ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Ali je treba Direktivo o DDV 2006/112 na splošno, zlasti pa člen 167, člen 168(a), člen 178(a), člen 179 ter načeli sorazmernosti in nevtralnosti v posebnih okoliščinah, kakršne so v zadevi, ki je predmet postopka v glavni stvari, razlagati tako, da: a) je priznana možnost, da se davčnemu zavezancu prizna pravica do odbitka, če ni dolžnik davka in ni osebno plačal vstopnega DDV za blago in storitve, uporabljene v okviru obdavčljivih transakcij, ter vstopni DDV dolgujejo/plačajo fizične osebe, za katere ni bilo ugotovljeno, da so davčni zavezanci, vendar so podpisnice pogodbe o združitvi v združenje brez statusa pravne osebe, [sklenjene] z zavezancem za plačilo davka iz naslova izstopnih transakcij, ki bi ga moral zaračunati glede na to, da pogodba o združitvi v združenje ni bila registrirana pri davčnih organih pred začetkom opravljanja dejavnosti? b) je priznana možnost, da se davčnemu zavezancu prizna pravica do odbitka v posebnih okoliščinah, kakršne so v zadevi, ki je predmet postopka v glavni stvari, če ni dolžnik davka in ni osebno plačal vstopnega DDV za blago in storitve, uporabljene v okviru obdavčljivih transakcij, ter vstopni DDV dolgujejo/plačajo fizične osebe, za katere je bilo ugotovljeno, da so davčni zavezanci, in so podpisnice pogodbe o združitvi v združenje, ki je brez statusa pravne osebe, ter nameravajo skupaj z zavezancem uveljavljati (ali bi lahko uveljavljale) pravico do odbitka, ter so dolžne plačati davek na izstopne transakcije, ki bi ga morale zaračunati, ob upoštevanju, da pogodba o združitvi v združenje ni bila registrirana pri davčnih organih pred začetkom opravljanja dejavnosti?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Înalta Curte de Casație și Justiție (Romunija) 10. avgusta 2021 – WA/Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date din Ministerul Afacerilor Interne

(Zadeva C-491/21)

(2021/C 481/23)

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Înalta Curte de Casație și Justiție

Stranki

Tožeča stranka: WA

Tožena stranka: Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date din Ministerul Afacerilor Interne

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 26(2) PDEU, člen 20, člen 21(1) in člen 45(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter člene 4, 5 in 6 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (1), razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki ne omogoča izdaje osebne izkaznice, ki lahko velja kot potna listina v Evropski uniji, državljanu države članice zato, ker ima stalno prebivališče v drugi državi članici?

(1) UL 2004, L 158, str. 77.
Tožba, vložena 28. septembra 2021 – Evropska komisija/Republika Poljska

(Zadeva C-601/21)

(2021/C 490/24)

Jezik postopka: poljščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: A. Stobiecka-Kuik, G. Wils, P. Ondrůšek, agenti)

Tožena stranka: Republika Poljska

Predlog tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da Republika Poljska s tem, da je dodala izjeme glede proizvodnje nekaterih dokumentov, tiskovin in znamk, ki niso predvidene v Direktivi 2014/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju (1), ni izpolnila obveznosti iz člena 1(1) in (3) in člena 15(2) in (3) Direktive 2014/24/EU v povezavi s členom 346(1)(a) PDEU

— Republiki Poljski naj se naloži plačilo stroškov postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Pri prenosu Direktive 2014/24 je Poljska s področja uporabe postopkov, določenih v tej direktivi, izvzela vrsto dokumentov, tiskovin in znamk. Izjeme, ki jih je uvedla Poljska se nanašajo na javne dokumente (kot so, na primer, osebne izkaznice, potni listi in pomorske knjižice), davčne znamke, zakonsko predpisane znamke in vinjete, volilne karte in holografske znake na potrdilih o pravici do glasovanja; mikroprocesorje s programsko opremo, ki služi upravljanju z javnimi dokumenti ter informacijske sisteme in baze podatkov, ki so potrebni za uporabo javnih dokumentov. Po mnenju Komisije uvedba teh izjem pomeni kršitev Direktive 2014/24, ker je prišlo do omejitve njenega področja uporabe, ki ne temelji na določbah Direktive 2014/24 ali člena 346 PDEU. Komisija se sklicuje na sodbo Sodišča, Komisija/Avstrija, C-187/16, kot pomemben precedens v takem okviru.

