ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5.

Znamka Evropske unije — Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke brez razlikovalnega učinka — Figurativna znamka WE CARE (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b)) (Glej točke 30, od 33 do 37, 40, od 42 do 44, od 46 do 48.)
2.

Permapore Ltd nosi svoje stroške in stroške Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT).
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Začasna odredba – Odlog izvršitve – Začasni ukrepi – Pogoji za odreditev – Fumus boni juris – Nujnost – Resna in nepopravljiva škoda – Kumulativnost – Diskrecijska pravica sodnika za začasne odredbe (členi 256(1) PDEU, 278 PDEU in 279 PDEU; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 156(3)) (Glej točki 8 in 10.)

2. Sodni postopek – Absolutne procesne predpostavke – Nespoštovanje poslovnika – Sodni preizkus po uradni dolžnosti (členi 256(1) PDEU, 278 PDEU in 279 PDEU; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 156) (Glej točko 9.)

3. Začasna odredba – Formalne zahteve – Vložitev predlogov – Kratek povzetek navajanih razlogov – Pravni razlogi, ki niso navedeni v tožbi in vlogah – Splošno sklicevanje na druga pisanja – Nedopustnost (člena 278 PDEU in 279 PDEU; Poslovnik Splošnega sodišča, člena 76(d) in 156(4)) (Glej točki 11 in 12.)

4. Začasna odredba – Odlog izvršitve – Začasni ukrepi – Pogoji za odreditev – Nujnost – Resna in nepopravljiva škoda – Dokazno breme – Finančna škoda – Položaj, ki bi lahko ogrozil obstoj tožeče družbe – Škoda, ki se lahko pozneje odpravi z odškodninsko tožbo – Neobstoj nepopravljivosti (členi 268 PDEU, 278 PDEU, 279 PDEU in 340 PDEU; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 156(2) in (3)) (Glej točke od 15 do 17, 19, 22 in 25.)

5. Začasna odredba – Odlog izvršitve – Pogoji za odreditev – Nujnost – Resna in nepopravljiva škoda – Škoda, ki lahko prizadene splošni gospodarski sektor – Tožba, ki je ne vloži subjekt javnega prava, ampak posameznik – Obveznost zatrjevanja individualne škode (člen 278 PDEU; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 156(3)) (Glej točki 20 in 21.)

6. Začasna odredba – Odlog izvršitve – Začasni ukrepi – Pogoji za odreditev – Nujnost – Upoštevanje pomanjkljive skrbnosti tožeče stranke (člena 278 PDEU in 279 PDEU; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 156(3)) (Glej točki 23 in 24.)

Subject of the case

Predmet

Predlog za odlog izvršitve Izvedbenega sklepa Komisije (EU) 2015/789 z dne 18. maja 2015 glede ukrepov za preprečevanje vnosa organizma Xylella fastidiosa (Wells et al.) v Unijo in njegovega širjenja znotraj Unije (UL L 125, str. 36) v delu, v katerem se ta sklep nanaša na vinograde, ki se obdelujejo v italijanski pokrajini Lecce.

Izrek

Izrek

1. Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrne.

2. Odločitev o stroških se pridrži.
Pritožbo v smislu člena 9 Priloge I k Statutu Sodišča lahko vloži katera koli stranka, ki v celoti ali delno ni uspela s svojimi predlogi pred Sodiščem za uslužbence, saj lahko pritožba vpliva na izrek izpodbijane sodbe in koristi stranki.

(Glej točki 31 in 34.)

Kadar Sodišče za uslužbence ugotovi obstoj škode, je edino pristojno, da v okviru zahtevka oceni način in obseg nadomestila te škode, pod pogojem, da so sodbe Sodišča za uslužbence dovolj utemeljene in da, če gre za oceno škode, vsebujejo merila, ki se upoštevajo za določitev zneska, tako da lahko Splošno sodišče opravi sodni nadzor nad njimi.

(Glej točko 45.)

