SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

M. PAOLA MENGOZZIJA,

predstavljeni 15. septembra 2016 ( 1 )

Združeni zadevi C‑508/15 in C‑509/15

Sidika Ucar

proti

Land Berlin (C‑508/15)

in

Recep Kilic

proti

Land Berlin (C‑509/15)

(Predloga za sprejetje predhodne odločbe,

ki ju je vložilo Verwaltungsgericht Berlin (upravno sodišče v Berlinu, Nemčija))

„Predhodno odločanje — Pridružitveni sporazum med Evropsko unijo in Turčijo — Pravica do prebivanja družinskih članov turškega delavca, ki je vključen na zakoniti trg dela države članice — Pogoji — Nujnost, da je tujec, ki združuje družinske člane, vključen na zakoniti trg prva tri leta prebivanja družinskega člana“

1. Verwaltungsgericht Berlin (upravno sodišče v Berlinu, Nemčija) s tema predlogoma za sprejetje predhodne odločbe sprašuje Sodišče o pogojih, pod katerimi se mora družinskim članom turškega delavca, ki stalno prebivajo v državi članici Evropske unije, priznati pravica do zaposlitve. Ti pogoji so določeni v členu 7 Sklepa št. 1/80 z dne 19. septembra 1980 o razvoju pridružitve (v nadaljevanju: Sklep št. 1/80), ki ga je sprejel Pridružitveni svet, ustanovljen s Sporazumom o pridružitvi med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo, ki so ga Republika Turčija na eni strani ter države članice EGS in Skupnost na drugi strani podpisale 12. septembra 1963 v Ankari in ki je bil v imenu Skupnosti sklenjen, odobren in potrjen s Sklepom Sveta 64/732/EGS z dne 23. decembra 1963 ( 2 ) (v nadaljevanju: Pridružitveni sporazum EGS-Turčija).

I – Pravni okvir

A – Sklep št. 1/80

2. Člen 6(1) Sklepa št. 1/80 določa: „Razen v primerih, določenih s členom 7, ki ureja prost dostop do zaposlitve članov njegove družine, ima turški delavec, ki je vključen na zakoniti trg dela države članice: — po enem letu, odkar je v tej državi članici zakonito zaposlen, pravico, da se mu podaljša delovno dovoljenje pri istem delodajalcu, če ima ta prosto delovno mesto; — po treh letih, odkar je v tej državi članici zakonito zaposlen, in ob tem, da imajo delavci iz držav članic Skupnosti pri tem prednost, pravico, da pri delodajalcu, ki ga sam izbere, sprejme delovno mesto v enakovrstnem poklicu, ponujeno pod običajnimi pogoji in prijavljeno pri službah za zaposlovanje v tej državi članici; — po štirih letih, odkar je zakonito zaposlen, pravico do prostega dostopa do zaposlitve po svoji izbiri v tej državi članici.“

3. Člen 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 zadeva pravice, priznane družinskim članom turškega delavca, ki je vključen na zakoniti trg dela države članice, ki so pridobili dovoljenje, da se mu pridružijo. Določa, da „imajo [navedeni člani] – s tem, da imajo državljani iz držav članic Skupnosti pri tem prednost – pravico sprejeti vsako ponujeno zaposlitev, če v tej državi članici zakonito prebivajo vsaj tri leta, [in] pridobijo pravico do prostega dostopa do zaposlitve po svoji izbiri, če v tej državi članici zakonito prebivajo vsaj pet let“.

4. Člen 14(1) Sklepa št. 1/80 določa, da se „[d]oločbe tega oddelka […] uporabljajo ob upoštevanju omejitev, utemeljenih z javnim redom, javno varnostjo in javnim zdravjem“.

B – Nemško pravo

5. Za obravnavani zadevi so upoštevni elementi iz Gesetz über den Aufenthalt, die Erwebstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet (zakon o prebivanju, delu in vključevanju tujcev na zveznem ozemlju, v nadaljevanju: AufenthG). ( 3 )

6. Člen 4(5) AufenthG določa, da je „[t]ujec, ki ima pravico do prebivanja v skladu s Pridružitvenim sporazumom, […] dolžan dokazati obstoj pravice do prebivanja z dovoljenjem za prebivanje, razen če ima dovoljenje za naselitev ali dovoljenje za stalno prebivanje v Evropski uniji. Dovoljenje za prebivanje se izda na podlagi vloge.“

7. Člen 53 AufenthG določa: „Tujec se izžene, če: 1. je bil pravnomočno obsojen za eno ali več naklepnih kaznivih dejanj na zaporno kazen ali kazen mladoletniškega zapora najmanj treh let ali je bil v obdobju petih let pravnomočno obsojen za naklepna kazniva dejanja na zaporno kazen ali kazen mladoletniškega zapora v skupnem trajanju treh let ali je bil pri zadnji pravnomočni obsodbi izrečen ukrep preventivnega pridržanja[;] 2. je bil za naklepno kaznivo dejanje v skladu z zakonom o prepovedanih drogah pravnomočno obsojen na mladoletniški zapor najmanj dveh let ali na kazen zapora in izvršitev kazni ni pogojna […]“

8. Člen 55 AufenthG določa, da se „[t]ujec […] lahko izžene, če so zaradi njegovega prebivanja ogroženi javna varnost in javni red ali drugi pomembni interesi [Nemčije]“, ( 4 ) zlasti če ni storil „le posamičnih ali majhnih kršitev zoper pravne predpise ali sodne ali uradne odločitve ali sklepe […]“. ( 5 )

II – Spora o glavni stvari, vprašanja za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem

A – Zadeva C‑508/15

9. Sidika Ucar je turška državljanka, ki je leta 1977 sklenila zakonsko zvezo z Ö. Ucarjem. Preden sta se leta 1991 razvezala, sta imela skupaj štiri otroke. Ö. Ucar je še isto leto zapustil Turčijo, kjer je stalno prebival s svojo družino, odšel v Nemčijo in sklenil zakonsko zvezo z nemško državljanko. Leta 1996 je Ö. Ucar dobil dovoljenje za prebivanje za nedoločen čas, ki so ga izdali nacionalni organi. Druga zakonska zveza Ö. Ucarja je bila leta 1999 razvezana. Septembra 2000 je S. Ucar sklenila novo zakonsko zvezo z Ö. Ucarjem. Novembra 2001 je skupaj z najmlajšim od skupnih otrok vstopila v Nemčijo z vizumom, ki ji ga je zaradi združitve družine z možem izdal Landesamt für Bürger- und Ordnungsangelegenheiten (urad za tujce v deželi Berlin, Nemčija, v nadaljevanju: urad za tujce), in z dovoljenjem za prebivanje zakonca do 26. novembra 2002.

