SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

F. G. JACOBSA,

predstavljeni 29. aprila 2004( )

Zadeva C-422/02 P

Europe Chemi-Con (Deutschland) GmbH

proti

Svetu Evropske unije





1. Pritožba se nanaša na uporabo načela prepovedi diskriminacije iz člena 9(5) Uredbe Sveta (ES) št. 384/96 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti( ) (v nadaljevanju: osnovna uredba). Postavlja vprašanje načina uporabe tega načela, če je uvoz istovrstnega blaga iz dveh različnih skupin držav sočasno predmet ločenih protidampinških preiskav: začetne preiskave pri eni skupini držav in pregleda zaradi izteka ukrepa( ) pri drugi skupini. Kolikšna je obveznost organov Skupnosti, da prenehajo pobirati dajatve, ki so predmet pregleda zaradi izteka ukrepa, če začetna preiskava ne privede do uvedbe dajatev? In zlasti, v kolikšni meri velja ta obveznost za nazaj?

Zadevna protidampinška zakonodaja

2. Na podlagi osnovne uredbe – ki je bila sprejeta deloma zaradi uskladitve prakse z novimi mednarodnimi obveznostmi iz „Protidampinškega zakonika“ iz leta 1994, sprejetega kot del Urugvajskega kroga večstranskih trgovinskih pogajanj( ) – Komisija, po posvetovanju s Svetovalnim odborom, v katerem so zastopane države članice, opravlja preiskave dampinga in lahko uvede začasne dajatve, Svet pa je pristojen za uvedbo dokončnih dajatev. Člen 5 določa, da se preiskovalni postopki na pritožbo industrije Skupnosti začnejo skladno s členom 6.

3. Člen 7(1) določa: „Začasne dajatve se lahko uvedejo [...] če je prišlo do začasne pozitivne ugotovitve, da gre za damping in posledično škodo za industrijo Skupnosti, in če interes Skupnosti zahteva posredovanje, da se prepreči takšna škoda. [...]“ V skladu s členom 7(3) se za zavarovanje začasnih dajatev položi varščina.

4. Člen 9(4) določa: „Če končno ugotovljena dejstva kažejo na to, da gre za damping in škodo, ki jo ta povzroča, in je treba v interesu Skupnosti posredovati [...], Svet uvede dokončno protidampinško dajatev, z navadno večino in na predlog Komisije, po posvetovanju s Svetovalnim odborom. [...]“

5. Člen 9(5) določa: „V vsakem primeru se protidampinška dajatev uvede v obliki ustreznih zneskov na nediskriminatoren način za uvoz izdelka iz vseh virov, za katere se izkaže, da so dampinški in da povzročajo škodo [...]“

6. Besedilo člena 9(5) je zelo podobno besedilu člena 9.2 Protidampinškega zakonika: „Kadar se uvede protidampinška dajatev za kateri koli izdelek, se ta dajatev, katere zneski ustrezajo posameznemu primeru, pobere brez diskriminacije za uvoz tega izdelka iz vseh virov, za katere se izkaže, da so dampinški in povzročajo škodo [...]“

7. Ta določba pa je, kakor v postopku trdi pritožnik, izraz splošnega načela največjih ugodnosti iz člena I Splošnega sporazuma o carinah in trgovini (v nadaljevanju: GATT 1947), po katerem „se glede carin in dajatev vseh vrst, ki se uvedejo na uvoz ali izvoz ali v povezavi z njima [...], vsaka ugodnost, prednost, privilegij ali imuniteta, ki jo katera koli pogodbenica podeli izdelku s poreklom iz katere koli druge države ali namenjenemu vanjo, odobri takoj in brezpogojno podobnemu izdelku s poreklom z ozemelj vseh drugih pogodbenic ali namenjenemu tja“.

8. Člen 11 osnovne uredbe se nanaša na trajanje, preglede in povračilo uvedenih dajatev. Prvi in drugi odstavek člena 11(2) določata:

„Dokončni protidampinški ukrep preneha veljati pet let po uvedbi ali pet let od datuma zaključka zadnjega pregleda, ki je obravnaval damping in škodo, če v pregledu ni ugotovljeno, da bo po izteku ukrepa verjetno prišlo do nadaljevanja ali ponovnega pojava dampinga in škode. Tak pregled zaradi izteka ukrepa se začne na pobudo Komisije ali na zahtevo proizvajalcev Skupnosti oziroma v njihovem imenu in ukrep ostane v veljavi, dokler ni znan rezultat pregleda.

Pregled zaradi izteka ukrepa se začne, če zahteva zanj vsebuje dovolj dokazov, da bi prenehanje ukrepa verjetno imelo za posledico nadaljevanje ali ponovno pojavljanje dampinga in škode. [...]“

9. Kadarkoli po preteku najmanj enega leta od uvedbe dokončne dajatve lahko Komisija izvede vmesni pregled iz člena 11(3) osnovne uredbe, da ugotovi, ali je nadaljnje pobiranje dajatve še potrebno in zadostno, ali pa so se okoliščine znatno spremenile.

