Zadeva T‑826/14 R

Kraljevina Španija

proti

Evropski komisiji

„Začasna odredba — Državne pomoči — Ureditev davka od dohodkov pravnih oseb, ki podjetjem, ki imajo davčni domicil v Španiji, omogočajo amortizacijo dobrega imena, ki izhaja iz posredne pridobitve deleža v podjetjih, ki imajo davčni domicil v tujini — Sklep, s katerim je bila ta pomoč razglašena za nezdružljivo z notranjim trgom in naložena izterjava te pomoči — Predlog za odlog izvršitve — Fumus boni juris — Neobstoj nujnosti“

Povzetek – Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 27. februarja 2015

Začasna odredba – Odlog izvršitve – Začasni ukrepi – Pogoji za izdajo – Nujnost – Resna in nepopravljiva škoda – Popolnoma hipotetična škoda, ki temelji na prihodnjih in negotovih dogodkih – Nezadostnost za utemeljitev nujnosti – Sklep na področju državnih pomoči, ki je tesno povezan s prejšnjimi sklepi, ki jih je Splošno sodišče razglasilo za nične – Oprostitev obveznosti zagotovitve vračila teh pomoči s strani Komisije pred pravnomočno odločbo Sodišča – Neobstoj nujnosti

Začasna odredba – Odlog izvršitve – Začasni ukrepi – Pogoji za izdajo – Fumus boni juris – Nujnost – Resna in nepopravljiva škoda – Kumulativnost – Tehtanje vseh zadevnih interesov – Vrstni red preizkusa in način preverjanja – Diskrecijska pravica sodnika za začasne odredbe

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 12 do 14.)

Za izpolnitev pogoja glede fumus boni juris lahko zadostuje, da se navede, da obstaja tesna povezava med sklepom, na katerega se nanaša predlog za odlog izvršitve, na eni strani ter prejšnjimi odločbami, ki jih je Splošno sodišče razglasilo za nične. Glede tega je na področju državnih pomoči fumus boni juris na prvi pogled posebej resen, če sklep, na katerega se nanaša predlog za odlog izvršitve, temelji na premisi, da je novi davčni ukrep selektiven iz istih razlogov, kot so tisti, ki jih je Komisija upoštevala v prejšnjih odločbah, da je prvotno davčno ureditev opredelila kot pomoč, ki je nezakonita in nezdružljiva z notranjim trgom, medtem ko je Splošno sodišče te prejšnje odločbe razglasilo za nične, ker Komisija ni dokazala, da je navedena ureditev selektivna, in to po dejanskem in pravno temeljitem preizkusu. V takem primeru je namreč treba verjetnost uspeha tožbe, na katero se nanaša predlog za izdajo začasne odredbe v zvezi z domnevno novo pomočjo, šteti za zelo veliko. (Glej točke 17, 18, 20 in 21.)

Ker so v postopku za izdajo začasne odredbe pogoji, ki morajo biti izpolnjeni za izdajo začasnega ukrepa, medsebojno odvisni, večja ali manjša resnost fumus boni juris ni brez vpliva na presojo nujnosti. Tako mora sodnik za začasne odredbe nujnost, na katero se lahko sklicuje tožeča stranka, toliko bolj upoštevati, če je opredelil fumus boni juris kot posebno resen. To ne spremeni dejstva, da sta v skladu z določbami člena 104(2) Poslovnika pogoja glede fumus boni juris in nujnosti ločena in kumulativna, tako da mora tožeča stranka še vedno dokazati neizogibnost resne in nepopravljive škode. Iz tega sledi, da – razen v okviru posebnega spora v zvezi z oddajo javnih naročil – fumus boni juris, naj bo še tako resen, ne more nadomestiti neobstoja nujnosti. (Glej točki 22 in 23.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke 25, 26, 31, 48 in 49.)