ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Pravo Unije nasprotuje uporabi pravila države članice, po katerem lahko vlagatelj z odškodninsko tožbo zoper državo, ki temelji na kršitvi tega prava s strani nacionalnega zakona, ki je ugotovljena s sodbo Sodišča, izdano na podlagi člena 226 ES, uspe le, če je predhodno izčrpal vsa nacionalna pravna sredstva, s katerimi je izpodbijal veljavnost škodljivega upravnega akta, sprejetega na podlagi tega zakona, medtem ko tako pravilo ne velja za odškodninsko tožbo zoper državo, ki temelji na neustavnosti istega zakona, ki jo ugotovi pristojno sodišče.

Načelo enakovrednosti namreč zahteva, da se vsa pravila glede pravnih sredstev brez razlikovanja uporabljajo za pravna sredstva, ki temeljijo na kršitvi prava Unije, in tista, ki temeljijo na kršitvi nacionalnega prava. Zadevni odškodninski tožbi se ob upoštevanju njunega namena in njunih bistvenih elementov lahko štejeta za podobni, če imata popolnoma enak namen, in sicer povrnitev škode, ki jo je utrpel oškodovanec zaradi dejanja ali opustitve države, in če je edina razlika med zadevnima tožbama okoliščina, da so bile kršitve prava, na katerih temeljita, pri eni ugotovljene s sodbo Sodišča, izdano na podlagi člena 226 ES, pri drugi pa s sodbo pristojnega nacionalnega sodišča. Zadnjenavedena okoliščina pa ob neobstoju drugih elementov, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti obstoj drugih razlik med navedenima tožbama, ne zadostuje za ugotovitev razlike med tema tožbama glede na načelo enakovrednosti. Zato načelo enakovrednosti nasprotuje uporabi takega pravila.

(Glej točke 33, 36, od 43 do 46, 48 in izrek.)
Zadeva C-586/08

Angelo Rubino

proti

Ministero dell'Università e della Ricerca

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale amministrativo regionale del Lazio)

„Direktiva 2005/36/ES — Priznavanje diplom — Pojem ‚reguliran poklic‘ — Izbira vnaprej določenega števila posameznikov, ki se opravi na podlagi primerjalnega ocenjevanja kandidatov in s katero se podeli kvalifikacija z omejeno časovno veljavnostjo — Nacionalna znanstvena kvalifikacija — Univerzitetni profesor“

Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 17. decembra 2009 I ‐ 12015

Povzetek sodbe

Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Delavci – Priznavanje poklicnih kvalifikacij – Področje uporabe Direktive 2005/36

(člena 39 ES in 43 ES; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/36, člen 3(1)(a))

To, da je dostop do poklica pridržan za kandidate, ki so bili izbrani po postopku zaposlovanja za izbiro vnaprej določenega števila posameznikov, ki se namesto z uporabo absolutnih meril opravi na podlagi primerjalnega ocenjevanja kandidatov, in za podelitev kvalifikacije s strogo omejeno časovno veljavnostjo, še ne pomeni, da je navedeni poklic reguliran poklic v smislu člena 3(1)(a) Direktive 2005/36 o priznavanju poklicnih kvalifikacij.

Vendar člena 39 ES in 43 ES, ki državljanom držav članic zagotavljata dostop do zaposlitve ali samozaposlitve brez diskriminacije zaradi državljanstva, nalagata, da so kvalifikacije, podeljene v drugih državah članicah, v okviru takega postopka zaposlovanja priznane glede na njihovo pravo vrednost in primerno upoštevane.

(Glej točke od 34 do 36 in izrek.)
1.

Irska s tem, da razen v grofiji Cavan ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev s členoma 4 in 8 Direktive Sveta 75/442/EGS z dne 15. julija 1975 o odpadkih, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 91/156/EGS z dne , glede odpadnih voda iz gospodinjstva, odstranjenih v podeželskem okolju skozi greznice in druge sisteme ravnanja z odpadnimi vodami, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
To, da družba s sedežem v državi članici zavarovalni družbi s sedežem v tretji državi odplačno odstopi portfelj pogodb o življenjskem pozavarovanju, ki za zadnjenavedeno s soglasjem zavarovancev vključuje prevzem vseh pravic in obveznosti, ki izhajajo iz teh pogodb, pomeni opravljanje storitev v smislu člena 6 Direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih. Pogodb življenjskega pozavarovanja namreč ni mogoče opredeliti kot premoženje v stvareh v smislu člena 5(1) Šeste direktive. Zato se transakcija, s katero se prenesejo take pogodbe, ne more šteti za dobavo blaga v smislu te določbe.

