ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
65

Splošno sodišče je poleg tega v točkah 41 in 42 navedene sodbe ugotovilo, da upoštevna javnost uporabo zadevne znamke dejansko zazna tako, da se z njo označuje dejstvo, da so proizvajalci in distributerji zadevnih proizvodov vključeni v skupni sistem ekološke obdelave, ki ga je uvedla družba DGP, in da ta sistem potrošniku, če se odloči za nakup teh proizvodov, omogoča, da odpadno embalažo odda na bližnjem zbirnem mestu za njeno odstranitev in predelavo. Splošno sodišče je v točki 44 iste sodbe tudi ugotovilo, da navedeni proizvajalci in distributerji s tem ravnanjem spoštujejo obveznost, ki jo imajo na podlagi prava Unije, da prispevajo k predelavi odpadne embalaže proizvodov.
3.

Skupna zunanja in varnostna politika – Posebni omejevalni ukrepi proti nekaterim osebam in subjektom glede na razmere v Siriji – Sklep 2013/255/SZVP – Domneva, da v Siriji delujoči vodilni poslovneži ter člani družin Assad in Makhlouf podpirajo sirski režim – Subjekt pod nadzorom člana družin Assad in Makhlouf – Uvrstitev zadevnega subjekta zaradi preprečevanja tveganja izogibanja sprejetim omejevalnim ukrepom – Dopustnost (Sklep Sveta 2013/255/SZVP, kakor je bil spremenjen s Sklepom (SZVP) 2015/1836, člena 27(2)(a) in (b) ter 28(2)(a) in (b)) (Glej točke od 77 do 82 in 91.)
2.

Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki se nanje neposredno in posamično nanašajo – Posamično nanašanje – Merila – Podnebno-energetski zakonodajni sveženj 2030 – Tožba, ki jo vložijo posamezniki, ki se sklicujejo na kršitev temeljnih pravic – Neobstoj posamičnega nanašanja – Nedopustnost (Člen 263, četrti odstavek, PDEU; uredbi Evropskega parlamenta in Sveta 2018/841, člen 4, in št. 2018/842, člen 4(2) ter Priloga I; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2018/410, člen 1) (Glej točke od 46 do 50.)
Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 25. junija 2020 – Schneider/EUIPO

(Zadeva C-116/19 P) ( 1 )

„Pritožba – Javni uslužbenci – Začasni uslužbenci – Notranja reorganizacija služb Urada Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) – Prerazporeditev – Pravna podlaga – Člen 7 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije – Interes službe – Bistvena sprememba nalog – Usposobljenost – Prerazporeditev – Premestitev – Zloraba pooblastil – Pravica do izjave – Obveznost obrazložitve – Pravica do poštenega sojenja – Pravica do učinkovitega sodnega varstva – Člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah“

1. Pritožbe uradnikov – Razlogi – Zloraba pooblastil – Pojem – Odločba, ki je v skladu z interesom službe – Neobstoj zlorabe pooblastil (Glej točki 49 in 50.)

2. Uradniki – Organizacija služb – Zaposlovanje osebja – Ukrep premestitve v interesu službe – Pravica zadevne osebe do izjave – Neobstoj (Kadrovski predpisi za uradnike, člen 7) (Glej točko 61.)

3. Pritožba – Razlogi – Nujnost natančnega izpodbijanja dela razlogovanja Splošnega sodišča (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člen 169(2)) (Glej točko 71.)

4. Pritožba – Razlogi – Razlog, uveljavljan zoper dodatni razlog obrazložitve – Brezpredmeten razlog – Zavrnitev (člen 256(1) PDEU) (Glej točki 76 in 106.)

5. Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev – Nedopustnost (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točko 97.)

Izrek

1. Pritožba se zavrne.

2. Gregorju Schneiderju se naloži plačilo stroškov.

( 1 ) UL C 213, 24.6.2019.
3.

Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju – Kršitev pravil, ki se uporabljajo na področju dokazovanja – Dopustnost (člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (Glej točki 41 in 42.)
3.

