SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

ELEANOR SHARPSTON,

predstavljeni 26. marca 2019 ( 1 )

Zadeva C‑249/18

Staatssecretaris van Financiën,

druga stranka v postopku je

CEVA Freight Holland BV

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče, Nizozemska))

„Predhodno odločanje – Carinska unija – Carinski zakonik Skupnosti – Člen 78 – Naknadno preverjanje deklaracij – Carine na uvoženo blago, naložene po pregledu carinskih organov – Popravek vrednosti blaga v carinski deklaraciji, ki ga opravi deklarant – Določitev poteka zastaralnega roka iz člena 221“

1. Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče, Nizozemska) se nanaša na razlago Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, ( 2 ) ki določa pravni okvir za carinska pravila in postopke na carinskem območju Unije. Izhaja iz spora med družbo CEVA Freight Holland B.V. (v nadaljevanju: CEVA Freight) in nizozemskimi carinskimi organi v zvezi z zahtevki za izterjavo carin po pregledu carinskih deklaracij družbe CEVA Freight.

2. Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem prosi za smernice glede razlage člena 78 carinskega zakonika, ki obravnava naknadno preverjanje carinskih deklaracij. Drugo vprašanje se nanaša na razlago člena 221 carinskega zakonika in na to, ali je določitev, kdaj se izteče rok treh let, določen v tem členu, predmet prava Unije ali nacionalnega prava.

Carinski zakonik

3. V členu 4 so bili opredeljeni naslednji pojmi: „3. ‚Carinski organi‘ pomeni organe, ki so med drugim pristojni za uveljavljanje carinskih predpisov. […] 9. ‚Carinski dolg‘ pomeni obveznost, da oseba plača uvozne dajatve (carinski dolg pri uvozu) ali izvozne dajatve (carinski dolg pri izvozu) v višini, ki veljajo za določeno blago po veljavnih predpisih Skupnosti. […] 12. ‚Dolžnik‘ pomeni osebo, ki je dolžna plačati carinski dolg. […] 16. ‚Carinski postopek‘ pomeni: (a) sprostitev v prosti promet; […] 17. ‚Carinska deklaracija‘ pomeni dejanje, s katerim oseba v predpisani obliki in na predpisan način izrazi voljo dati blago v določen carinski postopek. 18. ‚Deklarant‘ pomeni osebo, ki izdela carinsko deklaracijo v svojem imenu, ali osebo, v imenu katere je izdelana carinska deklaracija. […] 20. ‚Prepustitev blaga‘ pomeni dejanje, s katerim carinski organi prepustijo blago za namene, ki jih določa carinski postopek, v katerega je blago dano. […]“

4. Naslov II se je nanašal na elemente, na podlagi katerih so bili uvedeni ukrepi, predpisani za blago, kot so na primer uvozne dajatve. Člen 20 je določal, da je carinska tarifa Unije podlaga za dajatve, ki so pri nastanku carinskega dolga zakonsko predpisane. Člen 28 je določal, da določbe poglavja 3 določajo carinsko vrednost za uporabo, med drugim, carinske tarife Unije. V tem poglavju je člen 29 določal, da je „carinska vrednost uvoženega blaga […] njegova transakcijska vrednost“, to je „cena, ki je bila za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje [Unije] dejansko plačana ali ki jo je treba plačati“, ob upoštevanju potrebnih uskladitev. ( 3 )

5. V skladu z običajnim carinskim postopkom je člen 62 določal, da je treba deklaracije izdelati v pisni obliki. Deklaracije so morale biti podpisane in vsebovati navedbe, potrebne za izvajanje carinskega postopka, za katerega je bilo zadevno blago deklarirano.

6. V skladu s členom 65 je deklarant lahko popravil deklaracijo, potem ko so jo carinski organi sprejeli, vendar le če popravka ni zahteval po tem, ko so carinski organi že sprejeli ukrepe, kot je prepustitev zadevnega blaga. ( 4 )

7. Člen 78 je določal: „1. Carinski organi lahko po uradni dolžnosti ali na zahtevo deklaranta, po odobritvi prepustitve blaga, deklaracije ponovno pregledajo. 2. Carinski organi lahko po prepustitvi blaga preverijo poslovne dokumente in podatke, ki se nanašajo na uvozne ali izvozne operacije v zvezi z zadevnim blagom ali na kasnejše trgovske posle z istim blagom, da se prepričajo o točnosti navedb v deklaraciji. Ta preverjanja se lahko izvajajo pri deklarantu, vseh osebah, ki so s poslovnega vidika neposredno ali posredno udeležene v navedenih operacijah, in vseh drugih osebah, ki iz poslovnih razlogov razpolagajo s temi dokumenti in podatki. Ti organi lahko tudi pregledajo blago, če je to še mogoče predložiti. 3. Če se pri ponovnem pregledu deklaracije ali naknadnih preverjanjih izkaže, da so bile določbe o zadevnem carinskem postopku uporabljene na podlagi netočnih ali nepopolnih podatkov, carinski organi ob upoštevanju vseh sprejetih predpisov, sprejmejo potrebne ukrepe za ureditev položaja, pri čemer upoštevajo nove informacije, s katerimi razpolagajo.“ ( 5 )

8. Člen 79 je določal, da neunijsko blago s sprostitvijo v prosti promet pridobi carinski status unijskega blaga.

