ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 285/3

Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 9. septembra 2008 – Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio SpA (FIAMM), Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio Technologies Inc (FIAMM Technologies) in Giorgio Fedon & Figli SpA, Fedon America, Inc., proti Svetu Evropske unije, Komisiji Evropskih skupnosti in Kraljevini Španiji

(Združeni zadevi C-120/06 P in C-121/06 P) (1)

(Pritožba - Priporočila in sklepi organa za reševanje sporov Svetovne trgovinske organizacije (STO) - Ugotovitev organa za reševanje sporov glede neskladnosti skupnostne ureditve uvoza banan s predpisi STO - Združene države Amerike vzpostavijo povračilne ukrepe v obliki dodatne carinske dajatve na uvoz nekaterih proizvodov iz različnih držav članic - Povračilni ukrepi, ki jih odobri STO - Neobstoj nepogodbene odgovornosti Skupnosti - Trajanje postopka pred Sodiščem prve stopnje - Razumni rok - Zahtevek za pravično odškodnino)

(2008/C 285/04)

Jezik postopka: italijanščina

Stranke

Tožeče stranke: Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio SpA (FIAMM), Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio Technologies Inc (FIAMM Technologies) in Giorgio Fedon & Figli SpA, Fedon America, Inc., (zastopniki: I. Van Bael, A. Cevese, F. Di Gianni in R. Antonini, odvetniki)

Druge stranke v postopku: Svet Evropske unije (zastopniki: A. Vitro, S. Marquardt in A. De Gregorio Merino, zastopniki), Komisija Evropskih skupnosti (zastopniki: P. J. Kuijper, V. Di Bucci, C. Brown in E. Righini, zastopniki), Kraljevina Španija (zadeva C-120/06 P) (zastopnika: E. Braquehais Conesa in M. Muñoz Pérez, zastopnika)

Intervenientka v podporo Svetu Evropske unije in Komisiji Evropskih skupnosti: Kraljevina Španija (zadeva C-121/06 P) (zastopnik: M. Muñoz Pérez, zastopnik)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (veliki senat) z dne 14. decembra 2005 v zadevi Fabbrica italiana accumulatori motocarri Montecchio SpA (FIAMM) in Fabbrica italiana accumulatori motocarri Montecchio Technologies, Inc (FIAMM Technologies) proti Svetu EU in Komisiji ES, T-69/00, s katero je Sodišče prve stopnje kot neutemeljeno zavrnilo odškodninsko tožbo za povrnitev škode, ki naj bi jo tožeči stranki utrpeli zaradi povračilnih ukrepov, ki so jih ameriški organi uporabili v zvezi z vrsto proizvodov Skupnosti, med katerimi so akumulatorji, ki jih izdelujeta in izvažata tožeči stranki, v okviru spora o evropski ureditvi uvoza banan.

Izrek

1) Glavni pritožbi se zavržeta.

2) Nasprotni pritožbi se zavržeta.

3) Družbe Fabbrica italiana accumulatori motocarri Montecchio SpA, Fabbrica italiana accumulatori motocarri Montecchio Technologies LLC, Giorgio Fedon & Figli SpA in Fedon America, Inc. plačajo stroške, ki sta jih priglasila Svet Evropske unije in Komisija Evropskih skupnosti.

4) Kraljevina Španija nosi svoje stroške.

(1) UL C 108, 6.5.2006.
2)

Člena 56 ES in 58 ES nasprotujeta zakonodaji države članice, kot je ta, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, ki ob tem, da v korist kolektivnih naložbenih podjemov s sedežem na ozemlju te države članice, ki imajo davčni značaj, določa nadomestilo za upoštevanje davčnih odtegljajev, ki jih druga država članica ali tretja država odtegne pri viru, od dividend, izplačanih tem podjemom, to nadomestilo zmanjša, če in kolikor so njihovi delničarji fizične ali pravne osebe s prebivališčem ali sedežem v drugih državah članicah ali tretjih državah, ker tako zmanjšanje škoduje brez razlikovanja vsem delničarjem navedenih podjemov. Na navedeno ne vpliva dejstvo, da imajo tuji delničarji kolektivnega naložbenega podjema, ki ima davčni značaj, prebivališče ali sedež v državi, s katero je država članica sedeža tega podjema sklenila konvencijo, ki na vzajemni podlagi določa odbitje davčnega odtegljaja od dividend, odtegnjenega pri viru.
1)

