskega spora­
zuma sodi na področje pristojnosti Unije. 
44 — Uredba Sveta (EGS) št. 1468/81 z dne 19. maja 1981 o 
medsebojni pomoči med upravnimi organi držav članic in o 
sodelovanju med njimi in Komisijo zaradi zagotavljanja 
pravilnega izvajanja carinske in kmetijske zakonodaje (UL 
L 144, str. 1). 
45 — Predzadnja uvodna izjava Uredbe št. 1468/81. 
46 — Rossi M., „Artikel 308 EG-Vertrag", v: Callies, C. /Ruffert, M., 
Kommentar zu EU-Vertrag und EG-Vertrag, 2. dopolnjena in 
popravljena izdaja, Neuwied/Kriftel, 2002, str. 2538. 47 — Mnenje 2/94 z dne 28. marca 1996 (Recueil, str. 1-1759, toč­
ka 29). 
48 — Nadomestila jo je Uredba Sveta (ES) št. 515/97 z dne 
13. marca 1997 o medsebojni pomoči med upravnimi organi 
držav članic in o sodelovanju med njimi in Komisijo zaradi 
zagotavljanja pravilnega izvajanja carinske in kmetijske 
zakonodaje (UL L 82, str. 1). 
49 — Če povzamem izraz iz Alonso Garcia, R., (v španščini 
„imprevistas"), v: Derecho Comunitario - Sistema constitu­
cional y administrativo de la Comunidad europea, Ed. Centro 
de Estudios Ramón Areces, S. A., Madrid, 1994, str. 570. 
I - 8665 
SKLEPNI PREDLOGI RUIZ-JARABOJA - ZADEVA C-62/05 P 
84. Še več, ta dinamični razvoj se nadaljuje, 
saj je Rimsko konvencijo iz leta 1967 leta 
1998 50 nadomestila druga konvencija, ki 
ureja naloge v okviru nacionalne pristojnosti 
na področju sodstva in notranjih zadev, zlasti 
s členom 26, ki Sodišču dodeljuje pristojnost 
za odločanje o razlagi te konvencije, vendar 
ob upoštevanju nekaterih pomembnih razlik 
glede običajnega postopka predhodnega od­
ločanja 51. 
c) Posebnosti obravnavane zadeve 
85. Zaradi morebitnih pridržkov glede upo­
rabe metode uskladitve pristojnosti v obrav­
navani zadevi, ker naj bi bila neprimerna 
zunaj mešanih sporazumov 52 ali zaradi 
strahospoštovanja, ki ga pravni formalizem 
zbuja tistim, ki ne bi razumeli, da se 
dvostranska pogodba, kakršna je Beograjski sporazum, lahko prilagodi razvoju procesa 
evropskega povezovanja, je treba navesti še 
druge, nič manj prepričljive argumente. 
86. Prvič, Sodišče se je izreklo za pristojno 
za razlago dvostranske pogodbe, ki ne sodi 
na področje Skupnosti, in to po tem, ko je 
trdilo nasprotno. 
87. Tako se je v sodbi Vandeweghe 53 raz­
glasilo za pristojno za predhodno odločanje o 
razlagi člena 2 dopolnilnega protokola št. 3 k 
splošni konvenciji o socialni varnosti, ki sta 
jo 7. decembra 1957 podpisali Kraljevina 
Belgija in Zvezna republika Nemčija, in sicer 
zaradi učinkov razlage nekaterih točk iz 
Uredbe št. 1408/71 54 na navedeni dopolnilni 
sporazum55. 
88. Drugič, generalni pravobranilec Trabuc­
chi je v sklepnih predlogih, ki jih je predstavil 
v navedeni zadevi Bresciani, poudaril, da je 
treba posredno uporabiti akt mednarodnega 
prava, kot je Konvencija iz Yaoundéja iz leta 
1963, da bi določili obseg zaveze, ki jo je 
50 — Konvencija na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji o 
medsebojni pomoči in sodelovanju med carinskimi upravami 
(UL 1998, C 24, str. 1). 
51 — Za več podrobnosti napotujem na obrazložitveno poročilo o 
konvenciji iz prejšnje točke, ki ga je Svet odobril 28. maja 
1998 (UL C 189, str. 1). 
