ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nasprotno pa se je mogoče sklicevati na nezakonitost mnenja navedenega preiskovalnega odbora v podporo predlogom za razglasitev ničnosti končne odločbe, ki jo sprejme predsednik Evropske investicijske banke. Iz internega pravilnika, naslovljenega „Politika glede spoštovanja človekovega dostojanstva na delovnem mestu“, ki ga je sprejela Evropska investicijska banka in je naveden v členu 3.6 kodeksa ravnanja osebja Evropske investicijske banke, izhaja, da je mnenje preiskovalnega odbora bistvena postopkovna zahteva, ki zaradi vsebinskih ali postopkovnih nepravilnosti, do katerih je prišlo med njegovim oblikovanjem, povzroči nezakonitost končne odločbe, ki jo je sprejel predsednik Banke prav na podlagi navedenega mnenja.

V položaj posegajo samo ukrepi, ki ustvarjajo zavezujoče pravne učinke, ki lahko neposredno in takoj vplivajo na interese tožeče stranke, tako da bistveno spremenijo njen pravni položaj. Pri aktih ali odločbah, ki nastajajo v več fazah, zlasti po opravljenem notranjem postopku, so izpodbojni akti načeloma samo ukrepi, ki dokončno določajo stališče uprave ob koncu tega postopka, ne pa tudi vmesni ukrepi, katerih cilj je pripraviti končno odločbo. Pripravljalni akti za odločbo ne posegajo v položaj in tožeča stranka lahko šele v tožbi zoper odločbo, sprejeto po koncu postopka, uveljavlja nepravilnost predhodnih aktov, ki so tesno povezani z njo.

Člen 3.6.1 kodeksa ravnanja Evropske investicijske banke opredeljuje psihično nasilje kot sovražne ali neokusne pripombe, obnašanje ali dejanja enega ali več članov osebja do drugega člana osebja, ki se ponavljajo v precej dolgem obdobju. V politiki Banke glede dostojanstva na delovnem mestu je navedeno, da ni pomembno, ali je zadevno ravnanje namerno. Odločilno je, da sta nasilje in ustrahovanje neželeni in nesprejemljivi obliki ravnanja, ki vplivata na samospoštovanje in samozaupanje osebe, ki je izpostavljena takemu ravnanju.

Iz tega sledi, da, glede na interni pravilnik Banke, psihično nasilje, pri katerem je Banka dolžna ponuditi pomoč, obstaja, če so pripombe, obnašanje ali dejanja osebe, ki nadleguje, objektivno, in torej s svojo vsebino, vplivali na samospoštovanje in samozaupanje osebe, ki je bila izpostavljena takemu ravnanju znotraj Banke, ne da bi bilo treba ugotoviti obstoj namernosti osebe, ki izvaja nasilje.

Mnenje preiskovalnega odbora o psihičnem nasilju nasprotuje temu zavezujočemu internemu pravilniku, saj mora biti v skladu s tem mnenjem psihično nasilje namerno ravnanje.

(Glej točke 53, 54 in 56.)

Sodišče za uslužbence: sodba z dne 11. novembra 2014, De Nicola/EIB,F‑52/11, EU:F:2014:243, točka 154.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(tretji senat)

z dne 25. junija 2014

Zadeva F-119/12

Stephanie Sumberaz Sotte-Wedemeijer

proti

Evropskemu policijskemu uradu (Europol)

„Javni uslužbenci – Osebje Europola – Konvencija o Europolu – Kadrovski predpisi Europola – Sklep Sveta 2009/371/PNZ – Uporaba PZDU za uslužbence Europola – Nepodaljšanje pogodbe začasnega uslužbenca o zaposlitvi za določen čas – Zavrnitev dodelitve pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas začasnemu uslužbencu“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero S. Sumberaz Sotte- Wedemeijer predlaga razglasitev ničnosti odločbe z dne 3. aprila 2012, s katero je Evropski policijski urad (Europol) zavrnil podaljšanje – za nedoločen čas – njene pogodbe o zaposlitvi kot začasne uslužbenke za določen čas, ki se je iztekla 31. maja 2012.

