Zadeva C‑268/17

AY

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Županijski Sud u Zagrebu)

„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Evropski nalog za prijetje – Okvirni sklep 2002/584/PNZ – Člen 1(2), člen 3, točka 2, in člen 4, točka 3 – Razlogi za zavrnitev izvršitve – Ustavitev kazenske preiskave – Načelo ne bis in idem – Zahtevana oseba, ki je bila priča v prejšnjem postopku, ki zadeva ista dejanja – Izdaja več evropskih nalogov za prijetje zoper isto osebo“

Povzetek – Sodba Sodišča (peti senat) z dne 25. julija 2018

Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah–Okvirni sklep o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami–Izvajanje držav članic–Obveznost sprejetja odločitve o izvršitvi evropskega naloga za prijetje–Obseg–Drugi evropski nalog za prijetje, ki se nanaša na isto osebo in ista dejanja kot prejšnji nalog, ki je že bil predmet odločitve o izvršitvi–Vključitev

Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah–Okvirni sklep o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami–Vprašanja za predhodno odločanje–Dopustnost–Vprašanja, ki se nanašajo na obveznosti pravosodnega organa, pristojnega za izvršitev evropskega naloga za prijetje in ki jih postavi pravosodni organ, pristojen za izdajo–Vprašanja, ki so dopustna

Vsekakor dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe ni vprašljiva zaradi okoliščine, da se zastavljena vprašanja nanašajo na obveznosti izvršitvenega pravosodnega organa, medtem ko je predložitveno sodišče pravosodni organ, ki je izdal ENP. Posledica izdaje ENP je namreč mogoče prijetje zahtevane osebe in torej posega v individualno svobodo te osebe. Sodišče pa je glede postopka v zvezi z ENP razsodilo, da je jamstvo temeljnih pravic v prvi vrsti odgovornost odreditvene države članice (sodba z dne 23. januarja 2018, Piotrowski,C‑367/16, EU:C:2018:27, točka 50). Zato je za zagotovitev jamstva teh pravic – kar lahko privede pravosodni organ do tega, da sprejme odločbo o umiku ENP, ki ga je izdal – pomembno, da ima tak organ možnost zadevo v predhodno odločanje predložiti Sodišču. (Glej točki 28 in 29.)

Člen 1(2) Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009, je treba razlagati tako, da mora pravosodni organ izvršitvene države članice sprejeti odločitev glede vsakega evropskega naloga za prijetje, ki se mu posreduje, tudi če je bilo v tej državi članici že odločeno o prejšnjem evropskem nalogu za prijetje, ki se je nanašal na isto osebo in ista dejanja, drugi evropski nalog za prijetje pa je bil izdan samo zato, ker je bila zahtevana oseba v odreditveni državi članici obtožena. V tem okviru člen 15(1) Okvirnega sklepa 2002/584 določa, da „[i]zvršitveni pravosodni organ odloči, v časovnih rokih in pod pogoji, opredeljenimi v tem okvirnem sklepu, ali bo predal prijeto osebo“. Poleg tega člen 17(1) in (6) Okvirnega sklepa določa, da je treba „[ENP] obravnavati in izvršiti kot nujno zadevo“ in da se morajo „pri vsaki zavrnitvi izvršitve [takega naloga] navesti razlogi.“ Poleg tega člen 22 Okvirnega sklepa določa, da „[i]zvršitveni pravosodni organ takoj obvesti odreditveni pravosodni organ o svoji odločitvi glede ukrepov v zvezi z [ENP].“ Zato, kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 38 sklepnih predlogov, izvršitveni pravosodni organ, ki ne odreagira na izdajo ENP in tako pravosodnemu organu, ki ga je izdal, ne posreduje nobene odločitve, krši obveznosti, ki mu jih nalagajo te določbe Okvirnega sklepa 2002/584. (Glej točke od 34 do 36 ter točko 1 izreka.)

Eden od pogojev za zavrnitev izvršitve ENP je, da je bila zahtevani osebi „izrečena pravnomočna sodba“. V zvezi s tem je treba navesti, da se člen 3, točka 2, Okvirnega sklepa 2002/584 v svojem besedilu sicer sklicuje na „sodbo“, vendar pa se ta določba ravno tako uporablja za odločbe organa, ki mora v zadevnem nacionalnem pravnem redu sodelovati pri izvajanju sodne oblasti v kazenskih zadevah, s katerimi je pravnomočno ustavljen kazenski pregon v državi članici, čeprav so take odločbe sprejete brez posredovanja sodišča in nimajo oblike sodbe (glej po analogiji sodbo z dne 29. junija 2016, Kossowski,C‑486/14, EU:C:2016:483, točka 39 in navedena sodna praksa). (Glej točki 40 in 41.)