Splošno sodišče: sodba z dne 5. novembra 2014, Komisija/Thomé, T‑669/13 P, ZOdl. JU, EU:T:2014:929, točka 79.
2.

Sodni postopek — Vloga, s katero se postopek začne — Formalne zahteve — Označitev predmeta spora — Kratek povzetek navajanih razlogov — Tožba za povrnitev škode, ki jo je povzročila institucija Unije — Neobstoj navedb glede narave in obsega nastale škode ter glede vzročne zveze — Očitna nedopustnost (Statut Sodišča, člena 21, prvi odstavek, in 53, prvi odstavek; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 44(1)(c)) (Glej točke od 27 do 29 in 31.)
4.

Začasna odredba — Odlog izvršitve — Pogoji za izdajo — Nujnost — Presoja v okviru spora o oddaji javnih naročil — Velika škoda — Zadostnost v primeru zelo resnega fumus boni juris, ki temelji na očitni in znatni nezakonitosti — Obveznost ponudnikov, da pridobijo dovoljenje za izvedbo storitve, ki je predmet javnega razpisa — Očitna in huda kršitev načel sorazmernosti in enakosti — Očitna in huda kršitev prostega pretoka storitev — Neobstoj na prvi pogled (člen 278 PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47) (Glej točke od 41 do 55 in od 61 do 64.)
3

Tožeča stranka s predlogom za razlago trdi, da je točka 3 izreka sklepa iz postopka v glavni stvari dvoumna glede svojega obsega in zlasti glede vprašanja, ali je bilo stroške, ki jih je V. V. Yanukovych priglasil, ko je bil še živ, mogoče izvzeti. Iz povsem jezikovne razlage navedene točke izreka sklepa iz postopka v glavni stvari naj bi namreč izhajalo, da je v zvezi s predlogom za razglasitev ničnosti, navedenim v tožbi, Svetu Evropske unije naloženo samo plačilo stroškov, ki jih je priglasila tožeča stranka kot dedinja V. V. Yanukovycha, in ne stroškov, ki jih je ta priglasil pred svojo smrtjo. V zvezi s tem tožeča stranka trdi, da je treba glede na kontekst in vsebino sklepa iz postopka v glavni stvari točko 3 njegovega izreka razlagati tako, da v zvezi s predlogom za razglasitev ničnosti, navedenim v tožbi, vključuje vse stroške, ki se lahko povrnejo in jih je V. V. Yanukovych priglasil pred svojo smrtjo, in vse stroške, ki se lahko povrnejo in jih je tožeča stranka priglasila po njegovi smrti.
2.

Odškodninska tožba – Predmet – Zahtevek za povračilo škode, ki jo je povzročila Euro-skupina – Medvladni organ neformalne narave – Neobstoj lastnih pristojnosti – Neobstoj statusa organa, urada ali agencije Unije – Nedopustnost (člena 3 in 13(1) PEU; členi 119(2), 137, 268 in 340, drugi odstavek, PDEU; Protokol št. 14, priložen PEU in PDEU, člen 1) (Glej točke od 74 do 85.)
19

Oddelek 3 dela 2 splošnih pogojev, ki vsebuje člene od II.22 do II.25, in je naslovljen „Kontrole in sankcije“, se nanaša na finančne določbe ter kontrole, revizije, vračila in sankcije. Člen II.22(1) določa, da „Komisija lahko kadar koli med izvajanjem projekta, in do pet let po koncu projekta, opravi finančne revizije, ki jih izvedejo zunanji revizorji ali same službe Komisije, vključno z uradom OLAF […]. Te revizije se lahko nanašajo na finančne, sistemske in druge vidike (kot so računovodska načela in načela vodenja) v zvezi z dobrim izvajanjem sporazuma o dodelitvi nepovratnih sredstev“.
15

