ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
41

Glede na navedeno je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 9(1)(b) in (c) Uredbe št. 207/2009 razlagati tako, da kadar znamka Skupnosti ni registrirana v barvi, vendar jo njen imetnik pretežno uporablja v barvi ali kombinaciji posameznih barv, tako da to znamko velik del javnosti povezuje s to barvo ali kombinacijo barv, so barva ali barve, ki jih tretja oseba uporablja za predstavitev znaka, v zvezi s katerim se očita, da posega v navedeno znamko, upoštevne pri celoviti presoji verjetnosti zmede ali celoviti presoji neupravičenega izkoriščanja v smislu te določbe.
13

Člen 124(1) in (2) te uredbe določa: „1. […] Za Bolgarijo in Romunijo je kmetijska površina za namene sheme enotnega plačila na površino tisti del njune kmetijske površine v uporabi, ki je v dobrem kmetijskem stanju, ne glede na to, ali je v obdelavi ali ne, in se, če je to primerno, prilagodi v skladu z objektivnimi in nediskriminatornimi merili, ki jih po odobritvi Komisije določi Bolgarija ali Romunija. 2. Do odobritve plačila v okviru sheme enotnega plačila na površino so […] [z]a Bolgarijo in Romunijo […] upravičene vse enote rabe ali poljine, ki ustrezajo merilom iz odstavka 1, kakor tudi enote rabe ali poljine, zasajene s hitro rastočim panjevcem […]. […]“
19

O. Della Rocca je z Obiettivo Lavoro SpA (v nadaljevanju: Obiettivo Lavoro), družbo, ki zagotavlja začasno delo, sklenil tri zaporedne pogodbe o zaposlitvi za določen čas, na podlagi katerih je za družbo Poste Italiane delal kot pismonoša. Te pogodbe so zajemale obdobja od 2. novembra 2005 do 31. januarja 2006, od 2. februarja 2006 do 30. septembra 2006 in od 2. oktobra 2006 do 31. januarja 2007. Sklenjene so bile na podlagi pogodbe o posredovanju dela za določen čas, ki sta jo sklenili družbi Obiettivo Lavoro in Poste Italiane za nadomeščanje osebja v službi za dostavo pošte v deželi Kampanija. Ni sporno, da objektivne razloge, ki upravičujejo sklenitev in obnovitev pogodb o zaposlitvi za določen čas, vsebuje samo pogodba o posredovanju dela, ne pa te pogodbe same.
32

Zato mora nacionalno sodišče med drugim preveriti, ali bi bil znesek pomoči, ki je bila dodeljena tožeči stranki v postopku v glavni stvari, nižji, če bi ta lahko uveljavljala pravico do odbitka. Iz spisa, ki je bil predložen Sodišču, izhaja, da je bil znesek zadevne pomoči izračunan glede na „upravičen strošek“ projekta, ki vsebuje neto strošek tega projekta in neodbitni DDV. Nacionalno sodišče mora torej preveriti, ali bi bil, če bi bil upravičeni strošek izračunan brez neodbitnega DDV, znesek pomoči nižji kot tisti, ki je bil v resnici odobren. Če je tako, bi bil presežek, ki izhaja iz višjega zneska pomoči, do katerega je bila torej družba Alakor upravičena, posledica tega, da je bil del neodbitnega DDV krit s to pomočjo. Ekonomsko breme dela davka, ki je enak temu presežku, bi torej nosil dajalec pomoči, in ne družba Alakor.
(57)

