SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

ELEANOR SHARPSTON,

predstavljeni 21. julija 2016 ( 1 )

Zadeva C‑127/15

Verein für Konsumenteninformation

proti

INKO, Inkasso GmbH

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija))

„Varstvo potrošnikov — Potrošniške kreditne pogodbe — Direktiva 2008/48/ES — Razlaga člena 3(f) — Pojem ‚kreditni posrednik‘ — Ali so dogovori o obročnem odplačevanju, ki jih agencija za izterjavo dolgov sklene v imenu dajalcev kredita, kreditne pogodbe, ki se nanašajo na brezplačen odlog plačila obstoječega dolga‘ v smislu člena 2(2)(j)“

1. Ali agent za izterjavo dolgov, ki mu dajalci kredita naročijo, naj poplačilo zapadlega dolga od kreditojemalcev, ki so v zamudi s plačilom obveznosti iz kreditne pogodbe (v nadaljevanju: prvotna pogodba), zagotovi tako, da jim predstavi pogodbe o odlogu plačila, ravna kot kreditni posrednik v smislu Direktive 2008/48/ES? ( 2 ) Če da, ali sporazum, ki ga agent sklene, izpade iz področja uporabe te direktive, če pristojbine, ki jih zaračuna za svoje storitve, niso višje od zneskov, ki so dogovorjeni v prvotni kreditni pogodbi in jih mora kreditojemalec dajalcu kredita plačati v vsakem primeru? S tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija) Sodišče sprašuje o področju uporabe Direktive 2008/48, ki ureja potrošniške kreditne pogodbe.

Zakonodaja

Direktiva 2008/48

2. Direktiva 2008/48 ima več ciljev. Prvič, prevladujoč cilj je usklajevanje pravnega okvira na številnih temeljnih področjih, „da bi olajšali nastanek dobro delujočega notranjega trga potrošniških kreditov“, ( 3 ) da se „ponudi zadostno raven varstva potrošnikov, da s[e] zagotovi njihovo zaupanje,“ ( 4 ) in da se „vsem potrošnikom […] zagotovi visoka in primerljiva raven varovanja njihovih interesov in se vzpostavi pravi notranji trg“. ( 5 ) Drugič, dajalci kredita bi morali potrošnikom razkriti informacije, da se zagotovi, da so ti zavarovani pred nelojalno ali zavajajočo prakso, in da bi se potrošniki lahko odločali ob polnem poznavanju dejstev, tako da se zagotovi, da dobijo ustrezne podatke, ki jih lahko potrošnik še pred sklenitvijo kreditne pogodbe odnese s seboj in preuči, o pogojih in stroških kredita ter svojih obveznostih. ( 6 ) Tretjič, z Direktivo se želi urediti nekatere obveznosti kreditnih posrednikov in zagotoviti, da predpogodbene zahteve na splošno veljajo tudi zanje. ( 7 ) Dalje, države članice ta direktiva spodbuja, da „sprej[mejo] ustrezne ukrepe za spodbujanje odgovornega ravnanja v vseh fazah kreditnega razmerja ob upoštevanju posebnosti svojih kreditnih trgov. Ti ukrepi vključujejo na primer določbe o obveščanju in izobraževanju potrošnikov, vključno z opozorili glede tveganja v primeru zamude plačila in prevelikih zadolžitev“ ( 8 ).

3. Člen 1 določa, da je namen Direktive 2008/48 uskladiti nekatere vidike zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi s pogodbami, ki zajemajo potrošniške kredite.

4. V skladu s členom 2 Direktive 2008/48 se ta direktiva uporablja za kreditne pogodbe, razen če so izrecno izključene z njenega področja uporabe. Člen 2(2) našteva 12 vrst kreditnih pogodb, vključno s tistimi, ki se nanašajo na stanovanjske in druge nepremičnine, ( 9 ) ki ne spadajo na področje uporabe Direktive. To vključuje: „(f) kreditne pogodbe, s katerimi se podelijo krediti brez obresti in kakršnih koli drugih stroškov, ter kreditne pogodbe, ki določajo, da se mora kredit odplačati v roku treh mesecev in pri katerih se plačajo zgolj zanemarljivi stroški; […] (j) kreditne pogodbe, ki se nanašajo na brezplačen odlog plačila obstoječega dolga; […]“

5. Člen 2(6) določa: „Države članice lahko določijo, da se za kreditne pogodbe, v katerih se predvideva, da bosta dajalec kredita in potrošnik sklenila dogovor glede načina odloga plačil ali odplačil, uporabljajo samo členi 1 do 4, 6, 7, 9, člen 10(1), člen 10(2)(a) do (i) ter (l) in (r), člen 10(4), členi 11, 13, 16 in členi 18 do 32, kadar je potrošnik že v zamudi pri odplačevanju po prvotni kreditni pogodbi in kadar: ( 10 ) (a) bi takšen dogovor verjetno odvrnil možnost sodnega procesa v zvezi z zamudo; in (b) potrošnik s tem ne bi imel manj ugodnih pogojev v primerjavi s tistimi, določenimi s prvotno kreditno pogodbo. […]“

6. V členu 3 so pomembne te opredelitve: „(a) ‚potrošnik‘ pomeni fizično osebo, ki v transakcijah, zajetih v [Direktivi 2008/48,] deluje za namene zunaj svoje trgovske, poslovne ali poklicne dejavnosti; (b) ‚dajalec kredita‘ pomeni fizično ali pravno osebo, ki da ali obljubi, da bo dala kredit v okviru svoje trgovske, poslovne ali poklicne dejavnosti; (c) ‚kreditna pogodba‘ pomeni pogodbo, s katero dajalec kredita odobri ali obljubi, da bo odobril potrošniku kredit v obliki odloga plačila, posojila ali drugega podobnega finančnega dogovora, z izjemo pogodb o trajnem opravljanju storitev ali dobavi blaga enake vrste, kadar potrošnik v času dobave takšnih storitev ali blaga plačuje zanje v obrokih; […] (f) ‚kreditni posrednik‘ pomeni fizično ali pravno osebo, ki ne deluje kot dajalec kreditov in v okviru svoje dejavnosti, poslovanja ali stroke v zameno za plačilo, ki je lahko v denarju ali kateri koli drugi obliki finančnega plačila: (i) potrošnikom predstavlja ali ponuja kreditne pogodbe; (ii) pomaga potrošnikom s pripravljalnim delom za kreditne pogodbe, razen tistih, navedenih v (i), ali (iii) v imenu dajalca kredita s potrošniki sklepa kreditne pogodbe; (g) ‚skupni stroški kredita za potrošnika‘ pomeni vse stroške, vključno z obrestmi, provizijami, davki in vsemi drugimi vrstami pristojbin, ki jih mora potrošnik plačati v zvezi s kreditno pogodbo in ki so dajalcu kredita znani […]“