10. Ö. Ucar je bil, kar zadeva njegov poklicni položaj, od maja 2000 do konca leta 2001 zaposlen kot pek. Na začetku leta 2002 je začel opravljati samostojno dejavnost peka, jo oktobra 2005 prenehal opravljati in bil do decembra 2011 ponovno zaposlen v istem sektorju.

11. Dovoljenje za prebivanje S. Ucar je bilo 28. novembra 2002 podaljšano za dve leti. 29. novembra 2004 je bilo ponovno podaljšano za dve leti. Urad za tujce je podaljšanji izdal, ko je pridobil zagotovila, da ima S. Ucar zagotovljena sredstva za preživljanje z dohodki, ki jih je njen zakonec prejemal iz poklicne dejavnosti.

12. 21. novembra 2006 je urad za tujce S. Ucar izdal dovoljenje za prebivanje zaradi združitve družine, pri čemer je ugotovil, da je Ö. Ucar ponovno zaposlen kot delavec. To dovoljenje je bilo večkrat podaljšano, nazadnje 12. decembra 2013.

13. S. Ucar je 16. avgusta 2013 na uradu za tujce na podlagi člena 4(5) AufenthG vložila prošnjo za izdajo dovoljenja za prebivanje, ki bi potrjevalo obstoj pravice do prebivanja na podlagi Pridružitvenega sporazuma EGS-Turčija, in v tej prošnji trdila, da so pogoji iz člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 izpolnjeni, zlasti ker je njen zakonec od novembra 2005 neprekinjeno zaposlen kot delavec.

14. Urad za tujce z odločbo z dne 6. maja 2014 ni ugodil njeni prošnji in je zavrnil nadaljnje podaljšanje dovoljenja za prebivanje. Po eni strani je štel, da S. Ucar nima več zagotovljenih sredstev za preživljanje. Po drugi strani je menil, da S. Ucar nima nobene pravice, pridobljene na podlagi člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80, ker Ö. Ucar ne izpolnjuje pogoja vključenosti na zakoniti trg dela v obdobju treh let neposredno po prihodu njegove žene v Nemčijo in po izdaji prvega dovoljenja za prebivanje zaradi združitve družine z zakoncem. Dejstvo, da je bil Ö. Ucar od 1. novembra 2005 do decembra 2011 neprekinjeno zaposlen, njegovi ženi ne podeljuje pravice. Nazadnje je urad za tujce menil, da podaljšanja dovoljenja za prebivanje S. Ucar ni mogoče šteti za dovoljenje za pridružitev delavcu v smislu člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80, ker se to dovoljenje po njegovem mnenju nujno nanaša na prvo dovoljenje, izdano ob prihodu v državo članico, in ne na naslednja dovoljenja.

15. S. Ucar tem sklepom nasprotuje in je pred predložitvenim sodiščem vložila tožbo zoper odločbo urada za tujce z dne 6. maja 2014.

16. Verwaltungsgericht Berlin (upravno sodišče v Berlinu, Nemčija) je naletelo na težavo pri razlagi prava Unije, zato je prekinilo odločanje in Sodišču z odločbo, ki je v njegovo tajništvo prispela 24. septembra 2015, v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je treba člen 7, prvi odstavek, prva alinea, Sklepa št. 1/80 razlagati tako, da so pogoji iz navedene določbe izpolnjeni, tudi če je pred triletnim zakonitim prebivanjem družinskega člana pri turškem delavcu, ki je vključen na zakoniti trg dela, obstajalo obdobje, v katerem prvotni upravičenec po izdanem dovoljenju za pridružitev družinskega člana v smislu te določbe ni bil vključen na zakoniti trg dela države članice? 2. Ali je treba člen 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 razlagati tako, da je treba podaljšanje dovoljenja za prebivanje šteti za dovoljenje za pridružitev turškemu delavcu, ki je vključen na zakoniti trg dela, iz te določbe, če zadevni družinski član od izdaje dovoljenja za pridružitev v smislu te določbe nepretrgoma prebiva s turškim delavcem, ki pa je na zakoniti trg dela države članice po začasni zapustitvi tega trga vključen šele ob podaljšanju dovoljenja?“

B – Zadeva C‑509/15

17. Recep Kilic se je rodil leta 1993 v Turčiji, med dopustom svojih staršev, ki sta stalno prebivala v Nemčiji, v njuni izvorni državi. R. Kilic je v Nemčijo vstopil 16. aprila 1994. Takrat nobeden od njegovih staršev ni opravljal poklicne dejavnosti.

18. Maja 1996 sta se njegova starša razvezala in za R. Kilica je skrbela samo še mati, ki se je 30. junija 1998 zaposlila ter svoje delo skoraj neprekinjeno opravljala do aprila 2003, ko je dobila porodniški in nato starševski dopust.

19. 5. maja 1997, ko je po nemškem pravu ravno postala obvezna pridobitev dovoljenja za prebivanje, so R. Kilicu takšno dovoljenje izdali, in sicer z veljavnostjo dveh let. Leta 1999 so dovoljenje za prebivanje R. Kilica, ker je delodajalec njegove matere predložil potrdilo in čeprav je prejemala socialno pomoč, podaljšali za eno leto. Nato je bilo večkrat podaljšano, nazadnje do 10. novembra 2011, ko je R. Kilic imel samo še začasna potrdila o ohranitvi pravice do prebivanja.

20. Ob tem, da je opustil šolanje, je bil R. Kilic v več kazenskih postopkih in večkrat obsojen na zaporne kazni; zadnja je bila izrečena 11. junija 2013, ko je bil zaradi organiziranega nedovoljenega trgovanja s prepovedanimi drogami obsojen na mladoletniški zapor treh let in treh mesecev. 27. maja 2015 je bil iz zapora izpuščen.

