ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva T-143/06

MTZ Polyfilms Ltd

proti

Svetu Evropske unije

„Damping — Uvoz folij iz polietilen tereftalata s poreklom iz Indije — Uredba, s katero se končuje začasni vmesni pregled — Zaveza glede minimalnih uvoznih cen — Določitev izvozne cene — Uporaba metodologije, ki se razlikuje od tiste, ki je bila uporabljena med prvotno preiskavo — Izbira pravne podlage — Člena 2(8) in (9) ter 11(3) in (9) Uredbe (ES) št. 384/96“

Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 17. novembra 2009 II ‐ 4135

Povzetek sodbe

Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Pregled elementov, na podlagi katerih je bila določena protidampinška dajatev – Metoda za določitev izvozne cene

(člen 5 ES; Uredba Sveta št. 384/96, člena 2(8) in (9) ter 11(3) in (9))

Člen 11(3) osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 ne določa, da lahko Svet pri vmesnem pregledu, tako da se sklicuje na potrebnost presoje cen zadevnih izvoznikov v prihodnosti, uporabi metodologijo za določanje izvoznih cen, ki ni v skladu z zahtevami člena 2(8) in (9) osnovne uredbe. Iz člena 11(9) osnovne uredbe je namreč razvidno, da morajo institucije pri pregledu praviloma uporabiti isto metodologijo, ki vključuje tudi metodologijo za določanje izvoznih cen na podlagi člena 2(8) in (9) osnovne uredbe, kot pri prvotni preiskavi, na podlagi katere je bila protidampinška dajatev določena.

Ta določba določa izjemo, ki institucijam dovoljuje uporabo metodologije, ki je drugačna od tiste, ki je bila uporabljena pri prvotni preiskavi, le, če so se okoliščine spremenile, pri čemer gre za izjemo, ki jo je v vsekakor treba razlagati ozko. Poleg tega je iz člena 11(9) osnovne uredbe razvidno, da mora uporabljena metodologija upoštevati določbe členov 2 in 17 osnovne uredbe.

Poleg tega je polni učinek člena 11(3) osnovne uredbe zagotovljen z dejstvom, da imajo institucije široko diskrecijsko pravico, ki pri preizkusu potrebe po ohranitvi obstoječih ukrepov vključuje možnost sklicevanja na presojo politike cen zadevnih izvoznikov v prihodnosti. Nasprotno, ko je bil preizkus te potrebe opravljen in ko so se institucije odločile spremeniti obstoječe ukrepe, jih pri opredelitvi novih ukrepov zavezuje člen 11(9) osnovne uredbe, ki jim podeljuje izrecno pravico in dolžnost uporabiti metodologijo, določeno v členu 2 iste uredbe.

Iz tega izhaja, na eni strani, da pri določitvi izvozne cene domnevna možnost, da institucije opravijo analize za prihodnost, ni nujna za zagotovitev polnega učinka člena 11(3) osnovne uredbe in jo člen 11(9) iste uredbe celo izključuje ter, na drugi strani, da domnevna možnost, ki implicitno izhaja iz prve od teh določb, ne more prevladati nad izrecnimi pooblastili, ki jih v povezavi s členom 2 osnovne uredbe določa druga od teh določb. Člena 11(3) osnovne uredbe zato ni mogoče uporabiti kot pravne podlage, ki institucijam dovoljuje, da pri določitvi izvozne cene ne uporabijo metodologije, določene v členu 2(8) in (9) osnovne uredbe.

(Glej točke 41, 42, 45 in od 48 do 51.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Znamka Skupnosti

–

Tožbeni postopek

–

Tožba zoper odločbo oddelka za ugovore Urada

–

Preučitev odbora za pritožbe

–

Obseg

–

Dejstva in dokazi, ki v utemeljitev ugovora niso bili predloženi v za to določenem roku (Uredba Sveta št. 40/94, člen 74(2)) (Glej točke od 30 do 32.)