10. Člen 11(5) določa: „Ustrezne določbe te uredbe v zvezi s postopki in vodenjem preiskav, razen tistih, ki se nanašajo na roke, veljajo za vsak pregled, ki se opravlja v skladu z odstavki 2, 3 in 4. [...]“

Obravnavani protidampinški postopki

11. Ta zadeva se nanaša na uvoz izdelkov, imenovanih veliki aluminijasti elektrolitski kondenzatorji (v nadaljevanju: VAEK), čeprav gre priznati, da izraz „veliki“ tu ni ustrezen. Kondenzatorji so elektronske komponente, ki lahko shranijo in nato sprostijo električno energijo, ki se uporablja v električnih tokokrogih praktično vseh vrst elektronske opreme, v računalniku, telekomunikacijah, instrumentih, industrijski, vojaški, avtomobilski in drugih potrošniških proizvodnjah. Sporni VAEK se uporabljajo zlasti v tokokrogih električnega napajanja v trajnejši potrošniški elektroniki, kot so televizijski sprejemniki, rekorderji za predvajanje videokaset in osebni računalniki.

12. Z učinkom od 4. decembra 1992 je bila na uvoz VAEK iz Japonske uvedena dokončna protidampinška dajatev.( ) Ta ukrep je prenehal veljati v skladu s členom 11(2) osnovne uredbe z učinkom od 4. decembra 1997. Z učinkom od 19. junija 1994 je bila uvedena dokončna dajatev tudi na tovrsten uvoz iz Koreje in Tajvana.( ) Nato je Komisija 27. novembra 1997 napovedala začetek preiskave v zvezi z uvozom VAEK iz Združenih držav in Tajske.( )

13. 3. decembra 1997, zadnji dan obračuna dajatve na uvoz iz Japonske na podlagi Uredbe št. 3482/92, je Komisija napovedala začetek pregleda zaradi izteka tega ukrepa na prošnjo v imenu proizvajalcev Skupnosti in vmesni pregled na lastno pobudo.( ) Na podlagi člena 11(2) osnovne uredbe je dajatev ostala v veljavi do izida rezultatov pregleda zaradi izteka ukrepa. Vmesni pregled ukrepov, ki so veljali za uvoz iz Koreje in Tajvana, je bil napovedan 7. aprila 1998.( )

14. Komisija je v preiskavi glede VAEK iz Združenih držav in Tajske ugotovila, da je dampinški uvoz povzročal škodo industriji Skupnosti in da je bila uvedba protidampinških ukrepov v interesu Skupnosti. Zato je uvedla začasno dajatev na tovrsten uvoz za obdobje šestih mesecev od 28. avgusta 1998.( ) Na podlagi člena 7(3) osnovne uredbe ta dajatev ni bila pobrana, temveč zavarovana z varščino.

15. Komisija je nato predlagala Svetu uvedbo dokončnih protidampinških ukrepov za ta uvoz. Svet ni sprejel predloga v roku 15 mesecev iz člena 6(9) osnovne uredbe. Za uvoz iz Združenih držav in Tajske zato ni bil uveden noben dokončni ukrep, začasni ukrepi pa so prenehali veljati 28. februarja 1999. Dokončno niso bile pobrane niti začasne protidampinške dajatve na ta uvoz.

16. Komisija je v pregledih ukrepov, ki so veljali za uvoz iz Japonske, Koreje in Tajvana, prišla do podobne ugotovitve, da se nadaljuje nastajanje škode industriji Skupnosti in da je obnovitev protidampinških ukrepov za ta uvoz v interesu Skupnosti. Glede na to, da ni bila uvedena nobena dajatev na uvoz iz Združenih držav in Tajske, je Svetu predlagala zaključek ukrepov glede uvoza iz Japonske, Koreje in Tajvana. Svet je ta predlog sprejel v Uredbi št. 173/2000( ) (v nadaljevanju: sporna uredba).

17. Na podlagi člena 3(2) se je sporna uredba uporabljala retroaktivno od 28. februarja 1999, dne, ko so prenehale veljati začasne dajatve na uvoz iz Združenih držav in Tajske.

18. Razlogi za zaključek in retroaktivni učinek so bili pojasnjeni v uvodnih izjavah od 132 do 139. Zlasti uvodne izjave od 133 do 135 pojasnjujejo:

„(133) Nova preiskava, ki je zadevala Združene države Amerike in Tajsko, in dva pričujoča pregleda so bili v veliki meri izvedeni sočasno. Kot je omenjeno zgoraj, sta pričujoča pregleda v osnovi vodila do enakih ugotovitev kot v okviru novega postopka glede istega izdelka s poreklom iz Združenih držav Amerike in Tajske. Te ugotovitve načeloma upravičujejo spremembo dokončnih ukrepov na uvoz s poreklom iz Japonske, Republike Koreje in Tajvana.