21. Urad za tujce je 24. julija 2014 zavrnil njegovo prošnjo za podaljšanje dovoljenja za prebivanje in na podlagi členov 53, točki 1 in 2, ter 55 AufenthG odredil njegov izgon. Po eni strani je štel, da se R. Kilic ne more sklicevati na nobeno pravico, utemeljeno na Sporazumu o pridružitvi EGS-Turčija ali na členu 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80, ker njegova starša nista izpolnjevala pogoja vključenosti na zakoniti trg dela v neprekinjenem obdobju treh let po zakonitem vstopu R. Kilica v Nemčijo. Po drugi strani je menil, da je treba R. Kilica zaradi številnih in ponavljajočih se hudih kaznivih dejanj, ki jih je že storil, ponovitvene nevarnosti ter nevarnosti za javno varnost in javni red, ki jo prestavlja, izgnati v Turčijo. Po tem tehtanju zadevnih interesov je sklenil, da so tesne osebne vezi R. Kilica z Nemčijo v teh okoliščinah sekundarnega pomena.

22. R. Kilic je 1. septembra 2014 pri predložitvenem sodišču vložil tožbo zoper to odločbo. Trdi, da mu mora biti na podlagi člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 priznana pravica do prebivanja, ker je bila njegova mati neprekinjeno zaposlena skoraj pet let. Navaja še, da mu pripada posebno varstvo pred izgonom, ki ga turškim državljanom zagotavlja člen 14 navedenega sklepa.

23. Verwaltungsgericht Berlin (upravno sodišče v Berlinu) je z ločeno odločbo, ki jo je sodno tajništvo prejelo isti dan, v okviru zadeve C‑509/15 naslovilo na Sodišče samo eno vprašanje, ki se glasi: „Ali je za odobritev združitve v smislu člena 7 Sklepa št. 1/80 mogoče šteti to, da se družinskemu članu po dovoljenju za združitev družine pri prvotnih upravičencih, ki niso bili vključeni na trg dela, podaljša dovoljenje za prebivanje v času, v katerem je prvotni upravičenec, pri katerem družinski član zakonito prebiva, postal delavec?“

C – Postopek pred Sodiščem

24. S sklepom z dne 27. oktobra 2015 sta bili zadevi C‑508/15 in C‑509/15 združeni za pisni in ustni postopek ter izdajo sodbe.

25. Pisna stališča so predložili le S. Ucar, urad za tujce in Evropska komisija.

III – Pravna analiza

A – Uvodne opombe

26. Naj spomnim, da Sklep št. 1/80 določa, da ima turški delavec, ki je vključen na zakoniti trg dela države članice, po enem letu, odkar je zakonito zaposlen, pravico, da se mu podaljša delovno dovoljenje, če dobi zaposlitev pri istem delodajalcu. Po treh letih, odkar je zaposlen, ima pravico, da pri drugih delodajalcih sprejme delovno mesto v enakovrstnem poklicu. Po štirih letih, odkar je zakonito zaposlen, ima ta delavec pravico do prostega dostopa do zaposlitve po svoji izbiri v tej državi članici. Kar zadeva pridobljene pravice iz naslova člena 6 Sklepa št. 1/80 je prav tako določeno, da se „[l]etni dopusti in odsotnosti zaradi materinstva, nesreč pri delu ali kratkotrajnih bolezni […] vštevajo v čas zakonite zaposlitve“ ( 6 ). Obdobja neprostovoljne brezposelnosti in odsotnosti zaradi dolgotrajnih bolezni, ki „niso vštete v obdobja zakonite zaposlitve, [pa] ne vplivajo na pravice, pridobljene na podlagi prejšnje zaposlitve.“. ( 7 )

27. Vzporedno s tem, da se pri turškem delavcu, ki je zakonito vstopil v državo članico, utrjujejo pravice do dostopa do trga dela, se kot posledica te utrditve izboljšuje položaj družinskih članov navedenega delavca. Če jim je bilo dovoljeno, da se pridružijo temu delavcu v državi članici gostiteljici, pridobijo člani njegove družine pravico, da sprejmejo vsako ponujeno zaposlitev, če v tej državi članici zakonito prebivajo vsaj tri leta. Po petih letih zakonitega prebivanja tam pridobijo družinski člani pravico do prostega dostopa do zaposlitve. V zvezi s tem ni pomembno, ali so ti člani izkazali namen, da se dejansko zaposlijo kot delavci, ali ne. ( 8 )

28. Glede vprašanja dostopa turškega delavca in članov njegove družine do trga dela države članice je Sodišče ugotovilo, da mora biti kot logična posledica dostopa do navedenega trga nujno priznana pravica do prebivanja. Za to, da bi lahko dejansko sprejeli delovno mesto ali imeli prost dostop do vsake zaposlitve, je očitno nujno, da lahko prebivajo v državi članici, v kateri se opravlja zadevna dejavnost ali v kateri je ponujeno delo. ( 9 )

29. V teh predlogih za sprejetje predhodne odločbe gre prav za vprašanje prebivanja S. Ucar in R. Kilica. Če sta na podlagi člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 pridobila pravico do dostopa do trga dela v Nemčiji, potem bi jima urad za tujce moral priznati pravico do prebivanja, utemeljeno ne samo na določbah nacionalnega prava, temveč na navedenem sklepu. Težava je v tem, da turški delavec, ki sta se mu pridružila, ni imel ali ni ohranil statusa delavca, ki je vključen na zakoniti trg dela, v obdobju treh let neposredno po njunem prihodu v Nemčijo. Po razlagi Sklepa št. 1/80 in Pridružitvenega sporazuma EGS-Turčija, ki jo navajajo nemški organi, bi S. Ucar lahko pridobila pravice na podlagi člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80, samo če bi bil njen zakonec zakonito in neprekinjeno zaposlen kot delavec od novembra 2001 – dneva vstopa S. Ucar v Nemčijo – do novembra 2004. Enako bi R. Kilic pridobil takšne pravice, le če bi njegova mati takšno dejavnost opravljala od aprila 1994 – dneva prihoda R. Kilica v Nemčijo – do aprila 1997. To je bistvo prvega vprašanja za predhodno odločanje, naslovljenega na Sodišče v zadevi C‑508/15. ( 10 )

30. Predložitveno sodišče poleg tega, če bi Sodišče potrdilo razlago urada za tujce in če lahko pravice iz naslova člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 nastanejo, samo če je turški delavec, ki se mu je v državi članici gostiteljici pridružil član njegove družine, od prihoda navedenega člana in ves čas, ki je potreben, da nastanejo navedene pravice, vključen na zakoniti trg dela, še sprašuje Sodišče, ali bi odločbo o podaljšanju dovoljenja za prebivanje, izdano navedenemu članu, lahko šteli za prvotno odločbo o odobritvi združitve družine, tako da bi obdobje, v katerem mora biti turški delavec vključen na zakoniti trg dela, lahko upravičeno začelo teči tudi z dnem odločbe o podaljšanju in ne samo z dnem prvega vstopa družinskega člana v državo članico gostiteljico. To je predmet drugega vprašanja, zastavljenega v okviru zadeve C‑508/15, in edinega vprašanja v okviru zadeve C‑509/15. Kljub temu se bom ob upoštevanju odgovora, ki ga Sodišču predlagam na prvo vprašanje v okviru zadeve C‑508/15, te problematike lotil povsem podredno.

