ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

Ali je treba pravne določbe iz tretjega vprašanja in člen 101(1) PDEU (skupaj ali posamično, vendar ne zgolj omejeno na te določbe) ob upoštevanju sodb Sodišča v zadevah C - 538/13, eVigilo, C-74/14, Eturas in drugi ter C-542/14, VM Remonts razumeti in razlagati tako, da pomenijo, da: (a) je – če je ponudnik (tožeča stranka) ugotovil, da je bila zavrnjena ponudba z najnižjo ceno, ki jo je oddal eden od dveh povezanih ponudnikov v postopku javnega naročanja (ponudnik A), in da je uspel drugi ponudnik (ponudnik B), in ob upoštevanju drugih okoliščin, povezanih s tema ponudnikoma in njunim sodelovanjem v razpisnem postopku (dejstvo, da imata ponudnika A in B isti upravni odbor; dejstvo, da imata isto matično družbo, ki v razpisnem postopku ni sodelovala; dejstvo, da ponudnika A in B nista razkrila svojih povezav naročniku in nista ločeno ponudila dodatnih pojasnil o teh povezavah, med drugim tudi zato, ker se o njih ni spraševalo; dejstvo, da je ponudnik A v ponudbi podal neskladne informacije o skladnosti predlaganih prevoznih sredstev (smetarskih vozil) z razpisnim pogojem EURO V; dejstvo, da ta ponudnik, ki je oddal ponudbo z najnižjo ceno, ki je bila zavrnjena zaradi ugotovljenih vsebovanih nepravilnosti, prvič, ni izpodbijal naročnikove odločitve in, drugič, je vložil pritožbo zoper sodbo sodišča prve stopnje, v kateri je med drugim [izpodbijal] zakonitost zavrnitve svoje ponudbe, itd.), in če v zvezi z vsemi temi okoliščinami naročnik ni ukrepal – ta informacija sama po sebi dovolj za podlago za zahtevek, naslovljen na revizijski organ, naj ta organ ravnanje naročnika šteje za nezakonito, ker slednji ni zagotovil postopkovne preglednosti in objektivnosti ter poleg tega od tožeče stranke ni zahteval predložitve konkretnih dokazov, da ponudnika A in B ravnata nepošteno? (b) ponudnika A in B naročniku nista dokazala, da dejansko in pošteno sodelujeta v postopku javnega naročanja, zgolj zato, ker je ponudnik B na lastno pobudo predložil izjavo o dejanskem sodelovanju, ker je ponudnik B upošteval standarde kakovosti upravljanja za sodelovanje v postopkih javnega naročanja in ker poleg tega ponudbi, ki sta ju oddala ta ponudnika, nista bili formalno in vsebinsko enaki?
SL Uradni list Evropske unije C 14/25

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Högsta domstolen (Švedska) 26. oktobra 2016 – Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag in drugi/Dödsboet efter Ingvar Mattsson, Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag

(Zadeva C-542/16)

(2017/C 014/31)

Jezik postopka: švedščina

Predložitveno sodišče

Högsta domstolen

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožniki: Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag, Jan-Herik Strobel, Mona Strobel, Margareta Nilsson, Per Nilsson, Kent Danås, Dödsboet efter Tommy Jönsson, Stefan Pramryd, Stefan Ingemansson, Lars Persson, Magnus Persson, Anne-Charlotte Wickström, Peter Nilsson, Ingela Landau, Thomas Landau, Britt-Inger Ruth Romare, Gertrud Andersson, Eva Andersson, Rolf Andersson, Lisa Bergström, Bo Sörensson, Christina Sörensson, Kaj Wirenkook, Lena Bergquist Johansson, Agneta Danås, Hans Eriksson, Christina Forsberg, Christina Danielsson, Per-Olof Danielsson, Ann-Christin Jönsson, Åke Jönsson, Stefan Lindgren, Daniel Röme, Ulla Nilsson, Dödsboet efter Leif Göran Erik Nilsson

Nasprotna stranka: Dödsboet efter Ingvar Mattsson, Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag

Vprašanja za predhodno odločanje

1. (a) Ali Direktiva 2002/92 (1) zajema dejavnost, pri kateri zavarovalni posrednik ni imel namena skleniti dejansko zavarovalno pogodbo? Ali je pomembno, če tak namen ni obstajal pred začetkom dejavnosti ali če je nastal šele pozneje?? (b) Ali je v položaju iz vprašanja 1(a) upoštevno to, ali je posrednik poleg fiktivne dejavnosti opravljal tudi pravo dejavnost zavarovalnega posredovanja? (c) Ali je – prav tako v položaju iz vprašanja 1(a) – upoštevno, da se je stranki dejavnost na prvi pogled zdela pripravljalno opravilo pred sklenitvijo zavarovalne pogodbe? Ali je strankino mnenje, naj bo utemeljeno ali neutemeljeno, da je šlo za zavarovalno posredovanje, kakor koli upoštevno?

2. (a) Ali se Direktiva 2002/92 uporablja za finančno ali drugo svetovanje, ki se zagotavlja v okviru zavarovalnega posredovanja, vendar se kot tako ne nanaša na dejanski podpis ali podaljšanje zavarovalne pogodbe? Kaj se v zvezi s tem uporablja, zlasti kar zadeva svetovanje glede vložitve kapitala v okviru kapitalskega zavarovanja?? (b) Ali se za svetovanje, na kakršno se nanaša vprašanje 2(a), če po definiciji pomeni naložbeno svetovanje na podlagi Direktive 2004/39 (2), poleg določb Direktive 2002/92 uporabljajo tudi določbe Direktive 2004/39, ali pa se zanj uporabljajo samo določbe Direktive 2004/39? Če se za tako svetovanje uporabljajo tudi določbe Direktive 2004/39, ali ima ena ureditev prednost pred drugo?

(1) Direktiva 2002/92/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. decembra 2002 o zavarovalnem posredovanju (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 4, str. 330).

(2) Direktiva 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov in o spremembah direktiv Sveta 85/611/EGS, 93/6/EGS in Direktive 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/22/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 263).
—

naj ugotovi, da Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da ni do 1. junija 2015 sprejelo zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2014/27/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o spremembi direktiv Sveta 92/58/EGS, 92/85/EGS, 94/33/ES, 98/24/ES ter Direktive 2004/37/ES Evropskega parlamenta in Sveta z namenom prilagoditve Uredbi (ES) št. 1272/2008 o razvrščanju, označevanju in pakiranju snovi ter zmesi, ali da o tem vsaj ni obvestilo Komisije, ni izpolnilo obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 6(1) navedene direktive;
II.

Drugi pritožbeni razlog: kršitev člena 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009 Neuporaba načela specialnosti 4. Splošno sodišče je zadevno blago preširoko opredelilo za poceni, vsakodnevno potrošniško blago, pred nakupom katerega ni posledica dolgega obdobja tehtanja. To je privedlo do napačne ugotovitve Splošnega sodišča, da je raven pozornosti upoštevne javnosti nizka zlasti glede elementov na embalaži. 5. Splošno sodišče bi glede na konkretne specifične proizvode (torej, konditorski izdelki, čokolade, čokoladni proizvodi, pecivo in sladoledi) moralo opraviti analizo glede tega kakšna je raven pozornosti potrošnikov in kakšno vlogo ima v tem okviru konkretna embalaža kot je zajeta s prijavljeno znamko. Splošno sodišče ni obravnavalo tipične situacije nakupa kar zadeva te proizvode. 6. Splošno sodišče s tem da ni upoštevalo posebnosti upoštevnega blaga, ni uporabilo načela specialnosti. Če bi Splošno sodišče pravilno postopalo, bi upoštevalo, da potrošniki zadevnega blaga običajno namenijo visoko raven pozornosti barvam, obliki in dizajnu embalaže. Potrošniki zadevnega blaga ne bi imeli nobenih problemov pri identifikaciji vira proizvodov zgolj na podlagi kombinacije črt, barv in oblik, kot so zajete s prijavljeno znamko.
1.

