ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nadomestilo za predčasno prekinitev dejavnosti prejmejo zaposleni in nekdanji zaposleni v podjetjih, ki proizvajajo material, ki vsebuje azbest, v podjetjih, ki delujejo na protipožarnem področju in področju ogrevanja in v katerih se pri tem uporablja azbest, ter v podjetjih za izdelavo in popravil plovil, če so prenehali opravljati vsakršno poklicno dejavnost in če:

1. so zaposleni ali so bili zaposleni v enem od zgoraj naštetih podjetij, ki so na seznamu odloka, ki so ga pripravili ministri za delo, socialno varnost in proračun, in sicer takrat, ko so bili tam proizvedeni ali so se obdelovali azbest ali materiali, ki vsebujejo azbest;

2. so dosegli predpisano starost, ki je lahko različna glede na obdobje zaposlitve v podjetjih iz točke 1, ne sme pa biti nižja od petdeset let.

[…]

Zaposleni oziroma nekdanji zaposleni, ki jim je na podlagi splošnega sistema poklicne bolezni, ki je nastala zaradi azbesta in je na seznamu odloka, ki so ga pripravili ministri za delo, socialno varnost in proračun, imajo tudi pravico do nadomestila za predčasno prekinitev dejavnosti, in sicer po dopolnjenem petdesetem letu.

Nadomestila za predčasno prekinitev dejavnosti ni mogoče prejemati hkrati z enim od prihodkov oziroma nadomestil iz člena L. 131-2 zakonika o socialni varnosti, niti z dodatkom za starost ali za invalidnost, niti z nadomestilom za predčasno upokojitev ali predčasno prekinitev dejavnosti, razen v primeru določb spodnjega pododstavka.

Izravnalno nadomestilo se lahko prejme – v mejah nadomestila, izračunanega pod pogoji, določenimi v tem členu – kot dodatek k invalidski pokojnini ali k dodatku za preživele zakonce ali k osebnemu dodatku za starost, ki ga zagotavlja poseben sistem iz poglavja 1, naslov 1, knjiga VII, zakonika o socialni varnosti.
Podštevilko 040610 kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1832/2002 z dne 1. avgusta 2002, je treba razlagati tako, da velja za mozzarello v blokih za pico, ki je bila po proizvodnji en teden do dva skladiščena pri temperaturi med 2 in 4° C, razen če to skladiščenje zadošča za to, da mozzarella prestane proces spreminjanja, v katerem pridobi eno ali več novih objektivnih značilnosti in lastnosti, predvsem glede sestave, videza in okusa. Predložitveno sodišče ugotovi, ali so ti pogoji izpolnjeni.
I ‑ 2127Zadeva C-167/05
Komisija Evropskih skupnosti
proti
Kraljevini Švedski
„Neizpolnitev obveznosti države – Člen 90 ES, drugi odstavek – 
Notranji davki, uvedeni na proizvode drugih držav članic – Davki, 
ki posredno ščitijo ostale proizvode – Prepoved diskriminacije med 
uvoženimi proizvodi in konkurenčnimi nacionalnimi proizvodi – 
Trošarine – Različna obdavčitev piva in vina – Dokazno breme“
Sklepni predlogi generalnega pravobranilca P.  Mengozzija, predstavljeni 
18. julija 2007  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . I ‑ 2129
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 8. aprila 2008  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . I ‑ 2150
Povzetek sodbe
Davčne določbe – Notranji davki – Davki, ki posredno ščitijo ostale proizvode
(Pogodba ES, člen 95, drugi odstavek (po spremembi postal člen 90 ES, drugi odstavek))
I ‑ 2128POVZETEK – ZADEVA C‑167/05
Nacionalna davčna ureditev, ki vino, pretežno 
uvoženo iz drugih držav članic, obremeni z 
višjimi trošarinami kot pivo, predvsem naci ‑
onalni proizvod, in ki temelji na obdavčitvi 
volumenskega odstotka alkohola vina in 
piva, ne vpliva na posredno zaščito nacional ‑
nega piva in torej ni nezdružljiva s členom 
95, drugi odstavek, Pogodbe (po spre ‑
membi postal člen 90 ES), ker je razlika med 
prodajno ceno močnega piva in konkurenč ‑
nega vina srednjega razreda taka, da različna obdavčitev teh dveh proizvodov ne bi mogla 
vplivati na vedenje potrošnika v upoštevnem 
sektorju, in, drugič, iz statističnih podatkov 
o prodaji zadevnih proizvodov tudi ne izhaja 
varovalni učinek.
(Glej točke od 57 do 60.)
(Glej točke od 37 do 40, 43 in 44.)

