Zadeva C‑508/14

Český telekomunikační úřad

proti

T-Mobile Czech Republic a.s.

in

Vodafone Czech Republic a.s.

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Nejvyšší správní soud)

„Predhodno odločanje — Direktiva 2002/22/ES (Direktiva o univerzalnih storitvah) — Izračun stroškov obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve — Upoštevanje stopnje donosa lastniškega kapitala — Neposredni učinek — Uporaba ratione temporis“

Povzetek – Sodba Sodišča (peti senat) z dne 6. oktobra 2015

(Akt o pristopu iz leta 2003, členi 2, 53 in 54; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/22, člena 12 in 13)

Približevanje zakonodaj — Elektronska komunikacijska omrežja in storitve — Univerzalna storitev in pravice uporabnikov — Direktiva 2002/22 — Izračun stroškov in financiranje obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve — Uporaba za nove države članice — Akt o pristopu iz leta 2003, ki ne vsebuje posebnih določb o uporabi členov navedene direktive — Uporaba za te države članice od datuma pristopa

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/22, člena 12 in 13)

Približevanje zakonodaj — Elektronska komunikacijska omrežja in storitve — Univerzalna storitev in pravice uporabnikov — Direktiva 2002/22 — Izračun stroškov in financiranje obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve — Upoštevanje „zmernega dobička“, ki ustreza stopnji donosa lastniškega kapitala — Neposredni učinek

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/22, člena 12 in 13)

Približevanje zakonodaj — Elektronska komunikacijska omrežja in storitve — Univerzalna storitev in pravice uporabnikov — Direktiva 2002/22 — Izračun stroškov in financiranje obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve — Upoštevanje „zmernega dobička“, ki ustreza stopnji donosa lastniškega kapitala — Dopustnost –Preverjanje s strani nacionalnega sodišča

Ker je v skladu s členom 267 PDEU za predložitev zadeve Sodišču pristojno nacionalno sodišče in ne stranke v sporu o glavni stvari, lahko torej vprašanja, ki se predložijo Sodišču, določi le nacionalno sodišče, stranke pa ne morejo spremeniti njihove vsebine. Poleg tega odgovor na predloge za spremembo vprašanj, ki jih podajo stranke iz postopka v glavni stvari, ne bi bil skladen z vlogo, ki jo ima Sodišče na podlagi člena 267 PDEU, in z njegovo obveznostjo, da zagotovi možnost vladam držav članic in zainteresiranim strankam, da predložijo stališča v skladu s členom 23 Statuta Sodišča, upoštevajoč dejstvo, da so na podlagi te določbe zadevne stranke obveščene le o predložitvenih odločbah. (Glej točki 28 in 29.)

Člena 12 in 13 Direktive 2002/22 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da se v neto stroške obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve všteje „zmerni dobiček“ izvajalca te storitve, ki pomeni stopnjo donosa lastniškega kapitala, ki bi jo v celotnem obdobju pooblastitve potrebovalo podjetje, primerljivo z izvajalcem univerzalne storitve, ki razmišlja o tem, ali naj opravlja storitev splošnega gospodarskega pomena, pri čemer bi upoštevalo stopnjo tveganja. Ta je odvisna od zadevnega sektorja ter vrste storitve in nadomestila. Ta stopnja donosa pomeni notranjo stopnjo donosa na naloženi kapital podjetja v obdobju pooblastitve. Ta stopnja se lahko določi s sklicevanjem na primerljiva podjetja. (Glej točke od 43 do 45 in točko 1 izreka.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 47 in 48.)

Člena 12 in 13 Direktive 2002/22 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) je treba razlagati tako, da imata neposredni učinek in se lahko posamezniki nanju pred nacionalnimi sodišči neposredno sklicujejo, da bi s tem izpodbijali odločbo nacionalnega regulativnega organa. Navedeni določbi se namreč z vidika njune vsebine izkažeta za nepogojni in dovolj natančni, ker je v njiju jasno navedeno, da mora biti morebitno financiranje obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve izvedeno na podlagi izračuna neto stroškov, ki jih je treba razlagati tako, da vključujejo tudi „zmerni dobiček“, ki ustreza stopnji donosa kapitala, in ker ta obveznost ne vsebuje nobenega pogoja. Čeprav Direktiva 2002/22 nacionalnim regulativnim organom pri izvajanju teh določb dopušča neko polje proste presoje, to ne vpliva na natančnost in nepogojnost obveznosti, ki izhaja iz navedenih določb. (Glej točke od 52 do 54 in točko 2 izreka.)