SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

M. POIARESA MADURA,

predstavljeni 30. maja 20061( )

Združeni zadevi C-129/05 in C-130/05

NV Raverco in Coxon & Chatterton

proti

Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je predložilo College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemska))

„Zdravstvena politika – Veterinarski pregledi – Proizvodi, ki vstopajo v Skupnost iz tretjih držav“

1. Pod katerimi pogoji pravo Skupnosti dovoljuje ponovno odpošiljanje proizvodov iz tretjih držav, ki vstopajo v Skupnost, če veterinarski pregledi pokažejo, da navedeni proizvodi ne izpolnjujejo uvoznih pogojev? Kdaj morajo pristojni organi obvezno zahtevati uničenje takih proizvodov? To sta osrednji vprašanji obeh obravnavanih zadev.

2. Nizozemski mejni organi so v začetku leta 2002 v dveh podobnih primerih odredili uničenje pošiljk iz Kitajske uvoženega račjega in kunčjega mesa. Pošiljke niso izpolnjevale uvoznih pogojev Skupnosti, ker so vsebovale snovi, ki pomenijo nevarnost za zdravje ljudi. Uvozna podjetja so trdila, da bi morali nacionalni organi dovoliti ponovno odpošiljanje teh pošiljk na Kitajsko in da ne bi smeli odrediti uničenja.

3. College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemska) je, ker ni bilo prepričano, kakšna je natančno obveznost nacionalnih organov v takih primerih, Sodišču v predhodno odločanje predložilo štiri vprašanja. Z vprašanji, ki so v obeh zadevah enaka, je Sodišče vprašano po razlagi členov 17(2) in 22(2) Direktive Sveta 97/78/ES z dne 18. decembra 1997( ) v povezavi s členom 5 Uredbe Sveta št. 2377/90 z dne 26. junija 1990.( )

I – Pravni okvir

4. Direktiva 97/78 določa načela, ki urejajo organizacijo veterinarskih pregledov proizvodov, ki vstopajo v Skupnost iz tretjih držav. Določa tri vrste pregledov proizvodov iz tretjih držav, ki jih morajo opraviti pristojni organi na mejnih kontrolnih točkah, in sicer pregled dokumentov, preverjanje identitete in fizični pregled. Pregled dokumentov pomeni pregled veterinarskih spričeval ali veterinarskih dokumentov ali drugih dokumentov, ki spremljajo pošiljko. Preverjanje identitete pomeni vizualni pregled za zagotovitev, da se veterinarska spričevala in/ali veterinarski dokumenti ali drugi dokumenti ujemajo s proizvodom, ki se uvaža.

5. Člen 2(2)(d) Direktive poudarja, da pomeni fizični pregled „pregled proizvoda, ki lahko vključuje preverjanje embalaže in temperature ter tudi jemanje vzorcev in laboratorijsko testiranje.“ Namen fizičnega pregleda je v skladu s členom 4(4)(b)(i) navedene direktive prepričati se, da proizvodi izpolnjujejo zahteve zakonodaje Skupnosti in so v primernem stanju za uporabo, določeno na spremljajočem spričevalu ali dokumentu.

6. Člen 17(2) Direktive določa možnosti nacionalnih organov, kadar proizvodi iz tretjih držav ne izpolnjujejo uvoznih pogojev:

„2. Če pri pregledih iz te direktive pristojni organ ugotovi, da proizvod ne izpolnjuje uvoznih pogojev, ali v primerih, ko se pri takšnih pregledih pokažejo nepravilnosti, se pristojni organ, po posvetovanju z osebo, odgovorno za tovor, ali njenim zastopnikom, odloči, da bo bodisi:

(a) najpozneje v šestdesetih dneh ponovno odposlal proizvod zunaj ozemelj, navedenih v Prilogi I, iz iste mejne kontrolne točke do namembnega kraja, za katerega se odločita skupaj z osebo, odgovorno za tovor, pri čemer se uporabi isto prevozno sredstvo, če tega ne preprečujejo rezultati veterinarskega pregleda in zdravstvene zahteve.