Zainteresirane stranke pomenijo katero koli državo članico ali osebo, podjetje ali združenje podjetij, na interese katerih bi dodelitev pomoči lahko vplivala; to so predvsem upravičenci do pomoči, konkurenčna podjetja in poklicna združenja.

Kadar Komisija v okviru postopka nadzora nad državnimi pomočmi iz člena 88 ES, ne da bi sprožila postopek iz člena 88(2) ES, na podlagi odstavka 3 tega člena ugotovi, da je pomoč združljiva s skupnim trgom, lahko osebe, ki so upravičene do postopkovnih jamstev iz odstavka 2, spoštovanje teh jamstev uveljavljajo le, kadar imajo možnost, da to odločbo izpodbijajo pred sodiščem Skupnosti. Zato kadar želi tožeča stranka z ničnostno tožbo zoper odločbo Komisije, sprejeto na podlagi predhodnega preizkusa, doseči spoštovanje postopkovnih jamstev iz člena 88(2) ES, že dejstvo, da je zadevna stranka v smislu navedene določbe, zadostuje, da je obravnavana kot neposredno in posamično prizadeta v smislu četrtega odstavka člena 230 ES.

Komisija se, s tem da sprejme pravila ravnanja in da z njihovo objavo razglasi, da jih bo v prihodnje uporabljala v primerih, na katere se nanašajo, sama omejuje pri izvrševanju diskrecijske pravice, ki jo ima v okviru člena 87(3) ES, in od teh pravil ne more odstopiti, ne da bi bila, glede na okoliščine primera, sankcionirana na podlagi kršitve splošnih pravnih načel, kot so načelo enakega obravnavanja ali varstva zaupanja v pravo.

Na posebnem področju državnih pomoči je Komisija vezana na okvire in obvestila, ki jih sprejme, če ne odstopajo od pravil Pogodbe – saj teh besedil ni mogoče razlagati tako, da bi zmanjševala obseg členov 87 ES in 88 ES ali da bi bila v nasprotju z njunim ciljem – in če jih države članice sprejmejo. V teh okoliščinah je dolžnost Sodišča prve stopnje, da preveri, ali je Komisija ta pravila upoštevala.

Sodišče prve stopnje Komisiji v okviru presoje združljivosti pomoči, ki spada pod večsektorski okvir za regionalno pomoč, namenjeno večjim naložbenim projektom, s skupnim trgom priznava široko diskrecijsko pravico, s tem da nadzoruje, ali je Komisija, ko je sprejela sporno odločbo, delovala skladno s tem okvirom, in ali je ob določitvi veljavnega korekcijskega količnika upoštevala, da je pomoč morebiti namenjena za trg v zatonu. Sodišče prve stopnje lahko tudi utemeljeno presodi, da je treba ta okvir razlagati z vidika člena 87 ES in v njem vsebovanega načela nezdružljivosti javnih pomoči, da bi se dosegel cilj te določbe, to je neizkrivljena konkurenca na skupnem trgu.

(Glej točke od 59 do 74.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Neupoštevanje odločbe Komisije glede državne pomoči – Sredstva obrambe (člena 10 ES in 88(2) ES) (Glej točke 19, 20 in 25.)