Člene 1(2), 7(1) in 8(2) in (4) Direktive Sveta 91/439 z dne 29. julija 1991 o vozniških dovoljenjih, spremenjene z Uredbo (ES) Evropskega parlamenta in Sveta št. 1882/2003 z dne 29. septembra 2003, je treba razlagati tako, da nasprotujejo temu, da država članica v okoliščinah, kot so v zadevah v glavni stvari, na svojem ozemlju ne prizna pravice do vožnje, ki izhaja iz vozniškega dovoljenja, ki ga je kasneje izdala druga država članica zunaj obdobja prepovedi zaprositi za novo dovoljenje, ki je bilo določeno za zadevno osebo, in da torej ne prizna veljavnosti tega dovoljenja, vse dokler njegov imetnik ne izpolni pogojev, ki veljajo v prvi državi članici za izdajo novega dovoljenja po odvzemu prejšnjega dovoljenja, med katerimi je preizkus sposobnosti za vožnjo, ki dokazuje, da ni več razlogov, ki so upravičevali navedeni odvzem. V enakih okoliščinah navedene določbe ne nasprotujejo temu, da država članica na svojem ozemlju ne prizna pravice do vožnje, ki izhaja iz vozniškega dovoljenja, ki ga je kasneje izdala druga država članica, če je na podlagi navedb v tem dovoljenju ali drugih nespornih informacij države članice izdajateljice dokazano, da imetnik tega dovoljenja, ki mu je bilo na ozemlju prve države članice odvzeto prejšnje dovoljenje, v času, ko je bilo izdano novo dovoljenje, ni imel običajnega prebivališča na ozemlju države članice izdajateljice.
3)

Čeprav se načeli enakega obravnavanja in davčne nevtralnosti načeloma uporabljata v postopku v glavni stvari, za kršitev teh načel ne gre samo zaradi tega, ker naj bi zavrnitev vračila temeljila na neupravičeni obogatitvi zadevnega davčnega zavezanca. Nasprotno, načelo davčne nevtralnosti nasprotuje temu, da bi pojem neupravičene obogatitve veljal le za „payment traders“ (davčne zavezance, za katere v danem davčnem obdobju izstopni davek preseže vstopni davek) in ne za „repayment traders“ (davčni zavezanci, katerih položaj je obraten od prejšnjega), če so ti davčni zavezanci prodajali podobno blago. Predložitveno sodišče mora odločiti, ali je v tem primeru tako. Poleg tega splošno načelo enakega obravnavanja, katerega kršitev se na davčnem področju izraža z diskriminacijo, ki vpliva na gospodarske udeležence, ki niso nujno konkurenti, ampak so v podobnem položaju glede drugih okoliščin, nasprotuje diskriminaciji med „payment traders“ in „repayment traders“, ki ni objektivno utemeljena.
1)

Sodba Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 3. maja 2006 v zadevi Eurohypo proti UUNT (EUROHYPO) (T-439/04) se razveljavi v delu, v katerem je Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti presodilo, da četrti odbor za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), s tem ko je z odločbo z dne 6. avgusta 2004 (zadeva R 829/2002-4) zavrnil registracijo izraza „EUROHYPO“ kot znamko Skupnosti za storitve iz razreda 36 v smislu Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, v revidirani in spremenjeni obliki, to je razreda, ki ustreza temu opisu: „[f]inančni posli; denarni posli; posli v zvezi s posredovanjem nepremičnin, finančne storitve, financiranje […]“, ni kršil člena 7(1)(b) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti, kot je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 3288/94 z dne 22. decembra 1994.
3)