[…]

(b) ali, če vnovično razpošiljanje ni mogoče ali je šestdesetdnevni rok iz (a) že potekel ali se oseba, odgovorna za tovor, takoj strinja, uničil proizvode v za to predvidenih napravah, ki so najbližje mejni kontrolni točki […]“

7. Člen 22 Direktive določa obvezne zaščitne ukrepe, ki jih morajo sprejeti pristojni nacionalni organi v primeru resne ogroženosti javnega zdravja v Skupnosti. Člen 22(2) določa:

„2. Če kateri od pregledov, predvidenih v tej direktivi, nakaže, da lahko pošiljka pomeni nevarnost za zdravje ljudi ali živali, mora pristojni veterinarski organ nemudoma sprejeti naslednje ukrepe:

– zaseči in uničiti zadevno pošiljko,

– […] nemudoma obvestiti preostale mejne kontrolne točke in Komisijo.“

8. Uredba št. 2377/90 določa postopek Skupnosti za določanje najvišjih mejnih vrednosti ostankov zdravil za uporabo v veterinarski medicini v živilih živalskega izvora.

9. Člen 5 navedene uredbe priznava, da za nekatere farmakološko aktivne snovi, ki se uporabljajo v zdravilih za uporabo v veterinarski medicini, najvišje mejne vrednosti ostankov ni mogoče določiti, „ker ostanki zadevne snovi, ki se v kakršnikoli količini pojavijo v živilih živalskega izvora, predstavljajo tveganje za zdravje potrošnika.“

10. Priloga IV k Uredbi v skladu s členom 5 vsebuje seznam farmakološko aktivnih snovi, za katere ni mogoče določiti najvišjih mejnih vrednosti.

II – Dejansko stanje in vprašanja za predhodno odločanje

11. Družba Coxon & Chatterton Ltd (v nadaljevanju: družba Coxon) je februarja 2002 iz Kitajske na Nizozemsko uvozila dve pošiljki zamrznjenega račjega mesa. Marca istega leta je družba NV Raverco (v nadaljevanju: družba Raverco) uvozila pošiljko zamrznjenega kunčjega mesa. Veterinarski organi so ob prispetju pošiljk na mejno kontrolno točko na Nizozemskem v skladu z Direktivo 97/78 opravili predpisan pregled vzorcev in laboratorijske teste.

12. Opravljeni testi vzorcev iz pošiljke račjega mesa družbe Coxon so pokazali, da so v eni pošiljki ostanki furazolidona (16 ppb – delcev na milijardo na enoto prostornine), v drugi pa ostanki kloramfenikola (1,4 ppb) in furazolidona (49 ppb). Opravljeni testi vzorcev iz pošiljke kunčjega mesa družbe Raverco so pokazali, da so v njem ostanki furazolidona (2,7 ppb). Kloramfenikol in furazolidon sta v prilogi IV k Uredbi št. 2377/90 navedena kot farmakološko aktivni snovi, za kateri ni mogoče določiti najvišjih mejnih vrednosti.

13. Uradni veterinarski inšpektor Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees (nacionalna služba za inšpekcijo živine in mesa, v nadaljevanju: RVV) je na podlagi rezultatov veterinarskih pregledov 1. marca 2002 zavrnil uvoz pošiljk račjega mesa družbe Coxon in odredil njihovo uničenje. 22. marca 2002 je RVV podobno odredil uničenje pošiljk kunčjega mesa družbe Raverco.

14. Družba Coxon je 18. marca 2002 pri Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (ministrstvo za kmetijstvo) vložila pritožbo zoper odločbo RVV, pri čemer je navajala, da bi morale biti pošiljke račjega mesa ponovno odposlane na Kitajsko in ne bi smele biti uničene. Družba Raverco je 26. aprila 2002 vložila podobno pritožbo.

15. Pritožnici sta trdili, da ponovno odpošiljanje ne bi pomenilo nobene nevarnosti za zdravje ljudi ali živali na Nizozemskem ali v Skupnosti. Družbi sta celo trdili, da pošiljk ne bi smeli uničiti, ker bi lahko te živalske proizvode zakonito tržili na Kitajskem.

16. Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit je zavrnilo pritožbi družb Raverco in Coxon in vztrajalo, da je pravo Skupnosti zahtevalo uničenje okuženih pošiljk račjega in kunčjega mesa. Družbi sta navedeni odločbi izpodbijali pred College van Beroep voor het Bedrijfsleven.

17. College van Beroep je v zadevah Raverco (C‑129/05) in Coxon (C‑130/05) Sodišču v predhodno odločanje predložilo štiri enaka vprašanja:

„1. Ali je treba člen 17(2)(a) Direktive 97/78/ES razlagati tako, da mora ugovor zoper ponovno odpošiljanje pošiljke, ki ne izpolnjuje uvoznih pogojev, temeljiti na neupoštevanju predpisov Skupnosti na področju uvoza ali predpisov, ki veljajo v namembnem kraju, ki je zunaj ozemelj, naštetih v prilogi I k Direktivi 97/78/ES, dogovorjenem z osebo, odgovorno za tovor?

2. Ali je treba člen 17(2)(a) Direktive 97/78/ES v povezavi s členom 22(2) Direktive 97/78/ES in členom 5 Uredbe (EGS) št. 2377/90/ES razlagati tako, da ta v vseh primerih, ko katerikoli pregled, določen v Direktivi 97/78/ES, nakaže, da lahko pošiljka pomeni nevarnost za zdravje ljudi ali živali, obvezno zahteva uničenje zadevne pošiljke živalskih proizvodov?

3. Ali je treba člen 22 Direktive 97/78/ES v povezavi s členom 5 Uredbe (EGS) št. 2377/90/ES razlagati tako, da že samo dejstvo, da so bili v pošiljki najdeni ostanki snovi, navedenih v prilogi IV k Uredbi (EGS) št. 2377/90/ES, pomeni, da lahko zadevna pošiljka pomeni tako nevarnost za zdravje živali ali ljudi, da je ponovno odpošiljanje izključeno?

4. Če je odgovor na drugo vprašanje nikalen: ali je treba člen 17(2) Direktive 97/78/ES razlagati tako, da je namenjen tudi za zaščito interesov tretje države, v katero naj bi se pošiljka vrnila, čeprav to varstvo hkrati ne zadeva varstva interesa, ki ga je mogoče prostorsko opredeliti v državi članici Unije?“

18. Sodišče je zadevi v skladu s členom 43 Poslovnika s sklepom z dne 2. aprila 2005 združilo za ustni postopek ter za izdajo sodbe.

19. Družba Coxon, nizozemska in grška vlada ter Komisija so Sodišču predložile pisna stališča. Ustna stališča so Sodišču predstavile na obravnavi 9. marca 2006.

III – Presoja

A – Prvo vprašanje

20. S prvim vprašanjem želi nacionalno sodišče izvedeti, ali ugovor zoper ponovno odpošiljanje pošiljke na podlagi člena 17(2)(a) Direktive temelji na neizpolnjevanju uvoznih pogojev Skupnosti ali pogojev, ki veljajo v tretji državi, kamor bi bilo treba pošiljko ponovno odposlati.

21. Vse stranke, ki so predložile stališča, vključno z družbo Coxon, menijo, da so ovire za ponovno odpošiljanje pošiljk, ki ne izpolnjujejo upoštevnih zahtev, v neizpolnjevanju uvoznih pogojev Skupnosti. S to razlago se strinjam.

22. Direktiva nedvoumno določa organizacijo veterinarskih pregledov, da se ugotovi, ali proizvodi izpolnjujejo uvozne pogoje Skupnosti.( ) Člen 4(4)(b)(i) na primer določa, da mora uradni veterinar opraviti fizični pregled vsake pošiljke, „da se prepriča, da proizvodi izpolnjujejo zahteve zakonodaje Skupnosti.“( )

23. V skladu s členom 17(2) je mogoče, da do ponovnega odpošiljanja ne pride, „[č]e pri pregledih iz te direktive pristojni organ ugotovi, da proizvod ne izpolnjuje uvoznih pogojev […]“. Člen 2(2)(j) Direktive opredeljuje „uvozne pogoje“ kot veterinarske zahteve, „kakor so določeni v zakonodaji Skupnosti“. Noben pregled, na katerega se sklicuje člen 17(2), od pristojnih organov ne zahteva dodatnih pregledov za preverjanje, da proizvodi izpolnjujejo uvozne pogoje tretjih držav.

