ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

Konvencija o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb – Pristojnost za izdajo začasnih ukrepov ali ukrepov zavarovanja – Pojem začasni ukrepi ali ukrepi zavarovanja – Zaslišanje prič, zato da bi se predlagatelju omogočila presoja primernosti morebitne tožbe – Izključitev

(Bruseljska konvencija z dne 27. septembra 1968, člen 24)

Summary

Člen 24 Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, kot je bila spremenjena s Konvencijo z dne 9. oktobra 1978 o pristopu Kraljevine Danske, Irske ter Združenega kraljestva Velike Britanije in Severna Irska, s Konvencijo z dne 25. oktobra 1982 o pristopu Helenske republike, s Konvencijo z dne 26. maja 1989 o pristopu Kraljevine Španije in Portugalske republike in s Konvencijo z dne 29. novembra 1996 o pristopu Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske, je treba razlagati tako, da pojem „začasni ukrepi ali ukrepi zavarovanja“ ne zajema ukrepa, ki odreja zaslišanje priče, zato da bi se predlagatelju omogočila presoja primernosti morebitne tožbe, priprava njene utemeljitve in presoja upoštevnosti tožbenih razlogov, na katere bi se v tem okviru lahko skliceval.

Ker razen interesa predlagatelja ni nobene druge utemeljitve, namreč izdaja takega ukrepa ni v skladu z zasledovanim ciljem odstopa od pristojnosti iz člena 24 konvencije, ki je preprečiti strankam škodo zaradi dolgotrajnosti postopkov, ki je neločljivo povezana z vsakim mednarodnim postopkom, in ohraniti dejansko in pravno stanje v zadevah, za katere se uporablja konvencija, da bi se zavarovale pravice, katerih priznanje se sicer zahteva od sodišča, pristojnega v zadevi v glavni stvari.

(Glej točke 12, 13, 17, 25 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Skupna carinska tarifa – Oprostitev uvoznih dajatev – Pojem osebna lastnina – Osebno vozilo, ki ga delodajalec da na razpolago fizični osebi in ga ta uporablja tako za službene kot zasebne namene – Vključitev

(Uredba Sveta št. 918/83, členi 1(2)(c), 2 in 3)

Summary

Člene 1(2)(c), 2 in 3 Uredbe št. 918/83 o sistemu oprostitev carin v Skupnosti je treba razlagati tako, da se osebno vozilo, ki ga je delodajalec dal na razpolago fizični osebi in ga ta uporablja tako za službene kot zasebne namene, lahko šteje za osebno lastnino, ki je predmet oprostitve carine na podlagi členov 2 in 3 te uredbe.

Iz teh povezanih določb namreč izhaja, da mora biti osebna lastnina zato, da bi bila predmet oprostitve carine, zlasti v lasti zadevne osebe ter da jo je morala ta uporabljati kot osebno lastnino vsaj šest mesecev pred datumom, ko je prenehala imeti običajno prebivališče v državi, iz katere prihaja.

Prvič, ker izrecna določba v tem smislu ne obstaja, se izključna osebna uporaba ne šteje za nujno zato, da bi bilo določeno blago mogoče obravnavati kot osebno lastnino, tako da mora biti mogoče tudi osebno vozilo, ki se je uporabljalo tako za zasebne kot za službene namene, šteti za osebno lastnino.

Drugič, pojem „v lasti“, določen v členu 3 te uredbe, pomeni, da oprostitev ne sme biti omejena na blago, ki je del premoženja zadevne osebe vsaj šest mesecev pred spremembo prebivališča, ampak se nanaša tudi na drugo blago, nad katerim je zadevna oseba v tem istem obdobju izvajala učinkovit in dejanski nadzor.