2. Pomoči, ki jih dodelijo države – Povračilo nezakonite pomoči (člen 88(2) ES) (Glej točko 28.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 2, 3 in 4 Odločbe Komisije 2004/800/ES z dne 30. marca 2004, s katero je bilo ugotovljeno, da je nezdružljiv s skupnim trgom program pomoči, ki ga izvaja Italija in ki se nanaša na nujne ukrepe v korist zaposlovanja v podjetjih v težavah, ki so predmet postopka insolventnosti in zaposlujejo več kot tisoč oseb (pomoč št. CR 62/2003, prej NN 7/2003 – Italija) (UL L 352, str. 10) – Nesprejetje ukrepov, potrebnih za povračilo pomoči, za katere je bilo ugotovljeno, da so nezdružljive s skupnim trgom, v predpisanem roku.

Izrek

Izrek

1) Italijanska republika, s tem da v predpisanem roku ni sprejela ukrepov, potrebnih za izterjavo pomoči od upravičencev do pomoči, za katere je bilo z Odločbo Komisije 2004/800/ES z dne 30. marca 2004 o programu državnih pomoči, ki ga izvaja Italija v zvezi z nujnimi določbami na področju zaposlovanja, ugotovljeno, da so nezakonite in nezdružljive s skupnim trgom, ni izpolnila obveznosti iz členov 2 in 3 te odločbe.

2) Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Summary



Keywords

1. Ničnostna tožba – Roki – Prekluzija

(člen 230, peti odstavek, ES)

2. Socialna varnost delavcev migrantov – Posebne dajatve, za katere se ne plačujejo prispevki – Pojem

(Uredba Sveta št. 1408/71, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 647/2005, člen 4(1)(a) in (2a)(a))

Summary

1. Iz samega besedila zadnjega odstavka člena 230 ES in njegovega namena, ki je zagotoviti pravno varnost, izhaja, da postane akt, ki se glede na posamezni primer ni izpodbijal v dveh mesecih od njegove objave ali njegovega uradnega obvestila tožniku, če tega ni bilo, pa od dneva, ko je zanj izvedel, dokončen. Ta dokončnost se ne nanaša le na sam akt, ampak tudi na vse kasnejše akte, ki bi bili le potrdilni. Ta rešitev, ki je utemeljena z nujno pravno varnostjo, velja tako za posamične akte kot za tiste, ki imajo naravo predpisa, kakršen je uredba.

Po drugi strani, če je spremenjena določba uredbe, se lahko znova vloži tožba ne le zoper to določbo samo, ampak tudi zoper vse tiste, ki z njo tvorijo celoto, čeprav niso spremenjene.

(Glej točke od 28 do 30.)

2. Prvič, v skladu s členom 4(2a)(a)(ii) Uredbe št. 1408/71 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, v različici, spremenjeni in posodobljeni z Uredbo št. 118/97, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 647/2005, je dajatev mogoče opredeliti kot posebno le, če je namenjena zagotavljanju posebnega varstva invalidnih oseb in je tesno povezana s socialnim okoljem teh oseb v zadevni državi članici. Zato dajatev, ki nimajo samo te funkcije, ampak je njihov namen tudi zagotavljanje potrebne nege in nadzor teh oseb, če je potrebno v okviru njihove družine ali v specializirani ustanovi, ni mogoče opredeliti kot posebnih dajatev v smislu navedene določbe.

Drugič, na podlagi člena 4(2a)(a)(i) navedene uredbe je posebna dajatev v smislu te določbe določena glede na njen namen. Nadomestiti ali dopolniti mora dajatve socialne varnosti in imeti značilnosti socialne pomoči, upravičene z gospodarskimi in socialnimi razlogi, ter biti določena z ureditvijo, ki določa objektivna merila.

Po drugi strani je dajatev mogoče šteti za dajatev socialne varnosti, če se upravičencem dodeli na podlagi zakonsko opredeljenega položaja, brez vsakršne individualne ali diskrecijske presoje o osebnih potrebah, in če se nanaša na eno od tveganj, izrecno naštetih v členu 4(1) Uredbe št. 1408/71. Tako je cilj dajatev, dodeljenih objektivno, na podlagi zakonsko določenega položaja, ki so namenjene izboljšanju zdravstvenega stanja in življenja oseb, ki potrebujejo pomoč in postrežbo, predvsem dopolniti dajatve zdravstvenega zavarovanja in jih je treba šteti za „dajatve za bolezen“ v smislu člena 4(1)(a) navedene uredbe.