7. Člen 5(1) določa obveznost zagotovitve predpogodbenih informacij potrošniku. ( 11 ) Določa: „Preden postane potrošnik zavezan izpolnjevanju kreditne pogodbe ali ponudbe, zagotovi dajalec kredita in, kjer je primerno, kreditni posrednik na temelju kreditnih pogojev dajalca kredita ter, kjer je to primerno, na izraženih preferencah potrošnika in informacijah, ki jih je ta posredoval, potrošniku informacije, da lahko primerja različne ponudbe in se tako zavestno odloči, ali bo sklenil kreditno pogodbo. […] Zadevne informacije opredeljujejo: (a) vrsto kredita; (b) identiteto in geografski naslov dajalca kredita ter po potrebi identiteto in geografski naslov zadevnega kreditnega posrednika; (c) skupni znesek kredita in pogoje, ki urejajo črpanje; (d) trajanje kreditne pogodbe; […] (l) veljavno obrestno mero v primeru zapadlih plačil ter pravila za njeno prilagoditev in, kjer je to potrebno, stroške v primeru zamude pri odplačevanju; (m) opozorilo o posledicah neizvedenih plačil; […]“

8. V skladu s členom 5(6) države članice zagotovijo, da dajalci kreditov in, kadar je ustrezno, kreditni posredniki potrošnikom zagotavljajo zadostne razlage, da bi jim omogočili oceno, ali je predlagana kreditna pogodba prilagojena njihovim potrebam in finančnemu položaju, kadar je ustrezno, pri čemer to storijo z razlago, med drugim, posledic zamude njihovega plačila. ( 12 )

9. Člen 21 določa nekatere posebne obveznosti za kreditne posrednike. Države članice morajo zagotoviti, da kreditni posrednik navede zlasti ali sodeluje izključno z enim ali več dajalci kreditov ali pa deluje kot neodvisni posrednik. ( 13 ) Kreditni posredniki mora potrošnike tudi obvestiti o vseh pristojbinah, ki se plačajo za njihove storitve in dajalcu kredita sporočiti podrobnosti v zvezi s takimi pristojbinami. ( 14 )

Direktiva 2009/22

10. Namen Direktive 2009/22/ES ( 15 ) je uskladitev nacionalnih pravil o opustitvenih tožbah s ciljem varstva kolektivnih interesov potrošnikov in tako zagotoviti dobro delovanje notranjega trga. Nanaša se na kršitve nacionalnih pravil, ki vplivajo na kolektivne interese potrošnikov in s katerimi se izvaja katera od direktiv, navedenih v Prilogi I te direktive. ( 16 ) Seznam vključuje Direktivo 87/102/EGS ( 17 ), ki je bila nadomeščena z Direktivo 2008/48. „Kvalificiran subjekt“ je upravičen za vložitev tožbe v kolektivne interesu potrošnikov. ( 18 )„Kvalificiran subjekt“ pomeni vsak organ ali organizacijo, ustanovljen v skladu s pravom države članice, ki ima zakoniti interes, da zagotovi spoštovanje določb, navedenih v členu 1. ( 19 )

Direktiva 2014/17

11. Z Direktivo 2014/17/EU ( 20 ) se želi ustvariti trg hipotekarnih kreditov z visoko stopnjo varstva potrošnikov, ki bi obsegal celotno Unijo. ( 21 ) Kreditni posrednik je v členu 4(5) opredeljen podobno kot v členu 3(f) Direktive 2008/48. Členi od 29 do 34 Poglavja 11 uvajajo različne zahteve glede ustanavljanja in nadzora kreditnih posrednikov in imenovanih predstavnikov. ( 22 )

Nacionalno pravo

12. Direktiva 2008/48 je bila v avstrijski notranji pravni red prenesena z Verbraucherkreditgesetz (zakon o potrošnikih kreditih, v nadaljevanju: VKrG). Člen 6 VKrG vsebuje obveznost zagotovitve predpogodbenih informacij iz člena 5 Direktive 2008/48. Obveznost velja tudi za kreditne pogodbe z odloženim ali obročnim odplačilom (člen 25 VKrG). Ta zakon ne izkorišča možnosti omejene uporabe iz člena 2(6) Direktive 2008/48.

13. Posledice zamude pri odplačilu kredita določa Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch (avstrijski civilni zakonik, v nadaljevanju: ABGB). Člen 1333 določa: „(1) Škoda, ki jo je dolžnik povzročil svojemu upniku z zamudo plačila denarne terjatve, se povrne z zakonskimi obrestmi […] (2) Upnik lahko poleg zakonskih obresti zahteva tudi povrnitev druge škode, ki mu jo je povzročil dolžnik, zlasti potrebnih stroškov izvensodnih ukrepov izvršbe ali izterjave, kolikor so v ustreznem razmerju s terjatvijo, ki se izterjuje.“ ( 23 )

Dejansko stanje, postopek in predloženi vprašanji za predhodno odločanje

14. Verein für Konsumenteninformation (združenje potrošnikov, Dunaj, v nadaljevanju: Združenje) je združenje, ki je po avstrijskem pravu upravičeno vlagati opustitvene tožbe v smislu Direktive 2009/22. Združenje je vložilo opustitveno tožbo, s katero želi družbi INKO, Inkasso GmbH, Linz (v nadaljevanju: Inko) preprečiti sklepanje pogodb o odlogu plačila (v nadaljevanju: dogovor o poplačilu), za katere zaračuna pristojbino, ne da bi pred tem potrošnikom zagotovila predpogodbene informacije, ki se zahtevajo s členoma 6 in 25 VKrG. ( 24 )

15. Družba Inko dajalcem kredita ponuja storitev izterjave dolgov dolžnikov, ki so v zamudi pri odplačilu kredita. Družba Inko v imenu dajalca kredita ponudi kreditojemalcu dogovor o poplačilu. Kreditojemalec lahko nato v treh dneh v celoti poplača zapadel dolg ali izpolni vnaprej pripravljen obrazec (v nadaljevanju: dogovor o obročnem odplačevanju) in ga vrne družbi Inko. V skladu s tem dogovorom kreditojemalec: (i) prizna dolg skupaj s stroški, ki so nastali zaradi zamude pri plačilu iz naslova prvotne pogodbe; (ii) da soglasje k načrtu odplačevanja; (iii) se zaveže k plačilu dolga z mesečnimi obroki in (iv) pristane na to, da bodo z njegovimi plačili najprej poplačani stroški družbe Inko in šele nato glavnica in obresti, ki pripadajo dajalcu kredita. Družba Inko za svojo storitev prejme pristojbine in obresti (v nadaljevanju: stroški izterjave).

