I ‑ 6995MECA‑MEDINA IN MAJCEN PROTI KOMISIJI
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
PHILIPPA LÉGERJA,
predstavljeni 23. marca 2006 1
1. Predmet obravnavane zadeve je 
pritožba, ki sta jo D.  Meca‑Medina in 
I.  Majcen 2 vložila zoper sodbo Sodišča 
prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 
30.  septembra  2004 v zadevi Meca‑Medina 
in Majcen proti Komisiji, 3 s katero je le‑to 
zavrnilo njuno tožbo za razglasitev ničnosti 
odločbe Komisije Evropskih skupnosti z dne 
1.  avgusta  2002, 4 s katero je bila zavrnjena 
prijava, ki sta jo pritožnika na podlagi člena 3 
Uredbe št. 17 5 vložila proti Mednarodnemu 
olimpijskemu komiteju 6.
2. Pritožnika sta v prijavi izpodbijala zdru ‑
žljivost določenih pravil, ki jih je sprejel MOK 
in jih izvaja Mednarodna plavalna zveza, 7 
ter nekaterih postopkov v zvezi z nadzorom 
dopinga s pravili Skupnosti o konkurenci 
1 –  Jezik izvirnika: francoščina.
2 –  V nadaljevanju: pritožnika.
3 –  T‑313/02, ZOdl., str.  II‑3291, v nadaljevanju: izpodbijana 
sodba.
4 –  Zadeva COMP/38158 Meca‑Medina in Majcen proti MOK, 
v nadaljevanju: sporna odločba, na voljo na spletni strani 
http://europa.eu.int/comm/competition/antitrust/cases/
decisions/38158/fr.pdf.
5 –  Uredba Sveta št.  17 z dne 6.  februarja  1962, Prva uredba 
o izvajanju členov [81] in [82] Pogodbe (UL 13, str. 204).
6 –  V nadaljevanju: MOK.
7 –  V nadaljevanju: FINA.(člena 81 ES in 82 ES) in o svobodnem opra ‑
vljanju storitev (člen 49 ES).
I – Dejansko stanje 8
3. Doping Panel (odbor za doping) pri FINA 
je z odločbo z dne 8. avgusta 1999 pritožni ‑
koma izrekel štiriletni suspenz, ker je proti ‑
dopinški nadzor pokazal pozitivne rezultate 
testa na nandrolon. 9 Arbitražno sodišče za 
šport je na podlagi pritožbe, ki sta jo prito ‑
žnika vložila zoper navedeno odločbo, 
29.  februarja  2000 ta suspenz potrdilo, nato 
pa ga je vnovič preučilo in ga z arbitražno 
odločbo z dne 23. maja 2001 skrajšalo na dve 
leti.
8 –  Za podrobnejše podatke o dejanskem stanju se sklicujem na 
opis Sodišča prve stopnje v točkah od 1 do 34 izpodbijane 
sodbe.
9 –  Nandrolon je anabolična snov, ki je prepovedana s protidopin ‑
škim kodeksom olimpijskega gibanja.
I ‑ 6996SKLEPNI PREDLOGI P. LÉGERJA – ZADEVA C‑519/04
4. Pritožnika sta z dopisom z dne 
30. maja 2001 pri Komisiji vložila prijavo na 
podlagi člena  3 Uredbe št.  17 zaradi kršitve 
členov 81  ES in/ali 82  ES. Trdila sta zlasti, 
da določitev tolerančnega praga nandrolona 
na 2 nanograma na mililiter urina (v nada ‑
ljevanju: sporna ureditev) pomeni usklajeno 
ravnanje med MOK in 27 laboratoriji, ki jih 
je ta pooblastil. Po njunem mnenju je proti ‑
konkurenčnost tega ravnanja krepilo tudi 
dejstvo, da sodišči, zadolženi za arbitražno 
reševanje sporov na področju športa, nista 
bili neodvisni od MOK.
5. Komisija je s sporno odločbo zavrnila 
prijavo pritožnikov, ker je ugotovila, da 
za sporno ureditev ne velja prepoved iz 
členov 81 ES in 82 ES. 10
II – Tožba pred Sodiščem prve stopnje in 
izpodbijana sodba
6. Pritožnika sta 11. oktobra 2002 v sodnem 
tajništvu Sodišča prve stopnje zoper sporno 
10 –  Točki 72 in 73.odločbo vložila ničnostno tožbo na podlagi 
člena 230, četrti odstavek, ES.