24. Poleg tega bi morali pristojni organi na mejnih kontrolnih točkah Skupnosti, če bi odločba o ponovnem odpošiljanju temeljila na pogojih, ki veljajo v državi, kamor bi bilo treba proizvode poslati, uporabiti pravila navedene države. Kot navaja nizozemska vlada, pa navedeni organi nimajo nobenega razloga za to, da bi poznali podrobnosti zdravstvenih in sanitarnih pogojev v tretjih državah.

25. Zato bi bilo treba na prvo vprašanje v zvezi z razlago člena 17(2)(a) Direktive 97/78 odgovoriti, da mora ugovor zoper ponovno odpošiljanje pošiljke temeljiti na neizpolnjevanju uvoznih pogojev Skupnosti.

B – Drugo in tretje vprašanje

26. Z drugim in tretjim vprašanjem nacionalno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba živila, ki v Skupnost vstopajo iz tretjih držav, uničiti, če veterinarski pregledi nakažejo, da vsebujejo ostanke snovi iz priloge IV k Uredbi št. 2377/90/ES.

27. Najprej bom obravnaval člena 17(2) in 22(2) Direktive 97/78. Natančneje, preučil bom, kako sta ti določbi povezani, da ugotovim, pod katerimi pogoji dovoljujeta ponovno odpošiljanje in pod katerimi pogoji zahtevata uničenje proizvodov, ki ne izpolnjujejo uvoznih pogojev Skupnosti. Nato bom obravnaval člen 5 in prilogo IV k Uredbi št. 2377/90 v zvezi s farmakološko aktivnimi snovmi, za katere ni mogoče določiti najvišjih mejnih vrednosti.

a) Člena 17(2) in 22(2) Direktive 97/78

28. Člena 17(2) in 22(2) se, čeprav oba zadevata proizvode, ki ne izpolnjujejo uvoznih pogojev Skupnosti, razlikujeta po svojem področju uporabe.

29. Člen 17(2) se splošno uporablja in se nanaša na vse primere, v katerih pregledi, zahtevani na mejnih kontrolnih točkah, pokažejo, ali da proizvod ne izpolnjuje uvoznih pogojev ali da obstaja nepravilnost. Pošiljka proizvodov mora za izpolnitev uvoznih pogojev izpolnjevati neodvisne zahteve vseh treh vrst pregledov, pregleda dokumentov, preverjanja identitete in fizičnega pregleda. Mogoče je na primer, da proizvod ne izpolnjuje uvoznih pogojev, ker ne izpolnjuje upravnih zahtev pregleda dokumentov. V takem primeru se uporablja člen 17(2).

30. Nasprotno pa se člen 22(2) uporablja samo takrat, kadar pregledi pokažejo, da lahko pošiljka proizvodov pomeni nevarnost za zdravje ljudi ali živali. Področje uporabe člena 22(2) je torej precej ožje kot pri členu 17(2). Člen 22(2) je v razmerju do člena 17(2) dejansko lex specialis.

31. Kadar se uporablja člen 17(2), bi morali pristojni organi pošiljko proizvodov ponovno odposlati v šestdesetih dneh, če tega ne preprečujejo rezultati veterinarskega pregleda in zdravstvene zahteve. Če vnovično razpošiljanje ni mogoče ali je šestdesetdnevni rok že potekel ali pa se oseba, odgovorna za tovor, s tem takoj strinja, potem mora pristojni organ v skladu s členom 17(2)(b) proizvode uničiti. V skladu s tem in z določenimi izjemami člen 17(2) zahteva ponovno odpošiljanje, če proizvod ne izpolnjuje uvoznih pogojev.