16. Združenje trdi, da mora družba Inko kreditojemalcem pred sklenitvijo takih pogodb zagotoviti obvezne predpogodbene informacije. Družba Inko temu ugovarja. Trdi, da se dogovori o poplačilu sklepajo med kreditojemalcem in dajalcem kredita. Družba Inko ni stranka pri teh pogodbah in zaradi tega ni dolžna zagotoviti predpogodbenih informacij. V vsakem primeru pa pogodbe, ki jih družba Inko sklepa za račun svojih strank, niso odplačni odlogi plačila, zaradi česar njene dejavnosti ne spadajo v področje uporabe Direktive 2008/48.

17. Predložitveno sodišče navaja, da Združenje ni dokazalo, da so obresti in pristojbine, ki jih zaračunava družba Inko, višje od zneskov, ki bi jih bilo treba na podlagi avstrijske zakonodaje plačati dajalcem kredita, če bi dajalci kredita sami, brez posredovanja družbe Inko, pristali na obročno odplačilo. Združenje je na prvi stopnji uspelo. Družba Inko je uspela s pritožbo. Stranki sta se pritožili na predložitveno sodišče, ki želi ugotoviti, ali pogodbe družbe Inko spadajo v področje uporabe Direktive 2008/48 in je zato Sodišču predložilo naslednji vprašanji za predhodno odločanje: „1. Ali je treba agencijo za izterjavo dolgov, ki v povezavi z dejavnostjo izterjave terjatev v imenu svojih naročnikov njihovim dolžnikom ponuja sklenitev dogovora o obročnem odplačevanju, pri čemer za svojo dejavnost zaračunava stroške, ki jih bodo končno nosili [kreditojemalci], šteti za „kreditne posrednike“ v smislu člena 3(f) Direktive [2008/48]? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: Ali je dogovor o obročnem odplačevanju, sklenjen med dolžnikom in njegovim upnikom s posredovanjem agencije za izterjavo dolgov, „brezplačen odlog plačila“ v smislu člena 2(2)(j) Direktive 2008/48, če se dolžnik v njem zaveže zgolj k plačilu odprte terjatve in takšnih obresti ter stroškov, ki bi jih bil zaradi zamude dolžan plačati že na podlagi zakona, torej tudi brez sklenitve takega dogovora?“

18. Pisna stališča so predložili Združenje, družba Inko, francoska, nemška in litovska vlada ter Evropska komisija. Na obravnavi 25. februarja 2016 so te stranke, razen francoske in litovske vlade, ustno predstavile svoja stališča.

Presoja

Uvodne ugotovitve

19. Postopek v glavni stvari se nanaša na kolektivno tožbo, ki jo je na splošno v imenu potrošnikov sprožilo Združenje. Zato ni nobene posebne prvotne pogodbe, ki bi jo bilo treba preizkusiti in nobene podlage za sklepanje, ali bi kakšna specifična prvotna pogodba spadala v področje uporabe Direktive 2008/48. Prav tako ni nobene informacije, na podlagi katere bi bilo mogoče sklepati, ali izterjevalci dolgov, kakršna je družba Inko, dobavljajo blago ali ponujajo storitve v pomožni funkciji, kot določa člen 7 Direktive 2008/48.

20. Pravila o tem, kako je treba opredeliti pogodbe med dajalci kreditov, kreditojemalci v zamudi in agencijami za izterjavo dolgov, in pravila, ki se uporabljajo za te pogodbe, se med državami članicami razlikujejo. V avstrijskem pravu položaj ni popolnoma jasen. Zato Združenje navaja, da kadar kreditojemalec sklene dogovor o obročnem odplačevanju dolga z agencijo za izterjavo dolgov, s to pogodbo njegova zamuda iz prvotne pogodbe preneha, ker s svojimi plačili ni več v zamudi. Družba Inko glede tega ni navedla ničesar. Meni pa, da po avstrijskem pravu izterjevalci dolgov v imenu dajalcev kredita ne morejo sprožiti pravnih postopkov za izterjavo zapadlih dolgov. Izterjevalci dolgov niso stranke prvotne pogodbe in ne morejo pridobiti zapadlega dolga po tej pogodbi. Po mnenju družbe Inko subjekti, ki izterjujejo zapadle dolgove, ravnajo zgolj kot zastopniki dajalcev kredita.

21. Ta vprašanja so stvar nacionalnega prava in so v pristojnosti domačih sodišč. Da bi lahko Sodišče presodilo predloženo zadevo, ki se nanaša na vprašanje, ali so dogovori o obročnem odplačevanju, kakršni so tisti, ki so bili dogovorjeni z družbo Inko, kreditne pogodbe za namene Direktive 2008/48, ni treba odgovoriti na ta vprašanja. Zdi se mi, da take pogodbe spadajo v okvir opredelitve „kreditne pogodbe“ v členu 3(c) te direktive. Dogovor o obročnem odplačevanju je „odlog odplačila“ ali „drug podoben finančen dogovor“ v smislu te določbe, saj dajalec kredita (na podlagi prvotne pogodbe) kreditojemalcu s takimi pogodbami o poplačilu dodeli dodaten ali nov kredit v takšni obliki.

22. Člen 6 vsebuje podrobne zahteve po predpogodbenih informacijah za kreditne pogodbe v obliki možnosti prekoračitve in za nekatere posebne kreditne pogodbe. V predlogu za sprejetje predhodne odločbe ni navedeno, ali se ta določba uporablja za zadevne kreditne pogodbe, in predložitveno sodišče glede tega tudi ni zahtevalo nobenih pojasnil. Kljub temu pa je člen 6 odraz člena 5 in moja stališča glede zadnjega se po analogiji uporabljajo tudi za prvega. ( 25 )

Prvo vprašanje

23. S tem vprašanjem želi predložitveno sodišče izvedeti, ali agencija za izterjavo dolga, ki kreditojemalcem v zamudi v imenu in za račun dajalcev kredita proti plačilu pristojbine predstavi dogovore o obročnem odplačevanju z namenom izterjave zapadlega dolga, spada v okvir opredelitve kreditnega posrednika v smislu člena 3(f) Direktive 2008/48.