9. Člen 221 je določal: „1. Znesek dajatev se mora dolžniku takoj po vknjižbi v skladu z ustreznimi postopki sporočiti. 2. Če je bil plačljivi znesek dajatev okvirno naveden že v carinski deklaraciji, lahko carinski organi predvidijo, da se sporočilo iz odstavka 1 pošlje le, če navedeni znesek dajatev ne ustreza tistemu, ki so ga sami določili. Če se uporabi možnost iz prejšnjega pododstavka, se brez vpliva na uporabo drugega pododstavka člena 218(1) prepustitev blaga, ki jo odobrijo carinski organi, šteje za sporočilo dolžniku o vknjiženem znesku dajatev. 3. Dolžniku sporočila ni več mogoče posredovati po poteku roka treh let od dneva nastanka carinskega dolga. Ta rok se odloži z dnem, ko je vložena pritožba v smislu člena 243[,] za toliko časa, kolikor traja pritožbeni postopek.“ ( 6 )

Uredba Komisije (EGS) št. 2454/93

10. Člen 147 Uredbe št. 2454/93 ( 7 ) je določal: „1. Za izvajanje člena 29 zakonika se dejstvo, da je blago, ki je predmet prodaje in prijavljeno za sprostitev v prosti promet, šteje za zadosten podatek, da je bilo prodano za izvoz na carinsko območje Skupnosti. To velja tudi pri zaporednih prodajah pred vrednotenjem, pri čemer se lahko ob upoštevanju določb členov 178 do 181 vsaka cena, ki se doseže pri teh prodajah, upošteva kot osnova za vrednotenje. […]“ ( 8 )

Dejansko stanje, postopek in vprašanji za predhodno odločanje

11. Družba CEVA Freight je carinska zastopnica in kot taka vlaga deklaracije v svojem imenu in za lasten račun za sprostitev v prosti promet. V obdobju med 1. marcem 2010 in 31. oktobrom 2010 je vložila na stotine deklaracij za sprostitev različnih modelov medijskih predvajalnikov v prosti promet (v nadaljevanju: sporne deklaracije). Družba CEVA Freight je to blago uvrstila pod tarifni številki (84717050 in 85176200), za kateri velja stopnja dajatve v višini 0 %. Carinski organi so zato medijske predvajalnike sprostili brez pobiranja uvoznih dajatev.

12. Leta 2011 so carinski organi pregledali sporne deklaracije. Na podlagi teh pregledov so odločili, da je treba medijske predvajalnike uvrstiti v drugo tarifno podštevilko (85219000), ki ji ustreza stopnja dajatve 13,9 %.

13. Z dopisom z dne 22. februarja 2013 so carinski organi družbo CEVA Freight obvestili o svoji nameri pobrati neplačane carinske dajatve. Carinski organi so pri naknadni izterjavi dajatev vrednost medijskih predvajalnikov določili na podlagi cen, ki jih je predhodno navedla družba CEVA Freight, to je cen, po katerih so zadevna podjetja prodajala predvajalnike v Evropski uniji. Carinski organi so 27. februarja 2013 prejeli odgovor družbe CEVA Freight, v katerem je zahtevala znižanje vrednosti blaga za carinske namene. Družba CEVA Freight je trdila, da je treba predvajalnike vrednotiti na podlagi nižje transakcijske cene, ki jo je uporabil azijski proizvajalec. Ta zahteva je temeljila na členu 78 carinskega zakonika.

14. Carinski organi so z dopisom z dne 28. februarja 2013 družbo CEVA Freight obvestili, da bi v zvezi z rokom za povračilo carinskega dolga (določenega v skladu z dopisom z dne 22. februarja 2013) lahko prišlo do zastaranja, zato je bilo treba v zvezi z zadevnimi deklaracijami izdati odmerne odločbe. Dopis je bil odposlan tisti dan, družba CEVA Freight pa ga je prejela 4. marca 2013.

15. Družba CEVA Freight je izpodbijala odmerne odločbe in ponovno predlagala znižanje carinske vrednosti zadevnega blaga na podlagi člena 78 carinskega zakonika. Carinski organi so izpodbijanje družbe CEVA Freight zavrnili z utemeljitvijo, da (i) je družba CEVA Freight pri vlaganju deklaracij zavestno izbrala med dvema cenama, ki bi ju lahko uporabila za določanje carinske vrednosti, da (ii) so cene, ki jih je družba CEVA Freight navedla v deklaracijah, pravilne in da (iii) člen 78 carinskega zakonika deklarantom ne omogoča, da bi pregledali in naknadno spremenili podatke iz uvozne deklaracije, razen če so ti napačni ali če niso popolni.

16. Gerechtshof Amsterdam (pritožbeno sodišče v Amsterdamu, Nizozemska) je menilo, da je cena, ki jo je izbrala družba CEVA Freight za navedbo vrednosti medijskih predvajalnikov, neločljivo povezana z napako pri carinski uvrstitvi tega blaga. Ta izbira je predstavljala „netočne podatke“ v smislu člena 78(3) carinskega zakonika. Navedeno sodišče je zato razsodilo, da morajo carinski organi ponovno odločiti o tem, ali družba CEVA Freight lahko popravi zadevne carinske deklaracije. To sodišče je tudi razsodilo, da triletni zastaralni rok iz člena 221(3) carinskega zakonika, v katerem mora biti obvestilo o carinskem dolgu posredovano družbi CEVA Freight, še ni potekel, ker je upoštevni datum pri določanju trenutka, kdaj je bilo obvestilo posredovano dolžniku, datum, ko so carinski organi poslali odmerne odločbe (28. februar 2013), in ne datum, ko je dolžnik te pozive prejel (4. marec 2013). ( 9 )

