ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Uredba Sveta (EU) 2022/110 (1) z dne 27. januarja 2022 o določitvi ribolovnih možnosti za leto 2022 za nekatere staleže rib in skupine staležev rib, ki se uporabljajo v Sredozemskem in Črnem morju naj se razglasi za nično v delu, v katerem se nanaša na določitev (i) največjega dovoljenega ribolovnega napora za plovila s parangeli za ribolov osliča (Merluccius merluccius) in bradača (Mullus barbatus) v Alboranskem morju, na Balearskih otokih, v severni Španiji in Levjem zalivu (geografska podobmočja 1, 2, 5, 6 in 7), ki je določen v Prilogi III pod točko (c); in (ii) največje omejitve ulova za rdeče-modro kozico (Aristeus antennatus) v Alboranskem morju, na Balearskih otokih, v severni Španiji in v Levjem zalivu (geografska podobmočja 1, 2, 5, 6 in 7), ki je določena v Prilogi III pod točko (e).
1.

Ali se zapisniki o uradnih sestankih izvršne veje vlade države članice, ki se jih člani vlade morajo udeležiti in na njih delovati kot kolektivni organ, za namene zahteve za dostop javnosti do informacij o okolju v njih štejejo za „notranje sporočanje“ v smislu opredelitve navedenega pojma v členu 4(1)(e) Direktive 2003/4/EC (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu javnosti do informacij o okolju in o razveljavitvi Direktive Sveta 90/313/EGS ali za „postopke“ organa oblasti v smislu opredelitve navedenega pojma v členu 4(2), prvi odstavek, točka (a), navedene direktive?
C 171/20

Pritožba, ki jo je 25. februarja 2022 vložil Patrick Breyer zoper sodbo Splošnega sodišča (deseti senat) z dne 15. decembra 2021 v zadevi T-158/19, Breyer/Evropska izvajalska agencija za raziskave

(Zadeva C-135/22 P)

(2022/C 171/26)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnik: Patrick Breyer (zastopnik: J. Breyer, odvetnik)

Druga stranka: Evropska izvajalska agencija za raziskave

Predlog

Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

1. razveljavi sodbo Splošnega sodišča z dne 15. decembra 2021 v zadevi T-158/19, Breyer/REA, ter sklep Evropske izvajalske agencije za raziskave (REA) z dne 17. januarja 2019 (ARES [2019] 266593) v celoti razglasi za ničnega, in

2. nasprotni stranki v pritožbenem postopku naloži plačilo stroškov postopka.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Če povzamemo, pritožnik trdi, da ima v skladu s členom 4(2) Uredbe (ES) št. 1049/2001 (1) pravico do celovitega dostopa do dokumentov v zvezi z izvedbo raziskovalnega programa Horizon 2020 „iBorderCtrl: Intelligent Portable Border Control System“. Javni interes za preglednost v zvezi z javno financiranim razvojem sistemov umetne inteligence, ki bi jih v skladu s predpisi organi, pristojni za nadzor meje, morali uporabiti v predvidene namene kot poligrafe ali za oceno tveganja oseb, ki vstopajo, pretehta poslovne interese.

Javni interes za dostop do informacij naj bi zaradi etičnih, družbenih implikacij ter implikacij v zvezi s človekovimi pravicami, ki jih imajo zadevne visokotvegane tehnologije, nastal že na začetku raziskovalne faze in ga ni mogoče legitimno potisniti v fazo po zaključku raziskovalnega projekta.

Sistem za razširjanje rezultatov, ki je predviden v Uredbi št. 1290/2013 (2), ni primeren za izpolnitev interesov gospodarstva, medijev, ter interesov javnosti na splošno, v zvezi s projektom.

(1) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331).

