Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA (deseti senat) 
z dne 28. marca 2019 * 
„Predhodno odločanje – Okolje – Direktiva 2008 /98/ES in Odločba 2000 /532/ES – Odpadki – 
Razvrstitev pod nevarne odpadke – Odpadki, ki jih je mogoče razvrstiti tako pod oznake za nevarne 
odpadke kot pod oznake za nenevarne odpadke“ 
V združenih zadevah od C-487/17 do C-489/17, 
katerih predmet so predlogi za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki jih je vložilo 
Corte suprema di cassazione (kasacijsko sodišče, Italija) z odločbami z dne 21. julija 2017 , ki so na 
Sodišče prispele 10. avgusta 2017 , v postopkih 
Alfonso Verlez za, 
Ric cardo T raversa, 
Irene Coc co, 
F rancesco Rando, 
Carmelina Scaglione, 
F rancesco Riz zi, 
Antonio Giuliano, 
Enrico Giuliano, 
Refecta Srl, 
E. Giovi Srl,  
Vetreco Srl,  
SE.IN Srl (C-487/17),  
Carmelina Scaglione (C-488/17),  
MAD Srl (C-489/17),  
ob udeležbi  
Procuratore della Repubblica presso il T ribunale di Roma, 
* Jezik postopka: italijanščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2019 :270 1 
SODBA Z DNE 28. 3. 2019 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-487/17 DO C-489/17  
VERLEZZA IN DRU GI  
Procuratore generale della Repubblica presso la Corte suprema di cassazione, 
SODIŠČE (deseti senat), 
v sestavi K. Lenaerts, predsednik Sodišča v funkciji predsednika desetega senata, F. Biltgen  
(poročevalec) in E. Levits, sodnika,  
generalni pravobranilec: M. Campos Sánchez-Bordona,  
sodni tajnik: R. Schiano, administrator,  
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 6. septembra 2018 ,  
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:  
– za A. Verlezzo V. Spigarelli, avvocato, 
– za F. Randoja F. Giampietro, avvocato, 
– za E. in A. Giuliano L. Impe rato, avvocato, 
– za E. Giovi Srl F. Pugliese in L. Giampietro, avvocatesse, 
– za Vetreco Srl G. Sciacchitano, avvocato, 
– za MAD Srl, R. Mastroianni in M. F. Lettera Pizzutelli, avvocati, 
– za Procuratore della Repubblica presso il Tribunale di Roma G. Pignatone in A. Galanti, agenta, 
– za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj z G. Palatiellom, avvocato dello Stato, 
– za Evropsko komisijo G. Gattinara, F. Thiran in E. Sanfrutos Cano, agenti,  
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 15. novembra 2018  
izreka naslednjo  
Sodbo 
1 Predlogi za sprejetje predhodne odločbe se nanašajo na razlago člena 4(2) Direktive 2008 /98/ES 
Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. novembra 2008 o odpadkih in razveljavitvi nekaterih direktiv 
(UL 2008 , L 312, str. 3), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) št. 1357 /2014 z dne 
18. decembra 2014 (UL 2014 , L 365, str. 89, in popravek v UL 2017 , L 42, str. 43) (v nadaljevanju: 
Direktiva 2008 /98) in Priloge III k tej direktivi, ter točke 2 oddelka z naslovom „Vrednotenje in 
razvrščanje“ Priloge k Odločbi 2000 /532/ES Komisije z dne 3. maja 2000 o nadomestitvi Odločbe 
94/3/ES o oblikovanju seznama odpadkov skladno s členom 1(a) Direktive Sveta 75/442/EGS 
o odpadkih in Odločbe Sveta 94/904/ES o oblikovanju seznama nevarnih odpadkov skladno 
s členom 1(4) Direktive Sveta 91/689/EGS o nevarnih odpadkih (UL, posebna izdaja v slovenščini, 
poglavje 15, zvezek 5, str. 151), kakor je bila spremenjena s Sklepom Komisije 2014 /955/EU z dne 
18. decembra 2014 (UL 2014 , L 370, str. 44) (v nadaljevanju: Odločba 2000 /532). 
ECLI:EU:C:2019 :270 2 
SODBA Z DNE 28. 3. 2019 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-487/17 DO C-489/17  
VERLEZZA IN DRU GI  
2 Ti predlogi so bili vloženi v okviru kazenskih postopkov proti Alfonsu Verlezzi, Riccardu Traversi, Ireni 
Cocco, Francescu Randoju, Carmelini Scaglione, Francescu Rizziju, Antoniu Giulianu, Enricu Giulianu, 
družbam Refecta Srl, E. Giovi Srl in Vetreco Srl, SE.IN Srl (zadeva C-487/17), Carmelini Scaglione 
(zadeva C-488/17) ter družbi MAD Srl (zadeva C-489/17) za kazniva dejanja, povezana zlasti 
z nedovoljeno trgovino z odpadki. 
