ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
43

Glede odplačnosti zadevne transakcije je iz ustaljene sodne prakse Sodišča razvidno, da okoliščina, da je dobava blaga izvedena „za plačilo“ v smislu člena 2(1)(a) Direktive o DDV, vključuje obstoj neposredne zveze med dobavljenim blagom in prejetim plačilom (glej v tem smislu sodbo z dne 7. oktobra 2010, Loyalty Management UK in Baxi Group, C‑53/09 in C‑55/09, EU:C:2010:590, točka 51 in navedena sodna praksa). Takšna neposredna zveza obstaja le, če med dobaviteljem in pridobiteljem obstaja pravno razmerje, v okviru katerega se izmenjajo vzajemne dajatve, pri čemer plačilo, ki ga prejme dobavitelj, pomeni dejansko protivrednost dobavljenega blaga (glej v tem smislu sodbo z dne 11. maja 2017, Posnania Investment, C‑36/16, EU:C:2017:361, točka 31 in navedena sodna praksa). Dalje, ta protivrednost mora imeti subjektivno vrednost, ki je dejansko prejeta in jo je mogoče izraziti v denarju (glej v tem smislu sodbi z dne 19. decembra 2012, Orfey, C‑549/11, EU:C:2012:832, točki 44 in 45 in navedena sodna praksa, in z dne 7. novembra 2013, Tulică in Plavoşin, C‑249/12 in C‑250/12, EU:C:2013:722, točka 33 in navedena sodna praksa).
14

Priloga I, del B, Sklepa C(2013) 9235 final določa: „Na podlagi pristojnosti, ki jih je podelila Komisija in v okviru ustreznega letnega delovnega programa, ki ga je sprejela Komisija, [INEA] v sodelovanju in po odobritvi odgovorne matične generalne direkcije upravlja nekatere ali vse faze izvajanja programov in nekatere ali vse stopnje projektov za dele IPE, ki so preneseni na [INEA]. V zvezi s tem mora [INEA] zagotoviti spremljanje projektov skupnega interesa, ki so upravičeni do financiranja na podlagi IPE, za izvajanje nadzora […] in pomagati Komisiji pri nekaterih nalogah v zvezi s programom in projekti, ki so pridržani Komisiji na podlagi tega sklepa, če je to potrebno. Zlasti mora: (a) voditi operacije in postopke, ki vodijo do sprejetja sklepov Komisije o dodelitvi in odobritvi nepovratnih sredstev in za sklenitve sporazumov o nepovratnih sredstvih ter izvajanje ustreznih sklepov in sporazumov: […] – obveščati zavrnjene in uspešne kandidate o sklepih Komisije o dodelitvi […]; […] – izvajati običajne naloge obveščanja javnosti ex post in objavljati rezultate; […]“
44

Določbe Uredbe št. 1083/2006 se nanašajo na razmerje med Komisijo in državo članico, vendar ne ustvarjajo neposredne povezave med zneski, plačanimi državi članici iz skladov, kot je ESS, na eni strani ter organi, ki jih država članica določi za upravljanje dejavnosti, ki se financirajo, in končnimi upravičenci na drugi strani (glej po analogiji sodbo z dne 10. septembra 2009, Komisija/Ente per le Ville Vesuviane in Ente per le Ville Vesuviane/Komisija, C‑445/07 P in C‑455/07 P, EU:C:2009:529, točka 48).
6