Znižanja in izključitve bi bilo treba določiti ob upoštevanju načela sorazmernosti in, pri merilih o izpolnjevanju pogojev, posebnih težav, povezanih s primeri višje sile, kakor tudi izjemnih in naravnih okoliščin. V primeru obveznosti navzkrižne skladnosti se smejo znižanja in izključitve uporabiti le, kadar kmet deluje malomarno ali namerno. Znižanja in izključitve bi morala upoštevati resnost storjene nepravilnosti in bi lahko pomenila popolno izključitev iz ene ali več shem pomoči za določeno obdobje. V zvezi z merili o izpolnjevanju pogojev bi znižanja in izključitve morala upoštevati posebnosti različnih shem pomoči.“
Da bi Sodišče v zvezi s tem lahko podalo razlago prava Unije, ki bi bila koristna za nacionalno sodišče, iz člena 94(c) Poslovnika Sodišča izhaja, da mora vprašanje za predhodno odločanje vsebovati razloge, ki so predložitvenemu sodišču vzbudili dvom glede razlage ali veljavnosti nekaterih določb prava Unije, in pojasnitev zveze, ki naj bi obstaja med temi določbami in nacionalno zakonodajo, ki jo je treba uporabiti v sporu o glavni stvari. Glede predložitvene odločbe, na podlagi katere ni mogoče razumeti razlogov, zaradi katerih predložitveno sodišče dvomi o skladnosti zadevne zakonodaje iz postopka v glavni stvari s pravom Unije in ne vključuje navedb, ki bi Sodišču omogočile, da predložitvenemu sodišču zagotovi razlago prava Unije, ki bi slednjemu omogočila rešitev pravnega spora, o katerem odloča, je treba to vprašanje razglasiti za nedopustno, ker Sodišče nima potrebnih elementov v zvezi z dejstvi in zakonodajo, da bi dalo koristne odgovore.

(Glej točke 17, in od 19 do 21.)
(Glej točke od 91 do 94 in 180.)

Taka razlaga ne združuje pogojev za opredelitev pomožne omejitve zaradi uporabe člena 81(1) ES na eni strani in merila nujnosti, ki ga zahteva člen 81(3) ES, da bi lahko bila prepovedana omejitev izvzeta, na drugi. Ti dve določbi namreč sledita različnim ciljem, pri čemer se zadnje merilo nanaša na vprašanje, ali se lahko usklajevanje med podjetjema, ki lahko znatno škodljivo vpliva na parametre konkurence, kot so zlasti cena, količina in kakovost proizvodov ali storitev, in ki torej spada na področje uporabe prepovedi iz člena 81(1) ES, kljub temu v okviru člena 81(3) ES šteje za nujno za izboljšanje proizvodnje ali distribucije blaga oziroma pospeševanje tehničnega ali gospodarskega napredka, pri tem pa potrošnikom zagotavlja pravičen delež doseženih koristi. Po drugi strani pa se merilo objektivne nujnosti nanaša na vprašanje, ali obstaja nevarnost, da se ob odsotnosti določene omejitve poslovne avtonomije glavna transakcija ali dejavnost, ki ne spada na področje uporabe člena 81(1) ES in v odnosu do katere je omenjena omejitev drugotna, ne bo mogla izvršiti ali nadaljevati. Tako je le za omejitve, ki so vsekakor nujne za delovanje glavnega ukrepa, mogoče šteti, da spadajo na področje uporabe teorije o pomožnih omejitvah, in da samo zaradi okoliščine, da ima lahko neobstoj pomožnih omejitev neugodne posledice za glavno transakcijo, še ni treba šteti, da so pomožne transakcije objektivno nujne, kadar lahko glavni ukrep deluje tudi brez njih.

Kadar je treba ugotoviti, ali se lahko protikonkurenčna omejitev izogne prepovedi, določeni v členu 81(1) ES, ker je pomožna glavni transakciji, ki ni protikonkurenčna, je treba raziskati, ali bi bila izvršitev te transakcije brez zadevne omejitve nemogoča. Zaradi dejstva, da bi bila omenjena transakcija brez zadevne omejitve zgolj težje izvedljiva oziroma manj dobičkonosna, se zadevna omejitev ne more šteti za objektivno nujno, kar se zahteva za njeno opredelitev kot pomožno. Taka razlaga bi namreč privedla do tega, da bi razširila ta pojem na omejitve, ki niso strogo nujne za izvršitev glavne transakcije. To pa bi ogrozilo učinkovitost prepovedi, določene v členu 81(1) ES.

Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, da v okviru analize omejevalnih učinkov, ki jih imajo na konkurenco privzete večstranske medfranšizne provizije v plačilnem sistemu, ki ga upravlja mednarodna plačilna organizacija in ki se privzeto obračunajo zlasti pri čezmejnih kartičnih plačilih znotraj Evropskega gospodarskega prostora ali na območju evra, ni nikakor obravnavalo možnosti oziroma verjetnosti prepovedi naknadnega določanja cen (in sicer določanja cen po tem, ko je imetnik bančne kartice banke izdajateljice pri trgovcu banke pridobiteljice opravil nakup in je bila transakcija predložena v poravnavo), če ne bi bilo teh provizij, ampak se je za to, da je utemeljilo upoštevanje take prepovedi, oprlo zgolj na merilo ekonomske vzdržnosti sistema, ki bi deloval brez teh provizij, in na edino podlago prepovedi naknadnega določanja cen.