32. Člen 22(2), na drugi strani, ne omenja možnosti ponovnega odpošiljanja. Določa, da „[č]e kateri od pregledov […] nakaže, da lahko pošiljka pomeni nevarnost za zdravje ljudi ali živali, mora pristojni veterinarski organ nemudoma […] zaseči in uničiti zadevno pošiljko.“

33. Med strankami je nesporno, da postane člen 17(2) neupošteven, ko se ugotovi, da pošiljka proizvodov „lahko […] pomeni nevarnost za zdravje ljudi ali živali“ v smislu člena 22(2). V takem primeru pristojni organi nimajo druge izbire, kot da pošiljko uničijo. Se pa mnenja razlikujejo o tem, kdaj „lahko pošiljka pomeni nevarnost za zdravje ljudi ali živali.“

34. Družba Coxon domneva, da so mejne kontrole Komisije učinkovite, in v bistvu trdi, da proizvodi, ki ne izpolnjujejo uvoznih pogojev Skupnosti, zaradi ponovnega odpošiljanja ne pomenijo več nevarnosti za zdravje ljudi ali živali v Skupnosti. Družba Coxon meni, da se zato člen 22(2), če je mogoče ponovno odpošiljanje v državo izvora, ne uporablja. V zvezi s tem družba Coxon trdi, da varovanje zdravja ljudi ali živali zunaj Skupnosti ni in dejansko tudi ne more biti namen veterinarskih pregledov Skupnosti.

35. Komisija meni, da če se tretji državi to ne zdi problematično, člen 22 ni ovira za ponovno odpošiljanje proizvodov, ki ne izpolnjujejo uvoznih pogojev Skupnosti. Ne glede na to pa Komisija poudarja, da lahko pristojni organi zaradi zagotavljanja osnovne ravni varovanja javnega zdravja vedno uničijo pošiljke, ki pomenijo jasno in takojšnjo nevarnost za zdravje ljudi. Drugič, Komisija poudarja, da člen 22(2) zahteva uničenje pošiljk, ki pomenijo potencialno, celo posredno, nevarnost za zdravje ljudi ali živali v Skupnosti. Komisija kot primer posredne nevarnosti omenja nevarnost goljufivega ponovnega uvoza zadevnih pošiljk na drugi mejni kontrolni točki.

36. Grška in nizozemska vlada menita, da se člen 22(2) uporablja vedno, kadar so zadevni proizvodi nevarni za zdravje potrošnika. Obe vladi trdita, da se želi s členoma 17(2) in 22(2) zagotoviti, da taki proizvodi ne ostanejo na trgu. Opozarjata na to, da če teh proizvodov ne bi uničili, bi vedno obstajala nevarnost, da bodo našli pot v Skupnost in do potrošnika Skupnosti. Grška vlada v zvezi s tem trdi, da bi milejša razlaga člena 22(2) spodbujala poskuse uvoza nevarnih proizvodov. Stroški takih poskusov bi bili za uvoznika zanemarljivi, če bi mu proizvodi, za katere je bilo ugotovljeno, da pomenijo nevarnost za zdravje, ostali na razpolago.

37. Strinjam se s stališčem nizozemske in grške vlade. Kadar se v Skupnost uvažajo proizvodi, ki izvirajo iz tretjih držav, so predmet zdravstvenih nadzornih mehanizmov Skupnosti. Stroga ureditev po členu 22(2) Direktive je namenjena varovanju zdravja ljudi in živali v Skupnosti. V zvezi s tem Direktiva dopolnjuje enakovredno ureditev, ki se uporablja za proizvode znotraj Skupnosti in po kateri morajo pristojni organi držav članic, kadar veterinarski pregledi pri trgovanju znotraj Skupnosti pokažejo, da pošiljka „lahko pomeni nevarnost za zdravje ljudi ali živali,“ odrediti njeno uničenje ne glede na to, ali bi se lahko proizvodi potencialno tržili zunaj Skupnosti.( ) Podobno proizvodov, ki izvirajo iz tretjih držav, ne bi smeli ponovno odposlati samo zato, ker se jih lahko trži zunaj Skupnosti.( ) V skladu z navedenim bi morali uvozniki in tisti, ki trgujejo znotraj Skupnosti, prevzeti tveganje, da se lahko njihove proizvode uniči, če ne izpolnjujejo zdravstvenih standardov Skupnosti.

