Zadeva C-269/07

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Zvezni republiki Nemčiji

„Neizpolnitev obveznosti države — Prosto gibanje delavcev — Uredba (EGS) št. 1612/68 — Dodatek za prostovoljno dodatno pokojninsko zavarovanje — Neomejena davčna zavezanost“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca J. Mazáka, predstavljeni 31. marca 2009 I ‐ 7816

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 10. septembra 2009 I ‐ 7847

Povzetek sodbe

Pojem socialne ugodnosti, določene v členu 7(2) Uredbe št. 1612/68 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti, zajema vse ugodnosti, ki se – ne glede na to, ali so vezane na pogodbo o zaposlitvi ali ne – na splošno priznajo domačim delavcem, predvsem zaradi njihove lastnosti delavca ali samo zaradi njihovega prebivanja na nacionalnem ozemlju, in katerih razširitev na delavce državljane drugih držav članic olajšuje mobilnost takih delavcev v Skupnosti. Navedeni pojem zajema dodatek za prostovoljno pokojninsko zavarovanje – ustvarjen zaradi nadomestitve zmanjšanja ravni zakonske pokojnine v prihodnosti in zato pomeni finančno pomoč, namenjeno spodbujanju posameznikov, da si ustvarjajo dodatno pokojnino med celotno delovno dobo – ki se dodeli predvsem delavcem, ki so obvezno zavarovani v zakonskem sistemu pokojninskega zavarovanja, in se podeli neodvisno od dohodka upravičenca, znesek pa je odvisen tako od vplačil na podlagi pogodbe za prostovoljno pokojninsko zavarovanje kot od števila otrok, za katere ta upravičenec prejema otroški dodatek. (Glej točke 39 in od 41 do 43.)

Država članica, ki je sprejela in ohranila v veljavi določbe s področja prostovoljnega dodatnega pokojninskega zavarovanja, krši obveznosti iz členov 39 ES in 7(2) Uredbe št. 1612/68 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti, ker na podlagi teh določb obmejnim delavcem in njihovim zakoncem ni priznana pravica do dodatka za prostovoljno pokojninsko zavarovanje, če niso neomejeno davčno zavezani v tej državi članici. Določbo nacionalnega prava, razen če ni objektivno upravičena in sorazmerna z uresničevanim ciljem, je treba namreč šteti za posredno diskriminatorno, če lahko že samo zaradi svojih lastnosti bolj vpliva na delavce migrante kot na domače delavce in če lahko zato postavi v slabši položaj zlasti delavce migrante. Obmejni delavci, katerih dohodek je obdavčen izključno v državi njihovega stalnega prebivališča na podlagi dvostranskih sporazumov o izogibanju dvojnega obdavčevanja, v državi članici zaposlitve ne morejo biti izenačeni z neomejenimi davčnimi zavezanci. V teh okoliščinah pogoj neomejene davčne zavezanosti v državi članici zaposlitve ustreza pogoju stalnega prebivališča. Zato zadevni obmejni delavci, ki imajo per definitionem stalno prebivališče v drugi državi članici, niso upravičeni do dodatka za prostovoljno pokojninsko zavarovanje. Zato je pogoj za dodelitev dodatka za prostovoljno pokojninsko zavarovanje, ki je enak pogoju stalnega prebivališča, kršitev členov 39 ES in 7(2) Uredbe št. 1612/68. Enako velja, kadar zadevna nacionalna zakonodaja dodelitev dodatka za prostovoljno pokojninsko zavarovanje za zakonce pogojuje z neomejeno davčno zavezanostjo v državi članici zaposlitve. Takega nacionalnega ukrepa ni mogoče upravičiti z doslednostjo davčnega sistema zadevne države članice, ker je ta zagotovljena na podlagi dvostranskih sporazumov o izogibanju dvojnega obdavčevanja, ki jih je ta država sklenila z drugimi državami članicami. (Glej točke 54, 56, 57, 59, 63 in od 65 do 69 ter izrek.)

Država članica, ki je sprejela in ohranila v veljavi določbe s področja prostovoljnega dodatnega pokojninskega zavarovanja, krši obveznosti iz členov 39 ES in 7(2) Uredbe št. 1612/68 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti, ker je na podlagi teh določb obmejnim delavcem prepovedano uporabiti subvencionirani kapital za nakup ali izgradnjo stanovanja za osebno rabo, če to stanovanje ni na ozemlju države članice zaposlitve. Z manj ugodnim obravnavanjem obmejnih delavcev od delavcev s stalnim prebivališčem v državi članici zaposlitve taka ureditev pomeni posredno diskriminacijo na podlagi državljanstva, ki je ni mogoče upravičiti s ciljem, da se zagotovi primerna ponudba stanovanj in ohrani nacionalni sistem socialne varnosti. Prvič, glede cilja, da se zagotovi zadostna ponudba stanovanj, namreč ob predpostavki, da ta cilj pomeni nujni razlog v splošnem interesu, pogoj, v skladu s katerim mora biti stanovanje, ki se kupuje ali gradi, na ozemlju države članice zaposlitve, vsekakor presega to, kar je potrebno za dosego določenega cilja, saj bi se ta cilj lahko prav tako dosegel, tudi če imajo obmejni delavci še naprej stalno prebivališče na ozemlju druge države članice in ne na ozemlju države članice zaposlitve. Drugič, glede zaščite nacionalnega sistema socialne varnosti, se ta cilj lahko doseže enako, če se lahko kapital iz prostovoljnega pokojninskega zavarovanja uporabi za nakup stanovanja zunaj ozemlja države članice zaposlitve. (Glej točke od 80 do 82, 84 in 85 ter izrek.)