(Glej točke 161, od 165 do 167, 169, od 173 do 175 in 177.)
Člena 45 PDEU in 49 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotujeta predpisu države članice, ki določa, da morajo imeti člani organov, ki so zakoniti zastopniki družbe, ali družbeniki, ki so pooblaščeni poslovodje, gospodarskih družb, ki želijo opravljati gospodarsko dejavnost trgovanja z vojaškim orožjem in vojaškim strelivom ter posredovanja pri nakupu in prodaji vojaškega orožja in vojaškega streliva, državljanstvo te države članice.

Ta predpis namreč pomeni razliko v obravnavi na podlagi državljanstva, ki je načeloma prepovedana s členoma 49 PDEU in 45(2) PDEU.

Vendar mora predložitveno sodišče preveriti, ali država članica, ki uveljavlja pravico iz člena 346(1)(b) PDEU, za utemeljitev takega predpisa lahko dokaže, da je za zaščito bistvenih interesov njene varnosti treba uporabiti odstopanje, predvideno v tej določbi.

V zvezi s tem je treba izjemo iz člena 346 PDEU razlagati ozko. Čeprav se odstavek 1(b) tega člena sklicuje na ukrepe, za katere lahko država članica meni, da so potrebni za zaščito bistvenih interesov njene varnosti, ga vseeno ni mogoče razlagati tako, da državam članicam priznava pravico do odstopanja od določb Pogodbe že zgolj s sklicevanjem na navedene interese. Država članica, ki uveljavlja pravico iz člena 346(1)(b) PDEU, mora dokazati, da je za zaščito bistvenih interesov njene varnosti treba uporabiti odstopanje, predvideno v tej določbi.

Tudi če se dokaže, da so cilj zagotavljanja zanesljivosti oseb, pooblaščenih za opravljanje gospodarske dejavnosti trgovanja z vojaškim orožjem in vojaškim strelivom ter posredovanja pri nakupu in prodaji vojaškega orožja in vojaškega streliva, cilj varnosti dobave sredstev za obrambo in cilj preprečevanja razkritja strateških informacij, bistveni interesi varnosti države članice v smislu člena 346(1)(b) PDEU, pogoj državljanstva v skladu z načelom sorazmernosti ne sme presegati tega, kar je primerno in potrebno za dosego želenega namena.

(Glej točke 29, od 33 do 35, 37 in 39 ter izrek.)
Keywords

Izrek



Keywords

Države članice – Obveznosti – Izvajanje direktiv – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev na podlagi nacionalne ureditve – Nedopustnost (člen 258 PDEU; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008/98; direktivi Sveta 92/43 in 1999/31) (Glej točki 39 in 41.)

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 258 PDEU) (Glej točki 42 in 54.)

3. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Priznanje zadevne države članice o neizpolnitvi obveznosti – Nevplivanje (člen 258 PDEU) (Glej točko 46.)

4. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Dokaz neizpolnitve obveznosti – Dokazno breme Komisije – Predstavitev elementov, ki nakazujejo obstoj neizpolnitve obveznosti – Breme za izpodbojnost na strani zadevne države članice (člen 258 PDEU) (Glej točki 49 in 50.)

5. Okolje – Odpadki – Direktiva 2008/98 – Obveznost držav članic da zagotovijo predelavo ali odstranitev odpadkov – Obveznost rezultata – Diskrecijska pravica držav članic glede ukrepov, ki jih bodo sprejele – Meje – Dalj časa trajajoč obstoj neustrezne situacije, kar povzroči znatno degradacijo okolja – Neizpolnitev obveznosti (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008/98, člen 13) (Glej točki 51 in 52.)

6. Okolje – Odpadki – Odlaganje odpadkov na odlagališčih – Direktiva 1999/31 – Nacionalni ukrep, ki dovoljuje obratovanje odlagališča brez razvojnega načrta in brez dokončne odločbe o nadaljevanju obratovanja na podlagi odobrenega razvojnega načrta – Neizpolnitev obveznosti (člen 258 PDEU; Direktiva Sveta 1999/31, člen 14(a) do (c)) (Glej točko 72.)