38. Poleg tega ter kot navajata nizozemska in grška vlada, bi – če bi možnost ponovnega odpošiljanja ostala na voljo – nevarnost ponovnega uvoza v Skupnost obstajala še naprej. Trditev družbe Coxon, da učinkovitost skupnostne mejne kontrole preprečuje tako ponovno odpošiljanje, ni prepričljiva. Omogočanje ponovnega odpošiljanja proizvodov, ki pomenijo nevarnost za zdravje ljudi ali živali, lahko bistveno poveča poskuse uvoznikov, da dajo taka živila na trg Skupnosti. Uvoznikom teh proizvodov ne bi bilo treba prevzeti tveganja izgube, ker možnosti uničenja praktično ne bi bilo.

39. Družba Coxon se v podporo svojemu razumevanju členov 17(2) in 22(2) Direktive 97/78 opira na Uredbo št. 882/2004.( ) Navedena uredba vsebuje nekatera pravila o ponovnem odpošiljanju krme in živil, ki so nevarna za zdravje ljudi ali živali.( ) Vendar pa, kot je na obravnavi pravilno opozorila grška vlada, ta pravila niso upoštevna za obravnavano zadevo. Zakonodajalec Skupnosti s sprejetjem Uredbe št. 882/2004 ni spremenil usklajenih uvoznih postopkov za živila živalskega izvora po Direktivi 97/78.( )

40. Ugotoviti je treba še, ali proizvodi, za katere je bilo ugotovljeno, da vsebujejo ostanke snovi iz priloge IV k Uredbi št. 2377/90, „lahko pomenijo nevarnost za zdravje ljudi ali živali“ v smislu člena 22(2) Direktive 97/78.

b) Člen 5 in priloga IV k Uredbi št. 2377/90

41. Uredba Sveta št. 2377/90 uvaja enoten postopek za ugotavljanje najvišjih mejnih vrednosti ostankov zdravil za uporabo v veterinarski medicini v živilih živalskega izvora. Uvedba enotnega postopka za ugotavljanje najvišjih mejnih vrednosti je namenjena zaščiti javnega zdravja,( ) hkrati pa tudi olajševanju trgovanja z živili živalskega izvora.( )

42. Priloga IV k navedeni uredbi vsebuje seznam farmakološko aktivnih snovi za uporabo v veterinarski medicini, za katere ni mogoče določiti najvišjih mejnih vrednosti. V skladu s členom 5 Uredbe „ostanki zadevne snovi, ki se v kakršnikoli količini pojavijo v živilih živalskega izvora, predstavljajo tveganje za zdravje potrošnika.“ Zato je s členom 5 uporaba teh snovi v Skupnosti prepovedana.

43. Zato bi bilo mogoče ugotoviti, da pošiljka proizvodov, ki vsebujejo ostanke snovi s seznama v prilogi IV k Uredbi št. 2377/90, „lahko pomeni nevarnost za zdravje ljudi ali živali“ v smislu člena 22(2) Direktive 97/78.

44. Predložitveno sodišče v predložitvenem sklepu ugotavlja, da je Nizozemska po posvetovanju s Komisijo odredila ponovno odpošiljanje več pošiljk kitajskih proizvodov, ki so vsebovali manj kot 5 ppb nitrofuranov. Nizozemski organi so torej začasno odstopili od ničelne mejne vrednosti za furazolidon (nitrofurani vključujejo furazolidon). Odstopanje ni veljalo za pošiljke družb Coxon in Raverco, obravnavane v tej zadevi.( ) Ne glede na to pa predložitveno sodišče meni, da ta začasna praksa nizozemskih organov postavlja pod vprašaj sklep, da člen 22(2) Direktive 97/78 obligatorno zavezuje k uničenju proizvodov, za katere je bilo ugotovljeno, da vsebujejo ostanke furazolidona, ki je na seznamu v prilogi IV k Uredbi št. 2377/90.