7. Pritožnika sta v utemeljitev tožbe navedla 
tri tožbene razloge, ki so se nanašali na očitno 
napačno presojo Komisije, prvič, pri opre ‑
delitvi MOK, drugič, pri preučitvi sporne 
ureditve z vidika meril, ki jih je Sodišče dolo ‑
čilo v sodbi v zadevi Wouters in drugi, 11 in, 
tretjič, pri uporabi člena 49 ES.
8. Sodišče prve stopnje je navedeno tožbo 
zavrnilo z ugotovitvijo, da navedeni trije 
tožbeni razlogi niso upoštevni, ter prito ‑
žnikoma naložilo plačilo lastnih stroškov in 
stroškov Komisije.
III – Postopek pred Sodiščem in predlogi 
v pritožbi
9. Pritožnika sta 22.  decembra  2004 v 
sodnem tajništvu Sodišča vložila to pritožbo.
11 –  Sodba z dne 19.  februarja  2002 (C‑309/99, Recueil, 
str. I‑1577).
I ‑ 6997MECA‑MEDINA IN MAJCEN PROTI KOMISIJI
10. Predlagata, naj se izpodbijana sodba 
razveljavi in naj se Komisiji naloži plačilo 
stroškov postopka na obeh stopnjah. Sodišču 
tudi predlagata, naj ugodi predlogom, ki sta 
jih predložila Sodišču prve stopnje.
11. Komisija kot tožena stranka primarno 
predlaga zavrnitev pritožbe, podredno pa 
zavrnitev ničnostne tožbe, vložene zoper 
sporno odločbo. Komisija predlaga tudi, 
naj se pritožnikoma naloži plačilo stroškov 
postopka na obeh stopnjah.
12. Republika Finska kot intervenientka na 
prvi stopnji predlaga zavrnitev pritožbe.
IV – Pritožba
13. Pritožba je kljub natančnemu sklicevanju 
na točke iz izpodbijane sodbe še posebno 
nejasna. Kot razumem iz besedila, pritožnika 
navajata štiri pritožbene razloge.14. Prvič, Sodišču prve stopnje očitata, da 
je napačno razlagalo sodno prakso Sodišča, 
ki izhaja iz sodb v zadevah Walrave in 
Koch, 12 Bosman 13 in Deliège 14 v zvezi 
z uporabo členov 39 ES in 49 ES pri športnih 
pravilih. Drugič, izpodbijata presojo Sodišča 
prve stopnje, da je protidopinška ureditev 
izključno športno pravilo, zato se zanjo ne 
uporablja Pogodba  ES. Tretjič, pritožnika 
menita, da je Sodišče prve stopnje napačno 
presodilo, da zadevna ureditev nikakor ni 
povezana z gospodarskimi dejavniki in ne 
spada na področje uporabe členov 49  ES, 
81 ES in 82 ES. Četrtič, Sodišču prve stopnje 
očitata ugotovitev, da Komisiji sporne 
ureditve ni bilo treba preučiti na podlagi 
metode analize iz navedene sodbe Wouters 
in drugi.
A – Prvi pritožbeni razlog
15. Pritožnika v okviru prvega pritožbenega 
razloga 15 grajata razlago Sodišča prve stopnje 
v točkah 40 in 41 izpodbijane sodbe glede 
sodne prakse Sodišča, ki izhaja iz navedenih 
12 –  Sodba z dne 12. decembra 1974 (36/74, Recueil, str. 1405).
13 –  Sodba z dne 15.  decembra  1995 (C‑415/93, Recueil, 
str. I‑4921).
14 –  Sodba z dne 11. aprila 2000 (C‑51/96 in C‑191/97, Recueil, 
str. I‑2549).
15 –  Pritožba (točke od 21 do 32).
I ‑ 6998SKLEPNI PREDLOGI P. LÉGERJA – ZADEVA C‑519/04
sodb Walrave in Koch, Bosman ter Deliège in 
se nanaša na uporabo členov 39 ES in 49 ES 
za športne predpise.