Člen 7 te direktive, naslovljen „Pravica do prebivanja za več kot tri mesece“, določa: „1. Vsi državljani Unije imajo pravico prebivati na ozemlju druge države članice v obdobju, daljšem od treh mesecev, če: (a) so delavci ali samozaposlene osebe v državi članici gostiteljici ali (b) imajo dovolj sredstev zase in za svoje družinske člane, da med njihovim prebivanjem ne bodo postali breme sistema socialne pomoči v državi članici gostiteljici in če imajo celovito zavarovalno kritje za primer bolezni v državi članici gostiteljici ali (c) – so vpisani v zasebno ali javno ustanovo, ki jo država članica gostiteljica pooblasti ali financira na osnovi svoje zakonodaje ali upravne prakse, prvenstveno z namenom, da študirajo, kar vključuje poklicno usposabljanje, in – imajo celovito zavarovalno kritje za primer bolezni v državi članici gostiteljici in zagotovijo ustreznemu nacionalnemu organu, z izjavo ali na kakšen drug enakovreden način, ki ga lahko izberejo, da imajo dovolj sredstev zase in za svoje družinske člane, da med njihovim prebivanjem ne bodo postali breme sistema socialne pomoči v državi članici gostiteljici ali (d) so družinski člani, ki spremljajo ali so se pridružili državljanu Unije, ki izpolnjuje pogoje, navedene v točkah (a), (b) ali (c). 2. Pravica do prebivanja, predvidena v odstavku 1, se razširi na družinske člane, ki niso državljani države članice in ki spremljajo ali so se pridružili državljanu Unije v državi članici gostiteljici, pod pogojem da takšen državljan Unije izpolnjuje pogoje, navedene v odstavku 1(a), (b) ali (c). 3. Za namene odstavka 1(a) državljan Unije, ki ni več delavec ali samozaposlena oseba, ohrani status delavca ali samozaposlene osebe v naslednjih primerih: (a) če je začasno nezmožen za delo zaradi bolezni ali nezgode; (b) če je ustrezno prijavljen kot neprostovoljno brezposeln, potem ko je bil zaposlen več kot eno leto in je prijavljen kot iskalec zaposlitve pri ustreznem zavodu za zaposlovanje; (c) če je ustrezno prijavljen kot neprostovoljno brezposeln, potem ko se mu je iztekla pogodba o zaposlitvi za določen čas, krajši od enega leta, ali potem, ko je postal neprostovoljno brezposeln v prvih dvanajstih mesecih in se je prijavil kot iskalec zaposlitve pri ustreznem zavodu za zaposlovanje. V tem primeru ohrani status delavca za dobo najmanj šestih mesecev; (d) če se vključi v poklicno usposabljanje. Razen v primeru, da je oseba neprostovoljno brezposelna, ohranitev statusa delavca zahteva usposabljanje, povezano s prejšnjo zaposlitvijo. 4. Z odstopanjem od odstavkov 1(d) in 2 zgoraj, imajo pravico do prebivanja kot družinski člani državljana Unije, ki izpolnjuje pogoje iz točke 1(c) zgoraj, samo zakonec, registrirani partner, predviden v členu 2(2)(b) in vzdrževani otroci. Člen 3(1) se uporablja za njegove/njene vzdrževane prednike v ravni črti in za vzdrževane prednike v ravni črti njenega/njegovega zakonca ali registriranega partnerja.“
6

Člen 12 te uredbe, naslovljen „Dogovor o pristojnosti“, v odstavkih od 1 do 3 določa: „1. Sodišča države članice, ki so pristojna na podlagi člena 3 za zahtevek za razvezo, prenehanje življenjske skupnosti ali razveljavitev zakonske zveze, so pristojna v vseh zadevah, ki se nanašajo na starševsko odgovornost, povezano z navedenim zahtevkom, če: […] (b) so zakonca in nosilci starševske odgovornosti pristojnost sodišč sprejeli izrecno ali na drugačen nedvoumen način v trenutku, ko se je pred sodiščem začel postopek, in je to v otrokovo korist. 2. Pristojnost, dodeljena v odstavku 1, preneha takoj, ko: (a) je sodna odločba, s katero se ugodi zahtevku ali zavrne zahtevek za razvezo, prenehanje življenjske skupnosti ali razveljavitev zakonske zveze, postala pravnomočna; (b) v primeru, da postopki v zvezi s starševsko odgovornostjo na dan, naveden pod (a) še tečejo, sodna odločba v teh postopkih postane pravnomočna; (c) se postopki iz (a) in (b) končajo zaradi nekega drugega razloga. 3. Sodišča držav članic so pristojna tudi v zvezi s starševsko odgovornostjo v drugih postopkih, poleg navedenih v odstavku 1, kadar: (a) ima otrok bistveno povezavo s to državo članico, zlasti zaradi dejstva, da eden od nosilcev starševske odgovornosti običajno prebiva v navedeni državi članici ali je otrok državljan navedene države članice in (b) so vse stranke v postopku pristojnost sodišč sprejele izrecno ali na drugačen nedvoumen način v trenutku, ko se je pred sodiščem začel postopek, in je to v otrokovo korist.“
85

