Keywords

Summary



Keywords

1. Socialna politika – Delavci in delavke – Enako plačilo – Dokazno breme v primeru diskriminacije

(člen 141 ES; Direktiva Sveta 75/117)

2. Socialna politika – Delavci in delavke – Enako plačilo – Delavci, ki opravljajo enako delo ali delo, ki se mu pripisuje enaka vrednost – Merila presoje – Dokazno breme v primeru diskriminacije – Utemeljitev razlike pri plačilu – Merila presoje

(člen 141 ES; Direktiva Sveta 75/117)

Summary

1. V skladu z običajnimi pravili na področju izvajanja dokazov mora načeloma delavec, ki meni, da je žrtev diskriminacije pri plačilu na podlagi spola, pred nacionalnim sodiščem dokazati, da so izpolnjeni pogoji, na podlagi katerih bi bilo mogoče sklepati o neenakosti plačila, prepovedanega na podlagi člena 141 ES in Direktive 75/117 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z uporabo načela enakega plačila za moške in ženske.

Zato mora navedeni delavec s pomočjo vseh pravnih sredstev, ki so mu na voljo, dokazati, da prejema nižje plačilo kot ga njegov delodajalec plačuje njegovim sodelavcem, s katerimi se primerja, in da dejansko opravlja enako delo ali delo, ki se mu pripisuje enaka vrednost, primerljivo tistemu, ki ga opravljajo zadnjenavedeni, tako da je na prvi pogled žrtev diskriminacije, ki je ni mogoče obrazložiti drugače kot z razliko med spoloma.

Če bi delavec predložil dokaz, da so merila v zvezi z razliko pri plačilu delavke in delavca ter primerljivega dela v obravnavani zadevi izpolnjena, bi to kazalo na diskriminacijo. Delodajalec bi moral nato dokazati, da ni kršil načela enakega plačila, tako da bi s pomočjo vseh pravnih sredstev, ki so mu na voljo, med drugim dokazal, da dejavnosti, ki so jih dejansko opravljali oboji zadevni delavci, dejansko niso primerljive ali da je ugotovljena razlika pri plačilu utemeljena z objektivnimi dejavniki, ki niso povezani z diskriminacijo na podlagi spola

Poklicno usposabljanje namreč ne pomeni le enega od dejavnikov, na podlagi katerih je mogoče objektivno utemeljiti razliko pri plačilu, ki se izplača delavcem, ki opravljajo enako delo. Je tudi eno od meril, ki omogočajo, da se preveri, ali delavci opravljajo enako delo.

(Glej točke od 18 do 20 in 29.)

2. Člen 141 ES Direktive Sveta 75/117 o približevanju zakonodaj držav članic v zvezi z uporabo načela enakega plačila za moške in ženske je treba razlagati tako:

– delavci opravljajo enako delo ali delo, ki mu je mogoče pripisati enako vrednost, če je mogoče ob upoštevanju vseh dejavnikov, kakršni so narava dela, pogoji glede izobrazbe in delovni pogoji, zanje šteti, da so v primerljivem položaju, kar mora presoditi nacionalno sodišče;

– mora delodajalec v okviru posredne diskriminacije pri plačilu objektivno utemeljiti razlike pri plačilu, ugotovljene med delavci, ki menijo, da so diskriminirani, in osebami, s katerimi se primerja;

– se mora delodajalec pri utemeljitvi razlike pri plačilu, ki kaže na diskriminacijo na podlagi spola, sklicevati na osebe, s katerimi se primerja, ki jih je zaradi dejstva, da je njihov položaj opisan z veljavnimi statističnimi podatki, ki se nanašajo na zadostno število posameznikov, ki ne odražajo zgolj naključnih in kratkoročnih pojavov ter ki so na splošno pomembni, nacionalno sodišče pri ugotovitvi navedene razlike upoštevalo, in

– interes za dobre odnose med delodajalci in delavci kot tak ne sme biti edina podlaga za utemeljitev diskriminacije pri plačilu delavcev in delavk. Nacionalno sodišče lahko ta interes upošteva kot enega od dejavnikov, ki mu omogočajo presoditi, ali so razlike med plačili obeh skupin delavcev nastale zaradi objektivnih dejavnikov, ki niso povezani z diskriminacijo na podlagi spola in so skladni z načelom sorazmernosti. Nacionalno sodišče, ki je edino pristojno za ugotavljanje in presojo dejanskega stanja spora, mora odločiti tudi, do katere mere je v okviru spora, ki ga obravnava, pri utemeljitvi navidezne diskriminacije pri plačilu na podlagi spola mogoče upoštevati navedeni interes.

(Glej točke 27, 31, 41, 45, 48, od 50 do 52 in izrek.)