Pravni okvir 
Pravo Unije 
3 V uvodni izjavi 14 Direktive 2008 /98 je navedeno: 
„Uvrstitev odpadkov med nevarne odpadke bi morala med drugim temeljiti na zakono daji Skupnosti 
o kem ikalijah, zlasti glede uvrstitve pripravkov med nevarne, vključno z v ta namen uporabljenimi 
mejnimi koncentracijskimi vrednostmi. Za nevarne odpadke bi morale veljati stroge specifikacije, da se 
čim bolj preprečijo ali omejijo možni škodljivi vplivi na okolje ali zdravje ljudi zaradi neustreznega 
ravnanja. Poleg tega bi bilo treba ohraniti sistem, s katerim so bili odpadki in nevarni odpadki uvrščeni 
v skladu s seznamom odpadkov, kakor je bil nazadnje oblikovan z Odločbo […] 2000 /532[…], da bi se 
spodbudilo usklajeno uvrščanje odpadkov in zagotovila usklajena določitev nevarnih odpadkov 
v Skupnosti.“ 
4V členu 3 Direktive 2008 /98 so med drugim te opredelitve: 
„1. ‚odpadek‘ pomeni vsako snov ali predmet, ki ga imetnik zavrže ali namerava ali mora zavreči; 
2. ‚nevarni odpadki‘ pomeni odpadek, ki kaže eno ali več nevarnih lastnosti iz Priloge III; 
[…] 
6. ‚imetnik odpadkov‘ pomeni povzročitelja odpadkov ali fizično ali pravno osebo, ki ima odpadke 
v posesti; 
7. ‚trgovec‘ pomeni vsako podjetje, ki je odgovorno za nakup in naknadno prodajo odpadkov, 
vključno s tistimi trgovci, ki odpadkov fizično nimajo v posesti; 
8. ‚posrednik‘ pomeni vsako podjetje, ki ureja predelavo ali odstranjevanje odpadkov v imenu drugih, 
vključno s tistimi posredniki, ki odpadkov fizično nimajo v posesti; 
9. ‚ravnanje z odpadki‘ pomeni zbiranje, prevoz, predelavo in odstranjevanje odpadkov, vključno 
z nadzorom takšnih postopkov in dejavnostmi po prenehanju obratovanja naprav za 
odstranjevanje odpadkov, ter vključno z dejavnostmi trgovca ali posrednika; 
10. ‚zbiranje‘ pomeni pobiranje odpadkov, vključno s predhodnim razvrščanjem in predhodnim 
skladiščenjem odpadkov za namene prevoza do naprave za obdelavo odpadkov; 
[…]“ 
5 Člen 4(2), tretji pododstavek, te direktive določa: 
„Države članice v skladu s členoma 1 in 13 upoštevajo splošna načela varstva okolja, tj. načelo 
previdnosti in trajnostnega razvoja, tehnično izvedljivost in ekono msko smiselnost ter varovanje virov, 
kakor tudi splošne okoljske, ekono mske in družbene vplive ter vplive na zdravje ljudi.“ 
ECLI:EU:C:2019 :270 3 
SODBA Z DNE 28. 3. 2019 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-487/17 DO C-489/17  
VERLEZZA IN DRU GI  
6 Člen 7 navedene direktive, naslovljen „Seznam odpadkov“, določa: 
„1. Ukrepi, namenjeni spreminjanju nebistvenih določb te direktive glede posodobitve seznama 
odpadkov, ki je bil oblikovan z Odločbo 2000 /532/ES, se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom 
s pregledom iz člena 39(2). Seznam odpadkov vključuje nevarne odpadke in upošteva izvor in sestavo 
odpadkov ter po potrebi mejne koncentracijske vrednosti nevarnih snovi. Seznam odpadkov je 
zavezujoč glede določitve odpadkov, ki se obravnavajo kot nevarni odpadki. Vključitev snovi ali 
predmeta na seznam ne pomeni, da gre v vseh okoliščinah za odpadek. Snov ali predmet je odpadek 
le, če je izpolnjena opredelitev iz točke (1) člena 3. 
2. Država članica lahko obravnava odpadek kot nevaren odpadek, čeprav ta kot tak ni uvrščen na 
seznam odpadkov, če ima eno ali več lastnosti iz Priloge III. Država članica o vseh takšnih primerih 
nemudoma uradno obvesti Komisijo. Zabeleži jih v poročilu iz člena 37(1) in Komisiji predloži vse 
ustrezne podatke. Seznam se glede na prejeta uradna obvestila pregleda, da se odloči o njegovi 
prilagoditvi. 
3. Kadar lahko država članica dokaže, da določen odpadek, ki je na seznam uvrščen kot nevaren 
odpadek, nima nobene izmed lastnosti iz Priloge III, lahko ta odpadek obravnava kot nenevaren 
odpadek. Država članica o vseh takšnih primerih nemudoma uradno obvesti Komisijo in ji predloži 
potrebne dokaze. Seznam se glede na prejeta uradna obvestila pregleda, da se odloči o njegovi 
prilagoditvi. 
4. Razvrstitve nevarnih odpadkov med nenevarne se ne sme doseči z redčenjem ali mešanjem 
odpadkov, zato da se znižajo začetne koncentracije nevarnih snovi pod raven, pri kateri se odpadek 
opredeli kot nevaren. 
[…] 
6. Države članice lahko odpadke obravnavajo kot nenevarne v skladu s seznamom iz odstavka 1. 
[…]“ 
7 V Prilogi III k Direktivi 2008 /98 je seznam lastnosti, zaradi katerih so odpadki nevarni. Navedena 
priloga v zvezi s „testnimi metodami“ določa: 
„Metode, ki jih je treba uporabiti, so opisane v Uredbi [Komisije] (ES) št. 440/2008 [z dne 30. maja 
2008 o določitvi testnih metod v skladu z Uredbo (ES) št. 1907 /2006 Evropskega parlamenta in Sveta 
o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kem ikalij (REACH) (UL 2008 , L 142, str. 1)] in 
v drugih ustreznih opombah [Evropskega odbora za standardi zacijo (Comité européen de 
normalisation, krajše in v nadaljevanju: CEN)] ali drugih mednarodno priznanih testnih metodah in 
smernicah.“ 
8 V prilogi Odločbe 2000 /532 je oddelek z naslovom „Vrednotenje in razvrščanje“, v katerem je 
navedeno: 
„1. Vrednotenje nevarnih lastnosti odpadka 
Pri vrednotenju nevarnih lastnosti odpadkov se uporabljajo merila, določena v Prilogi III k Direktivi 
2008 /98/ES. Za nevarne lastnosti HP 4, HP 6 in HP 8 se pri vrednotenju upoštevajo mejne vrednosti 
za posamezne snovi, kakor so navedene v Prilogi III k Direktivi 2008 /98/ES. Kadar je snov v odpadku 
prisotna v vrednostih, ki so nižje od mejne vrednosti, se ta snov ne vključi v izračun praga. Kadar je 
nevarna lastnost odpadka ovrednotena s testom in na podlagi koncentracij nevarnih snovi, kot so 
navedene v Prilogi III k Direktivi 2008 /98/ES, prevladajo rezultati testa. 
ECLI:EU:C:2019 :270 4 
SODBA Z DNE 28. 3. 2019 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-487/17 DO C-489/17  
VERLEZZA IN DRU GI  
2. Razvrščanje odpadkov kot nevarnih 
Vsi odpadki na seznamu odpadkov, ki so označeni z zvezdico (*), se štejejo za nevarne odpadke 
v skladu z Direktivo [2008 /98], razen če se uporablja člen 20 navedene direktive. 
Za tiste odpadke, katerim se lahko pripišejo oznake za nevarne in nenevarne odpadke, velja naslednje: 
– Številka odpadka na harmoniziranem seznamu odpadkov, ki je označen kot nevaren, s specifičnim 
ali splošnim sklicevanjem na „nevarne snovi“, je ustrezna le za odpadek, ki vsebuje zadevne nevarne 
snovi, zaradi katerih ta odpadek kaže eno ali več nevarnih lastnosti od HP 1 do HP 8 in/ali od 
HP 10 do HP 15, kot so navedene v Prilogi III k Direktivi [2008 /98]. Vrednotenje nevarne lastnosti 
HP 9 ‚Infektivno‘ se izvede v skladu z ustrezno zakono dajo ali referenčnimi dokumenti držav članic. 