Poljska se je v predhodnem postopku sklicevala na nujnost zagotavljanja varnosti uradnih dokumentov. Komisija se sicer strinja z nujnostjo zagotavljanja varnosti in avtentičnosti teh dokumentov, vendar pa meni, da Poljska ni dokazala, da zahtevano varstvo, vključno z varstvom pred ponarejanjem ali v zvezi z predpisi o varstvu osebnih podatkov, ne more biti zagotovljeno v okviru postopka oddaje javnih naročil, ki je določen v Direktivi 2014/24.

(1) UL 2014, L 94, str. 65,
3.

Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen in ob upoštevanju nizke občutljivosti podatkov o civilni identiteti in okoliščine, da se lahko zgolj ti podatki zbirajo samo za namene preprečevanja kršitev obveznosti, ki so z nacionalnim pravom natančno, omejeno in omejevalno določene, ter okoliščine, da bi sistematičen nadzor nad dostopom do podatkov vsakega uporabnika, ki ga opravi sodišče ali tretji upravni organ, katerega odločbe so zavezujoče, lahko ogrozil izpolnjevanje naloge javne službe, ki je zaupana prav tako neodvisnemu upravnemu organu, ki zbira te podatke, ali Direktiva nasprotuje temu, da se ta nadzor opravlja na prilagojen način, na primer v obliki avtomatiziranega nadzora, po potrebi s pregledom interne službe organa, katerega neodvisnost in nepristranskost je zajamčena v razmerju do uradnikov, ki so zadolženi za nalogo zbiranja podatkov?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Düsseldorf (Nemčija) 9. julija 2021 – Orthomol pharmazeutische Vertriebs GmbH/Verband Sozialer Wettbewerb e.V.

(Zadeva C-418/21)

(2021/C 471/23)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberlandesgericht Düsseldorf

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožena stranka in pritožnica: Orthomol pharmazeutische Vertriebs GmbH

Tožeča stranka in nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Verband Sozialer Wettbewerb eV

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Pod katerimi pogoji so podane druge zdravstveno pogojene prehranske potrebe v skladu s členom 2(2)(g), druga možnost, Uredbe št. 609/2013 (1), namreč: ali to – poleg v prvi možnosti navedene omejene, oslabljene ali motene zmožnosti uživanja, prebave, absorpcije, presnove ali izločanja običajnih živil – predpostavlja, da zaradi bolezni obstajajo povečane prehranske potrebe, ki naj se pokrijejo z živilom, ali pa zadošča, če bolniku […] (ni prevedeno) uživanje tega živila na splošno koristi, saj v njem vsebovane snovi zavirajo motnjo ali lajšajo njene simptome?

2. V primeru, da je treba na prvo vprašanje odgovoriti v smislu zadnjenavedene možnosti: Ali „splošno sprejeta znanstvena dognanja“ v smislu člena 2(2) Delegirane uredbe (2) v vsakem primeru predpostavljajo randomizirano, dvojno slepo, s placebom nadzorovano raziskavo, ki sicer ne zadeva samega zadevnega proizvoda, vendar pa nudi vsaj oporne točke za navedene učinke?

(1) Uredba (EU) št. 609/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. junija 2013 o živilih, namenjenih dojenčkom in majhnim otrokom, živilih za posebne zdravstvene namene in popolnih prehranskih nadomestkih za nadzor nad telesno težo ter razveljavitvi Direktive Sveta 92/52/EGS, direktiv Komisije 96/8/ES, 1999/21/ES, 2006/125/ES in 2006/141/ES, Direktive 2009/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter uredb Komisije (ES) št. 41/2009 in (ES) št. 953/2009 (UL 2013, L 181, str. 35).

(2) Delegirana uredba Komisije (EU) 2016/128 z dne 25. septembra 2015 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 609/2013 Evropskega parlamenta in Sveta glede posebnih zahtev za sestavo in informacije pri živilih za posebne zdravstvene namene (UL 2016, L 25, str. 30).
1.

