ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Tožbeni razlog neobstoja veljavne pravne podlage Uredbe 2020/2092. Poljska navaja, da uredba, sprejeta na podlagi člena 322(1)(a) PDEU, ne more določati pogojev glede kršitve načel, ki spadajo v pojem „pravna država“ in Komisiji in Svetu dajati pooblastila za ugotavljanje kršitve teh načel s strani držav članic in posledično za sprejetje, z izvedbenimi akti, ukrepov za zaščito proračuna Unije. Poljska poleg tega navaja, da tak mehanizem ne izpolnjuje zahtev, kakršen bi moral izpolnjevati mehanizem pogojnosti in je zato mehanizem za naložitev sankcij državam članicam zaradi njihove neizpolnitve obveznosti iz pogodb.
C 110/23

Pritožba, ki jo je 7. januarja 2021 vložila Zvezna republika Nemčija zoper sodbo Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 28. oktobra 2020 v zadevi T-594/18, Pharma Mar/Komisija

(Zadeva C-6/21 P)

(2021/C 110/25)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: Zvezna republika Nemčija (zastopnika: S. Heimerl, J. Möller, agenta)

Drugi stranki v postopku: Pharma Mar, SA, Evropska komisija

Predlog

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— sodbo Splošnega sodišča z dne 28. oktobra 2020, T-594/18, Pharma Mar/Komisija, razveljavi;

— Izvedbeni sklep Komisije C(2018) 4831 final z dne 17. julija 2018 o zavrnitvi dovoljenja za promet z zdravilom za humano uporabo „Aplidin – plitidepsin“ v skladu z Uredbo (ES) št. 726/2004 (1) Evropskega parlamenta in Sveta potrdi in tožbo zavrne;

— podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču; in

— tožeči stranki naloži plačilo stroškov, ki so nastali v postopku pred Sodiščem in pred Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica meni, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, prvič, ker je napačno razlagalo in uporabilo oddelek 3.2.2. pravilnika agencije EMA za obravnavo navzkrižij interesov z dne 6. oktobra 2016 (2) (v nadaljevanju: pravilnik agencije EMA). Splošno sodišče naj bi zato napačno štelo, da je univerzitetna bolnišnica, v kateri sta bila zaposlena strokovnjaka, farmacevtska družba v smislu oddelka 3.2.2. pravilnika agencije EMA.

Drugič, Splošno sodišče je napačno presodilo porazdelitev dokaznega bremena. Zlasti je napačno šteti, da bi morala Komisija predložiti dokaz o tem, da je center za celično terapijo ločen subjekt znotraj univerzitetne bolnišnice, in da torej ni pod njenim nadzorom, da bi se odpravil dvom, ki je tako nastal. Namesto tega bi morala tožeča stranka dokazati, da je center za celično terapijo dejansko pod nadzorom univerzitetne bolnišnice.

Tretjič, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, prvič, ker je napačno razlagalo in uporabilo oddelek 4.2.1.2. pravilnika agencije EMA o tako imenovanih konkurenčnih proizvodih. Splošno sodišče je po eni strani napačno uporabilo pravo, ker je upoštevalo dejavnosti drugega strokovnjaka v zvezi z nekaterimi konkurenčnimi proizvodi, po drugi strani pa je v okviru svoje napačne presoje dokazov napačno ugotovilo, da na trgu obstajajo le redka – če sploh – alternativna zdravila za zdravljenje diseminiranega plazmacitoma.

Četrtič, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, ker ni priznalo, da sodelovanje drugega strokovnjaka pri znanstveni svetovalni skupini za onkologijo ni odločilno vplivalo na potek ali izid postopka.

(1) Uredba (ES) št. 726/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o postopkih Skupnosti za pridobitev dovoljenja za promet in nadzor zdravil za humano in veterinarsko uporabo ter o ustanovitvi Evropske agencije za zdravila (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 34, str. 229).