7. Okolje – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Direktiva 92/43 – Odobritev načrta ali projekta na zaščitenem območju – Pogoji – Ustrezna ocena njegovih vplivov – Opredelitev vidikov, ki lahko vplivajo na cilje ohranjanja območja (Direktiva Sveta 92/43, člena 6(3), prvi stavek, in 4) (Glej točke od 74 do 76 in 79.)

Izrek

Izrek

1. Helenska republika

– s tem, da je na otoku Zakintosu na lokaciji Griparaiika v regiji Kalamaki (Grčija) v delovanju obdržala slabo delujoče in prenasičeno odlagališče odpadkov, ki ne ustreza vsem pogojem in zahtevam okoljske zakonodaje Unije, ki jih določajo člena 13 in 36(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2008/98/ES z dne 19. novembra 2008 o odpadkih in razveljavitvi nekaterih direktiv in členi 8, 9, 11(1)(a), 12 in 14 Direktive Sveta 1999/31/ES z dne 26. aprila 1999 o odlaganju odpadkov na odlagališčih, in

– s tem, da je obnovila obratovalno dovoljenje za zadevno odlagališče, ne da bi upoštevala postopek, predpisan s členom 6(3) Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst,

ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi teh določb.

2. Helenski republiki se naloži plačilo stroškov.
Člena 4 in 6 Uredbe št. 1191/69 o ukrepanju držav članic glede obveznosti javne službe v železniškem in cestnem prometu ter prometu po celinskih plovnih poteh, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1893/91, je treba razlagati tako, da je za obveznosti javne službe, ki so nastale pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 1191/69, pridobitev pravice do nadomestila stroškov, ki izhajajo iz izvajanja takih obveznosti, odvisna od tega, ali zadevno podjetje vloži prošnjo za prenehanje teh obveznosti, in od tega, ali pristojni organi sprejmejo odločitev o ohranitvi ali prenehanju navedenih obveznosti po določenem obdobju. Kar pa zadeva obveznosti javne službe, ki so nastale po tem datumu, pridobitev take pravice do nadomestila ni odvisna od teh pogojev.

(Glej točko 34 in izrek.)
(Glej točke od 25 do 28 in 31.)

(Glej točke 31 in od 100 do 102.)

Splošno sodišče mora res paziti na to, da se pri izračunu zneska globe, ki je družbi naložena zaradi kršenja pravil Unije o konkurenci, skrbno upoštevata trajanje te kršitve in trajanje udeležbe družbe pri njej, vendar trajanje kršitve ni edini, pa tudi ne nujno najpomembnejši element, ki ga morata Komisija in/ali Splošno sodišče upoštevati pri izračunu te globe.

Nasprotno razlogovanje bi namreč v splošnem pomenilo, da bi bila v primeru pravnega nasledstva podjetij družba, ki je sprva sodelovala pri kršitvi kot matična družba hčerinske družbe, ki jo je imela v neposredni lasti, in je to hčerinsko družbo prenesla na drugo podjetje, po potrebi deležna znižanja globe, ki je bilo zadnjenavedeni družbi odobreno na podlagi njenega sodelovanja s Komisijo, čeprav navedena družba v času tega sodelovanja ni niti sodelovala pri odkrivanju zadevne kršitve niti izvajala odločilnega vpliva na svojo nekdanjo hčerinsko družbo.

Le podjetju, ki je s to institucijo sodelovalo na podlagi obvestila o nenalagnju ali znižanju glob v kartelnih zadevah, na podlagi navedenega obvestila odobri znižanje globe, ki bi bila naložena, če ne bi bilo tega sodelovanja. To znižanje se ne more razširiti na družbo, ki je bila v nekem delu obdobja trajanja zadevne kršitve del gospodarskega subjekta, ki ga je sestavljalo podjetje, vendar takrat, ko je to podjetje sodelovalo s Komisijo, ni bila več del njega.

Sodišče ob upoštevanju nujnosti zagotovitve spoštovanja pravil o konkurenci prava Unije ne more dovoliti, da pritožnik zgolj zaradi kršitve sojenja v razumnem roku izpodbija višino globe, ki mu je bila naložena, če so bili vsi pritožbeni razlogi, ki jih je navedel zoper ugotovitve Splošnega sodišča v zvezi z zneskom te globe ali ravnanjem, zaradi katerega je ta globa naložena, zavrnjeni.

