ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Ali je nacionalnemu sodišču države članice prepovedano sprejeti odločbo o nezakonitosti nekega ravnanja in zato priznati pravico do povračila škode, povzročene zaradi tega neupravičenega in nezakonitega ravnanja, če se zdi, da je tako ravnanje dovoljeno na podlagi pogodbe med socialnimi partnerji in je to dovoljenje v skladu s pravom Skupnosti, čeprav v obliki direktive, ki še ni bila prenesena?
1)

Ali gre pri ureditvi — v okviru katere občinski javni naročnik z zasebnim podjetjem, ki je v razmerju do njega samostojno in je v obliki družbe, sklene pogodbo o ustanovitvi novega podjetja kot delniške družbe, v katerem sta z vidika deležev in pooblastil za odločanje udeležena enako in katerega storitve v zvezi z zdravjem in dobrim počutjem na delovnem mestu se je občinski javni naročnik ob ustanovitvi podjetja zavezal kupovati za svoje uslužbence — če se obravnava celostno, za ureditev, ki zahteva izvedbo postopka oddaje javnega naročila, ker gre pri celotni pogodbeni ureditvi za oddajo javnega naročila storitev v smislu Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev, ali pa gre za ustanovitev skupnega podjetja in za prenos poslovne dejavnosti občinskega podjetja, za kar pa ne veljata navedena direktiva in obveznost razpisa, ki iz nje izhaja?
SL Uradni list Evropske unije C 193/9

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court of Justice (Chancery Division) (Patents Court) (England and Wales) 29. maja 2009 — Synthon BV proti Merz Pharma Gmbh & Co KG

(Zadeva C-195/09)

2009/C 193/10

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

High Court of Justice (Chancery Division)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Synthon BV

Tožena stranka: Merz Pharma Gmbh & Co KG

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je dovoljenje v smislu členov 13 in 19 Uredbe Sveta (ES) št. 1768/92 (1)‚prvo dovoljenje, da se […] da na trg v Skupnosti‘, če je bilo izdano na podlagi nacionalnega zakona, ki je v skladu z Direktivo Sveta 65/65/EGS (2), ali pa je treba tudi dokazati, da je nacionalni organ pri izdaji zadevnega dovoljenja opravil presojo podatkov, kot to zahteva upravni postopek iz te direktive?

2. Ali izraz ‚prvo dovoljenje, da se […] da na trg v Skupnosti‘ v smislu členov 13 in 19 Uredbe Sveta (ES) št. 1768/92 vključuje dovoljenja, za katera je bilo na podlagi nacionalnega prava dovoljeno, da obstajajo poleg sistema dovoljenj v skladu z Direktivo 65/65/EGS?

3. Ali proizvod, ki ima dovoljenje, da se prvič da na trg v Evropski skupnosti, ne da bi bil predmet upravnega postopka, določenega v Direktivi Sveta 65/65/EGS, spada na področje uporabe Uredbe Sveta (ES) št. 1768/92, kot je opredeljeno v njenem členu 2?

4. Če je odgovor na tretje vprašanje nikalen, ali je dodatni varstveni certifikat, ki je bil podeljen za tak proizvod, ničen?

(1) Uredba Sveta (EGS) št. 1768/92 z dne 18. junija 1992 o uvedbi dodatnega varstvenega certifikata za zdravila (UL L 182, str. od 1 do 5).

(2) Direktiva Sveta 65/65/EGS z dne 26. januarja 1965 o približevanju določb zakonov in drugih predpisov, ki se nanašajo na zdravila (UL 1965, 22, str. 369).
1)

Ali je treba pojem „nujni razlogi javne varnosti“, ki je uporabljen v členu 28(3) Direktive 2004/38/ES (1) z dne 29. aprila 2004, razlagati tako, da izgon lahko upravičujejo le neizogibne nevarnosti za notranjo ali zunanjo varnost države članice, to so nevarnosti za obstoj države in njenih temeljnih institucij, njeno delovanje, preživetje prebivalstva, zunanji odnosi in mirno sožitje med narodi?
—

Ugotovi naj se, da Irska, s tem da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/24/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o hrambi podatkov, pridobljenih ali obdelanih v zvezi z zagotavljanjem javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev ali javnih komunikacijskih omrežij, in spremembi Direktive 2002/58/ES (2), oziroma ker v vsakem primeru navedenih predpisov ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz direktive;
1.