(2) Uredba (EU) št. 1290/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2013 o pravilih za sodelovanje v okvirnem programu za raziskave in inovacije (2014–2020) – Obzorje 2020 ter za razširjanje njegovih rezultatov in o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1906/2006 (UL 2013, L 347, str. 81).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal de première instance de Liège (Belgija) 28. januarja 2022 – PL/État belge

(Zadeva C-56/22)

(2022/C 148/22)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Tribunal de première instance de Liège

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: PL

Nasprotna stranka: État belge

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali se pravo Unije, predvsem določbe Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in Direktive 2008/115/ES (1), uporablja za prakso države članice, ki ji omogoča, da na kraju samem legalizira status tujca, ki v njej nezakonito prebiva? Če je tako, ali je treba člene 5, 6 in 13 Direktive 2008/115/ES v povezavi z njenima [uvodnima izjavama 6 in 24] ter člene 1, 7, 14, 20, 21, 24 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da lahko država članica, če namerava podeliti nevezano dovoljenje za prebivanje ali drugo dovoljenje, ki iz sočutja, humanitarnih razlogov ali drugih razlogov zagotavlja pravico do prebivanja državljanu tretje države, ki nezakonito prebiva na njenem ozemlju, po eni strani od navedenega državljana tretje države zahteva, da vnaprej dokaže, da prošnje ne more vložiti v državi izvora, in po drugi strani v svoji zakonodaji ne navede a fortiori objektivnih pogojev in meril, na podlagi katerih je mogoče utemeljiti sočutje, humanitarne razloge ali druge razloge, zaradi česar je odgovor na tako prošnjo nepredvidljiv, celo samovoljen? Če teh meril ni treba določiti v zakonodaji, ali ni v primeru zavrnitve pravica do učinkovitega pravnega sredstva ogrožena, ker je edino urejeno pravno sredstvo strogo zakonito, pri čemer je izključena vsakršna presoja smotrnosti?

(1) Direktiva 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav (UL 2008, L 348, str. 98).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesverwaltungsgericht (Avstrija) 26. januarja 2022 – BF/Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau

(Zadeva C-52/22)

(2022/C 158/08)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesverwaltungsgericht

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: BF

Nasprotna stranka: Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 2(1) in (2)(a) ter člen 6(1) Direktive Sveta 2000/78/ES (1) z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu ter načela pravne varnosti, spoštovanja pridobljenih pravic in učinkovitosti prava Unije razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi – kot je ta iz postopka v glavni stvari –, v skladu s katero se pokojnina skupine javnih uslužbencev, ki so imeli pravico do pokojnine (skupne pokojnine na podlagi Pensionsgesetz 1965 (zakon o pokojninah iz leta 1965)) najpozneje od 1. decembra 2021, prvič uskladi šele z učinkom od 1. januarja drugega koledarskega leta po začetku pravice do pokojnine, medtem ko se pokojnina skupine javnih uslužbencev, ki so imeli oziroma bodo imeli pravico do pokojnine (skupne pokojnine na podlagi Pensionsgesetz 1965) šele od 1. januarja 2022, prvič uskladi že z učinkom od 1. januarja prvega koledarskega leta po začetku pravice do pokojnine?

(1) Direktiva Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (UL 2000, L 303, str. 16).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale ordinario di Roma (Italija) 5. januarja 2022 – Liberi editori e autori (LEA)/Jamendo SA

(Zadeva C-10/22)

(2022/C 119/36)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale ordinario di Roma

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Liberi editori e autori (LEA)

Tožena stranka: Jamendo SA

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba Direktivo 2014/26/EU (1) razlagati tako, da nasprotuje nacionalnemu zakonu, ki dostop na trg posredovanja avtorskih pravic ali podeljevanja licenc uporabnikom pridržuje samo subjektom, ki so v skladu z opredelitvijo iz iste direktive opredeljeni kot organizacije za kolektivno upravljanje pravic, in izključuje tiste subjekte, ki so opredeljeni kot neodvisni subjekti za upravljanje in so ustanovljeni v isti ali v drugih državah članicah?

