Zbi rka odločb sodne pr akse  
SKLEP SODIŠČA (deseti senat) 
z dne 3. septembra 2020 * 
„Predhodno odločanje – Člen 99 Poslovnika Sodišča – Davek na dodano vrednost (DDV) – Direktiva 
2006 /112/ES – Členi 168, 178, 220 in 226 – Načela davčne nevtralnosti, učinkovitosti in 
sorazmernosti – Pravica do odbitka DDV – Zavrnitev – Pogoji za obstoj dobave blaga – Goljufija – 
Dokaz – Sankcija – Člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Pravica do učinkovitega 
pravnega sredstva“ 
V zadevi C-610/19, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo 
Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (upravno in delovno sodišče v Budimpe šti, Madžarska) 
z odločbo z dne 5. julija 2019 , ki je prispela na Sodišče 13. avgusta 2019 , v postopku 
Vikingo Fővállalkozó Kft. 
proti 
Nemzeti Adó-és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága, 
SODIŠČE (deseti senat), 
v sestavi I. Jarukaitis (poročevalec), predsednik senata, E. Juhász in M. Ilešič, sodnika, 
generalni pravobranilec: P. Pikamäe, 
sodni tajnik: A. Calot Escobar, 
na podlagi pisnega postopka, 
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili: 
– za madžarsko vlado M. Z. Fehér in G. Koós, agenta, 
– za Evropsko komisijo J. Jokubauskaitė in Zs. Teleki, agentki, 
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi odločeno 
z obrazloženim sklepom v skladu s členom 99 Poslovnika Sodišča, 
sprejema naslednji 
* Jezik postopka: madžarščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2020 :673 1 
SKLEP Z DNE 3. 9. 2020 – ZADEVA C-610/19  
VIKINGO FŐVÁLLALKOZÓ  
Sklep 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 168(a), člena 178(a), člena 220, 
točka 1, in člena 226 Direktive Sveta 2006 /112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka 
na dodano vrednost (UL 2006 , L 347, str. 1) v povezavi z načeli davčne nevtralnosti, učinkovitosti in 
sorazmernosti ter člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina). 
2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Vikingo Fővállalkozó Kft. (v nadaljevanju: 
Vikingo) in Nemzeti Adó-és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (direktorat za pritožbe pri 
nacionalni davčni in carinski upravi, Madžarska) glede pravice do odbitka vstopnega davka na dodano 
vrednost (DDV) v zvezi z dvema računoma za pridobitev strojev. 
Pravni okvir 
Pravo Unije 
3 Glede na datume dejanskega stanja v sporu o glavni stvari je treba ugotoviti, da se za nekatera od 
dejstev ratione temporis uporablja različica Direktive 2006 /112, kakor izhaja iz Direktive Sveta 
2010 /45/EU z dne 13. julija 2010 (UL 2010 , L 189, str. 1), ki se uporablja od 1. januarja 2013 . Vendar 
spremem be, vnesene s to direktivo, niso neposredno upoštevne za to zadevo. 
4 Člen 14(1) Direktive 2006 /112 določa: 
„‚Dobava blaga‘ pomeni prenos pravice do razpolaganja s premoženjem v stvareh kot lastnik.“ 
5 Člen 168 te direktive določa: 
„Dokler se blago in storitve uporabljajo za namene njegovih obdavčenih transakcij, ima davčni 
zavezanec v državi članici, v kateri opravlja te transakcije, pravico, da odbije od zneska DDV, ki ga je 
dolžan plačati, naslednje zneske: 
(a) DDV, ki ga je dolžan ali ga je plačal v tej državi članici za blago ali storitve, ki mu jih je ali mu jih 
bo opravil drug davčni zavezanec; 
[…]“. 
6 Člen 178 navedene direktive določa: 
„Za uveljavljanje pravice do odbitka mora davčni zavezanec izpolniti naslednje pogoje: 
(a) za odbitke v skladu s členom 168(a) v zvezi z dobavo blaga in opravljanjem storitev imeti račun, 
izdan v skladu s členi 220 do 236 in členi 238, 239 in 240; 
[…]“. 
7 Člen 220 te direktive določa: 
„Vsak davčni zavezanec mora zagotoviti, da sam, pridobitelj ali prejemnik ali tretja oseba v njegovem 
imenu in za njegov račun izda račun v naslednjih primerih: 
(1) za dobave blaga ali opravljanje storitev, ki jih je opravil drugemu davčnemu zavezancu ali pravni 
osebi, ki ni davčni zavezanec; 
ECLI:EU:C:2020 :673 2 
SKLEP Z DNE 3. 9. 2020 – ZADEVA C-610/19  
VIKINGO FŐVÁLLALKOZÓ  
[…]“. 
8 Člen 226 Direktive 2006 /112 brez poseganja v posebne določbe te direktive določa tiste podatke, ki se 
zahtevajo za namene DDV na računih, ki se izstavljajo v skladu s členoma 220 in 221 te direktive. 
9 Člen 273, prvi odstavek, navedene direktive določa: 
„Države članice lahko določijo še druge obveznosti, za katere menijo, da so potrebne za pravilno 
pobiranje DDV in za preprečevanje utaj, ob upoštevanju zahteve po enakem obravnavanju domačih 
transakcij in transakcij, ki jih opravljajo davčni zavezanci med državami članicami, pod pogojem, da 
takšne obveznosti v trgovini med državami članicami ne zahtevajo formalnosti pri prehodu meja.“ 
Madžarsko pravo 
10 Člen 27(1) általános forgalmi adóról szóló 2007 . évi CXX VII. törvény (zakon št. CXX VII iz leta 2007 
o davku na dodano vrednost) določa: 
„Če je blago predmet več zaporednih prodaj, tako da se odpošlje ali odpelje neposredno od prvotnega 
dobavitelja do končnega pridobitelja, ki je naveden kot prejemnik, se člen 26 uporabi izključno za eno 
dobavo blaga.“ 
11 Člen 26 tega zakona določa: 
„Če blago odpošlje ali odpelje dobavitelj, pridobitelj ali tretja oseba za račun enega ali drugega, je kraj 
dobave blaga kraj, kjer se blago nahaja v trenutku, ko se odpošlje ali se začne prevoz, pri čemer je kot 
prejemnik naveden pridobitelj.“ 
12 Člen 119(1) navedenega zakona določa: 
„Če zakon ne določa drugače, nastane pravica do odbitka davka v trenutku ugotovitve dolgovanega 
davka, ki ustreza vstopnemu davku (člen 120).“ 
13 Člen 120(a) tega zakona določa: 
„Če davčni zavezanec – ki deluje kot tak – uporablja ali drugače izkorišča blago ali storitve za 
obdavčljive dobave blaga ali obdavčljivo opravljanje storitev, ima pravico odbiti od davka, ki ga 
dolguje: 
(a) davek, ki ga je obračunal drug davčni zavezanec – vključno z osebami ali organizacijami, ki so 
zavezane za poenostavljen davek od dohodka pravnih oseb – v zvezi s pridobitvijo blaga ali 
uporabo storitev; 
[…]“. 
14 Člen 127(1)(a) zakona št. CXX VII iz leta 2007 določa: 
„Bistveni pogoj za uveljavljanje pravice do odbitka je, da ima davčni zavezanec na voljo: 
(a) v primerih iz člena 120(a) račun, izdan na njegovo ime, ki dokazuje, da je bila transakcija izvršena; 
[…]“. 
ECLI:EU:C:2020 :673 3 
SKLEP Z DNE 3. 9. 2020 – ZADEVA C-610/19  
VIKINGO FŐVÁLLALKOZÓ  
15 Člen 1 számvitelről szóló 2000 . évi C. törvény (zakon št. C iz leta 2000 o računovodstvu, 
v nadaljevanju: zakon o računovodstvu) določa: 
„Ta zakon določa obveznosti na področju računovodstva in poročanja za osebe, za katere se uporablja, 
načela, ki se upoštevajo pri vodenju poslovnih knjig in pripravi računovodskih izkazov, pravila, ki 
temeljijo na navedenih načelih, in pogoje v zvezi z obveznostmi razkritja, objave in revizije.“ 
16 Člen 15(3) tega zakona določa: 
„Transakcije, navedene v računovodskih razvidih in letnih računovodskih izkazih, morajo resnično 
obstajati, biti dokazljive in tretje osebe jih morajo imeti možnost ugotoviti. Njihovo vrednotenje mora 
biti skladno z načeli vrednotenja, določenimi v tem zakonu, in postopki vrednotenja, ki se nanašajo 
nanje (‚realna doktrina‘).“ 
17 Člen 166(1) in (2) navedenega zakona določa: 
„1. ‚Računovodski dokument‘ je vsak dokument, ki ga sestavi ali pripravi gospodarski subjekt ali ga 
sestavi ali pripravi fizična oseba ali drug gospodarski subjekt, ki ima z njim poslovno ali drugačno 
razmerje (račun, pogodba, sporazum, listina, potrdilo o najemu posojila, bančni izpisek, določbe 
zakono daje ali drugih predpisov in druge primerljive listine), in ki se uporabi kot podpora za knjiženje 
(obračun) ekono mske transakcije. 
2. Podatki, navedeni v računovodskem dokumentu, morajo biti oblikovno in vsebinsko verodostojni, 
zanesljivi in točni. Dokument mora biti sestavljen v skladu z načelom jasnosti.“ 
18 Člen 2(1) adózás rendjéről szóló 2003 . évi XCII. törvény (zakon št. XCII iz leta 2003 o davčnem 
postopku, v nadaljevanju: zakon o davčnem postopku) določa: 
„Pravice v pravnih razmerjih za davčne namene se uresničujejo v skladu s svojim namenom. V skladu 
z davčnimi zakoni sklepanja pogodb ali opravljanja drugih transakcij, katerih namen je obiti določbe 
davčnih zakono v, ni mogoče šteti za uresničevanje pravic v skladu z njihovim namenom.“ 
19 Člen 97(4) in (6) zakona o davčnem postopku določa: 
„4. Davčna uprava mora med nadzorom ugotoviti in dokazati dejstva, razen v primerih, v katerih 
v skladu z zakono m dokazno breme nosi davčni zavezanec. 
[…] 
6. Ko davčna uprava ugotavlja dejstva, mora raziskati tudi dejstva, ki so v korist davčnega zavezanca. 
Dejstvo ali okoliščina, ki nista dokazana, se ne moreta – razen v postopku ocenjevanja – presojati 
v škodo davčnega zavezanca.“ 
20 Člen 170(1) navedenega zakona določa: 
„Če plačilo davka ni zadostno, se lahko naloži davčna globa. Višina globe znaša 50 % neplačanega 
zneska, razen če določbe tega zakona ne določajo drugače. Višina globe znaša 200 % neplačanega 
zneska, če je razlika v primerjavi z zneskom, ki ga je treba plačati, povezana s prikrivanjem dohodkov 
oziroma ponarejanjem ali uničenjem dokazov, knjigovodskih knjig ali registrov. Davčni organi prav 
tako naložijo davčno globo, če davčni zavezanec – ne da bi imel pravico do tega – predloži vlogo za 
pomoč ali zahtevo za vračilo davka ali izjavo glede imetja, pomoči ali vračila in je uprava pred 
dodelitvijo ugotovila neobstoj take pravice davčnega zavezanca. V tem primeru je osnova za odmero 
globe neupravičeno zahtevani znesek.“ 
ECLI:EU:C:2020 :673 4 
SKLEP Z DNE 3. 9. 2020 – ZADEVA C-610/19  
VIKINGO FŐVÁLLALKOZÓ  
21 Člen 171(1) in (2) istega zakona določa: 
„1. Stopnja globe se lahko po uradni dolžnosti ali na predlog zniža ali celo odpusti, če obstajajo 
okoliščine, ki jih je mogoče šteti za izjemne in ki omogočajo ugotovitev, da je davčni zavezanec ali 
njegov zastopnik, njegov zaposleni, njegov član ali njegov pooblaščenec, pri katerem je prišlo do 
davčnega dolga, ravnal s preudarnostjo, ki jo je od njega mogoče pričakovati v danem položaju. 
Znižanje globe je treba določiti ob tehtanju vseh okoliščin posameznega primera, zlasti obsega 
davčnega dolga, okoliščin njegovega nastanka ter teže in pogostnosti nezakonitega ravnanja davčnega 
zavezanca (ravnanje ali opustitev). 
2. Globe niti po uradni dolžnosti niti na predlog ni treba znižati, kadar je davčni dolg povezan 
s prikrivanjem prihodkov oziroma ponarejanjem ali uničenjem dokazil, računovodskih izkazov ali 
registrov. 
[…]“. 
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje 
22 Družba Vikingo, katere glavna dejavnost je trgovina na debelo s slaščicami in bonboni, je 20. marca 
2012 z družbo Freest Kft. sklenila pogodbo o dobavi desetih strojev za pakiranje in enega polnilnega 
stroja, ki bi morala biti izvedena do 20. decembra 2012 . V tej pogodbi je bila določena možnost, da 
storitve opravijo podizvajalci. Družba Vikingo je 21. maja 2012 z družbo Freest sklenila novo pogodbo 
za dobavo šestih strojev za pakiranje in enega stroja za pakiranje vreč, ki bi morali biti dobavljeni 
30. marca 2013 . Te stroje je glede na določbe obeh pogodb družba Freest pridobila od druge družbe, 
ki jih je tudi sama kupila od neke druge družbe. Družba Vikingo je uveljavljala pravico do odbitka 
vstopnega DDV v zvezi z dvema računoma, ki ju je izdala družba Freest. 
23 Prvostopenjski davčni organ je po naknadnem nadzoru obračunov DDV znova odmeril davek v višini 
8.020.000 madžarskih forintov (HUF) (približno 23.290 EUR) za drugo in četrto četrtletje leta 2012 ter 
13.257.000 HUF (približno 38.844 EUR) za prvo četrtletje leta 2013 , pri čemer je en del teh zneskov 
ustrezal nezakonito vrnjenemu znesku DDV, drugi del pa znesku neplačanega DDV. Ta organ je poleg 
tega družbi Vikingo naložil davčno globo in zaračunal zamudne obresti. 
24 Ta davčni organ je v podporo svojima odločbama menil, da so bili stroji v resnici pridobljeni od 
neznane osebe, tako da te transakcije niso bile izvedene niti med osebami, navedenimi na računih, niti 
na način, naveden na teh računih, pri čemer se je oprl na ugotovitve povezanih nadzorov in izjave 
poslovodij družb, vključenih v dobavno verigo. 
25 Drugostopenjski davčni organ je potrdil eno od teh odločb in drugo spremenil tako, da je popravil 
znesek neplačanega DDV ter zneska davčne globe in zamudnih obresti. 
26 Družba Vikingo je zoper ti odločbi vložila tožbi pri predložitvenem sodišču, ki je z dvema sodbama ti 
odločbi spremenilo. To sodišče je med drugim glede pravice do odbitka ugotovilo, da je družba 
Vikingo predložila zadevna računa in dokumente, ki potrjujejo njuno sestavitev in plačilo, ter menilo, 
da je dobava strojev, ki so bili predmet obeh pogodb, nesporno dejstvo. Poleg tega je menilo, da se je 
davčna uprava oprla na neupoštevne elemente, kot sta med drugim dejstvo, da podjetja višje v dobavni 
verigi niso imela materialnih in človeških virov, in pomanjkljiv spomin poslovodij, ki so bili vprašani 
o zadevnih transakcijah. 
27 Kúria (vrhovno sodišče, Madžarska) je ti sodbi razveljavilo in zadevi vrnilo v odločanje 
predložitvenemu sodišču. Menilo je, da mora davčna uprava ob preučitvi resničnosti vsake pogodbe in 
morebitnega namena izogniti se plačilu davka raziskati celotno dobavno verigo in medsebojni vpliv 
njenih delov. Menilo je, da je ta uprava torej ravnala pravilno, ko je zbrala dokaze o vseh akterjih v tej 
ECLI:EU:C:2020 :673 5 
SKLEP Z DNE 3. 9. 2020 – ZADEVA C-610/19  
VIKINGO FŐVÁLLALKOZÓ  
verigi, ter da je prvostopenjsko sodišče napačno razlagalo člen 127(1) zakona o računovodstvu in sodno 
prakso Sodišča, ker se je osredotočilo na obstoj točnega računa, medtem ko pravica do odbitka 
predpostavlja, da obstaja resnična ekono mska transakcija. 
28 Predložitveno sodišče navaja, da je davčna uprava kljub ugotovitvi, da so bili stroji, ki so bili predmet 
zadevnih pogodb, zagnani v prostorih družbe Vikingo, menila, da z ustreznima računoma, katerih 
oblike ni grajala, in drugimi predloženimi dokumenti ni mogoče dokazati, da so bile ekono mske 
transakcije, navedene na teh računih, izvedene, ker je bila njuna vsebina ovržena z izjavami o dobavi 
in poreklu strojev, ki so jih podali izdajatelj računov in poslovodje podjetij višje v dobavni verigi, tako 
da navedena računa vsebinsko nista verodostojna, čeprav je vsak od poslovodij priznal, da so bili stroji 
res dobavljeni in zagnani. Poleg tega je davčna uprava v zvezi z ukrepi, ki jih je razumno zahtevati od 
pridobitelja, presodila, da ni dovolj, da je družba Vikingo pred sklenitvijo pogodb preverila izpisek iz 
sodnega registra za svojo sopogodbeno stranko in zahtevala primerek podpisa ali da je poslovodja 
družbe Freest obiskal njene prostore. 
29 Pojasnjuje, da so dejanske okoliščine iz postopka v glavni stvari podobne okoliščinam v zadevah, 
v katerih so bili izdani sodba z dne 21. junija 2012 , Mahagében in Dávid (C-80/11 in C-142/11, 
EU:C:2012 :373), ter sklepa z dne 16. maja 2013 , Hardimpe x (C-444/12, neobjavljen, EU:C:2013 :318), in 
z dne 10. novembra 2016 , Signum Alfa Sped (C-446/15, neobjavljen, EU:C:2016 :869). Kljub odgovorom 
Sodišča v tej sodbi in sklepih naj bi ostajala protislovja pri razlagi prava s strani davčne uprave in 
nacionalnih sodišč. Davčna uprava naj bi še naprej zavračala pravico do odbitka z obrazložitvijo, da 
vsebina računov ni verodostojna, in presojo, da je to dejstvo samodejno štela za goljufijo, za katero bi 
davčni zavezanec nujno moral vedeti. 
30 Predložitveno sodišče navaja še, da je Kúria (vrhovno sodišče) v sklepih, s katerima sta mu bili zadevi 
vrnjeni v odločanje, menilo, da sklep z dne 10. novembra 2016 , Signum Alfa Sped (C-446/15, 
neobjavljen, EU:C:2016 :869), na katerega se je oprlo v razveljavljenih sodbah, ne spreminja meril za 
postopek, ki ga je treba uporabiti za presojo pravice do odbitka, in mu v skladu s pravili civilnega 
postopka, ki se uporabljajo, dalo navodilo, naj upošteva merila, ki jih je pripravilo v mnenju z dne 
26. septembra 2016 v zvezi tako z ugotavljanjem objektivnih dejstev, ki so upoštevna za priznanje 
pravice do odbitka, kot s presojo dokazov, za katero zahteva, da je skladna s pravili o dobavnih 
verigah in določbami zakona o računovodstvu. Glede na navodila Kúria (vrhovno sodišče) naj bi 
davčna uprava ravnala pravilno, če bi zbrala dokaze o vseh akterjih v tej verigi in ob upoštevanju teh 
pravil in zakona preučila, ali je družba Vikingo vedela, da sodeluje v davčni goljufiji. 
31 Tako se po njegovem mnenju znova postavlja vprašanje, ali sta praksa davčne uprave in razlaga, ki jo je 
Kúria (vrhovno sodišče) podalo v svojem mnenju, v nasprotju s ciljem pravice do odbitka iz 
člena 168(a) Direktive 2006 /112 ter ali je ta razlaga skladna s členom 178(a) te direktive in načeloma 
davčne nevtralnosti in učinkovitosti. 
32 Predložitveno sodišče se zlasti sprašuje, ali je praksa davčne uprave, v skladu s katero se za priznanje 
pravice do odbitka zahtevata pogoja, da račun dokazuje resničnost transakcije in da so upoštevane 
določbe zakona o računovodstvu, in se šteje, da formalno pravilen račun ne zadostuje, skladna 
s členoma 220 in 226 Direktive 2006 /112. 
33 Sprašuje se tudi o skladnosti te prakse z načeli nevtralnosti, učinkovitosti in sorazmernosti ter s sodno 
prakso Sodišča v zvezi z zahtevami glede dejstev, ki morajo biti ugotovljena, in dokazi, ki morajo biti 
predloženi. Čeprav priznava, da goljufija lahko predpostavlja preučitev upoštevnih dejstev v zvezi 
z udeleženci v verigi, ki so višje od davčnega zavezanca, ima pomisleke o praksi davčne uprave, 
v skladu s katero se obnovi celotna veriga transakcij in se šteje – če ta uprava meni, da ta veriga 
z ekono mskega vidika ni razumna, ali če transakcija ni utemeljena ali ustrezno ugotovljena – da obstaja 
nepravilnost, zaradi katere je treba zavrniti pravico do odbitka, ne glede na vprašanje, ali je davčni 
zavezanec vedel ali bi moral vedeti za to okoliščino. 
ECLI:EU:C:2020 :673 6 
SKLEP Z DNE 3. 9. 2020 – ZADEVA C-610/19  
VIKINGO FŐVÁLLALKOZÓ  
34 Poleg tega se predložitveno sodišče sprašuje, ali je treba načelo sorazmernosti razlagati tako, da je 
naložitev davčne globe, ki znaša 200 % davčnega dolga, v okoliščinah, kakršne so te iz postopka 
v glavni stvari, sorazmerna, če se pravica do odbitka zavrne. 
35 Nazadnje, glede na nacionalno sodno prakso, za katero se mu zdi, da ne upošteva ciljev Direktive 
2006 /112, se sprašuje o učinkovitosti pravnih sredstev in opozarja, da ne more v vseh zadevah Sodišču 
predložiti predloga za sprejetje predhodne odločbe. 
36 V teh okoliščinah je Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (upravno in delovno sodišče 
v Budimpe šti, Madžarska) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta 
vprašanja: 
„1. Ali sta skladni s členoma 168(a) in 178(a) Direktive Sveta 2006 /112/ES […] v povezavi 
s členoma 220[, točka 1,] in 226 iste direktive ter načelom učinkovitosti nacionalni pravna razlaga 
in praksa, v skladu s katerima – če so izpolnjeni materialni pogoji za pravico do odbitka DDV – ni 
dovolj samo to, da ima davčni zavezanec račun, katerega vsebina je v skladu z zahtevami iz 
člena 226 navedene direktive, temve č mora, da bi zakonito uveljavljal pravico do odbitka davka na 
podlagi zadevnega računa, poleg tega imeti dodatne listinske dokaze, ki morajo izpolnjevati ne 
samo določbe Direktive 2006 /112/ES, ampak morajo biti tudi v skladu z načeli nacionalne 
zakono daje o računovodstvu in posebnimi določbami na področju dokazil ter v skladu s katerimi 
se od vsakega člena verige zahteva, da se spomni in hkrati pojasni vsako podrobnost ekono mske 
transakcije, ki jo potrjujejo ta dokazila? 
2. Ali sta skladni z določbami Direktive 2006 /112 o [odbitku DDV] in z načeloma davčne nevtralnosti 
in učinkovitosti nacionalni pravna razlaga in praksa, v skladu s katerima se v primeru verižnega 
posla in ne glede na katero koli drugo okoliščino samo zato, ker je bila transakcija take narave, 
vsakem u členu verige naloži obveznost, da preveri elemente ekono mske transakcije, ki jo izvaja, in 
obveznost, da iz tega preverjanja izpelje posledice v zvezi z davčnim zavezancem, ki je na drugi 
točki v verigi, ter se davčnemu zavezancu ne prizna pravice do [odbitka DDV], ker se zatrjuje, da 
veriga, čeprav ni prepovedana z nacionalno zakono dajo, z ekono mskega vidika ni bila [razumno] 
utemeljena? Ali je mogoče v primeru verižnega posla pri preverjanju objektivnih okoliščin, ki lahko 
utemeljijo nepriznanje pravice [do odbitka DDV], ko se ugotavlja in presoja upoštevnost in dokazna 
moč dokazov, na katerih temelji nepriznanje pravice do odbitka DDV, v tem okviru uporabiti samo 
določbe Direktive 2006 /112 in nacionalnega prava v zvezi z odbitkom davka kot materialnopravne 
določbe, ki določajo upoštevna dejstva za določitev dejanskega okvira, ali pa je treba kot posebna 
pravila uporabiti tudi določbe zadevne države članice s področja računovodstva? 
3. Ali sta skladni z določbami Direktive 2006 /112 o [odbitku DDV] ter načeloma davčne nevtralnosti 
in učinkovitosti nacionalni pravna razlaga in praksa, v skladu s katerima se davčnemu zavezancu, ki 
blago uporablja za svoje obdavčljive transakcije v državi članici, kjer jih izvaja, in ki ima račun 
v skladu z Direktivo 2006 /112, ne prizna pravice [do odbitka DDV], pri čemer se mu očita dejstvo, 
da ni poznal vseh elementov [transakcije], ki so jo izvedli členi verige, oziroma se sklicuje na 
okoliščine, povezane s členi verige, ki so pred izdajateljem računa in na katere davčni zavezanec 
nikakor ni mogel vplivati iz razlogov, ki niso na njegovi strani, in je pravica [do odbitka DDV] 
pogojena s tem, da davčni zavezanec v okviru ukrepov, ki jih mora razumno sprejeti, izpolni 
splošno obveznost nadzora, ki ga mora izvajati ne samo pred sklenitvijo pogodbe, temve č tudi med 
izvajanjem pogodbe in tudi še po tem? Ali se je v tem okviru davčni zavezanec dolžan odreči pravici 
[do odbitka DDV], če v zvezi s katerim koli elementom ekono mske transakcije, navedene na 
računu, po sklenitvi pogodbe ali med njenim izvajanjem ali po njeni izpolnitvi opazi nepravilnost 
ali izve za okoliščino, posledica katere je v skladu s prakso davčnega organa nepriznanje pravice do 
[odbitka DDV]? 
ECLI:EU:C:2020 :673 7 
SKLEP Z DNE 3. 9. 2020 – ZADEVA C-610/19  
VIKINGO FŐVÁLLALKOZÓ  
4. Ali je davčni organ ob upoštevanju določb Direktive 2006 /112 o [odbitku DDV] in načela 
učinkovitosti dolžan pojasniti, zakaj gre za davčno zatajitev in ali je pravilno postopanje davčnega 
organa, v skladu s katerim se napake in nepravilnosti, ki nimajo razumne povezave s pravico do 
[odbitka DDV], ki so jih storili členi verige, štejejo za dokaz davčne zatajitve in se davčni organ 
sklicuje na dejstvo, da je davčni zavezanec glede na to, da so te napake in nepravilnosti povzročile 
neverodostojnost vsebine računa, vedel ali bi moral vedeti za davčno zatajitev? Ali v primeru 
obstoja davčne zatajitve ta okoliščina utemelji, da se od davčnega zavezanca zahteva, da izvaja 
nadzor v obsegu in s temeljitostjo, kakor je bilo navedeno zgoraj, ali pa ta obveznost presega to, 
kar zahteva načelo učinkovitosti? 
5. Ali je sorazmerna sankcija, ki pripelje do nepriznanja pravice [do odbitka DDV] in ki zajema 
obveznost plačila globe v višini 200 % davčnega dolga, če ni prišlo do nobene izgube prihodkov za 
proračun, ki bi bila neposredno vezana na pravico davčnega zavezanca [do odbitka DDV]? Ali je 
treba presojati obstoj kakšne od okoliščin, na katere se nanaša člen 170(1), tretji stavek, [zakona 
o davčnem postopku], če je davčni zavezanec dal na voljo davčnemu organu vse dokumente, ki jih 
je imel, in je svojemu davčnemu obračunu priložil izdane račune? 
6. Ali je mogoče, če bi se lahko iz odgovorov na postavljena vprašanja za predhodno odločanje 
izpeljalo, da razlaga nacionalnega pravnega pravila po zadevi, v kateri je bil izdan sklep z dne 
10. novembra 2016 , Signum Alfa Sped (C-446/15, EU:C:2016 :869), in praksa, sprejeta na podlagi 
nje, nista v skladu z določbami Direktive 2006 /112 o [odbitku DDV], in glede na to, da sodišče 
prve stopnje ne sme predložiti Sodišču predloga za sprejetje predhodne odločbe v vseh zadevah, na 
podlagi določb člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah šteti, da pravica do 
učinkovitega pravnega sredstva in do nepristranskega sodnika, ki je priznana v tem členu, 
zagotavlja pravico davčnih zavezancev, da začnejo postopek za uveljavljanje odškodnine, in ali je 
treba v tem okviru uporabiti razlago, da izbira oblike odločbe, izdane v zadevi Signum Alfa Sped 
[sklep z dne 10. novembra 2016 , (C-446/15, neobjavljen, EU:C:2016 :869], pomeni, da je vprašanje 
že urejeno s pravom [Unije] in je bilo že pojasnjeno s sodno prakso Sodišča Evropske unije ter da 
je zato očitno, ali pa pomeni, da glede na to, da se je začel nov postopek, vprašanje ni bilo 
popolnoma razjasnjeno in da je zato še vedno treba prositi Sodišče, naj se izreče v predhodnem 
postopku?“ 
Vprašanja za predhodno odločanje 
37 Člen 99 Poslovnika Sodišča določa, da lahko Sodišče, zlasti če je iz sodne prakse mogoče jasno sklepati, 
kakšen bo odgovor na vprašanje, ki mu je predloženo v predhodno odločanje, ali če odgovor na tako 
vprašanje ne dopušča nobenega razumnega dvoma, na predlog sodnika poročevalca in po opredelitvi 
generalnega pravobranilca kadar koli odloči z obrazloženim sklepom. 
38 To določbo je treba uporabiti v tej zadevi. 
Prvo, drugo, tretje in četrto vprašanje 
39 Predložitveno sodišče s prvim, drugim, tretjim in četrtim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba 
Direktivo 2006 /112 v povezavi z načeli davčne nevtralnosti, učinkovitosti in sorazmernosti razlagati 
tako, da nasprotuje nacionalni praksi, v skladu s katero davčna uprava davčnemu zavezancu zavrne 
pravico do odbitka DDV, plačanega za pridobitve blaga, ki mu je bilo dobavljeno, z obrazložitvijo, da 
računov za te pridobitve ne more šteti za verodostojne, prvič, ker tega blaga zaradi pomanjkanja 
potrebnih materialnih in človeških virov ni mogel proizvesti in dobaviti izdajatelj teh računov in je 
bilo navedeno blago zato v resnici pridobljeno pri neidentificirani osebi, drugič, ker nacionalna pravila 
ECLI:EU:C:2020 :673 8 
SKLEP Z DNE 3. 9. 2020 – ZADEVA C-610/19  
VIKINGO FŐVÁLLALKOZÓ  
oračunovodstvu niso bila upoštevana, tretjič, ker dobavna veriga, ki je pripeljala do navedenih 
pridobitev, ni bila ekono msko utemeljena, in četrtič, ker so bile pri nekaterih prejšnjih transakcijah, ki 
so del te dobavne verige, storjene nepravilnosti. 
40 Spomniti je treba, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča pravica davčnih zavezancev, da DDV, 
ki ga morajo plačati, znižajo za vstopni DDV, ki ga dolgujejo ali so ga plačali za blago, ki so ga 
pridobili, in storitve, ki so bile opravljene zanje, pomeni temeljno načelo skupnega sistema DDV. 
Sodiščeje večkrat odločilo, da je pravica do odbitka iz člena 167 in naslednjih členov Direktive 
2006 /112 sestavni del mehanizma DDV in načeloma ne sme biti omejena, če davčni zavezanci, ki jo 
želijo uveljavljati, upoštevajo tako vsebinske kot formalne zahteve ali pogoje, ki veljajo zanjo (glej 
v tem smislu sodbe z dne 21. junija 2012 , Mahagében in Dávid, C-80/11 in C-142/11, EU:C:2012 :373, 
točki 37 in 38; z dne 3. oktobra 2019 , Altic, C-329/18, EU:C:2019 :831, točka 27, in z dne 16. oktobra 
2019 , Glencore Agriculture Hungary, C-189/18, EU:C:2019 :861, točka 33). 
41 Namen sistema odbitkov je podjetniku v celoti olajšati breme dolgovanega ali plačanega DDV v okviru 
vseh njegovih ekono mskih dejavnosti. Skupni sistem DDV tako zagotavlja nevtralnost v zvezi 
z davčnim bremenom vseh gospodarskih dejavnosti, ne glede na njihove cilje ali rezultate, česo 
navedene dejavnosti načeloma same predmet DDV (sodbi z dne 21. junija 2012 , Mahagében in Dávid, 
C-80/11 in C-142/11, EU:C:2012 :373, točka 39, in z dne 19. oktobra 2017 , Paper Consult, C-101/16, 
EU:C:2017 :775, točka 37). 
42 Vprašanje, ali je bil DDV, dolgovan za transakcije predhodnih ali naknadnih prodaj, ki se nanašajo na 
zadevno blago, nakazan v proračun, ne vpliva na pravico davčnega zavezanca do odbitka vstopnega 
DDV. DDV se namreč uporabi za vsako transakcijo proizvodnje ali distribucije po odbitku davka, ki je 
neposredno bremenil sestavne dele cene (sodbi z dne 6. julija 2006 , Kittel in Recolta Recycling, 
C-439/04 in C-440/04, EU:C:2006 :446, točka 49, in z dne 21. junija 2012 , Mahagében in Dávid, 
C-80/11 in C-142/11, EU:C:2012 :373, točka 40, ter sklep z dne 10. novembra 2016 , Signum Alfa Sped, 
C-446/15, neobjavljen, EU:C:2016 :869, točka 32). 
43 Pravica do odbitka DDV je vseeno odvisna od upoštevanja tako vsebinskih kot formalnih zahtev ali 
pogojev. Glede vsebinskih zahtev ali pogojev je iz člena 168(a) Direktive 2006 /112 razvidno, da mora 
zadevni subjekt po eni strani za to, da bi bil lahko upravičen do navedene pravice, biti „davčni 
zavezanec“ v smislu navedene direktive, po drugi strani pa mora blago ali storitve, na katere opira 
pravico do odbitka DDV, uporabiti za potrebe svojih izstopnih obdavčljivih transakcij, to vstopno 
blago ali storitve pa mora dobaviti drug davčni zavezanec. Glede pravil za uveljavljanje pravice do 
odbitka DDV, ki jih je treba šteti za formalne zahteve ali pogoje, pa člen 178(a) Direktive o DDV 
določa, da mora davčni zavezanec imeti račun, izdan v skladu s členi od 220 do 236 in členi od 238 
do 240 te direktive (sodba z dne 12. aprila 2018 , Biosafe – Indústria de Reciclagens, C-8/17, 
EU:C:2018 :249, točke od 30 do 32 in navedena sodna praksa). 
44 Poleg tega lahko države članice v skladu s členom 273, prvi odstavek, Direktive 2006 /112 določijo še 
druge obveznosti, kot te, ki so določene s to direktivo, za katere menijo, da so potrebne za pravilno 
pobiranje DDV in za preprečevanje utaj. Vendar ukrepi, ki jih sprejmejo države članice, ne smejo 
preseči tistega, kar je nujno potrebno za dosego teh ciljev. Zato jih ni mogoče uporabiti tako, da bi 
lahko sistematično posegali v pravico do odbitka DDV in posledično v nevtralnost DDV (sodba z dne 
19. oktobra 2017 , Paper Consult, C-101/16, EU:C:2017 :775, točki 49 in 50 in navedena sodna praksa). 
45 V obravnavani zadevi predložitveno sodišče navaja, da čeprav so bili ti pogoji v postopku v glavni stvari 
izpolnjeni, je bila pravica do odbitka družbi Vikingo zavrnjena, med drugim na podlagi pravil zakona 
oračunovodstvu, iz katerih izhaja, da mora račun dokazovati resničnost transakcije in se torej nanašati 
na resnično ekono msko transakcijo. Davčna uprava pa naj bi menila, da zadevnega blaga nista niti 
proizvedla niti dobavila družba Freest, izdajateljica računov, in njen podizvajalec, saj ti podjetji nista 
ECLI:EU:C:2020 :673 9 
SKLEP Z DNE 3. 9. 2020 – ZADEVA C-610/19  
VIKINGO FŐVÁLLALKOZÓ  
imeli potrebnih človeških in materialnih virov, ter da je bilo to blago v resnici pridobljeno pri 
neidentificirani osebi. V teh okoliščinah se predložitveno sodišče sprašuje, ali je za to pravico mogoče 
določiti dokazni standard , ki presega formalnosti, zahtevane v Direktivi 2006 /112. 
46 V zvezi s tem je treba poudariti, da so vsebinski pogoji, ki veljajo za priznanje pravice do odbitka, 
izpolnjeni le, če je bila dobava blaga ali opravljanje storitev, na katero se nanaša ra čun, dejansko 
opravljeno. Sodiščeje že presodilo, da se mora obstoj obdavčljive transakcije preveriti v skladu 
z dokaznimi pravili iz nacionalnega prava, tako da se opravi splošna presoja vseh dejanskih elementov 
in okoliščin obravnavane zadeve (glej v tem smislu sodbi z dne 6. decembra 2012 , Bonik, C-285/11, 
EU:C:2012 :774, točki 31 in 32, in z dne 31. januarja 2013 , Stroy trans, C-642/11, EU:C:2013 :54, 
točka 45). Uporaba pravil, kot so ta, ki jih določa člen 15(3) zakona o računovodstvu, da se 
v postopku v glavni stvari preveri, ali se računi res nanašajo na resnične ekono mske transakcije, je 
torej skladna z Direktivo 2006 /112. 
47 Vendar dejstvo, da v postopku v glavni stvari zadevnega blaga ni ne proizvedel ne dobavil niti izdajatelj 
računov niti njegov podizvajalec, zlasti ker nista imela potrebnih človeških in materialnih virov, ne 
zadostuje za ugotovitev neobstoja dobave zadevnega blaga in izključitev pravice do odbitka, ki jo je 
uveljavljala družba Vikingo, ker je to dejstvo lahko posledica goljufivega prikrivanja dobaviteljev in 
zgolj uporabe podizvajalcev (glej v tem smislu sodbi z dne 6. septembra 2012 , Tóth, C-324/11, 
EU:C:2012 :549, točka 49, in z dne 13. februarja 2014 , Maks Pen, C-18/13, EU:C:2014 :69, točka 31). 
48 Poleg tega se v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča pojem „dobava blaga“ iz člena 14(1) Direktive 
2006 /112 ne nanaša na prenos lastninske pravice v oblikah, predvidenih z nacionalnim pravom, ki se 
uporabi, ampak zajema vsak prenos premoženja v stvareh, ki ga opravi ena stranka, ki drugo stranko 
pooblasti, da s tem premoženjem dejansko razpolaga, kot da bi bila njegov lastnik. Prav tako je 
Sodišče že razsodilo, da je ta pojem objektiven in se uporablja neodvisno od ciljev in rezultatov 
zadevnih transakcij. Iz tega je razvidno, da so transakcije, kakršne so te, obravnavane v postopku 
v glavni stvari, dobava blaga v smislu zgoraj navedenega člena, tudi če zadevnega blaga izdajatelj 
računov ni niti proizvedel niti dobavil in oseba, pri kateri je bilo to blago dejansko pridobljeno, ni bila 
identificirana, če izpolnjujejo objektivna merila, na katerih ta pojem temelji, in če pri njih ne gre za 
goljufijo v zvezi z DDV (glej v tem smislu sodbo z dne 21. novembra 2013 , Dixons Retail, C-494/12, 
EU:C:2013 :758, točke od 20 do 22, in po analogiji sodbo z dne 17. oktobra 2019 , Unitel, C-653/18, 
EU:C:2019 :876, točki 22 in 23). 
49 Iz tega sledi, da če so bile, kot navaja predložitveno sodišče, dobave blaga v postopku v glavni stvari 
dejansko izvedene in je družba Vikingo to blago uporabila za potrebe svojih obdavčljivih transakcij, ji 
pravice do odbitka načeloma ni mogoče zavrniti (glej v tem smislu sodbo z dne 6. decembra 2012 , 
Bonik, C-285/11, EU:C:2012 :774, točka 33, in sklep z dne 16. maja 2013 , Hardimpe x, C-444/12, 
neobjavljen, EU:C:2013 :318, točka 22). 
50 Ob tem je treba spomniti, da je boj proti davčnim utajam, davčnemu izogibanju in morebitnim 
zlorabam cilj, ki ga Direktiva 2006 /112 priznava in spodbuja, ter da je Sodišče večkrat razsodilo, da se 
pravni subjekti ne morejo sklicevati na določbe prava Unije za namene goljufije ali zlorabe. Zato 
nacionalni organi in nacionalna sodišča ne smejo priznati pravice do odbitka, če se na podlagi 
objektivnih elementov ugotovijo, da je bil namen sklicevanja na to pravico goljufija ali zloraba (glej 
v tem smislu sodbi z dne 6. julija 2006 , Kittel in Recolta Recycling, C-439/04 in C-440/04, 
EU:C:2006 :446, točki 54 in 55, in z dne 16. oktobra 2019 , Glencore Agriculture Hungary, C-189/18, 
EU:C:2019 :861, točka 34 in navedena sodna praksa). 
51 Če to velja, kadar goljufijo stori davčni zavezanec sam, velja enako tudi takrat, kadar je davčni 
zavezanec vedel ali bi moral vedeti, da je z nakupom sodeloval pri transakciji, ki je del goljufije na 
področju DDV (glej v tem smislu sodbe z dne 6. julija 2006 , Kittel in Recolta Recycling, C-439/04 in 
ECLI:EU:C:2020 :673 10 
SKLEP Z DNE 3. 9. 2020 – ZADEVA C-610/19  
VIKINGO FŐVÁLLALKOZÓ  
C-440/04, EU:C:2006 :446, točka 56; z dne 21. junija 2012 , Mahagében in Dávid, C-80/11 in C-142/11, 
EU:C:2012 :373, točka 46, in z dne 6. oktobra 2019 , Glencore Agriculture Hungary, C-189/18, 
EU:C:2019 :861, točka 35). 
52 Nasprotno pa z ureditvijo pravice do odbitka iz Direktive 2006 /112 ni združljivo sankcioniranje 
davčnega zavezanca – ki ni vedel in ni mogel vedeti, da je bila zadevna transakcija povezana 
z goljufijo, ki jo je storil dobavitelj, oziroma da je neka druga transakcija, ki je bila del dobavne verige 
pred transakcijo, ki jo je izvedel navedeni davčni zavezanec, ali po njej, pomenila utajo DDV – tako da 
se mu zavrne pravica do odbitka. Uvedba sistema objektivne odgovornosti namreč presega, kar je 
potrebno za ohranitev pravic javne blagajne (glej med drugim sodbe z dne 12. januarja 2006 , Optigen 
in drugi, C-354/03, C-355/03 in C-484/03, EU:C:2006 :16, točki 52 in 55; z dne 21. junija 2012 , 
Mahagében in Dávid, C-80/11 in C-142/11, EU:C:2012 :373, točki 47 in 48, in z dne 6. decembra 2012 , 
Bonik, C-285/11, EU:C:2012 :774, točki 41 in 42). 
53 Če davčni zavezanec ni sam storil goljufije na področju DDV, mu je pravico do odbitka mogoče 
zavrniti le, če se na podlagi objektivnih dokazov izkaže, da je vedel ali bi moral vedeti, da je 
s pridobitvijo blaga ali storitev, ki so podlaga za utemeljitev pravice do odbitka, sodeloval pri taki 
goljufiji, ki jo je storil dobavitelj ali drug gospodarski subjekt, ki je sodeloval pri vstopnih ali izstopnih 
transakcijah v dobavni ali storitveni verigi (glej v tem smislu sodbo z dne 16. oktobra 2019 , Glencore 
Agriculture Hungary, C-189/18, EU:C:2019 :861, točka 35 in navedena sodna praksa). 
54 Glede tega je Sodišče v zvezi z ravnjo skrbnosti, ki se zahteva od davčnega zavezanca, ki želi uveljaviti 
pravico do odbitka, večkrat presodilo, da ni v nasprotju s pravom Unije od subjekta zahtevati, da ravna 
razumno, kot se od njega lahko upravičeno zahteva, da se prepriča, da transakcija, ki jo je opravil, ni 
del davčne utaje. Določitev ukrepov, ki jih je mogoče v posameznem primeru razumno zahtevati od 
davčnega zavezanca, ki želi uveljavljati pravico do odbitka DDV, da se prepriča, da njegove transakcije 
niso del goljufije drugega subjekta, je v glavnem odvisna od okoliščin posameznega primera (glej v tem 
smislu sodbi z dne 21. junija 2012 , Mahagében in Dávid, C-80/11 in C-142/11, EU:C:2012 :373, točki 54 
in 59, in z dne 19. oktobra 2017 , Paper Consult, C-101/16, EU:C:2017 :775, točka 52). 
55 Res je, da se je, kadar obstajajo indici, ki kažejo na nepravilnost ali goljufijo, preudaren gospodarski 
subjekt glede na okoliščine primera dolžan pozanimati o drugem gospodarskem subjektu, od katerega 
namerava kupiti blago in storitve, da bi se prepričal o njegovi zanesljivosti (sodba z dne 21. junija 
2012 , Mahagében in Dávid, C-80/11 in C-142/11, EU:C:2012 :373, točka 60). 
56 Vendar davčna uprava zavezancu ne more naložiti opravljanja zapletenih in daljnosežnih preverjanj 
glede njegovega dobavitelja ter s tem nanj dejansko prenesti svoje naloge nadzora (sodba z dne 
19. oktobra 2017 , Paper Consult, C-101/16, EU:C:2017 :775, točka 51). Sodišče je predvsem že 
presodilo, da davčna uprava ne more na splošno od davčnega zavezanca, ki želi uveljavljati pravico do 
odbitka DDV, zahtevati, prvič, da preveri, ali je imel izdajatelj računa za blago in storitve, glede katerih 
se uveljavlja ta pravica, status davčnega zavezanca, ali je imel zadevno blago na voljo in ali ga je lahko 
dobavil ter ali je izpolnil obveznosti glede obračuna in plačila DDV, da bi se prepričal, da trgovec v eni 
od prejšnjih faz transakcije ni bil vpleten v nepravilnosti in goljufije, in drugič, da ima v zvezi s tem 
dokumente (sodba z dne 21. junija 2012 , Mahagében in Dávid, C-80/11 in C-142/11, EU:C:2012 :373, 
točka 61). 
57 Poleg tega iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da ker je zavrnitev pravice do odbitka izjema od 
uporabe temeljnega načela, ki ga sestavlja ta pravica, morajo davčni organi pravno zadostno dokazati 
objektivne elemente, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti, da je davčni zavezanec storil goljufijo ali 
da je vedel oziroma bi moral vedeti, da je bila transakcija, na katero se sklicuje pri utemeljitvi pravice 
do odbitka, povezana s to goljufijo. Nacionalna sodišča morajo nato preveriti, ali so zadevni davčni 
organi dokazali obstoj takih objektivnih elementov (glej v tem smislu sodbi z dne 12. aprila 2018 , 
Bonik, Biosafe – Indústria de Reciclagens, C-8/17, EU:C:2018 :249, točka 39, in z dne 16. oktobra 2019 , 
Glencore Agriculture Hungary, C-189/18, EU:C:2019 :861, točka 36 in navedena sodna praksa). 
ECLI:EU:C:2020 :673 11 
SKLEP Z DNE 3. 9. 2020 – ZADEVA C-610/19  
VIKINGO FŐVÁLLALKOZÓ  
58 Če davčna uprava iz goljufij ali nepravilnosti, ki jih storijo izdajatelj računov ali drugi subjekti višje 
v dobavni verigi, sklepa, da transakcije, ki so bile zaračunane in ki so navedene kot podlaga za pravico 
do odbitka, dejansko niso bile izvedene, mora za to, da bi lahko zavrnila navedeno pravico, na podlagi 
objektivnih podatkov dokazati, ne da bi zahtevala, da naslovnik računov opravi preverjanja, ki jih ni 
dolžan opraviti, da je ta naslovnik vedel ali bi moral vedeti, da so bile te transakcije povezane 
z goljufijo na področju DDV, kar mora preveriti predložitveno sodišče (glej v tem smislu sklep z dne 
10. novembra 2016 , Signum Alfa Sped, C-446/15, neobjavljen, EU:C:2016 :869, točka 39 in navedena 
sodna praksa). 
59 Ker pravo Unije ne določa pravil glede načinov izvajanja dokazov v zvezi z utajo DDV, mora davčni 
organ te objektivne elemente dokazati v skladu z dokaznimi pravili, ki jih določa nacionalno pravo. 
Vendar ta pravila ne smejo spodkopavati učinkovitosti prava Unije (glej v tem smislu sodbi z dne 
17. decembra 2015 , WebMindLicenses, C-419/14, EU:C:2015 :832, točka 65, in z dne 16. oktobra 2019 , 
Glencore Agriculture Hungary, C-189/18, EU:C:2019 :861, točka 37). 
60 V obravnavani zadevi je iz predložitvene odločbe razvidno, da je davčna uprava, da je družbi Vikingo 
zavrnila pravico do odbitka, poleg dejstev, omenjenih v točki 45 tega sklepa, upoštevala tudi, da so bili 
cilji zadevnih transakcij zagotoviti dokaz o izvoru pridobljenih strojev neznanega porekla, ki so bili 
navedeni na računih, podizvajalcu izdajatelja računov omogočiti, da se izogne plačilu DDV, in ustvariti 
pravico do odbitka v korist družbe Vikingo, medtem ko ta podizvajalec DDV ni plačal. 
61 Predložitveno sodišče navaja, da je treba v primeru verižnih transakcij v skladu s sodno prakso Kúria 
(vrhovno sodišče) preučiti to celotno verigo in pravne posle, izvršene med udeleženci verige, ter 
preveriti, ali je oblikovanje navedene verige razumno utemeljeno. Pravica do odbitka naj bi lahko bila 
zavrnjena, če je oblikovanje verige neracionalno z ekono mskega vidika ali ni razumno utemeljeno ali 
celo če davčni zavezanec ni utemeljil katerega koli elementa ekono mske transakcije med udeleženci 
oziroma tega ni mogoče preveriti. Poleg tega naj bi se v skladu s prakso davčne uprave, temelječo na 
mnenju in sodni praksi tega sodišča, med drugim razlikovalo med zadevnimi transakcijami glede na 
to, ali sta jih izvedli stranki, navedeni na računu, pri čemer se upošteva zlasti način izvedbe ekono mske 
transakcije. Ugotoviti naj bi bilo treba, da ekono mska transakcija med tema strankama ni bila izvedena, 
če vsebuje kakršno koli nepravilnost ali pomanjkljivost, zlasti če davčni zavezanec ni poznal 
gospodarske dejavnosti subjektov višje v verigi ali nima nobenega dokaza o tej dejavnosti. V tem 
primeru naj bi bila preučitev, ali je prejemnik računa vedel ali bi moral vedeti za goljufijo, možnost, ne 
pa obveznost. 
62 Na prvem mestu pa je treba ugotoviti, kot je bilo navedeno v točkah 41 in 42 tega sklepa, da se pravica 
do odbitka DDV uporablja ne glede na cilj in rezultat zadevne gospodarske dejavnosti ter da dejstvo, ali 
je bil DDV, dolgovan za predhodne transakcije v zvezi z zadevnim blagom, nakazan v proračun, ne 
vpliva na to pravico. Poleg tega se v skladu s sodno prakso Sodišča davčni zavezanci na splošno 
svobodno odločijo za organizacijske strukture in vzorce transakcij, za katere menijo, da so za njihove 
gospodarske dejavnosti najustreznejši, in s katerimi bi si omejili davčna bremena (sodba z dne 
17. decembra 2015 , WebMindLicenses, C-419/14, EU:C:2015 :832, točka 42 in navedena sodna praksa). 
Načelo prepovedi zlorab, ki se uporablja na področju DDV, prepoveduje popolnoma umetne 
konstrukcije brez gospodarske stvarnosti, opravljene zgolj za pridobitev davčne ugodnosti, katere 
dodelitev bi bila v nasprotju s cilji Direktive 2006 /112 (glej v tem smislu sodbo z dne 17. decembra 
2015 , WebMindLicenses, C-419/14, EU:C:2015 :832, točki 35 in 36 ter navedena sodna praksa). 
63 Iz tega sledi, da če je, kot navaja predložitveno sodišče, obstoj dobav blaga v postopku v glavni stvari 
dokazan, za dejstvo, da je veriga transakcij, ki je pripeljala do teh dobav, očitno neracionalna 
z ekono mskega vidika ali ni razumno utemeljena, in za dejstvo, da eden od udeležencev v tej verigi ni 
izpolnil svojih davčnih obveznosti, sami po sebi ni mogoče šteti, da pomenita goljufijo. 
ECLI:EU:C:2020 :673 12 
SKLEP Z DNE 3. 9. 2020 – ZADEVA C-610/19  
VIKINGO FŐVÁLLALKOZÓ  
64 Na drugem mestu, sistem dokazovanja, kot je opisan v točki 61 tega sklepa, na podlagi katerega se 
davčnemu zavezancu zavrne pravica do odbitka, če med drugim ne predloži elementov, ki dokazujejo 
vse transakcije, ki so jih izvedli vsi udeleženci v tej verigi, in gospodarsko dejavnost teh udeležencev, 
s tem da se mu, če je primerno, pripiše dejstvo, da teh elementov ni mogoče preveriti, je v nasprotju 
s sodno prakso, navedeno v točkah od 50 do 58 tega sklepa, iz katere izhaja, da je davčna uprava tista, 
ki mora v vsakem posameznem primeru pravno zadostno glede na objektivne elemente dokazati, da 
obstaja goljufija, ki jo je storil davčni zavezanec, ali da je davčni zavezanec vedel ali bi moral vedeti, da 
je zadevna transakcija povezana z goljufijo, ki jo je storil izdajatelj računa ali drug subjekt višje 
v dobavni ali storitveni verigi. 
65 Čeprav lahko dejstva, opisana v točkah 45 in 60 tega sklepa, res vsebujejo indice, da je davčni zavezanec 
dejavno sodeloval pri goljufiji ali da je vedel ali bi moral vedeti, da so zadevne transakcije povezane 
z goljufijo, ki jo je storil izdajatelj računov, mora predložitveno sodišče preveriti, ali je to dokazano, 
tako da v skladu z dokaznimi pravili nacionalnega prava opravi celovito presojo vseh dejanskih 
elementov in okoliščin zadeve v glavni stvari (glej v tem smislu sodbo z dne 13. februarja 2014 , Maks 
Pen, C-18/13, EU:C:2014 :69, točka 30, in sklep z dne 10. novembra 2016 , Signum Alfa Sped, 
C-446/15, neobjavljen, EU:C:2016 :869, točka 36). 
66 Glede na vse navedeno je treba na prvo, drugo, tretje in četrto vprašanje odgovoriti, da je treba 
Direktivo 2006 /112 v povezavi z načeli davčne nevtralnosti, učinkovitosti in sorazmernosti razlagati 
tako, da nasprotuje nacionalni praksi, v skladu s katero davčna uprava davčnemu zavezancu zavrne 
pravico do odbitka DDV, plačanega za pridobitve blaga, ki mu je bilo dobavljeno, z obrazložitvijo, da 
računov za te pridobitve ne more šteti za verodostojne, prvič, ker tega blaga zaradi pomanjkanja 
potrebnih materialnih in človeških virov ni mogel proizvesti in dobaviti izdajatelj teh računov in je 
bilo navedeno blago zato v resnici pridobljeno pri neidentificirani osebi, drugič, ker nacionalna pravila 
oračunovodstvu niso bila upoštevana, tretjič, ker dobavna veriga, ki je pripeljala do navedenih 
pridobitev, ni bila ekono msko utemeljena, in četrtič, ker so bile pri nekaterih prejšnjih transakcijah, ki 
so del te dobavne verige, storjene nepravilnosti. Za utemeljitev take zavrnitve je treba pravno zadostno 
dokazati, da je davčni zavezanec dejavno sodeloval pri goljufiji ali da je ta zavezanec vedel ali bi moral 
vedeti, da so bile zadevne transakcije povezane z goljufijo, ki jo je storil izdajatelj računov ali drug 
subjekt višje v navedeni dobavni verigi, kar mora preveriti predložitveno sodišče. 
Peto vprašanje 
67 Predložitveno sodišče s petim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba načelo sorazmernosti razlagati 
tako, da nasprotuje temu, da se davčnemu zavezancu naloži davčna globa v dvakratnem znesku 
nezakonitega odbitka DDV, čeprav ni prišlo do izgube davčnih prihodkov za proračun. Poleg tega 
sprašuje, ali je mogoče sklepati, da je katera od dejanskih okoliščin, na katere se nanaša člen 170(1), 
tretji stavek, zakona o davčnem postopku, izpolnjena, če je davčni zavezanec dal davčni upravi na 
voljo vse dokumente, ki jih je imel, in je svojemu obračunu DDV priložil račune, ki jih je izdal. 
68 V zvezi s tem je treba spomniti, da v okviru postopka iz člena 267 PDEU Sodišče sicer ni pristojno za 
razlago nacionalnega prava, saj je to naloga izključno predložitvenega sodišča (sodba z dne 30. januarja 
2020 , Generics (UK) in drugi, C-307/18, EU:C:2020 :52, točka 25 in navedena sodna praksa). Drugi del 
tega vprašanja, s katerim se predlaga razlaga nacionalnega prava, zato ni dopusten. 
69 V zvezi s prvim delom navedenega vprašanja je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso 
Sodišča za vprašanja v zvezi z razlago prava Unije, ki jih nacionalna sodišča postavijo v pravnem in 
dejanskem okviru, ki so ga pristojna opredeliti sama in katerega pravilnosti Sodišče ne preizkuša, velja 
domneva upoštevnosti (sodba z dne 26. marca 2020 , Miasto Łowicz in Prokurator Generalny 
zastępowany przez Prokuraturę Krajową (Disciplinska ureditev za sodnike), C-558/18 in C-563/18, 
EU:C:2020 :234, točka 43 in navedena sodna praksa). Sodišče lahko odločanje o vprašanju za predhodno 
odločanje, ki ga postavi nacionalno sodišče, zavrne le, če zahtevana razlaga pravila Unije očitno nima 
ECLI:EU:C:2020 :673 13 
SKLEP Z DNE 3. 9. 2020 – ZADEVA C-610/19  
VIKINGO FŐVÁLLALKOZÓ  
nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če gre za hipotetičen problem 
ali če Sodišče nima na voljo potrebnih dejanskih in pravnih elementov, da bi lahko koristno odgovorilo 
na postavljena vprašanja (sodba z dne 10. decembra 2018 , Wightman in drugi, C-621/18, 
EU:C:2018 :999, točka 27 in navedena sodna praksa). 
70 Postopek, uveden s členom 267 PDEU, pomeni instrument sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi 
sodišči, v okviru katerega prvo zagotavlja drugim elemente razlage prava Unije, ki jih ta potrebujejo za 
rešitev sporov, ki jih obravnavajo. Vendar namen predhodnega odločanja ni oblikovanje posvetovalnih 
mnenj o splošnih ali hipotetičnih vprašanjih, temve č dejanska potreba po učinkoviti rešitvi spora 
(sodba z dne 26. marca 2020 , Miasto Łowicz in Prokurator Generalny zastępowany przez Prokuraturę 
Krajową (Disciplinska ureditev za sodnike), C-558/18 in C-563/18, EU:C:2020 :234, točka 44 in 
navedena sodna praksa). 
71 V obravnavani zadevi, kot izhaja iz predložitvene odločbe, člen 170(1), tretji stavek, zakona o davčnem 
postopku, ki ga je davčna uprava uporabila v zadevi v glavni stvari, določa globo, ki znaša 200 % 
neplačanega zneska, če je razlika v primerjavi z zneskom, ki ga je treba plačati, povezana 
s prikrivanjem dohodkov oziroma ponarejanjem ali uničenjem dokazov, knjigovodskih knjig ali 
registrov. Vprašanje sorazmernosti te sankcije se torej lahko postavi le, če so bili elementi te določbe 
uresničeni in obravnavani položaj spada na področje njene uporabe. Iz opisa položaja, ki ga je 
predstavilo predložitveno sodišče, pa ni razvidno, da je tako. 
72 V teh okoliščinah je prvi del petega vprašanja očitno hipotetičen in odgovor nanj ni potreben za rešitev 
spora o glavni stvari. Iz tega sledi, da tudi ni dopusten. 
Šesto vprašanje 
73 Predložitveno sodiščes šestim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba šteti, da pravica davčnih 
zavezancev, da vložijo odškodninsko tožbo, zagotavlja pravico do učinkovitega pravnega sredstva, 
določeno v členu 47 Listine, če je sodna praksa nacionalnega sodišča, ki odloča na zadnji stopnji, 
vztrajno v nasprotju z Direktivo 2006 /112, kot jo razlaga Sodišče, ker hierarhično nižja sodišča 
Sodišču ne morejo predložiti predloga za sprejetje predhodne odločbe v vseh zadevah, o katerih 
odločajo. 
74 V zvezi s tem je treba najprej ugotoviti, da vprašanje pravice do odškodnine za škodo, nastalo zaradi 
neupoštevanja prava Unije, ni povezano s predmetom spora o glavni stvari. Dalje, predložitveno 
sodišče ne navaja nobene ovire za pravico posameznikov, da pri nacionalnih sodiščih vložijo tožbe 
zoper odločbe davčne uprave. Nazadnje, prav tako ne trdi, da mu nacionalno pravo preprečuje, da 
Sodišču postavi vprašanje za predhodno odločanje, če meni, da je sodna praksa hierarhično višjega 
sodišča v nasprotju s pravom Unije, ali če ima pomisleke glede tega, ali da je v skladu z nacionalnim 
procesnim pravom vezano na pravno presojo ali navodila tega hierarhično višjega sodišča, če glede na 
razlago, za katero se je obrnilo na Sodišče, ocenjuje, da ta presoja ali navodila niso v skladu s pravom 
Unije. 
75 V zvezi s tem je treba spomniti, da mora biti sodišče, ki ne odloča na zadnji stopnji, če meni, da bi 
lahko na podlagi pravne presoje, opravljene na višji stopnji, izdalo sodbo, ki bi bila v nasprotju 
s pravom Unije, svobodno, da Sodišču predloži vprašanja, o katerih dvomi. Poleg tega je treba 
poudariti, da možnost, ki jo nacionalnemu sodišču daje člen 267, drugi odstavek, PDEU, in sicer, da 
Sodišče zaprosi za razlago v okviru predhodnega odločanja, preden bi glede na okoliščine primera 
zavrnilo uporabo navodil hierarhično višjega sodišča, ki bi se izkazala za neskladna s pravom Unije, ne 
more postati obveznost (sodba z dne 5. oktobra 2010 , Elchinov, C-173/09, EU:C:2010 :581, točki 27 
in 28). 
ECLI:EU:C:2020 :673 14 
SKLEP Z DNE 3. 9. 2020 – ZADEVA C-610/19  
VIKINGO FŐVÁLLALKOZÓ  
76 Iz tega sledi, da glede na sodno prakso, navedeno v točki 69 tega sklepa, šesto vprašanje, ki očitno ni 
povezano s predmetom in dejanskim stanjem spora o glavni stvari, ni dopustno. 
Stroški 
77 Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški 
omenjenih strank, se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) sklenilo: 
Direktivo Sveta 2 0 0 6 / 1 1 2 / E S z dne 2 8. novembra 2 0 0 6 o skupnem sistemu davka na dodano 
v rednost v povezavi z načeli davčne nevtralnosti, učinkovitosti in sorazmernosti je treba razlagati 
tako, da nasprotuje nacionalni praksi, v skladu s katero davčna uprava davčnemu zavezancu 
zav rne pravico do odbitka davka na dodano v rednost, plačanega za pridobitve blaga, ki mu je bilo 
dobavljeno, z obrazložitvijo, da računov za te pridobitve ne more šteti za verodostojne, pr vič, ker 
tega blaga zaradi pomanjkanja potrebnih materialnih in človeških virov ni mogel proiz vesti in 
dobaviti izdajatelj teh računov in je bilo navedeno blago zato v resnici pridobljeno pri 
neidentificirani osebi, drugič, ker nacionalna pravila o računovodstvu niso bila upoštevana, 
tretjič, ker dobavna veriga, ki je pripeljala do navedenih pridobitev, ni bila ekonomsko 
utemeljena, in četrtič, ker so bile pri nekaterih prejšnjih transakcijah, ki so del te dobavne 
verige, storjene nepravilnosti. Za utemeljitev take zav rnitve je treba pravno zadostno dokazati, 
da je davčni zavezanec dejavno sodeloval pri goljufiji ali da je ta zavezanec vedel ali bi moral 
vedet i, da so bile zadevne transakcije povezane z goljufijo, ki jo je storil izdajatelj računov ali 
drug subjekt višje v navedeni dobavni verigi, kar mora preveriti predložitveno sodišče. 
Podpisi 
ECLI:EU:C:2020 :673 15