Keywords

Summary



Keywords

1. Pravo Skupnosti – Splošna pravna načela – Pravna varnost – Zakonitost kazni

2. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

3. Konkurenca – Globe

(členi 81 ES, 82 ES, 83(1) in (2) (a) in (d) ES, 202, tretja alinea, ES in 211, prva alinea, ES; Uredba Sveta št. 17)

4. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije, s katero se ugotovi kršitev

5. Pravo Skupnosti – Načela – Temeljne pravice – Domneva nedolžnosti

(Enotni evropski akt, preambula; Pogodba o Evropski uniji, člen 6(2); Listina o temeljnih pravicah Evropske unije, člen 47)

6. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Usklajeno ravnanje – Pojem

(člen 81(1) ES)

7. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Prepoved – Kršitve

(člen 81(1) ES)

8. Konkurenca – Globe – Odločba, s katero se naložijo globe

(člen 253 ES; Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

9. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitev

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

10. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitev

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

11. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Odvračilnost globe

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A,odstavki 4, 5 in 6)

12. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A,odstavek 6)

13. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitev – Olajševalne okoliščine

(Uredba Sveta št. 17, člen 15)

14. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev

(Člen 18(1) ES; Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

15. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Nenaložitev ali zmanjšanje glob v zameno za sodelovanje obtoženega podjetja

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 96/C 207/04, naslov D, točka 1)

16. Pravo Skupnosti – Splošna pravna načela – Prepoved povratne veljave kazenskih predpisov

(Uredba Sveta št. 17, člen 15; Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

17. Konkurenca – Upravni postopek – Poslovna skrivnost

(člen 287 ES)

Summary

1. Načelo zakonitosti kazni je korelat načelu pravne varnosti, ki je splošno načelo prava Skupnosti in zlasti zahteva, da je vsak predpis Skupnosti, zlasti če predpisuje ali dopušča nalaganje sankcij, jasen in določen, tako da se lahko zadevne osebe nedvoumno seznanijo s svojimi pravicami in dolžnostmi, ki iz njega izhajajo, ter lahko ustrezno ukrepajo. To načelo, ki je del skupnih ustavnih tradicij držav članic in je bilo določeno v različnih mednarodnih pogodbah, zlasti v členu 7 Evropske konvencije o človekovih pravicah, se upošteva tako pri normah s kazenskopravnim značajem kot tudi pri posebnih upravnopravnih instrumentih, ki predpisujejo ali dovoljujejo nalaganje upravnopravnih sankcij. Načelo ne velja samo za norme, ki določajo znake kršitve, temveč tudi za norme, ki opredelijo posledice, ki izhajajo iz kršitve prvoimenovanih norm. Glede na to iz člena 7(1) te konvencije izhaja, da mora zakon jasno opredeliti kršitve in kazni, s katerimi se kršitve kaznujejo. Ta pogoj je izpolnjen, ko lahko naslovnik norme iz besedila zadevne določbe in po potrebi s pomočjo njene razlage s strani sodišč razbere, za katera dejanja in opustitve mora kazensko odgovarjati.

Iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice izhaja, da za izpolnjevanje zahtev te določbe ni treba, da so predpisi, na podlagi katerih so naložene sankcije, tako natančni, da so mogoče posledice kršitve predpisov predvidljive z absolutno gotovostjo. V skladu s to določbo namreč obstoj nedoločnih pojmov v določbi ne predstavlja nujno kršitve člena 7 Evropske konvencije o človekovih pravicah in dejstvo, da daje zakon pooblastilo za odločanje po prostem preudarku, samo po sebi ne pomeni kršitve zahteve po predvidljivosti, če je obseg in način izvrševanja te pristojnosti, glede na zadevne zakonite cilje, dovolj jasen, da se posamezniku zagotovi ustrezno varstvo zoper samovoljo. Pri tem Evropsko sodišče za človekove pravice poleg besedila zakona upošteva vprašanje, ali je ustaljena in objavljena sodna praksa pojasnila uporabljene nedoločne pojme. V preostalem upoštevanje skupnih ustavnih tradicij držav članic ne vodi k temu, da se splošno načelo prava Skupnosti, za katero gre pri načelu zakonitosti kazni, razlaga drugače.