Ali se člen 1(1) in (2) Direktive 2008/104/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. novembra 2008 o delu prek agencij za zagotavljanje začasnega dela uporablja, kadar se – kot je določeno v členu 4(3) TVöD – naloge delavca prenesejo na tretjo osebo in mora ta delavec, ki ima še naprej sklenjeno delovno razmerje s svojim dosedanjim delodajalcem, na njegovo zahtevo delo, h kateremu ga zavezuje pogodba o zaposlitvi, trajno opravljati pri tej tretji osebi, pri čemer mora upoštevati njena strokovna in organizacijska navodila?
C 462/26

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Augstākā tiesa (Senāts) (Latvija) 30. avgusta 2021 — SIA Mikrotīkls/Valsts ieņēmumu dienests

(Zadeva C-542/21)

(2021/C 462/31)

Jezik postopka: latvijščina

Predložitveno sodišče

Augstākā tiesa (Senāts)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka na prvi stopnji in vlagateljica kasacijske pritožbe: SIA Mikrotīkls

Tožena stranka na prvi stopnji in nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Valsts ieņēmumu dienests

Vprašanje za predhodno odločanje

¿Debe interpretarse la nomenclatura combinada, que figura en el anexo I del Reglamento (CEE) n.o 2658/87 (1) del Consejo, de 23 de julio de 1987, relativo a la nomenclatura arancelaria y estadística y al arancel aduanero común, en su versión modificada por el Reglamento de Ejecución (UE) n.o 927/2012 (2) de la Comisión, de 9 de octubre de 2012, y el Reglamento de Ejecución n.o 1001/2013 (3) de la Comisión, de 4 de octubre de 2013, en el sentido de que la subpartida 8517 70 11 de la nomenclatura combinada puede incluir antenas para routers configurados para su uso en redes de área local (LAN) y/o redes de área amplia (WAN)?

(1) UL 1987, C 256, str. 1.

(2) Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 927/2012 z dne 9. oktobra 2012 o spremembi Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (UL 2012, L 304, str. 1).

(3) Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 1001/2013 z dne 4. oktobra 2013 o spremembi Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (UL 2013, L 290, str. 1).
2.

V primeru, da je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: Ali je treba izraz „priobčenj[e] […] javnosti“ iz člena 3(1) Direktive 2001/29/ES razlagati tako, da tako priobčitev izvajajo tudi tretje osebe (ki v obravnavani zadevi nimajo sedeža v Uniji), ki je z upravljavcem pretočne platforme, opisanim v prvem vprašanju, povezana pogodbeno in/ali na podlagi prava družb, , in ki, ne da bi same imele vpliv na zatemnitve in na programe in vsebine oddaj, ki so dane na pretočno platformo, — oglašujejo pretočno platformo upravljavca in njene storitve, in/ali — s strankami po 15 dneh sklenejo poskusne naročnine, ki potečejo samodejno, in/ali — skrbijo za stranke pretočne platforme kot služba za podporo strankam, in/ali — na svoji spletni strani ponujajo plačljive naročnine za pretočno platformo neposrednega upravljavca in potem delujejo kot pogodbeni partner strank in prejemnik plačil, pri čemer se plačljive naročnine pripravijo tako, da je izrecno opozorilo na to, da določeni programi niso na voljo, dano le tedaj, ko stranka ob sklenitvi pogodbe izrecno navede, da želi gledati te programe, vendar takrat, ko stranka tega ne navede oziroma konkretno ne povpraša o tem, stranke na to niso vnaprej opozorjene?
C 431/8

Pritožba, ki jo je 20. julija 2021 vložil Petrus Kerstens zoper sklep Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 17. maja 2021 v zadevi T-672/20, Kerstens/Komisija

(Zadeva C-447/21 P)

(2021/C 431/06)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnik: Petrus Kerstens (zastopnik: C. Mourato, odvetnik)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

— Razveljavi naj se sklep Splošnega sodišča z dne 17. maja 2021, Kerstens/Komisija (T 672/20);

— razglasi naj se, da je zadevna tožba dopustna;

— ugotovi, naj se, da stanje postopka ne dovoljuje dokončne odločitve o tem sporu, in zato naj se zadeva vrne v razsojanje Splošnemu sodišču;

— pridrži naj se odločitev o stroških.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Štirje razlogi se nanašajo na dopustnost tožbe, ki jo je pritožnik vložil na prvi stopnji.

