Keywords

Summary



Keywords

1. Pravo Skupnosti – Načela – Enako obravnavanje – Diskriminacija na podlagi državljanstva – Državljanstvo Evropske unije – Pravica do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic – Prosti pretok blaga – Svoboda opravljanja storitev – Določbe Pogodbe – Področje uporabe – Prepovedane droge, ki so v nezakonitem obtoku in za katere velja prepoved uvoza in prodaje v vseh državah članicah – Prodaja tako imenovanih mehkih drog v kavarnah z marihuano, ki se dopušča na ravni kazenskega pregona – Izključitev

(členi 12 ES, 18 ES, 29 ES in 49 ES)

2. Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Občinska ureditev, ki nerezidente izključuje iz uporabe nekaterih storitev

(člen 49 ES)

Summary

1. Imetnik kavarne z marihuano se v okviru prodaje – v takih kavarnah – prepovedanih drog, ki niso v obtoku, ki ga zaradi njihove uporabe v medicinske ali znanstvene namene pristojni organi strogo nadzorujejo, pri čemer se ta prodaja dopušča na ravni kazenskega pregona, ne more sklicevati na člene 12 ES, 18 ES, 29 ES ali 49 ES, da bi nasprotoval občinskim predpisom, ki osebam, ki niso rezidenti, prepoveduje vstop v take lokale.

Za prepovedane droge, ki niso v obtoku, ki ga zaradi njihove uporabe v medicinske ali znanstvene namene pristojni organi strogo nadzorujejo, že zaradi njihove narave namreč velja prepoved uvoza in prodaje v vseh državah članicah. To, da ena ali druga država članica neko prepovedano drogo opredeljuje kot „mehko drogo“, ne more omajati te trditve. Na tako prepoved uvoza in prodaje prav tako ne more vplivati zgolj dejstvo, da organi, pristojni za njeno izvajanje, zaradi omejenih človeških in materialnih virov preganjanju nekaterih oblik trgovanja s prepovedanimi drogami dajejo manjšo prednost, ker menijo, da so nekatere druge oblike nevarnejše. Tak pristop pa seveda ne more izenačiti nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami z gospodarskim obtokom na medicinskem in znanstvenem področju, ki ga pristojni organi strogo nadzorujejo. Ta je namreč dejansko legaliziran, medtem ko je nedovoljen promet, čeprav se dopušča, prepovedan.

Glede prodaje brezalkoholnih pijač in hrane v teh kavarnah z marihuano se imetnik lokala lahko sklicuje na člen 49 ES. Prodaja brezalkoholnih pijač in hrane v kavarnah z marihuano je namreč gostinska dejavnost, za katero je značilen skupek elementov in dejanj, znotraj katerih v primerjavi z dobavo same dobrine prevladujejo storitve.

(Glej točke 41, 43, 49 in 54 ter točko 1 izreka.)

2. Člen 49 ES je treba razlagati tako, da občinska ureditev, ki nerezidentom prepoveduje vstop v kavarne z marihuano, pomeni omejitev svobode opravljanja storitev iz Pogodbe ES, če ta prepoved prizadene opravljanje gostinskih storitev v kavarnah z marihuano, v katerih se prodajajo nekatere prepovedane droge, opredeljene kot „mehke droge“. Vendar je ta omejitev upravičena s ciljem boja proti turizmu z drogami in s tem povezanim nevšečnostim.

Boj proti turizmu z drogami in s tem povezanim nevšečnostim namreč spada v okvir boja proti drogam. Povezan je tako z ohranjanjem javnega reda kot z varovanjem zdravja državljanov, in to tako na ravni držav članic kakor na ravni Unije. Glede na obveznosti Unije in njenih članic ti cilji predstavljajo legitimni interes, ki načeloma upravičuje omejitev obveznosti, ki jih nalaga pravo Unije, celo na podlagi temeljne svoboščine, kot je svoboda opravljanja storitev.

Glede sorazmernosti take omejitve ni sporno, da je prepoved vstopa nerezidentom v kavarne z marihuano ukrep, s katerim je mogoče bistveno omejiti turizem z drogami in tako zmanjšati težave, ki jih povzroča. V tem smislu ni mogoče šteti za nedosledno, če država članica sprejme ustrezne ukrepe za spopadanje z velikim dotokom prebivalcev iz drugih držav članic, ki želijo izkoristiti trgovanje s proizvodi, katerih prodaja je zaradi njihove narave v vseh državah članicah prepovedana, v tej državi pa se dopušča.

Kar zadeva možnost, da bi bili sprejeti ukrepi, ki bi manj omejevali svobodo opravljanja storitev, zlasti da bi se nerezidentom dovolil vstop v kavarne z marihuano, medtem ko bi se jim zavrnil nakup konoplje, ne bi bilo preprosto natančno preverjati in nadzorovati, ali se ti proizvodi strežejo nerezidentom in ali jih ti uživajo. Poleg tega obstaja bojazen, da bi tak pristop spodbujal nedovoljeno trgovino ali preprodajo konoplje s strani rezidentov nerezidentom znotraj kavarn z marihuano. Državam članicam pa ni mogoče odreči možnosti, da cilj boja proti turizmu z drogami in s tem povezanim nevšečnostim uresničujejo z uvedbo splošnih pravil, ki bi jih nacionalni organi preprosto upravljali in nadzorovali.

Glede na to, da ni elementov, ki bi kazali na to, da bi bilo mogoče s tem, da bi se nerezidentom dovolil vstop v kavarne z marihuano, medtem ko bi se jim zavrnil nakup konoplje, doseči zastavljeni cilj na taki ravni, kot je ta, ki jo predvideva zadevna občinska ureditev, je taka ureditev primerna za uresničevanje cilja boja proti turizmu z drogami in s tem povezanim nevšečnostim in ne presega tega, kar je potrebno za njegovo uresničitev.

(Glej točke 65, 66, 69, 75, 78 in od 80 do 84 ter točko 2 izreka.)