16. Pritožnika najprej izpodbijata presojo 
Sodišča prve stopnje, da prepovedi iz 
členov 39 ES in 49 ES ne veljajo izključno za 
športna pravila, ki po svoji naravi niso pove ‑
zana z nikakršnimi gospodarskimi dejavniki. 
Po njunem mnenju ni Sodišče v navedeni 
sodbi Walrave in Koch nikoli navedlo take 
splošne izključitve. Nasprotno, navedeno 
izjemo naj bi omejilo na sestavo in obliko ‑
vanje športnih moštev. Pritožnika nadalje 
trdita, da se lahko za izključno športna pravila 
štejejo samo tista pravila, ki se nanašajo na 
poseben značaj in okvir športnih srečanj in 
so tako značilna za organizacijo in pravilen 
potek športnega tekmovanja.
17. Strinjam se s Komisijo in Republiko 
Finsko, da je Sodišče prve stopnje pravilno 
uporabilo sodno prakso Sodišča. 16
18. Sodišče namreč vedno meni, da izva ‑
janje športne dejavnosti ob upoštevanju ciljev 
16 –  Glej odgovor Komisije na pritožbo (točke od 16 do 28) in 
intervencijsko vlogo Republike Finske (točka 8).Skupnosti spada na področje uporabe prava 
Skupnosti le, če pomeni gospodarsko dejav ‑
nost v smislu člena 2  ES. Če ima torej neka 
športna dejavnost značaj opravljanja plača ‑
nega dela ali plačanega opravljanja storitev 
(takšna je na primer dejavnost poklicnih 
ali polpoklicnih igralcev nogometa), potem 
spada na področje uporabe členov od 39 ES 
do 42 ES oziroma od 49 ES do 55 ES. 17
19. Nasprotno je Sodišče večkrat priznalo, 
da je področje uporabe navedenih določb 
omejeno, če zadevne športne predpise upra ‑
vičujejo „negospodarski razlogi, ki se nave ‑
zujejo na posebno naravo in okvir dolo ‑
čenih [športnih] tekmovanj in zadevajo 
[…] izključno šport kot tak“ 18. Menim, da 
je Sodišče v teh zadevah določilo splošno 
izjemo, ki je ni mogoče omejiti, kot to trdita 
pritožnika, na sestavo in oblikovanje športnih 
moštev.
20. V teh okoliščinah menim, da je lahko 
Sodišče prve stopnje v točkah 40 in 41 
izpodbijane sodbe upravičeno ugotovilo, 
da se prepovedi iz členov 39  ES in 49  ES 
17 –  Glej zlasti navedeni sodbi Walrave in Koch (točki 4 in 5) ter 
Bosman (točka 73) in sodbo z dne 14.  julija  1976 v zadevi 
Donà (13/76, Recueil, str. 1333, točki 12 in 13).
18 –  Glej zlasti navedeni sodbi Donà (točki 14 in 15) in Bosman 
(točki 76 in 127) ter sodbo z dne 13.  aprila  2000 v zadevi 
Lehtonen in Castors Braine (C‑176/96, Recueil, str.  I‑2681, 
točka 34).
I ‑ 6999MECA‑MEDINA IN MAJCEN PROTI KOMISIJI
uporabljajo za pravila, ki zadevajo gospo ‑
darski vidik, ki ga lahko ima športna dejav ‑
nost, vendar „ne zadevajo izključno športnih 
pravil, to je pravil, ki zadevajo le vprašanja 
športa, in kot taka ne zadevajo gospodarskih 
dejavnosti“ 19.
21. Na podlagi tega menim, da prvi pritož ‑
beni razlog ni utemeljen in ga je zato treba 
zavrniti.
B – Drugi pritožbeni razlog
22. Pritožnika z drugim pritožbenim raz  ‑
logom izpodbijata sklepanje Sodišča prve 
stopnje, da protidopinška ureditev pomeni 
predpis, ki ni povezan z gospodarsko dejav ‑
nostjo, zato ne spada na področje uporabe 
Pogodbe. V utemeljitev tega pritožbenega 
razloga navajata dve trditvi.