52 — V zvezi s težavami pri enotni razlagi vseh sporazumov, 
vključno z različnimi kategorijami mešanih sporazumov, je 
koristno sklicevanje na sklepne predloge, ki jih je generalni 
pravobranilec Tesauro predstavil v zadevi, v kateri je bila 
izrečena sodba Hermès, zlasti na točko 18. 53 — Sodba Sodišča z dne 27. novembra 1973 v zadevi Vande­
weghe (130/73, Recueil, str. 1329). 
54 — Uredba Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o 
uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in 
njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL L 149, 
str. 2). 
55 — Zgoraj navedena sodba Vandeweghe, točka 3. 
I - 8666 
NORDSPEDIZIONIERI DI DANIELIS LIVIO IN DRUGI PROTI KOMISIJI 
sprejela neka država, kljub izraženim dvo­
mom o pristojnosti Sodišča, da preseže samo 
razlago in ugotavljanje veljavnosti akta Skup­
nosti 56. 
89. Ta primera ponazarjata prizadevanje, da 
bi imeli interesi sodstva prednost pred 
strogim formalizmom, s čimer bi omogočili 
povezovanje evropskega in nacionalnega 
pravnega reda brez kršenja katerega koli 
predpisa in brez ogrožanja institucionalnega 
ravnotežja, doseženega s Pogodbo ES. 
90. Če v dopolnitev predpisov Skupnosti 
sprejmemo, da je Sodišče v okviru čle­
na 234 ES pristojno za razlago pravnih pravil, 
ki načeloma ne sodijo v ta pravni red, bi mu 
težko zanikali to pristojnost v obravnavani 
zadevi, medtem ko odgovor na pritožbo 
zahteva razlago člena 13(1) Uredbe 
št. 1430/79 s pomočjo dvostranske pogodbe, 
ne zato ker bi presoja te določbe zahtevala 
tako hermenevtično pomoč, ampak zato, ker 
je od pravilnega razumevanja Beograjskega 
sporazuma odvisno izpolnjevanje dejanskih pogojev v obravnavani zadevi za uporabo 
navedene določbe v smislu že navedene 
sodne prakse De Haan, zlasti kršitev zakon­
ske obveznosti slovenskih organov. 
91. Gre torej samo za dopolnitev pravnega 
sistema, tako da razlaga tega sporazuma, do 
katere bomo prišli, ne bo imela značaja erga 
omnes, ampak jo bo še naprej omejeval njen 
značaj instrumenta. 
92. V okviru tega bi ugotovitev nepristoj­
nosti Sodišča pomenila neizpolnitev njegovih 
obveznosti, odrekanje pravnega varstva in 
položaj, ki bi bil nezdružljiv z nalogami, 
dodeljenimi temu visokemu sodnemu orga­
nu Skupnosti in določenimi v členu 220 ES 57. 
93. V skladu z navedbami glede pristojnosti 
Sodišča za razlago Beograjskega sporazuma 
lahko to le potrdimo, saj je ni mogoče 
drugače izpodbijati. 
56 — Sklepni predlogi, ki jih je generalni pravobranilec Trabucchi 
predstavil v zgoraj navedeni zadevi Bresciani, točka 4. 
Nasprotno se sodba ni dotaknila tega vprašanja. 57 — Simon, D., Le Systeme juridique communautaire, Presses 
Universitaires de France, 2. izdaja, Pariz, 1998, str. 332. Glej 
tudi sodbo Sodišča z dne 12. julija 1957 v zadevi Algera proti 
Parlamentu (7/56 in od 3/57 do 7/57, Recueil, str. 81). 
I - 8667 
SKLEPNI PREDLOGI RUIZ-JARABOJA - ZADEVA C-62/05 P 
3. Preučitev pritožbenega razloga 
94. Po navedbah družbe Nordspedizionieri 
in drugih je duh zadevne pogodbe zavezoval 
slovenske organe, da carinski urad na Ferne-
tičih opozorijo na vsak prevoz „občutljivega" 
blaga. Ker so ti vedeli za vse prehode 
kamiona po 30. oktobru 1991 in so bili 
seznanjeni s tem, da tovor vsebuje cigarete, 
za katere v Italiji velja posebna in višja 
dajatev, bi morala slovenska obmejna policija 
v skladu s členom 4 Beograjskega sporazuma 
o tem obvestiti italijanske varnostne organe. 