(Glej točke od 66 do 69 in od 71 do 73.)

2. Če se člen 7(1) Evropske konvencije o človekovih pravicah uporabi tudi za sankcije, ki jih Komisija naloži v primeru kršitev pravil Skupnosti o konkurenci, člen 15(2) Uredbe št. 17 o nalaganju glob podjetjem, ki kršijo pravila Skupnosti o konkurenci, ni v nasprotju z načelom zakonitosti kazni glede naslednjih vidikov:

- Komisija, pri določitvi glob nima neomejenega pooblastila za odločanje po prostem preudarku, ker mora upoštevati zgornjo mejo glob na podlagi prometa zadevnih podjetij ter težo in trajanje kršitve;

- Komisija mora pri določitvi glob spoštovati splošna pravna načela, še posebej načeli enakega obravnavanja in sorazmernosti;

- iste meje pooblastila Komisije za odločanje po prostem preudarku veljajo tudi za odločitev o tem, ali se globo naloži;

- nadzor, ki ga izvaja sodišče Skupnosti, je z ustaljeno in objavljeno sodno prakso omogočil, da se natančno opredelijo še nedoločeni izrazi iz člena 15(2) Uredbe št. 17;

- Komisija je razvila znano in dostopno upravno prakso, ki sicer ne predstavlja pravnega okvira za globe, vendar služi kot referenca za spoštovanje načela enakega obravnavanja, ob tem da povečanje glob v okviru omejitev iz zgoraj omenjenega člena 15(2) ostaja vedno mogoče, če to zahteva učinkovita uporaba skupnostnih pravil o konkurenci;

- Komisija je sprejela Smernice za določitev glob, s katerimi se je omejila v izvrševanju pooblastila za odločanje po prostem preudarku, kar prispeva k zagotavljanju pravne varnosti in spoštovanju načel enakega obravnavanja in varstva zaupanja v pravo;

- Komisija mora na podlagi člena 253 ES obrazložiti odločbe, s katerimi so naložene globe.

(Glej točke 71 in od 74 do 84.)

3. Nalaganja glob v primeru kršitev členov 81 ES in 82 ES se ne more šteti za izvirno pristojnost Sveta, ki naj bi to pristojnost oziroma pristojnost za njeno izvajanje prenesel na Komisijo v smislu člena 202, tretji odstavek, ES. V skladu s členoma 83(1) in (2)(a) in (d) ES in 211, prvi odstavek, ES je ta pristojnost zajeta v vlogi Komisije, da skrbi za uporabo prava Skupnosti, pri čemer je bila glede uporabe členov 81 ES in 82 ES ta vloga določena, uokvirjena in formalizirana z Uredbo št. 17. Pristojnost nalaganja glob, ki jo ta uredba daje Komisiji, izhaja tako iz samih določb Pogodbe in naj bi omogočila učinkovito uporabo prepovedi, predvidenih v teh členih.

(Glej točki 86 in 87.)

4. Zahteva po pravni varnosti, ki mora biti zagotovljena gospodarskim subjektom, pomeni, da mora v primeru spora glede obstoja kršitve pravil o konkurenci Komisija, ki nosi dokazno breme za kršitve, ki jih sama ugotovi, pravno zadostno dokazati obstoj dejstev, ki tvorijo znake kršitve. Glede zatrjevanega trajanja kršitve iz istega načela pravne varnosti izhaja, da Komisija, če ni dovolj dokazov za neposredno ugotovitev trajanja kršitve, navede vsaj dokaze, ki se nanašajo na dejstva, ki so si časovno tako blizu, da se lahko razumno zaključi, da je kršitev trajala neprekinjeno med dvema konkretno navedenima datumoma.

(Glej točki 114 in 153.)