23. Prvič, sklepanje Sodišča prve stopnje 
naj bi temeljilo na protislovni obrazložitvi 
oziroma naj bi bilo nezadostno obrazloženo. 
V točkah 44 in 47 izpodbijane sodbe naj bi 
19 –  Točka 41, prvi stavek, izpodbijane sodbe.namreč trdilo, da protidopinška ureditev 
ne sledi nobenemu gospodarskemu cilju. 
Po drugi strani naj bi v točki 57 navedene 
sodbe priznalo, da bi lahko imel MOK pri 
sprejetju take ureditve v mislih skrb za ohra ‑
nitev gospodarskega potenciala olimpijskih 
iger. Poleg tega naj bi Sodišče prve stopnje 
v točki 45 izpodbijane sodbe umetno razliko ‑
valo med gospodarskim in negospodarskim 
vidikom športne dejavnosti.
24. Drugič, Sodišče prve stopnje naj bi se 
pri ugotovitvi, da protidopinška ureditev ne 
spada na področje uporabe členov 49  ES, 
81  ES in 82  ES, napačno oprlo na sodno 
prakso, ki izhaja iz navedenih sodb Walrave 
in Koch, Donà ter Deliège. Pritožnika namreč 
menita, da se protidopinška pravila razliku ‑
jejo od pravil o sestavi nacionalnih nogome ‑
tnih moštev (navedeni sodbi Walrave in Koch 
ter Donà) in od pravil o izboru športnikov 
za tekmovanja na vrhunski ravni (navedena 
sodba Deliège).
25. Strinjam se s Komisijo in Republiko 
Finsko, da je treba zavrniti tudi ta pritožbeni 
razlog. 20
20 –  Glej odgovor Komisije na pritožbo (točke od 29 do 41) in 
intervencijsko vlogo Republike Finske (točke od 11 do 13).
I ‑ 7000SKLEPNI PREDLOGI P. LÉGERJA – ZADEVA C‑519/04
26. Trditev pritožnikov, da naj bi bili obra ‑
zložitev Sodišča prve stopnje v točkah 44 
in 47 izpodbijane sodbe ter obrazložitev 
v točki 57 navedene sodbe protislovni, po 
mojem mnenju ni utemeljena.
27. Sodišče prve stopnje je na podlagi ugoto ‑
vitve v točki 44 izpodbijane sodbe, da „je 
vrhunski šport v veliki meri postal gospo ‑
darska dejavnost“, navedlo, da je namen 
boja proti dopingu predvsem ohraniti etične 
vrednote v športu in zdravje športnikov. 
Protislovja v obrazložitvi Sodišča prve 
stopnje po mojem mnenju ni mogoče doka ‑
zati samo na podlagi dejstva, da je v točki 57 
izpodbijane sodbe sklicevanje na morebitne 
gospodarske cilje, za katere bi si lahko priza ‑
deval MOK.
28. Glede na poslovne in finančne izzive, ki 
so značilni za vrhunski šport, namreč menim, 
da izključno športna ureditev, kakršna je 
protidopinška ureditev, ne more biti brez 
vsakega gospodarskega interesa. Vendar je 
ta interes po mojem mnenju le stranskega 
pomena in protidopinški ureditvi ne more 
odvzeti izključno športnega značaja. Kot je 
Komisija pravilno opozorila, trditev prito ‑
žnikov v resnici pomeni, da se pod krinko 
nedeljivosti gospodarske dejavnosti daje 
prednost drugotnemu, to je gospodarskemu vidiku, da bi zagotovili, da se pravila iz 
Pogodbe v celoti uporabljajo za poklicno ali 
polpoklicno športno udejstvovanje. 21
29. Tudi trditev pritožnikov, da se Sodišče 
prve stopnje ni moglo učinkovito sklicevati 
na navedene sodbe Walrave in Koch, Donà 
ter Deliège, po mojem mnenju ni utemeljena. 
Pritožnika namreč te sodbe očitno razlagata 
zelo ozko, saj je Sodišče po mojem mnenju 
v teh zadevah izključno športna pravila 
na splošno izključilo s področja uporabe 
členov 39  ES in 49  ES. Pritožnika tako 
poskušata umetno razlikovati med pravili, 
preučenimi v navedenih zadevah, in sporno 
ureditvijo.