(Glej točke 14, 21, 22, 27, 29, 32 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Prosti pretok blaga – Skupnostni tranzit – Zunanji skupnostni tranzit – Kršitve ali nepravilnosti – Neobvestitev glavnega zavezanca o roku, do katerega lahko uradu odhoda predloži dokazilo o pravilnosti tranzitne operacije ali o kraju kršitve – Vpliv na nastanek carinskega dolga – Neobstoj – Vpliv na izterjavo carinskega dolga

(Uredba Sveta št. 2913/92, člen 203(1); Uredba Komisije št. 2454/93, člen 379)

Summary

Povezane določbe člena 203(1) Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti in člena 379 Uredbe št. 2454/93 o določbah za izvajanje Uredbe št. 2913/92 je treba razlagati tako, da je carinski dolg nastal, ko pošiljka, dana v zunanji skupnostni tranzitni postopek, ni bila predložena carinskemu namembnemu uradu, pri čemer neobvestitev glavnega zavezanca o roku, do katerega lahko uradu odhoda predloži dokazilo o pravilnosti tranzitne operacije ali o kraju, v katerem je bila kršitev dejansko storjena, ne preprečuje nastanka carinskega dolga. To obvestilo glavnemu zavezancu je kljub temu predpostavka, da lahko carinski organi izterjajo carinski dolg, tako da lahko država članica, v kateri je urad odhoda, ta dolg izterja le, če je glavnemu zavezancu določila, da ima na voljo trimesečni rok za predložitev zahtevanih dokazil, in če ta v tem roku niso bila predložena.

(Glej točki 23 in 26 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Približevanje zakonodaj – Postopek za oddajo javnih naročil storitev – Direktiva 92/50 – Področje uporabe – Javno naročilo, ki nima zveze s dejavnostmi splošnega interesa javnega naročnika – Vključitev – Javno naročilo za podizvedbo dejavnosti lokalne skupnost kot ponudnika storitev – Vključitev

(Direktiva Sveta 92/50, členi 1(a) in (b), 8 in 11)

Summary

1. Člen 8 Direktive 92/50 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil storitev v povezavi s členom 1(a) in (b) ter členom 11(1) predvideva, da je treba pogodbe z denarnim interesom, sklenjene pisno med ponudnikom storitve in lokalno skupnostjo, oddati v odprtem postopku, omejenem postopku ali postopku s pogajanji, če so njihov predmet storitve iz Priloge IA k tej direktivi.

2. Zato okoliščina, da naročila ni mogoče umestiti v okvir dejavnosti mesta München, ki so splošnega interesa, a neodvisne, konkurenci podvržene gospodarske dejavnosti, ni taka, zaradi katere naročilo ne bi bilo javno naročilo v smislu členov 8 in 11 Direktive 92/50. Člen 1(a) te direktive namreč ne razlikuje med tistimi naročili, ki jih naročnik odda za izpolnjevanje naloge, da zadovoljuje potrebe splošnega interesa, in tistimi, ki niso povezana s to nalogo.

Prav tako ni pomembno, da želi naročnik nastopati kot ponudnik storitve in da zadevno naročilo v tem okviru zajema oddajo dela storitev v podizvedbo tretjemu.

(Glej točke 13, 16 in 18.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Socialna politika – Približevanje zakonodaj – Varstvo delavcev v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca – Direktiva 80/987 – Področje uporabe – Pojem plačilo – Uporaba nacionalnega prava – Nacionalna zakonodaja, ki vključuje odškodnino zaradi nezakonite odpovedi – Dopustnost

(Direktiva Sveta 80/987, člen 2(2))

2. Socialna politika – Približevanje zakonodaj – Varstvo delavcev v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca – Direktiva 80/987 – Področje uporabe – Pojem plačilo – Nacionalna zakonodaja, ki vključuje odškodnino zaradi nezakonite odpovedi, ki je priznana s sodbo ali upravno odločbo in izključuje terjatve, ki so priznane v okviru poravnalnega postopka – Kršitev načela enakega obravnavanja – Obveznosti in pooblastila nacionalnega sodišča

(Direktiva Sveta 80/987, člen 2(2))

Summary

1. Na podlagi člena 2(2) Direktive 80/987 o približevanju zakonodaje držav članic o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti njihovega delodajalca nacionalna zakonodaja opredeli izraz „plačilo“ in mu določi vsebino.