95. Ker Slovenija te obveznosti ni izpolnila, 
so tobačni izdelki nezakonito prišli v Italijo, 
in sicer v škodo carinskih zastopnikov, ki jim 
ne bi bilo treba plačati s tem povezanih carin, 
če bi tihotapstvo odkrili pravočasno. Sodišče 
prve stopnje je menilo, da navedena določba 
ne nalaga nobene izrecne obveznosti opoza­
rjanja na blago, tako mnenje pa tožeče 
stranke izpodbijajo kot napačno uporabo 
prava. 
96. Zato je treba preučiti, ali je bila taka 
razlaga pravilna, kot zatrjuje Komisija v 
izpodbijani odločbi. 97. Strinjam se s tem, da je morebitna 
kršitev Beograjskega sporazuma primerljiva 
z neizpolnitvijo obveznosti, ki je bila v sodbi 
De Hann dopuščena za utemeljitev obstoja 
posebnega položaja v smislu člena 13(1) 
Uredbe št. 1430/79, saj v nasprotnem prime­
ru ne bi bilo nobene koristi od nadaljnje 
preučitve pritožbenega razloga. 
98. Prav gotovo se na prvi pogled zdi, da je 
obseg sporazuma dovolj jasen glede njegove 
zavezujoče narave. To na primer izhaja iz 
njegovega cilja, tj. boja proti kršitvam carin­
skih predpisov obeh držav in zlasti njihovega 
preprečevanja (člen 1(1)). 
99. Poleg tega se pogodbenici zavezujeta, da 
bosta ohranili „tesno sodelovanje med carin­
skimi uradi na skupni meji" (člen 1(1)), kar 
kaže na strogo uporabo Sporazuma. 
100. Še več, člen 4 uvaja obveznost, da se 
„izjemna pozornost" nameni točno določe­
nim vrstam oseb, vozil in blaga (odstavek 1), 
ta zahteva pa se spremeni v „posebno 
pozornost", namenjeno „izvozu proizvodov, 
za katere na ozemlju druge pogodbenice 
I - 8668 
NORDSPEDIZIONIERI DI DANIELIS LIVIO IN DRUGI PROTI KOMISIJI 
veljajo posebne in visoke dajatve" (drugi 
pododstavek odstavka 2). 
101. Vendar se zavezujoča narava teh določb 
zmanjša, če preučimo omejitve Sporazuma, 
kot je dajanje prednosti izvajanju preprostih 
in hitrih carinskih kontrol (člen 3(b) in (c)) 
ter omilitvi obveznosti upoštevanja posebne 
pozornosti (člen 4(1)). 
102. V okviru tega ima edinstven pomen 
„posebna pozornost" v zvezi z določenim 
blagom, ki jo je treba izvesti izključno „na 
zahtevo [druge pogodbenice]" (drugi pod­
odstavek člena 4(2)) in ki se mora vsekakor 
nanašati tudi na cigarete, iz česar je mogoče 
sklepati, da bi slovenski carinski organi kršili 
Sporazum samo, če bi Italija od sopogodbe-
nice kakor koli zahtevala tako pozornost. 
103. Vsaka druga razlaga bi bila neuteme­
ljena, saj bi bilo nesmiselno, da bi medna­
rodna pogodba od države podpisnice zahte­
vala, naj brez predhodnih navodil preverja 
blago, za katero v drugi državi pogodbenici velja posebna davčna obravnava. Taka obvez­
nost bi močno presegala razumna pričakova­
nja lojalnega sodelovanja po mednarodnem 
pravu 58. 
104. Zato Sodišču prve stopnje ni mogoče 
očitati, da je napačno uporabilo pravo, ko je 
menilo, da Beograjski sporazum carinskim 
organom obeh držav ne nalaga obveznosti 
opozarjanja na prehod blaga, za katerega v 
sosednji državi velja posebna in visoka 
obdavčitev. 
105. Glede na zgornje ugotovitve je treba 
tretji pritožbeni razlog zavrniti. 
C - Četrti pritožbeni razlog 
106. Očitek družbe Nordspedizionieri in 
drugih se tu opira na pomanjkanje obrazlo­
žitve izpodbijane sodbe, ker Sodišče prve 
stopnje zaradi zavrnitve preučitve drugega 
58 — Okrožnica z dne 14. januarja 1985, ki jo je izdalo italijansko 
ministrstvo za finance in na katero so se stranke sklicevale na 
obravnavi, vsebuje le nekaj tehničnih navodil v zvezi z 
razvojem Beograjskega sporazuma, ki so namenjena italijan­
skim carinskim organom na meji s Slovenijo, kar ne izpodbija 
mojega sklepanja. 