– Nevarna lastnost se lahko ovrednoti na podlagi koncentracije snovi v odpadku, kakor je opredeljeno 
v Prilogi III k Direktivi [2008 /98], ali, če ni drugače določeno v Uredbi (ES) št. 1272 /2008 , z izvedbo 
preskusa v skladu z [Uredbo št. 440/2008 ] ali drugimi mednarodno priznanimi preskusnimi 
metodami in smernicami ob upoštevanju člena 7 Uredbe (ES) št. 1272 /2008 v zvezi s testi na 
živalih in ljudeh. 
[…]“ 
9 V uvodni izjavi 2 Uredbe št. 1357 /2014 je navedeno: 
„Direktiva 2008 /98/ES navaja, da bi morala uvrstitev odpadkov med nevarne odpadke med drugim 
temeljiti na zakono daji [Unije] o kem ikalijah, zlasti glede uvrstitve pripravkov med nevarne, vključno 
z v ta namen uporabljenimi mejnimi koncentracijskimi vrednostmi. Poleg tega bi bilo treba ohraniti 
sistem, s katerim so bili odpadki in nevarni odpadki uvrščeni v skladu s seznamom odpadkov, kakor je 
bil nazadnje oblikovan z Odločbo […] 2000 /532[…], da bi se spodbudilo usklajeno uvrščanje odpadkov 
in zagotovila usklajena določitev nevarnih odpadkov v Uniji.“ 
Italijansko pravo 
10 Po navedbah predložitvenega sodišča so temeljne določbe o odpadkih v zakonski uredbi št. 152 zdne 
3. aprila 2006 (redni dodatek h GURI št. 88 z dne 14. aprila 2006 , v nadaljevanju zakonska uredba 
št. 152/2006 ). Natančneje, člen 184 te uredbe ureja razvrščanje odpadkov, pri čemer glede na izvor 
razlikuje med komunalnimi in posebnimi odpadki, zadnjenavedeni pa se glede na svojo nevarnost 
razvrščajo še na nevarne in nenevarne odpadke. Člen 184 je bil večkrat spremenjen. 
11 Najprej je navedeni člen v odstavku 4 določal, da se z medresorsko uredbo določi seznam odpadkov 
v skladu z različnimi določbami prava Unije, zlasti Odločbe 2000 /532, pri čemer je bilo pojasnjeno, da 
se do sprejetja te uredbe še naprej uporabljajo določbe direktive ministra za okolje in varstvo ozemlja 
z dne 9. aprila 2002 iz priloge D k zakonski uredbi št. 152/2006 . Poleg tega so se v skladu s tem 
členom za nevarne šteli negospodinjski odpadki, ki so bili na seznamu iz te priloge D z zvezdico 
izrecno opredeljeni kot taki. 
12 Z zakono m št. 116 z dne 11. avgusta 2014 (redni dodatek h GURI št. 192 z dne 20. avgusta 2014 , 
v nadaljevanju: zakon št. 116/2014 ), s katerim je bila uredba-zakon št. 91 z dne 24. junija 2014 
s spremem bami preoblikovana v zakon, je bila spremenjena preambula priloge D zakonske uredbe 
št. 152/2006 tako, da so bile uvedene te določbe: 
„1. Razvrščanje odpadkov izvede povzročitelj, ki jim da ustrezno oznako EKO [evropski katalog 
odpadkov] na podlagi določb Odločbe [2000 /532]. 
ECLI:EU:C:2019 :270 5 
SODBA Z DNE 28. 3. 2019 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-487/17 DO C-489/17  
VERLEZZA IN DRU GI  
2. Če se nek odpadek razvrsti pod oznako EKO kot „popolnoma“ nevaren odpadek, je ta nevaren brez 
dodatnih pojasnil. Za namene ravnanja s tem odpadkom je treba določiti nevarne lastnosti odpadka, ki 
so opredeljene od H 1 do H 15. 
3. Če se nek odpadek razvrsti pod oznako EKO kot „popolnoma“ nenevaren odpadek, je ta nenevaren 
brez dodatnih pojasnil. 
4. Če se nek odpadek razvrsti pod zrcalni oznaki, in sicer pod oznako za nevaren in pod oznako za 
nenevaren odpadek, je treba za določitev, ali je ta odpadek nevaren ali nenevaren, opredeliti njegove 
nevarne lastnosti. Preverjanja, ki jih je treba opraviti za določitev nevarnih lastnosti odpadka, so: 
(a) ugotovitev sestavin, prisotnih v odpadku: z informativnim gradivom povzročitelja; s poznavanjem 
kem ijskega procesa; z vzorčenjem in analizami odpadka; (b) določitev nevarnosti, povezanih s temi 
sestavinami, z: evropsko zakono dajo o označevanju nevarnih snovi in preparatov; evropskimi in 
mednarodnimi informacijskimi viri; varnostnim listom proizvodov, iz katerih izhaja odpadek; 
(c) opredelitev, ali koncentracije vsebovanih sestavin pomenijo, da ima odpadek nevarne lastnosti 
s primerjanjem koncentracij, izmerjenih s kem ijsko analizo, in mejno vrednostjo za posebne 
opozorilne stavke sestavin, ali izvedbo testa za preizkus, ali ima odpadek določene nevarne lastnosti. 
5. Če so sestavine odpadka s kem ijsko analizo ugotovljene le na splošno in zato niso znane posebne 
sestavine, ki ga sestavljajo, je treba pri ugotavljanju nevarnih lastnosti odpadka za osnovo na podlagi 
previdnostnega načela vzeti najnevarnejše sestavine. 
6. Kadar snovi v odpadku niso znane ali niso določene na način, opisan v prejšnjih odstavkih, ali 
nevarnih lastnosti ni mogoče določiti, se odpadek razvrsti kot nevaren. 
7. Razvrstitev se vsekakor opravi preden se odpadek odstrani iz kraja njegovega nastanka.“ 
Spori o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje 
13 Predlogi za sprejetje predhodne odločbe so bili podani v treh zadevah, povezanih s kazenskimi postopki 
proti približno tridesetim obdolžencem, ki so bili obdolženi za kazniva dejanja, povezana z obdelavo 
nevarnih odpadkov. 
