SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (pritožbeni senat)

z dne 24. novembra 2010

Zadeva T-9/09 P

Luigi Marcuccio

proti

Evropski komisiji

„Pritožba – Javni uslužbenci – Uradniki – Zavrženje tožbe kot očitno nedopustne v postopku na prvi stopnji – Zahteva za vrnitev osebnih predmetov – Obvestilo o zavrnitvi pritožbe v jeziku, ki ni jezik pritožbe – Prepozna tožba – Neobstoj odgovora glede tožbenega predloga, podanega v postopku na prvi stopnji“

Predmet: Pritožba zoper sklep Sodišča za uslužbence Evropske unije (prvi senat) z dne 4. novembra 2008 v zadevi Marcuccio proti Komisiji (F-133/06, ZOdl. JU, str. I-A-1-343 in II-A-1-1883), s katero se predlaga razveljavitev tega sklepa.

Odločitev: Sklep Sodišča za uslužbence Evropske unije (prvi senat) z dne 4. novembra 2008 v zadevi Marcuccio proti Komisiji (F-133/06, ZOdl. JU, str. I-A-1-343 in II-A-1-1883) se razveljavi v delu, v katerem ni bilo odločeno o predlogu za razglasitev neobstoja odločbe, izpodbijane v postopku na prvi stopnji. V preostalem se pritožba zavrne. Tožba se zavrne v delu, v katerem je bila predlagana razglasitev neobstoja sporne odločbe. Luigi Marcuccio nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija v okviru te pritožbe. Stroški, ki so nastali v postopku na prvi stopnji, v katerem je bil sprejet zgoraj navedeni sklep Marcuccio proti Komisiji, se naložijo v skladu s pravili, določenimi v točki 2 izreka tega sklepa.





Povzetek

1. Postopek – Obrazložitev sodb – Obseg – Obveznost izreči se o vsaki zatrjevani kršitvi prava

(Statut Sodišča, člen 36 in Priloga I, člen 7(1))

2. Akti institucij – Domneva veljavnosti – Neobstoječ akt – Pojem

(člen 288 PDEU)

3. Uradniki – Tožba – Odškodninska tožba – Izvor – Delovno razmerje – Pravna podlaga

(člen 270 PDEU; Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

4. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 76)

5. Pritožba – Pritožbeni razlogi – Nadzor Splošnega sodišča nad presojo dokazov s strani Sodišča za uslužbence – Izključitev, razen v primeru izkrivljanja

(Statut Sodišča, Priloga I, člen 11)

6. Postopek – Rok za vložitev tožbe

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člena 39(1) ter 100(1) in (3))

7. Pritožba – Pritožbeni razlogi – Pritožbeni razlog zoper odločitev Sodišča za uslužbence o stroških – Nedopustnost ob zavrnitvi vseh drugih pritožbenih razlogov

(Statut Sodišča, Priloga I, člen 11(2))

1. Čeprav obveznost Sodišča za uslužbence, da obrazloži svoje odločitve, ne pomeni, da podrobno odgovori na vsako trditev stranke, predvsem če ta ni dovolj jasna in natančna ter ni ustrezno podprta s podrobnimi dokazi, pa mu vsaj nalaga, da preuči vse zatrjevane kršitve prava.

(Glej točko 30.)

Napotitev na: Splošno sodišče, 19. november 2009, Michail proti Komisiji, T-50/08 P, ZOdl. JU, str. I-B-1-127 in II-B-1-775, točka 42 in navedena sodna praksa.

2. Akti institucij Unije načeloma uživajo domnevo zakonitosti in imajo zato pravne učinke, dokler niso razveljavljeni ali umaknjeni, tudi če so pomanjkljivi. Vendar so izjema od tega načela akti, pri katerih so podane tako očitne in hude nepravilnosti, da jih pravni red Unije ne more dopustiti, zato se zanje šteje, da nimajo nobenega pravnega učinka. Zaradi resnosti posledic, ki se navezujejo na ugotovitev neobstoja akta institucij Unije, je taka ugotovitev zaradi pravne varnosti mogoča le v zelo izjemnih primerih.

Med take izjemne primere v vsakem primeru ni mogoče šteti kršitve lastninske pravice, na katero se uradnik, ki je moral izprazniti službeno stanovanje, sklicuje pri izpodbijanju zavrnitve zaradi molka Komisije, s katerim mu je bila zavrnjena vrnitev predmetov na dom po preselitvi njegovih osebnih predmetov, če po eni strani Komisija ni nikoli zanikala, da je bil ta uradnik edini lastnik preseljenih predmetov, in je po drugi strani okoliščina, da ta z njimi še vedno ne razpolaga, vsaj deloma posledica nezadostnega sodelovanja zainteresirane stranke. Poleg tega je treba selitev, ki jo je opravila Komisija, šteti za praktičen ukrep, s katerim je želela s svojimi sredstvi premagati težave, s katerimi se je zainteresirana stranka spopadala pri izpolnitvi obveznosti izpraznitve službenega stanovanja.

(Glej točki 37 in 40.)

Napotitev na: Splošno sodišče, 17. maj 2006, Marcuccio proti Komisiji, T-241/03, ZOdl. JU, str. I-A-2-111 in II-A-2-517, točka 39; Splošno sodišče, 5. oktober 2009, de Brito Sequeira Carvalho proti Komisiji in Komisija proti de Britu Sequeiri Carvalhu, združeni zadevi T-40/07 P in T-62/07 P, ZOdl. JU , str. I-B-1-89 in II-B-1-551, točke od 150 do 152 in navedena sodna praksa.