Okolje – Ocena in obvladovanje poplavne ogroženosti – Direktiva 2007/60 – Priprava, objava in priglasitev načrtov za obvladovanje poplavne ogroženosti – Obveščanje in posvetovanje z javnostjo – Nespoštovanje določenih rokov – Neizvršitev – Neizpolnitev obveznosti (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2007/60, členi 7(1) in (5), 10(1) in (2) ter 15(1)) (Glej točke od 14 in do 17 in izrek.)
78

V zvezi s Protokolom št. 6 je treba navesti, da ta protokol, kot trdi Svet, sicer ne določa le sedeža institucij Unije, ampak tudi sedež nekaterih organov, uradov in agencij Unije, med katerimi je Europol, in se sklicuje na člen 341 PDEU, vendar ne določa, da morajo sedeže organov, uradov in agencij Unije skupno določiti države članice v skladu z načelom iz tega člena. V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je skupna značilnost teh organov, uradov in agencij Unije, da so jih ustanovile države članice, medtem ko to ne velja za agencijo Unije, kot je agencija EMA, ki jo je na podlagi ustanovnih pogodb ustanovil zakonodajalec Unije. Tako iz tega protokola ni mogoče sklepati na voljo držav članic, da načelo iz tega člena neposredno ali po analogiji uporabijo za določitev sedeža vseh organov, uradov in agencij Unije.
48

Sodišče je v zvezi s členom 13(A)(1)(m) Šeste direktive, ki mu ustreza člen 132(1)(m) Direktive o DDV, presodilo, da je treba opredelitev organizacije za „neprofitno“ v smislu prvonavedene določbe opraviti glede na namen, ki se s to določbo skuša doseči, in sicer da cilj te organizacije – v nasprotju s ciljem gospodarske družbe – ne sme biti ustvarjanje dobička za svoje člane. Če so pristojni nacionalni organi ugotovili, da organizacija izpolnjuje to zahtevo glede na njen v statutu določeni cilj, dejstvo, da ta organizacija pozneje ima dobiček, čeprav ga dosega ali ustvarja sistematično, ne more omajati prvotne opredelitve te organizacije, dokler ta dobiček ni razdeljen njenim članom (glej v tem smislu sodbo z dne 21. marca 2002, Kennemer Golf, C‑174/00, EU:C:2002:200, točke od 26 do 28).
89

Prvič, v delu, v katerem pritožnica Splošnemu sodišču očita, da ni odgovorilo na njene trditve v zvezi z obstojem in upoštevnostjo povezav med njo in člani upravnega odbora družbe Prysmian, je treba navesti, da je Splošno sodišče s tem, da se je v točki 106 izpodbijane sodbe oprlo in sklicevalo na točki 761 in 762 obrazložitve spornega sklepa ter na njune opombe, zadostno opredelilo zadevne povezave. Poleg tega je iz točk od 106 do 108 iste sodbe razvidno, da je Splošno sodišče ugotovilo, da so bile v obravnavanem primeru te povezave take, da jih je mogoče šteti za enega od elementov, na katere se je Komisija lahko oprla, da bi dokazala, da je pritožnica odločilno vplivala na ravnanje družbe Prysmian.
1.

Člen 26 Uredbe (EU) št. 1169/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom, spremembah uredb (ES) št. 1924/2006 in (ES) št. 1925/2006 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Komisije 87/250/EGS, Direktive Sveta 90/496/EGS, Direktive Komisije 1999/10/ES, Direktive 2000/13/ES Evropskega parlamenta in Sveta, direktiv Komisije 2002/67/ES in 2008/5/ES in Uredbe Komisije (ES) št. 608/2004 je treba razlagati tako, da je treba obvezno navedbo države porekla ali kraja izvora mleka in mleka, ki se uporablja kot sestavina, šteti za „zadevo, izrecno harmonizirano“ s to uredbo, v smislu njenega člena 38(1) v primerih, v katerih bi lahko izpustitev te navedbe zavedla potrošnike, in da ne nasprotuje temu, da države članice na podlagi člena 39 navedene uredbe sprejmejo ukrepe, s katerimi se zahtevajo dodatni obvezni podatki, če so ti podatki združljivi s ciljem, ki ga zakonodajalec Unije uresničuje z izrecno harmonizacijo glede obvezne navedbe države porekla ali kraja izvora, in če tvorijo skladno celoto s to navedbo.
62

