10

Glede domnevne škode je Sodišče prve stopnje razsodilo: „70 Treba je spomniti, da mora biti v skladu s sodno prakso (sodbi Sodišča z dne 27. januarja 1982 v zadevi De Franceschi proti Svetu in Komisiji, 51/81, Recueil, str. 117, točka 9, in v združenih zadevah Birra Wührer in drugi proti Svetu in Komisiji, 256/80, 257/80, 265/80, 267/80 in 5/81, Recueil, str. 85, točka 9; Sodba Sodišča prve stopnje z dne 18. maja 1995 v zadevi Wafer Zoo proti Komisiji, T-478/93, Recueil, str. II-1479, točka 49) škoda, za katero se zahteva odškodnina, resnična in nedvomna. 71 Tožeča stranka je tista, ki mora sodišču Skupnosti navesti dokaze, da bi dokazala obstoj in obseg take škode (sodba Sodišča z dne 21. maja 1976 v zadevi Roquette Frères proti Komisiji, 26/74, Recueil, str. 677, točke od 22 do 24; sodbi Sodišča prve stopnje z dne 9. januarja 1996 v zadevi Koelman proti Komisiji, T-575/93, Recueil, str. II-1, točka 97, in z dne 28. aprila 1998 v zadevi Dorsch Consult proti Svetu in Komisiji, T-184/95, Recueil, str. II-667, točka 60). 72 Tožeče stranke škodo ocenjujejo glede na točno razliko med zneskom pomoči, ki je bil določen v Uredbi št. 1519/2000, in tistim, ki bi moral biti določen, če bi Komisija upoštevala kitajske cene. 73 Najprej je treba opozoriti, da so kitajske cene, na katere se opirajo tožeče stranke, tiste, ki so jih pridobile s pomočjo španskih diplomatskih služb v Pekingu. Gre za povprečno ceno paradižnika, plačano proizvajalcem province Xinjiang, ki po mnenju tožečih strank predstavlja približno 88% kitajske proizvodnje predelanega paradižnika. Te številke Komisija izpodbija, ker predstavljajo spodnje povprečje. Komisija naj poleg tega ne bi bila pristojna za presojo, ali so bile te številke v skladu z določbami osnovne uredbe. Vendar pa pri ocenjevanju kompleksnih ekonomskih situacij njena možnost proste presoje zajema tudi ugotovitev osnovnih podatkov (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 29. oktobra 1980 v zadevi Roquette proti Svetu, 138/79, Recueil, str. 3333, točka 25). 74 Ker osnovna uredba Komisiji podeljuje določeno polje proste presoje pri določitvi zneska pomoči, je namreč nemogoče z gotovostjo ugotoviti, koliko upoštevanje cene, plačane kitajskim proizvajalcem paradižnika, učinkuje na znesek pomoči. Člen 4(1) [osnovne uredbe] ne določa, da bi morala biti proizvodna pomoč enaka razliki med minimalno ceno, plačano proizvajalcu v Skupnosti, in ceno surovin glavnih tretjih držav proizvajalk. Uredba določa le maksimalno omejitev. 75 V zvezi s tem je treba navesti, da je dejstvo, da je Komisija v preteklosti lahko določila znesek pomoči na raven, ki je natančno odražala razliko med minimalno ceno, plačano proizvajalcu v Skupnosti, in ceno surovin glavnih tretjih držav proizvajalk in izvoznic, te institucije nikakor ne obvezuje, da pomoč ohrani na tej ravni. Bilo bi celo v nasprotju z besedilom in ciljem osnovne uredbe, če Komisija ne bi upoštevala razvoja stanja na mednarodnih trgih in s tem morebiti celo otežila prodajo proizvoda Skupnosti. 76 Tožeče stranke se torej ne morejo sklicevati na pravico do maksimalne pomoči, enake razliki med minimalno ceno, plačano proizvajalcu v Skupnosti, in ceno surovin glavnih tretjih držav, po tem, ko se upošteva kitajska cena. 77 Zato škoda, ki so jo tožeče stranke izračunale in navedle v tabeli Priloge A.27 k tožbi, ne more biti nedvomna.“