30. Sodišču torej predlagam, naj drugi 
pritožbeni razlog zavrne kot neutemeljen.
C – Tretji pritožbeni razlog
31. Pritožnika v okviru tretjega pritožbenega 
razloga 22 v bistvu trdita, da je Sodišče prve 
21 –  Odgovor na pritožbo (točka 35).
22 –  Pritožba (točke od 40 do 53).
I ‑ 7001MECA‑MEDINA IN MAJCEN PROTI KOMISIJI
stopnje v točki 48 izpodbijane sodbe napačno 
ugotovilo, da sporna ureditev nikakor ni 
povezana z gospodarskimi dejavniki, zato 
ne spada na področje uporabe členov 49 ES, 
81 ES in 82 ES.
32. Kot razumem, pritožnika v uteme ‑
ljitev tega pritožbenega razloga navajata dve 
trditvi.
33. Najprej izpodbijata presojo Sodišča prve 
stopnje v točkah 49 in 55 izpodbijane sodbe, 
da tudi če bi bila dokazana pretiranost sporne 
ureditve, to še ne bi pomenilo, da bi ta izgu ‑
bila izključno športni značaj. Po mnenju 
pritožnikov naj bi ta presoja ne le temeljila 
na protislovni in nezadostni obrazložitvi, 
ampak naj bi bila tudi v nasprotju s sodno 
prakso Sodišča v navedenih sodbah Deliège 
ter Wouters in drugi 23.
34. Pritožnika nadalje trdita, da je Sodišče 
prve stopnje navedlo vsebinsko nepravilno 
23 –  Pritožnika se sklicujeta zlasti na točko 69 navedene sodbe 
Deliège ter na točke od 97 do 109 in 123 navedene sodbe 
Wouters in drugi.ugotovitev dejanskega stanja, s tem ko je 
v drugem stavku točke 55 izpodbijane sodbe 
ugotovilo, da je sporna ureditev protido ‑
pinško pravilo, medtem ko je lahko raven, 
določena s to ureditvijo, po njunem mnenju 
tudi posledica fizičnega napora in/ali zaužitja 
proizvodov, ki niso poživila, na primer mesa 
nekastriranih prašičev.
35. Strinjam se s Komisijo, da je ta pritož ‑
beni razlog treba zavrniti. 24
36. Zadostuje ugotovitev, da pritožnika v 
resnici izpodbijata tolerančni prag 2 nano ‑
gramov na mililiter urina, ki je določen 
s sporno ureditvijo, in skušata doseči, da bi 
Sodišče vnovič preučilo presojo Sodišča prve 
stopnje glede dejanskega stanja.
37. Vendar se lahko pritožba v skladu s 
členom 225(1)  ES in členom  58 Statuta 
Sodišča vloži samo na podlagi kršitve pravnih 
pravil z izključitvijo vsakršne presoje dejan ‑
skega stanja. Iz ustaljene sodne prakse tako 
izhaja, da Sodišče v postopku s pritožbo 
ni pristojno za odločanje o presoji dejstev 
in dokazov Sodišča prve stopnje, razen 
če je to sodišče očitno izkrivilo navedene 
dokumente. 25
24 –  Odgovor na pritožbo (točke od 42 do 56).
25 –  Glej v tem smislu zlasti sodbo z dne 29. aprila 2004 v zadevi 
Parlament proti Ripa di Meana in drugim (C‑470/00  P, 
Recueil, str. I‑4167, točka 40 in navedena sodna praksa).
I ‑ 7002SKLEPNI PREDLOGI P. LÉGERJA – ZADEVA C‑519/04
38. Poleg tega menim, da Sodišče, ki odloča 
o pritožbi zoper sodbo Sodišča prve stopnje, 
ni pristojno za odločanje, ali je pravilo, ki ga 
je MOK sprejel v okviru boja proti dopingu, 
znanstveno utemeljeno ali ne.
39. V teh okoliščinah in glede na to, da prito ‑
žnika nista dokazala izkrivljanja dejanskega 
stanja, niti tega v resnici nista trdila, Sodišču 
predlagam, naj tretji pritožbeni razlog 
razglasi za očitno nedopusten in ga zavrže.
