13

Splošno sodišče je v nadaljevanju v točkah od 63 do 69 izpodbijane sodbe preizkusilo posledice, ki iz tega izhajajo, glede opredelitve, ali je dejavnost teh zavodov za zdravstveno zavarovanje gospodarska. V teh zadnjenavedenih točkah je navedeno: „63 Na prvem mestu je treba ugotoviti, da zaradi možnosti družb zdravstvenega zavarovanja, da lahko ustvarijo, uporabijo in razdelijo del svojega dobička, lahko postane vprašljiva negospodarska narava njihove dejavnosti, kar je v nasprotju z ugotovitvijo Komisije v točki 94 obrazložitve [spornega] sklepa. 64 Komisija je res pravilno ugotovila, da je možnost uporabe in razdeljevanja dobička regulirana strožje kot v klasičnih tržnih sektorjih, saj je pogojena z upoštevanjem zahtev, katerih namen je zagotavljanje trajnosti sistema ter uresničevanje socialnih in solidarnostnih ciljev, na katerih temelji. Vendar ta ugotovitev ni upoštevna za izključitev gospodarske narave dejavnosti takrat, ko začnejo zadevni subjekti ustvarjati dobiček. Možnost slovaških družb za zdravstveno zavarovanje, da si svobodno prizadevajo ustvariti in da ustvarjajo dobiček namreč dokazuje, da imajo, ne glede na opravljanje svojih nalog javnega zavoda za zdravstveno zavarovanje in državni nadzor, ki se izvaja, pridobitni namen in zato dejavnosti, ki jih opravljajo na trgu, spadajo med gospodarske dejavnosti. Torej obstoj strogih pogojev, ki pozneje določajo uporabo in razdeljevanje dobičkov, ki bi lahko izhajali iz teh dejavnosti, ne more izpodbiti njihove gospodarske narave. 65 Na drugem mestu je treba ugotoviti, da obstoj neke konkurence glede kakovosti in obsega ponudbe, v katero so vključeni različni subjekti v slovaškem sistemu obveznega zdravstvenega zavarovanja, vpliva tudi na gospodarsko naravo dejavnosti, v nasprotju s tem kar je v bistvu navedla Komisija v točkah 92 in 93 obrazložitve [spornega] sklepa. 66 Namreč, iz spisa sicer izhaja, da zavodi za zdravstveno zavarovanje ne morejo svobodno določiti zneska prispevkov in biti formalno konkurenčni glede cene, vendar je zakonodajalec uvedel element konkurence glede kakovosti, saj lahko zavodi svobodno dopolnijo obvezne zakonske storitve z brezplačnimi povezanimi storitvami, kot sta obsežnejše kritje stroškov nekaterih vrst dodatnega in preventivnega zdravljenja v okviru osnovnih obveznih storitev ter obstoj storitve pomoči zavarovancem. Zato se lahko torej razlikujejo glede kakovosti in obsega ponudbe, da bi pritegnili zavarovance, ki na podlagi zakona lahko svobodno izberejo svojega ponudnika zdravstvenega zavarovanja in ga enkrat letno zamenjajo. Manevrski prostor, ki ga imajo zavodi, da so lahko med seboj konkurenčni, tako omogoča zavarovancem boljšo socialno varnost za enake prispevke, saj so dodatne storitve brezplačne. Kot poudarja tožeča stranka, tudi če so slovaški zavodi za zdravstveno zavarovanje dolžni ponuditi enake storitve po zakonu, so med seboj konkurenčni glede ‚razmerja med ceno in kakovostjo‘ kritja, ki ga ponujajo, in torej glede kakovosti in učinkovitosti postopka nakupa, kot to priznava sama Komisija v točki 93 obrazložitve [spornega] sklepa. 67 Čeprav se torej konkurenca, ki obstaja v slovaškem sistemu obveznega zdravstvenega zavarovanja, ne nanaša niti na obvezne zakonske storitve niti formalno na zneske prispevkov, pa ostaja intenzivna in kompleksna zaradi nestanovitnosti trga, ki izhaja iz možnosti zavarovancev, da svobodno izberejo svojega ponudnika zdravstvenega zavarovanja in ga enkrat letno zamenjajo, ter zaradi dejstva, da se nanaša na kakovost storitve, ki izhaja iz osebne presoje zavarovancev. 68 Iz tega izhaja, da je dejavnost ponudbe obveznega zdravstvenega zavarovanja na Slovaškem glede na pridobitni namen družb zdravstvenega zavarovanja in glede na obstoj intenzivnejše konkurence glede kakovosti in ponudbe storitev gospodarska. 69 Te ugotovitve ni mogoče izpodbiti niti s trditvijo, da družbi SZP in VšZP nimata pridobitnega namena. Res je sicer, da kadar zavodi, katerih dejavnost se preučuje, nimajo takega namena, imajo pa nekaj manevrskega prostora za to, da si v nekem obsegu konkurirajo, da bi pritegnili zavarovance, taka konkurenca ne more sama po sebi ovreči negospodarske narave njihove dejavnosti, zlasti če je bil ta dejavnik konkurence uveden z namenom spodbuditi zdravstvene sklade k opravljanju svoje dejavnosti v skladu z načeli dobrega upravljanja (sodba z dne 16. marca 2004, AOK Bundesverband in drugi, C‑264/01, C‑306/01, C‑354/01 in C‑355/01, EU:C:2004:150, točka 56). Vendar iz sodne prakse [iz sodb z dne 1.. julija 2008, MOTOE (C‑49/07, EU:C:2008:376, točka 27) in z dne 10. januarja 2006, Cassa di Risparmio di Firenze in drugi (C‑222/04, EU:C:2006:8, točki 122 in 123)] izhaja, da dejstvo, da je ponujanje blaga in storitev nepridobitno, ni ovira za to, da se subjekt, ki opravlja te dejavnosti na trgu, obravnava kot podjetje, če je ta ponudba konkurenčna ponudbi drugih gospodarskih subjektov, ki imajo pridobitni namen. To pomeni, da zgolj dejstvo, da so subjekti v konkurenčnem položaju na danem trgu, še ne pomeni, da je dejavnost gospodarske narave, ampak to določa prisotnost gospodarskih subjektov, ki imajo na zadevnem trgu pridobitni namen. Prav to pa je podano v obravnavani zadevi, saj med strankami ni sporno, da na zadevnem trgu drugi gospodarski subjekti dejansko delujejo s pridobitnim namenom, zato bi bilo treba družbi SZP in VšZP zaradi učinka kontaminacije obravnavati kot podjetji.“