Zadeva C-346/06

Dirk Rüffert, sodni upravitelj družbe Objekt und Bauregie GmbH & Co. KG

proti

Land Niedersachsen

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Celle)

„Člen 49 ES — Svoboda opravljanja storitev — Omejitve — Direktiva 96/71/ES — Napotitev delavcev na delo v okviru opravljanja storitev — Postopki oddaje javnih naročil za gradnje — Socialno varstvo delavcev“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca Y. Bota, predstavljeni 20. septembra 2006 I - 1993

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 3. aprila 2008 I - 2024

Povzetek sodbe

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 96/71, člena 3(1) in 8)

Zakonski ukrep, s katerim se naročniku predpiše, da lahko za izvedbo javnih naročil za gradnje izbere le podjetja, ki se ob oddaji ponudbe pisno zavežejo, da bodo svojim delavcem za izvajanje zadevnih storitev izplačevala najmanj takšno plačo, kot je določena v veljavni kolektivni pogodbi v kraju, kjer se te storitve izvajajo, pri čemer navedene pogodbe ni mogoče opredeliti kot splošno veljavno, urne postavke ne določa v skladu z eno od možnosti, opredeljenih v členu 3(1), prvi pododstavek, prva in druga alinea, in (8), druga alinea, Direktive 96/71 o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev. Take urne postavke zato ni mogoče šteti za minimalno urno postavko v smislu člena 3(1), prvi pododstavek, točka (c), iste direktive, ki jo lahko države članice na podlagi te direktive v okviru čezmejnega opravljanja storitev naložijo podjetjem s sedežem v drugih državah članicah. (Glej točke 26, 30 in 31.)

Člena 3(7) Direktive 96/71 o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev ni mogoče razlagati tako, da državi članici gostiteljici omogoča, da izvajanje storitev na svojem ozemlju pogojuje z upoštevanjem pogojev za delo in zaposlitev, ki presegajo prisilne predpise glede minimalnega varstva. Direktiva 96/71 glede zadev iz člena 3(1), prvi pododstavek, točke od (a) do (g), namreč izrecno določa stopnjo varstva, ki ga lahko država članica gostiteljica naloži podjetjem s sedežem v drugi državi članici v korist njihovim delavcem, napotenim na ozemlje te države članice gostiteljice. Zato je s pridržkom možnosti, ki jo imajo podjetja s sedežem v drugih državah članicah, da v državi članici gostiteljici, predvsem v okviru obveznosti, ki jo imajo do svojega napotenega osebja, prostovoljno pristopijo h kolektivni pogodbi, ki je morebiti ugodnejša, raven varstva, ki ga je treba zagotoviti napotenim delavcem na ozemlju države članice gostiteljice, načeloma omejena z ravnijo varstva, predvidenega v členu 3(1), prvi pododstavek, točke od (a) do (g), Direktive 96/71, če navedeni delavci ne uživajo ugodnejših pogojev za delo in zaposlitev v zvezi z zadevami, določenimi v navedeni določbi, že na podlagi zakona ali kolektivnih pogodb v matični državi članici. (Glej točki 33 in 34.)

Država članica na podlagi Direktive 96/71 podjetjem s sedežem v drugih državah članicah nima pravice naložiti urne postavke, določene v kolektivni pogodbi, ki velja v kraju, kjer se zadevne storitve izvajajo, in ni bila razglašena za splošno veljavno, s tem da z zakonskim ukrepom naročniku predpiše, da lahko za izvedbo javnih naročil za gradnje izbere le podjetja, ki se ob oddaji ponudbe pisno zavežejo, da bodo svojim delavcem za izvajanje zadevnih storitev izplačevala najmanj takšno plačo, kot je določena v navedeni kolektivni pogodbi. (Glej točko 35.)