Odločitev: Tožba se zavrne. S. Sumberaz Sotte- Wedemeijer nosi svoje stroške, naloži pa se ji tudi plačilo stroškov, ki jih je priglasil Evropski policijski urad.

Povzetek

1. Tožbe uradnikov – Predhodna upravna pritožba – Skladnost med pritožbo in tožbo – Istovetnost predmeta in vzroka – Tožbeni razlogi in trditve, ki niso navedeni v pritožbi, vendar so z njo tesno povezani – Dopustnost

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

2. Uradniki – Načela – Varstvo legitimnega pričakovanja – Pogoji – Jasna zagotovila uprave

1. V tožbah uradnikov lahko predlogi, predloženi sodišču Unije, vsebujejo samo izpodbojne razloge, ki temeljijo na enakem vzroku kot izpodbojni razlogi, navedeni v pritožbi, pri čemer je te izpodbojne razloge pred sodiščem Unije vseeno mogoče podkrepiti s predstavitvijo tožbenih razlogov in argumentov, ki niso nujno navedeni v pritožbi, vendar so z njo tesno povezani.

Ker je predhodni postopek neformalen in zadevne osebe v tej fazi običajno delujejo brez pomoči odvetnika, v zvezi s tem po eni strani uprava pritožb ne sme razlagati restriktivno, temveč jih mora, nasprotno, presojati široko, po drugi strani pa namen člena 91 Kadrovskih predpisov ni strogo in dokončno zavezovati morebitnega sodnega postopka, če tožba ne spreminja niti vzroka niti predmeta pritožbe. Da pa bi sodni postopek iz člena 91(2) Kadrovskih predpisov dosegel svoj namen, mora biti upravni organ še vedno dovolj natančno seznanjen z ugovori, ki jih zadevne osebe navajajo zoper izpodbijano odločbo.

(Glej točki 37 in 38.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: sodba Komisija/Moschonaki, T-476/11 P, EU:T:2013:557, točke 73, 76 in 77 ter navedena sodna praksa.

2. Pravico zahtevati varstvo legitimnih pričakovanj ima vsak posameznik, ki je v položaju, v katerem je uprava pri njem vzbudila utemeljena pričakovanja s tem, da mu je dala natančna jamstva v obliki natančnih, brezpogojnih in skladnih informacij, ki izhajajo iz pooblaščenih in zanesljivih virov.

(Glej točko 46.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: sodba Mendes/Komisija, EU:F:2013:35, F-125/11, točka 62.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Uradniki – Pritožbe uradnikov – Sodba o razglasitvi ničnosti – Učinki – Razglasitev ničnosti odločbe Evropskega urada za izbor osebja (EPSO), s katero tožeči stranki ni bila dovoljena prijava na natečaj – Tožeča stranka, ki je uspela na drugem natečaju za zaposlitev v nižjem razredu – Obveznost uprave, da jo imenuje v višji naziv z retroaktivnim učinkom

(člen 266 PDEU; Kadrovski predpisi, člena 3 in 31(1))

V primeru, da sodišče Unije razglasi ničnost odločbe Evropskega urada za izbor osebja (EPSO), s katero kandidatu ni bila dovoljena prijava na natečaj, mora uprava za pravilno izvršitev te odločitve kandidata povrniti v položaj, v katerem bi bil, če bi se lahko prijavil na natečaj. Glede tega dovolitve zainteresirani osebi, da se prijavi na natečaj, ni mogoče šteti za zadostno izvršitev obveznosti, ki izhaja iz člena 266 PDEU, če s tem, da je uspela na drugem natečaju, ki je bil organiziran vzporedno in je bil namenjen zaposlitvi v nižjem razredu, ni mogla biti zaposlena v višji razred na podlagi prvega natečaja z učinkom od takrat, ko so bili zaposleni ostali kandidati na tem natečaju.