17. Carinski organi predlagajo vsebinsko razveljavitev te sodbe s pritožbo pri predložitvenem sodišču, ki prosi za smernice glede naslednjih vprašanj: „1. Ali je treba člen 78 [carinskega zakonika] razlagati tako, da lahko deklarant v okviru računovodske vknjižbe naknadno, ob sklicevanju na člen 147(1), drugi pododstavek, [Izvedbene uredbe št. 2454/93], še vedno izbere drugo, nižjo transakcijsko ceno uvoženega blaga z namenom znižanja carinskega dolga? 2(a) Ali za namene uporabe [carinskega zakonika] določanje trenutka, v katerem je bil dolžnik obveščen, pomeni vprašanje prava Unije? 2(b) Če je treba na drugo vprašanje (točka a) odgovoriti pritrdilno, ali je treba člen 221(3) [carinskega zakonika] potem razlagati tako, da mora v njem navedeno obvestilo dolžnik prejeti v roku treh let po nastanku carinskega dolga, ali zadostuje, da je bilo to obvestilo v tem roku dolžniku poslano?“

18. Pisna stališča so predložili družba CEVA Freight, nizozemska in španska vlada ter Evropska komisija. Iste stranke so se udeležile obravnave 14. februarja 2019 in ustno predstavile stališča.

Presoja

Uvodna pojasnila

19. Naslov III carinskega zakonika določa tri dejavnike v zvezi z blagom (tarifna uvrstitev, poreklo in vrednost), ki predstavljajo temelj ukrepov, kot so uvozne dajatve. V obravnavani zadevi so carinski organi pregledali tarifno uvrstitev zadevnega blaga na podlagi člena 78(1) carinskega zakonika in spremenili znesek dajatev, ki ga je treba plačati, z nič na znesek, ki ustreza stopnji carine 13,9 %. Ta odločba o prerazvrstitvi se v postopku v glavni stvari ne izpodbija.

20. Gre le za vrednost, ki jo je treba pripisati zadevnim proizvodom.

Prvo vprašanje

21. S prvim vprašanjem želi predložitveno sodišče preveriti, ali je treba člen 78 carinskega zakonika razlagati tako, da se deklarant, če je v carinsko deklaracijo vnesel ceno, ki določa vrednost blaga, uvoženega v Evropsko unijo, lahko odloči za spremembo tega vnosa, tako da ga nadomesti z nižjo, prav tako zakonito transakcijsko ceno zadevnega blaga.

22. Družba CEVA Freight trdi, da je ob prvi predložitvi carinskih deklaracij za zadevno blago menila, da vrednost ni pomembna. Razlog za to naj bi bil, da je menila, da v skladu z ustrezno tarifno uvrstitvijo velja stopnja dajatve 0 %. Trdi, da bi bilo treba prvo vprašanje predložitvenega sodišča preoblikovati tako, da bi odražalo ta dejavnik. Ob upoštevanju razlage okoliščin zadeve v predložitveni odločbi predložitvenega sodišča se mi zdi, da je to stališče že zelo jasno. Zato menim, da prvega vprašanja ni treba preoblikovati.

23. Družba CEVA Freight trdi, da bi ji moralo biti na podlagi člena 78 carinskega zakonika dovoljeno popraviti carinsko deklaracijo.

24. Nizozemska in Komisija trdita nasprotno. Ko je blago sproščeno v promet, naj bi se carinska deklaracija lahko popravila, le če se uporablja člen 78 carinskega zakonika. Deklarant naj bi moral dokazati – da bi se lahko skliceval na to določbo – da so carinski organi ravnali na podlagi napačnih ali nepopolnih podatkov. To, ali bi bil ponovni pregled ugoden za deklaranta, naj ne bi bilo upoštevno.

25. V skladu z ustaljeno sodno prakso je cilj ureditve Unije o carinskem vrednotenju vzpostaviti pravičen, enoten in nevtralen sistem, ki izključuje uporabo arbitrarnih ali fiktivnih carinskih vrednosti. Iz tega sledi, da mora carinska vrednost odražati resnično ekonomsko vrednost uvoženega blaga in upoštevati vse elemente tega blaga, ki pomenijo ekonomsko vrednost. ( 10 )

26. V členu 29 carinskega zakonika je bila „carinska vrednost“ uvoženega blaga opredeljena kot „transakcijska vrednost“, to je cena, ki je bila za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje Unije dejansko plačana ali ki jo je treba plačati, po potrebi po uskladitvi, opravljeni v skladu z ustreznimi določbami carinskega zakonika. ( 11 ) Iz člena 29(1) izhaja, da se carinska vrednost nanaša samo na blago, ki je bilo prodano za izvoz na carinsko območje Unije. Zato je treba ob prodaji izkazati, da bo zadevno blago s poreklom iz tretjih držav napoteno na carinsko območje Unije. ( 12 )

27. V skladu s členom 147(1) Izvedbene uredbe se za določitev „transakcijske vrednosti“ v smislu člena 29(1) carinskega zakonika ob zaporednih prodajah blaga pred vrednotenjem za carinske namene lahko upoštevajo cene, ki se nanašajo na prodaje, opravljene po izvozu, vendar pred sprostitvijo v prosti promet v Evropski uniji. ( 13 ) V skladu s tem lahko uvoznik med cenami, dogovorjenimi za vsako od teh prodaj, prosto izbere ceno, ki jo bo uporabil kot osnovo za določitev carinske vrednosti zadevnega blaga, če lahko glede cene, ki jo je izbral, carinskim organom predloži vse dokumente, ki jih potrebujejo. ( 14 )