Prvi pritožbeni razlog: pritožnik zatrjuje, da je Splošno sodišče s tem, da je tožbo za razglasitev ničnosti odločb z dne 20. in 31. januarja 2020 razglasilo za nedopustno, kršilo pravila o dokaznem bremenu in člen 91(3) Kadrovskih predpisov za uradnike ter izkrivilo dejstva in dokaze.

Drugi pritožbeni razlog: pritožnik meni, da Splošno sodišče izpodbijanega sklepa ni zadostno obrazložilo.

Tretji pritožbeni razlog: pritožnik zatrjuje, da je Splošno sodišče pri ugotovitvi datuma vročitve izpodbijanega akta resno kršilo načelo pravne varnosti.

Četrti in zadnji pritožbeni razlog: pritožnik meni, da je Splošno sodišče kršilo načelo enakega obravnavanja uradnikov pri ugotovitvi datuma vročitve aktov, ki sta naslovljena na pritožnika in ki ju je treba nadaljnje preučiti v sodnem postopku.
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je treba državljane tretjih držav, ki so – ne glede na zadevne razloge – zaradi dejanskega prebivanja v državi članici v življenjskem obdobju, v katerem so si oblikovali identiteto, prevzeli podobne zahodne standarde in vrednote, šteti za „člane določene družbene skupine“ v smislu člena 10(1)(d) Direktive 2011/95/EU? Ali je treba pri tem vprašanje, ali gre za „določeno družbeno skupino, ki ima v zadevni državi razločno identiteto“, presojati z vidika države članice oziroma ali je treba to v povezavi s členom 10(2) Direktive 2011/95/EU razlagati tako, da je odločilno, da lahko tujec izkaže, da se ga v izvorni državi obravnava kot člana določene družbene skupine oziroma se mu v izvorni državi vsekakor pripisujejo ustrezne značilnosti? Ali je zahteva, v skladu s katero je lahko ponotranjenje zahodnega načina življenja podlaga za status begunca le, če temelji na verskih ali političnih razlogih, združljiva s členom 10 Direktive 2011/95/EU v povezavi z načelom nevračanja in pravico do azila?
Pritožba, ki so jo 22. julija 2021 vložile Engie Global LNG Holding Sàrl, Engie Invest International SA, Engie SA zoper sodbo Splošnega sodišča (drugi razširjeni senat) z dne 12. maja 2021 v združenih zadevah T-516/18 in T-525/18, Veliko vojvodstvo Luksemburg in drugi/Komisija

(Zadeva C-454/21 P)

(2021/C 382/27)

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Pritožnice: Engie Global LNG Holding Sàrl, Engie Invest International SA, Engie SA (zastopniki: C. Rydzynski, B Le Bret, M. Struys, F. Pili, odvetniki)

Druga stranka: Evropska komisija

Predlog

Pritožnice Sodišču predlagajo, naj:

— to pritožbo razglasi za dopustno in utemeljeno;

— sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 12. maja 2021 v združenih zadevah T-516/18 in T-525/18, Luksemburg in Engie Global LNG Holding in drugi/Komisija, razveljavi;

— v skladu s členom 61 Statuta Sodišča dokončno vsebinsko odloči o zadevi in, primarno, ugodi tožbenim predlogom, ki jih je družba Engie navedla na prvi stopnji, ali, podredno, člen 2 Sklepa Komisije (EU) 2019/421 z dne 20. junija 2018 o državni pomoči SA.44888 (2016/C) (ex 2016/NN), ki jo je Luksemburg odobril skupini Engie (UL 2019, L 78, str. 1), razglasi za ničen v delu, v katerem je z njim naložena izterjava pomoči;

— še bolj podredno, zadevo vrne v ponovno odločanje Splošnemu sodišču;

— Komisiji naloži plačilo vseh stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Družbe Engie Global LNG Holding, Engie Invest International in Engie v utemeljitev pritožbe navajajo tri pritožbene razloge.