Ali je treba člene 1, 2(1) in 6(1) Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 (1) o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu in/ali splošna načela prava Skupnosti razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki je začela veljati 1. januarja 2001, po kateri se lahko z delavci, ki so dopolnili 58 let, sklepajo pogodbe o zaposlitvi za določen čas, ne glede na obstoj dodatnih pogojev, samo zato, ker so dopolnili 58 let?
2)

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, sodišče dalje sprašuje, ali določbe, kot so določbe grške zakonodaje, ki zadevajo ta spor in ki, na eni strani, prepovedujejo vnos, skladiščenje in predelavo rozin iz različnih regij države z namenom, da bi bile nato izvožene v določeno regijo, v kateri je dovoljena le predelava rozin, pridelanih na njenem območju, in, na drugi strani, pridržujejo možnost priznanja geografsko zaščitene označbe le za rozine, predelane in pakirane v regiji, v kateri so bile pridelane, nasprotujejo členu 29 Pogodbe ES, ki prepoveduje uvedbo količinskih omejitev pri izvozu in vseh ukrepov z enakim učinkom.
1.

Ali besedilo „dobave blaga in storitev, ki jih opravi davčni zavezanec, ki nima sedeža na ozemlju države“ iz členov 24(3) in 28i Šeste direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 (1) o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih — Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (v nadaljevanju: Šesta direktiva) v različici točke 21 Direktive Sveta 92/111/EGS z dne 14. decembra 1992 (2) o spremembi Direktive 77/388/EGS in uvedbi ukrepov za poenostavitev v zvezi z davkom na dodano vrednost ter v ureditvi, s katero je ta določba bila prenesena v nacionalno pravo, kršijo Pogodbo o ustanovitvi Evropske skupnosti (v nadaljevanju: PES), zlasti načelo prepovedi diskriminacije (člen 12 PES), svobodo ustanavljanja (člen 43 PES in naslednji), svobodo opravljanja storitev (člen 49 PES in naslednji) ali temeljne pravice prava Skupnosti (načelo enakosti, ki je temeljno načelo prava Skupnosti), ker so zaradi določbe državljani Unije, ki niso rezidenti zadevne države, izključeni iz oprostitve davka iz člena 24(2) Šeste direktive (posebna ureditev za majhna podjetja), medtem ko imajo državljani Unije, ki so rezidenti zadevne države, pravico do te davčne oprostitve, če zadevna država članica v skladu z direktivo priznava oprostitev davka za majhne podjetnike?
SL Uradni list Evropske unije C 129/10

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht München (Nemčija) 3. aprila 2009 — Roeckl Sporthandschuhe GmbH & Co. KG proti Hauptzollamt München

(Zadeva C-123/09)

2009/C 129/17

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Finanzgericht München

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Roeckl Sporthandschuhe GmbH & Co. KG

Tožena stranka: Hauptzollamt München

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba tarifno podštevilko 3926 20 00 kombinirane nomenklature, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1789/2003 z dne 11. septembra 2003 o spremembi Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (1), razlagati tako, da obsega tudi takšne tekstilne izdelke, ki so na eni strani hrapavi ter prevlečeni s plastjo iz plastične mase in ki poleg ojačitve nimajo nobene druge funkcije, pri čemer hrapavost služi boljšemu oprijemu plasti iz plastične mase in jo po končani izdelavi proizvoda uporabnik ne zazna več (ob upoštevanju pojasnjevalne opombe harmoniziranega sistema 56.6 k poglavju 39 Kombinirane nomenklature)?