Romunija ob upoštevanju posebnosti tožbe, ki jo je Komisija vložila na podlagi določb člena 258 PDEU v povezavi s členom 260(3) PDEU, meni tudi, da bi bilo primerneje določiti najnižji in najvišji pavšalni znesek, ki se razlikujeta glede na težo kršitve, ki jo je storila zadevna država članica. Za določitev teh zneskov naj bi bilo treba upoštevati vse upoštevne okoliščine. Tako naj bi bilo treba po eni strani določiti minimalni pavšalni znesek, precej nižji od sedanjega predloga Komisije, ki bi se uporabil ob konstruktivnem ravnanju in sodelovanju zadevne države članice ter manj resni kršitvi. Po drugi strani bi moral najvišji pavšalni znesek odražati nasprotno ravnanje zadevne države članice in hujšo kršitev. V obravnavanem primeru naj minimalni pavšalni znesek 1.887.000 EUR, ki ga predlaga Komisija, ne bi bil sorazmeren glede na posebnosti zadeve, odnos in vedenje Romunije ter nov minimalni pavšalni znesek 1.651.000 EUR, predlagan v sporočilu Komisije z dne 13. septembra 2019, naslovljenem „Posodobitev podatkov, ki se uporabljajo za izračun pavšalnih zneskov in periodičnih denarnih kazni, ki jih bo Komisija predlagala Sodišču Evropske unije v postopkih za ugotavljanje kršitev“ (UL 2019, C 309, str. 1). Sodišče bi torej moralo pavšalni znesek, če bi ga naložilo, znatno znižati, tako da bi odražal to, da je bila Direktiva 2015/849, čeprav je zakon št. 129/2019 z dne 11. julija 2019 začel veljati šele 21. julija 2019, delno prenesena že pred iztekom roka za njen prenos. Poleg tega, tudi če bi se Sodišče odločilo slediti pristopu, ki ga zagovarja Komisija, bi moralo pavšalni znesek znižati, tako da bi se upoštevalo le število dni, ki so pretekli od roka, določenega v obrazloženem mnenju, to je 8. februarja 2018, do – odvisno od primera – datuma odprave zadevne kršitve ali datuma razglasitve te sodbe.
Člen 3 navedene uredbe, naslovljen „Zaščita dostopa do odprtega interneta“, v odstavkih od 1 do 3 določa:

„1. Končni uporabniki imajo prek storitve dostopa do interneta pravico do dostopa do informacij in vsebin ter njihovega razširjanja, do uporabe in zagotavljanja aplikacij in storitev ter do uporabe terminalske opreme po lastni izbiri, ne glede na svojo lokacijo ali lokacijo ponudnika storitve oziroma lokacijo, izvor ali cilj informacije, vsebine, aplikacije ali storitve.

[…]

2. Sporazumi med ponudniki storitev dostopa do interneta in končnimi uporabniki o poslovnih in tehničnih pogojih ter značilnostih storitev dostopa do interneta, kot so cena, količina podatkov ali podatkovna hitrost, ter kakršn[e] koli poslovn[e] praks[e] ponudnikov[, ki jih izvajajo ponudniki] storitev dostopa do interneta[,] ne omejujejo uveljavljanja pravic končnih uporabnikov iz odstavka 1.

3. Ponudniki storitev dostopa do interneta pri zagotavljanju storitev dostopa do interneta obravnavajo ves promet enako, brez diskriminacije, omejevanja ali motenja ter ne glede na pošiljatelja in prejemnika, vsebino, do katere se dostopa ali ki se razširja, aplikacije ali storitve, ki se uporabljajo oziroma zagotavljajo, ali terminalsko opremo, ki se uporablja.