Kot upravičeno navaja Komisija, so ukrepi, s katerimi se odloči začeti preiskavo, zgolj pripravljalni akti in zato nimajo zavezujočih pravnih učinkov, ki vplivajo na interese tožeče stranke tako, da bistveno spremenijo njen pravni položaj v smislu člena 263 PDEU. To velja zlasti za izdajo obrazloženega mnenja Komisije in njen sklep o tem, da zadevo v okviru tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti iz člena 258 PDEU predloži Sodišču Evropske unije (sodba z dne 29. septembra 1998, Komisija/Nemčija, C‑191/95, Recueil, EU:C:1998:441, točke od 44 do 47), za sklep o začetku postopka na podlagi člena 102 PDEU (zgoraj v točki 13 navedena sodba IBM/Komisija, EU:C:1981:264, točka 21) ali za sklep Evropskega urada za boj proti goljufijam (OLAF) o tem, da začne preiskavo (zgoraj v točki 14 navedeni sklep Camós Grau/Komisija, EU:T:2004:172, točke od 33 do 36).
Zadeva T‑494/14

Oleksandr Klymenko

proti

Svetu Evropske unije

„Ničnostna tožba — Skupna zunanja in varnostna politika — Omejevalni ukrepi zaradi razmer v Ukrajini — Zamrznitev sredstev — Seznam oseb, subjektov in organov, za katere se uporabi zamrznitev sredstev in gospodarskih virov — Vključitev imena tožeče stranke — Rok za vložitev tožbe — Dopustnost — Dokaz o utemeljenosti vpisa na seznam — Očitno utemeljena tožba“

Povzetek – Sklep Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 10. junija 2016

Ničnostna tožba – Roki – Začetek – Akt o omejevalnih ukrepih proti posamezniku ali subjektu – Akt, ki je objavljen in sporočen naslovnikom – Datum obvestila o aktu – Obvestitev zadevne osebe z objavo v Uradnem listu Evropske unije – Rok, ki začne teči štirinajsti dan po tej objavi (Člen 263, šesti odstavek PDEU; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 102(1); Sklep Sveta 2014/119/SZVP; Uredba Sveta št. 208/2014) Evropska unija – Sodni nadzor nad zakonitostjo aktov institucij – Omejevalni ukrepi zaradi razmer v Ukrajini – Obseg nadzora – Dokaz o utemeljenosti ukrepa – Obveznost pristojnega organa Unije, da v primeru izpodbijanja dokaže utemeljenost razlogov, sprejetih v zvezi z zadevnimi osebami ali subjekti (Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47; Sklep Sveta 2014/119/SZVP; Uredba Sveta št. 208/2014) Sodni postopek – Obveznost Splošnega sodišča, da začne ustni postopek pred odločanjem o ugovoru nedopustnosti – Neobstoj (Poslovnik Splošnega sodišča, člen 114)
Izpodbojni akti v smislu člena 263 PDEU so vse določbe, ki jih sprejmejo institucije, ne glede na obliko, in ki imajo zavezujoče pravne učinke. Nasprotno pa so iz sodnega nadzora, določenega v členu 263 PDEU, izvzeti vsi akti, ki ne povzročajo zavezujočih pravnih učinkov, kot so pripravljalni akti, potrditveni akti in povsem izvršilni akti, zgolj priporočila in mnenja ter načeloma notranja navodila. Sposobnost akta, da ustvarja pravne učinke in je zato lahko predmet tožbe za razglasitev ničnosti na podlagi člena 263 PDEU, pomeni, da je treba preučiti njegovo besedilo in okoliščine, v katerih je bil sprejet, njegovo vsebino ter namen njegovega avtorja.