(Glej točke od 53 do 56 in 61.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Prehodna ureditev za obdavčevanje trgovine med državami članicami

(Direktiva Sveta 77/388, člen 28c(A)(a), prvi pododstavek)

Summary

Člen 28c(A)(a), prvi pododstavek, Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kot je bila spremenjena z Direktivo 95/7 v povezavi z Direktivo 77/799 o medsebojni pomoči pristojnih oblasti držav članic na področju neposrednega in posrednega obdavčevanja, kot je bila spremenjena z Direktivo 92/12, in v povezavi z Uredbo št. 218/92 o upravnem sodelovanju na področju posrednega obdavčevanja je treba razlagati tako, da davčni organi države članice odhoda pošiljke ali prevoza blaga v okviru dobave znotraj Skupnosti niso dolžni zahtevati informacij od organov namembne države članice, ki jo navede dobavitelj.

Prvič, iz prve in druge uvodne izjave Direktive o medsebojni pomoči ter iz tretje uvodne izjave Uredbe o upravnem sodelovanju izhaja, da imata za cilj boj proti davčni utaji in izogibanju plačilu davka in da omogočita državam članicam, da natančno ugotovijo znesek davka, ki ga je treba odtegniti. Drugič, iz naslova Direktive o medsebojni pomoči ter Uredbe o upravnem sodelovanju izhaja, da sta bili sprejeti z namenom, da bi uredili sodelovanje med davčnimi organi držav članic. Tako ta akta ne podeljujeta nobene pravice posameznikom, razen pravice pridobiti potrditev veljavnosti „identifikacijske številke za ‚DDV‘ določene osebe“ v skladu s členom 6(4) Uredbe o upravnem sodelovanju. Poleg tega navedena akta Skupnosti predvidevata tudi omejitve sodelovanja med državami članicami, saj organi zaprošene države niso dolžni posredovati zahtevanih informacij v vseh primerih. Iz tega sledi, da Direktiva o medsebojni pomoči in Uredba o upravnem sodelovanju nista bili sprejeti, da bi vzpostavili sistem izmenjave informacij med davčnimi upravami držav članic, ki bi jim omogočal ugotoviti, ali so bile dobave opravljene znotraj Skupnosti, kadar jih opravi davčni zavezanec, ki sam ne more posredovati potrebnih dokazil.

(Glej točke 30, 31, 33, 34, 38 in izrek.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti

–

Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče

–

Stanje, ki ga je treba upoštevati

–

Položaj ob izteku roka, ki je določen v obrazloženem mnenju

(člen 226 ES) (Glej točko 8.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2003/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 96/92/ES, v predpisanem roku – Izjave o ustavitvi naprav in ukrepih za ravnanje z odpadki (UL L 176, str. 37).

Izrek

Izrek

1) Kraljevina Španija, s tem da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2003/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 96/92/ES, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

2) Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Summary



Keywords

1. Odškodninska tožba – Zastaralni rok – Izhodišče

(člen 288, drugi odstavek, ES; Statut Sodišča, člen 46)

2. Odškodninska tožba – Zastaralni rok – Pretrganje

(člen 288, drugi odstavek, ES; Statut Sodišča, člen 46)

3. Nepogodbena odgovornost – Pogoji

(člen 288, drugi odstavek, ES)

Summary

1. Zastaralni rok tožbe zaradi odgovornosti Skupnosti začne teči, ko so izpolnjeni vsi pogoji, od katerih je odvisna obveznost povračila, in zlasti ko je škoda, ki jo je treba povrniti, konkretizirana. Kadar gre za primer, ko odgovornost Skupnosti izvira iz normativnega akta, začne ta zastaralni rok teči, ko pride do škodljivih učinkov tega akta. Drugačna rešitev bi postavila pod vprašaj načelo neodvisnosti tožb, tako da bi bil postopek z odškodninsko tožbo odvisen od izida postopka z ničnostno tožbo.