14 Iz predložitvenih odločb izhaja, da so navedeni obdolženci kot upravljavci odlagališč odpadkov, družbe, 
ki zbirajo in proizvajajo odpadke, ter družbe, odgovorne za izvedbo kem ijskih analiz odpadkov, 
osumljeni, da so v nasprotju s členom 260 zakonske uredbe št. 152/2006 nezakonito trgovali 
z odpadki. Očita se jim, da so odpadke, ki jih je bilo mogoče razvrstiti bodisi pod oznake za nevarne 
odpadke bodisi pod oznake za nenevarne odpadke (v nadaljevanju: zrcalne oznake), obdelovali kot 
nenevarne odpadke. Na podlagi nepopolnih in delnih kem ijskih analiz naj bi te odpadke označili za 
nenevarne odpadke in naj bi jih nato na obdelovali na odlagališčih za nenevarne odpadke. 
15 V teh okoliščinah je Giudice per le indagini preliminari del Tribunale di Roma (preiskovalni sodnik 
sodišča v Rimu, Italija) odredil različne ukrepe za zaseg odpadkov tam, kjer so se zadevni odpadki 
obdelovali, in za zaseg premoženja lastnikov odpadkov ter za obdobje šest mesecev imenoval sodnega 
komisarja za upravljanje odlagališč in krajev, kjer so se odpadki zbirali in nastajali. 
16 Tribunale di Roma (sodišče v Rimu), pri katerem je več obdolžencev vložilo pritožbe zoper navedene 
ukrepe, je s tremi različnimi sklepi odločilo, da te ukrepe razveljavi. 
17 Procuratore della Repubblica presso il Tribunale di Roma (državni tožilec pri sodišču v Rimu) je zoper 
navedene sklepe pri Corte suprema di cassazione (kasacijsko sodišče, Italija), vložil tri pritožbe. 
ECLI:EU:C:2019 :270 6 
SODBA Z DNE 28. 3. 2019 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-487/17 DO C-489/17  
VERLEZZA IN DRU GI  
18 To sodišče je menilo, da se zadeve iz postopka v glavni stvari nanašajo na določitev meril, ki jih je treba 
uporabiti pri vrednotenju nevarnih lastnosti odpadkov, ki jim je mogoče dodeliti zrcalne oznake. 
Navedeno sodišče v zvezi s tem pojasnjuje, da je določitev navedenih meril vprašanje, ki ga nacionalna 
sodna praksa in teorija obravnavata zadnjih deset let in v zvezi s katerim sta bili sprejeti dve različni 
rešitvi glede razlage upoštevnih določb nacionalnega prava in prava Unije. 
19 Prvič, v skladu s tako imenovano teorijo „gotovosti“ ali teorijo „domnevne nevarnosti“, ki izhaja iz 
previdnostnega načela, mora imetnik odpadkov, ki jim je mogoče dodeliti zrcalne oznake, izpodbiti 
domnevo nevarnosti teh odpadkov in mora torej izvesti analize, s katerimi se preveri, da v zadevnih 
odpadkih ni nikakršne nevarne snovi. 
20 Drugič, v skladu s tako imenovano teorijo „verjetnosti“, ki izhaja iz načela trajnostnega razvoja in ki 
temelji na italijanski jezikovni različici točke 2 oddelka z naslovom „Vrednotenje in razvrščanje“ Priloge 
k Odločbi 2000 /532, naj bi imel imetnik odpadkov, ki jim je mogoče dodeliti zrcalne oznake, diskrecijo 
pri predhodni presoji nevarnosti zadevnih odpadkov na podlagi ustreznih analiz. Imetnik navedenih 
odpadkov naj bi analize lahko omejil na snovi, ki so lahko zelo verjetno prisotne v proizvodih na 
podlagi proizvodnega procesa zadevnega odpadka. 
21 V teh okoliščinah je Corte suprema di cassazione (kasacijsko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču 
v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja, ki so v vseh treh zadevah (od C-487/17 do C-489/17) 
enaka: 
„1. Ali je treba Prilogo k Odločbi [2000 /532] in [Prilogo III k Direktivi 2008 /98] v zvezi z razvrščanjem 
odpadkov z zrcalnimi oznakami razlagati tako, da mora povzročitelj odpadka, kadar njegova sestava 
ni znana, odpadek predhodno opredeliti in s kakšnimi morebitnimi omejitvami? 
2. Ali je treba raziskavo nevarnih snovi opraviti na podlagi predhodno določenih enotnih metod? 
3. Ali mora raziskava nevarnih snovi temeljiti na natančnem in reprezentativnem preizkusu, ki 
upošteva sestavo odpadka, čeje že znana ali ugotovljena v fazi opredelitve, ali pa se lahko 
raziskava nevarnih snovi opravi na podlagi verjetnostnih meril, tako da se upoštevajo tiste, ki bi 
bile lahko razumno prisotne v odpadku? 
4. Ali je treba v dvomu ali, če ni mogoče z gotovostjo ugotoviti prisotnosti nevarnih snovi v odpadku, 
tega na podlagi previdnostnega načela vseeno razvrstiti in obdelovati kot nevaren odpadek?“ 
22 Sodišče je s sklepom z dne 7. septembra 2017 zadeve od C-487/17 do C-489/17 združilo za pisni in 
ustni del postopka ter izdajo sodbe. 
Vprašanja za predhodno odločanje 
Dopustnost 
23 F. Rando, družba Vetreco in Procuratore generale della Repubblica presso la Corte suprema di 
cassazione (državni tožilec pri kasacijskem sodišču, Italija) menijo, da so predlogi za sprejetje 
predhodne odločbe nedopustni in jih je zato treba zavrniti. 
24 F. Rando meni, da vprašanja za predhodno odločanje niso upoštevna, ker temeljijo na uporabi zakona 
št. 116/2014 . Ta pa naj bi bil „tehnični predpis“, o katerem bi bilo treba predhodno obvestiti Komisijo. 
Ker o njem ni bila obveščena, naj navedenega zakona ne bi bilo mogoče uporabiti proti posameznikom. 
ECLI:EU:C:2019 :270 7 
SODBA Z DNE 28. 3. 2019 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-487/17 DO C-489/17  
VERLEZZA IN DRU GI  
25 Družba Vetreco trdi, da vprašanja za predhodno odločanje niso nujno potrebna za rešitev sporov 
o glavni stvari, ker so bila v italijanski sodni praksi opredeljena merila, na podlagi katerih se razvršča 
odpadke, ki jih je mogoče označiti z zrcalnimi oznakami. Zato naj bi moralo predložitveno sodišče 
zgolj presoditi dejstva in uporabiti svojo sodno prakso, pri čemer naj mu ne bi bilo treba predložiti 
vprašanj Sodišču. 