3. Spor med uradnikom in institucijo, v kateri je ta uradnik zaposlen ali je bil zaposlen, ki se nanaša na povračilo škode, spada na področje uporabe člena 270 PDEU ter členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov, predvsem v zvezi z dopustnostjo pa ne spada na področje uporabe členov 268 PDEU in 340 PDEU.

(Glej točko 45.)

Napotitev na: Splošno sodišče, 12. junij 2002, Mellone proti Komisiji, T-187/01, RecFP, str. I-A-81 in II-389, točka 74 in navedena sodna praksa; Splošno sodišče, 10. maj 2006, Galileo International Technology in drugi proti Komisiji, T-279/03, ZOdl., str. II-1291.

4. Vprašanje upoštevanja obveznosti obrazložitve, ki je v členu 76 Poslovnika Sodišča za uslužbence določena za sklep, s katerim se tožba zavrže kot očitno nedopustna, je treba razlikovati od vprašanja utemeljenosti obrazložitve, ker je to vprašanje povezano z vsebinsko zakonitostjo zadevnega sklepa.

Obrazložitev odločbe namreč po eni strani pomeni, da je treba izrecno navesti razloge, na katerih temelji ta odločba. Če so ti razlogi napačni, to vpliva na vsebinsko zakonitost odločbe, in ne na njeno obrazložitev, ki je lahko zadostna, čeprav navaja napačne razloge. Po drugi strani le zaradi dejstva, da je sodišče na prvi stopnji prišlo do drugačnega sklepa o temelju kot pritožnik, izpodbijanemu sklepu ni mogoče očitati pomanjkljive obrazložitve.

(Glej točki 52 in 53.)

Napotitev na: Sodišče, 22. marec 2001, Francija proti Komisiji, C-17/99, Recueil, str. I-2481, točka 35; Sodišče, 7. marec 2002, Italija proti Komisiji, C-310/99, Recueil, str. I-2289, točka 48; Sodišče, 10. julij 2008, Bertelsmann in Sony Corporation of America proti Impala, C-413/06 P, ZOdl., str. I-4951, točka 181 in navedena sodna praksa; Sodišče, 20. maj 2010, Gogos proti Komisiji, C-583/08 P, ZOdl., str. I-4469, točka 35 in navedena sodna praksa.

5. Presoja Splošnega sodišča v okviru pritožbe načeloma ne more nadzirati presoje, ki jo glede dokazne moči dokumenta opravi sodišče v postopku na prvi stopnji. Tako je samo Sodišče za uslužbence pristojno, da oceni dokazno vrednost predloženih dokazov. Ta presoja torej, razen v primeru izkrivljanja dokazov pred Sodiščem za uslužbence, ni pravno vprašanje, ki bi bilo predmet nadzora pritožbenega sodišča.

Tako izkrivljanje mora očitno izhajati iz listin v spisu, ne da bi bilo treba znova presojati dejansko stanje in dokaze. Pristojnost Splošnega sodišča, da izvrši nadzor nad dejanskimi ugotovitvami Sodišča za uslužbence, se torej nanaša predvsem na vsebinsko nepravilnost njegovih ugotovitev, ki izhajajo iz spisne dokumentacije, izkrivljanje dokazov, njihovo pravno opredelitev in vprašanje, ali so bila spoštovana pravila o izvedbi dokazov.

(Glej točke od 57 do 59.)

Napotitev na:

Sodišče: 25. januar 2007, Sumitomo Metal Industries in Nippon Steel proti Komisiji, združeni zadevi C-403/04 P in C-405/04 P, ZOdl., str. I-729, točka 39 in navedena sodna praksa;

Splošno sodišče: 12. marec 2008, Rossi Ferreras proti Komisiji, T-107/07 P, ZOdl. JU, str. I-B-1-5 in II-B-1-31, točka 30; Splošno sodišče, 26. november 2008, UUNT proti López Teruel, T-284/07 P, ZOdl. JU, str. I-B-1-69 in II-B-1-447, točka 47; Splošno sodišče, 8. september 2009, ETF proti Landgren, T-404/06 P, ZOdl., str. II-2841, točka 198 in navedena sodna praksa.

6. Če sodno tajništvo Sodišča za uslužbence toženi stranki vroči tožbo s priporočeno pošiljko, je datum vročitve, s katerim začnejo teči roki, datum, ko navedena stranka potrdi prejem priporočene pošiljke, ki ji je bila poslana.

(Glej točki 74 in 75.)

Napotitev na: Splošno sodišče, 23. marec 2010, Marcuccio proti Komisiji, T-16/09 P, točka 64 in navedena sodna praksa.

7. Iz člena 11(2) Priloge I k Statutu Sodišča izhaja, da pritožba, ki se nanaša samo na stroške in njihovo višino, ni dopustna. Iz tega sledi, da je treba v primeru, ko so bili zavrnjeni vsi drugi razlogi, podani v okviru pritožbe zoper odločitev Sodišča za uslužbence, predloge v zvezi z domnevno nezakonitostjo odločitve navedenega sodišča o stroških zavreči kot nedopustne.

(Glej točko 82.)

Napotitev na:

Sodišče: 15. april 2010, Gualtieri proti Komisiji, C-485/08 P, ZOdl., str. I-3009, točka 111 in navedena sodna praksa;

Splošno sodišče: 28. september 2009, Marcuccio proti Komisiji, T-46/08 P, ZOdl. JU, str. I-B-1-77 in II-B-1-479, točka 84.