(1) UL L 281, str. 1; UL L 256, str. 1.
SL Uradni list Evropske unije C 102/15

Pritožba, ki jo je 25. februarja 2009 vložila Komisija Evropskih skupnosti zoper sodbo Sodišča prve stopnje (sedmi senat), razglašeno 10. decembra 2008 v zadevi T-388/02, Kronoply GmbH & Co. KG in Kronotex GmbH & Co. KG proti Komisiji Evropskih skupnosti, ob intervenciji Zellstoff Stendal GmbH, Zvezne republike Nemčije in Land Sachsen-Anhalt

(Zadeva C–83/09 P)

2009/C 102/25

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnica: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: K. Gross in V. Kreuschitz, Bevollmächtigte)

Druge stranke v postopku: Kronoply GmbH & Co. KG, Kronotex GmbH & Co. KG, Zellstoff Stendal GmbH, Zvezna Republika Nemčija in Land Sachsen-Anhalt

Predlogi pritožnice:

— Izpodbijana sodba naj se razveljavi v delu, v katerem razglasi ničnostno tožbo družb Kronoply GmbH & Co. KG in Kronotex GmbH & Co. KG zoper odločbo Komisije z dne 19. junija 2002, da ne bo podala ugovorov zoper pomoč Nemčije v korist Zellstoff Stendahl GmbH za izgradnjo tovarne za izdelavo papirne mase, za dopustno;

— ničnostno tožbo družb Kronoply GmbH & Co. KG in Kronotex GmbH & Co. KG zoper sporni akt naj se zavrže kot nedopustno;

— stroške postopka naj se naloži Kronoply GmbH & Co. KG in Kronotex GmbH & Co. KG.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Po mnenju Komisije izvajanje pravice tožbe zoper odločbe na področju pomoči v korist zadevnih strank v smislu člena 88(2) ES krši zahteve za dopustnost tožbe, ki so določene v členu 230, četrti odstavek, ES. Zadevne stranke, ki niso stranke postopka pomoči, naj ne bi imele lastnih pravic strank, ki bi jih lahko uveljavljali s tožbo. Za določitev, ali akt posamično zadeva določeno stranko, bi bilo namesto tega treba uporabiti Plaumannovo formulo Sodišča. Da bi akt lahko posamično zadeval stranki, bi morala imeti pomoč gospodarske učinke na tožečo stranko.

V izpodbijani sodbi naj bi bila poleg tega vsebovana nedopustna drugačna razlaga tožbenih predlogov. Po mnenju Komisije je Sodišče preizkusilo vsebinske argumente tožeče stranke, ki jih ta ni navedla z namenom varovanja svojih domnevnih procesnih pravic, čeprav je bila tožba dopustna izključno za varovanje domnevnih procesnih pravic.

Izpodbijana sodba naj bi končno vodila k vložitvi popularne tožbe zoper odločbe na področju pomoči, ki je pravu Skupnosti nepoznana.
1.

Ali se opredelitve gozda in gozdnega zemljišča iz člena 3(a) in (b) Uredbe št. 2152/2003 uporabljajo tudi za zadeve, ki so predmet varstva in na splošno upravljanja gozdov in gozdnih zemljišč v smislu gornje opredelitve – zadeve, ki niso izrecno urejene v Uredbi, vendar so urejene v nacionalnih pravnih redih?
SL Uradni list Evropske unije C 90/20

Pritožba, ki so jo 3. marca 2009 vložile General Química, S.A., Repsol Química, S.A. in Repsol YPF, S.A. zoper sodbo Sodišča prve stopnje (šesti senat), razglašeno 18. decembra 2008 v zadevi General Química in drugi proti Komisiji Evropskih skupnosti, T-85/02

(Zadeva C-90/09 P)

2009/C 90/32

Jezik postopka: španščina

Stranke

Pritožnice: General Química, S.A., Repsol Química, S.A. in Repsol YPF, S.A. (zastopnika: J. M. Jiménez-Laiglesia Oñate in J. Jiménez-Laiglesia Oñate, odvetnika)

Druga stranka v postopku: Komisija Evropskih skupnosti

Predlogi pritožnic:

1. Sodba z dne 18. decembra 2008 v zadevi T–85/06 naj se v delu, v katerem je zavrnjen ničnostni tožbeni razlog, ki temelji na očitni napaki pri presoji in nezadostni utemeljitvi solidarne odgovornosti tožečih strank, razveljavi.

