12

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da je drugi odbor za pritožbe UUNT pravilno zaključil, da zadevne tridimenzionalne znamke nimajo razlikovalnega učinka, in sicer iz naslednjih razlogov: „28 V skladu s členom 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 se zavrne registracija „znamk[e], ki [je] brez slehernega razlikovalnega učinka“. 29 Znamka ima razlikovalni učinek, če glede na njihov izvor omogoča razlikovanje proizvodov ali storitev, za katere je bila zahtevana registracija. 30 Razlikovalni učinek znamke je treba presojati, po eni strani, glede na te proizvode in storitve ter, po drugi strani, glede na zaznavanje ciljne javnosti, ki jo sestavljajo potrošniki teh proizvodov ali storitev. [...] 32 Poleg tega je treba ugotoviti, da člen 7(1)(b) Uredbe št. 40/94, ki določa zavrnitev registracije za znamke, ki nimajo slehernega razlikovalnega učinka, ne razlikuje med različnimi kategorijami znamk. Zato pri presoji razlikovalnega učinka tridimenzionalnih znamk, katerih del je oblika samih proizvodov, kot so te v tem primeru, ni treba uporabiti meril ali postaviti zahtev, strožjih od tistih, ki se uporabljajo za druge kategorije znamk. 33 Vendar je treba pri presoji razlikovalnega učinka znamke upoštevati vse upoštevne elemente, povezane s posebnimi okoliščinami primera. Med temi elementi ni mogoče izključiti, da bi lahko narava znamke, za katero je zahtevana registracija, vplivala na zaznavanje znamke s strani ciljne javnosti. 34 V skladu s členom 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 je sicer jasno, da zadostuje dokaz, da ima znamka najmanjši razlikovalni učinek, zato da tega absolutnega razloga za zavrnitev ni mogoče uporabiti. Torej je treba - v okviru predhodnega preizkusa in zunaj vsake učinkovite uporabe znaka v smislu člena 7(3) Uredbe št. 40/94 -raziskati, ali bo prijavljena znamka ciljni javnosti omogočala razlikovanje proizvodov ali storitev od tistih drugih podjetij, če bo morala pri nakupu teh proizvodov ali storitev izbirati. 35 Razlikovalni učinek znamk je treba presoditi ob upoštevanju domnevnega pričakovanja običajno osveščenega, razumno pozornega in preudarnega povprečnega potrošnika (sodbi Sodišča z dne 22. junija 1999 v zadevi Lloyd Schuhfabrik Meyer, C-342/97, Recueil, str. I-3819, točka 26, in Sodišča prve stopnje z dne 7. junija 2001 v zadevi DKV proti UUNT (EuroHealth), T-359/99, točka 27, Recueil, str. II-1645). Proizvodi, za katere je bila zahtevana registracija oblike kot znamke, v tem primeru pet oblik žepnih svetilk, so blago splošne potrošnje in je torej ciljno javnost treba šteti, kot da jo sestavljajo vsi potrošniki. 36 Za presojo, ali pet oblik žepnih svetilk, za katere je bila zahtevana registracija kot znamka, lahko vpliva na pomnjenje povprečnega potrošnika kot označba izvora, torej tako, da se proizvodi individualizirajo in povežejo z določenim trgovskim izvorom, je najprej treba opozoriti, da jih označuje njihova valjasta oblika. Ta valjasta oblika pomeni eno od običajnih oblik žepnih svetilk. V štirih vloženih prijavah se valjasto telo žepnih svetilk razširi do konca, kjer je žarnica, medtem ko v peti prijavi svetilka nima take razširitve, ker je popolnoma valjasta. V vseh teh prijavah znamke ustrezajo oblikam, ki jih običajno uporabljajo drugi izdelovalci žepnih svetilk, ki so dejavni na trgu. Prijavljene znamke zagotavljajo potrošniku bolj označbo proizvoda in ne omogočajo individualiziranja tega proizvoda in njegovega povezovanja z določenim trgovskim izvorom. 37 Dalje, ko gre za značilnosti, na katere se sklicuje tožeča stranka za ugotavljanje prijavljenih oblik kot znamk, kot da imajo same po sebi sposobnost, da razlikujejo njene proizvode od tistih njenih konkurentov, med temi zlasti njihove estetske lastnosti in izvirno redek dizajn, je treba opozoriti, da se take oblike na podlagi teh značilnosti zdijo bolj kot različice ene od običajnih oblik žepnih svetilk kot oblike, ki bi bile sposobne individualizirati zadevne proizvode in same po sebi opozoriti na določen trgovski izvor. Povprečen potrošnik je navajen gledati oblike, ki so podobne zadevnim in predstavljajo veliko raznolikost dizajna. Oblike, za katere je bila zahtevana registracija, se ne razlikujejo od oblik istega tipa proizvodov, ki jih običajno najdemo v gospodarskem prometu. Zato ni točna trditev tožeče stranke, da posebnosti zadevnih oblik žepnih svetilk, med katerimi je zlasti njihova estetika, usmerjajo pozornost povprečnega potrošnika na trgovski izvor proizvodov. [...] 39 Možnost, da bi se povprečni potrošnik lahko navadil prepoznati proizvode tožeče stranke samo na podlagi oblike, naj v tem primeru ne bi izključevala uporabe absolutnega razloga za zavrnitev v skladu s členom 7(1)(b) Uredbe št. 40/94. Tako zaznavanje prijavljenih znamk bi bilo mogoče upoštevati samo v okviru uporabe člena 7(3) navedene uredbe, na katerega se tožeča stranka v nobenem trenutku postopka ni sklicevala. Vsi elementi, ki jih je predložila tožeča stranka in so navedeni zgoraj v točkah od 17 do 19, 21 in 22, da bi dokazali razlikovalni učinek prijavljenih znamk, so povezani z možnostjo, da so zadevne žepne svetilke ta učinek pridobile po uporabi, in zato niso pomembni za presojo vprašanja, ali imajo same po sebi razlikovalni učinek v skladu s členom 7(1)(b) Uredbe št. 40/94. 40 Na podlagi zgornjih ugotovitev prijavljene tridimenzionalne znamke v tem primeru torej takih, kot jih zaznava običajno osveščen, razumno pozoren in preudaren povprečen potrošnik, ne morejo individualizirati niti jih razlikovati od tistih, ki imajo drug trgovski izvor. [...]“