Po mnenju pritožnic je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in izkrivilo dejstva pri opredelitvi ozkega referenčnega okvira, ker je (i) Direktivo o matičnih in odvisnih družbah izključilo iz opredelitve tega referenčnega okvira; (ii) povezalo člena 164 in 166 luksemburškega zakona o dohodku; (iii) štelo, da prirast k posojilu ZORA pomeni razdelitev dobička; in (iv) štelo, da je z zadevnimi davčnimi stališči podeljena selektivna prednost.

Poleg tega je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in izkrivilo dejstva pri dokazovanju obstoja selektivne prednosti glede na luksemburško določbo o zlorabi pravice (i) glede upoštevanega referenčnega okvira; (ii) pri opredelitvi selektivne prednosti; in (iii) pri razlagi luksemburškega prava.

Pritožnice na podlagi prvega in drugega pritožbenega razloga sklepajo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je zavrnilo njihove trditve, ki so jih v okviru ničnostne tožbe navedle glede omejene pristojnosti Komisije na podlagi členov 2, 3, 4 in 5 PDEU, ki se nanašajo na delitev pristojnosti med Evropsko unijo in državami članicami, v povezavi s členi od 113 do 117 PDEU.

Nazadnje, izterjava pomoči, ki jo je odredilo Splošno sodišče, je v nasprotju z načeloma pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj.
2.

Ali je treba člene 34, 35 in 36 Pogodbe o delovanju Evropske unije razlagati tako, da se v skladu z njimi imetnik registracije znamke Skupnosti (zdaj – Evropske unije) ne more sklicevati na varstvo, določeno v členih 9 in 102 Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (postala člena 9 in 130 Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o blagovni znamki Evropske unije), če: — imetnik registracije znamke Skupnosti (Evropske unije) blago, označeno s to znamko, znotraj in zunaj Evropskega gospodarskega prostora distribuira prek pooblaščenih distributerjev, ki blago, označeno z znamko, subjektom, ki niso njegovi končni odjemalci, lahko preprodajajo le, če so ti subjekti del uradnega distribucijskega omrežja, obenem pa so pooblaščeni distributerji zavezani, da blago kupujejo izključno od drugih pooblaščenih distributerjev ali od imetnika znamke; — blago, označeno z znamko, nima nobenih oznak ali drugih razlikovalnih lastnosti, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti kraj, v katerem ga je imetnik znamke dal na trg ali je bilo na trg dano z njegovim soglasjem; — je tožena stranka blago, označeno z znamko, pridobila v Evropskem gospodarskem prostoru; — je tožena stranka od prodajalcev blaga, označenega z znamko, prejela izjave, da se to blago v skladu s pravnimi predpisi lahko trži na ozemlju Evropskega gospodarskega prostora; — imetnik registracije znamke Evropske unije ne zagotavlja nobenega računalniškega (ali kakršnega koli drugega) orodja in ne uporablja sistema oznak, ki bi potencialnemu pridobitelju blaga, označenega z znamko, omogočil, da pred nakupom blaga sam preveri zakonitost njegovega trženja v Evropskem gospodarskem prostoru, ter ne ugodi prošnji pridobitelja za izvedbo take preveritve?
1.

Ali je treba člena 30 in 60 Direktive 2006/112/ES (1) razlagati tako, da je kraj uvoza prevoznega sredstva, registriranega v tretji državi, ki je v Unijo vneseno v nasprotju s carinsko zakonodajo, z vidika DDV v državi članici, v kateri je bila kršena carinska zakonodaja in je bilo prevozno sredstvo v Uniji prvič uporabljeno kot prevozno sredstvo, ali v državi članici, v kateri ima oseba, ki je kršila carinsko zakonodajo, prebivališče in tam uporablja vozilo?
5

