Poleg tega, če bi pridobitev nadzora z le eno zasebno transakcijo, ki ji sledi obvezna javna ponudba, pomenila le eno koncentracijo, bi to pripeljalo do tega, da bi bila zasebna pridobitev vrednostnih papirjev, ki omogoča nadzor, pri koncentracijah, v katerih so udeležene družbe, ki kotirajo na borzi in so v državah članicah, vedno zajeta z izjemo iz člena 7(2) Uredbe št. 139/2004, ker taka zasebna pridobitev vedno ustvarja obveznost predložitve javne ponudbe za prevzem. Posledica tega bi bila, da bi bilo področje uporabe izjeme iz člena 7(2) Uredbe št. 139/2004 preveč razširjeno.

Prav tako ni mogoče šteti, da ta zasebna pridobitev in poznejša javna ponudba za prevzem pomenita fazi „ene same koncentracije“ v smislu tretjega stavka uvodne izjave 20 Uredbe št. 139/2004 in točke 44 Prečiščenega obvestila Komisije o pravni pristojnosti v okviru Uredbe št. 139/2004. Res je sicer, da pridobitev nadzora nad enim samim podjetjem z več pogojno povezanimi pravnimi transakcijami lahko pomeni le eno koncentracijo. Vendar če se nadzor nad ciljnim podjetjem pridobi z le eno zasebno transakcijo pred objavo javne ponudbe za prevzem, potem transakcije po pridobitvi nadzora, s katerimi pridobitelj dobi dodatne deleže v ciljnem podjetju, niso več pomembne za pridobitev nadzora in torej za izvajanje koncentracije.

Komisija lahko v skladu s členom 14(2) Uredbe št. 139/2004 o nadzoru koncentracij podjetij naloži globe le za kršitve člena 7 navedene uredbe, ki so bile storjene „namerno ali iz malomarnosti“. Ta pogoj je izpolnjen, če zadevno podjetje ne more prezreti, da je njegovo ravnanje protikonkurenčno, ne glede na to, ali se zaveda, da je kršilo pravila o konkurenci.

To, da naj bi zadevno podjetje napačno pravno opredelilo svoje ravnanje, na katerem temelji ugotovitev kršitve, tega podjetja ne more oprostiti naložitve globe, če ne more prezreti protikonkurenčnosti navedenega ravnanja.

V teh okoliščinah zadevno podjetje ravna malomarno, če člen 7(2) Uredbe št. 139/2004 razlaga na način, ki ni zajet niti z besedilom tega člena niti s prakso odločanja Komisije ali sodno prakso sodišč Unije in ki ni v skladu s tem, kar je Komisija ugotovila – čeprav v okviru obiter dictum – v prej izdani odločbi, obvestilo o kateri je bilo objavljeno v Uradnem listu Evropske unije v vseh uradnih jezikih, in to ne da bi prej vzpostavila stik s Komisijo, da bi preverila pravilnost svoje razlage. Zadevno podjetje tako ravna na lastno odgovornost in se ne more utemeljeno opirati na domnevno „razumnost“ svoje razlage.

Poleg tega se podjetje ne more izogniti naložitvi globe, če je do kršitve pravil o konkurenci prišlo, ker je bilo to podjetje v zmoti glede zakonitosti svojega ravnanja zaradi pravnega nasveta odvetnika.

Komisija lahko v okviru presoje malomarnosti poleg tega upošteva dejstvo, da je zadevna družba velika evropska družba, ki ima precej izkušenj s postopki nadzora koncentracij ter s priglasitvami Komisiji in nacionalnim organom, pristojnim za konkurenco, in ki ji je zaradi prezgodnega izvajanja koncentracije, sicer na nacionalni ravni, že bila naložena globa. V takem položaje je od zadevne družbe namreč treba pričakovati posebno skrbnost.

(Glej točke od 236 do 238, 255 in od 257 do 259.)