26 Državni tožilec pri kasacijskem sodišču najprej trdi, da v postavljenih vprašanjih niso dovolj natančno 
opredeljene določbe prava Unije, za katerih razlago se prosi, saj je samo v enem od njih splošen sklic 
na Odločbo 2000 /532 in Direktivo 2008 /98. Dalje, ta vprašanja naj ne bi ustrezala merilom 
samozadostnosti, saj naj sama po sebi ne bi bila razumljiva. Nazadnje, v predložitvenih odločbah naj 
ne bi bilo nobenega pojasnila o domnevno nezakonitem razvrščanju v letih od 2013 do 2015 , 
predložitveno sodišče pa naj ne bi pojasnilo logične in argumentirane povezave med, na eni strani, 
edinim dvomom, izraženim v obrazložitvi teh odločb, glede razlage izrazov „ustrezen“ in „zaradi 
katerih“ iz točke 2 oddelka „Vrednotenje in razvrščanje“ Priloge k Odločbi 2000 /532 in, na drugi 
strani, vprašanji za predhodno odločanje, ki se nanašajo na elemente, ki v tej obrazložitvi niso 
obravnavani. 
27 V zvezi s tem je treba spomniti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso postopek iz člena 267 PDEU 
instrument za sodelovanje med Sodiščem in nacionalnimi sodišči. Iz tega izhaja, da so izključno 
nacionalna sodišča, ki odločajo o sporu in morajo prevzeti odgovornost za izdano sodno odločbo, 
tista, ki glede na posebnosti zadeve presodijo o potrebi po sprejetju predhodne odločbe, da bi lahko 
izdala svojo sodbo, in o upoštevnosti vprašanj, ki jih postavijo Sodišču (glej zlasti sodbi z dne 17. julija 
1997 , Leur-Bloem, C-28/95, EU:C:1997 :369, točka 24, in z dne 7. julija 2011 , Agafiței in drugi, 
C-310/10, EU:C:2011 :467, točka 25). 
28 Če se torej postavljena vprašanja nanašajo na razlago prava Unije, mora Sodiščenačeloma odločiti (glej 
zlasti sodbi z dne 17. julija 1997 , Leur-Bloem, C-28/95, EU:C:1997 :369, točka 25, in z dne 7. julija 2011 , 
Agafiței in drugi, C-310/10, EU:C:2011 :467, točka 26). 
29 Vendar je sprejetje predhodne odločbe o vprašanju, ki ga postavi nacionalno sodišče, mogoče zavrniti, 
kadar je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nikakršne zveze z dejanskim stanjem ali 
predmetom spora o glavni stvari, kadar gre za hipotetičen problem oziroma kadar Sodišče nima na 
voljo potrebnih dejanskih in pravnih dejavnikov, da bi lahko koristno odgovorilo na postavljena 
vprašanja (glej zlasti sodbi z dne 11. julija 2006 , C-13/05, EU:C:2006 :456, Chacón Navas, točka 33; 
z dne 7. julija 2011 , Agafiței in drugi, C-310//10, EU:C:2011 :467, točka 27, in z dne 2. marca 2017 , 
Pérez Retamero, C-97/16, EU:C:2017 :158, točka 22). 
30 V obravnavanem primeru je treba najprej ugotoviti, da čeprav je opis dejanskega in pravnega okvira iz 
predlogov za sprejetje predhodne odločbe sicer res kratek, to ne spremeni dejstva, da ta opis izpolnjuje 
zahteve iz člena 94 Poslovnika Sodišča in tako Sodišču omogoča, da razume tako dejansko stanje kot 
pravni okvir sporov o glavni stvari. 
31 Dalje, dodati je treba, da je predložitveno sodišče – kot je razvidno iz točk od 18 do 20 te sodbe – 
pojasnilo razloge, zaradi katerih prosi za razlago določb prava Unije, ki so predmet vprašanj za 
predhodno odločanje. 
32 Nazadnje je treba spomniti, da države članice v skladu s členom 10 Direktive 98/34/ES Evropskega 
parlamenta in Sveta z dne 22. junija 1998 o določitvi postopka za zbiranje informacij na področju 
tehničnih standard ov in tehničnih predpisov o storitvah informacijske družbe (UL, posebna izdaja 
v slovenščini, poglavje 13, zvezek 20, str. 337), kakor je bila spremenjena z Direktivo 98/48/ES 
Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. julija 1998 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, 
zvezek 21, str. 8), nimajo niti obveznosti obveščanja Komisije o osnutku tehničnega predpisa niti je ni 
treba obvestiti, kadar izpolnjujejo svoje obveznosti, ki izhajajo iz direktiv Unije. 
ECLI:EU:C:2019 :270 8 
SODBA Z DNE 28. 3. 2019 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-487/17 DO C-489/17  
VERLEZZA IN DRU GI  
33 V obravnavani zadevi ni sporno, da je Italijanska republika s sprejetjem zakona št. 116/2014 izpolnila 
obveznosti iz direktiv s področja razvrščanja odpadkov, zlasti Direktive 2008 /98. Zato tudi če spada 
zakon št. 116/2014 na področje uporabe Direktive 98/34, to, da ta država članica o teh določbah ni 
podala obvestila, ne pomeni bistvene kršitve postopka, ki bi povzročila, da se zadevni tehnični predpis 
ne more uporabiti proti posameznikom. Ker ta neobstoj obvestila ne vpliva na možnost, da se uporabi 
proti posameznikom, tudi nima nikakršnega vpliva na dopustnost vprašanj za predhodno odločanje. 
34 Na podlagi navedenega je treba ugotoviti, da so v predlogih za sprejetje predhodne odločbe navedeni 
pravni in dejanski dejavniki, ki so potrebni za to, da lahko Sodišče predložitvenemu sodišču poda 
koristen odgovor. 
35 Zato so predlogi za sprejetje predhodne odločbe dopustni. 
Vsebinska presoja 
Prvo, drugo in tretje vprašanje 
36 Predložitveno sodišče s prvim, drugim in tretjim vprašanjem, ki jih je treba obravnavati skupaj, v bistvu 
sprašuje, ali je treba Prilogo III k Direktivi 2008 /98 in Prilogo k Odločbi 2000 /532 razlagati tako, da 
mora imetnik odpadka, ki ga je mogoče razvrstiti pod zrcalne oznake, katerega sestava pa ni takoj 
znana, zaradi njegove razvrstitve določiti njegovo sestavo in raziskati, ali je v zadevnem odpadku ena 
ali več nevarnih snovi, da ugotovi, ali ima ta odpadek nevarne lastnosti, in – če je odgovor pritrdilen – 
s kakšno stopnjo gotovosti in na kakšen način mora to storiti. 