Subject of the case

Predmet

Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 10. oktobra 2006 (zadeva R 442/2004-2) glede postopka z ugovorom med Union Investment Privatfonds GmbH in Unicre-Cartão International De Crédito, SA.

Podatki o zadevi

>lt>3

Izrek

Izrek

1. Tožba se zavrne.

2. Družbi Union Investment Privatfonds GmbH se naloži plačilo stroškov.
Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 21. januarja 2008 – giropay proti UUNT (GIROPAY)

(Zadeva T-399/06)

„Znamka Skupnosti — Prijava besedne znamke Skupnosti GIROPAY — Absolutni razlogi za zavrnitev — Opisnost — Člen 7(1)(c) Uredbe (ES) št. 40/94“

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki označujejo lastnosti blaga (Uredba Sveta (ES) št. 40/94, člen 7(1)(c)) (Glej točke 27, 28, od 36 do 40 in 43.)

Predmet

Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 26. oktobra 2006 (zadeva R 308/2005-4) glede zahteve za registracijo besedne znamke GIROPAY kot znamke Skupnosti.

Podatki o zadevi

Prijavitelj znamke Skupnosti: Giropay GmbH Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka GIROPAY za proizvode iz razredov 9, od 36 do 38 in 42 – prijava št. 2843514 Odločba preizkuševalca: delna zavrnitev prijave Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe

Izrek

1. Tožba se zavrne.

2. giropay GmbH se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 21. januarja 2008 – giropay proti UUNT (GIROPAY)

(Zadeva T-399/06)

„Znamka Skupnosti — Prijava besedne znamke Skupnosti GIROPAY — Absolutni razlogi za zavrnitev — Opisnost — Člen 7(1)(c) Uredbe (ES) št. 40/94“

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki označujejo lastnosti blaga (Uredba Sveta (ES) št. 40/94, člen 7(1)(c)) (Glej točke 27, 28, od 36 do 40 in 43.)

Predmet

Tožba zoper odločbo četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 26. oktobra 2006 (zadeva R 308/2005-4) glede zahteve za registracijo besedne znamke GIROPAY kot znamke Skupnosti.

Podatki o zadevi

Prijavitelj znamke Skupnosti: Giropay GmbH Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka GIROPAY za proizvode iz razredov 9, od 36 do 38 in 42 – prijava št. 2843514 Odločba preizkuševalca: delna zavrnitev prijave Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe

Izrek

1. Tožba se zavrne.
Na podlagi člena 52(1)(c) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti v povezavi s členom 8(4) te uredbe obstoj znaka, ki ni znamka, omogoča ugotovitev ničnosti znamke Skupnosti, če ta znak kumulativno izpolnjuje štiri pogoje: uporabljen mora biti v gospodarskem prometu; imeti mora več kot le lokalni pomen; pravice do tega znaka so morale biti v skladu s pravom države članice, v kateri se je znak uporabljal, pridobljene pred datumom vložitve prijave znamke Skupnosti; nazadnje, ta znak imetniku podeljuje pravico do prepovedi uporabe poznejše znamke. Ti štirje pogoji omejujejo število znakov, ki niso znamke in na katere se je mogoče sklicevati za izpodbijanje veljavnosti znamke Skupnosti na celotnem ozemlju Skupnosti v skladu s členom 1(2) Uredbe št. 40/94.

Prva pogoja v zvezi z uporabo in pomenom uveljavljanega znaka izhajata iz samega besedila člena 8(4) Uredbe št. 40/94 in ju je torej treba razlagati ob upoštevanju prava Skupnosti. Uredba št. 40/94 tako postavlja enotne standarde glede uporabe znakov in njihovega pomena, ki so v skladu z načeli sistema, ki ga uvaja ta direktiva.