5. Načelo domneve nedolžnosti, kot izhaja zlasti iz člena 6(2) Evropske konvencije o človekovih pravicah, se uvršča med temeljne pravice, ki so v skladu s sodno prakso Sodišča, podprto s preambulo Enotnega evropskega akta in členom 6(2) Pogodbe o Evropski uniji in tudi s členom 47 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije, priznane kot del pravnega reda Skupnosti. Z vidika narave zadevnih kršitev in tudi narave in stopnje strogosti sankcij, ki so zanje predpisane, se načelo domneve nedolžnosti uporablja zlasti v postopkih v zvezi s kršitvijo pravil o konkurenci, ki veljajo za podjetja in na podlagi katerih se lahko naloži globe ali periodične denarne kazni.

(Glej točko 115.)

6. Pojem „usklajeno ravnanje“ zajema obliko koordinacije med podjetji, ki sicer še ni v taki fazi, da bi lahko govorili o obstoju sporazuma v pravem pomenu, vendar hote s praktičnim sodelovanjem nadomešča s tveganji povezano konkurenco. Merila za zadevno usklajevanje in sodelovanje je treba – pri čemer nikakor ne zahtevajo izdelave dejanskega „načrta“– razumeti v smislu temeljnega izhodišča določb Pogodbe o konkurenci, po kateri se mora vsak gospodarski subjekt samostojno odločiti, kakšna bo njegova politika na skupnem trgu. Sicer je res, da ta zahteva po samostojnosti ne izključuje pravice gospodarskih subjektov, da se na razumen način prilagodijo ugotovljenemu ali pričakovanemu ravnanju svojih konkurentov, vendar močno nasprotuje vsakršnemu neposrednemu ali posrednemu navezovanju stikov med subjekti, katerih namen ali učinek je vpliv na ravnanje dejanskega ali potencialnega konkurenta na trgu oziroma razkritje ravnanja, za katero se je sam odločil ali o njem razmišlja, takemu konkurentu.

Za dokaz usklajenega ravnanja ni treba dokazati, da se je zadevni konkurent enemu ali več drugim konkurentom formalno zavezal k določenemu ravnanju oziroma da so se konkurenti skupno dogovorili o tem, kako bodo v prihodnje ravnali na trgu. Zadostuje, da je konkurent z izjavo glede namena odpravil ali vsaj bistveno zmanjšal negotovost glede ravnanja, ki se ga na trgu od njega pričakuje. Razen tega, čeprav se za prenehanje omejevalnega sporazuma ne zahteva, da udeleženci omejevalnega sporazuma drug drugemu sporočijo svoje namene o njegovem prenehanju, pa se za podjetje, ki na sestankih, katerih predmet je protikonkurenčen, ne sodeluje aktivno in se javno ne opredeli odklonilno do vsebine teh sestankov ter s tem drugim udeležencem daje povod za domnevo, da soglaša s sklepi sestankov in se bo teh držalo, vendarle lahko šteje kot dokazano, da sodeluje pri omejevalnem sporazumu, ki je rezultat teh sestankov.

Poleg tega iz besedila člena 81(1) ES izhaja, da usklajeno ravnanje, razen usklajevanja med podjetji, vključuje temu ustrezno vedenje na trgu in vzročno zvezo med tema dvema elementoma, pri čemer se, če zadevna podjetja ne dokažejo nasprotno, domneva, da podjetja, ki so udeležena pri usklajevanju in so še naprej dejavna na trgu, pri odločanju, kako bodo ravnala na trgu, upoštevajo informacije, ki so jih izmenjala s konkurenti. To velja toliko bolj, če se je usklajevanje dogajalo redno v daljšem časovnem obdobju.

(Glej točke od 132 do 134 in 136.)

7. Kršitev člena 81(1) ES lahko izhaja ne le iz izoliranega dejanja, temveč iz več dejanj ali iz nadaljevanega ravnanja. Te razlage ne bi izpodbilo, da lahko eden ali več znakov več dejanj ali nadaljevanega ravnanja, sam po sebi in obravnavan izolirano, ravno tako predstavlja kršitev teh določb. Kadar se različna dejanja vključijo v „enotni načrt“ zaradi njihovega identičnega namena izkrivljanja konkurence na skupnem trgu je Komisija upravičena, da naloži odgovornost za dejanja, z ozirom na udeležbo pri kršitvi, upoštevani kot celoti.

(Glej točko 155.)