Za naročila, ki jih odda naročnik, ki je oseba javnega prava v smislu direktiv 2004/17 in 2004/18, ter so v zvezi z dejavnostmi, ki jih opravlja ta naročnik v enem ali več sektorjih, navedenih v členih od 3 do 7 Direktive 2004/17, veljajo postopki, navedeni v tej direktivi. Za vse ostale oddaje naročil tega naročnika v zvezi z drugimi dejavnostmi pa se uporabi postopek, naveden v Direktivi 2004/18. Ti direktivi se uporabita ne glede na razlikovanje med dejavnostmi, ki jih ta naročnik opravlja za izpolnjevanje svojih nalog zadovoljevanja potreb splošnega interesa, in dejavnostmi, ki jih opravlja v pogojih konkurence, in to celo takrat, kadar obstaja ločeno računovodstvo za ločitev sektorjev dejavnosti tega naročnika, da bi preprečili navzkrižno financiranje med temi sektorji.
SL Uradni list Evropske unije C 64/8

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 17. januarja 2008 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Bundesfinanzhof – Nemčija) – Theodor Jäger proti Finanzamt Kusel-Landstuhl

(Zadeva C-256/06) (1)

(Prost pretok kapitala - Člena 73b in 73d Pogodbe ES (postala člena 56 ES in 58 ES) - Davek na dediščino - Vrednotenje premoženja, vključenega v dediščino - Premoženje v obliki kmetijskega zemljišča in gozdov, ki se nahaja v drugi državi članici - Manj ugodna metoda za vrednotenje premoženja in izračun dolgovanega davka)

(2008/C 64/10)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesfinanzhof

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Theodor Jäger

Tožena stranka: Finanzamt Kusel-Landstuhl

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Bundesfinanzhof – Razlaga člena 56 Pogodbe ES – Nacionalna zakonodaja o davku na dediščino – Uporaba različnih metod vrednotenja kmetijskih zemljišč in gozdov, glede na to ali se nahajajo na nacionalnem ozemlju ali v drugi državi članici, ter zneska, oproščenega davka, za nakup zemljišč, ki se nahajajo na nacionalnem ozemlju, kar povzroča večjo davčno obremenitev, če je premoženje sestavljeno iz kmetijskega zemljišča in gozdov, ki se nahajajo v drugi državi članici, kot pa če se premoženje nahaja na nacionalnem ozemlju.

Izrek

Člen 73b(1) Pogodbe ES (postal člen 56(1) ES) v povezavi s členom 73d Pogodbe ES (postal člen 58 ES) je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, ki za namene izračuna davka na dediščino, sestavljeno iz premoženja, ki se nahaja na ozemlju te države, in premoženja v obliki kmetijskega zemljišča in gozdov, ki se nahaja v drugi državi članici,

— določa, da se pri premoženju, ki se nahaja v tej drugi državi članici, upošteva njegova najvišja tržna vrednost, medtem ko se za isto premoženju, ki se nahaja na nacionalnem ozemlju, uporablja poseben postopek vrednotenja, katerega rezultati povprečno znašajo le 10 % poštene tržne vrednosti tega premoženja, in

— za premoženje v obliki kmetijskega zemljišča in gozdov, ki se nahaja na nacionalnem ozemlju, določa uporabo zneskov, oproščenih davka v zvezi s tem premoženjem ter upoštevanje preostale vrednost zgolj v višini 60 %.

(1) UL C 224, 16.9.2006.
1)

Člen 58 Akta o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike k Evropski uniji in prilagoditvah pogodb, na katerih temelji Evropska unija, nasprotuje temu, da bi se obveznosti, vsebovane v skupnostni ureditvi, ki ni bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije v jeziku nove države članice, ta jezik pa je eden od uradnih jezikov Evropske unije, uveljavljale zoper posameznike v tej državi, čeprav bi se te osebe s to ureditvijo lahko seznanile na drug način.
SL Uradni list Evropske unije C 8/4

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 15. novembra 2007 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunal Supremo – Španija) – International Mail Spain SL proti Administración del Estado, Correos

(Zadeva C-162/06) (1)