Kot izhaja iz točke 260 izpodbijane sodbe, je Splošno sodišče razglasitev ničnosti spornih odločb iz točke 1 izreka te sodbe utemeljilo z vsemi nepravilnostmi, ki jih vsebuje odločba o zavrnitvi ponudbe, s čimer je torej ugodilo tožbenim razlogom od ena do tri, ki so bili uveljavljani pred njim. Čeprav ugotovitev Splošnega sodišča iz točke 77 izpodbijane sodbe ne more utemeljiti razglasitve ničnosti odločbe o zavrnitvi ponudbe, pa nepravilnosti, ki jih je Splošno sodišče ugotovilo v točkah 104, 109, 115, 122, 134, 138 in 139, 144, 148, od 157 do 159, 166, 186, 188, 193 in 194 ter 206 in 207 izpodbijane sodbe, zadostujejo za to, da Splošno sodišče to odločbo razglasi za nično. Iz tega sledi, da točke 1 izreka izpodbijane sodbe ni treba razveljaviti.
7

Člen 167a code général des impôts (splošni davčni zakonik) v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: CGI), določa: „I. - 1. Davčni zavezanci, ki so bili davčni rezidenti Francije najmanj šest let v zadnjih desetih letih, so na datum prenosa svojega prebivališča zunaj Francije obdavčeni za kapitalski dobiček od pravic v družbi, ki so omenjene v členu 150‑0 A in jih imajo pod pogoji iz točke (f) člena 164 B. […] II. - 1. Plačilo davka od ugotovljenega kapitalskega dobička se lahko odloži do takrat, ko bo izveden prenos, odkup, vračilo ali razveljavitev zadevnih pravic v družbi. Odlog plačila je pogojen s tem, da davčni zavezanec prijavi znesek ugotovljenega kapitalskega dobička pod pogoji iz točke I, zaprosi za odlog, imenuje predstavnika s sedežem v Franciji, ki je pooblaščen za prejemanje obvestil o osnovi za odmero davka, njegovi izterjavi in s tem povezanih sporih, in pred svojim odhodom uradniku, pristojnemu za izterjavo, predloži garancijo, s katero se zagotovi, da bo lahko davčni organ pobral davek. […] 2. Davčni zavezanci, ki jim je odobren odlog plačila na podlagi tega člena, morajo predložiti izjavo iz člena 170(1). V tej izjavi je naveden skupni znesek davka, katerega plačilo se odloži, na priloženem obrazcu, ki ga zagotovi uprava, pa so navedeni znesek davka iz naslova vrednostnih papirjev, za katerega odlog plačila še ni potekel, ter po potrebi narava in datum dogodka, zaradi katerega odlog poteče. […] Davek, ki ga na lokalni ravni plača davčni zavezanec in je povezan s kapitalskim dobičkom, ki je bil dejansko ustvarjen zunaj Francije, se odšteje od dohodnine, odmerjene v Franciji, če je primerljiv s to dohodnino. 4. Če davčni zavezanec ne predloži izjave in obrazca iz odstavka 2 ali če v njiju manjkajo nekatere ali vse informacije, ki bi ju morala vsebovati, je treba odloženi davek takoj plačati.“
47