V zvezi s Priporočilom 2014/478 o načelih za varstvo potrošnikov in igralcev spletnih storitev iger na srečo ter onemogočanje dostopa do spletnih iger na srečo za mladoletnike, zgolj to, da je sporno priporočilo formalno označeno kot priporočilo in da je bilo sprejeto v skladu s členom 292 PDEU, ne more samodejno izključiti njegove opredelitve kot izpodbojnega akta. Čeprav iz člena 288, peti odstavek, PDEU res izhaja, da priporočila niso zavezujoča, pa namreč izbira oblike ne more spremeniti narave akta, tako da se je treba vprašati, ali vsebina akta dejansko ustreza obliki, ki mu je bila dana. Zato je treba ob upoštevanju besedila, vsebine in konteksta spornega priporočila ugotoviti, da to ne ustvarja zavezujočih pravnih učinkov niti nima takega namena, tako da ga ni mogoče opredeliti kot izpodbojni akt v smislu člena 263 PDEU. V zvezi s tem je treba ob upoštevanju besedila, vsebine in konteksta Priporočila 2014/478 ugotoviti, da to ne ustvarja zavezujočih pravnih učinkov niti nima takega namena, tako da ga ni mogoče opredeliti kot izpodbojni akt v smislu člena 263 PDEU. V tem okviru zgolj zaradi dejstva, da Komisija vabi države članice, naj jo obvestijo o ukrepih, sprejetih na podlagi načel, ki izhajajo iz tega priporočila, in naj ji predložijo podatke o uporabi načel, določenih v istem priporočilu, ta uporaba za države članice ne more postati obvezna.

(Glej točke od 16 do 18, 20, 37, 66 in 73.)
3.

Ničnostna tožba — Fizične ali pravne osebe — Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo — Uredba, ki uporabnikom genskih virov nalaga obveznost informiranja — Tožba, ki so jo vložili žlahtnitelji zaščitenih sort in s katero predlagajo izvzetje iz vseh obveznosti informiranja v skladu z drugo uredbo — Neobstoj omejene skupine gospodarskih subjektov — Neobstoj posamičnega nanašanja — Nedopustnost (člen 263, četrti pododstavek, PDEU; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 511/2014, člen 4(3)(b); Uredba Sveta št. 2100/94, člen 15) (Glej točke od 29 do 34, 37 in 38.)
Sklep Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 22. julija 2015 –

European Children’s Fashion Association in Instituto de Economía Pública/Komisija in EACEA

(Zadeva T‑724/14)

„Ničnostna tožba — Arbitražna klavzula — Akcijski program ‚Lifelong Learning (2007–2013)‘ — Projekt ‚Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector‘ — Predhodno informativno obvestilo — Bremepis — Opredelitev tožene stranke — Delna nedopustnost“

Ničnostna tožba — Pogoji dopustnosti — Tožba zoper avtorja izpodbijanega akta — Izjeme — Akti, ki so bili sprejeti na podlagi prenesenih pooblastil in ki jih je mogoče pripisati instituciji, ki je ta pooblastila prenesla — Akti, ki jih je podpisala Izvajalska agencija za izobraževanje, avdiovizualno področje in kulturo (EACEA) — Pristojnost EACEA za sprejetje navedenih aktov — Tožba zoper Komisijo — Nedopustnost (člen 263 PDEU; Uredba Sveta št. 58/2003; Sklep Komisije 2007/114/ES) (Glej točke od 21 do 29, 35 in 36.)

Predmet

Primarno, predlog na podlagi člena 272 PDEU za ugotovitev neutemeljenosti zahtevka EACEA za vračilo subvencij, ki so bile prvi tožeči stranki izplačane na podlagi pogodbe, sklenjene za izvedbo projekta „Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector“, in podredno, predlog za razglasitev ničnosti, prvič, predhodnega informativnega obvestila EACEA z dne 1. avgusta 2014, s katerim je prvo tožečo stranko obvestila, da mora po opravljeni reviziji navedenega projekta vrniti 82.378,81 EUR, in drugič, bremepisa št. 3241401420, ki ga je EACEA izdala 5. avgusta 2014, da bi dosegla vračilo tega zneska.