B – Prvo vprašanje za predhodno odločanje, zastavljeno v zadevi C‑508/15

31. S prvim vprašanjem, zastavljenim v zadevi C‑508/15, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje Sodišče, ali je treba člen 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 razlagati tako, da ta določba podeljuje pravico do prebivanja družinskemu članu turškega delavca s stalnim prebivališčem v Nemčiji, če je bil navedeni delavec vključen na zakoniti trg dela v neprekinjenem obdobju treh let in če je v tem obdobju družinski član s tem delavcem sobival, kljub okoliščini, da to obdobje ni bilo dopolnjeno neposredno po vstopu zadevnega družinskega člana v Nemčijo.

32. Da bi odgovorili na to vprašanje, se moramo za trenutek vrniti k splošnim ugotovitvam Sodišča v njegovi sodni praksi v zvezi s členom 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80, šele potem pa se posebej posvetiti pojmu vključenosti na zakoniti trg dela.

1. Člen 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 v sodni praksi Sodišča

33. Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da ima člen 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 neposredni učinek, tako da imajo turški državljani, za katere se ta določba uporablja, pravico, da se pred sodišči držav članic nanjo neposredno sklicujejo, da bi izključili uporabo pravil notranjega prava, ki so v nasprotju z njo. ( 11 ) Poleg tega je ta člen del socialnih določb Sklepa št. 1/80, ki predstavlja dodatno fazo v uresničevanju prostega gibanja delavcev, ki se zgleduje po členih od 45 PDEU do 47 PDEU, tako da je treba na turške državljane, ki uživajo pravice iz navedenega sklepa, kolikor je mogoče prenesti načela, priznana v zadnjenavedenih določbah. ( 12 )

34. Poleg tega je Sodišče presodilo, da člen 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 izvaja „sistem postopne pridobitve pravic“, ki uresničuje dvojni cilj. ( 13 ) Tako je Sodišče menilo, da „[n]ajprej ta določba pred iztekom začetnega obdobja treh let omogoča prisotnost družinskih članov delavca migranta pri njem, da bi tako z združitvijo družine spodbujala zaposlitev in prebivanje turškega delavca, ki je že zakonito vključen v državo članico gostiteljico […] Dalje, namen iste določbe je okrepitev trajne vključenosti družine turškega delavca migranta v državo članico gostiteljico, tako da se zadevnemu družinskemu članu po treh letih zakonitega prebivanja omogoči, da sam vstopi na trg dela. Glavni cilj, ki se s tem uresničuje, je utrjevanje položaja tega družinskega člana, ki je v tej fazi že zakonito vključen v državo članico gostiteljico, tako da se mu omogoči pridobivanje sredstev za lastno življenje v zadevni državi in da si torej v njej ustvari samostojen položaj glede na položaj delavca migranta.“ ( 14 ) Zato je, če se razlaga ob upoštevanju splošnega cilja, ki se uresničuje s Sklepom št. 1/80, „torej namen sistema, uvedenega zlasti s členom 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80, ustvariti ugodne razmere za združitev družine“. ( 15 )

35. Čeprav je v zvezi z diskrecijsko pravico, ki jo imajo države članice, iz ustaljene sodne prakse razvidno, da so te še naprej pristojne za urejanje pogojev prvega vstopa turških državljanov na svoje ozemlje in pogojev, pod katerimi imajo lahko ti prvič dostop do trga dela, ( 16 ) pa te države članice, kadar navedeni državljani izpolnjujejo pogoje iz ene od določb Sklepa št. 1/80 in zato uživajo pravice, ki jim jih podeljuje, ne smejo določati ureditve drugačne narave, kot je tista, ki izhaja iz Sklepa št. 1/80, ali nalagati drugih pogojev razen pogojev iz zadnjenavedenega sklepa. ( 17 ) Zato države članice ne morejo enostransko spremeniti vsebine sistema postopnega vključevanja turških državljanov v državo članico gostiteljico. ( 18 )

36. Ugotoviti je treba, ali nemški organi niso enostransko spreminjali sistema, ki sem ga opisal zgoraj, ko so zahtevali, da je za priznanje pravic iz člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 turški delavec, ki se mu je v državi članici pridružil član njegove družine, od dneva prihoda navedenega člana vključen na zakoniti trg dela ves čas, ki je potreben za pridobitev pravic iz te določbe, pri čemer ni mogoče upoštevati enako dolgih obdobij vključenosti na navedeni trg, ki so bila dopolnjena po tem datumu.

2. Vključenost na zakoniti trg dela in pogoji za pridobitev pravic iz člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80

37. Pod katerimi konkretnimi pogoji lahko družinski član turškega delavca pridobi pravice iz člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80? Čeprav je Sodišče na to vprašanje delno že odgovorilo, pa ni nikoli jasno zavzelo stališča o časovnem zaporedju, po katerem morajo biti navedeni pogoji izpolnjeni.

38. Preden preučim, kako navedene pogoje razlaga Sodišče, poudarjam, da sámo besedilo člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 expressis verbis ne določa ničesar, kar bi bilo primerljivo z zahtevami nemških organov. Iz branja tega člena je namreč razvidno samo to, da ima družinski član, ki mu je dovoljena pridružitev turškemu delavcu, vključenemu na zakoniti trg dela v državi članici, načeloma pravico, da sprejme vsako ponujeno zaposlitev, če vsaj tri leta zakonito prebiva v navedeni državi (člen 7, prvi odstavek, prva alinea, Sklepa št. 1/80), nato pa ima, če v njej prebiva vsaj pet let, prost dostop do zaposlitve po svoji izbiri (člen 7, prvi odstavek, druga alinea, Sklepa št. 1/80).