Iz tega sledi, da člen 35 PDEU ne upravičuje ukrepa, ki je v nasprotju s členom 107 PDEU. Razlogi, zaradi katerih je Sodišče razsodilo, da z določbami Pogodbe DEU v zvezi z državnimi pomočmi ni mogoče onemogočiti pravil Pogodbe o prostem pretoku blaga, namreč prav tako utemeljujejo recipročno trditev, in sicer, da te določbe in ta pravila uresničujejo skupni cilj, ki je zagotoviti prosti pretok blaga med državami članicami v običajnih konkurenčnih pogojih (sodbi z dne 5. junija 1986, Komisija/Italija, 103/84, EU:C:1986:229, točka 19, in z dne 20. marca 1990, Du Pont de Nemours Italiana, C‑21/88, EU:C:1990:121, točke od 19 do 21).
7

Nacionalni zavod za socialno varnost je navedeno nadomestilo odobril za obdobji od 2. januarja do 12. marca 2014 in od 13. marca do 21. maja 2014. Znesek materinskega nadomestila je bil določen na 80 % povprečne dnevne prispevne osnove, ki je bila določena ob upoštevanju dohodkov, ki jih je DW prejela v obdobju dvanajstih mesecev med 1. novembrom 2012 in 31. oktobrom 2013, ter števila dni v tem obdobju. Ker je DW v referenčnem obdobju dvanajstih mesecev enajst mesecev delala za institucijo Evropske unije in torej ni bila prijavljena kot zaposlena oseba v Latviji, je nacionalni zavod za socialno varnost v skladu s členom 31(6) zakona o zdravstvenem zavarovanju in zavarovanju za materinstvo prispevno osnovo za vsakega od teh mesecev določil na 70 % povprečne prispevne osnove, določene v zadevni državi članici, in sicer v znesku 395,70 EUR. Za mesec, ko je bila DW prijavljena kot zaposlena in je v Latviji plačala prispevke, pa se je upoštevala njena dejanska povprečna prispevna osnova v tem mesecu, in sicer 1849,73 EUR.
55

Kar na prvem mestu zadeva besedilo člena 1(5) Uredbe 2015/751, s katerim sta opredeljena drugi in tretji primer, ki sta v njem določena in ki sta predmet prvega vprašanja za predhodno odločanje, je treba ugotoviti, da je „izdajatelj“ v členu 2, točka 2, Uredbe 2015/751 opredeljen kot „ponudnik plačilnih storitev, ki je v pogodbenem razmerju, da bi plačniku zagotovil plačilni instrument, s katerim se odrejajo in obdelujejo kartične plačilne transakcije plačnika“. Uvodna izjava 29 te uredbe določa, da „[s]toritev izdajanja temelji na pogodbenem razmerju med izdajateljem plačilnega instrumenta in plačnikom, ne glede na to, ali izdajatelj razpolaga s sredstvi v imenu plačnika“, da „izdajatelj da plačilne kartice na voljo plačniku, odobri transakcije na terminalih ali njim enakovrednih napravah in pridobitelju lahko zagotavlja plačilo za transakcije, ki so skladne s predpisi zadevne sheme“, in da „zato sama distribucija plačilnih kartic ali tehnične storitve, kot sta zgolj obdelovanje in hramba podatkov, ne šteje za izdajanje“.
7