Po navedeni sodbi o razglasitvi ničnosti bi namreč morala institucija ob izvrševanju diskrecijske pravice, ki ji jo podeljuje člen 266 PDEU, izbrati med različnimi možnimi ukrepi za uskladitev interesov službe in potrebe po povrnitvi škode tožeči stranki. Institucija, ki mora sprejeti konkretne ukrepe za odpravo učinkov nezakonitosti, storjene v zvezi s kandidatom, bi morala na podlagi člena 3 Kadrovskih predpisov upoštevati, da se je položaj kandidata po sodbi o razglasitvi ničnosti bistveno spremenil, in sicer je ta začel delati. Zato ni bilo ovir za to, da institucija imenuje kandidata v višji razred na podlagi člena 31(1) Kadrovskih predpisov z retroaktivnim učinkom.

Namreč, če so spoštovana legitimna pričakovanja naslovnika, retroaktivni učinek upravnega akta lahko pomeni ukrep, ki je potreben za zagotovitev spoštovanja temeljnega načela, kot je v obravnavani zadevi načelo učinkovitega pravnega sredstva.

(Glej točke od 31 do 36.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 8. oktober 1992, Meskens proti Parlamentu, T‑84/91, točka 78; 29. junij 2005, Pappas proti Odboru regij, T‑254/04, točka 44;

Sodišče za uslužbence: 11. september 2008, Smajda proti Komisijii, F‑135/07, točka 48.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (sodnik posameznik)

z dne 18. decembra 2015

Carlo De Nicola

proti

Evropski investicijski banki (EIB)

„Javni uslužbenci — Osebje EIB — Ocena — Ocenjevalno poročilo za leto 2009 — Nezakonitost odločbe odbora za pritožbe — Zavrnitev napredovanja — Ustavitev postopka“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero C. De Nicola v bistvu predlaga, prvič, razglasitev ničnosti odločbe odbora Evropske investicijske banke (EIB ali v nadaljevanju: Banka) za pritožbe (v nadaljevanju: odbor za pritožbe) z dne 22. septembra 2010, s katero je ta zavrnil njegovo notranjo pritožbo, ki se nanaša na razglasitev ničnosti in spremembo njegovega ocenjevalnega poročila za leto 2009, drugič, razglasitev ničnosti navedenega ocenjevalnega poročila, tretjič, razglasitev ničnosti „vseh povezanih aktov, ki so bili sprejeti pred tem poročilom ali po njem“, zlasti odločbe EIB o nenapredovanju z dne 25. marca 2010, in četrtič, naj se EIB naloži plačilo odškodnine kot povračilo premoženjske in nepremoženjske škode, ki naj bi jo utrpel.

Odločitev:

Odločba odbora Evropske investicijske banke za pritožbe z dne 22. septembra 2010 se razglasi za nično. O predlogu za razglasitev ničnosti ocenjevalnega poročila za leto 2009, odločbe z dne 25. marca 2010 o zavrnitvi napredovanja in vseh povezanih aktov, ki so bili sprejeti pred tem poročilom ali po njem, ni več treba odločiti. V preostalem se tožba zavrne. Evropska investicijska banka nosi svoje stroške in naloži se ji plačilo stroškov, ki jih je priglasil C. de Nicola.

Povzetek

Uradniki — Uslužbenci Evropske investicijske banke — Ocenjevanje — Ocenjevalno poročilo — Izpodbijanje pred odborom Banke za pritožbe — Obseg nadzora (Kadrovski predpisi Evropske investicijske banke, člen 22) Tožbe uradnikov — Uslužbenci Evropske investicijske banke — Ničnostna sodba — Učinki — Obveznost sprejetja izvedbenih ukrepov — Sodba, s katero se za nično razglasi odločba odbora za pritožbe o ocenjevalnem poročilu — Obveznost Banke, da navedenemu odboru ponovno predloži ugovor, ki ga je vložil avtor notranje pritožbe (Člen 266 PDEU)
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 11. decembra 2012

Zadeva F‑97/11

Philippe Vienne

proti

Evropskemu parlamentu

„Javni uslužbenci – Prejemki – Družinski dodatki – Gospodinjski dodatek – Prenehanje pravice do gospodinjskega dodatka – Prenehanje zakonske zveze“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero P. Vienne Sodišču za uslužbence predlaga, naj razglasi za nično odločbo, s katero je Evropski parlament kot datum prenehanja pravice do gospodinjskega dodatka, ki mu je bil dodeljen, določil 1. marec 2011.