Če družba s sedežem v državi članici zavarovalni družbi s sedežem v tretji državi odplačno odstopi portfelj pogodb o življenjskem pozavarovanju, ki za zadnjenavedeno s soglasjem zavarovancev vključuje prevzem vseh pravic in obveznosti, ki izhajajo iz teh pogodb, to ni ne transakcija iz členov 9(2)(e), peta alinea, in 13(B)(a) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih ne transakcija iz kombinacije točk 2 in 3 člena 13(B)(d) te direktive.

Takšen odplačni odstop portfelja pogodb o življenjskem pozavarovanju, pri katerem je družba pridobiteljica plačala za pridobitev navedenih pogodb, po svoji naravi namreč ni bančna transakcija. Prav tako ne ustreza značilnostim zavarovalne transakcije, to se pravi, da se zavarovatelj zaveže, da bo za zavarovanca v zameno za vnaprejšnje plačilo premije ob nastopu škodnega dogodka opravil storitev, ki je bila dogovorjena ob sklenitvi pogodbe, niti ne ustreza pozavarovalni transakciji, s katero zavarovatelj sklene pogodbo, s katero se zaveže, da za plačilo premije in v mejah, določenih s to pogodbo, prevzame dolgove, ki naj bi za drugega zavarovatelja izhajali iz obveznosti, ki jih je prevzel v okviru zavarovalnih pogodb, sklenjenih s svojimi zavarovanci.

Sicer pa odstop portfelja pogodb o življenjskem pozavarovanju po svoji naravi ni finančna transakcija v smislu člena 13(B)(d) Šeste direktive. Poleg tega pomeni enotno storitev in je ni mogoče umetno razdeliti na dve storitvi; po eni strani na prevzem obveznosti v smislu člena 13(B)(d), točka 2, Šeste direktive in po drugi strani na transakcijo, ki se nanaša na terjatve v smislu navedenega člena 13(B)(d), točka 3.

V okviru takega odstopa okoliščina, da protivrednosti – gre za določitev negativne vrednosti – za prevzem nekaterih od teh odstopljenih pogodb ne plača prevzemnik, ampak odstopnik, ne vpliva na zgoraj navedeno.

(Glej točke 30, 34, 37, 38, 48, 52, 53, 59 ter točki 1 in 2 izreka.)
1.

Kraljevina Španija s tem, da ni v predpisanem roku sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev Direktive Komisije 2006/70/ES z dne 1. avgusta 2006 o določitvi izvedbenih ukrepov za Direktivo 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta glede opredelitve „politično izpostavljene osebe“ in tehničnih meril za postopke poenostavljene dolžnosti skrbnosti pri ugotavljanju identitete stranke ter izjeme na podlagi finančne dejavnosti, ki poteka zgolj občasno ali v omejenem obsegu, ni izpolnila obveznosti iz člena 5 te direktive.
Zadeva C-103/08

Arthur Gottwald

proti

Bezirkshauptmannschaft Bregenz

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Vorarlberg)

„Prosto gibanje oseb — Državljanstvo Unije — Člen 12 ES — Dodelitev brezplačne letne cestninske vinjete invalidnim osebam — Določbe, ki dodelitev take vinjete omejujejo na invalidne osebe, ki imajo stalno ali običajno prebivališče na nacionalnem ozemlju“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca J. Mazáka, predstavljeni 30. aprila 2009 I ‐ 9119

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 1. oktobra 2009 I ‐ 9134

Povzetek sodbe

Pravo Skupnosti – Načela – Enako obravnavanje – Diskriminacija glede na državljanstvo – Prepoved

(člen 12 ES)

Člen 12 ES je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalnim predpisom, ki določajo, da se brezplačna letna cestninska vinjeta dodeli le invalidnim osebam, ki imajo stalno ali običajno prebivališče na ozemlju zadevne države članice, vključno s tistimi, ki so redno v tej državi iz poklicnih ali osebnih razlogov.

Spodbujanje mobilnosti in vključevanje invalidnih oseb ter želja po zagotavljanju obstoja naveznih okoliščin med družbo zadevne države članice in upravičencem do dajatve, kot je ta, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, sta nedvomno lahko objektivna preudarka v splošnem interesu, ki upravičujeta, da pogoji za pridobitev ali izplačilo take dajatve vplivajo na prosto gibanje državljanov Unije.