28. V obravnavani zadevi ni sporno, da vrednost, ki jo je družba CEVA Freight vnesla v carinske deklaracije in je pomenila osnovo za spremenjeno odmero carinskih organov, spada v okvir opredelitve transakcijske vrednosti blaga v smislu člena 29 carinskega zakonika in člena 147(1) Izvedbene uredbe. Prav tako drži, da spremenjena nižja vrednost, za katero družba CEVA Freight meni, da bi jo carinski organi morali upoštevati pri izračunu dajatev, tudi spada v opredelitev iz teh določb. Prav tako ni sporno, da družba CEVA Freight ni dvomila v razlago člena 29 carinskega zakonika in člena 147(1) Izvedbene uredbe, saj se je zavedala, da lahko v skladu s temi določbami v carinskih deklaracijah uporabi bodisi ceno medijskih predvajalnikov na trgu Unije bodisi nižjo azijsko ceno.

29. V skladu s členoma 62 in 76 carinskega zakonika morajo carinske deklaracije vsebovati vse navedbe, ki so potrebne za izvajanje carinskega postopka, za katerega je blago deklarirano. ( 15 ) Splošno stališče (določeno v členu 65(c) carinskega zakonika) je bilo, da deklaranti ne morejo popravljati navedb v carinski deklaraciji, potem ko je bilo blago prepuščeno v prosti promet. To stališče se je spremenilo, ko je 1. januarja 1994 začel veljati carinski zakonik iz leta 1992. ( 16 ) Od takrat je člen 78 carinskim organom dovoljeval, da po odobritvi prepustitve blaga po uradni dolžnosti ali na zahtevo deklaranta deklaracije ponovno pregledajo. Pri ponovnem pregledu v skladu s členom 78 lahko carinski organi uporabijo le podatke, predložene v carinski deklaraciji ali z njo. ( 17 )

30. Člen 78 carinskega zakonika ne določa, ali lahko deklarant v okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari, spremeni vrednost blaga, ki jo je vnesel v carinske deklaracije, na nižjo transakcijsko ceno. Novo pravno vprašanje, ki se postavlja v zadevi družbe CEVA Freight, zadeva obseg diskrecijske pravice carinskih organov glede ponovnega pregleda carinskih deklaracij. V skladu s členom 78(3) se ta diskrecijska pravica izvršuje, če se pri ponovnem pregledu (ali inšpekciji) zdi, da so se določbe, ki urejajo zadevni carinski postopek, uporabljale na podlagi netočnih ali nepopolnih podatkov, kar pomeni, da so bile prisotne vsebinske napake ali izpusti ali napake v razlagi veljavne zakonodaje. Če je tako, morajo carinski organi v skladu s členom 78(3) carinskega zakonika sprejeti potrebne ukrepe za ureditev položaja, pri čemer upoštevajo nove podatke, s katerimi razpolagajo. ( 18 ) Cilj je pobrati dolgovane carine in ne maksimiranje prihodkov.

31. Ali je ponovni pregled, ki ga je zahtevala družba CEVA Freight, združljiv s cilji carinskih predpisov Unije o vrednotenju?

32. Zdi se mi, da je.

33. Prvič, postopek v glavni stvari zadeva pritožbo carinskih organov zoper odločbo Gerechtshof Amsterdam (pritožbeno sodišče v Amsterdamu). Sodišče je v izpodbijani sodbi v tem postopku ugotovilo, da izbire družbe CEVA Freight glede cene medijskih predvajalnikov, ki jo je vnesla v carinske deklaracije zaradi carinskega vrednotenja, ni mogoče ločiti od napake glede uvrstitve tega blaga v carinsko tarifo. ( 19 ) To mi daje vedeti, da je začetna napaka glede tarifne uvrstitve zadevnega blaga neločljivo povezana z vrednostjo, ki jo je družba CEVA Freight pripisala medijskim predvajalnikom. Na obravnavi je bilo priznano, da carinska vrednost uvoženega blaga ni pomembna, če iz tarifne uvrstitve izhaja stopnja dajatve 0 %. Toda če iz tarifne uvrstitve izhaja obveznost plačila carine po stopnji 13,9 %, postaneta ta dejavnika (cena in carinska vrednost) bistvenega pomena. Neupoštevanje spremembe okoliščin zaradi spremembe tarifne uvrstitve, ki so jo izvedli carinski organi, bi družbi CEVA Freight preprečilo, da bi vnesla premišljeno namesto arbitrarne vrednosti zadevnega blaga. Zato menim, da začetna napaka v tarifni uvrstitvi in vrednotenje zadevnega blaga tvorita neločljivo celoto. Ocenjevanje vsakega od teh korakov ločeno bi bilo umetno in v nasprotju s ciljem glede vrednotenja, ki se uresničuje s carinskim zakonikom, to je določitvijo vrednosti, ki ustreza dejanskemu položaju. ( 20 )

34. Drugič, po mojem mnenju je odobritev predlaganega ponovnega pregleda pravična, saj upošteva realnost, namreč, da je veljavna tarifna uvrstitev neločljivo povezana s ceno, ki jo je družba CEVA Freight izbrala in vnesla v carinsko deklaracijo za zadevno blago. Tretjič, ponovni pregled ni v nasprotju z enotnostjo in nevtralnostjo sistema, če je treba dajatve še vedno plačati (čeprav na nižjo vrednost).