D – Četrti pritožbeni razlog
40. Pritožnika v okviru četrtega pritožbe ‑
nega razloga 26 izpodbijata točke 61, 62 in 
64 izpodbijane sodbe, v katerih je Sodišče 
prve stopnje ugotovilo, da Komisiji sporne 
ureditve ni bilo treba preučiti na podlagi 
metode analize iz navedene sodbe Wouters 
in drugi.
41. Pritožnika v utemeljitev tega pritožbe ‑
nega razloga navajata tri očitke, ki se nana ‑
26 –  Pritožba (točke od 54 do 64).šajo, prvič, na napačno presojo ustreznosti 
uporabe metode analize iz navedene sodbe 
Wouters in drugi, drugič, na izkrivljanje 
sporne odločbe in, tretjič, na kršitev pravice 
do obrambe.
1. Napačna presoja Sodišča prve stopnje 
glede ustreznosti uporabe metode analize, 
ki jo je Sodišče določilo v navedeni sodbi 
Wouters in drugi
42. Pritožnika Sodišču prve stopnje v bistvu 
očitata ugotovitev v točkah 65 in 66 izpodbi ‑
jane sodbe, da se obravnavana zadeva razli ‑
kuje od zadeve iz navedene sodbe Wouters 
in drugi, ker se sporna ureditev nanaša na 
ravnanje – doping –, ki naj ne bi bilo primer ‑
ljivo s tržnim ravnanjem, veljala pa naj bi 
za dejavnost, športno udejstvovanje, ki po 
svojem bistvu ni povezana z nikakršnimi 
gospodarskimi dejavniki. Po mnenju prito ‑
žnikov je merila, ki jih je Sodišče določilo 
v navedeni sodbi, v celoti mogoče uporabiti 
tudi v obravnavani zadevi.
43. Menim, da ta očitek ni utemeljen.
44. Dovolj je namreč, da opozorim, da se 
je obravnavana ureditev v navedeni sodbi 
Wouters in drugi nanašala na tržno ravnanje, 
I ‑ 7003MECA‑MEDINA IN MAJCEN PROTI KOMISIJI
in sicer na vzpostavitev mreže med odvetniki 
in računovodji, in je veljala za dejavnost, ki je 
po samem bistvu gospodarska, to je dejavnost 
odvetništva. Ker je sporna ureditev izključno 
športnega značaja in torej nikakor ni pove ‑
zana z gospodarskimi dejavniki, je lahko 
Sodišče prve stopnje po mojem mnenju upra ‑
vičeno menilo, da navedene ureditve ni bilo 
treba preučiti na podlagi meril iz navedene 
sodbe.
2. Izkrivljanje sporne odločbe s strani 
Sodišča prve stopnje
45. Pritožnika Sodišču prve stopnje očitata 
presojo, da je Komisija sporno ureditev 
preučila z vidika pravil o konkurenci samo 
„podredno“ ali „zaradi popolnosti“. S tem 
naj bi Sodišče prve stopnje izkrivilo sporno 
odločbo.
46. Čeprav je Sodišče prve stopnje edino 
pristojno za presojo dejstev, ki se mu predlo ‑
žijo, je treba opozoriti, da je vprašanje izkri ‑
vljanja teh dejstev ali izpodbijanega akta 
vprašanje, ki je lahko v pritožbi predmet nadzora Sodišča. 27 Namen pritožbenega 
razloga v zvezi z izkrivljanjem izpodbija ‑
nega akta je ugotovitev, da je Sodišče prve 
stopnje spremenilo pomen, vsebino ali obseg 
izpodbijanega akta. Izkrivljanje je tako lahko 
posledica spremembe vsebine akta, 28 neupo ‑
števanja njegovih bistvenih elementov 29 ali 
neupoštevanja njegovega ozadja. 30
47. Ker se obravnavani očitek nanaša na 
izkrivljanje sporne odločbe, je na podlagi 
sodne prakse Sodišča torej dopusten.
48. Kljub temu menim, da ta očitek ni 
utemeljen.