V zvezi z navedenim ukrepom, ki je namenjen temu, da se invalidnim osebam olajšajo redni premiki po avstrijskem ozemlju, zato da se vključijo v nacionalno družbo – se stalno ali običajno prebivališče izkažeta kot merili, s katerima je mogoče dokazati obstoj povezanosti teh oseb z družbo zadevne države članice, zlasti tako, da se jih loči od drugih skupin uporabnikov, ki cestno omrežje te države članice lahko uporabljajo le enkratno ali začasno. Ugotovitve o sorazmernosti pogojev stalnega in običajnega prebivališča glede na cilje zadevnih nacionalnih predpisov veljajo še toliko bolj, ker se navedeni pogoji razlagajo široko, tako da je z drugimi naveznimi okoliščinami mogoče dokazati zadostno povezanost z avstrijsko družbo, na podlagi katere se dodelijo brezplačne vinjete. V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da z nacionalnimi predpisi ni preseženo to, kar je nujno potrebno, da se dosežejo cilji, ki jim sledijo ti predpisi.

(Glej točke 32, 36, 38, 40, 41 in izrek.)
(Glej točki 47 in 49 ter točko 1 izreka.)

Nastanek obveznosti delodajalca, da začne posvetovanja o nameravanih kolektivnih odpustih, ni odvisen od vprašanja, ali lahko delodajalec predstavnikom delavcev že predloži vse zahtevane podatke iz člena 2(3), prvi pododstavek, točka (b), Direktive 98/59 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi s kolektivnimi odpusti. Izhodišče posvetovanj ne more biti odvisno od vprašanja, ali lahko delodajalec predstavnikom delavcev že sporoči vse podatke iz navedene določbe. Na podlagi te določbe delodajalec predstavnikom delavcev ves čas posvetovanj zagotavlja upoštevne podatke. Pri tem je nujno potrebna prožnost, saj so lahko podatki na voljo v različnih trenutkih posvetovalnega procesa, kar pomeni, da ima delodajalec možnost in obveznost, da jih med posvetovanji dopolni.

(Glej točke od 53 do 55 in točko 2 izreka.)
Zakonodajalec Skupnosti je torej želel posebno ureditev, ki jo določa člen 14(3) Uredbe, opredeliti s posebno vrsto pogodbenega razmerja, to je z delovnim razmerjem, kar izključuje uporabo navedenega odstavka za druga pogodbena razmerja, kot so razmerja v zvezi z modelom Skupnosti, ustvarjenim po naročilu.

V primerih, prvič, v katerih se obravnavajo neregistrirani modeli Skupnosti, ki so bili razviti po naročilu, in, drugič, v katerih na podlagi nacionalne zakonodaje taki modeli niso izenačeni s tistimi, ki so bili razviti v okviru delovnega razmerja, je treba člen 14(1) Uredbe št. 6/2002 o modelih Skupnosti razlagati tako, da ima pravico do modela Skupnosti oblikovalec, razen če je bila ta pravica s pogodbo prenesena na njegovega pravnega naslednika.

Možnost pogodbenega prenosa pravice do modela Skupnosti z oblikovalca na njegovega pravnega naslednika v smislu člena 14(1) Uredbe je razvidna iz besedila tega člena in ciljev te uredbe. Zato lahko prilagoditev varstva modelov Skupnosti potrebam vseh industrijskih sektorjev v Skupnosti z uporabo pogodbenega prenosa pravice do modela Skupnosti prispeva k bistvenemu cilju učinkovitega izvrševanja pravic po vsem ozemlju Skupnosti. Poleg tega povečano varstvo industrijskega oblikovanja ne spodbuja le prispevanja posameznih oblikovalcev k odličnosti Skupnosti na tem področju, temveč spodbuja tudi inovativnost in razvoj novih izdelkov ter naložbe v njihovo izdelovanje.

Nacionalno sodišče pa je pristojno, da preuči vsebino take pogodbe in ugotovi, ali je bila v konkretnem primeru pravica do neregistriranega modela Skupnosti dejansko prenesena z oblikovalca na njegovega pravnega naslednika, pri čemer nacionalno sodišče pri ugotavljanju, kdo ima v skladu s členom 14(1) Uredbe pravico do neregistriranega modela Skupnosti, uporabi pogodbeno pravo.