45. Nizozemska vlada trdi, da jo je skorajšnji trgovinski spor s Kitajsko prisilil k začasnemu odstopanju od strogega režima uničenja. V tistem času vse države članice niso imele na razpolago metod testiranja, ki bi omogočale ugotovitev prisotnosti manj kot 5 ppb nitrofuranov v živalskih proizvodih. Nizozemska vlada opozarja, da je tak položaj privedel do neenakosti, saj bi pristojni organi v nekaterih državah članicah dovolili uvoz proizvodov z manj kot 5 ppb nitrofuranov, organi v državi članici z natančnejšimi metodami testiranja pa bi odredili njihovo uničenje. Nizozemski organi so odredili uničenje več pošiljk proizvodov, ki so izvirali iz Kitajske in v katerih so bili ostanki nitrofuranov pod 5 ppb. Kitajski organi so v odgovor najavili prepoved uvoza živalskih proizvodov iz Nizozemske. Nizozemska se je nato strinjala s kitajskimi organi, da bo ponovno odposlala pošiljke proizvodov, ki vsebujejo manj kot 5 ppb nitrofuranov, če ti proizvodi ne bi vsebovali nobenih drugih nevarnih ostankov. Ta sporazum bi zadeval samo pošiljke, ki so bile uvožene pred 15. marcem 2002. Od navedenega datuma naprej so morale države članice v skladu z Odločbo 2002/69/EC z dne 30. januarja 2002 izvajati splošno prepoved uvoza živalskih proizvodov iz Kitajske.( )

46. Upravičeno se je mogoče vprašati, kot se je predložitveno sodišče, ali je mogoče odločitev o začasnem ponovnem odpošiljanju proizvodov, ki vsebujejo nitrofurane, zajeti s strogim besedilom člena 22(2) Direktive 97/78 v povezavi s členom 5 Uredbe št. 2377/90. Menim pa, da začasna praksa nizozemskih organov, da ponovno odpošljejo proizvode iz Kitajske, ki vsebujejo manj kot 5 ppb nitrofuranov, ne vpliva na razlago navedenih določb.

47. Zato morajo pristojni organi, kadar veterinarski pregledi pokažejo, da živila, ki vstopajo v Skupnost iz tretjih držav, vsebujejo ostanke snovi, ki je navedena v prilogi IV k Uredbi št. 2377/90, v skladu s členom 22(2) Direktive 97/78 zadevna živila zaseči in uničiti.

C – Četrto vprašanje

48. Predložitveno sodišče je četrto vprašanje postavilo, če bi bilo treba na drugo vprašanje odgovoriti nikalno. Zato glede na zgoraj navedeno na četrto vprašanje ni treba odgovoriti.

IV – Predlog

49. Predlagam, da Sodišče na vprašanja za predhodno odločanje odgovori takole:

(1) V skladu s členom 17(2)(a) Direktive Sveta 97/78/ES z dne 18. decembra 1997 o določitvi načel, ki urejajo organizacijo veterinarskih pregledov proizvodov, ki vstopajo v Skupnost iz tretjih držav, mora ugovor pristojnih organov zoper ponovno odpošiljanje pošiljke temeljiti na neizpolnjevanju uvoznih pogojev Skupnosti.

(2) Člen 22(2) navedene direktive zahteva, da pristojni nacionalni organi zasežejo in uničijo živila, ki izvirajo iz tretjih držav in vstopajo v Skupnost, če veterinarski pregledi pokažejo, da zadevna živila vsebujejo ostanke snovi, navedene v prilogi IV k Uredbi Sveta (EGS) št. 2377/90 z dne 26. junija 1990 o določitvi postopka Skupnosti za določanje najvišjih mejnih vrednosti ostankov zdravil za uporabo v veterinarski medicini v živilih živalskega izvora.