SL Uradni list Evropske unije C 198/24

Pritožba, ki jo je Evonik Degussa GmbH vložil 28. januarja 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 8. aprila 2015 v zadevi T-341/12, Evonik Degussa GmbH/Evropska komisija

(Zadeva C-162/15 P)

(2015/C 198/33)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnik: Evonik Degussa GmbH (zastopniki: C. Steinle in C. von Köckritz, A. Richter, odvetniki)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

Pritožnik predlaga, naj

1. se razveljavi sodba Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 28. januarja 2015 v zadevi T-341/12, Evonik Degussa GmbH proti Evropski komisiji;

2. se v skladu s členom 263, četrti odstavek, PDEU za ničen razglasi Sklep Komisije z dne 24. maja 2012 v zadevi COMP/38.620 vodikov peroksid in perborat, C(2012) 3534 final, o zavrnitvi zahteve družbe Evonik Degussa za zaupno obravnavo podatkov v odločbi v zadevi COMP/F/38.620 – vodikov peroksid in perborat; in

3. se Komisiji naloži, da nosi pritožnikove stroške postopka pred Splošnim sodiščem in Sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnik navaja tri pritožbene razloge.

Prvi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno razlagalo Sklep predsednika Evropske komisije z dne 13. oktobra 2011 o funkciji in mandatu pooblaščenca za zaslišanje v nekaterih postopkih o konkurenci (2011/695/EU) (1) in napačno uporabilo pravo, ko je zavrnilo, da bi Komisija kršila svojo obveznost obrazložitve in da bi pooblaščenec za zaslišanje kršil diskrecijsko pravico pri odločitvi glede objave spornih informacij. Poizkus Splošnega sodišča, da bi presojo uradnika, zadolženega za zadevo pri Generalnem direktoratu za konkurenco, iz njegove korespondence s pritožnikom „vključilo“ v sklep pooblaščenca za zaslišanje, ni le v nasprotju z jasnim besedilom sklepa pooblaščenca za zaslišanje in tako temelji na očitnem izkrivljanju vsebine izpodbijanega sklepa, temveč tudi vodi do kršitve pravice pritožnika do učinkovitega pravnega varstva.

Drugi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno razlagalo člen 339 PDEU in člen 30 Uredbe 1/2003 (2). Neupravičeno je namreč ugotovilo, da sporne informacije, ki izhajajo iz izjave zaradi prizanesljivosti, niso zajete s varstvom poklicne tajnosti in da je njihova objava stvar diskrecije Komisije na podlagi člena 30 Uredbe 1/2003. Objava dobesednih izvlečkov iz izjave zaradi prizanesljivosti v odločbi Komisije naj bi bila delno razkritje izjave zaradi prizanesljivosti, ki ni dovoljena v skladu s točko 32 f. Obvestila o prizanesljivosti iz leta 2002 in točko 40 Obvestila o prizanesljivosti iz leta 2006. Poleg tega Splošno sodišče v kontekstu objave odlomkov odločbe Komisije ni upoštevalo člena 4(2) Uredbe št. 1049/2001 (3) in z njim povezane sodne prakse Sodišča.

Tretji pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo kar zadeva načeli pravne varnosti in varstva upravičenih pričakovanj. V svoji sodbi neupravičeno navaja, da pritožnik zaradi načrtovane nove objave odločbe v neokrnjeni različici ne utrpi posega v upravičena pričakovanja. Upravni postopek Komisije zaradi omejevalnega sporazuma zoper pritožnika naj bi se namreč zaključil z objavo nezaupne različice odločbe januarja 2007. Objava neokrnjene različice po zaključku tega postopka pa naj bi bila nezakonita.

(1) UL L 275, str. 29.

(2) Uredba Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe; UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205.

(3) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije; UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331.