35. Četrtič, predložitveno sodišče v predložitveni odločbi poudarja, da je nižjo ceno, s katero je družba CEVA Freight želela nadomestiti deklarirano ceno, mogoče preveriti z ustreznimi dokumenti in zato ni mogoče šteti, da predstavlja fiktivno carinsko vrednost.

36. Petič, Sodišče je razsodilo, da člen 78 carinskega zakonika ne omejuje možnosti carinskih organov, da opravijo ponovni pregled ali naknadno preverjanje v smislu člena 78(1) (ali člena 78(2)), kakor tudi ne, da sprejmejo potrebne ukrepe za ureditev položaja, kot je določeno v členu 78(3). ( 21 ) Tako cilj carinskega zakonika, „ki je med drugim v skladu s peto uvodno izjavo tega zakonika zagotovitev pravilne uporabe davkov, ki jih določa […], kot tudi posebna logika člena 78 tega zakonika, ki je, da se z uskladitvijo carinskega postopka z dejanskim položajem popravijo vsebinske napake in opustitve ter nepravilna razlaga prava, ki se uporablja […], namreč nasprotujeta razlagi tega člena, ki bi omogočila, da se na splošno izključi, da carinski organi opravijo ponovne preglede ali druga naknadna preverjanja carinskih deklaracij, da bi po potrebi uredili položaj“. ( 22 ) Poleg tega imajo carinski organi v skladu z ustaljeno sodno prakso, med drugim zaradi uresničevanja teh ciljev, široko diskrecijsko pravico glede izvedbe ponovnih pregledov in naknadnih preverjanj. ( 23 ) Zato je treba člen 78(3) carinskega zakonika razlagati tako, da carinskim organom v okviru obveznosti, ki jim jih nalaga, na splošno dovoljuje, da opravijo ponovni pregled ali naknadno preverjanje carinske deklaracije in na tej podlagi ukrepajo z določitvijo novega carinskega dolga. ( 24 )

37. Menim, da iz te sodne prakse izhaja, da imajo carinski organi široko diskrecijsko pravico glede ponovnega pregleda deklaracij po prepustitvi zadevnega blaga. Ker sta začetna napaka v tarifni uvrstitvi in vrednost, ki jo je družba CEVA Freight pripisala medijskim predvajalnikom, neločljivo povezani, menim, da opredeljena napaka sodi v izraz „netočni ali nepopolni podatki“ iz člena 78(3) carinskega zakonika. Te besede so bile razložene tako, da ta navedba zajema hkrati tehnične napake ali opustitve in nepravilno razlago prava, ki se uporablja. ( 25 ) Začetno napako v tarifni uvrstitvi je mogoče izenačiti s tehnično napako.

38. Nazadnje, Komisija je izrazila pomisleke, da člen 78 carinskega zakonika ni namenjen temu, da bi deklarantom omogočil, da zahtevajo ponovni pregled, da bi se odločili za predložitev informacij, ki bi jih postavile v ugodnejši položaj. Razumem, da so takšni pomisleki lahko upravičeni, če bi za deklarante veljalo, da imajo takšno splošno in široko izbiro.

39. Vendar so okoliščine v primeru družbe CEVA Freight bolj dodelane, kot da bi zgolj želela izbrati najugodnejšo vrednost za svojo carinsko deklaracijo.

40. V zvezi s tem predložitveno sodišče prosi za pojasnilo sodbe Sodišča Overland Footwear. ( 26 ) Po eni strani iz te sodbe izhaja, da ponovni pregled iz člena 78 carinskega zakonika ni mogoč, razen če gre za tehnične napake ali opustitve in napačno razlago prava, ki se uporablja. Po drugi strani pa je Sodišče ugotovilo, da napak, ki so posledica nenamerne opustitve, ni mogoče šteti za izbiro, ki je po definiciji namerna. Predložitveno sodišče meni, da je treba izraz „nenamerne opustitve“ razlagati široko in ga je zato mogoče razumeti tako, kot da vključuje položaj, kakršen je položaj družbe CEVA Freight v postopku v glavni stvari.

41. V navedeni zadevi je družba (Overland) kupila izdelke (predvsem čevlje), ki so bili izdelani zunaj Evropske unije, in jih nato uvozila in tržila na ozemlju držav članic. Družba Overland je v okviru svojih dejavnosti uporabljala storitve nabavnega zastopnika na Daljnem vzhodu, ki mu je plačevala nakupno provizijo. Provizija se je plačevala izdelovalcu, ki jo je prenesel agentu. Družba Overland je provizijo nabavnega zastopnika (ki ni bila prikazana ločeno) sprva vključevala na uvozne deklaracije. Uvozne dajatve so bile v skladu s tem izračunane in plačane na provizijo. Kasneje je družba Overland v dogovoru s carinskimi organi na carinskih deklaracijah ločeno izkazovala nakupno provizijo in prodajno ceno blaga. Od tega trenutka dalje carinski organi niso pobirali uvoznih dajatev od zneska, ki je bil izkazan kot nakupna provizija. Družba Overland je nato zahtevala ponovni pregled carinskih deklaracij in sorazmerno povračilo plačanih dajatev, ker je del vrednosti, prikazane na posamezni uvozni deklaraciji, ustrezal nakupni proviziji, na katero ne bi bilo treba plačati dajatev.