Izrek

1. Tožba se v delu, v katerem je vložena proti Evropski komisiji, zavrže kot nedopustna.
V okviru uporabe pravil, ki veljajo za predloge za izdajo začasne odredbe je treba upoštevati posebno vlogo postopkov za izdajo začasne odredbe v zvezi s postopki javnega naročanja. Glede tega je treba upoštevati tudi pravni okvir, ki ga je vzpostavil zakonodajalec Evropske unije in velja za postopke oddajanja javnih naročil, ki jih organizirajo naročniki iz držav članic. Zlasti bi morala, kot je navedeno v uvodni izjavi 40 Delegirane uredbe št. 1268/2012 o pravilih uporabe Uredbe št. 966/2012 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije, v povezavi s členom 91(2) Direktive 2014/24 o javnem naročanju in razveljavitvi Direktive 2004/18, vsebinska pravila o javnih naročilih temeljiti na določbah Direktive 2014/24.

Poleg tega – kot izhaja, prvič, iz prvih treh uvodnih izjav Direktive 89/665 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje, in drugič, iz uvodne izjave 3 Direktive 2007/66 o spremembi direktiv 89/665 in 92/13 glede izboljšanja učinkovitosti revizijskih postopkov oddaje javnih naročil – je zakonodajalec zaradi učinkovitega izvajanja navedenih določb menil, da je treba sprejeti postopke, ki omogočajo hitre revizijske postopke v fazi, ko je kršitve še mogoče učinkovito odpraviti. Poleg tega iz prve, tretje in pete uvodne izjave Direktive 89/665 in iz člena 2(1) te direktive izhaja, da začasne odredbe v posebnem okviru postopkov javnih naročil niso namenjene samo začasni prekinitvi postopka oddaje javnega naročila, ampak tudi odpravi nezakonitosti, kar je cilj, ki bi sicer spadal v okvir postopka v glavni stvari.

Upoštevanje vpliva teh preudarkov pri izvajanju pristojnosti sodnika za začasne odredbe je upravičeno z dejstvom, da je, prvič, kot na nacionalni ravni v zadevah v zvezi z javnimi naročili cilj odredb, določenih v prvem poglavju naslova III Poslovnika, zagotoviti učinkovito sodno varstvo glede tega, da institucije in organi Unije uporabljajo pravila javnega naročanja, ki večinoma temeljijo na Direktivi 2014/24, ter da je, drugič, skladno s splošnim načelom razlage, kot je uporabljeno v sodni praksi, v teh direktivah poudarjen obstoj temeljnega načela prava javnih naročil Unije, to je učinkovitega sodnega varstva ponudnikov, katerega poseben pomen izhaja iz sodne prakse Sodišča in ki je zagotovljeno s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.

Čeprav torej ni sporno, da Splošno sodišče zavrne kot brezpredmeten tožbeni razlog v zvezi s tem, da je institucija Unije kršila določbe direktive o oddaji javnih naročil, katere naslovniki so po definiciji države članice, pa lahko sodišče Unije vseeno upošteva odraz splošnih načel prava Unije, ki ga vsebuje ta akt Unije. V obravnavani zadevi direktivi, sprejeti na področju javnih naročil, v zvezi s tem odražata posebej velik pomen pravice do učinkovitega sodnega varstva na tem področju.

(Glej točke od 16 do 20.)
Sklep Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 13. februarja 2015 – Aalberts Industries/Evropska unija

(Zadeva T‑725/14)

„Odškodninska tožba — Razumni rok — Zastopanje Unije — Delna nedopustnost“

Evropska unija — Zastopanje pred sodišči Unije — Odškodninska tožba zoper Unijo za nadomestilo škode, domnevno utrpljene zaradi nedopustnega trajanja postopka pred Splošnim sodiščem Unije — Zastopanje Unije s strani Sodišča (Člen 13 PEU in 19 PEU; člena 268 PDEU in 340(2) PDEU) (Glej točke 14, 15, 17 in od 19 do 21.)

Predmet

Odškodninska tožba za nadomestilo škode, ki jo je tožeča stranka domnevno utrpela zaradi nedopustnega trajanja postopka pred Splošnim sodiščem Unije v zadevi T‑385/06, Aalberts Industries in drugi/Komisija.