Ali je treba člen 10, točka 1, Direktive 92/85/EGS (1) razlagati tako, da se dejanski stan „izjemnih primerov, dovoljenih po nacionalni zakonodaji in/ali praksi, ki niso povezani z njihovim stanjem“, kot izjemo od prepovedi odpovedi pogodbe o zaposlitvi nosečim delavkam, šteje za izpolnjen že s tem, da se dokažejo objektivni razlogi, kot so ekonomski, tehnični in proizvodni razlogi, v smislu, kot so opredeljeni s členom 51(1) Estatuto de los Trabajadores, na katerega napotuje člen 52(c) Estatuto de los Trabajadores?
3.

Splošno sodišče je napačno opredelilo dejstva, in sicer mnenja konkurentk, saj je menilo, da so ta dodaten pokazatelj in tako pravno upoštevna pri dokazovanju obstoja gospodarske enote, ki jo sestavljata družbi TQ in GSW ter ostala podjetja, ki so v lasti zadnjenavedene družbe. Poleg tega je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je izkrivilo dejstva in dokaze glede zaznavanja konkurentk.
1.

Prvi pritožbeni razlog: kršitev člena 47 Listine in člena 92(1) Poslovnika Splošnega sodišča, zlasti ob upoštevanju neizpolnitve obveznosti obveščanja v zvezi z dokaznim bremenom, saj Splošno sodišče po mnenju pritožnikov pred izdajo sodbe strank postopka ni obvestilo, da med dejanska vprašanja, ki jih je treba dokazati v postopku, šteje okoliščino, da je kohezijska politika, ki so jo izvajale Unija in države članice, ogrožala značilnosti regij narodne manjšine, in da bi bilo mogoče etnične, kulturne, verske ali jezikovne značilnosti regij narodne manjšine šteti za hudo in stalno neugodne demografske razmere v smislu člena 174, tretji odstavek, PDEU.
1.

Ali se člen 1 Direktive Sveta 2001/23/ES z dne 12. marca 2001 (1) in zlasti njegov [odstavek 1,](b) uporablja za položaj kot v tej zadevi, ko je na podlagi odločitve izvršilnega organa občine prenehalo delovati občinsko podjetje (katerega edini delničar je občina), pri čemer je dejavnosti, ki jih je to opravljalo delno prevzela občina in delno drugo občinsko podjetje (katerega namen je bil zato spremenjen in ki je ravno tako v celoti v lasti občine)? Torej ali se lahko šteje, da je v teh okoliščinah prišlo do prenosa obratov v smislu te direktive?
SL Uradni list Evropske unije C 343/33

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (Belgija) 5. julija 2016 – H. F./Belgische Staat

(Zadeva C-366/16)

(2016/C 343/44)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Raad voor Vreemdelingenbetwistingen

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: H. F.

Tožena stranka: Belgische Staat

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba pravo Unije, zlasti člen 27(2) Direktive 2004/38/ES (1), po potrebi v povezavi s členom 7 Listine, razlagati tako, da lahko država članica zavrne vlogo za izdajo dovoljenja za prebivanje, ki jo vloži družinski član, ki je državljan tretje države, v okviru združitve družine z državljanom Unije, ki je izkoristil svojo pravico do prostega gibanja in svobode bivanja, ker naj bi ta družinski član – ki mu je bil v drugi državi članici na podlagi dejstev, ki se nanj nanašajo v posebnem zgodovinsko-družbenem kontekstu njegove izvorne države, na podlagi člena 1F Ženevske konvencije in člena 12(2) Direktive 2011/95/EU (2) zavrnjen status begunca – zgolj s svojo navzočnostjo pomenil grožnjo za družbo, če se o obstoju resnične in sedanje grožnje na podlagi vedenja tega družinskega člana v državi članici gostiteljici sklepa izključno na podlagi odločbe o zavrnitvi statusa begunca, ne da bi se ocenila ponovitvena nevarnost v tej državi članici?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46).