Vendar pa člen 9(5) osnovne uredbe določa, da so protidampinški ukrepi na uvoz določenega izdelka uvedeni na nediskriminatoren način, ne glede na njihovo poreklo, za katere se izkaže, da so dumpinški in da povzročajo škodo.

(134) Posledično se ugotovi, da bi bila ob neobstoju ukrepov proti Združenim državam Amerike in Tajski uvedba vsakršnega ukrepa na uvoz iz Japonske, Republike Koreje in Tajvana kot posledica pričujoče preiskave diskriminatorna proti zadnjim trem državam.

(135) Glede na zgoraj navedeno je treba z namenom, zagotoviti usklajen pristop in spoštovanje načela prepovedi diskriminacije iz člena 9(5) osnovne uredbe, končati postopke glede uvoza VAEK s poreklom iz Japonske, Republike Koreje in Tajvana brez uvedbe protidampinških ukrepov.“

19. Japonski izvoznik je uveljavljal, da bi morala biti dajatev na uvoz iz Japonske za to, da ne bi prišlo do diskriminacije, retroaktivno ukinjena od 3. decembra 1997, ko je bil uveden pregled; med pregledom je bil uvoz iz Japonske še vedno podvržen dajatvi, medtem ko ni bila nobena dajatev pobrana od uvoza iz Združenih držav Amerike in Tajske.

20. Svet pa je sklenil, da zaključek učinkuje retroaktivno le od 28. februarja 1999, iz razlogov, navedenih v uvodnih izjavah 137 in 138:

„(137) [...] med decembrom 1997 in 28. februarjem 1999 je bil uvoz iz Združenih držav Amerike in Tajske podvržen preiskavi na enaki podlagi kot uvoz iz Japonske. Obstoj ukrepov proti Japonski, ne pa proti Združenim državam Amerike in Tajski v tem obdobju, je izhajal izključno iz dejstva, da se je postopek v zvezi z Združenimi državami Amerike in Tajsko nahajal na drugačni stopnji, v tem primeru na stopnji začetne preiskave v primeru teh dveh držav, medtem ko so bili v zvezi z Japonsko veljavni ukrepi uvedeni z Uredbo (EGS) št. 3482/92. V teh okoliščinah diskriminacije ni bilo, saj je bil položaj v vsakem od postopkov drugačen.

(138) Vseeno pa je sprejeto, da mora biti od 28. februarja 1999 in po tem datumu, ob upoštevanju stališč, vsebovanih v zgoraj navedenih uvodnih izjavah od 132 do 135, uvoz iz Japonske obravnavan na enak način kot tisti iz Združenih držav Amerike in Tajske. To velja tudi za Republiko Korejo in Tajvan. Preiskava glede Združenih držav Amerike in Tajske bi se morala končati 28. februarja 1999 bodisi z uvedbo ukrepov bodisi z zaključkom postopka. Ker je pričujoča preiskava vodila do podobnih ugotovitev, kot so tiste iz preiskave v zvezi z Združenimi državami Amerike in Tajsko, je treba v pričujočem postopku predvideti enake posledice.“

Postopek na prvi stopnji

21. Europe Chemi-Con (Deutschland) GmbH je podružnica v izključni lasti podjetja Nippon Chemi-Con Corporation, japonskega proizvajalca VAEK, ki jo zastopa kot ekskluzivni distributer in uvoznik v Evropski skupnosti. Nippon Chemi-Con je bil eden izmed izvoznikov, navedenih v Uredbi št. 3482/92, in je bil nesporno tisti, ki je pred sprejetjem sporne uredbe trdil, da bi morala biti dajatev na uvoz iz Japonske ukinjena z retroaktivnim učinkom od 3. decembra 1997.

22. Europe Chemi-Con je 14. aprila 2000 na Sodišče prve stopnje vložil tožbo za razglasitev ničnosti „drugega odstavka člena 3 sporne uredbe, ker ne določa, da velja retroaktivni učinek uredbe od 4. decembra 1997“( ). Uveljavljal je dva tožbena razloga, in sicer „očitna napaka pri presoji dejstev“ in „pomanjkljiva obrazložitev“.