42. Sodišče je v sodbi zavrnilo trditve, da se člen 78(3) uporablja le v omejenih okoliščinah, na primer v primerih napačne uvrstitve zadevnega blaga. Podobno Sodišče tudi ni sprejelo trditev, da je družba Overland z nenavedbo nakupne provizije na deklaraciji opravila izbiro in ni naredila napake. Sodišče je pri tem navedlo, da „[…] če obstaja možnost naknadnega ponovnega pregleda carinske deklaracije na zahtevo deklaranta, [posledica te okoliščine] ne more biti to, da bi bile dajatve, ki so na podlagi preprostih dokaznih pravil zaračunane zakonsko, naknadno izenačene z zakonsko dolgovanimi dajatvami […], in to kljub predložitvi zadostnih dokazov. Nazadnje je treba ugotoviti, da v vsakem primeru napake, ki je posledica nenamerne opustitve, ni mogoče šteti za izbiro, ki je po svoji definiciji namerna“. ( 27 )

43. Medtem ko je sodba Sodišča Overland Footwear ( 28 ) zagotovo poučna, se mi zdi, da obravnavana zadeva ni enaka. Tukaj je šlo za začetno napako glede tarifne uvrstitve zadevnega blaga. Posledica te začetne napake je bila, da je bila na ustreznih carinskih deklaracijah navedena določena vrednost. Napaka pri tarifni uvrstitvi je bila nato pregledana in odpravljena. Te okoliščine se zelo razlikujejo od okoliščin v zadevi Overland Footwear. Obravnavana zadeva se tudi razlikuje od položaja, ko lahko deklarant prosto izbira med več različnimi vrednostmi in nato zahteva ponovni pregled, ker si je preprosto premislil. Tu sta začetna napaka v tarifni uvrstitvi in vrednost, ki je to uvrstitev spremljala, dve plati iste medalje.

44. Ugotavljam torej, da če je blago za carinske namene pomotoma uvrščeno pod tarifno podštevilko, iz katere izhaja ničelna stopnja carinskih dajatev, in deklarant na podlagi te napake izbere ceno (v primeru zaporednih prodaj), da bi se temu blagu v skladu s členom 29 carinskega zakonika in členom 147(1) Izvedbene uredbe določila vrednost, lahko carinski organi na zahtevo deklaranta popravijo carinsko deklaracijo po prepustitvi zadevnega blaga, s čimer se deklarantu omogoči, da nadomesti upoštevno vrednost, če to vrednotenje izpolnjuje tudi zahteve iz carinskega zakonika.

Drugo vprašanje

45. Carinski organi morajo v skladu s členom 221(1) carinskega zakonika sporočiti znesek dajatev, ki jih mora plačati dolžnik, takoj ko so računovodsko vknjižene. Z drugim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali pomeni določitev trenutka, ko je bil dolžnik obveščen, vprašanje prava Unije ali nacionalnega prava. Če je vprašanje določitve trenutka obvestitve vprašanje prava Unije, se želi tudi prepričati, ali mora biti obvestilo prejeto v roku treh let po nastanku carinskega dolga, ali pa v skladu s členom 221(3) zadostuje, da je bilo obvestilo v tem roku dolžniku poslano.

46. Najprej je treba upoštevati, da carinski dolg nastane, ko je carinska deklaracija sprejeta (člen 201(2) carinskega zakonika). V obravnavani zadevi so bile zadevne deklaracije vložene na različne datume med 1. marcem 2010 in 31. oktobrom 2010. Predložitveno sodišče navaja, da vprašanje, ali nekateri carinski dolgovi zastarajo, zadeva le tiste dolgove, ki so nastali pred 4. marcem 2010.

47. Družba CEVA Freight in španska vlada menita, da je določitev poteka roka vprašanje prava Unije. Nizozemska in Komisija trdita, da določitev v skladu s carinskim zakonikom urejajo nacionalna postopkovna pravila.

48. Strinjam se z Nizozemsko in Komisijo.

49. Prvi stavek člena 221(3) določa pravilo o zastaranju: „Dolžniku sporočila ni več mogoče posredovati po poteku roka treh let od dneva nastanka carinskega dolga.“ ( 29 ) Jasno besedilo nikjer ne nakazuje, da je določitev trenutka, ko je obvestilo posredovano dolžniku, vprašanje prava Unije.

50. Zgodovina sprejetja te določbe kaže, da je bil namen zakonodajalca uvesti omejeno stopnjo doslednosti in enotnosti glede pobiranja zneska carinskega dolga. Pred začetkom veljavnosti carinskega zakonika je te zadeve urejala Uredba št. 1697/79 ( 30 ) v povezavi z Uredbo št. 1854/89 ( 31 ). Uredba št. 1697/79 je bila uvedena, da bi nadomestila obstoječe nacionalne predpise z novo zakonodajo na ravni Skupnosti. ( 32 ) V drugi uvodni izjavi te uredbe je navedeno, da naknadna izterjava carinskih dajatev v določeni meri ogroža pravno varnost, na katero se lahko dolžniki zanesejo pri upravnih aktih, ki imajo finančne posledice. Zato je obveljalo za ustrezno, da se določi rok treh let, po poteku tega roka pa se določitev carinskih dajatev šteje za dokončno, da se tako omejijo možnosti prihodnjega ukrepanja carinskih organov. Glede delovanja tega roka niso zabeleženi nobeni drugi cilji. Zlasti zakonodajalec ni določil časa in načina, kako naj bi se obveščanje izvedlo. Besedilo člena 221 carinskega zakonika iz leta 1992 je podobno besedilu člena 2 Uredbe št. 1697/79.