37 Najprej je treba pojasniti, da je predložitveno sodišče – pod predpostavko, da je mogoče odpadke iz 
zadeve v glavni stvari, ki izvirajo iz mehanske obdelave komunalnih odpadkov, razvrstiti pod zrcalne 
oznake – jasno omejilo predmet svojih vprašanj za predhodno odločanje, zato se Sodišču v nasprotju 
s trditvami nekaterih strank iz postopkov v glavni stvari ni treba izreči o vprašanju, ali je opredelitev 
predložitvenega sodišča pravilna. 
38 V skladu s členom 3, točka 2, Direktive 2008 /98, spada pod nevarne odpadke „odpadek, ki kaže eno ali 
več nevarnih lastnosti iz Priloge III“ k tej direktivi. Opozoriti je treba, da ta direktiva – kot je generalni 
pravobranilec navedel v točki 33 sklepnih predlogov – za ravnanje z nevarnimi odpadki določa posebne 
zahteve v zvezi z njihovo sledljivostjo, označevanjem in pakiranjem, prepovedjo mešanja z drugimi 
nevarnimi odpadki ali drugimi odpadki, snovmi ali materiali, ter to, da se lahko nevarni odpadki 
obdelujejo samo v posebej določenih napravah, za katere je bilo pridobljeno posebno dovoljenje. 
39 Kot izhaja iz člena 7(1) Direktive 2008 /98, se pri ugotavljanju, ali nek odpadek spada na seznam 
odpadkov, oblikovan z Odločbo 2000 /532, ki je v zvezi z določitvijo odpadkov, ki jih je treba šteti za 
nevarne odpadke, zavezujoč, „upošteva izvor in sestavo odpadkov ter po potrebi mejne koncentracijske 
vrednosti nevarnih snovi“, če je na njihovi podlagi mogoče preveriti, ali ima odpadek eno ali več 
nevarnih lastnosti iz Priloge III k tej direktivi. 
40 Kadar sestava nekega odpadka, ki ga je mogoče razvrstiti pod zrcalne oznake, ni takoj znana, mora 
torej imetnik tega odpadka kot oseba, ki je odgovorna za ravnanje z njim, zbrati informacije, na 
podlagi katerih bo v zvezi z navedeno sestavo pridobil zadostno znanje in torej odpadek označil 
z ustrezno oznako. 
41 Če imetnik takega odpadka teh informacij ne pridobi, lahko namreč s tem krši obveznosti, ki jih ima 
kot oseba, odgovorna za ravnanje s tem odpadkom, če se pozneje izkaže, da je bil ta odpadek obdelan 
kot nenevaren, čeprav je imel eno ali več nevarnih lastnosti iz Priloge III k Direktivi 2008 /98. 
ECLI:EU:C:2019 :270 9 
SODBA Z DNE 28. 3. 2019 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-487/17 DO C-489/17  
VERLEZZA IN DRU GI  
42 Opozoriti je treba, da – kot je v točki 52 sklepnih predlogov navedel generalni pravobranilec – obstaja 
več metod za pridobitev potrebnih informacij o sestavi odpadkov, na podlagi katerih je torej mogoče 
ugotoviti morebitno prisotnost nevarnih snovi oziroma eno ali več nevarnih lastnosti, naštetih 
v Prilogi III k Direktivi 2008 /98. 
43 Imetnik odpadkov se lahko poleg metod iz oddelka z naslovom „Testne metode“ navedene priloge 
zlasti sklicuje na: 
– informacije o proizvodnem ali kem ijskem postopku, pri katerem se „ustvarjajo odpadki“, ter 
njegovih vhodnih in vmesnih snoveh, vključno s strokovnimi presojami; 
– informacije izvirnega proizvajalca snovi ali predmeta, preden je postal odpadek, zlasti varnostni listi, 
etikete izdelka ali podatki o izdelku; 
– podatkovne zbirke o analizi odpadkov, ki so na voljo na ravni držav članic, in 
– vzorčenje in kem ijsko analizo odpadkov. 
44 V zvezi z vzorčenjem in kem ijsko analizo je treba navesti, kot je to storil generalni pravobranilec 
vtočki 69 sklepnih predlogov, da je treba s tema metodama zajamčiti učinkovitost in 
reprezentativnost. 
45 Ugotoviti je treba, da kem ijska analiza nekega odpadka njegovemu imetniku gotovo omogoča 
pridobitev zadostnega znanja o njegovi sestavi, da lahko preveri, ali ima navedeni odpadek eno ali več 
nevarnih lastnosti iz Priloge III k Direktivi 2008 /98. Vendar nobene določbe zadevne zakono daje Unije 
ni mogoče razlagati tako, da je cilj te analize preveriti, da v zadevnem odpadku ni nobene nevarne 
snovi, zaradi česar bi moral imetnik odpadka ovreči domnevo nevarnosti tega odpadka. 
46 Spomniti je namreč treba, prvič,da – kar zadeva obveznosti, ki izhajajo iz člena 4 Direktive 2008 /98 – 
iz drugega odstavka tega člena jasno izhaja, da morajo države članice pri uporabi hierarhije ravnanja 
z odpadki iz te direktive sprejeti ustrezne ukrepe za spodbujanje možnosti, ki skupaj zagotavljajo 
najboljši izid za okolje (sodba z dne 15. oktobra 2014 , Komisija/Italija, C-323/13, neobjavljena, 
EU:C:2014 :2290 , točka 36). Ta člen tako določa, da države članice upoštevajo tehnično izvedljivost in 
ekono msko smiselnost, zato določb navedene direktive ni mogoče razlagati tako, da se z njimi 
imetnikom odpadkov pri ravnanju z odpadki nalagajo obveznosti, ki bi bile s tehničnega ali 
z ekono mskega vidika nerazumne. Na eni strani, v skladu s točko 2, prva alinea, oddelka z naslovom 
„Vrednotenje in razvrščanje“ Priloge k Odločbi 2000 /532 je razvrstitev odpadka, ki ga je mogoče 
razvrstiti pod zrcalne oznake, pod oznako „nevarni odpadek“ ustrezna le, če ta odpadek vsebuje 
nevarne snovi, zaradi katerih kaže eno ali več nevarnih lastnosti iz Priloge III k Direktivi 2008 /98. Iz 
tega sledi, da ima imetnik odpadka, čeprav mu ni treba preveriti, da v zadevnem odpadku ni nobene 
nevarne snovi, vseeno obveznost raziskati snovi, ki bi jih ta odpadek lahko vseboval, pri čemer v zvezi 
s tem nima nobene diskrecije. 