V zvezi s tem dejstvo, da Direktiva veže izplačilo plačila na referenčna obdobja, ne izključuje njene uporabe za odškodnino zaradi nezakonite odpovedi. Tako če pojem „plačilo“, kot je opredeljen v nacionalnem pravu, obsega to odškodnino, zanjo velja Direktiva 80/987, kot je veljala pred sprejetjem Direktive 2002/74, s katero je bila spremenjena Direktiva 80/987.

(Glej točke od 31 do 33 in točko 1 izreka.)

2. V okviru uporabe Direktive 80/987/EGS o približevanju zakonodaje držav članic o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti njihovega delodajalca je treba, kadar so v skladu z zadevno nacionalno zakonodajo terjatve odškodnin zaradi nezakonite odpovedi, ugotovljene s sodbo ali z upravno odločbo, zajete v izrazu „plačilo“, tudi enake terjatve, nastale v poravnalnem postopku, šteti kot terjatve delavcev, ki temeljijo na pogodbah o zaposlitvi ali delovnih razmerjih in se nanašajo na plačilo v smislu te direktive. Nezakonito odpuščeni delavci so namreč v primerljivem položaju, ker imajo, če jim ni omogočena vrnitev na delo, pravico do odškodnine.

Nacionalno sodišče mora odkloniti uporabo notranjega predpisa, ki v nasprotju z načelom enakosti te terjatve izvzema iz izraza „plačilo“ v smislu omenjene ureditve.

(Glej točki 35, 38 in točko 2 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Okolje – Odpadki – Direktiva 75/442, spremenjena z Direktivo 91/156 – Pojem – Nenamerno razliti ogljikovodiki – Onesnažena zemlja in podtalne vode – Zajetje

(Direktiva Sveta 75/442, kot je bila spremenjena z Direktivo 91/156, člen 1(a))

2. Okolje – Odpadki – Direktiva 75/442, spremenjena z Direktivo 91/156 – Imetnik odpadkov – Pojem – Ogljikovodikovi odpadki – Upravljanje bencinske črpalke in naftna družba, ki dobavlja – Zajetje – Pogoji

(Direktiva Sveta 75/442, kot je bila spremenjena z Direktivo 91/156, člen 1(c))

Summary

1. Nenamerno razliti ogljikovodiki, ki so povzročili onesnaženost zemlje in podtalnih voda, so odpadki v smislu člena 1(a) Direktive Sveta 75/442 o odpadkih, kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 91/156, če so te snovi ostanek proizvodnje, ki ga imetnik ne more ponovno uporabiti, ne da bi ga bil prej spremenil, in jih zavrže, pa četudi je to nehote, ob postopkih proizvodnje ali zadevne distribucije.

Enako velja za zemljo, onesnaženo z ogljikovodiki, ki so jo onesnažili, ker ti niso ločljivi od nje in se jih da predelati ali odstraniti samo, če se izvedejo tudi postopki čiščenja zemlje. Poleg tega okoliščina, da ta zemlja ni izkopana, nima vpliva na njeno opredelitev kot odpadek.

(Glej točke 46, 47, 50, 52 in 53 ter izrek.)

2. Direktiva 75/442 o odpadkih, kot je bila spremenjena z Direktivo 91/156, stvarno izvedbo postopkov predelave ali odstranjevanja, za katere je odgovoren vsak „imetnik odpadkov“, ne glede na to, ali je njihov povzročitelj ali posestnik, loči od finančnega prevzema stroškov navedenih postopkov, ki jih v skladu z načelom plača povzročitelj obremenitve, nosijo osebe, od katerih odpadki izvirajo, ne glede na to, ali so imetniki, ali nekdanji imetniki odpadkov, ali celo proizvajalci izdelka, iz katerega so odpadki nastali.