Odločitev: Tožba se zavrne. Tožeča stranka nosi svoje stroške in naloži se ji plačilo stroškov Parlamenta.

Povzetek

Uradniki – Osebni prejemki – Družinski dodatki – Gospodinjski dodatek – Datum prenehanja pravice do gospodinjskega dodatka – Presoja z vidika nacionalnega prava – Datum prenehanja zakonske zveze

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VII, člen 16(3))

Iz zahtev po enotni uporabi prava Unije in načela enakosti izhaja, da je treba izraze iz določbe prava Unije, ki se pri opredelitvi pomena in obsega ne sklicuje izrecno na pravo držav članic, navadno razlagati samostojno v celotni Uniji, in sicer ob upoštevanju okvira, v katerega je umeščena določba, in cilja zadevne ureditve. Vendar čeprav ni izrecnega sklicevanja, uporaba prava Unije lahko po potrebi vključuje sklicevanje na pravo držav članic, zlasti kadar sodišče Unije iz prava Unije ali splošnih načel prava Unije ne more razbrati opornih točk, ki bi mu omogočale določitev vsebine in obsega prava Unije s samostojno razlago.

V skladu s pravom držav članic Unije sklenitev zakonske zveze pomeni, da med zakoncema nastanejo medsebojne obveznosti, zlasti finančne, kot je dolžnost pomoči, s prenehanjem zakonske zveze pa te obveznosti prenehajo. Ker je namen gospodinjskega dodatka nadomestiti dodatne izdatke, nastale zaradi sklenitve zakonske zveze, prenehanje zakonske zveze povzroči ugasnitev pravice poročenega uradnika do gospodinjskega dodatka, ki ga je prejemal zaradi svoje zakonske zveze.

Zato je treba člen 16(3) Priloge VII h Kadrovskim predpisom razlagati tako, da za uradnika, ki je prejemal gospodinjski dodatek zaradi zakonske zveze, datum, ko preneha pravica do navedenega dodatka, ustreza datumu prenehanja zakonske zveze.

(Glej točke od 29 do 31.)

Napotitev na:

Sodišče: 18. januar 1984, Ekro, 327/82, točka 11;

Sodišče prve stopnje: 18. december 1992, Díaz García proti Parlamentu, T‑43/90, točka 36; 11. junij 1996, Pavan proti Parlamentu, T‑147/95, točka 42; 22. februar 2006, Adam proti Komisiji, T‑342/04, točka 32;

Sodišče za uslužbence: 1. julij 2010, Mandt proti Parlamentu, F‑45/07, točka 62.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 5. junija 2012

Zadeva F‑83/10

Kostantinos Giannakouris

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Uradniki – Osebni prejemki – Družinski dodatki – Dodatek za šolanje – Odštetje podobnega dodatka, prejetega iz drugih virov“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero K. Giannakouris predlaga zlasti razglasitev ničnosti odločbe Komisije z dne 26. februarja 2010 o znižanju dodatka za šolanje, ki mu je bil odobren, in odtegljaju preveč prejetega zneska na njegovih plačilnih listih, ker njegova hči dobiva finančni prejemek, ki ji ga je država članica dodelila v obliki štipendije.

Odločitev: Tožba se zavrne. Tožeči stranki se naloži plačilo stroškov Komisije.

Povzetek

Uradniki – Osebni prejemki – Družinski dodatki – Dodatek za šolanje – Pogoji za uporabo pravila o prepovedi kopičenja iz člena 67(2) Kadrovskih predpisov v primeru prejemanja podobnih dodatkov iz drugih virov – Uporaba za luksemburški finančni prejemek za študente – Dopustnost

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 67(1)(c) in (2))





Samo dodatki, ki so primerljivi in katerih cilj je enak, so „podobni“ v smislu pravila o prepovedi kopičenja iz člena 67(2) Kadrovskih predpisov na področju družinskih dodatkov. Odločilno merilo pri opredelitvi podobnega dodatka je cilj zadevnih dodatkov.