Prvi pododstavek ponudnikom storitev dostopa do interneta ne preprečuje uvajanja ukrepov za razumno upravljanje prometa. Da bi se takšni ukrepi šteli za razumne, morajo biti pregledni, nediskriminatorni in sorazmerni ter ne smejo temeljiti na poslovnih razlogih, temveč na objektivno različnih zahtevah glede tehnične kakovosti storitev za posamezno vrsto prometa. Takšni ukrepi ne spremljajo posameznih vsebin in se ne izvajajo dlje, kot je to potrebno.

Ponudniki storitev dostopa do interneta ne izvajajo ukrepov za upravljanje prometa, ki presegajo ukrepe iz drugega pododstavka, zlasti pa ne onemogočajo, upočasnjujejo, spreminjajo, omejujejo, motijo ali poslabšujejo posameznih vsebin, aplikacij ali storitev oziroma posameznih vrst vsebin, aplikacij ali storitev ali diskriminirajo med njimi, razen kolikor je potrebno in le toliko časa, kot je potrebno za:

(a) skladnost z zakonodajnimi akti Unije ali nacionalno zakonodajo, skladno s pravom Unije, ki velja za ponudnika storitev dostopa do interneta, ali z ukrepi, skladnimi s pravom Unije, s katerimi se izvajajo takšni zakonodajni akti Unije oziroma nacionalna zakonodaja, vključno s sodnimi odločbami ali odločbami javnih organov, ki so jim podeljena ustrezna pooblastila;

(b) ohranitev celovitosti in varnosti omrežja, storitev, ki se zagotavljajo prek tega omrežja, ter terminalske opreme končnih uporabnikov;
24

V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča iz zahtev po enotni uporabi prava Unije in načela enakosti izhaja, da je treba določbo prava Unije, ki za določitev svojega pomena in obsega ne napotuje izrecno na pravo držav članic, običajno v vsej Evropski uniji razlagati avtonomno in enotno, pri tem pa se ne sme upoštevati le besedilo te določbe, ampak tudi njeno sobesedilo in cilj, ki se uresničuje z zadevno ureditvijo (sodba z dne 23. maja 2019, WB, C‑658/17, EU:C:2019:444, točka 50 in navedena sodna praksa).
4

V uvodni izjavi 16 Direktive 2009/138 je navedeno: „Glavni cilj ureditve in nadzora zavarovalnic in pozavarovalnic je primerna zaščita imetnikov polic in upravičencev. Izraz upravičenec krije vsako fizično ali pravno osebo, ki je upravičena do pravice na podlagi pogodbe o zavarovanju. Finančna stabilnost ter pravični in stabilni trgi so drugi cilji ureditve in nadzora zavarovanja in pozavarovanja, ki bi jih prav tako bilo treba upoštevati, vendar pa ne bi smeli ogroziti glavnega cilja.“
41

Prav tako je v zvezi s podjetjem, katerega glavna dejavnost je polnjenje pločevink s pijačami, ki jih proizvaja to podjetje ali tretje osebe, navedlo, da ponudnik storitve, ki po naročilu in navodilih tretje osebe le polni pločevinke, že opremljene z znaki, ki so podobni znamkam, in torej izvaja le tehnični del postopka proizvodnje končnega proizvoda, ne da bi imel najmanjši interes za zunanjo predstavitev navedenih pločevink in zlasti za znake na njih, sam ne „uporablja“ teh znakov, ampak le ustvarja tehnične pogoje, ki so potrebni za to, da jih lahko ta tretja oseba tako uporablja (glej v tem smislu sodbo z dne 15. decembra 2011, Frisdranken Industrie Winters, C‑119/10, EU:C:2011:837, točka 30).
46