(Glej točke 62, od 77 do 82 in točko 2 izreka.)
Zadeva C-254/08

Futura Immobiliare srl Hotel Futura in drugi

proti

Comune di Casoria

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale amministrativo regionale della Campania)

„Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Direktiva 2006/12/ES — Člen 15(a) — Stroški odstranjevanja odpadkov, ki se ne delijo po merilu dejanske povzročitve odpadkov — Skladnost z načelom plačila povzročitelja obremenitve“

Sklepni predlogi generalne pravobranilke J. Kokott, predstavljeni 23. aprila 2009 I ‐ 6997

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 16. julija 2009 I ‐ 7011

Povzetek sodbe

Okolje – Odpadki – Direktiva 2006/12

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/12, člen 15(a))

Člen 15(a) Direktive 2006/12 o odpadkih je treba razlagati tako, da glede na trenutno stanje prava Skupnosti ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki za financiranje storitve upravljanja in odstranjevanja komunalnih odpadkov določa dajatev, ki se izračuna na podlagi ocenjene količine odpadkov uporabnikov te storitve, in ne na podlagi količine odpadkov, ki so jo dejansko proizvedli in predali za odvoz.

Člen 15(a) Direktive 2006/12 namreč za primer, ko imetniki odpadkov te predajo pobiralcu, določa, da morajo v skladu z načelom plačila povzročitelja obremenitve strošek odstranjevanja odpadkov nositi ti imetniki. Vendar pa je pogosto težko in celo drago določiti natančno količino komunalnih odpadkov, ki jih preda vsak imetnik. V teh okoliščinah lahko uporaba meril – ki temeljijo na eni strani na sposobnosti imetnikov za proizvajanje odpadkov, izračunani glede na površino nepremičnin, ki jo uporabljajo, in glede na njihovo namembnost, in/ali na drugi strani na vrsti proizvedenih odpadkov – omogoči izračun stroškov odstranjevanja teh odpadkov in njihovo razdelitev med različne imetnike, ker so ta merila po svoji naravi taka, da neposredno vplivajo na višino navedenih stroškov.

Vendar pa mora predložitveno sodišče na podlagi dejanskih in pravnih elementov, ki so mu bili predloženi, preveriti, ali dajatev za odstranjevanje odpadkov ne povzroči, da se nekaterim „imetnikom“, v tem primeru hotelskim obratom, zaračunajo stroški, ki so očitno nesorazmerni glede na količino ali vrsto odpadkov, ki jo proizvedejo.

(Glej točke 44, od 49 do 51, 56, 57 in izrek.)
1.

Kraljevina Švedska s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/56/ES z dne 26. oktobra 2005 o čezmejnih združitvah kapitalskih družb, glede finančnih institucij, ki potrebujejo odobritev javnega organa, zlasti glede nekaterih bank in zavarovalnic, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
Zadeva C-173/08

Kloosterboer Services BV

proti

Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Rotterdam

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Gerechtshof te Amsterdam)

„Skupna carinska tarifa — Tarifne številke — Ohlajevalni sistemi za računalnike, sestavljeni iz toplotnega izmenjevalnika in ventilatorja — Uvrstitev v kombinirano nomenklaturo“

Sodba Sodišča (peti senat) z dne 18. junija 2009 I ‐ 5349

Povzetek sodbe

Skupna carinska tarifa – Tarifne številke – Ohlajevalni sistemi za računalnike, sestavljeni iz toplotnega izmenjevalnika in ventilatorja

(Uredba Sveta št. 2658/87; Uredba Komisije št. 1789/2003)

Uredbo št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1789/2003, je treba razlagati tako, da je treba proizvode, kakršni so zadevni iz postopka v glavni stvari, ki so sestavljeni iz toplotnega izmenjevalnika in ventilatorja in so namenjeni izključno vgradnji v računalnik, uvrstiti pod tarifno podštevilko 84733090 Kombinirane nomenklature v Prilogi I k tej uredbi.

Ker so ti proizvodi sestavljeni iz dveh različnih delov, namreč toplotnega izmenjevalnika in ventilatorja, in ker nobena od tarifnih podštevilk, pod kateri bi bilo mogoče uvrstiti te elemente, ni natančnejša kot druga, se za uvrstitev teh proizvodov lahko uporabi samo pravilo v točki 3(b) splošnih pravil in treba je ugotoviti, kateri od materialov, iz katerih je ta proizvod sestavljen, mu da bistveni značaj. V tej zvezi jim bistveni značaj daje toplotni izmenjevalnik, ne pa ventilator. Ker je bistvena funkcija teh proizvodov sprejemanje in prevajanje toplote procesorja, je sestavni del proizvodov, ki omogoča izvajanje te funkcije in je bil za to posebej razvit, toplotni izmenjevalnik.

