Pojem „nenaročeno blago ali storitve“ v smislu Priloge I, točka 29, k Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) je treba razlagati tako, da zajema ravnanja, kot so ta v postopkih v glavni stvari, s katerimi telekomunikacijski operater prodaja kartice SIM (Subscriber Identity Module, modul za identifikacijo naročnika), na katerih so predhodno nameščene in predhodno aktivirane nekatere storitve, kot sta dostopanje do spleta in telefonska tajnica, ne da bi potrošnika predhodno in ustrezno obvestil o tej predhodni namestitvi in o tem predhodnem aktiviranju niti o stroških teh storitev, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

Člen 3(4) Direktive 2005/29 je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero je treba ravnanje, ki pomeni nenaročeno blago ali storitve v smislu Priloge I, točka 29, k Direktivi 2005/29, kot so ravnanja v postopkih v glavni stvari, preučiti ob upoštevanju določb te direktive, zaradi česar nacionalni regulativni organ v smislu Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2002/21/ES z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve (okvirna direktiva), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/140/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009, v skladu s to ureditvijo ni pristojen za sankcioniranje takega ravnanja.

V zvezi s tem je treba opozoriti, da člen 3(4) Direktive 2005/29 določa, da v primeru nasprotja med določbami te direktive in drugimi pravili Unije, ki urejajo posebne vidike nepoštenih poslovnih praks, prevladajo slednja in se uporabljajo za te posebne vidike. Kot je generalni pravobranilec navedel v točkah 124 in 126 sklepnih predlogov, se pojem „nasprotje“ nanaša na razmerje med zadevnimi določbami, pri katerem ne gre zgolj za razhajanje ali razlikovanje, temveč tudi za razliko, ki je ni mogoče premostiti s povezovalnim pristopom, s katerim bi se lahko omogočil soobstoj dveh položajev, ne da bi ju bilo treba izkriviti. Zato je nasprotje v smislu člena 3(4) Direktive 2005/29 lahko podano le, če so z določbami, ki niso iz te direktive, pri urejanju posebnih vidikov nepoštenih poslovnih praks trgovcem brez kakršnega koli manevrskega prostora naložene obveznosti, ki niso združljive s temi, ki so določene v Direktivi 2005/29.

Toda čeprav člen 20(1) Direktive o univerzalnih storitvah na področju elektronskih komunikacij izvajalcu storitev nalaga, da v pogodbi navede nekatere podatke, niti ta določba niti katera koli druga določba te direktive ne vsebuje pravil, ki bi urejala posebne vidike nepoštenih poslovnih praks, kot so nenaročeno blago ali storitve v smislu Priloge I, točka 29, k Direktivi 2005/29. Poleg tega je treba poudariti, da se v skladu s členom 1(4) Direktive o univerzalnih storitvah določbe te direktive, ki urejajo pravice končnih uporabnikov, uporabljajo brez poseganja v predpise Unije o varstvu potrošnikov in brez poseganja v nacionalne predpise, ki so v skladu z zakonodajo Unije. Iz tega izhaja, da ni nasprotja med določbami Direktive 2005/29 in pravili iz Direktive o univerzalnih storitvah, kar zadeva pravice končnih uporabnikov.

(Glej točke 58, 60, 61, od 66 do 68 in 70 ter točko 2 izreka.)