2. Člena 1(g) in (h) in člena 2(d) Odločbe naj se v delu, v katerem se nanašata na družbi Repsol YPF in Repsol Química kot skupaj z družbo General Química solidarno odgovorni za kršitev člena 81(1) Pogodbe ES, in, podredno, v delu, v katerem se Odločba nanaša na družbo Repsol YPF, razglasita za nična in naj se v obeh primerih primerno zniža naložena kazen.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

S pritožbo se izpodbija zavrnitev tožbenega razloga za razglasitev ničnosti Odločbe, na podlagi katere je bila odgovornost za ravnanje družbe General Química, S.A. pripisana družbama Repsol Química in Repsol YPF. Sodišče prve stopnje je v sodbi napačno uporabilo merilo za ugotavljanje odgovornosti brez povezave z dejanskim stanjem ali okoliščinami zadeve in kršitve, ki jo je storila družba General Química. V sodbi je bila matični družbi zmotno pripisana odgovornost za podružnico na podlagi domneve, da med njima obstaja gospodarska enotnost že zgolj zaradi možnosti ali sposobnosti, ki jo ima matična družba, da odločilno vpliva na svojo podružnico. Prav tako ni utemeljeno – razen s tem, da se o dokazih, ki so navedeni v spisu, ni izreklo ali jih je izkrivilo – zakaj izbrani dokazi dokazujejo obstoj odločilnega vpliva. Poleg tega je napačno uporabljena domneva, ki se je izoblikovala v sodni praksi v primerih, v katerih je matična družba lastnica celotnega osnovnega kapitala, zato je treba obrniti dokazno breme, vsekakor pa ni opredeljeno, kateremu dokaznemu merilu je treba zadostiti, da bi se domneva ovrgla. Na podlagi sodbe ima Komisija neomejeno diskrecijsko pravico glede presoje in vrednotenja dokaznega gradiva, predloženega za ovržbo domneve. Zaradi tega je domneva dejansko neovrgljiva. Prav tako in ne glede na to, da odgovornost družbe Repsol YPF ni posebej določena in ni nesporna, je v sodbi s tem, da se domneva same sposobnosti izvajanja odločilnega vpliva samodejno razširi tudi na najvišjo matično družbo znotraj skupine, storjena napaka. Odgovornost je pripisana skupini družb in ne podjetju kot gospodarski enoti, poleg tega pa gre za odgovornost, ki je neovrgljiva.
1.

Ali je treba šteti, da oseba uživa zaščito in pomoč urada Združenih narodov, zgolj zaradi dejstva, da ima pravico do take zaščite ali pomoči, ali pa je nujno, da je takšno zaščito ali pomoč dejansko prejela?
—

Naj se razglasi, da Portugalska republika, s tem da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Komisije 2006/86/ES z dne 24. oktobra 2006 o izvajanju Direktive 2004/23/ES Evropskega parlamenta in Sveta o zahtevah po sledljivosti, obveščanju o hudih in neželenih reakcijah in pojavih ter nekaterih tehničnih zahtevah za kodiranje, predelavo, konzerviranje, shranjevanje in razdeljevanje človeških tkiv in celic (1), v vsakem primeru pa, ker o tem ni obvestila Komisije, ni izpolnila obveznost iz te direktive.
—

Ugotovi naj se, da Kraljevina Belgija, s tem da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Komisije 2006/17/ES z dne 8. februarja 2006 o izvajanju Direktive 2004/23/ES Evropskega parlamenta in Sveta o nekaterih tehničnih zahtevah za darovanje, pridobivanje in testiranje človeških tkiv in celic (1), oziroma v vsakem primeru, s tem da jih ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz te direktive;
—

ugotovi naj se, da Italijanska republika, s tem da je podelila davčno ugodnost za predelana mazilna olja, proizvedena iz odpadnih olj, zbranih v Italiji, uporabo te ugodnosti pa zavrnila za predelana mazilna olja, proizvedena iz odpadnih olj, zbranih v drugih državah članicah (v skladu s členom 62 enotnega besedilo o dajatvah na proizvodnjo in potrošnjo ter s tem povezane kazenske in upravne sankcije – Testo unico delle disposizioni legislative concernenti le imposte sulla produzione e sui consumi e relative sanzioni penale e amministrative), potrjenega z zakonsko uredbo št. 504 z dne 26. oktobra 1995, kot se ga razlaga z okrožnico Agenzie delle Entrate št. 24/D z dne 5. maja 2004, in v skladu s členom 1(116) zakona št. 266 z dne 23. decembra 2005), ni izpolnila obveznosti iz člena 90 ES;
2.