(1) Direktiva 2014/26/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o kolektivnem upravljanju avtorske in sorodnih pravic ter izdajanju več ozemeljskih licenc za pravice za glasbena dela za spletno uporabo na notranjem trgu (UL 2014, L 84, str. 72).
—

Ugotovi naj se, da Češka republika s tem, da ni pravilno prenesla člena 3(1)(g) in (h), člena 6(b), člena 7(3), člena 21(6), člena 31(3), člena 45(2)(c), (f) in dela (e), člena 45(3), člena 50(1) v povezavi s točko 1(d) in (e) Priloge VII in člena 51(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/36/ES (1) z dne 7. septembra 2005 o priznavanju poklicnih kvalifikacij, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2013/55/EU (2) Evropskega parlamenta in Sveta, ni izpolnila svojih obveznosti na podlagi teh določb direktive;
(1)

Ali je v okviru vložitve tožbe, s katero se uveljavljajo restitucijski učinki ugotovitve ničnosti pogoja, v skladu s katerim mora posojilojemalec plačati stroške sklenitve pogodbe, s členom 6(1) in s členom 7(1) Direktive 93/2013 (1) združljivo to, da se za vložitev tožbe določi desetletni zastaralni rok, ki začne teči, ko pogoj preneha učinkovati z izplačilom zadnjega obroka plačila, ko je potrošnik seznanjen z dejstvi, ki so povzročila nepoštenost, ali pa mora potrošnik razpolagati z dodatnimi informacijami o pravni presoji dejstev? Če mora biti seznanjen s pravno presojo dejstev, ali je treba za začetek teka roka kot pogoj določiti obstoj merila, izhajajočega iz ustaljene sodne prakse o ničnosti pogoja, ali pa lahko nacionalno sodišče upošteva druge, drugačne okoliščine?
(i).

Ali splošno načelo primarnosti prava Unije in/ali lojalnega sodelovanja – na splošno ali v posebnem okviru okoljskega prava – učinkuje tako, da mora ali sme nacionalno sodišče, na katero je vložena tožba, s katero stranka veljavnost upravnega akta izpodbija tako, da se izrecno ali posredno sklicuje na konkreten akt prava Unije, vendar ne navede natančno, katere določbe akta so bile kršene, ali glede na katero konkretno razlago, to tožbo obravnavati, in to ne glede na morebitno pravilo nacionalnega postopka, s katerim se zahteva, da stranka v pisni vlogi kršitve točno opredeli?
1)

Ali železniški prevoznik, ki uporablja železniške vagone, v katerih so nameščeni sistemi ozvočenja, namenjeni obveščanju potnikov, s tem izvaja priobčitev javnosti v smislu člena 3 Direktive 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi (1)?
—

ugodi naj se predlogom, ki jih je družba Aeris Invest podala na prvi stopnji, zlasti naj se razglasi ničnost sklepov Evropske centralne banke z dne 7. novembra 2017, LS/MD/17/405, LS/MD/17/419 in LS/MD/17/406, v katerih je zavrnila dostop do več dokumentov o propadu in reševanju banke Banco Popular Español, S.A., stanju depozitov in izredni likvidnostni pomoči, odobreni banki Banco Popular Español, S.A., ter
1.

Ali se pogojne odobritve Komisije, izdane na podlagi pozitivnega mnenja EMA, za cepiva, ki so trenutno na trgu, še vedno lahko štejejo za veljavne v smislu člena 4 Uredbe št. 507/2006 (1) glede na to, da so bile v več državah članicah (na primer v Italiji, odobritev protokola za zdravljenje z monoklonskimi protitelesi in/ali protivirusnimi zdravili s strani AIFA (italijanska agencija za zdravila)) odobrene učinkovite alternativne metode zdravljenja SARS-CoV-2, ki so v nekaterih primerih manj nevarne za zdravje ljudi, tudi glede na člena 3 in 35 Listine iz Nice?
—

Četrti pritožbeni razlog: napačna uporaba prava glede obsega sodnega nadzora, proste presoje institucij in nujnosti upoštevanja očitne napake; glede neobstoja zahteve po privolitvi ljudstva Zahodne Sahare; glede dejstva, da je uporabljen pojem privolitve preozek in teoretičen, da se posvetovanje, na podlagi katerega je bilo pridobljeno ugodno mnenje, šteje za nezadostno in da je presoja prednosti zavrnjena; glede opredelitve Front Polisario kot subjekta, ki naj bi bil pristojen za predložitev take privolitve, ob upoštevanju njegovega statusa in njegove omejene reprezentativnosti;
2.