V okviru preučitve predloga za povrnitev škode, nastale zaradi nespoštovanja razumnega roka s strani Splošnega sodišča, mora Splošno sodišče v drugačni sestavi od te, ki je odločala o sporu v postopku, katerega dolžina se graja, presojati o obstoju navedene škode in vzročni zvezi med njo in predolgim trajanjem spornega sodnega postopka, tako da preuči dokaze, predložene v zvezi s tem.

Zato je treba ugotoviti, da trajanje postopka pred Splošnim sodiščem, in sicer več kot šest let, pa naj gre za zapletenost spora, ravnanje strank ali nastanek postopkovnih dogodkov, ki ga ne more upravičiti nobena okoliščina obravnavane zadeve, pomeni dovolj resno kršitev pravnega pravila, katerega cilj je podeliti pravice posameznikom, in je zato podlaga za pravico do takega predloga za povrnitev škode, ki se razlikuje od pritožbe.

(Glej točke od 116 do 119 in 123.)
Določbe Direktive 2004/38 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo temu, da država članica državljanu tretje države, ki je družinski član državljana Unije, zavrne pravico do prebivanja, če ima navedeni državljan Unije državljanstvo navedene države članice in v tej državi tudi prebiva, vendar v okviru svoje poklicne dejavnosti redno potuje v drugo državo članico.

Navedene določbe namreč državljanom Unije dajejo lastno, družinskim članom pa izvedeno pravico, le če navedeni državljan izvršuje pravico do prostega gibanja s tem, da se naseli v državi članici, ki ni država članica, katere državljanstvo ima.

(Glej točki 34, 35 in izrek.)
Zadeva C‑548/12

Marc Brogsitter

proti

Fabrication de Montres Normandes EURL

in

Karsten Fräßdorf

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Krefeld)

„Območje svobode, varnosti in pravice — Sodna pristojnost v civilnih in gospodarskih zadevah — Uredba (ES) št. 44/2001 — Posebne pristojnosti — Člen 5, točki 1 in 3 — Tožba za ugotovitev civilnopravne odgovornosti — Pogodbena ali deliktna narava“

Povzetek – Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 13. marca 2014

Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba št. 44/2001 – Določbe te uredbe, ki se štejejo za enakovredne določbam Bruseljske konvencije – Razlaga navedenih določb v skladu s sodno prakso Sodišča v zvezi s konvencijo (Konvencija z dne 27. septembra 1968; Uredba Sveta št. 44/2001) Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba št. 44/2001 – Posebne pristojnosti – Pristojnost v zvezi z delikti ali kvazidelikti – Pojem – Tožba za ugotovitev nepogodbene odgovornosti (Uredba Sveta št. 44/2001, člen 5, točki 1(a) in 3) Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba št. 44/2001 – Posebne pristojnosti – Pristojnost v zvezi s pogodbenimi razmerji – Pojem – Tožba za ugotovitev civilne odgovornosti, ki je po nacionalnem pravu deliktna – Vključitev – Zahteva – Neizpolnitev pogodbenih obveznosti ob upoštevanju predmeta pogodbe (Uredba Sveta št. 44/2001, člen 5, točki 1(a) in 3)
(Glej točke od 20 do 26 in 32.)

Člen 101 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje razlagi in uporabi nacionalnega prava države članice, v skladu s katerim je iz pravnih razlogov izrecno izključena civilnopravna odgovornost podjetij, ki so udeležena v kartelu, za škodo, ki je nastala zaradi tega, ker je podjetje, ki ni udeleženo v kartelu, po zgledu dejavnosti navedenega kartela določilo višje cene od tistih, ki bi se uporabile, če kartel ne bi obstajal.

Posegalo bi se namreč v polni učinek člena 101 PDEU, če bi bila pravica vsakogar zahtevati odškodnino za nastalo škodo v skladu z nacionalnim pravom – izrecno in neodvisno od posebnih okoliščin primera – pogojena z obstojem neposredne vzročne zveze, pri čemer bi bila ta pravica izključena zaradi dejstva, da zadevna oseba ni bila v pogodbenem razmerju z udeležencem kartela, ampak s podjetjem, ki ni bilo udeleženo v kartelu, katerega politika cen pa je posledica kartela, ki je prispeval k izkrivljanju mehanizmov oblikovanja cen, ki urejajo konkurenčne trge.