Izrek

1. Tožba se zavrne v delu, ki se nanaša na Evropsko unijo, ki jo zastopa Evropska komisija.

2. Ugovor nedopustnosti, ki ga je podalo Sodišče Evropske unije, se zavrne.

3. Družba Aalberts Industries NV poleg svojih stroškov nosi tudi stroške, ki jih je priglasila Komisija.
Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 4. septembra 2014 –

Energiewerke Nord/Komisija

(Zadeva T‑288/14 R)

„Začasna odredba — Državne pomoči — Nacionalno favoriziranje proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov energije — Sklep Komisije o začetku formalnega postopka preiskave na področju državnih pomoči — Predlog za odlog izvršitve — Fumus boni juris“

Začasna odredba — Odlog izvršitve — Pogoji za dodelitev — Fumus boni juris — Preizkus prima facie tožbenih razlogov v utemeljitev glavne tožbe — Tožba zoper sklep Komisije o začetku uradnega postopka preizkusa državnega ukrepa, ki je med izvajanjem začasno opredeljen kot nova pomoč — Ukrep, s katerim je omejen prelevman na porabo električnega toka — Prevalitev prelevmana, o kateri odločijo zasebna podjetja za dobavo električne energije — Začasna opredelitev kot ukrep, ki daje prednost, za katero je odgovorna država — Očitna napaka Komisije pri presoji — Neobstoj na prvi pogled (členi 107(1), 108(2), in 278 PDEU) (Glej točke 14 in od 19 do 23.)

Predmet

Predlog za odlog pravnih učinkov sklepa Komisije o začetku formalnega postopka preiskave na področju državnih pomoči v zvezi z nemškim zakonom o obnovljivih virih energije.

Izrek

1. Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrne.

2. Odločitev o stroških se pridrži.

Sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 4. septembra 2014 –

Energiewerke Nord/Komisija

(Zadeva T‑288/14 R)

„Začasna odredba — Državne pomoči — Nacionalno favoriziranje proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov energije — Sklep Komisije o začetku formalnega postopka preiskave na področju državnih pomoči — Predlog za odlog izvršitve — Fumus boni juris“

Začasna odredba — Odlog izvršitve — Pogoji za dodelitev — Fumus boni juris — Preizkus prima facie tožbenih razlogov v utemeljitev glavne tožbe — Tožba zoper sklep Komisije o začetku uradnega postopka preizkusa državnega ukrepa, ki je med izvajanjem začasno opredeljen kot nova pomoč — Ukrep, s katerim je omejen prelevman na porabo električnega toka — Prevalitev prelevmana, o kateri odločijo zasebna podjetja za dobavo električne energije — Začasna opredelitev kot ukrep, ki daje prednost, za katero je odgovorna država — Očitna napaka Komisije pri presoji — Neobstoj na prvi pogled (členi 107(1), 108(2), in 278 PDEU) (Glej točke 14 in od 19 do 23.)

Predmet

Predlog za odlog pravnih učinkov sklepa Komisije o začetku formalnega postopka preiskave na področju državnih pomoči v zvezi z nemškim zakonom o obnovljivih virih energije.

Izrek

1. Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrne.
Glede tožbe, ki jo je uradnik Unije vložil zoper Uredbo št. 1023/2013 o spremembi Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije in Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske unije, ki je bila sprejeta na podlagi člena 336 PDEU v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, spadajo izpodbijane določbe v kategorijo splošnih zakonodajnih aktov, glede katerih je dopustnost ničnostnih tožb na podlagi člena 263, četrti odstavek, PDEU pogojena z upoštevanjem pogojev neposrednega in posamičnega nanašanja.