Ali je treba določbe člena 2(1) in (2) ter člena 3(1)(c), na koncu, Direktive Sveta 2000/78/[E]S z dne 20. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, kot je tista iz člena 1(2) Legea-cadru nr. 330, din 5 noiembrie 2009, privind salarizarea unitară a personalului plătit din fonduri publice (okvirni zakon št. 330 z dne 5. novembra 2009 o enotnem plačilu zaposlenih, ki se plačuje iz javnih sredstev), ki jo je v Decizia nr. 7/2019 (sodba št. 7/2019) (objavljena v Monitorul Oficial al României – Uradnem listu Romunije – št. 343, 6. 5. 2019) razlagalo Înalta Curte de Casație și Justiție (vrhovno kasacijsko sodišče, Romunija) po koncu postopka na podlagi zahteve za varstvo zakonitosti, v okoliščinah, v katerih tožeča stranka ni izkoristila zakonske pravice zahtevati višje nadomestilo ob nastopu dela na položaju sodnikov ali državnih tožilcev po začetku veljavnosti zakona št. 330/2009, to je pravnega predpisa, ki je izrecno določal, da zahtevki za izplačilo plač so in ostajajo taki, kakršni do določeni v tem zakonu, zaradi česar je nastala diskriminacija iz naslova plač v razmerju do njenih kolegov, tudi na podlagi starosti, saj so bili le starejšim sodnikom oziroma državnim tožilcem, ki so funkcijo nastopili pred januarjem 2010 (ki so jim bile pravice priznane s sodbami, izdanimi med letoma 2006 in 2009, katerih izreki so bili leta 2019 predmet razlage v sodbi Înalta Curte de Casație și Justiție (vrhovno kasacijsko sodišče), št. 7/2019), retroaktivno priznani zahtevki za izplačilo plač (enaki tistim, ki so izpodbijani s tožbo v postopku, ki je predmet tega postopka), in sicer v mesecih od decembra 2019 do januarja 2020 za obdobje od leta 2010 do leta 2015, čeprav je tudi tožeča stranka v tem obdobju opravljala funkcijo tožilca in imela enake delovne obveznosti, v enakih pogojih in v isti ustanovi?
4.

Če je odgovor na vprašanje št. [1] pritrdilen in odgovor na vprašanje št. [2] nikalen, ali je treba člen 18 v zvezi s členom 3 Direktive 2009/103/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti, razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, po kateri oškodovanec – ki ni več lastnik poškodovanega vozila, ker ga je prodal in zanj prejel denar ter ga zato ne more več popravljati – od zavarovalnice, ki krije civilno odgovornost povzročitelja nesreče, ne more zahtevati stroškov popravila, potrebnega za vzpostavitev poškodovanega vozila v stanje pred nesrečo, in je njegov zahtevek omejen na to, da od zavarovalnice zahteva odškodnino v višini dejanske in trenutne izgube njegovega premoženja, to je razlike med vrednostjo vozila v stanju pred nesrečo in zneskom, pridobljenim s prodajo vozila, povečano za dejansko že nastale in utemeljene stroške popravila vozila in druge dejansko že nastale upravičene stroške, ki so posledica nesreče?
C 73/26

Pritožba, ki jo je 16. decembra 2021 vložila Zvezna republika Nemčija zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 6. oktobra 2021 v združenih zadevah T-233/19 in T-234/19, Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG in Infineon Technologies AG/Evropska komisija

(Zadeva C-794/21 P)

(2022/C 73/30)

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnica: Zvezna republika Nemčija (zastopnika: J. Möller in R. Kanitz, agenta)

Druge stranke v postopku: Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG, Infineon Technologies AG, Evropska komisija

Predlog

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 6. oktobra 2021 v povezanih zadevah T-233/19 in T-234/19 razveljavi v delu, v katerem sta bili tožbi zavrnjeni kot neutemeljeni,

— sklep Komisije z dne 28. maja 2018 o shemi pomoči SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN), ki jo je Nemčija izvedla za pasovne odjemalce na podlagi člena 19 StromNEV, C(2018) 3166 final, za leti 2012 in 2013 na podlagi člena 61(1) Statuta Sodišča razglasi za ničen,

— Komisiji naloži plačilo stroškov postopkov pred Splošnim sodiščem in Sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica navaja en sam pritožbeni razlog, v katerem zatrjuje kršitev člena 107(1) PDEU. Splošno sodišče naj bi napačno uporabilo pravo, s tem da je štelo, da je ureditev iz člena 19(2) Stromnetzentgeltverordnung (StromNEV) (uredba o omrežnini) državna pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.