24. Moje stališče je, da je agencija za izterjavo dolga, ki ponuja take storitve, spada v okvir te določbe.

25. Prvič, tako razlago podpira besedilo člena 3(f). ( 26 ) V tem besedilu so navedeni štirje pogoji, ki morajo biti izpolnjeni za to, da se oseba šteje za kreditnega posrednika v smislu Direktive 2008/48. Zadevna oseba mora: (i) biti fizična ali pravna oseba; (ii) ne sme delovati kot dajalec kreditov; (iii) mora delovati v okviru svoje dejavnosti, poslovanja ali stroke (in zagotavljati storitve, naštete v podtočkah od (i) do (iii) člena 3(f)) in (iv) za svoje storitve zahtevati plačilo. ( 27 )

26. Glede na dejstva, ki jih je ugotovilo predložitveno sodišče, je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe in iz vzorca družbe Inko, ki vsebuje dogovor o odplačilu, iz spisa nacionalnega sodišča, razvidno, da dejavnost družbe Inko vključuje predstavljanje dogovorov o obročnem odplačevanju kreditojemalcem, ki so po prvotni pogodbi v zamudi. Člen 3(f) zajema naslednje dejavnosti kreditnih posrednikov: „(i) potrošnikom predstavlja ali ponuja kreditne pogodbe; (ii) pomaga potrošnikom s pripravljalnim delom za kreditne pogodbe, razen tistih, navedenih v (i), ali (iii) v imenu dajalca kredita s potrošniki sklepa kreditne pogodbe“. To besedilo je dovolj široko, da zajame dejavnosti družbe Inko. ( 28 )

27. Drugič, po mojem mnenju je taka razlaga skladna z dvema ciljema Direktive 2008/48, to je varstvom potrošnikov in ustvarjanjem pravega notranjega trga. ( 29 )

28. Dajalci kreditov, in, kjer je to primerno, kreditni posredniki morajo zagotoviti 19 vrst obveznih predpogodbenih informacij, ki so naštete v členu 5(1), v primernem roku, preden postane potrošnik zavezan izpolnjevanju kreditne pogodbe ali ponudbe. Seznam vključuje informacije v zvezi s položajem kreditojemalca, ki je v zamudi ali ne plača svojega dolga. ( 30 ) Večina kreditojemalcev v času sklenitve kreditne pogodbe ne pričakuje, da kredita ne bodo mogli odplačati, poleg tega pa je znano, da vsi kreditojemalci ne preučijo ali se mogoče ne zavedajo popolnoma posledic zamude pri plačilu, ki so navedene v predpogodbenih informacijah. Tridnevni rok, naveden v vzorčnem dogovoru družbe Inko, ne zadostuje, da bi se kreditojemalcem omogočila presoja njihovega položaja. Če je kreditojemalec postavljen pred izbiro, ali naj svoj zapadli dolg v celoti poplača ali naj izpolni dogovor o obročnem odplačevanju, ni verjetno, da ima dejansko možnost izbire. Če bi lahko brez težav poplačal zapadle zneske (kar je cenejša opcija, saj bi bila njegova odgovornost za plačilo nadaljnjih stroškov zmanjšana), najbrž s plačilom ne bi zamujal. Trije dnevi prav tako ne zadostujejo za to, da bi kreditojemalec primerjal stroške pristanka na dogovor o obročnem odplačevanju z alternativnimi rešitvami, ki jih ponujajo ostali dajalci kreditov.

29. Zato se mi zdi, da je s ciljem zagotavljanja visoke ravni varstva potrošnikov bolj skladno, da se od kreditnega posrednika zahteva zagotovitev informacij, ki so naštete v členu 5(1), zlasti če teh informacij ne zagotovi dajalec kredita. V nasprotnem primeru bi kreditojemalec ostal brez varstva, ki se želi zagotoviti z Direktivo 2008/48. ( 31 ) Da bi se spoštovala zaveza iz člena 5(1), morajo biti informacije kreditojemalcu zagotovljene v primernem času preden dogovor o obročnem odplačevanju postane zavezujoč. ( 32 ) To je zato, ker je izterjevalec dolga oseba, ki: (i) potrošnikom predstavlja ali ponuja kreditne pogodbe ali (ii) opravi pripravljalna dela v povezavi s takimi pogodbami ali (iii) v imenu dajalca kredita sklepa kreditne pogodbe v smislu člena 3(f). Za spoštovanje te obveznosti je prav gotovo potrebno daljše obdobje od treh dni, ki jih ponuja družba Inko. Člen 5(1) določa, da ima obveznost zagotovitve predpogodbenih informacij „dajalec kredita in, kjer je primerno, kreditni posrednik“. Zato je v teoriji možno, da bi informacije zagotovil dajalec kredita, preden kreditojemalec sprejme dogovor o obročnem odplačevanju. Vendar pa ni iz ničesar razvidno, da dajalci kreditov dejansko zagotavljajo take predpogodbene informacije. (Tudi če bi jih, pa to ne bi spremenilo načelnega dejstva, da imajo kreditni posredniki enako obveznost.)

30. Tej razlagi pritrjuje člen 5(6), v skladu s katerim morajo države članice zagotoviti, da dajalci kreditov in kreditni posredniki kreditojemalcem v fazi pred sklenitvijo pogodbe zagotavljajo zadostne razlage, da bi jim omogočili oceno dejavnikov, kot so posledice zamude pri plačilu. Prav tako je skladna s ciljem spodbujanja odgovornega ravnanja v vseh fazah kreditnega razmerja. ( 33 )

31. Skladna je tudi s ciljem vzpostavitve pravega notranjega trga, saj bi moral imeti pojem kreditnega posrednika enak pomen v vseh državah članicah. Zato bi morala obveznost zagotovitve predpogodbenih informacij veljati za vse, ki ponujajo storitve izterjave dolga, kakršne so tiste, ki jih ponuja družba Inko.