Ali je za odgovor na to vprašanje pomembno, ali sta rušenje odredila in stroške za to prevzela prodajalec ali pa kupec objekta, in sicer v smislu, da je dobava obdavčena samo, če je rušenje odredil prodajalec in tudi on sam stroške zanj prevzel nase?
—

člen 1(2)(d) in (g) Odločbe Komisije 2003/643/ES z dne 13. maja 2003 o državni pomoči Nemčije za družbo Kahla Porzellan GmbH in KAHLA/Thüringen Porzellan GmbH (1) ter člen 2 te odločbe naj se razglasita za nična v delu, v katerem se nanaša na ukrepa 15 in 26, in vsekakor v delu, v katerem se zahteva vračilo ukrepov 15 in 26;
SL Uradni list Evropske unije C 44/29

Tožba, vložena 25. novembra 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Francoski republiki

(Zadeva C-512/08)

(2009/C 44/48)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: G. Rozet in E. Traversa, zastopnika)

Tožena stranka: Francoska republika

Predlogi tožeče stranke:

— ugotovi naj se, da je Francoska republika, — s tem da je na podlagi člena R-332-4 Code de la sécurité sociale (zakonik o socialni varnosti) predpisala izdajo predhodnega dovoljenja za povračilo zdravstvenih storitev, ki jih je mogoče dobiti pri zdravniku z lastno ordinacijo in za katere je potrebna težka materialna oprema, navedena v členu R-712-2 Code de la santé publique (zakonik o javnem zdravju), — s tem da v členu R-332-4 ali v drugem predpisu francoskega prava ni predvidela možnosti, da se pacientu, zavarovancu francoskega sistema socialne varnosti, odobri dodatno povračilo pod pogoji, predvidenimi v točki 53 sodbe z dne 12. julija 2001 v zadevi Vanbraekel in drugi (C-368/98), kršila obveznosti iz člena 49 Pogodbe ES;

— Francoski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija v podporo svoji tožbi navaja dva očitka.

Komisija s prvim očitkom izpodbija zahtevo, ki jo je postavila tožena stranka, po pridobitvi predhodnega dovoljenja, da bi bilo mogoče povrniti določena bolnišnična zdravljenja, opravljena v drugi državi članici. Čeprav bi bilo namreč to zahtevo mogoče upravičiti, ker se nanaša na zdravstvene storitve, opravljene v bolnišnici, za to da bi se zagotovila hkrati zadostna in stalna dostopnost do uravnotežene ponudbe kakovostnih bolnišničnih zdravljenj ter znižanje stroškov, ki jih te povzročajo, pa se zdi nesorazmerna glede nebolnišničnih storitev. Več elementov je primernih za omejitev morebitnega finančnega učinka ukinitve predhodnega dovoljenja, kot je možnost držav članic, da določijo obseg zdravstvenega zavarovanja zavarovancev ali nacionalne pogoje za zagotavljanje storitev, pod pogojem da niso diskriminatorni in da ne omejujejo prostega gibanja oseb.

Komisija z drugim očitkom ugovarja, da v francoskem pravu ni predpisa, ki bi omogočal, da se pacientu, zavarovancu francoskega sistema socialne varnosti, odobri dodatno povračilo pod pogoji, ki so predvideni v točki 53 sodbe z dne 12. julija 2001 v zadevi Vanbraekel in drugi, in sicer povračilo, ki ustreza razliki do zneska, do katerega bi bil upravičen, če bi bil zdravljen v bolnišnici v svoji državi članici. Posledično naj pacienti, zavarovanci navedenega sistema socialne varnosti, ne bi prejeli vseh ugodnosti, ki so jim priznane s členom 49 ES, kot ga razlaga Sodišče.
SL Uradni list Evropske unije C 32/17

Pritožba, ki jo je 17. novembra 2008 vložila Prana Haus GmbH zoper sodbo Sodišča prve stopnje (osmi senat) z dne 17. septembra 2008 v zadevi Prana Haus GmbH proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (T-226/07)

(Zadeva C-494/08 P)

(2009/C 32/26)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnica: Prana Haus GmbH (zastopnik: N. Hebeis, odvetnik)

Druga stranka v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

Predlogi pritožnice:

— Sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (osmi senat) z dne 17. septembra 2008 v zadevi Prana Haus GmbH proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (T-226/07) naj se razveljavi.

— Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) naj se naloži plačilo stroškov postopka.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Predmet spora je vprašanje, ali se pojem „PRANAHAUS za blago“ posneti nosilci zvoka in slike vseh vrst; izdelki tiskarn „in za“ maloprodajne storitve […] za blago vsakdanje potrošnje […] lahko varuje kot znamka. Sodišče prve stopnje je navedlo, da je „PRANAHAUS“ podatek, ki neposredno in konkretno označuje navedeno blago in storitve.

Pritožnica z obravnavanim pravnim sredstvom uveljavlja kršitev absolutnega razloga za zavrnitev opisnega podatka v skladu s členom 7(1)(c) Uredbe o znamki Skupnosti.

Po navedbah tožeče stranke je Sodišče prve stopnje pri tem pravni pojem „označujejo“ iz člena 7(1)(c), v nasprotju z besedilom določbe in v nasprotju s sodno prakso Sodišča, razlagalo preširoko. Nadalje naj bi bilo preverjanje, ali je označba „PRANAHAUS“ dovolj neposredno in konkretno povezana z navedenim blagom ali storitvami, tako da upoštevna javnost v njej „neposredno in brez nadaljnjega razmišljanja“ prepozna „označbo“ tega blaga ali storitev v smislu člena 7(1)(c), opravljeno pomanjkljivo. Sodišče prve stopnje naj pri tem ne bi upoštevalo, da je potrebnih več zapletenih miselnih korakov, da se v pojmu „PRANAHAUS“ prepozna tudi skriti pomen. V povezavi s tem naj Sodišče prve stopnje prav tako ne bi upoštevalo dejstev, pomembnih za sprejetje odločitve, s čimer naj bi izkrivilo dejstva. Poleg tega naj Sodišče prve stopnje ne bi podalo zahtevane obrazložitve, v kolikšni meri je pojem „PRANAHAUS“ opisen za konkretno blago in storitve. Na podlagi neupoštevanja sodne prakse Sodišča pa naj bi tudi domnevalo, da konkurenti želijo ohraniti razpoložljivost označbe „PRANAHAUS“.
3)

Ali pravo Skupnosti nasprotuje temu, da se za deleže v družbah iz tretjih držav, ki so manjši od 25 % (oziroma 10 %) in ki spadajo na področje uporabe prostega pretoka kapitala, uporabi metoda odbitka, pri čemer je zaradi majhnih deležev nemogoče predložiti dokaz o plačilu davka (od dohodkov pravnih oseb) ali je to povezano z nesorazmernimi stroški, medtem ko je za deleže v družbah rezidentkah na splošno, torej ne glede na velikost deleža, določena metoda izvzema in je torej v vsakem primeru odpravljeno ekonomsko dvojno obdavčevanje? 3.1 Če je odgovor na tretje vprašanje pritrdilen, ali nasprotuje pravo Skupnosti temu, da oprostitev plačila davka na dohodke od deležev v družbah iz tretjih držav ni možna, če je delež manjši od 25 % (oziroma od 10 %), čeprav oprostitev plačila davka na dohodke od deležev, ki so večji od 25 % (oziroma od 10 %), ni pogojena s posebnimi predpostavkami, katerih izpolnitev bi se lahko preverilo le s pridobitvijo podatkov od pristojnih organov vsakokratne države, ampak se oprostitev plačila davka v teh primerih odobri brez nadaljnjih pogojev? 3.2 Če je odgovor na tretje vprašanje nikalen, ali nasprotuje pravo Skupnosti temu, da v zvezi z dohodki od deležev v družbah iz tretjih držav odbitek tujega davka od dohodkov pravnih oseb ni možen, če je delež manjši od 25 % (oziroma 10 %), čeprav oprostitev plačila davka na dohodke od deležev, ki so večji od 25 % (oziroma od 10 %), ni pogojena s posebnimi predpostavkami, katerih izpolnitev bi se lahko preverilo le s pridobitvijo podatkov od pristojnih organov vsakokratne države, ampak se oprostitev plačila davka v teh primerih odobri brez nadaljnjih pogojev?