I - 8669 
SKLEPNI PREDLOGI RUIZ-JARABOJA - ZADEVA C-62/05 P 
pogoja iz člena 13(1) Uredbe št 1430/79, in 
sicer glede neobstoja goljufivega ravnanja in 
očitne malomarnosti, ni ugotovilo obstoja 
posebnega položaja 59, ki je nujno potreben 
za odpust uvoznih dajatev. 
107. Vendar bi bilo nerazumno zahtevati 
preučitev pogojev, ki jih nalaga kumulativna 
določba. Sodišče prve stopnje ob preučitvi 
možnosti za odpust carinskega dolga, kate­
rega plačilo se zahteva od carinskega za­
stopnika, ni dolžno pripraviti celovitega 
poročila o pogojih, izpolnjenih v konkretnem 
primeru, ampak je dolžno presoditi samo, ali 
so izpolnjeni vsi pogoji, ker ob morebitni 
neizpolnitvi enega od njih pravna logika 
nalaga zavrnitev predloga in ker odločanje 
o obstoju drugih pogojev tako postane 
odvečno. 
108. Sodna praksa ne dovoljuje nikakršnega 
dvoma o vlogi sodišč Skupnosti, če obstajajo 
kumulativni pogoji, kot na primer na po­
dročju nepogodbene odgovornosti Skupno­
sti, kjer je uspeh tožbe odvisen od dokazov o 
nezakonitem ravnanju, očitanem institucijam 
Skupnosti, dejanski škodi in vzročni povezavi med obema, tako da brez enega od teh 
elementov tožba ne more uspeti 60. 
109. Ker se v besedilu člena 13(1) Uredbe 
št. 1430/79 zahteva izpolnitev obeh v njem 
navedenih pogojev, Sodišče prve stopnje ni 
storilo nobene napake niti mu ni mogoče 
očitati neizpolnitve obveznosti obrazložitve, 
ker ni preučilo, ali je bil drugi pogoj 
uresničen, zato je treba četrti pritožbeni 
razlog zavrniti kot očitno neutemeljenega. 
110. Ob upoštevanju preučitve pritožbenih 
razlogov, navedenih v utemeljitev pritožbe, ki 
so deloma nedopustni oziroma neupoštevni 
in deloma neutemeljeni, je torej treba pred­
lagati, naj se pritožba v celoti zavrne. 
VI - Stroški 
111. Na podlagi člena 122 v povezavi s 
členom 69(2) Poslovnika, ki se uporablja v 
pritožbenem postopku v skladu s členom 
118, se neuspeli stranki naloži plačilo stro-
59 — Točka 34 teh sklepnih predlogov. 60 — Sodbe Sodišča z dne 15. septembra 1994 v zadevi KYDEP 
proti Svetu in Komisiji (C-146/91, Recueil, str. I-4199, toč­
ka 19); z dne 9. septembra 1999 v zadevi Lucaccioni proti 
Komisiji (C-257/98 P, Recueil, str. I-5251, točka 14) in z dne 
14. oktobra 1999 v zadevi Atlanta proti Evropski skupnosti 
(C-104/97 P, Recueil, str. I-6983, točka 65). 
I - 8670 
NORDSPEDIZIONIERI DI DANIELIS LIVIO IN DRUGI PROTI KOMISIJI 
škov. Če se pritožbeni razlogi tožečih strank 
zavrnejo, kot to predlagam, jim je treba 
naložiti plačilo stroškov tega pritožbenega 
postopka. 112. Komisija predlaga, naj se družbi Nord-
spedizionieri in drugim naložijo stroški 
postopka na prvi stopnji. Ker pa so jim bili 
stroški naloženi že v izpodbijani sodbi, je 
treba ta novi predlog Komisije šteti za 
neupoštevnega. 
VII - Predlog 
113. Ob upoštevanju zgornjih ugotovitev Sodišču predlagam, naj zavrne pritožbo 
družbe Nordspedizionieri di Danielis Livio & C. Snc, Livia Danielisa in Domenica 
D'Alessandra zoper sodbo Sodišča prve stopnje z dne 14. decembra 2004, izrečeno v 
zadevi T-332/02, z obrazložitvijo, da je ta deloma nedopustna in deloma 
neutemeljena, ter strankam naloži plačilo stroškov, povezanih s preučitvijo te 
pritožbe. 
I - 8671