(Glej točke od 29 do 34, 37, 38 in izrek.)
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 7. maja 2009 – Komisija proti Franciji

(Zadeva C-443/08)

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 1999/13/ES — Zmanjšanje emisij hlapnih organskih spojin — Neopravljen prenos pojmov ‚majhen pobrat‘ in ‚znatna sprememba‘“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 22.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje zakonov in drugih predpisov, potrebnih za pravilen prenos člena 2, točka 3, člena 2, točka 4, in člena 4(4) Direktive Sveta 1999/13/ES z dne 11. marca 1999 o omejevanju emisij hlapnih organskih spojin zaradi uporabe organskih topil v nekaterih dejavnostih in obratih (UL L 85, str. 1) – Pojma „majhen obrat“ in „znatna sprememba“

Izrek

1. Francoska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za pravilen prenos člena 2, točki 3 in 4, ter člena 4, točka 4, Direktive Sveta 1999/13/ES z dne 11. marca 1999 o omejevanju emisij hlapnih organskih spojin zaradi uporabe organskih topil v nekaterih dejavnostih in obratih, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima v skladu s to direktivo.

2. Francoski republiki se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 7. maja 2009 – Komisija proti Franciji

(Zadeva C-443/08)

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 1999/13/ES — Zmanjšanje emisij hlapnih organskih spojin — Neopravljen prenos pojmov ‚majhen pobrat‘ in ‚znatna sprememba‘“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 22.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje zakonov in drugih predpisov, potrebnih za pravilen prenos člena 2, točka 3, člena 2, točka 4, in člena 4(4) Direktive Sveta 1999/13/ES z dne 11. marca 1999 o omejevanju emisij hlapnih organskih spojin zaradi uporabe organskih topil v nekaterih dejavnostih in obratih (UL L 85, str. 1) – Pojma „majhen obrat“ in „znatna sprememba“

Izrek

1. Francoska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za pravilen prenos člena 2, točki 3 in 4, ter člena 4, točka 4, Direktive Sveta 1999/13/ES z dne 11. marca 1999 o omejevanju emisij hlapnih organskih spojin zaradi uporabe organskih topil v nekaterih dejavnostih in obratih, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima v skladu s to direktivo.
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 20. maja 2009 – Guigard proti Komisiji

(Zadeva C-214/08 P)

„Pritožba — Odškodninska tožba — Pogoji za pogodbeno in nepogodbeno odgovornost Skupnosti — Členi 313(2)(k), 314 in 317(a) Četrte konvencije iz Loméja, kakor je bila spremenjena s sporazumom, podpisanim na Mauritiusu“

Postopek — Odškodninska tožba (členi 225(1) ES, 235 ES, 238 ES in 240 ES) (Glej točke od 39 do 43.)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 11. marca 2008 v zadevi Guigard proti Komisiji (T-301/05), s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo tožbo pritožnice za nadomestilo za škodo, ki jo je utrpela zaradi ravnanja Komisije, ki ni nepodaljšala njene pogodbe o zaposlitvi, sklenjene v okviru tehničnega sodelovanja med Skupnostjo in Republiko Nigerijo, ki ga je financiral Evropski razvojni sklad – Kršitev člena 313(2)(k) in člena 314 Četrte konvencije iz Loméja (UL L 229, str. 1), kakor je bila spremenjena s sporazumom, podpisanim na Mauritiusu (UL L 156, str. 3) – Kršitev obveznosti obrazložitve in pravice do obrambe

Izrek

1. Sodba Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 11. marca 2008 v zadevi Guigard proti Komisiji (T-301/05) se razveljavi v delu, v katerem je bila tožba P. Guigarda razglašena za dopustno.

2. Tožba P. Guigarda v zadevi T-301/05 se zavrne.

3. Postopek s pritožbo P. Guigarda se ustavi.

4. P. Guigardu se naloži plačilo stroškov, ki jih je priglasila Komisija Evropskih skupnosti Sodišču Evropskih skupnosti in Sodišču prve stopnje Evropskih skupnosti.