Taka rešitev se lahko prenese na spore, ki izvirajo iz posamičnih aktov. V teh sporih zastaralni rok začne teči, ko odločba začne učinkovati na osebe, ki jih zadeva. Če je družbi globa naložena z odločbo Komisije, pride do škodljivih učinkov za to družbo od trenutka, ko ji je bilo naloženo plačilo globe. Za začetek zastaralnega roka dejansko ni pomembno, da je bilo v sodni odločbi ugotovljeno nezakonito ravnanje Skupnosti.

(Glej točke od 29 do 31.)

2. V skladu s členom 46 Statuta Sodišča je zastaranje na področju nepogodbene odgovornosti pretrgano bodisi zaradi tožbe, vložene pri Sodišču, bodisi zaradi predhodnega zahtevka, ki ga oškodovanec lahko naslovi na pristojno institucijo Skupnosti. Navedeni člen 46 se nanaša na tožbe zoper Skupnosti na področju nepogodbene odgovornosti in „tožba“ v smislu tega besedila, ki se šteje kot taka, da pretrga zastaranje, je tista, ki skuša uveljavljati to odgovornost, v skladu s členom 288, drugi odstavek, ES. Ničnostna tožba torej se ne more šteti za „tožbo“, ki bi lahko pretrgala zastaralni rok v smislu člena 46 Statuta Sodišča.

(Glej točko 36.)

3. Uveljavljanje nepogodbene odgovornosti Komisije je podvrženo izpolnitvi nekaterih pogojev, med katerimi je tudi, če gre za nezakonitost pravnega akta, obstoj dovolj resne kršitve pravnega pravila, katerega namen je podelitev pravic posameznikom. V zvezi s tem pogojem je odločilno merilo za to, da se šteje, da je kršitev prava Skupnosti dovolj resna, da institucija Skupnosti očitno in hudo prekorači meje diskrecijske pravice. Če je diskrecijska pravica te institucije znatno omejena ali če je celo ni, potem lahko za dovolj resno kršitev zadošča navadna kršitev prava Skupnosti. Splošnost ali posamičnost določenega akta torej ni odločilna za ugotovitev, ali smo priča taki kršitvi.

(Glej točki 47 in 48.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti

–

Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče

–

Stanje, ki ga je treba upoštevati

–

Stanje po preteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 22.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 4, 9 in 13 Direktive Sveta 75/442/EGS z dne 15. julija 1975 o odpadkih (UL L 194, str. 39), kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 91/156/EGS z dne 18. marca 1991 (UL L 78, str. 32), in člena 14 Direktive Sveta 1999/31/ES z dne 26. aprila 1999 o odlaganju odpadkov na odlagališčih (UL L 182, str. 1) – Odlagališča Níjar, Hoyo de Miguel in Cueva del Mojón, ki se nahaja v La Mojoneri.

Izrek

Izrek

1) Kraljevina Španija, s tem da v predpisanem roku ni sprejela potrebnih ukrepov za zagotovitev uporabe členov 4, 9 in 13 Direktive Sveta 75/442/EGS z dne 15. julija 1975 o odpadkih, kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 91/156/EGS z dne 18. marca 1991, ter člena 14 Direktive Sveta 1999/31/ES z dne 26. aprila 1999 o odlaganju odpadkov na odlagališčih za odlagališča Níjar, Hoyo de Miguel in Cueva del Mojón (provinca Almería), ni izpolnila obveznosti iz teh določb.

2) Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Summary



Keywords

Konvencija o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb – Področje uporabe – Civilne in gospodarske zadeve – Pojem „civilne in gospodarske zadeve“

(Konvencija z dne 27. septembra 1968, člen 1, prvi odstavek, prvi stavek)

Summary

Člen 1, prvi odstavek, prvi stavek, Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, kakor je bila spremenjena s konvencijami o pristopu iz let 1978, 1982 in 1989, je treba razlagati tako, da tožba, ki so jo v državi pogodbenici proti drugi državi pogodbenici vložile fizične osebe in s katero zahtevajo odškodnino za škodo, ki so jo pravni nasledniki žrtev dejanj oboroženih sil utrpeli zaradi vojaških operacij na ozemlju prvonavedene države, ni „civilna zadeva“ v smislu te določbe.