V okviru postopka sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, določenega s členom 267 PDEU, je naloga Sodišča nacionalnemu sodišču dati koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. S tega vidika mora Sodišče po potrebi preoblikovati predložena vprašanja. To, da je nacionalno sodišče vprašanje za predhodno odločanje formalno oblikovalo tako, da se je sklicevalo na nekatere določbe prava Unije, ne preprečuje, da Sodišče nacionalnemu sodišču ne bi predložilo vseh elementov razlage, ki bi lahko bili koristni pri sojenju o zadevi, o kateri to odloča, ne glede na to, ali jih je nacionalno sodišče v vprašanjih navedlo. Glede tega mora Sodišče iz vseh elementov, ki jih je predložilo nacionalno sodišče, zlasti iz obrazložitve predložitvene odločbe, zbrati elemente prava Unije, ki jih je treba razložiti, upoštevajoč predmet spora (sodba z dne 5. decembra 2019, EVN Bulgaria Toplofikatsia in Toplofikatsia Sofia, C‑708/17 in C‑725/17, EU:C:2019:1049, točka 46 in navedena sodna praksa).
46

Sodišče je tako večkrat opozorilo, da iz besedila in sistematike člena 267 PDEU izhaja, da postopek predhodnega odločanja zlasti predpostavlja, da pred nacionalnimi sodišči dejansko poteka spor, v okviru katerega se od teh sodišč zahteva, da izdajo odločbo, v kateri bo mogoče upoštevati sodbo, izdano v postopku predhodnega odločanja (sodbe z dne 21. aprila 1988, Pardini, 338/85, EU:C:1988:194, točka 11; z dne 4. oktobra 1991, Society for the Protection of Unborn Children Ireland, C‑159/90, EU:C:1991:378, točki 12 in 13, in z dne 27. februarja 2014, Pohotovosť, C‑470/12, EU:C:2014:101, točka 28 in navedena sodna praksa).
21

Družba Tulliallan Burlington je je 12. avgusta 2009, 17. maja 2010 in 16. avgusta 2010 na podlagi člena 41 Uredbe št. 207/2009 vložila ugovor zoper registracijo prijavljenih znamk za proizvode iz razredov 3, 14 in 18. Ugovor je bil zlasti utemeljen z nujnostjo varstva spodaj navedenih prejšnjih znamk in pravic, katerih imetnik je družba Tulliallan Burlington: – besedna znamka BURLINGTON, registrirana v Združenem kraljestvu pod številko 2314342 z dne 5. decembra 2003 in ustrezno podaljšana 29. oktobra 2012, za storitve iz naslednjih razredov: – razred 35: „Najem in zakup oglasnih prostorov; prirejanje razstav za komercialne ali oglasne namene; prirejanje trgovskih sejmov za komercialne namene; oglaševalske in promocijske storitve in ustrezne storitve obveščanja; povezovanje različnih proizvodov, za račun tretjih oseb, ki omogoča strankam, da si te proizvode ogledajo in jih enostavno kupijo v nespecializiranih vrstah trgovinah na drobno“, in – razred 36: „Najem trgovin in pisarn; dajanje v zakup ali upravljanje nepremičnin; dajanje v zakup objektov ali prostorov v objektih; upravljanje nepremičnin; storitve obveščanja v zvezi z najemom trgovin in pisarn; nepremičninske storitve; investicijski skladi, ustanovitev vzajemnih skladov“; – besedna znamka BURLINGTON ARCADE, registrirana v Združenem kraljestvu pod številko 2314343 7. novembra 2003 in ustrezno podaljšana 29. oktobra 2012, za iste storitve iz razredov 35 in 36 v smislu Nicejskega aranžmaja in za storitve iz razreda 41 tega aranžmaja, ki ustrezajo naslednjemu opisu: „Storitve za zabavo, prirejanje tekmovanj; prirejanje razstav; storitve na področju prostočasnih dejavnosti; predstavitev predstav; ponudba športnih objektov; ponudba glasbe in zabave v živo; ponudba opreme in objektov za predstavljanje glasbenih skupin v živo; ponujanje zabave v živo; ponudba glasbe v živo; glasbeni nastopi v živo; prirejanje predstav v živo“; – spodaj prikazana figurativna znamka, registrirana v Združenem kraljestvu pod številko 2330341 7. novembra 2003 in ustrezno podaljšana 25. aprila 2013, za zgoraj navedene storitve iz razredov 35, 36 in 41 v smislu Nicejskega aranžmaja: – figurativna znamka Evropske unije številka 3618857, registrirana 16. oktobra 2006, prikazana spodaj in po postopku izbrisa št. 8715 C, omejena na storitve iz razredov 35, 36 in 41 v smislu Nicejskega aranžmaja: – razred 35: „Oglaševalske in promocijske storitve in ustrezne storitve obveščanja; povezovanje različnih proizvodov, za račun tretjih oseb, ki omogoča strankam, da si te proizvode ogledajo in jih enostavno kupijo v nespecializiranih vrstah trgovinah na drobno“; – razred 36: „Najem trgovin; zakup ali upravljanje nepremičnin, zakup objektov ali prostorov v objektih; upravljanje nepremičnin; storitve obveščanja v zvezi z najemom trgovin“, in – razred 41: „Prostočasne dejavnosti; ponudba prostočasnih dejavnosti v živo“.
77