V zvezi s tem imata dodatek za šolanje iz člena 67(1)(c) Kadrovskih predpisov in luksemburški finančni prejemek, dodeljen v obliki štipendij in posojil, katerega namen je študentom zagotoviti finančno pomoč, ki jim omogoča plačevati stroške študija in življenjske stroške med študijem, podoben cilj, ker prispevata k šolnini vzdrževanega otroka uradnika.

Te ugotovitve ne more omajati okoliščina, da upravičenec do obeh prejemkov ni isti. Dejstvo, da se dodatek iz Kadrovskih predpisov dodeli uradniku in da nacionalni prejemek dobiva otrok oziroma je formalno dodeljen temu otroku, namreč ni odločilno za presojo, ali sta ta prejemka podobna v smislu člena 67(2) Kadrovskih predpisov. Prav tako ni odločilno dejstvo, da dodatek iz Kadrovskih predpisov dopolnjuje plačo uradnika in je tako povezan z delovnim razmerjem, drugače kot luksemburški finančni prejemek, ki se izplačuje otroku.

(Glej točke 29, 31, 32, 37 in 38.)

Napotitev na:

Sodišče: 13. oktober 1977, Gelders-Deboeck proti Komisiji, 106/76, točka 16; 13. oktober 1977, Emer-van den Branden proti Komisiji, 14/77, točka 15; 18. december 2007, Weiβenfels proti Parlamentu, C‑135/06 P, točka 89;

Sodišče prve stopnje: 10. maj 1990, Sens proti Komisiji, T‑117/89, točka 14; 11. junij 1996, Pavan proti Parlamentu, T‑147/95, točka 41;

Sodišče za uslužbence: 13. februar 2007, Guarneri proti Komisiji, F‑62/06, točke 39, 40 in 42.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(drugi senat)

z dne 4. februarja 2010

Zadeva F-15/08

Valérie Wiame

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Javni natečaj – Nevpis na rezervni seznam – Nezadostna ocena – Obvestilo o javnem natečaju EPSO/AST/7/05 – Izvajanje dokazov – Pravni interes“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero V. Wiame predlaga razglasitev ničnosti odločbe natečajne komisije EPSO/AST/7/05, s katero ji je bila dodeljena ocena, ki ne zadošča za njen vpis na rezervni seznam.

Odločitev: Tožba se zavrne. Tožeča stranka nosi svoje stroške. Komisija nosi svoje stroške.

Povzetek

1. Uradniki – Pravno sredstvo – Akt, ki posega v položaj – Odločba, sprejeta po ponovni preučitvi prejšnje odločbe

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90(2) in 91(1))

2. Akti institucij – Domneva zakonitosti – Indici, na podlagi katerih je mogoče izpodbijati zakonitost akta

1. Kadar kandidat, čigar prošnja za pripustitev k natečaju Skupnosti je bila zavrnjena, zaprosi za ponovno preučitev navedene odločbe, je akt, ki posega v položaj, le odločba, ki jo natečajna komisija sprejme po ponovni preučitvi. Zato navedeni kandidat svoje predloge vloži zoper to odločbo.

(Glej točko 20.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 13. december 2006, Heus proti Komisiji, T-173/05, ZOdl. JU, str. I-A-2-329 in II-A-2-1695, točka 19;

Sodišče za uslužbence: 13. december 2007, Van Neyghem proti Komisiji, F-73/06, ZOdl. JU, str. I-A-1-441 in II-A-1-2515, točka 39.