51. Tako menim, da morajo države članice pri izvajanju člena 221 carinskega zakonika ravnati v skladu s postopkovnimi in vsebinskimi pravili nacionalne zakonodaje, saj pravo Unije takrat ni vključevalo skupnih pravil za določanje trenutka, kdaj je bil dolžnik obveščen v smislu te določbe. ( 33 )

52. Družba CEVA Freight in španska vlada trdita, da pa je nujno upoštevati širši okvir, v katerem delujejo carinski organi in gospodarski subjekti. Opozarjata na trenutno različico carinskega zakonika, ( 34 ) ki zdaj določa, da se mora vsa izmenjava informacij, kot so deklaracije, zahtevki ali odločbe, med carinskimi organi in gospodarskimi subjekti, izvajati z uporabo tehnik elektronske obdelave podatkov (člen 6(1)). Tako družba CEVA Freight kot španska vlada trdita, da bi bilo treba kot pomoč pri razlagi carinskega zakonika iz leta 1992 uporabiti njegovega naslednika, torej carinski zakonik iz leta 2013.

53. To stališče ne upošteva preprostega dejstva, da zakonodajni okvir carinskega zakonika iz leta 2013 ni enak kot pri carinskem zakoniku iz leta 1992. Leta 2008 je bil carinski zakonik temeljito spremenjen, da bi ustrezal novemu elektronskemu okolju za carino in trgovino; v ta namen so bila pravila ustrezno preoblikovana. ( 35 ) Zato iz sedanje vsebine carinskega zakonika iz leta 2013 ni mogoče izpeljati zaključkov, ki bi bili v pomoč pri razlagi člena 221(3) carinskega zakonika iz leta 1992.

54. Tako menim, da je v okviru te določbe nacionalno postopkovno pravo tisto, ki določi, kdaj je obvestilo posredovano dolžniku. To velja ob upoštevanju klasičnih omejitev, ki jih nalaga pravo Unije, in sicer, da pravila in postopki, določeni v nacionalnem pravu, v praksi ne smejo onemogočiti ali čezmerno otežiti izterjave zneska carinskega dolga in da je treba takšna nacionalna pravila uporabiti na način, ki ni diskriminatoren v primerjavi z enakovrednimi postopki, po katerih se odloča o podobnih sporih v okviru nacionalnega prava. ( 36 )

55. Glede na moj odgovor na prvi del drugega vprašanja drugega dela tega vprašanja ni treba obravnavati. Zaradi celovitosti in če se Sodišče ne bi strinjalo z mojim stališčem glede prvega dela drugega vprašanja in bi se odločilo za enotno razlago na ravni Unije, naj dodam, da menim, da člen 221(3) določa, da morajo carinski organi obvestilo dolžniku odposlati pred potekom triletnega roka, saj se ta določba osredotoča na dejanja carinskih organov in ne na datum prejema pri dolžniku.

Predlog

56. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je postavilo Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče, Nizozemska), odgovori: 1. Če je blago za carinske namene pomotoma uvrščeno pod tarifno podštevilko, iz katere izhaja ničelna stopnja carinskih dajatev, in deklarant na podlagi te napake izbere ceno (v primeru zaporednih prodaj), da bi se temu blagu v skladu s členom 29 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti in členom 147(1) Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 določila vrednost, lahko carinski organi na zahtevo deklaranta popravijo carinsko deklaracijo po prepustitvi zadevnega blaga, s čimer se deklarantu omogoči, da nadomesti upoštevno vrednost, če to vrednotenje izpolnjuje tudi zahteve iz Uredbe št. 2913/92. 2. Nacionalno procesno pravo je tisto, ki določi, kdaj je obvestilo posredovano dolžniku za namene člena 221(3) Uredbe št. 2913/92. To velja ob upoštevanju omejitev, ki jih nalaga pravo Unije, in sicer, da pravila in postopki, določeni v nacionalnem pravu za takšna obvestila, ne smejo imeti učinka, ki bi v praksi onemogočil ali čezmerno otežil izterjavo zneska carinskega dolga, in da je treba takšna nacionalna pravila uporabiti na način, ki ni diskriminatoren v primerjavi z enakovrednimi postopki, po katerih se odloča o podobnih sporih v okviru nacionalnega prava.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Uredba Sveta z dne 12. oktobra 1992 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307). Ta uredba je bila večkrat spremenjena: v času dejanskega stanja je veljala različica, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1791/2006 z dne 20. novembra 2006 (UL 2006, L 363, str. 1). V teh sklepnih predlogih bom ta instrument imenovala „carinski zakonik“ ali „carinski zakonik iz leta 1992“. Uredba (ES) št. 450/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o carinskem zakoniku Skupnosti je začela veljati 4. junija 2008 (Modernizirani carinski zakonik; UL 2008, L 145, str. 1). Vendar je bila Uredba št. 450/2008 razveljavljena in nadomeščena z Uredbo (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije (v nadaljevanju: carinski zakonik iz leta 2013), še preden se je prvonavedena začela uporabljati.

( 3 ) Člena 32 in 33 sta določala nekatere uskladitve cene, ki je bila dejansko plačana ali ki jo je treba plačati, za namene vrednotenja blaga v skladu s carinskim zakonikom.