Razlike, navedene v točkah od 66 do 68 te sodbe, ki obstajajo med operaterji prenosnih sistemov, ki hkrati upravljajo prenosno omrežje in povezovalni daljnovod, in tistimi, ki upravljajo le povezovalni daljnovod, pa so natanko take, da operaterje, ki spadajo v to drugo kategorijo, postavljajo v položaj, v katerem prihodkov od prezasedenosti, ki jih prejemajo, ne morejo – kot je predvideno v členu 16(6), drugi pododstavek, Uredbe št. 714/2009 – učinkovito uporabiti za namene iz točk (a) in/ali (b) prvega pododstavka tega odstavka 6, saj bi dodelitev vseh omenjenih prihodkov v te namene omenjenim operaterjem onemogočila, da svojo dejavnostjo opravljajo v ekonomsko sprejemljivih pogojih, ker ne bi mogli poravnati stroškov upravljanja in vzdrževanja povezovalnega daljnovoda in ustvariti ustreznega dobička.
Točke 17, 20 in 24 Obvestila Komisije o opredelitvi upoštevnega trga za namene konkurenčnega prava Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 155; v nadaljevanju: Obvestilo o opredelitvi trga) določajo:

„17. Vprašanje, na katerega je treba odgovoriti je, ali bi kupci udeleženih podjetij ob majhnem (od 5 % do 10 %), vendar stalnem povečanju relativnih cen obravnavanih proizvodov in območij, prešli na že razpoložljive substitute ali ponudnike z drugih območij. Če bi bilo substitutov dovolj, da bi bilo zaradi njih povečanje cene nedobičkonosno, zaradi posledice izgube prodaje, dodatne substitute in območja vključimo v upoštevni trg. To bi se dogajalo dokler ne bi nastala skupina proizvodov in geografskih območij, pri kateri bi bila majhna, stalna povečanja relativnih cen dobičkonosna. Enakovredna analiza se uporablja v primerih, ki zadevajo koncentracijo kupne moči, kjer je izhodišče ponudnik in test s cenami služi za ugotavljanje obstoja alternativnih distribucijskih poti ali prodajnih mest za proizvode ponudnika. Pri uporabi teh načel je treba natančno upoštevati določene posebne situacije, kot je opisano v odstavku 56 in 58.

[…]

20. Zamenljivost ponudbe se lahko upošteva tudi pri opredelitvi trgov v okoliščinah, v katerih so njeni učinki enakovredni učinkom zamenljivosti povpraševanja glede učinkovitosti in takojšnjosti. To pomeni, da so ponudniki ob majhnih in stalnih spremembah relativnih cen sposobni preiti na proizvodnjo in trženje upoštevnih proizvodov v kratkem času [To je obdobje, ki ne zahteva pomembne prilagoditve obstoječih materialnih in nematerialnih sredstev (glej odstavek [točko] 23)] brez znatnih dodatnih stroškov ali tveganja. Ko so ti pogoji izpolnjeni, bo imela dodatna proizvodnja, dana na trg, disciplinski učinek na konkurenčno ravnanje udeleženih podjetij. Tak vpliv glede učinkovitosti in takojšnjosti je enakovreden učinku zamenljivosti povpraševanja.