Nasprotno pa je iz izraza „če in v obsegu, določenem z zakonom države članice, ki ta znak ureja“ razvidno, da druga dva pogoja, navedena v nadaljevanju člena 8(4)(a) in (b) Uredbe št. 40/94, pomenita pogoja, določena z Uredbo, ki se drugače kot predhodna presojata ob upoštevanju meril, ki jih določa pravo, ki velja za uveljavljani znak. Ta napotitev na pravo, ki velja za uveljavljani znak, je vsekakor upravičena, glede na to, da Uredba št. 40/94 priznava možnost, da se znaki, ki ne spadajo v sistem znamke Skupnosti, uveljavljajo proti znamki Skupnosti. Torej le pravo, ki velja za uveljavljani znak, omogoča ugotovitev, ali je ta starejši od znamke Skupnosti in ali lahko utemelji prepoved uporabe poznejše znamke.

(Glej točke od 32 do 34.)
1.

Znamka Skupnosti — Pripombe tretjih oseb in ugovor — Preizkus ugovora (Uredba Sveta št. 40/94, člen 43(2) in (3)) (Glej točke od 28 do 34.)
Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 9. julija 2008 – Audi proti UUNT (Vorsprung durch Technik)

(Zadeva T-70/06)

„Znamka Skupnosti — Prijava besedne znamke Skupnosti Vorsprung durch Technik — Absolutni razlog za zavrnitev — Neobstoj razlikovalnega učinka — Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 — Delna zavrnitev registracije preizkuševalca — Pravica do izjave“

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke brez razlikovalnega učinka (Uredba Sveta št. 40/94, člen 7(1)(b)) (Glej točke od 41 do 46.)

Predmet

Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 16. decembra 2005 (zadeva R 237/2005-2), s katero je bila delno zavrnjena pritožba zoper odločbo preizkuševalca, ki je zavrnil registracijo besedne znamke Vorsprung durch Technik za proizvode in storitve iz razredov 9, 12, 14, 25, 28, od 37 do 40 in 42.

Podatki o zadevi

Prijavitelj znamke Skupnosti: Audi AG Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka Vorsprung durch Technik za proizvode in storitve iz razredov 9, 12, 14, 16, 18, 25, 28, od 35 do 43 in 45 – prijava št. 3016292 Odločba preizkuševalca: delna zavrnitev prijave Odločba odbora za pritožbe: delna zavrnitev pritožbe

Izrek

1). Tožba se zavrne.

2). Audi AG nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasil Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT).

Sodba Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 9. julija 2008 – Audi proti UUNT (Vorsprung durch Technik)

(Zadeva T-70/06)

„Znamka Skupnosti — Prijava besedne znamke Skupnosti Vorsprung durch Technik — Absolutni razlog za zavrnitev — Neobstoj razlikovalnega učinka — Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 — Delna zavrnitev registracije preizkuševalca — Pravica do izjave“

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke brez razlikovalnega učinka (Uredba Sveta št. 40/94, člen 7(1)(b)) (Glej točke od 41 do 46.)

Predmet

Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 16. decembra 2005 (zadeva R 237/2005-2), s katero je bila delno zavrnjena pritožba zoper odločbo preizkuševalca, ki je zavrnil registracijo besedne znamke Vorsprung durch Technik za proizvode in storitve iz razredov 9, 12, 14, 25, 28, od 37 do 40 in 42.

Podatki o zadevi

Prijavitelj znamke Skupnosti: Audi AG Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka Vorsprung durch Technik za proizvode in storitve iz razredov 9, 12, 14, 16, 18, 25, 28, od 35 do 43 in 45 – prijava št. 3016292 Odločba preizkuševalca: delna zavrnitev prijave Odločba odbora za pritožbe: delna zavrnitev pritožbe

Izrek

1). Tožba se zavrne.
Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 21. novembra 2007 – Wesergold Getränkeindustrie proti UUNT – Lidl Stiftung (VITAL FIT)

(Zadeva T-111/06)

„Znamka Skupnosti — Postopek z ugovorom — Prijava figurativne znamke Skupnosti VITAL FIT — Prejšnja nacionalna besedna znamka VITAFIT — Relativni razlog za zavrnitev — Verjetnost zmede — Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 — Pravica biti slišan — Obveznost obrazložitve“

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede s prejšnjo znamko (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b)) (Glej točke 39, 42 in od 45 do 47.)