47 Ta razlaga je, kot so stranke iz postopkov v glavni stvari trdile na obravnavi, odslej potrjena 
z Obvestilom Komisije z dne 9. aprila 2018 o tehničnih smernicah o razvrščanju odpadkov (UL 2018 , 
C 124, str. 1). Vendar Sodišče – ob upoštevanju kazenskega značaja zadev iz glavne stvari – meni, da 
tega obvestila, ker je bilo izdano po nastanku dejstev iz zadev v glavni stvari, pri odgovorih na 
vprašanja za predhodno odločanje ni treba upoštevati. 
48 Ta razlaga je poleg tega tudi v skladu s previdnostnim načelom, ki je eden od temeljev politike varstva, 
ki jo Unija vodi na področju okolja, saj iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je zaščitni ukrep, kot je 
razvrstitev nekega odpadka pod nevarne odpadke, mogoče sprejeti le, čese po čim popolnejši oceni 
nevarnosti, pri kateri se upoštevajo posebne okoliščine obravnavanega primera, izkaže, da obstajajo 
ECLI:EU:C:2019 :270 10 
SODBA Z DNE 28. 3. 2019 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-487/17 DO C-489/17  
VERLEZZA IN DRU GI  
objektivni elementi, ki pokažejo, da so ti ukrepi nujni (glej po analogiji sodbi z dne 7. septembra 2004 , 
Waddenvereniging in Vogelbeschermingsvereniging, C-127/02, EU:C:2004 :482, točka 44, in z dne 
13. septembra 2017 , Fidenato in drugi, C-111/16, EU:C:2017 :676, točka 51). 
49 Če je imetnik odpadkov zbral informacije o sestavi odpadkov, mora v okoliščinah, kot so te iz 
postopkov v glavni stvari, nevarne lastnosti zadevnega odpadka za namene njegove razvrstitve v skladu 
stočko 1 oddelka z naslovom „Vrednotenje in razvrščanje“ Priloge k Odločbi 2000 /532 ovrednotiti 
bodisi na podlagi izračuna koncentracij nevarnih snovi v tem odpadku glede na mejne vrednosti za 
posamezne snovi iz Priloge III k Direktivi 2008 /98, bodisi na podlagi testa, bodisi na podlagi obeh 
metod. V zadnje navedenem primeru ta ista točka 1 določa, da „prevladajo rezultati testa“. 
50 V zvezi z izračunom nevarne lastnosti nekega odpadka, iz druge alinee točke 2 oddelka z naslovom 
„Vrednotenje in razvrščanje“ Priloge k Odločbi 2000 /532 izhaja, da je treba stopnjo koncentracije 
nevarnih snovi v tem odpadku, zaradi katere lahko ta kaže nevarne lastnosti, izračunati na podlagi 
navedb v Prilogi III k Direktivi 2008 /98. V zadnje navedeni so za nevarne lastnosti od HP 4 do HP 14 
v zvezi z zadevnimi koncentracijami navedena natančna navodila, v posebnih razpredelnicah za različne 
nevarne lastnosti pa so določene tudi omejitve koncentracij, od katerih oziroma nad katerimi je treba 
zadevni odpadek označiti kot nevaren. 
51 Glede testov je treba, prvič, ugotoviti, da je treba vrednotenje nevarnih lastnosti od HP 1 do HP 3, kot 
izhaja iz Priloge III k Direktivi 2008 /98, izvesti na podlagi te metode, čeje to „primerno in 
sorazmerno“. Iz tega sledi, da lahko imetnik nekega odpadka, če se lahko vrednotenje nevarnosti tega 
odpadka izvede na podlagi že zbranih informacij, zaradi česar izvedba testa ne bi bila ne primerna ne 
sorazmerna, ta odpadek razvrsti brez izvedbe testa. 
52 Drugič, ugotoviti je treba, da čeprav zakono dajalec Unije – kot je v točki 64 sklepnih predlogov navedel 
generalni pravobranilec – v tej fazi analitskih in testnih metod sicer res ni uskladil, pa to ne spremeni 
dejstva, da je tako v Prilogi III k Direktivi 2008 /98 kot tudi v Odločbi 2000 /532 v zvezi s tem napotilo, 
prvič, na Uredbo št. 440/2008 in ustrezne opombe EKO, in drugič, na mednarodno uveljavljene testne 
metode in smernice. 
53 Vendar pa iz oddelka z naslovom „Testne metode“ Priloge III k Direktivi 2008 /98 izhaja, da to napotilo 
ne izključuje možnosti, da se lahko upošteva tudi testne metode, ki so bile razvite na nacionalni ravni, 
če so te uveljavljene tudi na mednarodni ravni. 
54 Na podlagi teh ugotovitev je treba na prvo, drugo in tretje vprašanje odgovoriti, da je treba Prilogo III 
k Direktivi 2008 /98 in Prilogo k Odločbi 2000 /532 razlagati tako, da mora imetnik odpadka, ki ga je 
mogoče razvrstiti pod zrcalne oznake in katerega sestava ni takoj znana, za to, da lahko ta odpadek 
razvrsti, določiti navedeno sestavo in raziskati nevarne snovi, ki so lahko razumno prisotne v tem 
odpadku, da ugotovi, ali ima ta odpadek nevarne lastnosti, pri čemer lahko v ta namen uporablja 
vzorčenje, kem ijske analize in teste, določene v skladu z Uredbo št. 440/2008 , ali katere koli druge na 
mednarodni ravni uveljavljene vzorčenje, kem ijske analize in teste. 
Četrto vprašanje 
55 Predložitveno sodiščes četrtim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba previdnostno načelo razlagati 
tako, da je treba nek odpadek, ki ga je mogoče razvrstiti pod zrcalne oznake, če obstaja dvom glede 
njegovih nevarnih lastnosti ali če ni mogoče z gotovostjo ugotoviti, da v njem ni nevarnih snovi, na 
podlagi previdnostnega načela označiti za nevaren odpadek. 
56 Za odgovor na to vprašanje je treba najprej spomniti, da je previdnostno načelo v skladu 
s členom 191(2) PDEU eden od temeljev politike Unije na področju okolja. 
ECLI:EU:C:2019 :270 11 
SODBA Z DNE 28. 3. 2019 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-487/17 DO C-489/17  
VERLEZZA IN DRU GI  
57 Dalje je treba ugotoviti, da iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je treba za pravilno uporabo 
previdnostnega načela prvič, opredeliti mogoče negativne posledice zadevnih odpadkov za okolje, in 
drugič, podati celovito oceno nevarnosti za okolje, utemeljeno na najzanesljivejših razpoložljivih 
znanstvenih podatkih in najnovejših mednarodnih raziskavah (v tem smislu glej sodbe z dne 
9. septembra 2003 , Monsanto Agricoltura Italia in drugi, C-236/01, EU:C:2003 :431, točka 113; z dne 
28. januarja 2010 , Komisija/Francija, C-333/08, EU:C:2010 :44, točka 92, in z dne 19. januarja 2017 , 
Queisser Pharma, C-282/15, EU:C:2017 :26, točka 56). 