Naključno razliti ogljikovodiki zaradi uhajanja iz naprav bencinske črpalke za skladiščenje, ki jih je ta bencinska črpalka kupila za obratovanje, so v posesti upravljavca bencinske črpalke. Poleg tega je mogoče šteti, da jih je „povzročil“ v smislu člena 1(b) Direktive 75/442 upravljavec, ki jih je takrat, ko so postali odpadki, skladiščil za potrebe svoje dejavnosti. V teh okoliščinah, ko je upravljavec bencinske črpalke hkrati posestnik odpadkov in njihov povzročitelj, ga je treba šteti za njihovega imetnika v smislu istega člena 1(c).

V vsakem primeru, če je slabo stanje naprav bencinske črpalke za skladiščenje in uhajanje ogljikovodikov posledica nespoštovanja pogodbenih obveznosti naftnega podjetja, ki dobavlja bencinski črpalki, ali različnih ravnanj, ki bi lahko sprožila odgovornost tega podjetja, se lahko šteje, da je navedeno naftno podjetje s svojo dejavnostjo „povzročilo odpadke“ v smislu člena 1(b) Direktive 75/442 in da je imetnik teh odpadkov.

(Glej točke od 58 do 61 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Svoboda opravljanja storitev – Napotitev delavcev na delo v okviru opravljanja storitev – Direktiva 96/71 – Nacionalna ureditev, ki za podjetje, ki se za storitve obrne na podjetje s sedežem v drugi državi članici, določa poroštveno odgovornost za minimalno plačo delavcev, ki jih zaposli to drugo podjetje – Omejitev svobode opravljanja storitev – Upravičenje iz razlogov v javnem interesu – Socialna varnost delavcev

(Člen 49 ES; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 96/71, člen 5)

Summary

Člen 5 Direktive 96/71 o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev – v skladu s katerim države članice sprejmejo ustrezne ukrepe za primere nespoštovanja te direktive in zagotovijo zlasti, da so delavcem in/ali njihovim zastopnikom na voljo primerni postopki za uveljavljanje obveznosti iz te direktive –, razlagan ob upoštevanju člena 49 ES, načeloma ne nasprotuje nacionalnim predpisom, skladno s katerimi gradbeno podjetje s sedežem v zadevni državi članici, ki je podjetju s sedežem v drugi državi članici dalo v podizvedbo gradbena dela, odgovarja enako kot porok, ki se je odpovedal pravici do ugovorov, za obveznosti tega podjetja ali njegovega podizvajalca, da delavcu, ki je zaposlen pri zadnjih, plača minimalno plačo ali vplača prispevke v skupno shemo za stranke kolektivne pogodbe, pri čemer minimalna plača pomeni znesek za izplačilo delavcu po odbitju davkov, prispevkov za socialno varnost in prispevkov za spodbujanje zaposlovanja ali kakšnih drugih prispevkov na področju socialne varnosti (neto plača), in to tudi, če varstvo delavčeve plače ni glavni cilj zadevnih nacionalnih predpisov oziroma če je to varstvo zgolj njihov drugotni cilj.

Če je namreč pravica do minimalne plače element varstva delavcev, ki je med višjimi razlogi v javnem interesu, ki lahko upravičujejo svobodo opravljanja storitev, je tudi za podrobna postopkovna pravila, kot je na primer poroštvena odgovornost, ki omogočajo dosego spoštovanja te pravice, treba šteti, da zagotavljajo takšno varstvo, če to pravilo koristi napotenim delavcem, saj v njihovo korist dodaja k prvemu dolžniku minimalne plače, in sicer delodajalcu, drugega dolžnika, ki je solidarno odgovoren s prvim in ki je običajno celo plačilno sposobnejši kot prvi.

(Glej točke 28, 34, 35, 37, 40, 45 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Okolje – Čiščenje komunalne odpadne vode – Direktiva 91/271 – Določitev območij, občutljivih za evtrofikacijo – Evtrofikacija – Pojem

(Direktiva Sveta 91/271, člena 2(11) in 5(1))

2. Okolje – Čiščenje komunalne odpadne vode – Direktiva 91/271 – Strožje čiščenje odvedene komunalne odpadne vode iz velikih aglomeracij – Vplivi

(Direktiva Sveta 91/271, člen 5(2) in (3) in Prilogi I-B, točka 3, in II-A(a), drugi pododstavek)

Summary

1. V skladu s členom 5(1) Direktive Sveta 91/271/EGS z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode morajo države članice opredeliti območja, za katera odvajanje odpadne vode znatno prispeva k evtrofikaciji ali nevarnosti evtrofikacije.

