85

Tožeče stranke v okviru drugega tožbenega razloga zatrjujejo kršitev načela enakega obravnavanja zasebnih upnikov zlasti v smislu členov 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ker so ECB in nacionalne centralne banke zagotovile – z izvajanjem sporazuma o menjavi z dne 15. februarja 2012 – da grški dolžniški instrumenti, ki so v njihovih portfeljih, niso vključeni v prestrukturiranje grškega javnega dolga na podlagi KKU in so imuni za zmanjšanje njihove vrednosti. ECB naj bi s sprejetjem ukrepov, ki so navedeni v točki 71 zgoraj, ne da bi pri tem upoštevala premoženjsko stanje zasebnih upnikov in varčevalcev, med katerimi so tožeče stranke, kršila to načelo. Načelo enakega obravnavanja vseh upnikov ali varčevalcev naj bi bilo prav tako določeno na mednarodni ravni kot načelo običajnega prava in bi ga bilo treba opredeliti kot splošno načelo prava Unije ali neposreden in poseben izraz splošnega načela prepovedi diskriminacije na podlagi člena 10 PDEU in členov 20 in 21 Listine o temeljnih pravicah. Klavzula, imenovana par condicio creditorum ali pari passu, ki določa, da se upniki obravnavajo enako pri plačilu ne glede na njihovo raven obravnavanja, naj bi torej veljala tudi za ECB. ECB naj bi tako v svojem sporočilu za javnost z dne 6. septembra 2012 o uvedbi programa dokončnih denarnih transakcij (Outright Monetary Transactions, v nadaljevanju: OMT) sprejela „enako obravnavanje (pari passu) kot za zasebne ali druge upnike v zvezi z instrumenti, ki so jih izdale države euroobmočja in jih je kupil Eurosistem v okviru [OMT], v skladu s pogoji navedenih vrednostnih papirjev“. Nakup grških dolžniških instrumentov s strani ECB v okviru programa odkupa, uvedenega s Sklepom 2010/281, naj torej ECB ne bi nudil posebnega obravnavanja in bi ta morala prevzeti enako kreditno tveganje kot vsak drug zasebni ali institucionalni vlagatelj. Tožeče stranke kot imetnice grških dolžniških instrumentov naj bi bile torej, tako kot ECB in nacionalne centralne banke, upniki zasebnega prava Helenske republike in bi škoda, ki jim je nastala, lahko imela enake sistemske učinke na evropsko gospodarstvo. Zaradi predhodne menjave dolžniških instrumentov iz portfeljev ECB in nacionalnih centralnih bank za nove instrumente bi se ti lahko izognili „usmerjenemu in prikritemu neizpolnjevanju [plačilnih] obveznosti“ grške države, kar bi povzročilo nižjo razvrstitev drugih dolžniških instrumentov, ki niso imeli ugodnosti take menjave in so se morali soočiti z „ostankom plačilne sposobnosti“ te države. ECB in nacionalne centralne banke naj bi si tako pridržale status „privilegiranega“ upnika v škodo zasebnega sektorja, pod krinko njihovih nalog denarne politike. Poleg tega naj bi ECB s Sklepom 2012/153 nezakonito določila, da so primerni le tisti grški dolžniški instrumenti, ki so bili na podlagi programa o odkupu obveznic dodeljeni nacionalnim centralnim bankam in imajo slabo bonitetno oceno v kreditnih poslih Eurosistema. Tožeče stranke zatrjujejo, da to neenako obravnavanje ni objektivno upravičeno z javnim interesom ali določbami Pogodb, saj člen 127(1) PDEU, člen 3(3) in (4) PEU ter člen 13 PEU ne določajo takega odstopanja. ECB naj ne bi nikakor utemeljila, kako bi sporazum o menjavi z dne 15. februarja 2012 in program odkupa, pridržan za nacionalne centralne banke, ki spadata v njeno diskrecijsko pravico na področju denarne politike, lahko prispevala k stabilnosti cen v euroobmočju in bi bila sorazmerna in potrebna.