2. Po eni strani za upravni akt velja domneva zakonitosti, po drugi strani pa je dokazno breme načeloma na strani tistega, ki nekaj trdi, tako da mora tožeča stranka zagotoviti vsaj dovolj jasne, objektivne in skladne dokaze, s katerimi je mogoče podpreti resničnost ali verjetnost dejstev v podporo njenemu zahtevku. Zato mora tožeča stranka, ki nima na voljo dokaza niti skupka indicev, sprejeti domnevo zakonitosti, ki izhaja iz odločb, sprejetih v zvezi z natečaji, in od Sodišča za uslužbence ne more zahtevati, naj sámo preišče prijave uspešnih kandidatov, da bi preverilo, ali ni kateri od njih k natečaju pristopil nezakonito.

(Glej točko 21.)

Napotitev na:

Sodišče: 6. marec 2001, Connolly proti Komisiji, C-274/99 P, Recueil, str. I-1611, točki 113 in 114;

Sodišče prve stopnje: 19. november 1996, Brulant proti Parlamentu, T-272/94, RecFP, str. I-A-513 in II-1397, točka 35; 13. julij 2000, Griesel proti Svetu, T-157/99, RecFP, str. I-A-151 in II-699, točka 25.
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:F:2010 :7 1SODBA SODIŠČA ZA U SLUŽBENCE
(drugi senat)
z dne 4. februarja 2010
Zadeva F-15/08
Valérie W iame
proti
E v ropski komisiji
„Javni uslužbenci — Javni natečaj — Nevpis na rezervni seznam — Nezadostna ocena — Obvestilo 
o javnem n atečaju EPSO/AST/7/05 — Izvajanje dokazov — Pravni interes“
Predmet:Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero V . Wiame p redlaga 
razglasitev n ičnosti odločbe natečajne ko misije EPSO/AST/7/05, s katero ji je bila 
dodeljena ocena, ki n e zadošča za njen vp is na rezervni seznam.
Odločitev:Tožba se zavrne. Tožeča stranka no si svoje stroške. Komisija no si svoje stroške.
Pov zetek
1. Uradniki — Pravno sredstvo — Akt, ki posega v položaj — Odločba, sprejeta po ponovni preučitvi 
prejšnje odločbe
(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90(2) in 91(1))
2. Akti institucij — Domneva zakonitosti — Indici, na podlagi katerih je mo goče izpodbijati zakonitost 
akta
1. Kadar ka ndida t, čigar p rošnja za pripustitev k natečaju Skupnosti je bila zavrnjena, zaprosi za 
ponovno p reučitev n avedene odločbe, je akt, ki p osega v položaj, le odločba, ki j o natečajna ko misija 
sprejme p o ponovni preučitvi. Zato navedeni kandida t svoje predloge vloži zoper to odločbo.
(Glej točko 20.)
Napotitev n a:
Sodišče prve stopnje: 13. december 2006 , Heus proti Komisiji, T-173/05, ZOdl. JU, str. I-A-2-329 in II-A-2-1695 , 
točka 19;
Sodišče za uslužbence: 13. december 2007 , Van N eyghem p roti Komisiji, F-73/06, ZOdl. JU, str. I-A-1-441 in 
II-A-1-2515 , točka 39.
2. Po eni strani za upravni akt ve lja domneva zakonitosti, po dr ugi strani pa je dokazno b reme 
načeloma na strani tistega, ki n ekaj trdi, tako da m ora tožeča stranka z agotoviti vsaj dovolj jasne, 
objektivne in skladne dokaze, s katerimi je m ogoče podpreti resničnost ali ve rjetnost dejstev
2 ECLI:EU:F:2010 :7POVZETEK–ZADEVAF-15/08
WIAMEPROTIKOMISIJI
 v podporo njenemu zahtevku. Zato mora tožeča stranka, ki n ima na voljo dokaza niti skupka indicev, 
sprejeti domnevo zakonitosti, ki i zhaja iz odločb, sprejetih v zvezi z natečaji, in od Sodišča za 
uslužbence ne more zahtevati, naj sámo preišče prijave u spešnih ka ndida tov, da b i preverilo, ali ni 
kateri od njih k natečaju pristopil nezakonito.
(Glej točko 21.)
Napotitev n a:
Sodišče: 6. marec 2001 , Conno lly proti Komisiji, C-274/99 P, Recueil, str. I-1611 , točki 113 in 114;
Sodišče prve s topnje: 19. november 1996 , Brulant proti Parlamentu, T-272/94, RecFP, str. I-A-513 in II-1397 , 
točka 35; 13. julij 2000 , Griesel proti Svetu, T-157/99, RecFP, str. I-A-151 in II-699, točka 25.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Napredovanje – Primerjalna ocena uspešnosti – Diskrecijska pravica uprave – Meje