39. Sodišče je člen 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 razložilo tako, da „morata biti za pridobitev pravic iz te določbe prej kumulativno izpolnjena dva pogoja, in sicer, prvič, mora biti zadevna oseba družinski član turškega delavca, ki je že vključen na zakoniti trg dela države članice gostiteljice, in drugič, od pristojnih organov te države mora pridobiti dovoljenje, da se pridruži navedenemu delavcu v njej. Ko sta navedena pogoja izpolnjena, je treba zaradi uporabe člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 preveriti še, ali zadevni turški državljan že določen čas zakonito prebiva na ozemlju države članice gostiteljice z delavcem, od katerega izvaja svoje pravice“. ( 19 )

40. Sodišče se je v svoji sodni praksi brez razlikovanja sklicevalo na „začetno obdobje“ ( 20 ) treh let, „obdobje“ ( 21 ) treh let, „določeno obdobje“ ( 22 ) ali „obdobje treh let od vstopa družinskega člana na […] ozemlje [države članice gostiteljice]“. ( 23 ) Ti elementi se mi ne zdijo odločilni. Prvič, namen sklicevanja na „začetno“ obdobje je zgolj razlikovati to obdobje od zaporednega obdobja še dveh let, ki dajeta v skladu s členom 7, prvi odstavek, druga alinea, Sklepa št. 1/80 pravico do prostega dostopa do zaposlitve za družinskega člana turškega delavca, ki je vključen na zakoniti trg dela države članice. Drugič, pojasnilo v sodbi Pehlivan ( 24 ) je popolnoma ločeno in je bilo podano v zadevi, v okviru katere se ni zastavljalo nobeno vprašanje v zvezi s časovnim zaporedjem, kakršno je to, ki se obravnava v tej zadevi. ( 25 )

41. Kar zadeva S. Ucar in R. Kilica, ni sporno, da izpolnjujeta pogoje, na katere se je pri priznavanju pravic, določenih s členom 7 Sklepa št. 1/80, tradicionalno opiralo Sodišče. Oba sta družinska člana turškega delavca in sta pridobila zakonito dovoljenje za pridružitev zadevnemu turškemu delavcu v državi članici gostiteljici. Nesporno je tudi, da oba ustrezata zahtevam dejanskega sobivanja v gospodinjski skupnosti. ( 26 )

42. Nazadnje sodna praksa zahteva, da je turški delavec, ki se mu pridruži družinski član, vključen na zakoniti trg dela države članice, v kateri stalno prebiva, „v vsem tem času, ki je potreben, da družinski član pridobi pravico do vstopa na trg dela“ ( 27 ) navedene države članice. Pojem „vključenost na zakoniti trg dela“ se razlikuje od pojma „zakonito zaposlen“ iz člena 6(1) Sklepa št. 1/80. ( 28 ) Glede vključenosti je namreč Sodišče odločilo, da „ta pojem označuje vse delavce, ki so upoštevali zakone in druge predpise države članice gostiteljice in ki imajo torej pravico opravljati poklicno dejavnost na njenem ozemlju“. ( 29 ) Posledica začasne prekinitve delovnega razmerja ni nujno to, da turški delavec ni več vključen na zakoniti trg dela, vsaj v času, ki je razumno potreben, da si poišče drugo zaposlitev, če je ta odsotnost začasna. ( 30 ) Nazadnje, „[t]urški delavec ni izključen z zakonitega trga dela, razen če objektivno nima več nobene možnosti, da se vključi nazaj na trg dela ali je prekoračil razumni rok, da si po začasnem obdobju brezposelnosti najde novo zaposlitev“. ( 31 )

43. Poleg tega se, kot je poudarila Komisija, pridobitev pravic na podlagi člena 6 Sklepa št. 1/80 prizna, tudi če vključenost na zakoniti trg dela, ki ga ta člen zahteva, ni dejanska takoj po prihodu zadevnega turškega državljana – ki morda v tistem trenutku celo še nima statusa delavca – v državo članico gostiteljico. ( 32 ) Ob upoštevanju cilja, ki ga uresničuje člen 7 Sklepa št. 1/80, bi bilo neumestno v okviru njegove uporabe uveljavljati strogost, ki ni potrebna v trenutku uporabe člena 6 tega sklepa.

44. V zvezi s tem ciljem se ne morem strinjati s trditvijo urada za tujce, po kateri ne bi bilo več skladnosti med členom 7 Sklepa št. 1/80 in ciljem, ki ga uresničuje, če bi ga morali razlagati tako, da bi na njegovi podlagi pravice lahko nastale, tudi če obdobje vključenosti na zakoniti trg dela ni dopolnjeno neposredno po prihodu družinskega člana, saj v takšnem primeru ne bi bilo več mogoče spodbujati združitve družine. Menim namreč, da se člen 7 Sklepa št. 1/80, če naj ustvarja ugodne pogoje za združitev družine, ne sme razlagati preozko. Dejstvo, da je zadevni turški delavec svoje obdobje vključenosti na zakoniti trg dela države članice gostiteljice v celoti dopolnil šele po prihodu družinskega člana, ki se mu je pridružil, ne zmanjšuje upoštevnosti mnenja, po katerem postaneta delo in prebivanje turškega delavca, ki je že zakonito integriran, znosnejša, če lahko v tej državi članici trajno obnovi svojo družinsko skupnost.

45. Zato je treba ugotoviti, da so nemški organi z zahtevo, da morajo biti turški delavci, da bi se članom njihove družine priznale pravice iz člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80, vključeni na zakoniti trg dela za čas, ki je potreben za nastanek navedenih pravic, takoj po prihodu teh članov, ne da bi se smela upoštevati poznejša dopolnitev enako dolgih obdobij vključenosti na zakoniti trg dela, postavili pogoj, ki v Sklepu št. 1/80 ni predviden.