23. Tožba je bila zavrnjena s sodbo z dne 12. septembra 2002.( )

24. Sodišče prve stopnje je obravnavalo prvi tožbeni razlog Europe Chemi-Con v točkah od 48 do 60 izpodbijane sodbe. Najprej je v točki 48 navedlo:

„[...] pritožnik pravzaprav zatrjuje napačno uporabo prava glede uporabe načela enakega obravnavanja v sporni uredbi in ne očitne napake pri presoji dejstev, ko je Svet zmotno menil, da je diskriminacija trajala le od 28. februarja 1999 in ne od 4. decembra 1997. Pritožnik zagovarja stališče, da bi moral Svet dati prednost načelu enakega obravnavanja, ki je eno temeljnih načel prava Skupnosti in je določeno v členu 9(5) osnovne uredbe, pred uporabo člena 11(2) osnovne uredbe, ki je privedel do diskriminacije.“

25. Nato je v točki 52 navedlo, „če naj se dokaže diskriminacija s strani institucije, je morala ta obravnavati podobne primere različno, s čimer je v slabši položaj postavila nekatere subjekte v primerjavi z drugimi, če te razlike v obravnavanju ne utemeljuje obstoj bistvenih objektivnih razlik“.( )

26. V tem smislu je Sodišče prve stopnje v točkah od 53 do 56 navedlo, da pregled v zvezi z uvozom iz Japonske in začetno preiskavo glede uvoza iz Združenih držav in Tajske urejajo različne določbe osnovne uredbe z različnimi posledicami glede pobiranja protidampinških dajatev. Prvega ureja člen 11(2), po katerem ostane protidampinška dajatev v veljavi do izida pregleda; druga pa je bila začetna preiskava, tako da začasne dajatve ne bi bile dokončno pobrane, če bi bili postopki zaključeni brez uvedbe dokončne dajatve.( )

27. Sodišče je tako v točki 57 sodbe navedlo, da četudi sta bili preiskavi primerljivi po obsegu in izidih, ima različno obravnavanje uvoza iz Japonske in uvoza iz Združenih držav in Tajske zakonsko podlago v osnovni uredbi in ga zato ni bilo mogoče obravnavati kot kršitev načela enakega obravnavanja. Sodišče je v zvezi s tem navedlo sodbo v zadevi Sermes.( )

28. Svet se poleg tega ni bil dolžan vzdržati uporabe člena 11(2) osnovne uredbe na podlagi člena 9(5), ki se nanaša le na „uvedbo“ protidampinških dajatev. V tem primeru so se med 4. decembrom 1997 in 28. februarjem 1999 dajatve še naprej pobirale na podlagi člena 11(2), „ki je posebna določba“, ne glede na začetek začetne preiskave v zvezi z uvozom iz Združenih držav in Tajske (točka 58 izpodbijane sodbe).

29. Sodišče prve stopnje je v točkah od 65 do 69 zavrnilo drugi tožnikov tožbeni razlog pomanjkljive obrazložitve sodbe.

Pritožba

30. Europe Chemi-Con je 22. novembra 2002 vložil pritožbo, v kateri je uveljavljal tri pritožbene razloge, ki se vsi nanašajo na zavrnitev njegovega prvega tožbenega razloga, ki se lahko povzamejo:

(i) v točki 48 izpodbijane sodbe je Sodišče prve stopnje napačno prekvalificiralo tožbeni razlog, prvotno opisan kot „očitna napaka pri presoji dejstev“, kot zatrjevanje napačne uporabe načela enakega obravnavanja, namesto zatrjevanja napačne uporabe načela prepovedi diskriminacije;

(ii) Sodišče prve stopnje je v točki 58 zmotno ugotovilo, da se člen 9(5) osnovne uredbe nanaša le na začetno uvedbo protidampinških dajatev in ne na njihovo ohranitev v veljavi, in da je to neobvezna določba, ki se uporabi po presoji Sveta; člen 9(5) ni le izraz načela enakega obravnavanja prava Skupnosti, temveč posebno pravilo, ki ga je treba razlagati v smislu Protidampinškega zakonika in tako tudi načela države z največjimi ugodnostmi v GATT; ta razlaga zahteva uporabo v celoti v vseh položajih, v katerih se obračunava protidampinška dajatev, ne glede na posebno pravno podlago ali fazo postopka; in člen 11(2) osnovne uredbe ni lex specialis zunaj področja uporabe člena 9(5);

(iii) četudi se na zadevo gleda z vidika načela enakega obravnavanja namesto načela prepovedi diskriminacije, je Sodišče prve stopnje v točki 57 sodbe napačno sklepalo, da načelo ni bilo kršeno zato, ker sta bili ti skupini dajatev obračunani na različni pravni podlagi; njegova obrazložitev v zvezi s tem je bila dvoumna; v vsakem primeru sta bila ta položaja podobna in razlika v pravni podlagi ni bila na noben način primerljiva z razliko v zadevi Sermes.

31. Pritožnik zato predlaga razveljavitev izpodbijane sodbe in ugoditev zahtevku, postavljenemu na prvi stopnji, ali vrnitev zadeve Sodišču prve stopnje v končno odločanje. V vsakem primeru zahteva od Sveta povrnitev stroškov postopka na prvi stopnji in v pritožbi.

32. Svet in Komisija, ki je na prvi stopnji intervenirala v podporo predlogom Svetu, sta predložila odgovora, v katerih predlagata Sodišču zavrnitev pritožbe in naložitev stroškov pritožniku.

