Zadeva T-326/07 R

Cheminova A/S in drugi

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Sklic — Direktiva 91/414/EGS — Predlog za odlog izvršitve — Dopustnost — Neobstoj nujnosti“

Sklep predsednika Sodišča prve stopnje z dne 4. decembra 2007 II - 4881

Povzetek sklepa

V okviru predloga za sprejetje začasne odredbe je preizkus dopustnosti tožbe v postopku v glavni stvari nujno sumaren, upoštevajoč nujnost postopka za sprejetje začasne odredbe. Dopustnost tožbe v postopku v glavni stvari je mogoče presojati le na prvi pogled, pri čemer je namen presoje ugotoviti, ali je tožeča stranka podala zadostne utemeljitve, ki na prvi pogled upravičujejo zaključek, da dopustnosti tožbe v postopku v glavni stvari ni mogoče izključiti. Sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, lahko ta predlog ugotovi za nedopusten samo, če je mogoče dopustnost tožbe v postopku v glavni stvari popolnoma izključiti. Odločanje o dopustnosti v fazi začasne odredbe, kadar ta ni prima facie popolnoma izključena, bi namreč prejudiciralo odločitev Sodišča prve stopnje, ki odloča v postopku v glavni stvari. Glede predloga za izdajo začasne odredbe, ki se nanaša na ničnostno tožbo zoper Odločbo 2007/389 o nevključitvi malationa v prilogo I k Direktivi 91/414 in o preklicu registracij fitofarmacevtskih sredstev, ki vsebujejo navedeno snov, na prvi pogled ni mogoče izključiti, da je tožeča stranka kot avtorica prijave malationa, ki je dejansko sodelovala pri postopku ocenjevanja aktivne snovi, ki ga določa Direktiva, in je upravičena do procesnih jamstev, ki jih določajo upoštevni predpisi, neposredno in posamično prizadeta v smislu člena 230, četrti odstavek, ES in da je tožba v glavni stvari, ki jo je vložila, dopustna. Za druge tožeče stranke na prvi pogled ni mogoče šteti, da jih Odločba 2007/389, ki je naslovljena le na države članice, posamično zadeva, saj so, daleč od tega da bi jih lastnosti, ki jih imajo le one, individualizirale, prizadete prav tako kot vsi drugi prodajalci in uporabniki malationa, ki so v enakem položaju, pri čemer ta odločba ne vsebuje nobenega konkretnega dejavnika, na podlagi katerega bi bilo mogoče sklepati, da je bila sprejeta ob upoštevanju njihovega posebnega položaja. Tako se zdi, da bi te tožeče stranke le zaradi svojega objektivnega statusa gospodarskih družb, na katere se nanaša izpodbijana odločba, lahko trdile, da jih ta zadeva. Vendar tako zadevanje ne zadostuje, da bi bile posamično prizadete v smislu člena 230, četrti odstavek, ES. Poleg tega obstajajo poleg tožečih strank tudi številna druga podjetja, ki prav tako prodajajo in uporabljajo malation in imajo zato enake pravice trženja kot tožeče stranke. Iz tega izhaja, da tožeče stranke z izjemo avtorice prijave niso upravičene, da za dokaz nujnosti v okviru postopka za izdajo začasne odredbe navajajo svoj posamezni položaj, tako da tudi niso upravičene do vložitve takega predloga za izdajo začasne odredbe. (Glej točke 44, 45, 47, 58, 59 in 64.)

Na podlagi člena 104(2) in (3) Poslovnika morajo biti v predlogu v zvezi z začasnimi odredbami natančno navedeni predvsem dejanski in pravni razlogi, ki na prvi pogled utemeljujejo izdajo odredbe, ki se predlaga, pri čemer mora biti ta predlog predložen v ločenem aktu ter pod pogoji, določenimi v členih 43 in 44 istega poslovnika. V zvezi s tem mora predlog za izdajo začasne odredbe sam omogočiti toženi stranki, da pripravi svoja stališča, sodniku, pristojnemu za izdajo začasne odredbe, pa, da brez drugih dokazil, če je to potrebno, odloči o predlogu, pri čemer morajo biti bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih ta temelji, koherentno in razumljivo predstavljeni v samem besedilu vloge za izdajo začasne odredbe. (Glej točki 65 in 66.)