8. Glede izračuna zneska glob, ki jih je naložila Komisija zaradi kršitve konkurenčnega prava Skupnosti, je bistvena postopkovna zahteva, za katero gre pri obveznosti obrazložitve, izpolnjena, ko Komisija v svoji odločbi navede elemente presoje, na podlagi katerih je lahko ocenila težo in trajanje kršitve. Nadalje je treba pri obsegu obveznosti obrazložitve upoštevati, da se pri ugotavljanju teže kršitve upošteva veliko dejavnikov, ne da bi obstajal zavezujoči ali izčrpni seznam meril, ki jih je treba obvezno upoštevati. Razen tega obveznost obrazložitve Komisiji ne nalaga, da v svoji odločbi navede številčne podatke v zvezi z načinom izračuna glob, temveč samo vidike, ki so ji omogočili, da oceni težo in trajanje kršitve.

(Glej točki 193 in 194.)

9. Pri določitvi teže kršitve je treba upoštevati zlasti normativni in gospodarski kontekst očitanega ravnanja. Pri presoji konkretnih učinkov kršitve na trg, ki je za Komisijo obvezna, če je mogoča, se mora ta institucija opirati na konkurenco, ki bi normalno obstajala, če ne bi bilo kršitve. Posledično lahko Komisija – če pri omejevalnem sporazumu glede cen ugotovi, da so sporazumi zadevnim podjetjem dejansko omogočili, da so dosegla višje transakcijske cene, kot bi sicer obstajale brez omejevalnega sporazuma – pri določitvi zneska globe upošteva pomen škodljivih učinkov kršitve na trg in glede na težo kršitve določi višje globe, kot pa bi bile določene brez take ugotovitve. V okviru te presoje mora Komisija upoštevati vse objektivne pogoje na zadevnem trgu glede na gospodarski in morebitni normativni kontekst. Upoštevati je treba „objektivne gospodarske dejavnike“, iz katerih izhaja, da se cene pri „prosti konkurenci“ ne bi gibale na enak način kot dejanske cene.

(Glej točke 216 in od 222 do 224.)

10. Težo kršitve se lahko določi glede na naravo in cilj ravnanj, pri katerih je podana zloraba. Elementi, ki zadevajo cilj določenega ravnanja, so za določitev globe lahko večjega pomena kot elementi, ki zadevajo njegove učinke. Dejansko učinek protikonkurenčnega ravnanja pri presoji primerne višine globe ni odločilno merilo. Elementi, ki zadevajo cilj nekega ravnanja, imajo lahko večji pomen kot tisti, ki zadevajo njegove učinke, predvsem če gre za kršitve, ki so po svoji naravi resne, kot sta določitev cen in razdelitev trgov. Poleg tega se je horizontalne omejevalne sporazume vedno štelo za najresnejše kršitve prava konkurence Skupnosti.

(Glej točke od 250 do 252.)

11. Pri določitvi zneska globe zaradi kršitve prava konkurence mora Komisija upoštevati ne le težo kršitve, temveč tudi kontekst, v katerem je bila kršitev storjena, in zagotoviti njen odvračilni učinek, zlasti za kršitve, ki škodijo uresničevanju ciljev Skupnosti.

V tem okviru Smernice za določitev glob, naloženih na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe o ESPJ, med drugim predvidevajo, da je treba poleg narave kršitve, njenih konkretnih učinkih na trg in njegovem geografskem obsegu upoštevati dejansko sposobnost kršiteljev, da bistveno škodijo drugim subjektom, zlasti potrošnikom, in določiti znesek globe na ravni, ki zagotavlja zadosten odvračilni učinek (točka 1(A), četrti odstavek). Ravno tako se lahko upošteva dejstvo, da lahko velika podjetja lažje ocenijo, ali njihovo ravnanje predstavlja kršitev in posledice, ki iz njega izhajajo (točka 1(A), peti odstavek).