32. Družba Inko navaja, da kreditni posrednik združuje dajalce kreditov in kreditojemalce. Trdi, da izterjevalci dolgov ne morejo biti kreditni posredniki, ker so njihove dejavnosti povezane s kreditno pogodbo, ki obstaja, preden izterjevalec dolgov dogovor predstavi kreditojemalcu. Zato dolžnosti iz člena 21 Direktive 2008/48 (naslovljenega „Nekatere obveznosti kreditnih posrednikov [v] razmerju do potrošnikov“) ne morejo veljati za agencije za izterjavo dolgov. Družba Inko dodaja, da je opredelitev kreditnega posrednika iz člena 4(5) Direktive 2014/17 podobna kot opredelitev iz Direktive 2008/48 in da je treba obe določbi razlagati skladno. Iz konteksta Direktive 2014/17 je jasno, da dejavnosti agencij za izterjavo dolgov niso zajete v določbah, ki urejajo dejavnosti kreditnih posrednikov v tej direktivi. Družba Inko nazadnje navaja, da bi bilo področje uporabe člena 3(f), če bi se razlagalo tako, da vključuje tudi izterjevalce dolgov, preširoko. V tem primeru bi ta člen veljal tudi za poklicne dejavnosti, za katere ni bilo nikoli predvideno, da bi bile regulirane z Direktivo 2008/48, zlasti za tiste odvetnike, ki jim je v Avstriji dovoljeno opravljati dejavnost izterjevalca dolgov.

33. Zdi se mi, da je „kreditni posrednik“ splošen pojem, ki zajema več vrst dejavnosti. ( 34 ) Različne države članice ta pojem opredeljujejo različno in ga uporabljajo za različne vrste poslov. ( 35 ) Res je, da izterjava dolgov ni dejavnost, povezana s tradicionalnimi kreditnimi posredniki (kot je, na primer, posrednik potrošniških kreditov). Vendar pa so taki posredniki le ena od vrst kreditnih posrednikov, ki je omenjena v členu 21 Direktive 2008/48. V skladu s to določbo mora kreditni posrednik navesti, ali sodeluje izključno z enim ali več dajalci kreditov ali pa deluje neodvisno; navesti pristojbino, če obstaja, ki se plača za njegove storitve, in dajalca kredita za izračun efektivne obrestne mere (v nadaljevanju: EOM) obvestiti o tej pristojbini. Logično je, da imajo te obveznosti tudi izterjevalci dolgov, ko predlagajo dogovore o obročnem odplačevanju, saj delajo za stranke in za te storitve zaračunavajo pristojbino. ( 36 )

34. Direktiva 2014/17 določa skupni okvir glede pogodb, zavarovanih s hipoteko, ki zajemajo potrošniški kredit ali drugače zadevajo stanovanjske nepremičnine. V tem kontekstu določa poseben režim za kreditne posrednike. ( 37 ) Ne glede na podobnost opredelitve „kreditnega posrednika“ v členu 4(5) Direktive 2014/17 in v členu 3(f) Direktive 2008/48, to ne pomeni, da prvi člen omejuje obseg drugega. Direktiva 2008/48 ne velja za kreditne pogodbe, zavarovane s hipoteko, ali katerih namen je pridobiti ali obdržati lastninske pravice (člen 2(2)(a) in (b)). Po mojem mnenju to, ali je agencija za izterjavo dolgov zmožna izpolniti obveznosti iz, na primer, poglavja 11 Direktive 2014/17, ne more biti upoštevno za določitev pomena člena 3(f) Direktive 2008/48. Družba Inko je menila, da bi široka razlaga pomenila, da bi bili z Direktivo 2008/48 zajeti tudi pravniki, ki ne nudijo storitev izterjave dolgov. Vendar pa je odgovor enostaven, saj pravniki, ko nudijo pravne nasvete, ne opravljajo nalog, navedenih v členu 3(f), od (i) do (iii). ( 38 )

35. Nazadnje litovska vlada (ki je predlagala le odgovor na prvo vprašanje) meni, da mora biti za namene člena 3(f) dejavnost kreditnega posrednika opravljena pred sklenitvijo kreditne pogodbe. Upravljanje zapadlega dolga ni povezano s predlogom ali pripravo prvotne pogodbe.

36. S tem stališčem se ne strinjam. Prvič, člen 3(f) ne določa, da morajo biti dejavnosti kreditnih posrednikov opravljene pred sklenitvijo kreditne pogodbe. Z besedilom in nameni Direktive 2008/48 je bolj skladno, da se pojma „kreditni posrednik“ ne omejuje na ta način. Obveznost zagotovitve informacij namreč velja ves čas veljavnosti pogodbe, zlasti kadar se kreditojemalcu ponudi finančni dogovor, ki spada v okvir opredelitve kreditne pogodbe iz člena 3(c) Direktive 2008/48. ( 39 ) Drugič, v tem primeru prvotna pogodba med dajalcem kredita in kreditojemalcem ni upoštevna. Bistven je namreč dogovor o obročnem odplačevanju. ( 40 ) Ker ni mogoče iz ničesar sklepati, ali prvotne pogodbe spadajo na področje uporabe Direktive 2008/48, ni mogoče domnevati, da kreditojemalci predpogodbene informacije prejmejo, preden ti dogovori postanejo zavezujoči. Če subjekti, kakršen je Inko, niso kreditni posredniki v smislu člena 3(f), tudi nimajo obveznosti zagotovitve informacij, preden dogovor o obročnem odplačevanju postane zavezujoč. Tako kreditojemalci ne bi bili upravičeni do varstva po Direktivi 2008/48, ker predpogodbenih informacij ne bi dobili v nobeni fazi postopka, zlasti ne ob sklenitvi kreditne pogodbe o obročnem odplačevanju. V vsakem primeru pa je iz pojasnil predložitvenega sodišča v predlogu za sprejetje predhodne odločbe videti, da se dejavnosti družbe Inko začnejo, preden kreditojemalec sklene te pogodbe. ( 41 )

37. Zato menim, da je agencija za izterjavo dolga, ki potrošnikom v imenu in za račun dajalcev kredita proti plačilu pristojbine predstavi dogovore o obročnem odplačevanju zaradi izterjave njihovega zapadlega dolga, kreditni posrednik v smislu člena 3(f) Direktive 2008/48.

Drugo vprašanje

38. Če kreditojemalec sklene dogovor o obročnem odplačevanju in se zaveže k plačilu zapadlega dolga, skupaj z morebitnimi stroški in zamudnimi obrestmi, ki so posledica njegovega neplačila po prvotni pogodbi (ali upoštevnih nacionalnih pravil), ali je tak dogovor zunaj področja uporabe Direktive 2008/48, ker gre za kreditno pogodbo, ki se nanaša na „brezplačen odlog plačila obstoječega dolga“ v smislu člena 2(2)(j) Direktive 2008/48?