Ali je treba člen 101 PDEU – če FIFA in UEFA kot subjekta, ki si pripisujeta izključno pristojnost za organizacijo in odobritev mednarodnih tekmovanj nogometnih klubov v Evropi, na podlagi zgoraj omenjenih določb svojih statutov prepovedujeta ali nasprotujeta izvedbi Superlige – razlagati tako, da za to omejevanje konkurence lahko velja izjema iz te določbe glede na to, da se znatno omejuje proizvodnja, preprečuje nastajanje proizvodov, ki so alternativni tistim, ki jih na trgu ponuja FIFA/UEFA, in omejuje inovativnost s preprečevanjem drugih formatov in različic, z odpravo potencialne konkurence na trgu in omejevanjem potrošnikove izbire? Ali se za to omejitev lahko uporabi kakšna objektivna utemeljitev, na podlagi katere bi bilo mogoče šteti, da ne gre za zlorabo prevladujočega položaja v smislu člena 102 PDEU?
3.

Ali člen 3 Uredbe št. 2988/95 nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se [zastaranje] dolga pretrga, če pri izterjavi, izvedeni zoper subsidiarno odgovorne [poslovodje] družbe, ki je bila upravičena do pomoči, ti prejmejo ustrezno obvestilo, in ne teče do sprejetja dokončne ali pravnomočne odločbe o ugovoru, ki so ga vložile te subsidiarno odgovorne osebe?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 9. julija 2021 – Ministero dell’Interno/TO

(Zadeva C-422/21)

(2021/C 368/11)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Ministero dell’Interno

Nasprotna stranka: TO

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člen 20(4) in (5) Direktive 2013/33/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 (1) nasprotuje nacionalni ureditvi, ki določa ukinitev ukrepov za sprejem prosilca, ki je polnoleten in ne spada v kategorijo „ranljivih oseb“, če se domneva, da je prosilec zunaj nastanitvenega centra storil posebej hudo nasilno dejanje, pri katerem je uporabil fizično nasilje nad uradno osebo in/ali osebo, pooblaščeno za opravljanje javne službe, pri čemer so žrtve utrpele poškodbe, zaradi katerih so morale poiskati oskrbo pri lokalni službi prve pomoči.

(1) Direktiva 2013/33/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o standardih za sprejem prosilcev za mednarodno zaščito (UL 2013, L 180, str. 96).
1.

[A]li pravilo neposredne uporabe [Evropskega sistema računov (ESR)] 2010 (1) ter načelo polnega učinka same uredbe in Direktive [2011/85/EU (2)] nasprotujeta nacionalni zakonodaji, ki pristojnost nacionalnega sodišča, pristojnega za pravilno uporabo ESR 2010 omejuje samo za namene nacionalne zakonodaje o omejevanju javnih izdatkov in preprečuje glavni polni učinek ureditve [prava Unije], in sicer preverjanje preglednosti in zanesljivosti proračunskih postavk, s katerimi se preverja konvergenca Italije k [srednjeročnemu proračunskemu cilju]?
1.

Ali je treba člen 63(1), drugi pododstavek, Direktive 2014/24/EU (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju in razveljavitvi Direktive 2004/18/ES, samega zase in v povezavi z dosegom načel prava Unije, in sicer enakega obravnavanja, prepovedi diskriminacije in preglednosti pri oddaji javnih naročil, razlagati tako, da je javni naročnik, če ugotovi, da subjekt, katerega zmogljivosti uporabi gospodarski subjekt, ne izpolnjuje pogojev za sodelovanje, od gospodarskega subjekta dolžan zahtevati zamenjavo tega subjekta ali pa tako, da ima gospodarski subjekt v takšnih okoliščinah možnost zahtevati to zamenjavo, če gospodarski subjekti želi biti izbran?
C 329/11

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (Portugalska) 14. maja 2021 — KU in drugi/SATA International — Azores Airlines SA

(Zadeva C-308/21)

(2021/C 329/14)

Jezik postopka: portugalščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Judicial da Comarca dos Açores

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče starnke: KU, OP, GC

Tožena stranka: SATA International — Azores Airlines SA

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali več kot triurna zamuda ali odpoved letov, do katerih je prišlo zaradi okvare v dovodu goriva na odhodnem letališču, ki je odgovorno za upravljanje sistema za dovod goriva, pomeni „izredno okoliščino“ v smislu in za namene člena 5(3) Uredbe (ES) št. 261/2004 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004?

(1) Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL 2004, L 46, str. 1).