Glede prvega vidika je treba spomniti, da je cilj odvračanja, ki ga sme Komisija zasledovati pri določitvi zneska globe, da se zagotovi, da podjetja pri opravljanju dejavnosti na področju Skupnosti ali Evropskega gospodarskega prostora upoštevajo v Pogodbi določena pravila o konkurenci. Ta cilj se lahko doseže le ob upoštevanju položaja podjetja na dan, ko je naložena globa. Dejansko je tako treba razlikovati med razsežnostjo kršitve na trgu in delom odgovornosti, ki jo nosi vsak udeleženec omejevalnega sporazuma (na kar se nanaša točka 1(A), četrti in šesti odstavek smernic), ter med odvračilnim učinkom, ki ga morajo imeti globe.

Glede razsežnosti kršitve na trgu in dela odgovornosti, ki ga nosi vsak udeleženec omejevalnega sporazuma, lahko del prometa, ki je bil ustvarjen z blagom, na katero se nanaša kršitev, poda primerno informacijo o razsežnosti kršitve na zadevnem trgu, promet, ustvarjen s proizvodi, ki so predmet omejevalnega ravnanja, pa predstavlja objektivni kriterij, ki pravilno pokaže, kako škodljivo ta praksa vpliva na normalno konkurenco.

Vsekakor potreba po zagotovitvi zadostnega odvračilnega učinka globe, medtem ko z njo ni mogoče utemeljiti splošnega zvišanja glob v okviru izvedbe politike konkurence, zahteva, da se globo prilagodi, da bi se upoštevalo zaželeni učinek na podjetje, ki mu je naložena, in to tako, da globa v skladu z zahtevami, ki izhajajo, po eni strani iz nujnosti, da se zagotovi učinkovitost globe, in po drugi strani spoštovanja načela sorazmernosti zlasti z vidika finančnih sposobnosti zadevnega podjetja, ni nepomembna oziroma nasprotno pretirana. Zlasti zaradi razdruževanja ali združevanja bi se lahko skupni viri podjetja v relativno kratkem času, zlasti med prenehanjem kršitve in sprejetjem odločbe, s katero se nalaga globa, bistveno spreminjali, in sicer povečali ali zmanjšali.

Iz tega izhaja, da je treba te vire, da bi se ob upoštevanju načela sorazmernosti pravilno zagotovilo odvračilni učinek, oceniti na dan, ko se naloži globa. V zvezi s tem je treba iz istih razlogov opozoriti, da je v smislu člena 15(2) Uredbe št. 17 najvišji znesek globe, ki je določen na 10 % prometa zadevnega podjetja, ugotovljen glede na promet, ustvarjen v poslovnem letu pred izdajo odločbe. V okviru določitve mogočega povečanja zneska globe je treba, da bi se zagotovilo odvračilni učinek, upoštevati finančne zmogljivosti in dejanska sredstva podjetja v času naložitve globe, ne pa fiktivne ocene pro forma iz njene bilance, ki izhaja iz uporabe računovodskih pravil, ki jih je zadevno podjetje upoštevalo.

Glede drugega elementa, torej glede pravne in gospodarske infrastrukture, s katerima razpolagajo podjetja, da lažje spoznajo, da njihovo ravnanje predstavlja kršitev, bi bilo treba velika podjetja kaznovati bolj, ker se pričakuje, da razpolagajo z zadostnim znanjem in strukturnimi sredstvi, da bi se lahko zavedala protipravnosti svojega ravnanja in ocenila morebitne koristi. Ob tej predpostavki se mora promet, na podlagi katerega je Komisija ugotovila velikost zadevnih podjetij in torej njihovo sposobnost, da ugotovijo naravo in posledice svojega ravnanja, navezovati na njihov položaj v trenutku kršitve.

(Glej točke 95 in 96, od 272 do 274, od 278 do 280, 283, 285, 289 in 290 ter 302.)

12. Pristopa v zvezi z določitvijo zneskov glob, naloženih različnim udeležencem omejevalnega sporazuma, in sicer uvrstitev udeležencev v več kategorij, kar vodi k pavšalni odmeri osnovnega zneska, določenega za podjetja ene kategorije, načeloma ni mogoče grajati, čeprav ne upošteva razlik v velikosti med podjetji iste kategorije. Komisija namreč pri določitvi zneska glob ni dolžna skrbeti za to, da se v končnih zneskih glob, ki so naložene več podjetjem, udeleženim pri isti kršitvi, odražajo vse razlike med zadevnimi podjetji.