Člen 7 tega sklepa, naslovljen „Zbiranje izhodiščnih podatkov“, določa: „1. Države članice za vsako obstoječo napravo, ki je upravičena do brezplačne dodelitve pravic do emisije v skladu s členom 10a Direktive [2003/87], vključno z napravami, ki opravljajo dejavnost zgolj občasno, zlasti napravami v rezervi ali v pripravljenosti, ter napravami, ki opravljajo dejavnost sezonsko, za vsa leta v obdobju od 1. januarja 2005 do 31. decembra 2008 ali, kjer je primerno, od 1. januarja 2009 do 31. decembra 2010, v katerih je bila naprava dejavna, od upravljavca zbere vse ustrezne informacije in podatke glede vsakega parametra iz Priloge IV. […] 7. Države članice od upravljavca zahtevajo popolne in dosledne podatke ter zagotovilo, da ne prihaja do prekrivanja med podnapravami in dvojnega štetja. Države članice zagotovijo zlasti, da upravljavci ravnajo s potrebno skrbnostjo in predložijo podatke, ki dosegajo največjo možno raven natančnosti, da se omogoči razumno zagotovilo za celovitost podatkov. Zato države članice zagotovijo, da vsak upravljavec predloži tudi metodološko poročilo, ki zajema zlasti opis naprave, metodologijo, ki se je uporabljala za zbiranje, različne vire podatkov, stopnje izračunov in, kjer je primerno, predpostavke in metodologijo, ki so bile uporabljene za pripis emisij ustreznim podnapravam v skladu z odstavkom 6. Države članice lahko od upravljavca zahtevajo, da dokaže točnost in popolnost predloženih podatkov. 8. Če podatki manjkajo, države članice od upravljavca zahtevajo, da za to navede upravičene razloge. Države članice od upravljava zahtevajo, da pred preverjanjem, oziroma najpozneje med preverjanjem s strani preverjevalca, vse manjkajoče podatke nadomestijo z zadržanimi ocenami, ki temeljijo zlasti na najboljši praksi sektorja in najnovejšem znanstvenem in tehničnem znanju. […]“
9

Člen 32 tega zakonika določa: „1. Pri določanju carinske vrednosti z uporabo člena 29 je treba dejansko plačani ali plačljivi ceni za uvoženo blago prišteti: (a) naslednje stroške, kolikor jih nosi kupec, vendar niso bili zajeti v dejansko plačani ali plačljivi ceni za blago: (i) provizijo in stroške posredništva, razen nakupnih provizij; (ii) stroške zabojnikov, ki se za carinske namene štejejo za celoto z blagom; (iii) stroške embalaže, ki vključujejo tako delo kot material; (b) ustrezno porazdeljeno vrednost naslednjih proizvodov in storitev, ki jih zagotovi kupec neposredno ali posredno, brezplačno ali po znižani ceni, in se uporabijo za izdelavo in prodajo za izvoz uvoženega blaga, kolikor ta vrednost ni bila vključena v dejansko plačano ali plačljivo ceno: (i) materialov, sestavnih delov ter podobnih delov in elementov, vsebovanih v uvoženem blagu; (ii) orodij, matric, kalupov in podobnih predmetov, uporabljenih pri proizvodnji uvoženega blaga; (iii) materialov, porabljenih pri proizvodnji uvoženega blaga; (iv) tehnologij, storitev razvoja, osnutkov, načrtov in skic, ki so bili opravljeni izven območja Skupnosti in so potrebni za proizvodnjo uvoženega blaga; (c) avtorske honorarje in licenčnine za vrednoteno blago, ki jih mora kupec plačati neposredno ali posredno kot pogoj za prodajo vrednotenega blaga, kolikor ti avtorski honorarji in licenčnine niso bili vključeni v dejansko plačano ali plačljivo ceno; (d) vrednost vsakršnih izkupičkov iz vsake ponovne prodaje, prepustitve ali kasnejše uporabe uvoženega blaga, ki gredo neposredno ali posredno v dobro prodajalca; (e) (i) stroške prevoza in zavarovanja za uvoženo blago in (ii) stroške natovarjanja in manipulativne stroške, povezane s prevozom uvoženega blaga, do kraja vnosa blaga na carinsko območje Skupnosti. 2. Vsak pribitek k dejansko plačani ali plačljivi ceni se z uporabo tega člena opravi izključno na podlagi objektivnih in določljivih podatkov. 3. Pri določanju carinske vrednosti se k dejansko plačani ali plačljivi ceni ne sme dodati noben pribitek, razen tistih, ki so predvideni v tem členu. […]“
„(1)