46. Ker me v mojem prepričanju utrjuje dejstvo, da – naj spomnim – Sklep št. 1/80 ne vsebuje izrecnih določb, iz katerih bi izhajalo nasprotno, se torej povsem konkretno nagibam k mnenju, da je S. Ucar, ki je skoraj 14 let dejansko sobivala s svojim zakoncem, pridobila pravice na podlagi člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 v trenutku, ko je Ö. Ucar, vključen na zakoniti trg dela, tri leta neprekinjeno opravljal dejavnost v skladu s predpisi člena 6 Sklepa št. 1/80. Tako ima S. Ucar od novembra 2008 pravice, ki izhajajo iz člena 7, prvi odstavek, prva alinea, Sklepa št. 1/80, in od novembra 2010 pravice, ki izhajajo iz člena 7, prvi odstavek, druga alinea, navedenega sklepa. R. Kilic je, po drugi strani, pridobil pravico na podlagi člena 7, prvi odstavek, prva alinea, Sklepa št. 1/80 v trenutku, ko je bila njegova mati vključena na zakoniti trg dela za čas, ki je zadosten, da nastane ta pravica, torej od junija 2001. ( 33 )

47. Nemški organi menijo, da takšna razlaga znatno razširja osebno področje uporabe člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80. Podobno tveganje, za katero obstajajo različni razlogi, je že bilo omenjeno v okviru sodbe z dne 19. julija 2012, Dülger. ( 34 ) Sodišče je takrat opozorilo, da člen 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 „združitev družine izrecno pogojuje z dovoljenjem za pridružitev turškemu delavcu migrantu, ki se podeli v skladu s pravili ureditve države članice gostiteljice. Ta pogoj […] se utemeljuje s tem, da v okviru pridružitve EGS-Turčija združitev družine ne pomeni pravice za družinske člane turškega delavca migranta, ampak je, nasprotno, odvisna od odločitve nacionalnih organov, sprejete samo na podlagi nacionalnega prava zadevne države članice ob upoštevanju temeljnih pravic.“. ( 35 )Drugače povedano, člen 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 bo lahko imel učinke samo zato, ker država članica gostiteljica dovoljuje združitev družine. Osebno področje uporabe te določbe torej določajo predvsem nacionalna prava.

48. Iz vsega navedenega izhaja, da je treba člen 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 razlagati tako, da se družinski član turškega delavca, ki mu je v državo članico gostiteljico dovoljeno vstopiti zaradi združitve družine, lahko, če izpolnjuje vse druge pogoje, ki so v tem členu navedeni, sklicuje na pravice, ki jih vsebuje ta določba, če obdobje treh ali petih let, v katerem mora biti turški delavec, ki se mu je družinski član pridružil, vključen na zakoniti trg dela, ne sledi neposredno prihodu tega družinskega člana v državo članico gostiteljico.

C – Drugo vprašanje za predhodno odločanje, zastavljeno v zadevi C‑508/15, in edino vprašanje za predhodno odločanje, zastavljeno v zadevi C‑509/15

49. Kot sem napovedal, ob upoštevanju odgovora, ki ga Sodišču predlagam na prvo vprašanje v zadevi C‑508/15 in se mi zdi koristen tudi za razjasnitev pravnega položaja R. Kilica, menim, da na drugo vprašanje v okviru zadeve C‑508/15 in edino vprašanje v okviru zadeve C‑509/15 ni treba odgovoriti.

50. Pri tem želim predložitveno sodišče, ki se v zadevi C‑509/15 srečuje z odločbo o izgonu, spomniti na nekaj upoštevnih elementov sodne prakse Sodišča v zvezi s členom 14 Sklepa št. 1/80, čeprav se zavedam, da predlog za sprejetje predhodne odločbe, naslovljen na Sodišče, te določbe nikakor ne zadeva. Vendar so se stališča, ki jih je v tej zadevi predložil urad za tujce, osredotočala tudi na zakonitost odločbe o izgonu R. Kilica. ( 36 )

51. Za vsak primer naj torej opozorim, da se je treba za razlago izjeme javnega reda iz člena 14(1) Sklepa št. 1/80 sklicevati na razlago enake izjeme na področju prostega gibanja delavcev. ( 37 ) Pojem javnega reda „predpostavlja – razen socialne motnje, ki jo pomeni vsaka pravna kršitev – resnično, sedanjo in dovolj resno nevarnost, ki ogroža temeljni interes družbe“. ( 38 ) Ker je treba izjemo javnega reda razlagati ozko, „obstoj kazenske obsodbe zadostuje za utemeljitev izgona le takrat, kadar okoliščine iz njih, ki so pripeljale do te obsodbe, kažejo na osebno obnašanje, ki pomeni dejansko grožnjo za javni red“. ( 39 ) Turškemu državljanu „je mogoče z izgonom odvzeti pravice, ki jih ima neposredno na podlagi Sklepa št. 1/80, le če je ta ukrep utemeljen z okoliščino, da individualno ravnanje zadevne osebe pomeni konkretno tveganje za nove hude kršitve javnega reda“. ( 40 )

52. Predložitveno sodišče bo torej moralo, če je to potrebno, preveriti, ali so ti pogoji v zvezi z R. Kilicem izpolnjeni.

IV – Predlog

53. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je predložilo Verwaltungsgericht Berlin (upravno sodišče v Berlinu), odgovori: Člen 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 z dne 19. septembra 1980 o razvoju pridružitve, ki ga je sprejel Pridružitveni svet, ustanovljen s Sporazumom o pridružitvi med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo, je treba razlagati tako, da se družinski član turškega delavca, ki mu je v državo članico gostiteljico dovoljeno vstopiti zaradi združitve družine, lahko, če izpolnjuje vse druge pogoje, ki so v tem členu navedeni, sklicuje na pravice, ki jih vsebuje ta določba, če obdobje treh ali petih let, v katerem mora biti turški delavec, ki se mu je družinski član pridružil, vključen na zakoniti trg dela, ne sledi neposredno prihodu tega družinskega člana v državo članico gostiteljico.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) Sklep Sveta z dne 23. decembra 1963 o sklenitvi Sporazuma o pridružitvi med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo (64/732/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 11, str. 10).

( 3 ) Zakon z dne 30. julija 2004 (BGBl. I. 2004, str. 1950), kakor je bil objavljen 25. februarja 2008 (BGBl. I. 2008, str. 162).

( 4 ) Člen 55(1) AufenthG.

( 5 ) Člen 55(2) AufenthG.

( 6 ) Člen 6(2) Sklepa št. 1/80.

( 7 ) Člen 6(2) Sklepa št. 1/80.