Zato lahko žrtev zaščitne cene (umbrella pricing) dobi odškodnino za nastalo škodo od udeležencev kartela, čeprav naj ne bi bila z njimi v pogodbenem razmerju, če se dokaže, da bi bila lahko posledica tega kartela glede na okoliščine tega primera in zlasti posebnosti zadevnega trga uporaba zaščitne cene s strani tretjih oseb, ki delujejo samostojno, in da teh okoliščin in posebnosti udeleženci navedenega kartela ne bi mogli spregledati. Predložitveno sodišče mora preveriti, ali so ti pogoji izpolnjeni. Predložitveno sodišče mora preveriti, ali so ti pogoji izpolnjeni.

(Glej točke 33, 34, 37 in izrek.)
Člen 3(1) Direktive 2001/29 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, ki izključuje pravico avtorjev do dovoljevanja ali prepovedovanja priobčitve njihovih del, ki jo zdravilišče, ki posluje kot podjetje, opravlja z namernim oddajanjem signala prek televizijskih in radijskih sprejemnikov v sobah pacientov v tej ustanovi. Člen 5(2)(e), (3)(b) in (5) te direktive ne more vplivati na to razlago.

Najprej je treba namreč pojem „priobčitev“ v smislu navedene določbe razlagati tako, da se nanaša na kateri koli prenos varovanih del, ne glede na uporabljeno sredstvo ali tehnološki proces.

Nato je treba opozoriti, da pojem „javnost“, na katerega se sklicuje navedena določba, zajema nedoločeno število morebitnih naslovnikov, pri tem pa mora biti število oseb dovolj veliko. Natančneje, pri zadnjem merilu je treba upoštevati kumulativni učinek dajanja del na voljo potencialnim naslovnikom. Glede tega je zlasti pomembno vprašanje, koliko oseb ima dostop do istega dela sočasno in zaporedno. V zdravilišču pa je lahko hkrati in zaporedno nastanjeno nedoločeno, a dokaj veliko število oseb, ki lahko sprejemajo oddaje v svoji sobi.

Nazadnje mora biti delo – zato da je zajeto s pojmom „priobčitev javnosti“ v smislu člena 3(1) Direktive 2001/29 – posredovano tudi novi javnosti, to je javnosti, ki je imetniki varovanih del niso upoštevali, ko so dovolili njihovo uporabo za priobčitev začetni javnosti. Tako kot stranke v hotelu pa pacienti v zdravilišču pomenijo tako novo javnost. Zdravilišče je namreč subjekt, ki ob popolnem zavedanju posledic svojega ravnanja pacientom omogoča dostop do varovanih del. Brez tega ravnanja ti pacienti načeloma ne bi mogli spremljati oddajanega dela.

(Glej točke 25, od 27 do 29, 31, 32, 41 in točko 1 izreka.)
Člen 12(3)(a), tretji pododstavek, Šeste direktive o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih - Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2001/4/ES, v povezavi s kategorijo 5 Priloge H k tej direktivi in člen 98(1) in (2) Direktive Sveta 2006/112/ES o skupnem sistemu davka na dodano vrednost v povezavi s točko 5 Priloge III k slednji direktivi je treba glede na načelo davčne nevtralnosti razlagati tako, da ne nasprotujeta temu, da za dve vrsti storitev prevoza potnikov z njihovo spremljajočo prtljago v lokalnem prometu, in sicer, prvič, s taksijem in, drugič, z izposojenim vozilom s šoferjem, velja različna stopnja davka na dodano vrednost, prvič znižana in drugič splošna, če, je po eni strani zaradi različnih pravnih zahtev, katerih predmet sta ti vrsti prevoza, dejavnost lokalnega prevoza potnikov s taksijem konkreten in poseben vidik kategorije storitev prevoza potnikov in njihove spremljajoče prtljage, iz omenjene kategorije in točke 5 teh direktiv, in če, imajo, po drugi strani, te razlike odločilen vpliv na to, da povprečni uporabnik izbere prvo ali drugo od teh storitev. Predložitveno sodišče mora preveriti, ali to velja v postopkih v glavni stvari.

(Glej točko 60 in točko 1 izreka.)