Vendar je treba pri taki razdelitvi upoštevati načelo enakega obravnavanja, v skladu s katerim je prepovedano obravnavati primerljiva dejanska stanja različno in različna dejanska stanja enako, kolikor tako obravnavanje ni objektivno upravičeno. Glede na to Smernice o načinu določanja glob, naloženih na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe o ESPJ, v točki 1(A), šesti odstavek, določajo, da lahko zlasti „znatno“ neskladje med velikostjo podjetij, ki zagrešijo kršitve iste vrste, upraviči različno obravnavanje pri presoji teže kršitve. Sicer pa mora biti v skladu z ustaljeno sodno prakso znesek globe vsaj v sorazmerju z dejavniki, ki se jih je upoštevalo pri oceni teže kršitve. Posledično mora biti določitev praga, ko Komisija zaradi določitve zneska globe zadevna podjetja razdeli v kategorije, za vsako izmed na ta način ustvarjenih kategorij dosledna in objektivno upravičena.

Določitev stopnje povečanja osnovnega zneska zaradi zagotovitve zadostnega odvračilnega učinka globe bi morala – glede na cilj, ki ga zasleduje, namreč prilagoditev globe ob upoštevanju vseh sredstev podjetja in njegove sposobnosti, da zbere sredstva, potrebna za plačilo te globe – bolj služiti temu, da se zagotovi učinkovitost globe, kot pa da se ponazori škodljivost kršitve za normalno konkurenco in torej teža kršitve. Posledično je treba zahtevo po objektivni utemeljitvi metode, ki jo tvori razdelitev podjetij v kategorije, razlagati ozko, če ta razdelitev ni izvedena zaradi določitve zneska globe glede na težo kršitve, temveč zaradi določitve povečanja osnovnega zneska, da bi se zagotovil zadosten odvračilni učinek naložene globe.

V okviru določitve zneska globe glede na težo je namreč, tudi če je zaradi razdelitve v skupine določenim podjetjem kljub njihovi različni velikosti odmerjen enak osnovni znesek, to različno obravnavanje objektivno opravičeno, ker je narava kršitve pri določitvi njene teže veliko pomembnejša kot velikost podjetja. Vendar ta utemeljitev ne velja za določitev stopnje povečanja globe, ki naj bi zagotovilo njen zadostni odvračilni učinek, ker to bistveno in objektivno temelji na velikosti in sredstvih podjetij, ne pa na naravi kršitve.

(Glej točke od 323 do 325 in od 328 do 331.)

13. V okviru določitve zneska globe, naložene zaradi kršitev pravil o konkurenci, je sicer pomembno, da je podjetje sprejelo ukrepe za preprečevanje novih kršitev prava konkurence Skupnosti s strani svojih zaposlenih, vendar to ne spremeni dejstva, da je bila ugotovljena kršitev dejansko storjena. Le dejstvo, da je Komisija v svoji praksi odločanja kot olajševalno okoliščino v določenih primerih upoštevala vzpostavitev programa za uskladitev ravnanja, posledično ne pomeni, da je v konkretnem primeru zavezana k enakemu pristopu. Komisija tako ni zavezana upoštevati takega dejavnika kot olajševalne okoliščine, kolikor spoštuje načelo enakega obravnavanja, ki predpostavlja, da se podjetij, na katera se odločba nanaša, glede tega vprašanja ne obravnava različno.

Razen tega le uvedba programa za uskladitev ravnanja s pravom Skupnosti s strani podjetja brez dvoma ne predstavlja tehtnega ali gotovega jamstva, da bodo ta pravila v prihodnosti spoštovana, tako da tak program Komisije ne more siliti k zmanjšanju globe, ker je bil cilj prevencije, ki ga Komisija zasleduje, delno že izpolnjen.

(Glej točke 350, 351 in 361.)