Pojem „civilne in gospodarske zadeve“ namreč ne zajema sporov, ki izvirajo iz izvajanja suverenih pravic državne oblasti s strani ene pravdne stranke, ker ta izvaja pooblastila, ki odstopajo od splošnih pravil, veljavnih v razmerjih med posamezniki, in to velja še toliko bolj, kadar gre za odškodninsko tožbo, katere vzrok so operacije, ki so jih izvajale oborožene sile, saj so take operacije eden od značilnih izrazov državne suverenosti zlasti zato, ker se pristojni javni organi zanje odločijo enostransko in zavezujoče ter se kažejo kot neločljivo povezane z zunanjo in obrambno politiko držav.

V zvezi s tem se vprašanje o zakonitosti dejanj izvajanja državne oblasti, ki so podlaga za tako tožbo, nanaša na naravo teh dejanj, ne pa na področje, iz katerega izhajajo. Ker slednje kot tako ne spada na področje uporabe Konvencije, drugačne razlage ni mogoče upravičiti z nezakonitostjo takih dejanj.

(Glej točke od 34 do 37 in od 41 do 44 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Vračilo davka davčnim zavezancem, katerih sedež ni na ozemlju države

(Direktiva Sveta 79/1072, člena 2 in 5)

2. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Zavezanci za plačilo davka

(Direktiva Sveta 77/388, člen 21, točka 1)

3. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Popravek pomotoma zaračunanega davka

(Direktiva Sveta 77/388)

Summary

1. Člena 2 in 5 Osme direktive 79/1072 o uskladitvi zakonov držav članic o prometnih davkih – postopki za vračilo davka na dodano vrednost davčnim zavezancem, katerih sedež ni na ozemlju države je treba razlagati tako, da davek na dodano vrednost, ki ni dolgovan in je prejemniku storitev zaračunan pomotoma, nato pa plačan davčnim organom države članice, v kateri so bile te storitve opravljene, ne more biti predmet vračila na podlagi teh določb.

Cilj Osme direktive ni postaviti pod vprašaj sistema, ki je bil uveden s Šesto direktivo 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, temveč uvesti postopke za vračilo davka na dodano vrednost, ki ga v državi članici plačajo davčni zavezanci s sedežem v drugi državi članici. Njen cilj je tako uskladiti pravico do vračila, kot izhaja iz člena 17(3) Šeste direktive. Člena 2 in 5 Osme direktive namreč izrecno napotujeta na člen 17 Šeste direktive. V teh okoliščinah, ker pravice do odbitka v smislu tega člena 17 ni mogoče razširiti na davek na dodano vrednost, ki je bil pomotoma zaračunan in plačan davčnemu organu, je treba ugotoviti, da isti davek na dodano vrednost ne more biti predmet vračila glede na določbe Osme direktive.

(Glej točke od 25 do 28 in točko 1 izreka.)

2. Razen primerov, ki jih izrecno določa člen 21, točka 1, Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kakor je bila spremenjena z Direktivo 92/111, je za zavezanca za plačilo davka na dodano vrednost davčnim organom države članice, v kateri se opravljajo storitve, treba šteti le dobavitelja.

(Glej točko 33 in točko 2 izreka.)

3. Načela nevtralnosti, učinkovitosti in prepovedi diskriminacije ne nasprotujejo nacionalni zakonodaji, v skladu s katero lahko le dobavitelj zahteva vračilo zneskov, ki so bili davčnim organom pomotoma plačani iz naslova davka na dodano vrednost, naročnik storitev pa lahko proti temu dobavitelju vloži civilno tožbo za vrnitev neupravičeno pridobljene koristi. Vendar pa morajo države članice v primeru, da vračilo davka postane nemogoče ali čezmerno oteženo, zaradi spoštovanja načela učinkovitosti določiti instrumente, ki so potrebni, da se omogoči naročniku, da dobi vrnjen davek, ki je bil pomotoma zaračunan.

Na ta odgovor ne more vplivati nacionalna ureditev na področju neposrednega obdavčevanja, ker sistem neposredne obdavčitve kot celota ni povezan s sistemom davka na dodano vrednost.

(Glej točki 42 in 45 in točko 3 izreka.)