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 20. maja 2009 – Guigard proti Komisiji

(Zadeva C-214/08 P)

„Pritožba — Odškodninska tožba — Pogoji za pogodbeno in nepogodbeno odgovornost Skupnosti — Členi 313(2)(k), 314 in 317(a) Četrte konvencije iz Loméja, kakor je bila spremenjena s sporazumom, podpisanim na Mauritiusu“

Postopek — Odškodninska tožba (členi 225(1) ES, 235 ES, 238 ES in 240 ES) (Glej točke od 39 do 43.)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 11. marca 2008 v zadevi Guigard proti Komisiji (T-301/05), s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo tožbo pritožnice za nadomestilo za škodo, ki jo je utrpela zaradi ravnanja Komisije, ki ni nepodaljšala njene pogodbe o zaposlitvi, sklenjene v okviru tehničnega sodelovanja med Skupnostjo in Republiko Nigerijo, ki ga je financiral Evropski razvojni sklad – Kršitev člena 313(2)(k) in člena 314 Četrte konvencije iz Loméja (UL L 229, str. 1), kakor je bila spremenjena s sporazumom, podpisanim na Mauritiusu (UL L 156, str. 3) – Kršitev obveznosti obrazložitve in pravice do obrambe

Izrek

1. Sodba Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 11. marca 2008 v zadevi Guigard proti Komisiji (T-301/05) se razveljavi v delu, v katerem je bila tožba P. Guigarda razglašena za dopustno.

2. Tožba P. Guigarda v zadevi T-301/05 se zavrne.

3. Postopek s pritožbo P. Guigarda se ustavi.
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 10. decembra 2009 – Komisija proti Združenemu kraljestvu

(Zadeva C-390/07)

„Neizpolnitev obveznosti države – Okolje – Direktiva 91/271/EGS – Čiščenje komunalne odpadne vode – Člen 3(1) in (2), člen 5, od (1) do (3) in (5), ter prilogi I in II – Prvotna neopredelitev občutljivih območij – Pojem ‚evtrofikacija‘ – Merila – Dokazno breme – Upoštevni datum za preizkus dokazov – Izpolnjevanje obveznosti zbiranja – Strožje obravnavanje izpustov na občutljivih območjih“

1. Okolje – Čiščenje komunalne odpadne vode – Direktiva 91/271 – Prepoznanje območij, občutljivih za evtrofikacijo – Evtrofikacija – Pojem (Direktiva Sveta 91/271, člena 2, točka 11, in 5(1)) (Glej točke od 26 do 29, od 33 do 38.)

2. Okolje – Čiščenje komunalne odpadne vode – Direktiva 91/271 – Prepoznanje območij, občutljivih za evtrofikacijo – Obveznost držav članic, da zberejo podatke za to določitev (členi 10 ES, 211 ES in 226 ES; Direktiva Sveta 91/271, člen 5(1) in priloga II) (Glej točke 32, 39, od 42 do 46, 355.)

3. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES; Direktiva Sveta 91/271, člen 5(1), priloga II, točka a)) (Glej točke od 50 do 63.)

4. Okolje – Čiščenje komunalne odpadne vode – Direktiva 91/271 – Strožje obravnavanje izpustov komunalnih odpadnih voda iz aglomeracij z več kot 10.000 PE (Direktiva Sveta 91/271, člen 5(2), (3) in (5), ter priloga I, točka B) (Glej točki 347, 357 in točko 1 izreka.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Člen 3(1) in (2), člen 5, od (1) do (3) in (5), ter Priloga II Direktive Sveta 91/271/EGS z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode (UL L 135, str. 40) – Nedoločitev nekaterih območij, ki bi morala biti opredeljena kot občutljiva območja glede evtrofikacije ter neizvajanje strožjega obravnavanja izpustov komunalnih odpadnih voda iz aglomeracij z več kot 10.000 PE na občutljiva območja oziroma območja, ki bi morala biti opredeljena kot občutljiva.

Izrek

1) Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska s tem, da ni strožje obravnavalo izpustov komunalne odpadne vode iz Craigavona (čistilni napravi Ballynacor in Bullay’s Hill) ter iz Magherafelta, ni izpolnilo obveznosti iz člena 5(2), (3) in (5), Direktive Sveta 91/271/EGS z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode.

2) Tožba se v preostalem zavrne.

3) Evropski komisiji se naloži plačilo stroškov Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska.