Zadeva C‑618/16

Rafal Prefeta

proti

Secretary of State for Work and Pensions

(predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber))

„Predhodno odločanje – Prosto gibanje oseb – Člen 45 PDEU – Akt o pristopu iz leta 2003 – Priloga XII, poglavje 2 – Možnost države članice, da odstopi od člena 7(2) Uredbe (EU) št. 492/2011 in člena 7(3) Direktive 2004/38/ES – Poljski državljan, ki ni dopolnil neprekinjenega obdobja dvanajstih mesecev registriranega dela v državi članici gostiteljici“

Povzetek – Sodba Sodišča (peti senat) z dne 13. septembra 2018

Pristop novih držav članic k Evropski uniji – Akt o pristopu iz leta 2003 – Prehodni ukrepi – Prosto gibanje oseb – Direktiva 2004/38 – Nacionalna ureditev, s katero je bil uveden status „delavca iz države pristopnice, za katerega velja obveznost prijave“, ki se nanaša na državljane držav pristopnic – Prenehanje navedenega statusa v primeru prijavljenega dela na ozemlju države članice v neprekinjenem obdobju dvanajstih mesecev – Dopustnost

(člen 45 PDEU; Akt o pristopu iz leta 2003, Priloga XII, poglavje 2; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38, člen 7(3); Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 492/2011, členi od 1 do 6)

Prilogo XII, poglavje 2, k Aktu o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike in prilagoditvah Pogodb, na katerih temelji Evropska unija je treba razlagati tako, da je ta priloga v prehodnem obdobju, ki ga je določala, Združenemu kraljestvu Velike Britanije in Severne Irske omogočala, da poljskega državljana, kot je Rafal Prefeta, ki ni izpolnjeval pogoja, določenega v nacionalni zakonodaji – in sicer da je na njegovem ozemlju prijavljen delal v neprekinjenem obdobju dvanajstih mesecev – izključi iz uporabe člena 7(3) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC.

V zvezi s tem je treba poudariti, da je Sodišče že razsodilo, da je cilj prehodnih določb iz Priloge XII, poglavje 2, k tem aktu o pristopu, da se prepreči, da bi po pristopu novih držav članic v Unijo nastale motnje na trgih dela v starih državah članicah zaradi nenadnega prihoda velikega števila delavcev, ki so državljani teh novih držav članic (glej v tem smislu sodbo z dne 10. februarja 2011, Vicoplus in drugi, od C‑307/09 do C‑309/09, EU:C:2011:64, točka 34 in navedena sodna praksa).

Priloga XII, poglavje 2, odstavek 2, prvi pododstavek, k temu aktu o pristopu v bistvu določa, da z odstopanjem od členov od 1 do 6 Uredbe št. 492/2011 v prehodnem obdobju po datumu pristopa sedanje države članice uporabljajo ukrepe, ki urejajo dostop poljskih državljanov na njihove trge dela.

Na tej podlagi je bil torej s členom 2 uredbe iz leta 2004 v britanski pravni red uveden status „delavca iz države pristopnice, za katerega velja obveznost prijave“ za državljane držav pristopnic, ki delajo v Združenem kraljestvu v obdobju uporabe navedene uredbe. V navedeni uredbi je bilo določeno, da zadevni delavci ta status izgubijo po tem, ko so dvanajst mesecev prijavljeni delali na ozemlju navedene države članice, pri čemer je moralo biti to delo v celoti ali deloma opravljeno po 30. aprilu 2004.

Državljan zadevne države pristopnice je moral za obdobje, ko je imel navedeni status, pri pristojnih nacionalnih organih pridobiti potrdilo o prijavi svojega dela in ni bil upravičen do vseh pravic, ki jih pravo Unije priznava državljanu države članice, ki se preseli v drugo državo članico, da bi tam delal. Natančneje, s členoma 4 in 5 uredbe iz leta 2004 je bila omejena pravica državljana države pristopnice, da kot iskalec zaposlitve prebiva v Združenem kraljestvu, da bi tam iskal delo, in njegova možnost, da ohrani status delavca in ustrezno pravico do prebivanja, če preneha biti delavec ali samozaposlena oseba.

Kot je v bistvu navedla Komisija v pisnem stališču, je bil odstop od člena 7(3) Direktive 2004/38, ki ga je določilo Združeno kraljestvo, tako potreben za polni učinek ukrepov, ki jih je ta država članica sprejela na podlagi odstopanj, ki jih določajo prehodne določbe iz Priloge XII, poglavje 2, odstavka 2 in 9, k Aktu o pristopu iz leta 2003.

(Glej točke 41, od 43 do 46 in 55 ter izrek.)