Člen 2, initio in (f), Direktive Sveta 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine v povezavi s členom 10(3)(a) te direktive je treba razlagati tako, da je treba za „mladoletnika“ v smislu te določbe šteti državljana tretje države ali osebo brez državljanstva, ki sta bila ob vstopu na ozemlje države članice in ob vložitvi prošnje za azil v tej državi stara manj kot 18 let, vendar sta med azilnim postopkom postala polnoletna in jima je bil nato priznan status begunca.

Kljub temu, da za možnost prosilca za azil, da vloži prošnjo za združitev družine na podlagi Direktive 2003/86, tako velja pogoj, da je bila njegova prošnja za azil že dokončno pozitivno rešena, je treba vendarle ugotoviti, da je ta pogoj zlahka pojasnjen z dejstvom, da pred sprejetjem take odločbe ni mogoče z gotovostjo vedeti, ali zadevna oseba izpolnjuje pogoje za priznanje statusa begunca, od česar je nato odvisna pravica, da se doseže združitev družine. Po vložitvi prošnje za mednarodno zaščito v skladu s poglavjem II Direktive 2011/95 ima tako vsak državljan tretje države ali oseba brez državljanstva, ki izpolnjujeta vsebinske pogoje iz poglavja III te direktive, subjektivno pravico do tega, da se jima prizna status begunca, in to celo pred sprejetjem formalne odločbe v zvezi s tem.

Če bi bila v teh okoliščinah pravica do združitve družine iz člena 10(3)(a) Direktive 2003/86 odvisna od trenutka, ko pristojni nacionalni organ formalno sprejme odločbo, s katero zadevni osebi prizna status begunca, in zato od večje ali manjše hitrosti, s katero ta organ obravnava prošnjo za mednarodno zaščito, bi bil ogrožen polni učinek te določbe in bi bilo to v nasprotju ne zgolj s ciljem te direktive, ki je spodbujanje združitve družine in v zvezi s tem odobritev posebnega varstva beguncem, zlasti mladoletnikom brez spremstva, temveč tudi z načeloma enakega obravnavanja in pravne varnosti. Če pa se kot trenutek, na katerega se je treba sklicevati pri presoji starosti begunca za namene uporabe člena 10(3)(a) Direktive 2003/86, šteje datum vložitve prošnje za mednarodno zaščito, se s tem omogoča zagotovitev enakega in predvidljivega obravnavanja vseh prosilcev, ki so s časovnega vidika v enakem položaju, s čimer se zagotovi, da je uspeh prošnje za združitev družine v glavnem odvisen od okoliščin, ki jih je mogoče pripisati prosilcu, ne pa upravi, kot je trajanje obravnave prošnje za mednarodno zaščito ali prošnje za združitev družine (glej po analogiji sodbo z dne 17. julija 2014, Noorzia,C‑338/13, EU:C:2014:2092, točka 17).

Ker bi bilo sicer nezdružljivo s ciljem člena 10(3)(a) Direktive 2003/86 – kot navajata nizozemska vlada in Komisija – da bi se za uresničitev združitve družine begunec, ki je bil v času svoje prošnje mladoletnik brez spremstva, vendar je postal v postopku polnoleten, brez časovne omejitve skliceval na pravico iz tega člena, mora biti njegova prošnja za tako združitev vložena v razumnem roku. Pri določitvi takega razumnega roka ima rešitev, ki jo je sprejel zakonodajalec Unije v podobnem kontekstu člena 12(1), tretji odstavek, te direktive, okvirno vrednost, tako da je treba šteti, da mora biti prošnja za združitev družine, oblikovana na podlagi člena 10(3)(a) navedene direktive, načeloma v teh okoliščinah vložena v roku treh mesecev od dneva, ko je bil zadevnemu mladoletniku priznan status begunca.

(Glej točke 51, 54, 55, 60, 61, 64 in izrek.)