Pojem evtrofikacija iz člena 2(11) te direktive je treba razlagati v luči njenega namena, ki presega zgolj zaščito vodnih ekosistemov in skuša varovati človeka, živali, rastline, prst, vodo, zrak in krajino pred kakršnim koli znatnejšim negativnim vplivom pospešenega razvoja alg ali višjih rastlinskih vrst, ki izvira iz izpustov komunalne odpadne vode.

Za evtrofikacijo v smislu omenjene direktive mora biti podana vzročna zveza, po eni strani med obogatitvijo s hranili in pospešenim razvojem alg in višjih rastlinskih vrst, in po drugi strani med tem pospešenim razvojem in neželeno motnjo ravnotežja organizmov, prisotnih v vodi, in zmanjšanjem kakovosti vode. Spremembe vrst z izgubo biološke raznolikosti ekosistema, motnje zaradi razraščanja oportunističnih makroalg in intenzivni izbruhi strupenega ali škodljivega fitoplanktona so zato neželena motnja za ravnotežje organizmov, prisotnih v vodi. Merilo zmanjšanja kakovosti vode se ne nanaša le na zmanjšanje kakovosti vode, kar ima škodljive učinke za ekosisteme, temveč tudi na poslabšanje barve, videza, okusa ali vonja vode, ali katerokoli drugo spremembo, ki preprečuje ali omejuje uporabo vode.

(Glej točke 16, 19, 23-25.)

2. V skladu s povezanimi določbami člena 5(3) in Priloge I-B, točka 3, Direktive Sveta 91/271/EGS z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode je čiščenje, določeno v členu 5(2) te direktive strožje od čiščenja, ki ga določa člen 4 iste direktive, in se nanaša na komunalne odpadne vode, ki se dovajajo v kanalizacijske sisteme iz aglomeracij s „populacijskim ekvivalentom“ (PE) večjim od 10 000. Ta strožji postopek čiščenja mora zlasti v zvezi z izpusti na območja, občutljiva na evtrofikacijo, izpolnjevati zahteve iz tabele 2 iste priloge, vendar z upoštevanjem določb Priloge II-A(a), drugi pododstavek, k tej direktivi, ki v primeru velikih aglomeracij predpisujejo odstranjevanje fosforja in/ali dušika, razen če je mogoče pokazati, da odstranjevanje ne bo vplivalo na stopnjo evtrofikacije.

(Glej točki 104-105.)
Keywords

Summary



Keywords

Približevanje zakonodaje – Znamke – Direktiva 89/104 – Znaki, ki lahko sestavljajo blagovno znamko – Barve ali kombinacije barv – Pogoji – Obveznost pristojnega organa, da presodi ostale pogoje za registracijo – Obseg presoje

(Direktiva Sveta 89/104, člena 2 in 3)

Summary

Barve ali kombinacije barv, ki so v prijavi za registracijo prikazane abstraktno in brez robov in katerih odtenki so opredeljeni s sklicevanjem na barvni vzorec in določeni v skladu z mednarodno priznano klasifikacijo barv, lahko sestavljajo znamko v smislu člena 2 prve Direktive 89/104 o blagovnih znamkah, če:

– se ugotovi, da v kontekstu, v katerem so uporabljene, te barve ali kombinacije barv dejansko sestavljajo znak,

– prijava za registracijo obsega sistematično razporeditev, ki zadevne barve vnaprej in trajno združuje, pri čemer je pojasnjeno, da preprosta vzporedna postavitev dveh ali več barv brez oblike in brez robov ali omemba dveh ali več barv „v vseh predstavljivih oblikah“ nima lastnosti natančnosti in trajnosti, ki ju zahteva člen 2 direktive, in če

– lahko barve ali kombinacije barv posredujejo natančne informacije zlasti o poreklu določenega blaga ali storitve.