33. Nobena obravnava ni bila zahtevana in nobene ni bilo.

Preskus pritožbe

34. Kakor sta pripomnila Svet in Komisija, so trije pritožbeni razlogi Chemi-Con v bistvu prepleteni in se prekrivajo ter odpirajo eno samo bistveno vsebinsko vprašanje, pravzaprav eno vprašanje z dvema vidikoma. Ob upoštevanju prekrivanja bom argumente obravnaval v nekoliko drugačnem vrstnem redu, kot si sledijo v pritožbi.

35. Pred pregledom bistvenega vsebinskega vprašanja se bom na kratko posvetil trem drugim vidikom.

Načelo enakega obravnavanja ali prepovedi diskriminacije?

36. Prvič, kar zadeva prvi pritožbeni razlog, „enako obravnavanje“ in „nediskriminacija“ sta preprosto dve označitvi za eno načelo prava Skupnosti, v tozadevni bogati sodni praksi Sodišča splošno izraženo kot prepoved obravnavanja podobnih položajev različno ali različnih položajev enako, če za to ni objektivnih razlogov.

37. Kar naj bi Chemi-Con dejansko uveljavljal v tem postopku, je to, da bi moralo Sodišče prve stopnje razlagati njegov prvi tožbeni razlog tako, da se ne glede na njegovo označitev ne nanaša na splošno načelo prava Skupnosti, temveč na posebno prepoved diskriminacije v protidampinških postopkih, izraženo v členu 9(5) osnovne uredbe, ki je lahko predmet posebnih zahtev glede njene razlage in uporabe.

38. Vendar pa je Sodišče prve stopnje v svoji presoji nedvomno upoštevalo člen 9(5), pa tudi načelo enakega obravnavanja ali prepovedi diskriminacije. Zato ni podlage za pritožbo Europe Chemi-Con glede opredelitve njegovega prvega tožbenega razloga. Vprašanje, o katerem je treba odločiti, se glasi, ali je Sodišče prve stopnje, kot Europe Chemi-Con trdi v preostalih navedbah, napačno odločilo, da ni podana kršitev nobenega pravila. Prvi pritožbeni razlog je zato treba zavrniti.

Kogentnost člena 9(5) osnovne uredbe

39. Dalje, v tretjem delu drugega pritožbenega razloga Europe Chemi-Con trdi, da je člen 9(5) osnovne uredbe kogentna določba in da Svet nima, kakor se zdi, da meni Sodišče prve stopnje, nobene proste presoje glede njegove uporabe.

40. Vendar pa v točki 58 izpodbijane sodbe ni nič takega, kar bi kazalo na to, da je člen 9(5) diskrecijska določba. Sodišče prve stopnje namesto tega navaja, da se ni uporabil, kjer je en niz okoliščin urejal člen 11(2), drugega pa ne. Ponavljam, vprašanje je, ali je bila razlaga pravilna.

Nejasnost obrazložitve

41. Tretjič, v prvem delu tretjega pritožbenega razloga Europe Chemi-Con trdi, da iz povezanih točk 52 in 57 izpodbijane sodbe ni jasno, ali je Sodišče prve stopnje menilo, da (a) zadevna položaja nista bila podobna, zato se načelo enakega obravnavanja ni moglo uporabiti, ali pa (b) sta bila podobna, vendar je bila razlika v obravnavanju utemeljena z obstojem bistvenih objektivnih razlik.

42. Kakor priznava sam pritožnik, vodi vsaka razlaga do enakega zaključka, in sicer, kakor je odločilo Sodišče prve stopnje, da ni bilo nobene kršitve načela enakega obravnavanja. Obrazložitve torej ni mogoče oceniti kot pomanjkljive.

Bistveno vsebinsko vprašanje zadeve

43. Očitek Europe Chemi-Con izpodbijani sodbi je v bistvu ta, da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo, ko je ugotovilo, da je glede na okoliščine primera Svet pravilno zaključil protidampinške dajatve na VAEK iz Japonske z učinkom od 28. februarja 1999 in se od njega ni zahtevalo, na učinek veže na starejši datum, 4. december 1997.

44. Pritožnik trdi, da je bila na eni strani ugotovitev v nasprotju z ustrezno razlago in uporabo člena 9(5) osnovne uredbe; na drugi strani pa je bila v neskladju s splošnim načelom enakega obravnavanja (ali prepovedi diskriminacije) v pravu Skupnosti.

45. Člen 9(5) je nesporno odsev načela enakega obravnavanja in ne vsebuje ničesar, kar pomeni omejitev ali odstopanje od tega načela. Ena ključnih sil argumenta Europe Chemi-Con je ta, da gre člen 9(5) vendarle dlje od splošnega načela. Zato bi lahko bil v tem primeru pomemben, če bi se izkazalo, da ni bilo nobene kršitve splošnega načela, vendar pa določba vsebuje dodatne posebne zahteve, ki niso bile upoštevane.