(Direktiva 97/67/ES - Skupna pravila za razvoj notranjega trga poštnih storitev - Liberalizacija poštnih storitev - Možnost rezerviranja čezmejne pošte za izvajalca univerzalne poštne storitve „v obsegu, potrebnem za zagotovitev vzdrževanja univerzalne storitve“)

(2008/C 8/06)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Supremo

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: International Mail Spain SL

Tožena stranka: Administración del Estado, Correos

Predmet

Vprašanje za predhodno odločanje – Tribunal Supremo – Razlaga člena 7(2) Direktive 97/67/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. decembra 1997 o skupnih pravilih za razvoj notranjega trga poštnih storitev v Skupnosti in za izboljšanje kakovosti storitve, v njeni različici pred spremembo iz Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2002/39/ES z dne 10. junija 2002 (UL L 15, 21.12.1998, str. 14) – Poštne storitve, ki so rezervirane za izvajalce univerzalne storitve – Čezmejna pošta – Izključno upoštevanje ogrožanja finančnega ravnovesja izvajalca univerzalnih storitev.

Izrek

Člen 7(2) Direktive 97/67/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. decembra 1997 o skupnih pravilih za razvoj notranjega trga poštnih storitev v Skupnosti in za izboljšanje kakovosti storitve je treba razlagati tako, da državam članicam dovoljuje rezervacijo čezmejne pošte za izvajalca univerzalne poštne storitve le, če dokažejo,

— da bi bilo sicer ogroženo izvajanje te univerzalne storitve, ali

— da je ta rezervacija nujna za izvajanje te storitve v ekonomsko sprejemljivih pogojih.

(1) UL C 143, 17.6.2006.
1.

Zvezna republika Nemčija s tem, da ni izračunala, ugotovila in Komisiji Evropskih skupnosti dala na voljo lastnih sredstev, povezanih z uvozom vojaških sredstev v obdobju od 1. januarja 1998 do 31. decembra 2002, in s tem, da ni plačala zamudnih obresti, ker navedenih lastnih sredstev ni dala na voljo Komisiji Evropskih skupnosti, ni izpolnila obveznosti iz členov 2 in od 9 do 11 Uredbe Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa Sveta 88/376/EGS, Euratom o sistemu lastnih sredstev Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES, Euratom) št. 1355/96 z dne 8. julija 1996, ter iz enakih členov Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti.
1)

Italijanska republika, s tem da izvaja dolgoletno prakso neposrednega oddajanja naročil družbi Agusta za nakup helikopterjev znamk Agusta in Agusta Bell za potrebe več vojaških in civilnih korpusov italijanske države brez kakršnega koli razpisnega postopka in zlasti s kršenjem postopkov, ki so določeni z Direktivo Sveta 93/36/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov oddaje javnih naročil blaga, kot je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 97/52/E z dne 13. oktobra 1997, in prej z Direktivo Sveta 77/62/EGS z dne 21. decembra 1976 o usklajevanju postopkov oddaje javnih naročil blaga, kot je bila spremenjena in dopolnjena z direktivama Sveta 80/767/EGS z dne 22. julija 1980 in 88/295/EGS z dne 22. marca 1988, ni izpolnila obveznosti iz teh direktiv.
SL Uradni list Evropske unije C 22/3

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 6. decembra 2007 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Finanzgericht Münster – Nemčija) – Columbus Container Services BVBA & Co. proti Finanzamt Bielefeld-Innenstadt

(Zadeva C-298/05) (1)

(Člena 43 in 56 ES - Davki na dohodek in kapital - Pogoji obdavčitve dobička poslovne enote s sedežem v drugi državi članici - Konvencija o izogibanju dvojnega obdavčevanja - Metodi oprostitve in odbitka davka)

(2008/C 22/04)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Finanzgericht Münster

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Columbus Container Services BVBA & Co

Tožena stranka: Finanzamt Bielefeld-Innenstadt

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Finanzgericht Münster – Razlaga členov 43, 56, 57 in 58 Pogodbe ES – Svoboda ustanavljanja in prost pretok kapitala – Vmesni dohodki, ki imajo značaj kapitalske naložbe v tujemu podjetju davčnega zavezanca, ki je neomejeno zavezan k davku v Nemčiji – Nacionalna zakonodaja, ki v nasprotju z določbami konvencije, ki preprečuje dvojno obdavčevanje, ki je bila sklenjena z Belgijo in ki določa napotitev na metodo izvzetja iz obdavčenja, določa odbitek davkov, obračunanih na te dohodke v tujini, od nacionalnega davka.