(2) Direktiva 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite (UL L 337, str. 9).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Spetsializiran nakazatelen sad (Bolgarija) 5. avgusta 2016 – kazenski postopek zoper Emila Mileva

(Zadeva C-439/16)

(2016/C 364/07)

Jezik postopka: bolgarščina

Tožilstvo

Spetsializiran nakazatelen sad

Obdolženec

Emil Milev

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je nacionalna sodna praksa – natančneje mnenje z zavezujočim učinkom, ki ga je izdalo Varhoven Sad (vrhovno kasacijsko sodišče) (po sprejetju Direktive 2016/343 z dne 9. marca 2016 (1) vendar pred iztekom roka za njen prenos) in v skladu s katerim je Varhoven Sad (vrhovno kasacijsko sodišče) po ugotovitvi, da obstaja neskladje med členom 5(4) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin v povezavi z odstavkom (1)(c) tega člena in nacionalno zakonodajo (člen 270(2) NPK), kar zadeva (ne)upoštevanje utemeljenega suma, da je bilo storjeno kaznivo dejanje (v okviru postopka nadzora glede podaljšanja prisilnega ukrepa „pripora“ med fazo sojenja kazenskega postopka), v bistvu sodiščem prepustilo izbiro glede odločitve, ali je treba spoštovati Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin – v skladu s členoma 3 in 6 Direktive 2016/343 (o domnevi nedolžnosti in dokaznim bremenom v okviru kazenskih postopkov)? Direktiva (EU) 2016/343 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o krepitvi nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in krepitvi pravice biti navzoč na sojenju v kazenskem postopku

(1) Direktiva (EU) 2016/343 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o krepitvi nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in krepitvi pravice biti navzoč na sojenju v kazenskem postopku (UL L 65, str. 1).
2.

Podredno v zvezi s prvim vprašanjem, če bi Sodišče na vprašanje glede razlage člena 267, tretji odstavek, odgovorilo, da je vložitev predloga za sprejetje predhodne odločbe obvezna: ali določbe in načela iz člena 26 – Notranji trg, člena 49 – Pravica do ustanavljanja, člena 56 – Svoboda opravljanja storitev, člena 63 – Prosti pretok kapitala, Pogodbe DEU in iz člena 16 – Svoboda gospodarske pobude, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter splošno načelo legitimnih pričakovanj (ki „spada med temeljna načela Unije“, kakor je potrdilo Sodišče s sodbo z dne 14. marca 2013, C-545/11) nasprotujejo sprejetju in uporabi nacionalne zakonodaje (člen 1(78)(b), točke 4, 8, 9, 17, 23 in 25, zakona št. 220 iz leta 2010), ki določa tudi za subjekte, ki so že koncesionarji v sektorju upravljanja dovoljenih iger na srečo na daljavo, nove zahteve in obveznosti, in sicer z dopolnilnim aktom k že obstoječi pogodbi (in brez kakršnega koli roka za postopno prilagoditev)?
SL Uradni list Evropske unije C 335/30

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim (Poljska) 19. aprila 2016 – Aleksandra Kubicka

(Zadeva C-218/16)

(2016/C 335/39)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim

Stranka v postopku v glavni stvari

Aleksandra Kubicka

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 1(2)(k), člen 1(2)(l) ali člen 31 Uredbe (EU) št. 650/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju […] (1) (ni prevedeno) razlagati tako, da dopuščajo zavrnitev priznanja stvarnopravnih učinkov vindikacijskega volila (legatum per vindicationem), ki ga predvideva dedna zakonodaja, če se to volilo nanaša na lastninsko pravico na nepremičnini, ki leži v državi članici, katere pravo ne pozna instituta volila z neposrednim stvarnopravnim učinkom?

