SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (drugi senat)

z dne 29. januarja 2016

Carlo de Nicola

proti

Evropski investicijski banki (EIB) in drugim

„Javni uslužbenci — Osebje EIB — Zavrnitev povračila stroškov zdravljenja — Ničnostna tožba — Odškodninski zahtevki — Nepogodbena odgovornost Unije — Sprejetje direktiv o laserskih napravah — Kršitev pravice do pravičnega sojenja — Predolgo trajanje sodnega postopka — Nepristojnost Sodišča za uslužbence — Delni odstop zadeve Splošnemu sodišču Evropske unije“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero C. De Nicola v bistvu predlaga, prvič, razglasitev ničnosti odločbe z dne 4. decembra 2014, s katero mu je Evropska investicijska banka (EIB ali v nadaljevanju: Banka) zavrnila povračilo nekaterih stroškov zdravljenja, in razglasitev ničnosti „vseh povezanih aktov, sprejetih pred to odločbo in po njej“, ter, drugič, naj se Banki in Evropski uniji naloži plačilo odškodnine za škodo, ki naj bi jo utrpel.

Odločitev:

Odškodninski zahtevki za premoženjsko in nepremoženjsko škodo, ki jih je C. De Nicola vložil zoper Evropsko unijo, ki jo predstavlja Svet Evropske unije in Sodišče Evropske unije, v okviru tožbe, vpisane pod opravilno številko F‑82/15, De Nicola/EIB in drugi, se odstopijo Splošnemu sodišču Evropske unije. Odločitev o stroških, povezanih s temi zahtevki, se pridrži.

Povzetek

Sodni postopek — Razdelitev pristojnosti med različnimi sodišči Unije — Odškodninski zahtevek zaradi dejanja zakonodajalca, nepravičnosti sodnega postopka in njegovega predolgega trajanja — Nepristojnost Sodišča za uslužbence — Odstop zadeve Splošnemu sodišču

(Člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 51, prvi odstavek, ter Priloga I, člen 1; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 80)

Sodišče za uslužbence je pristojno ratione materiae za odločanje o odškodninski tožbi, ki jo je uradnik ali uslužbenec vložil zoper institucijo, ki ji pripada, če spor izhaja iz delovnega razmerja, ki povezuje zadevno osebo in institucijo. Nasprotno pa iz člena 256(1) PDEU in člena 51, prvi odstavek, Statuta Sodišča izhaja, da je Splošno sodišče edino pristojno za odločanje na prvi stopnji o odškodninskih tožbah, ki jih vložijo posamezniki, kadar te tožbe ne izvirajo iz delovnega razmerja, ki zadevno stranko povezuje z institucijo.

Razdelitev pristojnosti med Sodiščem za uslužbence in Splošnim sodiščem, kakor izhaja iz člena 256 PDEU in člena 1 Priloge I k Statutu Sodišča, pomeni, da je treba preučiti dejanski predmet odškodninskega zahtevka, vključno s pravno podlago, na kateri temelji, da se preveri, ali tako določen spor spada v okvir vzajemnih pravic in obveznosti, ki zavezujejo uradnika, uslužbenca ali člana osebja na eni strani ter institucijo ali organ, ki ga zaposluje, na drugi strani.

V zvezi s tem odškodninski zahtevek za premoženjsko škodo, ki temelji na dejanju zakonodajalca ter domnevni nepravičnosti sodnega postopka in na njegovem domnevno predolgem trajanju, ne spada v okvir delovnega razmerja, ki povezuje zadevno osebo in institucijo, saj naj bi zadevni osebi kot državljanu in stranki v sodnem postopku v Uniji škodo povzročila, prvič, domnevno nepravilno ravnanje zakonodajalca Unije do njenih državljanov in, drugič, domnevna zamuda Sodišča pri vsebinskem odločanju.

Nadalje iz člena 80 Poslovnika Sodišča za uslužbence izhaja, da če to ugotovi, da je za predloženo tožbo pristojno Splošno sodišče, jo odstopi temu sodišču in v zvezi s tem odloči z obrazloženim sklepom. Ker je tožba samo podlaga več zahtevkov, je mogoče vsak samostojni vsebinski zahtevek obravnavati kot tožbo v smislu navedenega člena 80.

(Glej točke 19, 21, 23 in 25.)

Napotitev na:

Sodišče: sodba z dne 10. septembra 2015, ponovni preizkus Missir Mamachi di Lusignano/Komisija,C‑417/14 RX-II, EU:C:2015:588, točki 38 in 41;

Sodišče za uslužbence: sklep z dne 7. decembra 2011, Strack/Komisija, F‑44/05 RENV, EU:F:2011:191, točki 8 in 10 ter navedena sodna praksa.