49. Opozoriti je treba, da morajo listine iz 
spisa očitno kazati na tako izkrivljanje, ne 
da bi bilo treba ponovno presojati dejstva 
27 –  Glej zlasti sodbi z dne 28. maja 1998 v zadevi New Holland 
Ford proti Komisiji (C‑8/95 P, Recueil, str. I‑3175, točka 26) 
in z dne 9. septembra 1999 v zadevi Lucaccioni proti Komi ‑
siji (C‑257/98 P, Recueil, str. I‑5251, točke od 45 do 47) ter 
sklepa z dne 27. januarja 2000 v zadevi Proderec proti Komi ‑
siji (C‑341/98  P, neobjavljen v Recueil, točka 28) in z dne 
9.  julija  2004 v zadevi Fichtner proti Komisiji (C‑116/03  P, 
neobjavljen v ZOdl., točka 33).
28 –  V tem smislu glej zlasti sodbo z dne 11.  septembra  2003 
v zadevi Belgija proti Komisiji (C‑197/99  P, Recueil, 
str. I‑8461, točka 67).
29 –  Glej v tem smislu zlasti sklep z dne 11. aprila 2001 v zadevi 
Komisija proti Trenker (C‑459/00 P(R), Recueil, str. I‑2823, 
točka 71).
30 –  Glej v tem smislu zlasti sodbo z dne 3. aprila 2003 v zadevi 
Parlament proti Samper (C‑277/01  P, Recueil, str.  I‑3019, 
točka 40).
I ‑ 7004SKLEPNI PREDLOGI P. LÉGERJA – ZADEVA C‑519/04
in dokaze. 31 Presoja, ki jo je Sodišče prve 
stopnje v zvezi s sporno odločbo izvedlo 
v točkah 61, 62 in 64 izpodbijane sodbe, po 
mojem mnenju ne pomeni očitnega izkri ‑
vljanja navedene odločbe.
50. Že iz besedila navedene odločbe je 
namreč mogoče razbrati, da je Komi ‑
sija primarno dejansko menila, da spre ‑
jetje sporne ureditve ne spada na področje 
gospodarskih dejavnosti MOK. 32 Po mojem 
mnenju in v skladu s trditvami Komisije 33 
je zgolj podredno preučila, ali bi bile lahko 
morebitne omejitve na podlagi navedene 
ureditve upravičene glede na merila iz nave ‑
dene sodbe Wouters in drugi. 34
51. Poleg tega ugotavljam, da pritožnika 
zgolj izpodbijata presojo Sodišča prve stopnje 
in z ničemer ne dokazujeta obstoja očitne 
napake.
31 –  Glej zlasti navedeno sodbo New Holland Ford proti Komisiji 
(točki 72 in 73).
32 –  Sporna odločba (točka 38).
33 –  Odgovor na pritožbo (točka 62).
34 –  Sporna odločba (točke od 42 do 55).3. Kršitev Sodišča prve stopnje, ki se nanaša 
na pravico do obrambe pritožnikov
52. Pritožnika trdita, da zaradi ugotovitve 
Sodišča prve stopnje, da preučitev sporne 
ureditve z vidika pravil o konkurenci ni bila 
potrebna, nista mogla izraziti stališča do 
vprašanja, ali je navedena ureditev izključno 
športno pravilo, ki ne spada na področje 
uporabe členov 49 ES, 81 ES in 82 ES.
53. Menim, da tudi ta očitek ni utemeljen 
in ga je treba zavrniti. Strinjam se namreč 
s Komisijo, da bi lahko pritožnika svoje 
trditve navedla ne samo med postopkom 
pred Komisijo, ampak tudi med pisnim in 
ustnim delom postopka pred Sodiščem prve 
stopnje. 35
54. Glede na navedeno Sodišču torej 
predlagam, naj četrti pritožbeni razlog zavrne 
kot neutemeljen.
35 –  Odgovor na pritožbo (točke od 65 do 72).
I ‑ 7005MECA‑MEDINA IN MAJCEN PROTI KOMISIJI
V – Predlog
55. Ob upoštevanju vseh navedenih ugotovitev Sodišču torej predlagam, naj pritožbo 
zavrne ter Davidu Meca  ‑  Medini in Igorju Majcnu v skladu s členoma  69 in 118 
Poslovnika Sodišča naloži plačilo stroškov, razen stroškov intervenientke.