39. Nemška vlada navaja, da za dogovor, pri katerem kreditojemalec plača pristojbino, ni mogoče šteti, da je brezplačen v smislu člena 2(2)(j) Direktive 2008/48, tudi če stroški izterjave na podlagi dogovora o obročnem odplačevanju niso večji od stroškov iz prvotne pogodbe. Stroški v prvotni pogodbi so plačilo v smislu člena 2(2)(j). Po mnenju francoske vlade (ki odgovarja le na drugo vprašanje), lahko dogovori o obročnem odplačevanju kreditojemalcem povzročijo dodatne stroške, če: (i) kreditojemalec po tem dogovoru plača več, kot bi plačal, če bi bilo poplačilo izpeljano na drug način, in (ii) stroške izterjevalca dolgov neposredno ali posredno nosi kreditojemalec. Komisija navaja, da je nujno ugotoviti, ali mora kreditojemalec na podlagi dogovora o obročnem odplačevanju plačati večje stroške, kot če tega dogovora ne bi bilo.

40. Kaj pomeni beseda „brezplačen“ v členu 2(2)(j) Direktive 2008/48? Ali pogodbe družbe Inko spadajo v okvir te določbe?

41. Izraz „brezplačen“ v členu 2(2)(j) Direktive 2008/48 ni opredeljen. Zdi se, da bi bilo skladno z zakonodajnim okvirom, če bi se razlagal v skladu z izrazom „brez obresti in kakršnih koli drugih stroškov“ iz člena 2(2)(f). ( 42 ) Besedo „[‑]plačen“ je treba razumeti tudi skladno z opredelitvijo „skupni stroški kredita za potrošnika“ iz člena 3(g). Opredelitev je široka, saj zajema „vse stroške, vključno z obrestmi, provizijami, davki in vsemi drugimi vrstami pristojbin, ki jih mora potrošnik plačati v zvezi s kreditno pogodbo in ki so dajalcu kredita znani“. To je dovolj široko, da vključuje stroške izterjave, ki nastanejo, če kreditojemalec ne izpolni obveznosti iz prvotne pogodbe, ne glede na to, ali te stroške zaračuna dajalec kredita sam ali izterjevalec dolga v njegovem imenu.

42. Namen člena 2(2)(j) je, da se iz področja uporabe Direktive 2008/48 izvzame kreditne pogodbe, pri katerih kreditojemalec za zagotovljeni kredit ne nosi dodatnih stroškov. Besedo „brezplačen“ je treba razumeti glede na njen običajen pomen ter glede na kontekst predpisa in namen pravil, med katere to pravilo spada. ( 43 ) Tako se po mojem mnenju zastavlja vprašanje, ali sporni dogovori o obročnem odplačevanju kreditojemalcu ne povzročajo stroškov. Povedano preprosto: ali so taki dogovori zastonj?

43. Stroški izterjave zaradi zamude bi morali biti določeni v prvotni kreditni pogodbi. ( 44 ) Za dajalce kreditov ni neobičajno, da izterjavo zaupajo tretji stranki, ker je zanje to bolj učinkovito, kot če bi zapadli dolg poskusili izterjati sami. Ker obstajajo stroški izterjave, za plačilo katerih je zavezan kreditojemalec, ki je v zamudi po prvotni pogodbi, tega postopka ni mogoče opisati kot brezplačnega za kreditojemalce. Družba Inko ne zanika dejstva, da za svoje storitve zaračunava pristojbino. Torej tudi teh storitev ni mogoče opisati kot brezplačnih. Prvo vprašanje je, ali pogodbe, ki jih družba Inko za račun dajalcev kredita sklepa s kreditojemalci, kreditojemalcem povzročajo stroške v smislu člena 3(g) Direktive 2008/48. Iz vzorca dogovora o odplačilu iz spisa nacionalnega sodišča je videti, da kreditojemalec dejansko nosi stroške izterjave. ( 45 )

44. V vzorcu so v obrazcu med drugim navedene te informacije: (i) terjatev dajalca kredita in stroški (98,75 EUR); (ii) pristojbine, ki jih družba Inko zaračuna, ko pristane na to, da bo ravnala v imenu dajalca kredita, vključno s: 15,65 EUR (pristojbina za obdelavo); 14,28 EUR (prvi opomin); 9,36 EUR (pristojbina za pripravo dokumentacije) – delna vsota: 39,29 EUR; in (iii) nova višina dolga 138,04 EUR (seštevek 39,29 EUR in 98,75 EUR). Poleg tega so tudi druge pristojbine; obresti: 0 EUR ( 46 ); mesečni strošek vodenja spisa (3,12 EUR na mesec); 15,96 EUR na opomin in 45 EUR stroškov izterjave – skupaj 64,08 EUR. ( 47 )

45. Družba Inko ne ponuja dogovora, ki bi bil brezplačen. Obstajajo finančne posledice, glede katerih bi morali biti kreditojemalci v takem položaju, da bi lahko sprejemali informirane odločitve.

46. Ali je za namene člena 2(2)(j) Direktive 2008/48 kaj drugače, če kreditojemalec stroške dogovora o obročnem odplačevanju plača dajalcu kredita, ki nato plača izterjevalca dolgov, kot če izterjevalca dolgov plača neposredno?

47. Po mojem mnenju ne.

48. Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe in iz podatkov v nacionalnem spisu je jasno razvidno, da je v postopku v glavni stvari kreditojemalec na podlagi prvotne pogodbe (vsaj posredno) odgovoren za to plačilo. ( 48 )

49. Ali morajo biti, da bi bil dogovor zunaj področja uporabe člena 2(2)(j), zadevni stroški višji od stroškov, ki se po prvotni kreditni pogodbi plačajo, če je kreditojemalec v zamudi? ( 49 )

50. Po mojem mnenju je odgovor na to vprašanje nikalen.

51. Takšen pogoj, ki ga v veljavnem besedilu člena 2(2)(j) Direktive 2008/48 ni, se mi ne zdi skladen z varstvom potrošnikov, ki je cilj te direktive. Regulatorna tehnika, ki se uporablja v celotni Direktivi, je, da potrošnik, ki je pravilno in v celoti obveščen, lažje prevzema odgovornost za svoja posojila. ( 50 )

52. Predložitveno sodišče sprašuje, ali razlaga člena 2(2)(j) Direktive 2008/48 vpliva na člen 2(6) te direktive.

53. Po mojem mnenju ne. Ti določbi vzpostavljata različna režima. Člen 2(2)(j) ne omogoča izbire in iz področja uporabe Direktive 2008/48 izključuje pogodbe, pri katerih kreditojemalci kredit pridobijo brezplačno.