Direktiva [Sveta 72/166/EGS z dne 24. aprila 1972 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o izvajanju obveznosti zavarovanja takšne odgovornosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 10)], Druga direktiva [Sveta 84/5/EGS z dne 30. decembra 1983 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 3)], Tretja direktiva [Sveta 90/232/EGS z dne 14. maja 1990 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 249)] in Direktiva [2000/26/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. maja 2000 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju avtomobilske odgovornosti, ki spreminja Direktivi Sveta 73/239/EGS in 88/357/EGS (Četrta direktiva o zavarovanju avtomobilske odgovornosti) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 3, str. 331)] so bile večkrat bistveno spremenjene […]. Zaradi jasnosti in racionalnosti bi bilo treba navedene štiri direktive ter [Direktivo 2005/14/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2005 o spremembi direktiv Sveta [72/166], [84/5], 88/357/EGS in 90/232/EGS ter Direktive [2000/26] Evropskega parlamenta in Sveta o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (UL 2005, L 149, str. 14)] kodificirati.
7

Člen 64 Luganske konvencije II, ki je v naslovu VII te konvencije, „Razmerje do Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 in drugih instrumentov“, določa: 1. Ta konvencija ne posega v uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 [z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42)] ter vseh njenih sprememb, Konvencije o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, podpisane v Bruslju dne 27. septembra 1968, Protokola o razlagi te konvencije s strani Sodišča Evropskih skupnosti, podpisanega v Luxembourgu dne 3. junija 1971, kakor sta bila spremenjena s konvencijami o pristopu k navedeni konvenciji in navedenemu protokolu s strani držav, ki so pristopile k Evropskim skupnostim, ter Sporazuma med Evropsko skupnostjo in Kraljevino Dansko o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, podpisanega v Bruslju dne 19. oktobra 2005, s strani držav članic Evropske skupnosti. 2. Vendar se ta konvencija v vsakem primeru uporablja: (a) v zvezi s pristojnostjo, kadar ima toženec stalno prebivališče na ozemlju države, kjer se uporablja ta konvencija, ne pa eden od instrumentov iz odstavka 1 tega člena, ali kjer člen 22 ali 23 te konvencije podeljuje pristojnost sodiščem takšne države; (b) v zvezi z litispendenco ali sorodnimi pravdami iz členov 27 in 28, kadar se postopek začne v državi, v kateri se uporablja ta konvencija, ne pa eden od instrumentov iz odstavka 1 tega člena, in v državi, v kateri se uporabljata ta konvencija ter eden od instrumentov iz odstavka 1 tega člena; […]“
24

V teh okoliščinah je Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) (pritožbeno sodišče (Anglija in Wales) (civilni oddelek)) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je, če obstaja spor med delavcem in delodajalcem o tem, ali je delavec upravičen do plačanega letnega dopusta v skladu s členom 7 Direktive [2003/88], dejstvo, da mora delavec najprej izrabiti dopust in lahko šele nato izve, ali je upravičen do plačila tega dopusta, v skladu s pravom Unije, zlasti z načelom učinkovitega pravnega sredstva? 2. Ali lahko delavec – če ne izrabi celotnega ali dela letnega dopusta, do katerega je upravičen v referenčnem letu, v katerem bi moral uresničiti svoje pravice do dopusta, kar pa bi storil, če delodajalec ne bi zavračal plačila za kakršen koli dopust, ki bi ga vzel – trdi, da ne more uresničevati svoje pravice do plačanega dopusta, tako da se ta pravica prenaša naprej, dokler nima možnosti, da jo uresniči? 3. Če se pravica do dopusta prenese, ali se prenaša neomejeno ali pa je obdobje za uresničitev pravice do prenosa omejeno po analogiji z omejitvami, ki veljajo, kadar delavec v upoštevnem referenčnem letu ne more uresničevati pravice do dopusta zaradi bolezni? 4. Ali mora sodišče, če ni zakonske ali pogodbene določbe, ki bi opredeljevala obdobje prenosa dopusta, določiti omejitev obdobja prenosa zaradi zagotovitve, da se z uporabo [nacionalne zakonodaje na področju delovnega časa] ne bi izkrivil namen člena 7 [Direktive 2003/88]? 5. Če je odgovor na predhodno vprašanje pritrdilen, ali je obdobje osemnajstih mesecev po koncu referenčnega leta, v katerem je bil dopust dodeljen, v skladu s pravico do plačanega dopusta iz člena 7 [Direktive 2003/88]?“
18