[…]

24. Tretji vir konkurenčnih omejitev, potencialna konkurenca, se pri opredelitvi trgov ne upošteva, ker so pogoji, pod katerimi bo potencialna konkurenca dejansko predstavljala učinkovito konkurenčno omejitev, odvisni od analize posebnih dejavnikov in okoliščin, povezanih s pogoji vstopa na trg. Po potrebi se ta analiza opravi le na kasnejši stopnji, po navadi, ko je položaj udeleženih podjetij na upoštevnem trgu že zagotovljen [ugotovljen], in ko tak položaj vzbuja skrb z vidika omejevanja konkurence.“
10

Proizvodi in storitve, za katere je bila zahtevana registracija, spadajo v razrede 3, 9, 14, 16, 18, 21, 25, 28, 30, 32, 33, 38 in 41 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kot je bil revidiran in spremenjen, in za vsakega od teh razredov ustrezajo temu opisu: – razred 3: „Pripravki za beljenje in druge snovi za pranje; pripravki za čiščenje, poliranje, razmaščevanje in brušenje; mila; parfumerijski izdelki, eterična olja, kozmetična sredstva, losjoni za lase; sredstva za čiščenje zob“; – razred 9: „Nosilci zabeleženih podatkov vseh vrst; elektronske publikacije (naložljive), in sicer avdio in video podatki, besedila, slike in grafike v digitalnem formatu; fotografski, kinematografski in izobraževalni aparati in instrumenti; aparati za snemanje, prenos in reprodukcijo zvoka ali slike; […]“; – razred 14: „Nakit; dragi kamni; […]“; – razred 16: „Tiskovine (izdelki tiskarn); fotografije; pisarniški material; pisarniški pribor […]“; – razred 18: „Kovčki in potovalne torbe; dežniki in sončniki; sprehajalne palice; prtljaga; […]“; – razred 21: „Steklenina, porcelan in fajansa, ki jih ne obsegajo drugi razredi; svečniki“; – razred 25: „Oblačila, obutev, pokrivala“; – razred 28: „Igre, igrače; izdelki za gimnastiko in šport, ki jih ne obsegajo drugi razredi; okraski za novoletno jelko“; – razred 30: „Kava, čaj, kakao in kavni nadomestki; riž, tapioka, sago; moka in izdelki iz žitaric, kruh, pecivo in slaščice, sladoled; sladkor, med, melasa; kvas, pecilni prašek; […]“; – razred 32: „Pivo; mineralne vode in sodavice ter druge brezalkoholne pijače; sadne pijače in sadni sokovi; […]“; – razred 33: „Alkoholne pijače (razen piva)“; – razred 38: „Telekomunikacijske storitve; dajanje na voljo klepetalnic in debatnih forumov na spletu, prenos podatkov po spletu […]“; – razred 41: „Izobraževanje; pouk; razvedrilo, zlasti televizijske in kinematografske razvedrilne prireditve, produkcija radijskih in televizijskih programov, radijska, televizijska in kinematografska produkcija, izposoja kinematografskih filmov, predvajanje filmov v kinematografih; športne in kulturne dejavnosti“.
V zvezi s tem iz pripravljalnega gradiva, na podlagi katerega je bila sprejeta Montrealska konvencija, izhaja, da so pogodbenice v prvotnem osnutku predlagani pojem „dogodek“ raje nadomestile s pojmom „nesreča“ (glej zlasti mnenje, ki ga je predstavilo International Union of Aviation Insurers, DCW, dokument št. 28, 13. maj 1999, in poročilo Rapporteur on the Modernization and Consolidation of the Warsaw System, C‑WP/10576). Razlog za to je, da je prevladalo stališče, da je pojem „dogodek“ preširok, ker zajema vse okoliščine in bi lahko vodil do prevelikega števila sporov.