( 8 ) Zdi se namreč, da je Sodišče dopustilo, da se pravica do prebivanja lahko zahteva tudi v povezavi s prihodnjo zaposlitvijo: glej v zvezi s členom 6(1) Sklepa št. 1/80 sodbo z dne 10. februarja 2000, Nazli (C‑340/97, EU:C:2000:77, točka 37). Predvsem, in v nasprotju s turškimi delavci, za katere se uporablja ta člen 6(1) Sklepa št. 1/80, status družinskih članov iz člena 7 navedenega sklepa ni odvisen od zaposlitve: glej sodbe z dne 7. julija 2005, Aydinli (C‑373/03, EU:C:2005:434, točka 29), z dne 18. julija 2007, Derin (C‑325/05, EU:C:2007:442, točka 56), in z dne 25. septembra 2008, Er (C‑453/07, EU:C:2008:524, točka 31). Trditev urada za tujce v zvezi s tem, da S. Ucar nima namena opravljati kakršno koli poklicno dejavnost, se zdi v teh okoliščinah brezpredmetna. Brezpredmetna bi bila, tudi če bi se nanjo sklicevali v zvezi z R. Kilicem (glej sodbo z dne 25. septembra 2008, Er (C‑453/07, EU:C:2008:524), točka 34).

( 9 ) Glej v zvezi s členom 6 Sklepa št. 1/80 in v obsežni sodni praksi sodbe z dne 20. septembra 1990, Sevince (C‑192/89, EU:C:1990:322, točka 26), z dne 29. maja 1997, Eker (C‑386/95, EU:C:1997:257, točka 19), z dne 30. septembra 1997, Ertanir (C‑98/96, EU:C:1997:446, točka 26), z dne 7. julija 2005, Dogan (C‑383/03, EU:C:2005:436, točka 14), in z dne 10. januarja 2006, Sedef (C‑230/03, EU:C:2006:5, točki 33 in 34).

Glej v zvezi s členom 7 Sklepa št. 1/80 in prav tako v obsežni sodni praksi sodbe z dne 17. aprila 1997, Kadiman (C‑351/95, EU:C:1997:205, točka 29), z dne 16. marca 2000, Ergat (C‑329/97, EU:C:2000:133, točka 40), z dne 22. junija 2000, Eyüp (C‑65/98, EU:C:2000:336, točka 29), z dne 11. novembra 2004, Cetinkaya (C‑467/02, EU:C:2004:708, točka 31), z dne 7. julija 2005, Aydinli (C‑373/03, EU:C:2005:434, točka 25), z dne 18. julija 2007, Derin (C‑325/05, EU:C:2007:442, točki 40 in 47), z dne 18. decembra 2008, Altun (C‑337/07, EU:C:2008:744, točka 21), in z dne 19. julija 2012, Dülger (C‑451/11, EU:C:2012:504, točka 28).

( 10 ) Prepričan sem, da je to vprašanje upoštevno tudi za zadevo C‑509/15 in položaj R. Kilica. Predložitveno sodišče sprašuje Sodišče o skladnosti zahteve nacionalnih organov, po kateri mora turški delavec, ki se mu je v državi članici gostiteljici pridružil član njegove družine, ohraniti status delavca, vključenega na zakoniti trg dela, tri leta neposredno po prihodu navedenega člana, s členom 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 samo v zvezi s položajem S. Ucar. Vendar je iz spisa, predloženega Sodišču v zadevi C‑509/15, razvidno, da so R. Kilicu podaljšanje dovoljenja za prebivanje zavrnili zlasti zato, ker se po mnenju urada za tujce ni mogel sklicevati na nobeno pravico iz naslova člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80, saj njegova mati te zahteve ni izpolnjevala. Pri obravnavi prvega vprašanja, zastavljenega v zadevi C‑508/15, je torej treba ugotovitve razširiti na položaj R. Kilica.

( 11 ) Glej zlasti sodbe z dne 22. junija 2000, Eyüp (C‑65/98, EU:C:2000:336, točka 25), z dne 18. julija 2007, Derin (C‑325/05, EU:C:2007:442, točka 47), z dne 25. septembra 2008, Er (C‑453/07, EU:C:2008:524, točka 25), z dne 18. decembra 2008, Altun (C‑337/07, EU:C:2008:744, točka 20), z dne 8. decembra 2011, Ziebell (C‑371/08, EU:C:2011:809, točka 48), in z dne 29. marca 2012, Kahveci (C‑7/10 in C‑9/10, EU:C:2012:180, točka 24 in navedena sodna praksa).

( 12 ) Glej zlasti sodbe z dne 17. aprila 1997, Kadiman (C‑351/95, EU:C:1997:205, točka 30), z dne 10. januarja 2006, Sedef (C‑230/03, EU:C:2006:5, točka 33), in z dne 19. julija 2012, Dülger (C‑451/11, EU:C:2012:504, točka 48).

( 13 ) Glej sodbo z dne 29. marca 2012, Kahveci (C‑7/10 in C‑9/10, EU:C:2012:180, točka 31).

( 14 ) Sodba z dne 29. marca 2012, Kahveci (C‑7/10 in C‑9/10, EU:C:2012:180, točki 32 in 33 ter navedena sodna praksa). Moj poudarek. K pomembnosti ali nepomembnosti dejstva, da Sodišče uporablja pridevnik „začeten“, se bom vrnil v nadaljevanju analize.

( 15 ) Sodba z dne 29. marca 2012, Kahveci (C‑7/10 in C‑9/10, EU:C:2012:180, točka 34 in navedena sodna praksa).

( 16 ) Glej v obsežni sodni praksi sodbe z dne 16. decembra 1992, Kus (C‑237/91, EU:C:1992:527, točka 25), z dne 5. oktobra 1994, Eroglu (C‑355/93, EU:C:1994:369, točka 10), z dne 17. aprila 1997, Kadiman (C‑351/95, EU:C:1997:205, točka 31), z dne 10. februarja 2000, Nazli (C‑340/97, EU:C:2000:77, točka 29), in z dne 29. septembra 2011, Unal (C‑187/10, EU:C:2011:623, točka 41).

( 17 ) Glej sodbe z dne 16. junija 2011, Pehlivan (C‑484/07, EU:C:2011:395, točka 56), in z dne 29. marca 2012, Kahveci (C‑7/10 in C‑9/10, EU:C:2012:180, točka 36). Glej tudi sodbo z dne 18. decembra 2008, Altun (C‑337/07, EU:C:2008:744, točka 61).

( 18 ) Glej sodbi z dne 16. junija 2011, Pehlivan (C‑484/07, EU:C:2011:395, točka 56 in navedena sodna praksa), in z dne 29. marca 2012, Kahveci (C‑7/10 in C‑9/10, EU:C:2012:180, točka 37).

