Združeni zadevi C‑283/14 in C‑284/14

CM Eurologistik GmbHÇ

proti

Hauptzollamt Duisburg

in

Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)

proti

Hauptzollamt Hamburg-Stadt

(Predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki sta ju vložili Finanzgericht Düsseldorf in Finanzgericht Hamburg)

„Predhodno odločanje — Uredba (EU) št. 158/2013 — Veljavnost — Protidampinška dajatev, uvedena na uvoz nekaterih pripravljenih ali konzerviranih agrumov s poreklom iz Kitajske — Izvršitev sodbe, s katero je bila ugotovljena neveljavnost prejšnje uredbe — Obnova prvotne preiskave glede določitve normalne vrednosti — Ponovna uvedba protidampinške dajatve na podlagi istih podatkov — Preiskovalno obdobje, ki se upošteva“

Povzetek – Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 28. januarja 2016

(člena 266 PDEU in 267 PDEU; uredbi Sveta št. 1225/2009, člena 6(1) in 11(2), in št. 158/2013)

(Uredba Sveta št. 1225/2009, člena 5(9) in 6(9))

(člena 266 PDEU in 267 PDEU)

Vprašanja za predhodno odločanje — Presoja veljavnosti — Razglasitev neveljavnosti uredbe — Učinki — Uporaba člena 266 PDEU po analogiji — Obveznosti institucij — Obveznost sprejetja ukrepov, ki so potrebni za popravo ugotovljene nezakonitosti — Upoštevanje obrazložitve in izreka sodbe, s katero je bila ugotovljena neveljavnost — Sprejetje novega akta — Ponovno odprtje postopka na stopnji, na kateri je prišlo do ugotovljene nepravilnosti — Dopustnost

Vprašanja za predhodno odločanje — Pristojnost nacionalnega sodišča — Presoja potrebnosti in upoštevnosti postavljenih vprašanj — Predlogi, ki se nanašajo na veljavnost uredbe Unije — Obveznost Sodišča, da presodi razloge za neveljavnost, na katere se sklicuje ena od strank spora v glavni stvari in ki jih predložitveno sodišče ni navedlo — Neobstoj

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 44 do 46.)

Kadar Sodišče v okviru postopka, sproženega na podlagi člena 267 PDEU, ugotovi neveljavnost akta Unije, je pravna posledica njegove odločitve, da se zadevnim institucijam naloži, naj sprejmejo nujne ukrepe za popravo ugotovljene nezakonitosti, kar je v primeru sodbe, s katero je ugotovljena ničnost, obveznost, ki je določena v členu 266 PDEU, ki se po analogiji uporablja v primeru sodb, s katerimi je razglašena neveljavnost akta Unije. Za izpolnitev te obveznosti morajo zadevne institucije spoštovati ne samo izrek sodbe, s katero se razglasi ničnost ali ugotovi neveljavnost, ampak tudi obrazložitev, zakaj je prišlo do tega izreka, ki pomeni zanj potrebno podlago v tem smislu, da je nujna za ugotovitev natančnega pomena tega, kar je bilo razsojeno v izreku. V tej obrazložitvi je namreč, prvič, obravnavana določba opredeljena za nezakonito in, drugič, so navedeni razlogi nezakonitosti, ugotovljene v izreku, ki jih zadevna institucija mora upoštevati pri nadomestitvi akta, ki je bil razglašen za ničen ali za katerega je bilo ugotovljeno, da je neveljaven. Vendar pa člen 266 PDEU od institucije, katere akt je bil razglašen za ničen, zahteva le, da sprejme ukrepe, potrebne za izvršitev ničnostne sodbe. Poleg tega razglasitev ničnosti akta Unije ne vpliva nujno na njegove pripravljalne akte. Zato lahko navedene institucije – razen če je zaradi ugotovljene nepravilnosti celoten postopek ničen – za sprejetje akta, ki bi nadomestil prejšnji akt, ki je bil razglašen za ničen ali je bilo zanj ugotovljeno, da je neveljaven, obnovijo postopek na stopnji, na kateri je prišlo do te nepravilnosti. Ni potrebno, da bi bila možnost obnove postopka izrecno predvidena v predpisih, ki se uporabijo, da bi jo institucije, ki so sprejele akt, ki je bil razglašen za ničen ali za katerega je bilo ugotovljeno, da je neveljaven, lahko uporabile. (Glej točke od 48 do 52.)

Iz člena 6 Uredbe št. 1225/2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti, sicer res izhaja, da ko se protidampinški postopek začne, se mora v njem začeta preiskava v vseh primerih zaključiti v petnajstih mesecih po njenem začetku. Vendar ta določba, ki se izrecno nanaša na postopke, začete na podlagi člena 5(9) navedene uredbe, zadeva zgolj prvotne postopke, ne pa postopkov, obnovljenih po izreku sodbe, s katero je bila razglašena ničnost ali ugotovljena neveljavnost. Poleg tega, čeprav je namen petnajstmesečnega roka, predvidenega v tej določbi, zagotoviti hiter potek postopkov, urejenih v zgoraj navedeni uredbi, bi drugačna razlaga člena 6(9) te uredbe v praksi vodila do neupravičenega podaljšanja postopkov, urejenih v navedeni uredbi, saj bi institucije na njeni podlagi morale po izreku take sodbe te postopke ponovno začeti povsem od začetka, s čimer bi se čas do njihovega zaključka podaljšal. (Glej točke od 58 do 60.)