Standard EN 845‑1:2013 v točki 1, naslovljeni „[p]odročje uporabe“, določa: „Ta evropski standard določa zahteve za vezna stremena, sidrne trakove, obešala in konzole, ki se uporabljajo za zagotavljanje povezave med zidovjem in povezave med zidovjem in drugimi deli objekta ali konstrukcije, vključno z zidovi, tlemi, tramovi in drogovi. Če so sidrišča ali elementi za pritrjevanje dobavljeni ali navedeni kot del dodatne komponente, se zahteve, vključno z zahtevami glede lastnosti, uporabljajo za celoten proizvod. Ta evropski standard ne zajema naslednjih proizvodov: (a) sidrišč in elementov za pritrjevanje, ki niso tisti, ki so del dodatnih komponent; (b) podpornih elementov; […]“
12

Leta 2010 so bili proizvodi družbe AZ razvrščeni kot „Prepečenci in piškoti, trajno pecivo in slaščice“ v smislu nacionalne zakonodaje o statistični klasifikaciji proizvodov iz leta 2008. Leta 2013 pa je direktor carinskega urada v Varšavi (Poljska) te proizvode uvrstil pod tarifno številko 1905 90 60 kombinirane nomenklature iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 2, str. 382), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) št. 927/2012 z dne 9. oktobra 2012 (UL 2012, L 304, str. 1) (v nadaljevanju: KN), ki ustreza drugi razvrstitvi iz te nacionalne ureditve, in sicer razvrstitvi kot „Sveže pecivo in slaščice“.
58

V tem primeru so stroški, ki so nastali z „izboljšavo“ zadevnega objekta, znašali 55 % njegove prvotne vrednosti. Čeprav ta odstotek a priori kaže na to, da so spremembe tega objekta zaradi njihove obsežnosti lahko občutno spremenile pogoje naselitve tega objekta, pa mora predložitveno sodišče na podlagi dokazov, s katerimi razpolaga, presoditi, v kolikšnem obsegu je „izboljšava“ v postopku v glavni stvari povzročila bistveno spremembo tega objekta v smislu, navedenem v točki 52 te sodbe.
64

V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča razlaga posameznega pravila prava Unije, ki jo to poda pri izvrševanju pristojnosti na podlagi člena 267 PDEU, pojasnjuje in natančneje določa pomen ter obseg tega pravila, kot se razume in uporablja vse od dneva začetka njegove veljave oziroma bi ga bilo treba razumeti in uporabljati vse od dneva začetka njegove veljave. Iz tega izhaja, da sodišče pravilo, ki je bilo predmet takšne razlage, lahko in mora uporabiti tudi za pravna razmerja, ki so nastala in so bila oblikovana, preden je bila izdana sodba o predlogu za razlago, če so tudi sicer izpolnjeni pogoji za predložitev spora o uporabi omenjenega pravila pristojnemu sodišču (glej sodbi z dne 10. maja 2012, Santander Asset Management SGIIC in drugi, od C‑338/11 do C‑347/11, EU:C:2012:286, točka 58, in z dne 22. septembra 2016, Microsoft Mobile Sales International in drugi, C‑110/15, EU:C:2016:717, točka 59).