Čeprav kombinacija barv izpolnjuje pogoje za to, da lahko sestavlja znamko v smislu člena 2 omenjene direktive, je še vedno potrebno, da organ, pristojen za registracijo znamk, presodi, ali zahtevana kombinacija izpolnjuje druge, zlasti v členu 3 te direktive določene pogoje za to, da bi bila registrirana kot znamka za blago ali storitve podjetja, ki zanjo zahteva registracijo. Ta presoja mora upoštevati vse pomembne okoliščine posameznega primera, vključno z morebitno prejšnjo uporabo znaka, katerega registracija kot znamke se zahteva. Taka presoja mora ravno tako upoštevati javni interes, in sicer da se drugim subjektom, ki ponujajo blago ali storitve enake vrste, kot je tisto za katero je zahtevana registracija, neupravičeno ne omeji razpoložljivost barv.

(Glej točke 34, 37, 42 in izrek.)
Zadeva C-145/02 
Land Nordrhein-Westfalen 
proti 
Denkavit Futtermittel GmbH 
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, 
ki ga je vložilo Bundesverwaltungsgericht) 
„Prosti pretok blaga - Direktiva 70/524/EGS - Člena 28 ES in 30 ES - Dodatki -
Usklajevanje nacionalnih določb v zvezi z vsebnostjo vitamina D v krmi - Predpisi 
države članice, ki prepovedujejo uvoz krme, ki je bila zakonito proizvedena v drugi 
državi članici in katere vsebnost vitamina D3 presega vrednost, ki je dovoljena v prvi 
državi" 
Sklepni predlogi generalnega pravobranilca A. Tizzana, predstavljeni 4. marca 
2004 I-53 
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 13. januarja 2005 I-68 
Povzetek sodbe 
Kmetijstvo - Približevanje zakonodaj - Dodatki v krmi - Direktiva 70/524 - Vsebnost 
vitaminov - Predpisi države članice, ki prepovedujejo trženje dopolnilne krmne mešanice, kije 
I- 51 
POVZETEK - ZADEVA C-145/02 
bila zakonito proizvedena, vendar njena vsebnost vitamina D presega vrednost, kije dovoljena 
v zadevni državi članici - Nedopustnost 
(Direktiva Sveta 70/524, člena 12(1) in (2) ter 19) 
Člen 12(1) Direktive 70/524 o dodatkih v 
krmi na splošno določa, da dopolnilne krmne 
mešanice, razredčene, kakor je opredeljeno, 
ne smejo imeti višje vsebnosti dodatkov, kot 
so določene za popolne krmne mešanice, pri 
čemer pa izjema iz člena 12(2) te iste 
direktive državam članicam daje možnost, 
da v določenih primerih dovolijo, da dopol­
nilne krmne mešanice presežejo vsebnost 
vitamina D glede na najvišje vsebnosti, 
določene za popolne krmne mešanice. Dr­
žave članice na podlagi člena 19 Direktive 
zagotovijo, da so dodatki, premiksi in krma, 
ki so v skladu s to direktivo, predmet samo 
tistih omejitev v prometu, ki jih ta določa. 
V zvezi s tem niti iz besedila člena 12(2), prvi 
pododstavek, navedene direktive niti iz sobesedila ali namena te določbe ni mogoče 
sklepati, da bi možnost urejanja s predpisi, ki 
jo daje ta določba, državi članici, ki jo 
uporabi, omogočala sprejetje prepovedi uvo­
za dopolnilne krmne mešanice, dane v 
promet v drugi državi članici na podlagi 
odstavka 1 istega člena. 
Iz tega sledi, da je določbe člena 12 v zvezi s 
členom 19 Direktive 70/524 treba razlagati 
tako, da nasprotujejo ukrepu, s katerim 
država članica na svojem ozemlju prepove 
dajanje v promet dopolnilne krmne mešani­
ce, ki je zakonito proizvedena v drugi državi 
članici, v skladu s členom 12(1) navedene 
direktive, zaradi njene vsebnosti vitamina D. 
(Glej točki 33 in 38 ter izrek.) 
I- 52
Keywords