( 4 ) Pred tem so bile določbe iz tedanjega člena 65 carinskega zakonika upoštevane v členu 6 Direktive Sveta 79/695/EGS z dne 24. julija 1979 o usklajevanju postopkov za sprostitev blaga v prosti promet (UL 1979, L 205, str. 19).

( 5 ) Pred spremembo carinske zakonodaje, ki je bila vključena v carinski zakonik iz leta 1992, ni bilo nobenih zakonskih določb, ki bi odražale vsebino člena 78 carinskega zakonika.

( 6 ) Člen 243 je določal, da se lahko vsaka oseba pritoži na odločbe carinskih organov, ki se nanašajo na uporabo carinske zakonodaje in to osebo neposredno in osebno zadevajo.

( 7 ) Uredba z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 6, str. 3; v nadaljevanju: Izvedbena uredba). Ta uredba je bila razveljavljena z učinkom od 30. aprila 2016 z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 2016/481 z dne 1. aprila 2016 o razveljavitvi Uredbe št. 2454/93 (UL 2016, L 87, str. 24).

( 8 ) Členi od 178 do 181 so se nanašali na deklaracijo podatkov in dokumente, ki jih je treba predložiti.

( 9 ) Glej točko 46 spodaj.

( 10 ) Sodba z dne 12. decembra 2013, Christodoulou in drugi (C‑116/12, EU:C:2013:825, točke od 34 do 36 ter navedena sodna praksa).

( 11 ) Glej opombo 3.

( 12 ) Sodba z dne 28. februarja 2008, Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128, točka 28 in navedena sodna praksa).

( 13 ) Sodba z dne 28. februarja 2008, Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128, točki 29 in 30 ter navedena sodna praksa). Ta sodna praksa vključuje zadevo Unifert (sodba z dne 6. junija 1990, C‑11/89, EU:C:1990:237), ki pa se je nanašala na zakonske določbe, ki so urejale določitev carinske vrednosti uvoženega blaga (člen 3 Uredbe Sveta (EGS) št. 1224/80 z dne 28. maja 1980 o vrednotenju blaga za carinske namene (UL 1980, L 134, str. 1)) in so veljale pred uvedbo člena 78 carinskega zakonika.

( 14 ) Sodba z dne 28. februarja 2008, Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128, točka 31 in navedena sodna praksa).

( 15 ) Deklaraciji je treba priložiti vse potrebne dokumente (člen 62(2) carinskega zakonika).

( 16 ) Glej opombo 5 zgoraj in sodbo z dne 20. oktobra 2005, Overland Footwear (C‑468/03, EU:C:2005:624, točka 62).

( 17 ) Sodba z dne 10. decembra 2015, Veloserviss (C‑427/14, EU:C:2015:803, točka 22 in navedena sodna praksa).

( 18 ) Sodba z dne 10. decembra 2015, Veloserviss (C‑427/14, EU:C:2015:803, točka 24 in navedena sodna praksa).

( 19 ) Glej točko 3.1 predložitvene odločbe.

( 20 ) Glej točko 25 zgoraj.

( 21 ) Sodba z dne 10. decembra 2015, Veloserviss (C‑427/14, EU:C:2015:803, točka 25)

( 22 ) Sodba z dne 10. decembra 2015, Veloserviss (C‑427/14, EU:C:2015:803, točka 26 in navedena sodna praksa).

( 23 ) Sodba z dne 10. decembra 2015, Veloserviss (C‑427/14, EU:C:2015:803, točka 27 in navedena sodna praksa).

( 24 ) Sodba z dne 12. oktobra 2017, Tigers (C‑156/16, EU:C:2017:754, točke od 29 do 31).

( 25 ) Sodba z dne 20. oktobra 2005, Overland Footwear (C‑468/03, EU:C:2005:624, točka 63).

( 26 ) Sodba z dne 20. oktobra 2005 (C‑468/03, EU:C:2005:624).

( 27 ) Sodba z dne 20. oktobra 2005, Overland Footwear (C‑468/03, EU:C:2005:624, točki 68 in 69) (moj poudarek).

( 28 ) Sodba z dne 20. oktobra 2005 (C‑468/03, EU:C:2005:624).

( 29 ) Glej tudi sodbo z dne 17. junija 2010, Agra (C‑75/09, EU:C:2010:352, točka 30), in glej točko 9 zgoraj.

( 30 ) Uredba Sveta (EGS) št. 1697/79 z dne 24. julija 1979 o naknadni izterjavi uvoznih ali izvoznih dajatev, ki se od dolžnika niso zahtevale za blago, deklarirano za carinski postopek z obveznostjo plačila takih dajatev (UL 1979, L 197, str. 1).

( 31 ) Uredba Sveta (EGS) št. 1854/89 z dne 14. junija 1989 o vknjižbi in pogojih za plačilo zneskov uvoznih ali izvoznih dajatev v primeru carinskega dolga (UL 1989, L 186, str. 1).

( 32 ) Sodba z dne 23. februarja 2006, Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, točka 32).

( 33 ) Glej po analogiji sodbo z dne 23. februarja 2006, Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, točki 52 in 53).

( 34 ) Glej opombo 2.

( 35 ) Glej obrazložitveni memorandum predloga Komisije za uredbo Evropskega parlamenta in Sveta o carinskem zakoniku Unije (COM(2012) 64, str. 2).

( 36 ) Sodba z dne 21. junija 2007, ROM‑projecten (C‑158/06, EU:C:2007:370, točka 23 in navedena sodna praksa).