Predmet

Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 16. februarja 2006 (zadeva R 3/2005-2), ki se nanaša na postopek z ugovorom med Lidl Stiftung & Co. KG in Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG.

Podatki v zvezi z zadevo

Prijavitelj znamke Skupnosti: Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG Zadevna znamka Skupnosti: figurativna znamka VITAL FIT za proizvode iz razreda 32 – prijava št. 1457951 Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: Lidl Stiftung & Co. KG Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom: nacionalna besedna znamka VITAFIT za proizvode iz razreda 32 – prijava št. 1050163 Odločba oddelka za ugovore: ugovoru se ugodi Odločba odbora za pritožbe: pritožba se zavrne

Izrek

1. Tožba se zavrne.

2. Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča prve stopnje (tretji senat) z dne 21. novembra 2007 – Wesergold Getränkeindustrie proti UUNT – Lidl Stiftung (VITAL FIT)

(Zadeva T-111/06)

„Znamka Skupnosti — Postopek z ugovorom — Prijava figurativne znamke Skupnosti VITAL FIT — Prejšnja nacionalna besedna znamka VITAFIT — Relativni razlog za zavrnitev — Verjetnost zmede — Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 — Pravica biti slišan — Obveznost obrazložitve“

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede s prejšnjo znamko (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(1)(b)) (Glej točke 39, 42 in od 45 do 47.)

Predmet

Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 16. februarja 2006 (zadeva R 3/2005-2), ki se nanaša na postopek z ugovorom med Lidl Stiftung & Co. KG in Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG.

Podatki v zvezi z zadevo

Prijavitelj znamke Skupnosti: Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG Zadevna znamka Skupnosti: figurativna znamka VITAL FIT za proizvode iz razreda 32 – prijava št. 1457951 Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: Lidl Stiftung & Co. KG Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom: nacionalna besedna znamka VITAFIT za proizvode iz razreda 32 – prijava št. 1050163 Odločba oddelka za ugovore: ugovoru se ugodi Odločba odbora za pritožbe: pritožba se zavrne

Izrek

1. Tožba se zavrne.
Prvič, predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2004) 2826 z dne 3. septembra 2004 o postopku uporabe člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/E-1/38.069 – bakrene inštalacijske cevi), drugič, podredno, predlog za znižanje globe, naložene s to odločbo tožečim strankam, in tretjič, nasprotna tožba Komisije za povečanje navedenih glob.
135

Odločitve Sodišča in Sodišča prve stopnje, ki od zgoraj v točki 94 navedene sodbe Altmark vsebujejo sklicevanja na pogoje iz navedene sodbe, ne vzbujajo pomislekov o tem, da se ti pogoji nanašajo na opredelitev državne pomoči v smislu člena 87(1) ES, in v njih ni navedeno, da bi Sodišče z določitvijo teh pogojev želelo končati uporabo člena 86(2) ES za presojo združljivosti državnih ukrepov financiranja SSGP (glej v tem smislu sodbe Sodišča z dne 27. novembra 2003 v zadevi Enirisorse, od C-34/01 do C-38/01, Recueil, str. I-14243, točke od 31 do 40; z dne v zadevi Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, C-451/03, ZOdl., str. I-2941, točke od 61 do 72; z dne v zadevi Laboratoires Boiron, C-526/04, ZOdl., str. I-7529, točke od 50 do 57, ter z dne v zadevi Essent Netwerk Noord in drugi, C-206/06, ZOdl., str. I-5497, točke od 79 do 88, sodbe Sodišča prve stopnje z dne v zadevi Danske Busvognmænd proti Komisiji, T-157/01, Recueil, str. II-917, točki 97 in 98; z dne v zadevi Valmont proti Komisiji, T-274/01, ZOdl., str. II-3145, točki 130 in 131; z dne v zadevi Corsica Ferries France proti Komisiji, T-349/03, ZOdl., str. II-2197, točka 310, ter z dne v zadevi BUPA in drugi proti Komisiji, T-289/03, ZOdl., str. II-741, točka 258).
83