14. Prepoved splošnih preventivnih razlogov velja sicer v primeru posebnih ukrepov, s katerimi države članice zaradi javnega reda odstopajo od načela prostega gibanja državljanov Unije iz člena 18(1) ES, vendar še zdaleč ne predstavlja splošnega načela in je očitno ne bi bilo mogoče popolnoma in preprosto prenesti na področje glob, ki jih je naložila Komisija zaradi kršitev konkurenčnega prava Skupnosti. Nasprotno, Komisija sme upoštevati dejstvo, da so protikonkurenčna ravnanja kot v tem primeru, čeprav je njihova nezakonitost znana od začetka politike konkurence Skupnosti, relativno pogosta zaradi dobička, ki ga imajo od tega določena podjetja, in da lahko zato poveča obseg glob, da bi okrepila njihov odvračilni učinek, kar vsaj delno ustreza nujnosti, da se zagotovi odvračilni učinek pri drugih podjetjih.

(Glej točki 359 in 360.)

15. Zmanjšanje glob v primeru sodelovanja podjetij, ki so bila udeležena pri kršitvah skupnostnega prava konkurence, temelji na preudarku, da tako sodelovanje Komisiji olajša njeno nalogo.

V tem oziru podjetje, ki se je v upravnem postopku omejilo na to, da ne zavzame stališča glede navedb v zvezi z dejstvi, ki jih je podala Komisija, in s tem ne prizna njihove resničnosti, ne prispeva učinkovito k lažji nalogi Komisije. Prav tako v zadevah glede omejevalnih sporazumov ne zadostuje splošno pojasnilo podjetja, da v skladu z Obvestilom o ugodni obravnavi ne izpodbija dejanskega stanja, če je to pojasnilo v okoliščinah konkretnega primera brez vsake koristi za Komisijo. Nazadnje je lahko zmanjšanje na podlagi Obvestila o ugodni obravnavi utemeljeno le, če se podane informacije in, splošneje, ravnanje zadevnega podjetja v tem pogledu lahko štejejo kot znak njegovega pravega sodelovanja. Iz samega izraza sodelovanje, kot je navedeno v besedilu Obvestila o ugodni obravnavi in zlasti v uvodu poglavja D, točka 1, tega obvestila, jasno izhaja, da je mogoče znižanje na podlagi omenjenega obvestila dodeliti samo, če obnašanje zadevnega podjetja priča o taki vrsti sodelovanja.

(Glej točke od 380 do 383.)

16. Glede spremembe splošne konkurenčne politike Komisije na področju glob, kot izhaja zlasti iz Smernic za določitev glob, naloženih na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe o ESPJ, je treba zaradi nadzora spoštovanja načela prepovedi retroaktivnosti preveriti, ali je bila sprememba razumno predvidljiva, ko so bile zadevne kršitve storjene.

Glede na to je bistvena novost Smernic, da kot izhodišče za izračun zneska globe uporabijo osnovni znesek, določen v okviru v ta namen predvidenega razpona, pri čemer ti razponi ustrezajo različnim stopnjam teže kršitev, kot taki pa nimajo nobene zveze z upoštevnim prometom. Ta metoda temelji predvsem na – relativni in prilagodljivi – določitvi tarif glob. Preizkusiti je torej treba, ali je bila ta nova metoda izračuna glob v času storitve zadevnih kršitev dovolj predvidljiva ob predpostavki, da se oteževalno izraža v višini naložene globe. Vendar Komisija s tem, da je v preteklosti za določene vrste kršitev nalagala globe v določeni višini, ni omejena, da v okviru meja, navedenih v Uredbi št. 17, globe poveča, če je to potrebno za izvedbo politike konkurence Skupnosti, saj učinkovita uporaba pravil Skupnosti o konkurenci zahteva, da lahko Komisija obseg glob kadarkoli prilagodi potrebam te politike.