Prvič, Splošno sodišče naj bi pri ugotovitvi, da ima omrežnina državno naravo, napačno uporabilo pravo, ker je štelo, da sta obvezna obremenitev odjemalca ali končnega odjemalca in državni nadzor nad denarnimi sredstvi ali upravljavcem teh denarnih sredstev lastnosti, ki naj bi bili „del alternative“.

Drugič, Splošno sodišče naj bi pri presoji, ali gre za „obvezno obremenitev odjemalca ali končnega odjemalca“ napačno uporabilo pravo, ker je štelo, da to ni odvisno od razmerja med dobaviteljem električne energije in končnim odjemalcem električne energije. Poleg tega naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker se je oprlo na obveznost pobiranja in ne na zakonsko določeno obveznost plačevanja omrežnine.

Tretjič, Splošno sodišče naj bi pri presoji, ali gre za državni nadzor ali pravico razpolaganja, napačno uporabilo pravo, ker je štelo, da namenskost pobrane omrežnine ne izključuje tega, da bi lahko država razpolagala s temi sredstvi.
—

Tretjič, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, da je napačno razlagalo člen 2(9) osnovne uredbe in da ni preučilo vseh argumentov, med katerimi je nekatere izpostavilo Splošno sodišče samo. Splošno sodišče je ravnalo v nasprotju s svojo lastno sodno prakso, ko je nepravilno ugotovilo, da je prilagoditve na podlagi člena 2(9) mogoče po analogiji uporabiti tudi za izračun stopnje škode. Prilagoditve za stroške prodaje, upravne stroške in druge splošne stroške (SG&A) in dobiček CIF izvozne cene pritožnice za izračun stopnje škode ni ustrezen, ni razumen in pomeni očitno napako pri presoji, ker je edina upoštevna izvozna cena dejanska cena CIF meja Unije pri vstopu na trg Unije in konkurenčna cena industrije Unije na odprtem trgu. Stališče pritožnice temelji na sodbi Splošnega sodišča, T-383/17, Hansol Paper/Komisija (2) (točke od 196 do 204).
1.

Zavrnitev prvega dela prvega razloga ničnostne tožbe: Izraza „žvižgač“, ki ga je uporabilo Splošno sodišče, ni v Kadrovskih predpisih za uradnike in ta izraz kaže na pristransko in negativno presojo. Splošno sodišče je s tem, da je štelo za nujno, da se dokaže zveza med ocenjevanjem, ki se izpodbija, in prijavami pritožnika pri uradu OLAF, napačno uporabilo pravo in ravnalo v protislovju s spoznanji iz zadeve T-689/16. Splošno sodišče ni upoštevalo vsebine listin in obsega zaščite, povezane s statusom prijavitelja, ter je nezakonito obrnilo dokazno breme in obveznosti. Splošno sodišče je tudi napačno uporabilo pravo in odločilo ultra petita s tem, da je presodilo, da pritožnik od generalnega sekretarja ni zahteval, naj opravi vlogo drugostopenjskega ocenjevalca, niti tega, naj se odbor za poročila sestane.
—

dokončno naj se odloči o tožbi, vloženi na prvi stopnji v zadevi T-740/17, ki naj se zavrne (sicer pa naj se dokončno odloči o tretjem in četrtem razlogu za razglasitev ničnosti in naj se ju zavrne ter o prvem in drugem delu petega razloga za razglasitev ničnosti; zadeva T-740/17 naj se vrne Splošnemu sodišču, da odloči o drugih razlogih za razglasitev ničnosti), pri čemer naj se hkrati odloči, da je tožba v zadevah postala brezpredmetna in da je treba postopek ustaviti;
Pritožba, ki jo je Évariste Boshab vložil 24. novembra 2021 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 15. septembra 2021 v zadevi T-107/20, Boshab/Svet

(Zadeva C-708/21 P)

(2022/C 51/30)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnik: Évariste Boshab (zastopniki: T. Bontinck, P. De Wolf, T. Payan, A. Guillerme, avocats)

