Keywords

Summary



Keywords

Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Državljanstvo Unije – Pravica do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic – Omejitve – Davčna zakonodaja – Davek na prodajo nepremičnin

(členi 18 ES, 39 ES in 43 ES; Sporazum EGP, člena 28 in 31)

Summary

Država članica, katere ureditev za izračun davka, ki se plača pri nakupu nepremičnine, ki naj bi se uporabljala kot novo glavno prebivališče, določa, da kadar zasebni prodajalec proda svoje drugo stanovanje v enem letu pred nakupom ali po njem, je osnova za izračun davka razlika med bruto tržno vrednostjo kupljene in prodane nepremičnine, če je zadnja na nacionalnem ozemlju, izpolni obveznosti iz členov 18 ES, 39 ES in 43 ES.

Ta ureditev, ker se z njo glede davka, ki se plača ob nakupu nepremičnin, manj ugodno obravnavajo osebe, ki se želijo nastaniti na Madžarskem tako, da tam kupijo nepremičnino, v primerjavi z osebami, ki se preselijo znotraj te države članice, saj z njo prvonavedenim osebam niso dodeljene zadevne davčne ugodnosti ob nakupu nepremičnine, sicer pomeni omejitev pravice do prostega gibanja oseb iz členov 39 ES in 43 ES. Izključitev ugodnosti znižanja davčne osnove za osebe, ki se gibljejo znotraj Unije iz razlogov, ki niso povezani z opravljanjem gospodarske dejavnosti, bi lahko v nekaterih primerih te osebe odvrnila tudi od uresničevanja temeljnih pravic, zagotovljenih s členom 18 ES.

To različno obravnavanje se poleg tega nanaša na objektivno primerljive položaje, če je glede spornega davka kraj prejšnjega glavnega prebivališča edina razlika med položajem nerezidentov, vključno z nacionalnimi državljani, ki uresničujejo pravico do prostega gibanja v Uniji, in rezidentov, ki so bodisi nacionalni državljani bodisi državljani druge države članice, ki v zadevni državi kupujejo novo glavno prebivališče. V obeh položajih namreč te osebe kupijo nepremičnino v tej državi članici, da bi se tam nastanile, pri čemer so ene ob nakupu prejšnjega glavnega prebivališča plačale tak davek, kot je sporni davek, v državi, v kateri je bilo to prebivališče, druge pa so ga plačale v tej državi članici.

To omejitev pa je mogoče upravičiti z razlogi ohranjanja doslednosti davčnega sistema. Če je prodana nepremičnina v drugi državi članici, zadevna država namreč nima nobene pravice do obdavčitve transakcije, ki jo je v tej drugi državi opravila oseba, ki se je odločila, da bo v zadevni državi kupila nepremičnino, ki naj bi jo uporabljala kot glavno prebivališče. V teh okoliščinah obravnavana davčna ugodnost s tem, da se ob nakupu take nepremičnine lahko dodeli zgolj osebam, ki so sporni davek že plačale ob nakupu podobne nepremičnine, izraža logiko simetrije. Če bi bila namreč zadevna davčna ugodnost dodeljena davčnim zavezancem, ki navedenega davka niso plačali prej v okviru spornega davčnega sistema, bi ti imeli neupravičeno prednost pri obdavčitvi, ki se ni uporabljala ob njihovem prejšnjem nakupu zunaj zadevnega ozemlja. Obstaja torej neposredna povezava med dodeljeno davčno ugodnostjo in prvotnim odtegljajem. Navedena ugodnost in davčno breme se namreč nanašata na isto osebo in isti davek.

Poleg tega je ta omejitev primerna za uresničitev zastavljenega cilja, ker deluje simetrično, saj se v okviru zadevnega davčnega sistema upošteva zgolj razlika med vrednostjo prodane nepremičnine v zadevni državi članici in vrednostjo kupljene nepremičnine. Navedena omejitev je tudi sorazmerna z uresničevanim ciljem, ker je po eni strani cilj zadevne ureditve zlasti izogibanje dvojnega obdavčevanja kapitala, investiranega v nakup prejšnjega prebivališča, ki je bilo medtem prodano, ob nakupu drugega glavnega prebivališča v tej državi in ker po drugi strani država članica nima nobene pristojnosti za obdavčitev nepremičninskih transakcij, opravljenih v drugih državah članicah. V teh okoliščinah bi upoštevanje takih transakcij za znižanje zadevne davčne osnove pomenilo, da se za te transakcije šteje, da so že bile predmet spornega davka, čeprav niso bile. Jasno je, da bi bil tak položaj v nasprotju z navedenim ciljem, ki je izogibanje dvojnega obdavčevanja v skladu z nacionalnim davčnim sistemom.

Ker imajo pravila o prepovedi omejitev prostega pretoka in svobode ustanavljanja, določena v členih 28 in 31 Sporazuma EGP, enak pravni učinek kot določbe členov 39 ES in 43 ES, ki so v bistvu enake, ti členi prav tako ne nasprotujejo sporni ureditvi.

(Glej točke 58, 64, 68, od 74 do 76, od 80 do 82, 85, 87 in 91.)