(1) UL L 201, str. 107.
—

naj ugotovi, da Zvezna republika Nemčija v skladu s členom 258(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 73 in iz členov od 306 do 310 Direktive o DDV (Direktiva 2006/112/ES) s tem, ko potovalne storitve za davčne zavezance, ki le-te koristijo za svoje podjetje, izključuje od posebne ureditve za potovalne agencije, slednjim pa v obsegu, v katerem posebna ureditev zanje velja, dopušča, da davčno osnovo izračunajo pavšalno za skupine storitev in za vsako davčno obdobje;
SL Uradni list Evropske unije C 305/15

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Murcia (Španija) 25. maja 2016 – Europamur Alimentacíon S.A./Dirección General de Consumo, Comercio y Artesanía de la Comunidad Autónoma de la Región de Murcia

(Zadeva C-295/16)

(2016/C 305/21)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Murcia

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Europamur Alimentacíon S.A.

Tožena stranka: Dirección General de Consumo, Comercio y Artesanía de la Comunidad Autónoma de la Región de Murcia

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali je treba Direktivo 2005/29/ES (1) o nepoštenih poslovnih praksah razlagati tako, da nasprotuje nacionalni določbi, kot je člen 14 Ley 7/1996, de 15 de enero, de Ordenación del Comercio Minorista (zakon 7/1996 z dne 15. januarja 1996 o trgovini na drobno; v nadaljevanju: LOCM), ki je bolj omejevalen od zadevne direktive, saj že v osnovi – tudi trgovcem na debelo – prepoveduje prodajo z izgubo, ker to prakso opredeljuje kot upravno kršitev in jo posledično sankcionira, ob upoštevanju tega, da je namen španskega zakona poleg organizacije trga tudi varovanje interesov potrošnikov?

2. Ali je treba Direktivo 2005/29/ES razlagati tako, da nasprotuje navedenemu členu 14 LOCM, tudi če nacionalna določba omogoča odstopanje od splošne prepovedi prodaje z izgubo, če (i) kršitelj dokaže, da je bil namen prodaje z izgubo doseganje cen enega ali več konkurentov, ki bi lahko znatno vplivale na njegovo prodajo, ali (ii) gre za pokvarljive izdelke, ki jim bo rok trajanja kmalu potekel?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta UL L 149, str. 22.
1.

Helenska republika je bila na podlagi Sklepa Evropske komisije z dne 22. februarja 2012 v postopku SA.26534 zavezana, da v roku štirih mesecev izterja nezdružljive pomoči, odobrene podjetju Enómeni Klostoÿfantourgía, in sicer državno poroštvo iz leta 2007 in reprogramiranje zapadlih obveznosti iz naslova socialnih prispevkov iz leta 2009, ter da Evropski komisiji ustrezno sporoči, katere za to potrebne ukrepe je za to sprejela.
5.

Napačna uporaba prava pri razlagi člena 31(2) Uredbe št. 1290/2005 in glede načela sorazmernosti v delu, v katerem se šteje, da je mogoče hkrati uporabiti pavšalni in enkratni finančni popravek za isto postavko proračuna za leto 2008. V skladu z dokumentom AGRI-2005-64043-ES se popravki ne uporabijo za zneske, ki so že bili popravljeni iz istih razlogov, poleg tega je v sodni praksi Sodišča taka kumulacija dopustna le, če tveganja za Sklad ni mogoče pokriti zgolj z analitičnimi popravki, in taka kumulacija vodi do nesorazmernega in neutemeljenega rezultata, saj če bi bil uporabljen le pavšalni popravek, bi bil znesek, ki bi ga bilo treba odšteti, manjši od zneska, ki izhaja iz seštevka obeh finančnih popravkov.
3.

Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: ali je treba pravo Evropske unije, zlasti člen 2 tretje direktive o vozniških dovoljenjih ali člene 18 PDEU, 21 PDEU, 45 PDEU, 49 PDEU in 56 PDEU, razlagati tako, da nasprotuje predpisu države članice, ki vožnjo motornega vozila, za katero voznik ni pridobil pravice do vožnje, določa kot kaznivo dejanje, čeprav je ta voznik v drugi državi članici pridobil pravico do vožnje v skladu z določbami tretje direktive o vozniških dovoljenjih, o čemer pa ne more predložiti dokaza v obliki legitimacijskega dokumenta, ki bi ustrezal vzorcu vozniškega dovoljenja iz tretje direktive o vozniških dovoljenjih?
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je z zgoraj navedenimi načeli združljiv predpis – kot je člen 26(2) uredbe predsednika republike št. 633/1972, v besedilu, veljavnem pred spremembami, uvedenimi s členom 1(126) in (127) zakona št. 208 z dne 28. decembra 2015 – ki za pravico do izterjave davka kot pogoj določa zadosten dokaz, da so bili predhodno izvedeni postopki zaradi insolventnosti z neuspešnim izidom, to je v skladu s sodno prakso in prakso davčnega organa v državi članici Unije izključno po neuspešni končni razdelitvi premoženja oziroma, v primeru neuspešne končne razdelitve premoženja, po pravnomočnosti ukrepa, s katerim se konča stečajni postopek, tudi kadar so ti postopki razumno neekonomični zaradi zneska uveljavljane terjatve, možnosti njene izterjave in stroškov postopkov zaradi insolventnosti ter ob upoštevanju, da imajo lahko navedene predpostavke vpliv še več let po datumu uvedbe stečajnega postopka?
1.

Ali je treba določbe Uredbe (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva (1), ki se nanašajo na pravico do učinkovitega pravnega sredstva zoper odločbo o predaji, zlasti člen 27(1), glede na uvodno izjavo 19 razlagati tako, da prosilec za azil lahko uveljavlja prehod odgovornosti na državo članico, ki daje zahtevo, zaradi izteka šestmesečnega roka za predajo (člen 29(2) v povezavi s členom 29(1) Uredbe št. 604/2013)? Če se na to vprašanje odgovori pritrdilno:
2.

Ali je treba za jasen in razumljiv pogodbeni pogoj v smislu člena 4(2) Direktive 93/13 šteti pogodbeni pogoj, ki določa samo razloge, na podlagi katerih je bil zgoraj navedeni pogoj določen v navedeni pogodbi, in njegov mehanizem delovanja, ali pa mora določati tudi vse njegove morebitne posledice, zaradi katerih se lahko spremeni cena, ki jo plača potrošnik, na primer tveganje, povezano z menjalnim tečajem, in ali je mogoče glede na Direktivo 93/13/EGS trditi, da se obveznost seznanitve stranke, ki jo ima banka ob podelitvi kredita, nanaša izključno na kreditne pogoje, to je na obresti, premije in zavarovanja, naložene kreditojemalcu, pri čemer v to obveznost ni mogoče vključiti morebitnega zvišanja ali znižanja vrednosti valute?
—

Tako imenovana sanacijska klavzula naj bi bila prav tako utemeljena z naravo in notranjo strukturo davčnega sistema. Utemeljena naj bi bila, prvič, z načelom obdavčitve na podlagi davčne sposobnosti, drugič, s preprečevanjem zlorab, in sicer s preprečevanjem nastanka slamnatih podjetij, in, tretjič, z objektivnimi razlikami med pridobitvijo deleža, ki lahko škoduje, in pridobitvijo deleža za namene saniranja podjetja.
1.

sodbo Splošnega sodišča Evropske unije (deveti senat) z dne 4. februarja 2016 v zadevi T-620/11 v delu, v katerem je tožba kot neutemeljena zavrnjena, razveljavi in Sklep Evropske komisije z dne 26. januarja 2011 o državni pomoči C 7/10 (ex CP 250/09 in NN 5/10), ki jo izvaja Nemčija Shema za prenos davčnih izgub v primeru prestrukturiranja podjetij v težavah („Sanierungsklausel“) (1), C(2011) 275, razglasi za ničen;
1.

Ali je treba člen 7, točka 2, Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (1) razlagati tako, da lahko oseba, katere pravice naj bi bile kršene z objavo napačnih podatkov o njej na internetu in s tem, da se komentarjev, ki se nanašajo nanjo, ni izbrisalo, vloži tožbo za popravek napačnih podatkov in umik komentarjev, ki kršijo njene pravice, pred sodišči vsake države članice, na ozemlju katere so ali so bile dostopne na internetu objavljene informacije, v zvezi s škodo, ki je nastala v tej državi članici?