Izrek

Člena 43 ES in 56 ES je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta davčni zakonodaji države članice, na podlagi katere dohodki nacionalnega rezidenta, ki izhajajo iz kapitala, vloženega v poslovno enoto s sedežem v drugi državi članici, ne glede na konvencijo o izogibanju dvojnega obdavčevanja, sklenjeno z državo članico sedeža te poslovne enote, niso oproščeni davka na nacionalni dohodek, ampak so obdavčeni z nacionalnim davkom, od katerega se odšteje davek, obračunan v drugi državi članici.

(1) UL C 271, 29.10.2005.
1.

Ali je treba pravno načelo, da je treba plačati zamudne obresti, ker obstaja pravica do vračila davka, ki je bil pobran v nasprotju s pravom Unije, razlagati tako, da je treba, če je bilo davčnemu zavezancu odobreno vračilo davka na dodano vrednost, temu davčnemu zavezancu plačati tudi zamudne obresti, če: (a) je vračilo posledica napak pri upravnem poslovanju davčnega zavezanca, kot so opisane v tej odločbi in glede katerih ni mogoče davčnemu inšpektorju ničesar očitati; (b) je vračilo posledica ponovnega izračuna ključa za porazdelitev, ki se uporablja za odbitek davka na dodano vrednost od splošnih stroškov, v okoliščinah, kot so opisane v tej sodbi?
1.

Ali je treba člen 135(1)(g) Direktive 2006/112 (1) razlagati tako, da je mogoče šteti, da člani pokojninskega sklada, kot je ta v postopku v glavni stvari, nosijo naložbeno tveganje, in ali to pomeni, da je pokojninski sklad „posebni investicijski sklad“ v smislu te določbe? Ali je pri tem pomembno: — ali člani nosijo individualno naložbeno tveganje, oziroma zadostuje, da posledice rezultatov naložb nosijo člani kot skupnost in nihče drug; — kolikšen je obseg kolektivnega ali individualnega tveganja; — v kolikšni meri je znesek pokojninskega prejemka odvisen tudi od drugih dejavnikov, kot so število let pokojninske dobe, višina plače in aktuarska obrestna mera; — da v pokojninskem skladu od 1. januarja 2018 ni več aktivnega vzpostavljanja pokojnin in je zaradi nizke strateške stopnje kritja dolžan celotno premoženje prenesti na zavarovatelja ali drug pokojninski sklad?
2.

Ali je treba člen 10(2)(f) in (g) Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS (UL 2008, L.133, str. 66) z vidika načela učinkovitosti prava Unije in namena te direktive ter glede na člen 5 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288) razlagati tako, da nasprotuje praksi, da se v pogodbe o potrošniškem kreditu, katerih vsebina ni rezultat posamičnega dogovora med trgovcem (posojilodajalcem) in potrošnikom (posojilojemalcem), vključijo določbe, iz katerih je razvidna le posojilna obrestna mera in v znesku izražena skupna vrednost kapitaliziranih obresti, ki jih je potrošnik dolžan plačati kot izpolnitev svoje obveznosti po pogodbi, ne da bi se potrošnika ob tem izrecno obvestilo, da je osnova za izračun kapitaliziranih obresti (izraženih številčno) znesek, ki ni enak znesku kredita, ki ga potrošnik dejansko črpa, in posebej, da je ta osnova vsota zneska kredita, ki ga potrošnik črpa, in neobrestnih stroškov kredita, to je zlasti, da gre za vsoto zneska kredita, ki ga je potrošnik črpal, in neobrestnih stroškov kredita (to je provizij ali drugih stroškov, ki niso sestavni del zneska kredita, ki ga potrošnik črpa, vendar so del celotnega zneska, ki ga mora potrošnik plačati za izpolnitev svoje obveznosti iz potrošniške kreditne pogodbe)?
2.