Summary



Keywords

1. Socialna varnost delavcev migrantov – Skupnostna ureditev – Materialno področje uporabe – Dajatve iz nacionalnega sistema socialne varnosti za kritje tveganja po pomoči in postrežbi – Prevzem pokojninskih prispevkov tretjega, ki neguje osebo, ki potrebuje pomoč in postrežbo – Vključitev kot dajatev za bolezen

(Uredba Sveta št. 1408/71, člen 4(1)(a))

2. Socialna varnost delavcev migrantov – Enako obravnavanje – Nacionalna ureditev zavarovanja za pomoč in postrežbo, po kateri se državljanu države, ki ni pristojna država članica, zavrne plačevanje prispevkov pokojninskega zavarovanja – Ureditev, ki pomeni diskriminacijo državljana Unije, ki je po pravu Skupnosti prepovedana

(člen 17 ES, Uredba Sveta št. 1408/71)

Summary

1. Dajatev nosilca zavarovanja za pomoč in postrežbo, kot je plačevanje prispevkov pokojninskega zavarovanja tretjega, ki na domu neguje osebo, ki potrebuje pomoč in postrežbo, je dajatev za bolezen v korist osebe, ki potrebuje pomoč in postrežbo, za katero se uporablja Uredba št. 1408/71, kot je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo št. 118/97.

(Glej točke 20, 21, 23 in točko 1 izreka.)

2. Člen 17 ES in Uredba št. 1408/71, kot je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo št. 118/97, nasprotujeta zavrnitvi dajatve zavarovanja za pomoč in postrežbo, ki je plačevanje prispevkov pokojninskega zavarovanja s strani pristojnega nosilca zavarovanja državljanu države članice, ki kot tretji nudi pomoč in postrežbo zavarovancu, le na podlagi utemeljitve, da ta tretji ali zavarovanec stalno prebiva v državi članici, ki ni pristojna država.

Državljanstvo Unije zagotavlja namreč tistim državljanom držav članic, ki so v enakih položajih, na področju veljavnosti Pogodbe ES, razen izjem, ki so izrecno določene, pravico do enakega pravnega obravnavanja. V taki zvezi se zdi, da ob upoštevanju cilja dejavnosti tretjega merilo stalnega prebivališča, na katerem je utemeljena zavrnitev dajatve zavarovanja za pomoč in postrežbo, ne zdi kot okoliščina, ki objektivno utemeljuje različen položaj in upravičuje različno obravnavanje, ampak pomeni neenako obravnavanje enakih položajev, ki pomeni diskriminacijo, ki je po pravu Skupnosti prepovedana.

(Glej točke od 34 do 36 in točko 2 izreka.)
51

Pravzaprav iz spisa izhaja, da so italijanski organi po odgovoru na prvo zahtevo za podatke Komisije navedli, da so pogodbe o izvajanju javnih služb, sklenjene s podjetji skupine Tirrenia, zajete v členu 4(3) Uredbe št. 3577/92, s čimer so v bistvu poudarili, da so financiranja, ki izhajajo iz teh pogodb, zakonita in da ne predstavljajo novih, ampak obstoječe pomoči. Nasprotno pa preprosto sklicevanje na različne izmenjave informacij s Komisijo od leta 1991 do leta 1997 v tem odgovoru, ne da bi bila vzpostavljena kakršna koli povezava med elementi, ki so bili predloženi ob teh izmenjavah in morebitno opredelitvijo zadevnih ukrepov kot obstoječih pomoči, ni dovolj, da bi lahko italijanska vlada Komisiji očitala, da pri presoji nove oziroma obstoječe narave zadevnih ukrepov teh elementov ni upoštevala, preden je začela postopek na podlagi člena 88(2) ES.