( 19 ) Sodba z dne 29. marca 2012, Kahveci (C‑7/10 in C‑9/10, EU:C:2012:180, točki 26 in 27 ter navedena sodna praksa). V sodbi z dne 19. julija 2012, Dülger (C‑451/11, EU:C:2012:504, točka 29), je Sodišče nazadnje naštelo tri pogoje.

( 20 ) Glej sodbe z dne 17. aprila 1997, Kadiman (C‑351/95, EU:C:1997:205, točki 32 in 33), z dne 21. januarja 2010, Bekleyen (C‑462/08, EU:C:2010:30, točka 36), z dne 16. junija 2011, Pehlivan (C‑484/07, EU:C:2011:395, točke 45, 51 in 55), z dne 29. marca 2012, Kahveci (C‑7/10 in C‑9/10, EU:C:2012:180, točka 32), in z dne 19. julija 2012, Dülger (C‑451/11, EU:C:2012:504, točka 39).

( 21 ) Glej sodbe z dne 11. novembra 2004, Cetinkaya (C‑467/02, EU:C:2004:708, točka 30), z dne 7. julija 2005, Aydinli (C‑373/03, EU:C:2005:434, točki 24 in 29), z dne 18. decembra 2008, Altun (C‑337/07, EU:C:2008:744, točke 19, 30 in 58), in z dne 16. junija 2011, Pehlivan (C‑484/07, EU:C:2011:395, točke 36, 38, 60, 61 in 64).

( 22 ) Glej sodbo z dne 21. januarja 2010, Bekleyen (C‑462/08, EU:C:2010:30, točka 26).

( 23 ) Sodba z dne 16. junija 2011, Pehlivan (C‑484/07, EU:C:2011:395, točka 52). Vendar primerjaj s točko 60 te sodbe, v kateri Sodišče opusti to nekoristno pojasnilo glede na dejansko stanje v zadevi.

( 24 ) Sodba z dne 16. junija 2011 (C‑484/07, EU:C:2011:395, točka 52).

( 25 ) Glej po analogiji točko 24 sklepnih predlogov Y. Bota v zadevi Dülger (C‑451/11, EU:C:2012:331).

( 26 ) Glej sodbo z dne 18. decembra 2008, Altun (C‑337/07, EU:C:2008:744, točka 31 in navedena sodna praksa).

( 27 ) Sodba z dne 18. decembra 2008, Altun (C‑337/07, EU:C:2008:744, točka 32).

( 28 ) Glej sodbo z dne 18. decembra 2008, Altun (C‑337/07, EU:C:2008:744, točka 22).

( 29 ) Sodba z dne 18. decembra 2008, Altun (C‑337/07, EU:C:2008:744, točka 23).

( 30 ) Glej sodbo z dne 18. decembra 2008, Altun (C‑337/07, EU:C:2008:744, točka 24 in navedena sodna praksa).

( 31 ) Sodba z dne 18. decembra 2008, Altun (C‑337/07, EU:C:2008:744, točka 25). Sodišče je še pojasnilo, da je te ugotovitve, ki jih je podalo v okviru razlage člena 6(1) Sklepa št. 1/80, mogoče povzeti tudi za razlago člena 7, prvi odstavek, navedenega sklepa (glej sodbo z dne 18. decembra 2008, Altun (C‑337/07, EU:C:2008:744, točki 27 in 28)). Poleg tega bi se lahko spraševali o upoštevnosti spoznanj iz sodne prakse za položaj S. Ucar. Čeprav je namreč jasno, da Ö. Ucar v treh letih po prihodu svoje žene v Nemčijo (oziroma od novembra 2001 do novembra 2004) ni imel zaposlitve, pa je v tem obdobju opravljal samostojno dejavnost, in to, kot kaže, povsem v skladu z nacionalno zakonodajo, kar pomeni, da je bil nepretrgoma vključen na zakoniti trg dela v nacionalnem pomenu izraza.

( 32 ) Glej zlasti sodbo z dne 24. januarja 2008, Payir in drugi (C‑294/06, EU:C:2008:36, točka 45).

( 33 ) Zdi se, da se R. Kilic ne more sklicevati na člen 7, drugi odstavek, Sklepa št. 1/80, ki posebej ureja položaj otrok turških delavcev, vključenih na zakoniti trg dela. Kljub temu ni sporno, da se lahko ti otroci sklicujejo tudi na pravice s področja dela, priznane s členom 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80 (glej sodbo z dne 19. novembra 1998, Akman (C‑210/97, EU:C:1998:555, točka 34)). Zdi se, da R. Kilic ne izpolnjuje pogojev, da bi se mu priznala pravica do prostega dostopa do trga, kot je določena v členu 7, prvi odstavek, druga alinea, navedenega sklepa. Vsekakor pa razlogi, iz katerih je njegova mati prenehala opravljati svojo dejavnost in ki bi lahko spadali v okvir člena 6(2) Sklepa št. 1/80, v spisu, predloženem Sodišču, niso predstavljeni dovolj podrobno.

( 34 ) C‑451/11, EU:C:2012:504.

( 35 ) Sodba z dne 19. julija 2012, Dülger (C‑451/11, EU:C:2012:504, točki 61 in 62 ter navedena sodna praksa).

( 36 ) Vendar je treba poudariti, da večina teh stališč pojasnjuje nesoglasje med uradom za tujce in predložitvenim sodiščem v zvezi s stanjem nacionalnega prava, ki se uporablja, nesoglasje, ki – očitno – ne spada v pristojnost Sodišča.

( 37 ) Glej sodbo z dne 10. februarja 2000, Nazli (C‑340/97, EU:C:2000:77, točka 56).

( 38 ) Sodbi z dne 10. februarja 2000, Nazli (C‑340/97, EU:C:2000:77, točka 57 in navedena sodna praksa), in z dne 7. julija 2005, Aydinli (C‑373/03, EU:C:2005:434, točka 27).

( 39 ) Sodba z dne 10. februarja 2000, Nazli (C‑340/97, EU:C:2000:77, točka 58). Glej tudi sodbe z dne 16. marca 2000, Ergat (C‑329/97, EU:C:2000:133, točka 46), z dne 7. julija 2005, Dogan (C‑383/03, EU:C:2005:436, točka 24), in z dne 8. decembra 2011, Ziebell (C‑371/08, EU:C:2011:809, točka 49).

( 40 ) Sodba z dne 10. februarja 2000, Nazli (C‑340/97, EU:C:2000:77, točka 61).