54. Nasprotno pa lahko države članice izbirajo, ali bodo uporabile blažji regulativni režim iz člena 2(6) Direktive 2008/48 ali ne. ( 51 ) V skladu s to določbo se lahko odločijo, da se za kreditne pogodbe, v katerih se predvideva, da bosta dajalec kredita in kreditojemalec sklenila dogovor o načinu odloga plačil ali odplačil, uporabljajo samo nekateri členi Direktive 2008/48, ( 52 ) kadar je kreditojemalec že v zamudi pri odplačevanju po prvotni kreditni pogodbi in kadar bi takšen dogovor verjetno odvrnil možnost sodnega procesa v zvezi z zamudo in kreditojemalec s tem ne bi imel manj ugodnih pogojev v primerjavi s tistimi, ki so določeni s prvotno kreditno pogodbo. Člen 6 (ki velja, med drugim, za „kreditne pogodbe ali ponudbe v zvezi s kreditn[imi] pogodb[ami]“, v zvezi s kreditno pogodbo zlasti iz člena 2(6)), vsebuje seznam obveznih informacij, ki jih mora dajalec kredita, in, kjer je to primerno, kreditni posrednik, potrošniku zagotoviti v primernem času, preden se ta potrošnik ali potrošnica zaveže. Vendar pa je za spor v glavni stvari, ker Avstrija ni izkoristila možnosti iz člena 2(6) Direktive 2008/48, še vedno upošteven člen 5 te direktive. ( 53 )

55. Zato ugotavljam, da če prvotna kreditna pogodba določa, da je kreditojemalec v primeru zamude odgovoren za plačilo stroškov izterjave, in kreditojemalec kasneje na podlagi sporazuma, ki ga je pripravil izterjevalec dolgov, z dajalcem kredita sklene dogovor o obročnem odplačevanju, ta sporazum ni kreditna pogodba, ki se nanaša na brezplačen odlog plačila obstoječega dolga, v smislu člena 2(2)(j) Direktive 2008/48, tudi če je kreditojemalec že odgovoren za plačilo stroškov izterjave, določenih v prvotni kreditni pogodbi, ali je sicer zavezan k plačilu teh stroškov na podlagi nacionalnih pravil.

Predlog

56. Ob upoštevanju navedenega menim, da bi moralo Sodišče na vprašanji, ki mu ju je postavilo Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija), odgovoriti: — Agencija za izterjavo dolga, ki potrošnikom v imenu in za račun dajalcev kredita proti plačilu pristojbine predstavi dogovore o obročnem odplačevanju z namenom izterjave njihovega zapadlega dolga, je kreditni posrednik v smislu člena 3(f) Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS. — Če prvotna kreditna pogodba določa, da je kreditojemalec v primeru zamude odgovoren za plačilo stroškov izterjave, in kreditojemalec kasneje na podlagi sporazuma, ki ga je pripravil izterjevalec dolgov, sklene dogovor o obročnem odplačevanju z dajalcem kredita, ta sporazum ni kreditna pogodba, ki se nanaša na brezplačen odlog plačila obstoječega dolga v smislu člena 2(2)(j) Direktive 2008/48, tudi če je kreditojemalec že odgovoren za plačilo stroškov izterjave, določenih v prvotni kreditni pogodbi, ali je sicer zavezan k plačilu teh stroškov na podlagi nacionalnih pravil.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Direktiva 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS (UL 2008, L 133, str. 66, v nadaljevanju: Direktiva). Direktiva je bila spremenjena z Direktivo Komisije 2011/90/EU z dne 14. novembra 2011 (UL 2011, L 296, str. 35) in Direktivo 2014/17/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. februarja 2014 (UL 2014, L 60, str. 34): glej tudi točko 11 spodaj. S spremembami se besedilo za to zadevo upoštevnih določb ni spremenilo.

( 3 ) Uvodna izjava 7.

( 4 ) Uvodna izjava 8.

( 5 ) Uvodna izjava 9.

( 6 ) Uvodni izjavi 18 in 19.

( 7 ) Uvodne izjave 13, 16, 17 in 24.

( 8 ) Uvodna izjava 26.

( 9 ) Glej člen 2(2)(a) in (b).

( 10 ) Členi od 1 do 3 določajo vsebino, področje uporabe in opredelitve pojmov (Poglavje I). Členi od 4 do 7 se nanašajo na informacije in prakse pred sklenitvijo kreditne pogodbe (Poglavje II). Člen 5, ki ureja predpogodbene informacije (glej opombi 7 in 8 spodaj), v členu 2(6) ni naveden. Člen 9 zagotavlja, da se v primeru čezmejnega kredita dajalcem kreditov iz države članice, ki ni država članica, v kateri se je kreditna sposobnost ocenjevala, zagotovi dostop do zbirk podatkov, ki se uporabljajo v zadnjenavedeni državi članici (Poglavje III). Členi 10, 11, 13, 16 in 18 vsebujejo določbe o informacijah in pravicah v zvezi s kreditnimi pogodbami (Poglavje IV). Člen 19 ureja izračun efektivne obrestne mere (Poglavje V), člena 20 in 21 pa se nanašata na dajalce kredita in kreditne posrednike (Poglavje VI). Nazadnje, členi od 22 do 28 vsebujejo izvedbene ukrepe (Poglavje VII) in členi od 29 do 32 prehodne in končne določbe (Poglavje VIII).

( 11 ) Te informacije se posredujejo na papirju ali drugem trajnem nosilcu. Šteje se, da je dajalec kredita izpolnil zahteve po informacijah iz člena 5(1), če je zagotovil „standardne informacije o evropskem potrošniškem kreditu“ na obrazcu iz Priloge II Direktive 2008/48. Za več informacij glej moje sklepne predloge v zadevi Home Credit Slovakia, C‑42/15, EU:C:2016:431, točke od 24 do 29.

( 12 ) Člen 6 vsebuje zahteve po predpogodbenih informacijah za nekatere kreditne pogodbe v obliki možnosti prekoračitve in za nekatere posebne kreditne pogodbe. Člen 7 določa, da se člena 5 in 6 ne uporabljata za dobavitelje blaga ali ponudnike storitev, ki nastopajo kot kreditni posredniki v pomožni funkciji. V tej zadevi ni upošteven nobeden od njih.

( 13 ) Člen 21(a).

( 14 ) Člen 21(b) oziroma (c).

( 15 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o opustitvenih tožbah zaradi varstva interesov potrošnikov (UL 2009, L 110, str. 30).

( 16 ) Člen 1.

( 17 ) Direktiva Sveta z dne 22. decembra 1986 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi s potrošniškimi krediti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 1, str. 326).

( 18 ) Člen 2.