Iz tega izhaja, da podjetja, ki so v upravnem postopku, v okviru katerega se lahko naložijo globe, ne morejo imeti upravičenih pričakovanj, da Komisija ne bo presegla prej uporabljene ravni glob oziroma da bo uporabila enako metodo njihovega izračuna. Posledično morajo ta podjetja upoštevati možnost, da lahko Komisija, ob upoštevanju za svoje ukrepanje merodajnih predpisov, kadarkoli sklene, da glede na prej naložene globe poveča njihovo višino. To velja ne le tedaj, ko Komisija poveča višino glob, naloženih s posameznimi odločbami, temveč tudi tedaj, ko se povečanje izvrši tako, da se uporabi norme ravnanja splošne veljave, kot so Smernice. Sicer pa iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice izhaja, da predvidljivost zakona ne nasprotuje temu, da je zadevna oseba prisiljena poiskati strokovni nasvet, da lahko v okoliščinah konkretnega primera primerno presodi, katere posledice lahko izhajajo iz določenega ravnanja. To velja zlasti za strokovnjake, ki so navajeni pri svojih poslih pokazati večjo stopnjo skrbnosti. Od njih se zato lahko pričakuje posebej skrben preudarek o tveganosti njihovih dejavnosti.

Iz tega je treba ugotoviti, da so bile Smernice in zlasti v njih predvidena nova metoda izračuna glob ob predpostavki, da so se oteževalno izražale v višini naložene globe, za podjetja in tožečo stranko v času storitve zadevnih kršitev dovolj predvidljive.

(Glej točke od 388 do 396.)

17. Člen 287 ES člane in uradnike institucij Skupnosti zavezuje k temu, da „ne smejo razkrivati informacij, za katere velja obveznost varovanja poslovne skrivnosti, zlasti informacij o podjetjih, njihovih poslovnih odnosih ali sestavinah stroškov“. Čeprav se ta določba v prvi vrsti nanaša na podatke, prejete od podjetij, prislov „zlasti“ kaže, da gre za splošno načelo, ki velja tudi za druge zaupne informacije. Torej sta v kontradiktornih postopkih, ki lahko vodijo do izreka kazni, način in višina predlagane sankcije po naravi varovana s poklicno tajnostjo, kolikor sankcija ni bila dokončno sprejeta in izrečena. To načelo izhaja zlasti iz nujnosti, da se spoštuje ugled in dostojanstvo prizadetega, dokler mu ni bila izrečena sankcija.

Enako se dolžnost Komisije, da tisku ne posreduje informacij o konkretnih načrtovanih sankcijah, ne pokriva le z dolžnostjo spoštovanja poklicne tajnosti, temveč tudi z njeno dolžnostjo dobrega upravljanja. Končno velja načelo domneve nedolžnosti tudi v postopku zaradi kršitve pravil o konkurenci s strani podjetij, ki lahko vodi k naložitvi glob ali periodičnih denarnih kazni. Komisija te domneve nedolžnosti očitno ni upoštevala, ko je razsodbo, ki jo je treba pred formalno naložitvijo sankcije obtoženemu podjetju posredovati v razpravo posvetovalnemu odboru in kolegiju komisarjev, sporočila tisku.

Vendar pa po eni strani obstoja dejansko dokazane kršitve po zaključku upravnega postopka ni mogoče omajati s tem, da je Komisiji dokazano, da je svoje prepričanje o obstoju kršitve in višini globe, ki jo namerava posledično naložiti podjetju, izrazila prezgodaj. Razen tega ni mogoče trditi, da je Komisijino razkritje vsebine odločbe na koncu upravnega postopka in malo pred njenim formalnim sprejemom samo po sebi primerno kot dokaz, da je Komisija v zadevi prenagljeno odločila ali pristransko izvedla preiskavo.

Po drugi strani pa, čeprav taka nepravilnost lahko vodi k razglasitvi ničnosti zadevne odločbe, to velja le, če je dokazano, da bi bila odločba brez nje vsebinsko drugačna.

Zadnjega pogoja ni mogoče obravnavati kot kršitev pravice do učinkovitega sodnega varstva pravic, ki izhajajo iz pravnega reda Skupnosti, pri čemer je pravica do takega varstva del splošnih pravnih načel, ki izhajajo iz skupnih ustavnih tradicij držav članic in je bila opredeljena tudi v členih 6 in 13 Evropske konvencije o človekovih pravicah. To varstvo je treba namreč uskladiti z načelom pravne varnosti in z za ravnanje organov Skupnosti veljavno domnevo zakonitosti.

(Glej točke od 409 do 411, od 414 do 416 in od 421 od 423.)