Sodišče prve stopnje zato meni, da obstaja velika možnost, da bi uporaba prijavljene znamke CITI s strani carinarskega posrednika – in zato za dejavnosti finančnega pooblaščenca pri upravljanju denarja in nepremičnin za stranke – vodila do parazitizma, to je izkoriščanja priznanega ugleda znamke CITIBANK in večjih investicij, ki sta jih izvedli tožeči stranki za dosego tega ugleda, brez upravičenega razloga. Ta uporaba prijavljene znamke CITI bi lahko povzročila tudi to, da bi se intervenientko štelo kot družbenico ali del tožečih strank ter bi zato lahko olajšala trženje storitev, zajetih s prijavljeno znamko. Poleg tega je to tveganje še toliko večje, ker sta tožeči stranki imetnici več znamk, ki vsebujejo element „citi“.
157

V zvezi s trditvijo tožečih strank, da je Komisija napačno ocenila, da je bilo težišče očitanih kršitev v Franciji in da so bile njihove posledice dejansko omejene na to ozemlje, je treba ugotoviti, da se Komisija v svojem sklepanju o interesu Skupnosti ne opira izključno na merilo težišča ali na dejstvo, da je bila zadeva predložena francoskim sodiščem. Najprej je Komisija ugotovila, da so očitane kršitve prenehale in da ni bilo trajnih posledic, nato pa je v presoji interesa Skupnosti za obravnavo pritožbe preučila več elementov. Trditev Komisije, da so bile posledice očitanih kršitev dejansko omejene na francosko ozemlje, ni bistvena za njeno sklepanje. Komisija ni storila očitne napake pri presoji, ko je v okviru presoje interesa Skupnosti upoštevala dejstvo, da so se očitane kršitve čutile predvsem v Franciji in da so pritožnice imele možnost uveljavljati svoje pravice na francoskih sodiščih. Zato ni nujno odločiti o vprašanju, ali so bile v tem primeru posledice res „omejene“ na francosko ozemlje.
8