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)

2. Uradniki – Enako obravnavanje – Pojem

1. Za ocenjevanje delovne uspešnosti, ki jo je treba upoštevati v odločbi o napredovanju na podlagi člena 45 Kadrovskih predpisov, ima organ za imenovanja široko diskrecijsko pravico, nadzor sodišča Skupnosti pa mora biti omejen na vprašanje, ali je uprava glede na načine in sredstva, ki so jo lahko privedli do ocene, ostala v nespornih mejah in ni očitno napačno uporabila svoje pravice. Sodišče za uslužbence torej s svojo oceno kvalifikacij in uspešnosti kandidatov ne more nadomestiti ocene organa za imenovanja.

Diskrecijska pravica, tako priznana upravi, je vseeno omejena s potrebo po tem, da skrbno in nepristransko ter v interesu službe in v skladu z načelom enakega obravnavanja opravi primerjalno oceno uspešnosti uradnikov. V praksi je treba primerjalno oceno uspešnosti opraviti na enaki podlagi ter na podlagi primerljivih virov podatkov in informacij.

Potreba po taki oceni na enaki podlagi in omejeno število razpoložljivih točk za delovno uspešnost zahtevata, da se te točke dodelijo najbolj zaslužnim uradnikom v padajočem vrstnem redu do izčrpanja kvote točk. Če se pri tako izvedeni primerjalni oceni uspešnosti ugotovi, da je delovna uspešnost nekaterih uradnikov enaka, je treba tem uradnikom dodeliti enako število točk za delovno uspešnost. V primeru nezadostnega števila točk se izbira med več ex-aequo opravi na podlagi dodatnih ugotovitev, kot je delovna doba.

(Glej točke od 42 do 44.)

Napotitev na:

Sodišče: 3. april 2003, Parlament proti Samperu, C-277/01 P, Recueil, str. I-3019, točka 35.

Sodišče prve stopnje: 30. november 1993, Tsirimokos proti Parlamentu, T‑76/92, Recueil, str. II‑1281, točka 21; 6. junij 1996, Baiwir proti Komisiji, T‑262/94, RecFP, str. I‑A‑257 in II‑739, točka 66; 9. april 2003, Tejada Fernández proti Komisiji, T‑134/02, RecFP, str. I‑A‑125 in II‑609, točka 41; 13. april 2005, Nielsen proti Svetu, T‑353/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑95 in II‑443, točka 58; 19. oktober 2006, Buendía Sierra proti Komisiji, T‑311/04, ZOdl., str. II‑4137, točka 93.

2. Načelo enakega obravnavanja je kršeno, kadar se dve kategoriji oseb, katerih dejanski in pravni položaji se bistveno ne razlikujejo, obravnavata različno ali kadar se različni položaji obravnavajo enako. Tako je zahteva, naj uradnik, da bi dobil enako število točk za delovno uspešnost kot uradniki, s katerimi je bil primerjan, dokaže, da je njegova delovna uspešnost večja kot njihova, kršitev načela enakega obravnavanja.

(Glej točke 45 in od 49 do 59.)

Napotitev na:

Sodišče: 4. februar 1982, Buyl in drugi proti Komisiji, 817/79, Recueil, str. 245, točka 29; 11. julij 1985, Appelbaum proti Komisiji, 119/83, Recueil, str. 2423, točka 25.

Sodišče prve stopnje: 7. februar 1991, Tagaras proti Sodišču, združeni zadevi T‑18/89 in T‑24/89, Recueil, str. II‑53, točka 68.