Ali je treba člena 2(2) in 4(1) Direktive 2000/78/ES o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu glede na njene uvodne izjave 16, 17, 20 in 21, člena 21 in 26 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter člena 2 in 27 Konvencije Združenih narodov o pravicah invalidov (odobrene s Sklepom Sveta 2010/48/ES z dne 26. novembra 2009) (2) razlagati tako, da samodejno prenehanje pogodbe o zaposlitvi delavca zaradi invalidnosti (ob ugotovljeni trajni in popolni nezmožnosti za opravljanje običajnega poklica), ne da bi bil določen pogoj, da mora podjetje pred tem izpolniti obveznost sprejetja „razumnih prilagoditev“, k čemur zavezuje navedeni člen 5 Direktive zaradi ohranitve zaposlitve (oziroma utemeljiti z nesorazmernim bremenom take obveznosti), pomeni neposredno diskriminacijo, čeprav nacionalna zakonska določba določa tako prenehanje?
1.

Kako je treba razlagati člen 2(2)(f) Uredbe (EU) št. 1306/2013 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o financiranju, upravljanju in spremljanju skupne kmetijske politike in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 352/78, (ES) št. 165/94, (ES) št. 2799/98, (EC) No 814/2000, (ES) št. 1290/2005 in (ES) št. 485/2008, v skladu s katerim so za namene financiranja, upravljanja in spremljanja SKP „višja sila“ in „izjemne okoliščine“ zlasti priznani v primeru razlastitve celotnega ali velikega dela kmetijskega gospodarstva, če te razlastitve ni bilo mogoče pričakovati na dan prevzema obveznosti, in zlasti, ali gre za tak primer višje sile ali izjemnih okoliščin oziroma za razlastitev celotnega ali velikega dela kmetijskega gospodarstva, če je pogodba med občinsko upravo in upravičencem o uporabi občinskih kmetijskih zemljišč (pašnikov, travinja in travnikov), sklenjena v okviru ukrepa 211 „Plačila kmetom na gorskih območjih z naravnimi omejitvami“ iz programa razvoja podeželja za obdobje 2007–2013, odpovedana, pri čemer je bila odpoved izvedena zaradi izvajanja spremembe bolgarske zakonodaje, ki je upravičenec na dan prevzema obveznosti ni mogel predvideti?
1.

Ali je treba določbe členov 17 in 18 Direktive 2009/28/ES (1) ter člena 30 Direktive 2018/2001 (2) razlagati tako, da je namen mehanizmov za spremljanje masne bilance in nacionalnih ali prostovoljnih sistemov, ki jih določajo, le oceniti in utemeljiti trajnost surovin in biogoriv ter njihovih mešanic, in zato niso namenjeni zagotavljanju okvira za spremljanje in sledljivost deleža energije iz obnovljivih virov v končnih proizvodih, ki nastanejo pri soproizvodnji, ter posledično harmonizaciji upoštevanja deleža energije, ki ga vsebujejo taki proizvodi, za namene iz člena 17(1)(a), (b) in (c) Direktive 2009/28/ES ter člena 25 in člena 29(1), prvi pododstavek, točke (a), (b) in (c) Direktive 2018/2001?
2.

Ali je razlaga člena 3(2) Direktive 2001/24, v skladu s katerim se v državi članici gostiteljici priznajo učinki odločbe pristojnega upravnega organa matične države članice, s katero so se na propadlo banko, za katero so se uporabili ukrepi za reševanje, ponovno prenesle obveznosti in odgovornosti, ki izhajajo iz nadrejene obveznice, ki jo je tretja oseba vplačala, ko so bile te obveznosti in odgovornosti v premoženju „premostitvene banke“, skladna s temeljno pravico do lastnine iz člena 17 Listine in splošnim načelom pravne varnosti?