46. Zato bom vprašanje obravnaval kot celoto z vidika načela enakega obravnavanja, po potrebi z možno dodatno osvetlitvijo z vidika odseva tega načela v členu 9(5) osnovne uredbe.

47. Obrazložitev v točkah od 12 do 20 zgoraj ni sporna.

48. V točkah 54 in 56 izpodbijane sodbe je Sodišče prve stopnje navedlo, da je začetno preiskavo (Združene države in Tajska) urejal člen 5 osnovne uredbe, tako da nobene dajatve – začasne ali dokončne – niso pobrane, če se postopki končajo na tej stopnji, medtem ko je pregled zaradi izteka ukrepa (med drugim Japonska) urejal člen 11(2), na podlagi katerega morajo dajatve ostati v veljavi, dokler niso znani rezultati pregleda.

49. V točki 57, ki jo Europe Chemi-Con prereka v drugem delu svojega tretjega pritožbenega razloga, je Sodišče prve stopnje odločilo, da „četudi so bile preiskave izvedene sočasno na podobnih izdelkih s poreklom iz različnih držav za isto obdobje preiskave in so privedle do enakih ugotovitev glede dampinga, škode in interesa Skupnosti, ima razlika v obravnavanju [...] zakonsko podlago v osnovni uredbi in zato ni mogoče sklepati, da je kršitev načela enakega obravnavanja“. V podporo tej ugotovitvi je navedlo sodbo v zadevi Sermes( ), točke od 45 do 48.

50. Sermes je bila zadeva, v kateri je bil protidampinška dajatev uvedena na določeno blago, uvoženo med drugim iz tedanje Nemške demokratične republike. Na podlagi Protokola o nemški notranji trgovini in z njo povezanimi problemi, priloženega k Pogodbi EGS, je bila Zvezna republika Nemčija razbremenjena uporabe pravil prava Skupnosti za nemško notranjo trgovino; Nemška demokratična republika, ki sicer ni bila članica Skupnosti, pa ni bila država nečlanica nasproti Zvezni republiki Nemčiji. Dajatev se zato ni uporabljala za uvoz iz prve v drugo. Sermes, uvoznik istega blaga v Francijo, kjer je bilo podvrženo dajatvi, je zatrjeval kršitev načela enakega obravnavanja. Sodišče je odločilo, da „ima različnost obravnavanja, ki ga navaja Sermes, zakonsko podlago v tem Protokolu, ki je sestavni del Pogodbe, in je zato ni mogoče označiti kot diskriminatorne“.

51. Europe Chemi-Con poudarja številne podobnosti med obema preiskavama v tem primeru, kot potrjujeta tudi sporna uredba in izpodbijana sodba, in trdi, da je obrazložitev v sodbi Sermes – edinem primeru, v katerem je bila razlika v pravni podlagi obravnavana kot dovolj bistvena objektivna utemeljitev spregleda zahteve za enako obravnavanje – utemeljena z dejstvom, da je zadevni protokol primarno pravo Skupnosti, ki prevlada nad poznejšo osnovno uredbo; ni ga mogoče prenesti na ta položaj, ki vključuje hierarhično enakovredne norme.

52. Svet in Komisija na drugi strani zagovarjata, da je bila odločilni dejavnik v sodbi Sermes razlika v pravni podlagi in da je bil odnos med različnimi podlagami v hierarhiji norm nepomemben. V tem primeru je bistvena razlika med obema preiskavama obsegala razliko v pravni podlagi, razliko v fazi postopka in dejstvo, da je bila dajatev v enem primeru že uvedena in pobrana, v drugem pa ne.

53. Težko bi se strinjal z razlago sodbe Sermes, ki sta jo izpostavila Svet in Komisija, in ki naj bi bila tudi razlaga Sodišča prve stopnje.

54. Prvič, formulacija, ki jo je sprejelo Sodišče v sodbi Sermes, jasno kaže, da se je oprlo na obstoj pravne podlage, ki ni bila le različna, temveč je tvorila sestavni del Pogodbe.

55. Drugič, tiste sodbe Sodišče ni nikoli navajalo kot referenco za utemeljevanje, da sta, kadar koli dva položajaurejajo različne zakonske določbe, ta nujno objektivno različna, tako da načela enakega obravnavanja ni mogoče uporabiti; prav tako Sodišče ni nikoli izreklo takšnega predloga, ki bi povzdignil obliko nad vsebino.

56. Seveda, če bi bil ta predlog v takšnih splošnih pogojih pravilen, bi zakonodajalcu Skupnosti najbrž omogočil sprejetje različnih določb, ki bi veljale za arbitrarno razlikovane položaje, brez vsake možnosti, da bi jih Sodišče preizkusilo na podlagi načela enakega obravnavanja. To ni sprejemljivo.