Odbor za pritožbe je med drugim navedel: „[…] 9 V smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 imajo razlikovalni učinek znaki, ki se z vidika konkretno zahtevanih proizvodov in storitev zdijo primerni, da proizvode ali storitve enega podjetja v očeh potrošnika razlikujejo od proizvodov in storitev drugega podjetja (glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 19. septembra 2001 v zadevi Henkel proti UUNT, „TABS“, T-337/99, Recueil, str. II-2597, točki 42 in 43). Razlikovalni učinek znamke je treba torej po eni strani presojati z vidika proizvodov oziroma storitev, za katere je bila prijavljena, po drugi strani pa z vidika zaznavanja zainteresirane javnosti. Člen 7(1) Uredbe št. 40/94 v tem pogledu ne razlikuje med različnimi tipi znakov. Izkaže pa se lahko, da zaznavanje zainteresirane javnosti ni nujno enako za vse kategorije znamk in da je zato pri znamkah iz določenih kategorij težje določiti razlikovalni učinek kot pri tistih iz drugih kategorij. Vendar pa ta ugotovitev ne more upravičiti domneve, da so določene znamke že a priori brez slehernega razlikovalnega učinka ali da ga lahko pridobijo zgolj z uporabo (v zvezi s členom 3(1)(b) Direktive 89/104 glej sodbo Sodišča z dne 16. septembra 2004 v zadevi Nichols, C-404/02, ZOdl., str. I-8499, točke 23, 24 ter 27 in naslednje). 10 Prijavljeni znak sestavlja velika tiskana črka „i“ oziroma rimska številka „ena“, ki pripada v tiskanih besedilih pogosto uporabljani pisavi „Times New Roman“. Pritožnica sicer opozarja na to, da sta zgornja in spodnja vodoravna črta tu nekoliko tanjši in daljši kot v standardni pisavi „Times New Roman“. Vendar povprečno pozoren potrošnik teh neznatnih odstopanj ne zazna in ne vplivajo na presojo primernosti za registracijo prijavljene znamke. Kljub modri barvi znaka „I“ ta ni primeren za registracijo. Res je, da so besedila pretežno tiskana v črni barvi na beli podlagi. Vendar zgolj modra barva veliki tiskani črki oziroma rimski številki ne more dajati elementa, ki je odločilen za presojo razlikovalnega učinka, kajti tudi znaki in besedila, ki niso črne barve, so v dobi velike razširjenosti barvnih tiskalnikov pogosti. Uporaba temno modre barve se zdi v tem primeru posebej primerna, ker uporaba temnih barv predstavlja prednost, v skladu s katero se te bolje razlikuje od praviloma svetle podlage besedila in so besedila zato bolje berljiva. Poleg tega je barvni natis črkovnega znaka v eni od značilnih osnovnih barv prvenstveno namenjen okrasu, ne pa označbi izvora. 11 Zato se glede na vse zahtevane storitve zdi, da je prijavljen znak vsakdanji in brez izrazne vsebine. Ob pomanjkanju drugih indicev za povezavo znaka z določenim podjetjem zato zainteresirana javnost v barvnem znaku ne bo prepoznala označbe gospodarskega izvora storitev iz razredov 35, 36, 37, 39, 42 in 43. Znak, ki nima izrazne vrednosti, tudi ne more biti prepoznavni izraz gospodarskega izvora označenih storitev. […]“
57

Intervenientka trdi, da zgolj abstraktna omemba „verjetnosti zmede“ ne zadostuje za spoštovanje obveznosti, ki izhajajo iz člena 74(1) Uredbe št. 40/94, v katerem je ugovarjajoči stranki naloženo breme navajanja in dokazovanja dejanskega obstoja razloga za ugovor, na katerega se sklicuje. Treba bi bilo navesti in dokazati, da v tej zadevi obstajajo odločilni dejavniki verjetnosti zmede. Če ugovarjajoča stranka ni izpolnila te obveznosti, UUNT ne more odpraviti te pomanjkljivosti; dejansko ne bi bil več pristojen za preverjanje po uradni dolžnosti, ker mora biti nepristranski in ne more delovati hkrati v vlogi sodnika in stranke. Intervenientka meni, da bi UUNT moral naložiti sankcijo, ki vključuje neizpolnitev prej omenjene postopkovne obveznosti, in sicer zavrniti ugovor kot neutemeljenega. To potrjuje sodna praksa Sodišča prve stopnje (sodbi Sodišča prve stopnje z dne 22. oktobra 2003 v zadevi Éditions Albert René proti UUNT – Trucco (Starix), T-311/01, Recueil, str. II-4625, točka 69, in z dne 22. junija 2004 v zadevi „Drie Mollen sinds 1818“ proti UUNT – Nabeiro Silveria (Galáxia), T-66/03, ZOdl., str. II-1765, točka 43). Čeprav tožeča stranka v točki 51 vloge trdi, da te sodne prakse ni mogoče razširiti na postopke z ugovorom, je Sodišče prve stopnje v točkah 43 in 44 sodbe Galáxia izrecno presodilo v nasprotju s tem.
4.

Kmetijstvo — EKUJS — Potrditev obračuna — Dokončna zavrnitev upoštevanja nekaterih stroškov — Nujnost predhodnega kontradiktornega postopka (Uredba Komisije št. 1663/95, člen 8) (Glej točke od 81 do 89 in od 191 do 198.)
2.

