Keywords

Summary



Keywords

1. Države članice – Obveznosti – Izvršitev direktiv – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev, ki izhaja iz odgovornosti decentraliziranih organov za neizpolnitev – Nedopustnost

(Člen 226 ES)

2. Neizpolnitev obveznosti države – Nacionalni ukrepi, neskladni s pravom Skupnosti – Obstoj nacionalnih pravnih sredstev – Nevpliv na vložitev tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti

(Člen 226 ES)

3. Okolje – Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje – Direktiva 85/337 – Presoja projektov skupin, naštetih v Prilogi II – Pooblastilo za odločanje po prostem preudarku držav članic – Obseg in omejitve

(Direktiva Sveta 85/337, člen 4(2))

Summary

1. Okoliščina, da je država članica poverila skrb za izvedbo direktiv svojim regijam, ne more imeti nobenega vpliva na uporabo člena 226 ES. Dejansko se država članica ne more sklicevati na razmere svoje notranje ureditve za utemeljitev nespoštovanja obveznosti in rokov iz direktiv Skupnosti. Tudi če vsaka država članica prosto po lastni presoji razdeli notranje zakonodajne pristojnosti, ostane na podlagi člena 226 ES do Skupnosti sama odgovorna za spoštovanje obveznosti, ki izhajajo iz prava Skupnosti.

(Glej točko 38.)

2. Vložitev tožbe pred nacionalnim sodiščem zoper odločbo nacionalnega organa, ki je predmet tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti, in odločba tega sodišča, da se ne odloži izvršitev te odločbe, ne vplivata na dopustnost tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti, ki jo vloži Komisija. Dejansko obstoj razpoložljivih pravnih sredstev pred nacionalnimi sodišči ne škoduje uporabi pravnih sredstev, določenih v členu 226 ES, saj dejanji zasledujeta različne cilje in imata različne učinke.

(Glej točko 39.)

3. Člen 4(2), drugi pododstavek, Direktive 85/337 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje določa metode, ki jih lahko države članice uporabijo, da določijo med projekti iz Priloge II tiste, ki se jih mora presoditi v smislu Direktive.

Posledično daje Direktiva 85/337 v tem smislu državam članicam območje proste presoje in jim ne preprečuje uporabe drugih metod za določitev projektov za presojo vplivov na okolje v skladu s to direktivo. Direktiva izmed številnih metod torej v ničemer ne izključuje metode, ki bi določila, da na podlagi posamezne presoje vsakega zadevnega projekta ali na podlagi nacionalnega zakonodajnega akta poseben projekt, ki izhaja iz Priloge II k Direktivi, ni predmet postopka presoje teh vplivov na okolje.

Vendar dejstvo, da ima država članica na voljo območje proste presoje, omenjeno v prejšnji točki, ne zadostuje samo po sebi za izključitev določenega projekta iz postopka presoje v smislu te direktive. Če bi bilo drugače, bi države članice področje proste presoje, ki jim je priznano s členom 4(2) Direktive 85/337, lahko uporabile, da bi se za posamezen projekt izognile obveznosti presoje, čeprav bi ta projekt zaradi svoje narave, velikosti ali lokacije lahko pomembno vplival na okolje.

Posledično, kakršno koli metodo bi država članica izbrala za ugotovitev, ali je za posamezen projekt potrebna presoja ali ne, bodisi določitev posameznega projekta po zakonodajni poti ali po individualni presoji projekta, ta metoda ne sme ogroziti cilja direktive, da se presodi vsak projekt, ki lahko pomembno vpliva na okolje, v smislu direktive, razen če bi se za posamezen izvzet projekt lahko na podlagi splošne presoje presodilo, da ne bo pomembno vplival na okolje.

Glede na to mora odločba, v kateri pristojni nacionalni organ meni, da značilnosti projekta ne zahtevajo predložitve v presojo vplivov na okolje, vsebovati ali pa imeti priložene vse podatke za preveritev, da temelji na ustrezni predhodni preveritvi, izvedeni v skladu z zahtevami Direktive 85/337.

(Glej točke od 41 do 44, 49.)