57. Seveda, če se dva položajaobravnavata različno na podlagi različnih določb Skupnosti, mora biti Sodišče zmožno preveriti, ali razlike med položajema opravičujejo uporabo razlikovalnih določb. Dejstvo, da se uporabljajo različne določbe, je del obravnavanja samega in ni del objektivnega položaja, ki bi zahteval bodisi enako obravnavanje ali upravičeval različno obravnavanje.

58. V času nastanka dejstev v zadevi Sermes je bilo razmerje med takratno Nemško demokratično republiko in Zvezno republiko Nemčijo na jasnih zgodovinskih in političnih temeljih objektivno različno od razmerja med Nemško demokratično republiko in drugimi državami članicami Skupnosti.

59. Ni dovolj, kot trdita Svet in Komisija, preprosto reči, da sta bili preiskavi v različnih postopkovnih fazah. Različne faze v protidampinškem postopku vendar lahko imajo dovolj pomembne skupne značilnosti za uporabo načela enakega obravnavanja pri odločanju, ali naj se uvedejo dajatve.

60. Sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi ni preučilo, ali sta bila začetna preiskava na podlagi člena 5 osnovne uredbe in pregled zaradi izteka ukrepa, urejen s členom 11(2), objektivno različna, temveč se je oprlo zgolj na razliko v zakonski podlagi za ugotovitev, da načelo enakega obravnavanja ni moglo biti kršeno.

61. Menim, da je pri tem nepravilno uporabilo pravo. Drugemu delu tretjega pritožbenega razloga Europe Chemi-Con bi zato bilo treba ugoditi in izpodbijano sodbo razveljaviti, v delu, v katerem je bil z njo zavrnjen pritožnikov prvi tožbeni zahtevek.

62. Glede na to ugotovitev ni treba preučiti, ali je Sodišče prve stopnje prav tako posebno napačno razlagalo ali napačno uporabilo člen 9(5) osnovne uredbe, kakor je navedeno v prvem in drugem delu drugega pritožbenega razloga Europe Chemi-Con. Vseeno je mogoče na kratko pripomniti naslednje.

63. V točki 58 sodbe je Sodišče prve stopnje navedlo, da „se Svet ni dolžan vzdržati uporabe člena 11(2) osnovne uredbe na podlagi člena 9(5) te uredbe. Zadnja določba se nanaša le na uvedbo protidampinških dajatev. V tem primeru so bile protidampinške dajatve, ki jih je pritožnik moral plačevati v obdobju od 4. decembra 1997 do 28. februarja 1999, uvedene z Uredbo št. 3482/92 in so se naprej pobirale na podlagi člena 11(2) osnovne uredbe, ki je posebna določba. Tako je moral pritožnik še naprej plačevati protidampinške dajatve na podlagi člena 11(2) osnovne uredbe, ne glede na začetek začetne preiskave v zvezi z uvozom iz Združenih držav in Tajske.“

64. Europe Chemi-Con nasprotuje trditvi, da se člen 9(5) „nanaša samo na uvedbo protidampinških dajatev“ in da je člen 11(2) „posebna določba“ – zaradi česar se prepoved diskriminacije v členu 9(5) ne nanaša nanjo.

65. V zvezi s tem so stranke posvetile del razprave razlikovanju med uvedbo in pobiranjem dajatev. Vsakršna razlika med njihovimi stališči se zdi bolj navidezna kot resnična. Zdi se, da pritožnik, Svet in Komisija dejansko soglašajo, da se – kakršna koli je pravilna interpretacija člena 9.2 Protidampinškega zakonika( ) – člen 9(5) osnovne uredbe ne uporablja zgolj za začetno odločitev o uvedbi dajatev, temveč tudi za njihove nadaljnje naložitve (in s tem povezano njihovo pobiranje) na podlagi člena 11(2). Vsekakor je ta vidik vključen v odločitev o zaključku postopka v zvezi z uvozom iz Japonske z retroaktivnim učinkom od 28. februarja 1999, kot je izčrpno navedeno v uvodnih izjavah 135 in 138 sporne uredbe. Tudi ne najdem ničesar v shemi ali besedilu osnovne uredbe, kar bi kazalo na drugačno razlago – ki bi se v vsakem primeru zdela neskladna z določbo, oblikovano kot odsev načela enakega obravnavanja.

66. Ni povsem jasno, kako je Sodišče prve stopnje razlagalo osnovno uredbo v točki 58 sodbe, če pa je nameravalo reči in v kolikšni meri, da člen 9(5) ni veljal za nadaljnjo naložitev dajatev na podlagi člena 11(2), menim, da je nepravilno uporabilo pravo.

Zahteva za razglasitev ničnosti

67. Če se izpodbijana sodba razveljavi, lahko Sodišče Evropskih skupnosti na podlagi člena 61 svojega Statuta sámo izda končno sodbo o tožbi na prvi stopnji, če stanje postopka to dovoljuje. V tej zadevi je bilo razprave dovolj.

68. Ni sporno, da je bila retroaktivna uporaba sporne uredbe pravilna. Edino vprašanje, o katerem je treba odločiti, je datum, od katerega naj bi retroaktivna uporaba učinkovala.