V zvezi s tem pogoj posamičnega nanašanja ne more temeljiti na členih 27 in 28 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Dejstvo, da oseba tako ali drugače sodeluje v postopku, katerega rezultat je sprejetje akta Unije, namreč to osebo individualizira v razmerju do zadevnega akta samo, če so ji z veljavno zakonodajo Unije zagotovljena nekatera procesna jamstva. Brez izrecne določbe, ki bi določala nasprotno, niti postopek priprave splošnih aktov niti splošni akti sami na podlagi splošnih načel prava Unije, kot je pravica do izjave, ne zahtevajo sodelovanja prizadetih oseb, saj se glede interesov teh oseb šteje, da jih zastopajo politični organi, katerih naloga je sprejemanje teh aktov. V zvezi s tem je treba ugotoviti, da posamične procesne pravice v korist uslužbencev institucij Unije ne določajo niti člen 336 PDEU, niti člen 10 Kadrovskih predpisov in niti člen 27 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.

Poleg tega čeprav akt lahko posamično zadeva neko osebo, ker je del omejenega kroga gospodarskih subjektov, kadar ta akt posega v pravice, ki jih je oseba pridobila pred njegovo izdajo, je treba ugotoviti, da tudi če se predpostavi, da tožeča stranka pripada omejenemu krogu uradnikov, ki jim bo z izpodbijanima določbama Uredbe št. 1023/2013 odvzeta pravica do povračila potnih stroškov in potovalnega časa, to ni posledica ukinitve pridobljene pravice samo za te uradnike. Pridobljena pravica pa v tem smislu ni obstajala, ker – kot je razvidno iz člena 7 Priloge V h Kadrovskim predpisom, ki so se uporabljali do 31. decembra 2013, in člena 8 Priloge VII teh kadrovskih predpisov – je bila pravica do povračila potnih stroškov in potovalnega časa neodvisno od izselitvenega dodatka ali nadomestila za prebivanje v tujini pravica vseh uradnikov Unije. V zvezi s tem čeprav ima odločitev Parlamenta in Sveta, da z določbama Uredbe št. 1023/2013 uveljavljanje teh pravic vežeta na upravičenost do izselitvenega dodatka in nadomestila za prebivanje v tujini, za posledico, da tožeča stranka izgubi navedene pravice zaradi pravnega in dejanskega položaja, v katerem se kot drugi uradniki trenutno nahaja, ni izključeno, da se bodo v prihodnje v podobnem položaju kot ona znašli tudi drugi uradniki.

Poleg tega možnost, da se bolj ali manj natančno opredeli število ali celo istovetnost pravnih subjektov, za katere se ukrep uporablja, nikakor ne pomeni, da je treba za te subjekte šteti, da se ukrep posamično nanaša nanje, ker je ta uporaba izvedena na podlagi pravno ali dejansko objektivne situacije, ki je določena v zadevnem aktu.

(Glej točke 25, 31, 32, 37, 41 in od 45 do 48.)
1.

Začasna odredba — Odlog izvršitve — Pogoji za dodelitev — Nujnost — Resna in nepopravljiva škoda — Dokazno breme — Finančna škoda — Položaj, ki bi lahko ogrozil obstoj tožeče družbe — Presoja ob upoštevanju položaja skupine, ki pripada podjetju, in njenega poslovnega deleža — Javni interes, povezan z izvrševanjem sklepov institucij Unije, ki presegajo posamični interes družbe, ki je del skupine, ki pripada podjetju — Pravna nesposobnost skupine, ki pripada podjetju, da zagotovi finančno podporo — Neobstoj (člen 287 PDEU) (Glej točke od 18 do 21 in od 27 do 33.)
3.

Začasna odredba — Odlog izvršitve — Začasni ukrepi — Pogoji za izdajo — Nujnost — Sklep Komisije, s katerim je bilo naloženo, da je treba zagotoviti vrnitev državne pomoči — Sklep, ki se nanaša na državo članico, in ne na upravičenca — Upoštevanje nacionalnih izvedbenih ukrepov — Nezavezujoči ukrepi — Neobstoj nujnosti (členi 278 PDEU, 279 PDEU in 288, četrti odstavek, PDEU; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 104(2)) (Glej točke 31, 32 in od 34 do 38.)