58 Sodišče je iz tega sklenilo, da kadar se izkaže, da zaradi nezadostnih, neprepričljivih ali nenatančnih 
rezultatov opravljenih študij ni mogoče z gotovostjo ugotoviti obstoja nevarnosti ali njenega obsega, 
pri čemer pa verjetnost dejanske škode za okolje, če bi se nevarnost izkazala za utemeljeno, obstaja, 
načelo previdnosti upravičuje sprejetje restriktivnih ukrepov, če niso diskriminatorni in če so objektivni 
(glej v tem smislu sodbo z dne 19. januarja 2017 v zadevi Queisser Pharma, C-282/15, EU:C:2017 :26, 
točka 57 in navedena sodna praksa). 
59 Nazadnje je treba ugotoviti, da državam članicam v skladu s členom 4(2), tretji pododstavek, Direktive 
2008 /98, ni treba upoštevati le splošnih načel varstva okolja, tj. načel previdnosti in trajnostnega 
razvoja, ampak tudi tehnično izvedljivost in ekono msko smiselnost, varovanje virov ter splošne 
okoljske, ekono mske in družbene vplive ter vplive na zdravje ljudi. Iz tega izhaja, da je želel 
zakono dajalec Unije na področju ravnanja z odpadki uravnotežiti previdnostno načelo na eni strani ter 
tehnično izvedljivost in ekono msko smiselnost na drugi, zato imetniki odpadkov niso zavezani, da 
preverijo, da v zadevnem odpadku ni nikakršne nevarne snovi, ampak se lahko omejijo na iskanje 
snovi, ki so lahko razumno prisotne v tem odpadku ter na vrednotenje njegovih nevarnih lastnosti na 
podlagi izračunov ali testov v zvezi s temi snovmi. 
60 Iz tega sledi, da je treba zaščitni ukrep, kot je razvrstitev nekega odpadka, ki ga je mogoče razvrstiti pod 
zrcalne oznake, pod nevarne odpadke, sprejeti, če imetnik tega odpadka tudi po čim popolnejši oceni 
nevarnosti, pri kateri se upoštevajo posebne okoliščine obravnavanega primera, dejansko ne more 
ugotoviti prisotnosti nevarnih snovi ali ovrednotiti nevarne lastnosti navedenega odpadka (glej po 
analogiji sodbi z dne 7. septembra 2004 , Waddenvereniging in Vogelbeschermingsvereniging, 
C-127/02, EU:C:2004 :482, točka 44, in z dne 13. septembra 2017 , Fidenato in drugi, C-111/16, 
EU:C:2017 :676, točka 51). 
61 Kot je Komisija navedla v stališčih, take dejanske nezmožnosti ni mogoče pripisati ravnanju imetnika 
odpadkov. 
62 Na podlagi navedenega je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da je treba previdnostno načelo razlagati 
tako, da je treba odpadek, ki ga je mogoče razvrstiti pod zrcalne oznake in v zvezi s katerim imetnik 
tudi po čim popolnejši oceni nevarnosti, pri kateri se upoštevajo posebne okoliščine obravnavanega 
primera, dejansko ne more ugotoviti prisotnosti nevarnih snovi ali ovrednotiti nevarnih lastnosti 
navedenega odpadka, označiti kot nevaren odpadek. 
Stroški 
63 Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred 
predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški 
omenjenih strank, se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo: 
1. Prilogo III k Direktivi 2 0 0 8 / 9 8 / E S E v ropskega parlamenta in Sveta z dne 1 9. novembra 2 0 0 8 
o odpadkih in raz veljavitvi nekaterih direktiv o odpadkih in raz veljavitvi nekaterih direktiv, 
kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) št. 1 3 5 7 / 2 0 1 4  z dne 1 8. decembra 2 0 1 4 in 
ECLI:EU:C:2019 :270 12 
SODBA Z DNE 28. 3. 2019 – ZDRU ŽENE ZADEVE OD C-487/17 DO C-489/17  
VERLEZZA IN DRU GI  
Prilogo k Odločbi Komisije 2 0 0 0 / 5 3 2 / E S z dne 3. maja 2 0 0 0 o nadomestitvi Odločbe 9 4 / 3 / E S 
o oblikovanju seznama odpadkov skladno s členom 1(a) Direktive Sveta 7 5 / 4 4 2 / E GS 
o odpadkih in Odločbe Sveta 9 4 / 9 0 4 / E S o oblikovanju seznama nevarnih odpadkov skladno 
s členom 1(4) Direktive Sveta 9 1 / 6 8 9 / E GS o nevarnih odpadkih, kakor je bila spremenjena 
s Sklepom Komisije 2 0 1 4 / 9 5 5 / E U z dne 1 8. decembra 2 0 1 4 , je treba razlagati tako, da mora 
imetnik odpadka, ki ga je mogoče raz v rstiti bodisi pod oznake za nevarne odpadke bodisi 
pod oznake za nenevarne odpadke in katerega sestava ni takoj znana, za to, da lahko ta 
odpadek raz v rsti, določiti navedeno sestavo in raziskati nevarne snovi, ki so lahko razumno 
prisotne v tem odpadku, da ugotovi, ali ima ta odpadek nevarne lastnosti, pri čemer lahko 
v ta namen uporablja v zorčenje, kemijske analize in teste, določene v skladu z Uredbo 
Komisije (ES) št. 4 4 0 / 2 0 0 8  z dne 3 0. maja 2 0 0 8 o določitvi testnih metod v skladu z Uredbo 
(ES) št. 1 9 0 7 / 2 0 0 6  E v ropskega parlamenta in Sveta o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in 
omejevanju kemikalij (REACH), ali katere koli druge na mednarodni ravni uveljavljene 
v zorčenje, kemijske analize in teste. 
2. Previdnostno načelo je treba razlagati tako, da je treba odpadek, ki ga je mogoče raz v rstiti 
bodisi pod oznake za nevarne odpadke bodisi pod oznake za nenevarne odpadke in v z vezi 
s katerim imetnik tudi po čim popolnejši oceni nevarnosti, pri kateri se upoštevajo posebne 
okoliščine obravnavanega primera, dejansko ne more ugotoviti prisotnosti nevarnih snovi ali 
ov rednotiti nevarnih lastnosti navedenega odpadka, označiti kot nevaren odpadek. 
Podpisi 
ECLI:EU:C:2019 :270 13