69. V sporni uredbi je bilo odločeno, da naj bo datum 28. februar 1999, ker po tem datumu niso bile uvedene nobene protidampinške dajatve na uvoz iz Združenih držav in Tajske, zato tudi mogoče uvesti nobenih dajatev na uvoz iz Japonske.

70. To sklepanje, ki sta ga Svet in Komisija večkrat ponovila, se mi ne zdi prepričljivo.

71. Sporni datum v bistvu ne določa začetka obdobja neuvajanja dajatev na uvoz iz Združenih držav in Tajske. Seveda, kot končni datum, na katerega bi Svet lahko uvedel dokončne dajatve na te izdelke, je imel dvojni pomen: uvedena ni bila nobena prihodnja dokončna dajatev, pretekle začasne dajatve pa niso bile pobrane.

72. Tako se 28. februarja 1999 položaj glede uvoza iz teh držav dejansko ni nič spremenil. Nobena dajatev ni bila uvedena pred tem datumom in tudi ne po njem. Položaj se tudi ni spremenil glede uvoza iz Japonske. Pred tem datumom in po njem so se dajatve še naprej pobirale na podlagi člena 11(2) osnovne uredbe, medtem ko se je pregled nadaljeval, in je bil sklep, da jih je treba obnoviti, verjetno sprejet pozneje.( )

73. Glede na to, da je določitev ustreznega datuma za začetek veljavnosti sporne uredbe odvisna od uporabe načela enakega obravnavanja, datum, na katerega se noben od primerljivih položajev dejansko ni spremenil, ne more biti ustrezen.

74. Datum 4. december 1997, ki ga je predlagal Europe Chemi-Con, je v smislu tega načela vendarle ustrezen. Na ta datum se je položaj glede uvoza iz Japonske spremenil. Uvedene dokončne dajatve niso bile več pobrane na podlagi prvotnih ugotovitev o dampingu, škodi in interesu Skupnosti, temveč na podlagi določbe, ki implicitno domneva, da ti dejavniki še naprej prevladujejo, do rezultatov pregleda zaradi izteka ukrepa.

75. Poleg tega je podobna domneva podlaga za začasne dajatve, uvedene na uvoz iz Združenih držav in Tajske. V obeh primerih je bila od 4. decembra 1997 preiskava začeta in se je nadaljevala. Obe preiskavi sta Komisijo privedli do v bistvu enake ugotovitve glede istovrstnih izdelkov. Zdi se logično, da je treba oba položaja obravnavati na enak način, kar zadeva uvedbo dajatev, in če nobena dajatev na uvoz iz Združenih držav in Tajske ni bila pobrana kadarkoli v tistem obdobju, potem prav tako nobena ne bi smela biti pobrana od uvoza iz Japonske.

76. Zatorej menim, da bi se morala uredba uporabljati z učinkom od 4. decembra 1997.

77. Vendar pa lahko podaljšanje za nazaj zadeva le pritožnika. V ugotovitvi o dopustnosti v točki 30 izpodbijane sodbe, ki ni bila izpodbijana, je Sodišče prve stopnje navedlo, da je Europe Chemi-Con zahteval razglasitev ničnosti drugega odstavka člena 3 sporne uredbe, „kolikor ga določba zadeva“. Tudi v sodbi Nachi Europe( ) je Sodišče Evropskih skupnosti potrdilo, da „kadar uredba, ki uvaja protidampinško dajatev, naloži različne dajatve vrsti podjetij, posamično zadevajo podjetje samo tiste določbe, ki mu nalagajo posebno protidampinško dajatev in določajo njen znesek, ne pa tudi določbe, ki nalagajo protidampinške dajatve drugim podjetjem, kar pomeni, da bo tožba podjetja dopustna le, kolikor bo z njo zahteval razglasitev ničnosti tistih določb uredbe, ki se nanašajo izključno nanj.“

78. Odločitev Sodišča v tej zadevi zato sporno uredbo zadeva le toliko, kolikor vpliva na uvoz VAEK Europe Chemi-Con, ki jih izdeluje njegovo matično podjetje Nippon Chemi-Con.

Predlog

79. Menim, da bi Sodišče moralo:

1. razveljaviti sodbo Sodišča prve stopnje v zadevi T-89/00, kolikor je bil z njo zavrnjen tožnikov prvi tožbeni zahtevek;

2. Člen 3(2) Uredbe Sveta št. 173/2000 razglasiti za ničnega, kolikor zadeva VAEK, ki jih uvaža Europe Chemi-Con in izdeluje Nippon Chemi-Con na Japonskem, v delu, v katerem ne določa, da se uredba glede tega uporablja od 4. decembra 1997;

3. Svetu naložiti plačilo stroškov na prvi stopnji in v pritožbi, razen stroškov Komisije, ki mora kot intervenient nositi lastne stroške.