Konkurenca — Pravila Skupnosti — Kršitve — Razdelitev — Matična in odvisne družbe — Gospodarska enota — Merila za presojo — Domneva, da matična družba odločilno vpliva na odvisne družbe, ki jih ima v 100 odstotni lasti — Obveznost matične družbe, da ovrže domnevo dejanskega izvrševanja vodstvenega pooblastila nad svojo odvisno družbo (člena 81 ES in 82 ES) (Glej točke od 91 do 93 in 96.)
Sodba Sodišča prve stopnje (sedmi senat) z dne 11. marca 2009 – Borax Europe proti Komisiji

(Zadeva T-166/05)

„Dostop do dokumentov — Uredba (ES) št. 1049/2001 — Dokumenti in zvočni zapisi — Zavrnitev dostopa — Izjema v zvezi z varstvom zasebnosti in integritete posameznika — Izjema v zvezi z varstvom postopka odločanja“

Evropski skupnosti — Institucije — Pravica dostopa javnosti do dokumentov — Uredba (ES) št. 1049/2001 (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, člena 3 in 4(3)) (Glej točke od 40 do 42, 50, 88, od 101 do 105 in 108.)

Predmet

Predlog za razglasitev ničnosti odločbe generalnega sekretarja Komisije z dne 21. februarja 2005, s katero je bil zavrnjen dostop do nekaterih dokumentov in zvočnih zapisov v okviru tridesete prilagoditve Direktive Sveta 67/548/EGS z dne o približevanju zakonov in drugih predpisov v zvezi z razvrščanjem, pakiranjem in označevanjem nevarnih snovi (UL L 196, str. 1) tehničnemu napredku.

Izrek

1. Odločba generalnega sekretarja Komisije z dne 21. februarja 2005 se razglasi za nično v delu, v katerem je družbi Borax Europe Ltd zavrnjen dostop do posnetkov s sestanka z dne in , obeh osnutkov povzetka zapisnika tega sestanka, trinajstih mnenj izvedencev, dveh mnenj zastopnikov industrije in do dokumenta, ki ga je predložil danski poročevalec.

2. Komisiji se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča prve stopnje (sedmi senat) z dne 11. marca 2009 – Borax Europe proti Komisiji

(Zadeva T-166/05)

„Dostop do dokumentov — Uredba (ES) št. 1049/2001 — Dokumenti in zvočni zapisi — Zavrnitev dostopa — Izjema v zvezi z varstvom zasebnosti in integritete posameznika — Izjema v zvezi z varstvom postopka odločanja“

Evropski skupnosti — Institucije — Pravica dostopa javnosti do dokumentov — Uredba (ES) št. 1049/2001 (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, člena 3 in 4(3)) (Glej točke od 40 do 42, 50, 88, od 101 do 105 in 108.)

Predmet

Predlog za razglasitev ničnosti odločbe generalnega sekretarja Komisije z dne 21. februarja 2005, s katero je bil zavrnjen dostop do nekaterih dokumentov in zvočnih zapisov v okviru tridesete prilagoditve Direktive Sveta 67/548/EGS z dne o približevanju zakonov in drugih predpisov v zvezi z razvrščanjem, pakiranjem in označevanjem nevarnih snovi (UL L 196, str. 1) tehničnemu napredku.

Izrek

1. Odločba generalnega sekretarja Komisije z dne 21. februarja 2005 se razglasi za nično v delu, v katerem je družbi Borax Europe Ltd zavrnjen dostop do posnetkov s sestanka z dne in , obeh osnutkov povzetka zapisnika tega sestanka, trinajstih mnenj izvedencev, dveh mnenj zastopnikov industrije in do dokumenta, ki ga je predložil danski poročevalec.
4.

Nepogodbena odgovornost — Protipravno ravnanje institucij (člen 288 ES) (Glej točke od 55 do 80 in od 82 do 86.)