( 19 ) Člen 3. Ti organi vključujejo zlasti neodvisne javne organe, pristojne za varstvo interesov potrošnikov, in organizacije, katerih namen je (v skladu z merili, določenimi v nacionalnem pravu) varstvo takih interesov.

( 20 ) Direktiva 2014/17/ЕU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. februarja 2014 o potrošniških kreditnih pogodbah za stanovanjske nepremičnine in spremembi direktiv 2008/48/ES in 2013/36/EU ter Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL 2014, L 60, str. 34).

( 21 ) Uvodne izjave do 5 do 8 in 15.

( 22 ) Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe se ne nanaša na kreditne pogodbe za stanovanjske nepremičnine. Tožena stranka v postopku v glavni stvari pa se je v svojih pisnih stališčih vendarle sklicevala na Direktivo 2014/17.

( 23 ) Obrestna mera zakonskih obresti je določena v členu 1000(1) ABGB. Trenutno je 4 %.

( 24 ) Predložitveno sodišče v predlogu za sprejetje predhodne odločbe navaja, da sta sporna zneska 30.500 EUR in 5500 EUR.

( 25 ) Glej tudi točko 54 spodaj.

( 26 ) Glej tudi uvodni izjavi 16 in 17.

( 27 ) Glej točko 6 zgoraj.

( 28 ) Glej točki 14 in 15 zgoraj. Družba Inko je vzorec dogovora o obročnem odplačilu predložila v postopku v glavni stvari. V skladu s tem vzorčnim dogovorom kreditojemalec soglaša, da bo lahko družba Inko, če bo zamudil s plačilom obroka, navezala stik z njegovim delodajalcem, z namenom, da dobi plačilo neposredno iz njegove plače. Posojilojemalcu se ponudi tudi, da pristane na odplačilo družbi Inko prek trajnega naloga.

( 29 ) Glej uvodni izjavi 7 in 8 Direktive 2008/48.

( 30 ) Med obveznimi predpogodbenimi informacijami, ki so naštete v členu 5(1) Direktive 2008/48, so: obrestna mera v primeru zapadlih plačil ter pravila za njeno prilagoditev in stroški v primeru zamude pri odplačevanju (člen 5(1)(l) ter opozorilo o posledicah neizvedenih plačil (člen 5(1)(m)).

( 31 ) Glej, na primer, prevladujoče cilje v uvodnih izjavah od 7 do 9.

( 32 ) Glej uvodni izjavi 18 in 19.

( 33 ) Glej uvodno izjavo 26.

( 34 ) Glej predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o uskladitvi zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi s potrošniškimi krediti COM(2002) 443 final (UL 2002, C 331 E, str. 200) (prvotni predlog). V njem je pojem kreditnega posrednika opisan tako: „splošen pojem, ki bi lahko zajemal več vrst dejavnosti in več kategorij posrednikov (na strani 8).

( 35 ) Glej dokument, ki je bil pripravljen za GD za notranji trg in storitve, naslovljen: „Study on Credit Intermediaries in the Internal Market“ z dne 15. januarja 2009, točke od 3.20 do 3.23.

( 36 ) Glej člen 21(a) oziroma (b). Člen 3(i) Direktive 2008/48 EOM opredeljuje kot skupne stroške kredita.

( 37 ) Glej zlasti člene od 29 do 34 v poglavju 11 Direktive 2014/17.

( 38 ) Glej tudi stran 9 prvotnega predloga, na kateri je navedeno: „Odvetniki in notarji načeloma niso zajeti, tudi če jih potrošnik vpraša za nasvet v zvezi z obsegom kreditne pogodbe ali če pomagajo pri sestavitvi pogodbe ali jo overijo, dokler je njihova vloga omejena na zagotavljanje pravnih nasvetov in svojih strank ne usmerjajo k določenemu dajalcu kreditov.“

( 39 ) Glej uvodno izjavo 24.

( 40 ) Glej točko 21 zgoraj.

( 41 ) Glej točko 15 zgoraj.

( 42 ) V uvodni izjavi 13 je navedeno, da se Direktiva 2008/48 ne bi smela uporabljati za določeno vrsto kreditne pogodbe, če kreditojemalec plača le neznatne stroške ali ne plača nobenih stroškov. Prvotni predlog je vseboval izjeme za dogovore o obročnem odplačevanju ali podobne finančne sporazume, po možnosti z uporabo plačilne ali debetne kartice, če so take transakcije brezplačne in zaključene v treh mesecih. Ni bilo določbe, ki bi ustrezala členu 2(2)(j), ki je bil vstavljen v spremenjen predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o potrošniških kreditnih pogodbah in o spremembi Direktive Sveta 93/13/ES (COM(2005) 483 final).

( 43 ) Glej sodbo z dne 5. julija 2012, Content Services, C‑49/11, EU:C:2012:419, odstavek 32.

( 44 ) Glej, na primer, člen 5(1)(l) Direktive 2008/48.

( 45 ) Glej točki 16 in 27 zgoraj.

( 46 ) Očitno je, da ta številka s časom trajanja pogodbenega razmerja raste.

( 47 ) Upoštevati je treba, da se stroški lahko povečajo. Postavka je odvisna od števila izdanih opozoril. Skratka, prvi sklop pristojbin znaša približno 40 % terjatve dajalca kredita. V primeru iz vzorca dogovora, kjer so terjatev dajalca kredita in stroški znašali 98,75 EUR, nadaljnje pristojbine znašajo približno 65 % terjatve dajalca kredita. Številke so zgolj za ponazoritev. Razmerje pristojbin družbe Inko do zapadlega dolga je očitno odvisno od zneska tega dolga v vsaki posamični zadevi.

( 48 ) Glej točko 44 zgoraj.

( 49 ) Glej točko 17 zgoraj.

( 50 ) Glej uvodni izjavi 24 in 26. Glej tudi sodbo z dne 18. decembra 2014, CA Consumer Finance, C‑449/13, EU:C:2014:2464, točka 21.

( 51 ) Člen 2(6) Direktive 2008/48 je bil vnesen med razpravo o Direktivi na Svetu; glej str. 3 Sporočila Komisije Evropskemu parlamentu v skladu z drugim pododstavkom člena 251(2) Pogodbe ES o skupnem stališču Sveta v zvezi s sprejetjem direktive Evropskega Parlamenta in Sveta o potrošniških kreditnih pogodbah COM(2007) 546 final z dne 21. septembra 2007.

( 52 ) Glej točko 5 zgoraj.

( 53 ) Glej točko 22 zgoraj.