Druga stranka v postopku: Svet Evropske unije

Predlogi

Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 15. septembra 2021 v zadevi T-107/20, Boshab/Svet;

— ugodi tožbi po vsebini in razglasi ničnost Sklepa 2019/2109/SZVP (1) v delu, v katerem je pritožnik ohranjen pod št. 8 priloge k Sklepu 2010/788/SZVP, in Izvedbene uredbe 2019/2101/EU (2) v delu, v katerem je pritožnik ohranjen pod št. 8 priloge Ia k Uredbi (ES) št. 1183/2005;

— Svetu Evropske unije naloži plačilo stroškov na obeh stopnjah.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnik v utemeljitev svoje pritožbe navaja dva pravna razloga, ki se nanašata na kršitev pravice do obrambe in na očitno napako pri presoji.

Kar zadeva prvi pritožbeni razlog pritožnik navaja, da je Splošno sodišče kršilo pravico do obrambe, natančneje pravico pritožnika do izjave, ker ni prišlo do ugotovitev, do katerih bi moralo priti zaradi dejstva, da je Svet vsebinsko izpraznil pravico do obrambe s tem, da ni opravil potrebnih preverjanj, na primer z zaslišanjem, in da bi bil izid postopka, ki je pripeljal do podaljšanja, zato lahko drugačen.

Kar zadeva drugi pritožbeni razlog pritožnik zatrjuje, da je Splošno sodišče storilo očitno napako pri presoji, ker ni upoštevalo, da so omejevalni ukrepi po naravi varstveni in že po definiciji začasni, katerih veljavnost je vedno odvisna od tega, ali so dejanske in pravne okoliščine, na podlagi katerih so bili sprejeti, še vedno veljavne, in od tega, ali jih je treba, da bi bil njihov cilj uresničen, ohraniti v veljavi; ni ugotovilo, da elementi, ki jih je predložil Svet, nikakor niso mogli utemeljiti kakršnega koli ravnanja, upoštevnega z vidika merila vpisa na sporna seznama, in ki sta akta, s katerima so grobo kršene človekove pravice; ter; ni sankcioniralo dejstva, da Svet ni preučil elementov, ki jih je pritožnik predložil v okviru postopka ponovnega pregleda, in da na tej osnovi ni opravil svojih preverjanj.

(1) Sklep Sveta (SZVP) 2019/2109 z dne 9. decembra 2019 o spremembi Sklepa 2010/788/SZVP o omejitvenih ukrepih proti Demokratični republiki Kongo (UL 2019, L 318, str. 134).

(2) Izvedbena uredba Sveta (EU) 2019/2101 z dne 9. decembra 2019 o izvajanju člena 9 Uredbe (ES) št. 1183/2005 o uvedbi določenih posebnih omejevalnih ukrepov za osebe, ki kršijo embargo na orožje glede Demokratične republike Kongo (UL 2019, L 318, str. 1).
C 24/22

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hovrätten för Nedre Norrland (Švedska) 5. novembra 2021 – AI/Åklagarmyndigheten

(Zadeva C-666/21)

(2022/C 24/29)

Jezik postopka: švedščina

Predložitveno sodišče

Hovrätten för Nedre Norrland

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnici in nasprotni stranki: AI in Åklagarmyndigheten

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali je treba izraz „prevoz blaga po cesti“ iz člena 2(1)(a) Uredbe (ES) št. 561/2006 (1) razlagati tako, da vključuje prevoz z vozilom, katerega največja masa presega 3,5 tone in se uporablja zlasti kot začasno prebivališče za osebno rabo?

2. Ali je v takih okoliščinah pomembna tovorna zmogljivost vozila ali kako je registrirano v nacionalni evidenci registriranih vozil?

(1) Uredba (ES) št. 561/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom in spremembi uredb Sveta (EGS) št. 3821/85 in (ES) št. 2135/98 ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 3820/85 (UL 2006, L 102, str. 1).
1.

Ali je treba člen 16(4) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS (1) razlagati tako, da vsaka še tako kratka prisotnost državljana Unije, ki ima pravico do stalnega prebivanja v državi članici gostiteljici, zadostuje, da se prekine obdobje odsotnosti več kot dveh zaporednih let iz države članice gostiteljice?