(2) EMA, pravilnik Evropske agencije za zdravila za obravnavo navzkrižij interesov članov znanstvenih odborov in strokovnjakov z dne 6. oktobra 2016, EMA/626261/2014,Rev. 1.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (Avstrija) 12. januarja 2021 – Uniqa Versicherungen AG/VU

(Zadeva C-18/21)

(2021/C 128/19)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberster Gerichtshof

Stranki v postopku v glavni stvari

Vlagateljica revizije: Uniqa Versicherungen AG

Nasprotna stranka v revizijskem postopku: VU

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člena 20 in 26 Uredbe (ES) št. 1896/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o uvedbi postopka za evropski plačilni nalog (1) razlagati tako, da ti določbi nasprotujeta prekinitvi 30-dnevnega roka za vložitev ugovora zoper evropski plačilni nalog, določenega v členu 16(2) te uredbe, ki jo določa člen 1(1) avstrijskega zveznega zakona o spremljevalnih ukrepih zaradi COVID-19 v pravosodju, v skladu s katerim se v postopkih v civilnih zadevah vsi postopkovni roki, ki so začeli teči po 21. marcu 2020 ali ki se do takrat še niso iztekli, do vključno 30. aprila 2020 prekinejo, 1. maja 2020 pa začnejo teči na novo?

(1) UL 2006, L 399, str. 1.
C 163/9

Pritožba, ki so jo 26. avgusta 2020 vložili CF, TB, LO S.A. in UM S.L. zoper sklep Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 25. junija 2020 v zadevi T-22/19, Noguer Enríquez in drugi/Komisija

(Zadeva C-403/20 P)

(2021/C 163/12)

Jezik postopka: španščina

Stranki

Pritožniki: CF, TB, LO S.A. in UM S.L. (zastopnika: J. Álvarez González in S. San Felipe Menéndez, abogados)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Sodišče (sedmi senat) je s sklepom z dne 3. marca 2021 pritožbo zavrnilo kot delno nedopustno in delno očitno neutemeljeno in odločilo, da CF, TB, LO S.A. in UM S.L. nosijo svoje stroške.
4.

Ali ni vsekakor člen 127(1)(b) sporazuma o izstopu neveljaven v delu, v katerem krši člene 18, 20 in 21 Pogodbe o delovanju Evropske unije ter člena 39 in 40 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah s tem, da državljanom Unije, ki so izvrševali svojo pravico do prostega gibanja in proste naselitve v Združenem kraljestvu, odvzema pravico voliti in biti voljen na občinskih volitvah v tej državi, in – če Splošno sodišče in Sodišče te določbe razlagata enako kot francoski Conseil d’État (državni svet) – ali se ta kršitev ne nanaša na državljane Združenega kraljestva, ki so svojo pravico do prostega gibanja in proste naselitve na ozemlju druge države članice izvrševali več kot 15 let in zanje velja zakon Združenega kraljestva, imenovan „15 years rule“, s čimer jim je tako odvzeta vsaka volilna pravica?
8.

Ali je treba člena 3(2) in 7(1) Uredbe Komisije (EU) št. 1407/2013 z dne 18. decembra 2013 o uporabi členov 107 in 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije pri pomoči de minimis (1), razlagati tako, da se glede na to, da znesek sporne pomoči v obravnavanem primeru ne presega praga pomoči de minimis, šteje, da ta pomoč izpolnjuje merila določena za pomoči de minimis? Ali je treba člen 5(2) Uredbe št. 1407/2013 razlagati tako, da lahko v obravnavanem primeru ob upoštevanju pogojev za preprečitev prekomernega nadomestila, navedenih v Sklepu Komisije SA.43140, opredelitev odškodnine za utrpelo škodo kot pomoč de minimis privede do nesprejemljive kumulacije?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Juzgado de Primera Instancia n.o 1 de Cazalla de la Sierra (Španija) 4. decembra 2020 – Caixabank SA/ZN, SD, AH

(Zadeva C-657/20)

(2021/C 88/17)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Juzgado de Primera Instancia n.o 1 de Cazalla de la Sierra

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Caixabank SA

Tožene stranke: ZN, SD, AH

Vprašanja za predhodno odločanje

Glede na pravice, določene v Direktivi 93/13 (1), in merila, ki jih je določilo Sodišče Evropske unije 14. marca 2013 in 26. marca 2019 v zvezi s tem, da mora biti neizpolnitev obveznosti plačila dovolj resna z vidika obdobja odplačevanja in višine kredita, da se določilo o predčasni zapadlosti lahko uporabi, obstaja naslednji dvom:

Ali mora biti neizpolnitev plačila hkrati resna tako z vidika višine kredita kot tudi z vidika obdobja odplačevanja kredita, ali pa zadostuje, da je dovolj resna samo v zvezi z enim od navedenih meril?

Če je treba upoštevati obe merili (obdobje odplačevanja in višina kredita) in šteti, da morata biti podana hkrati in ju je treba presojati skupaj, se pojavijo dvomi, ali nacionalna zakonodaja (člen 24 zakona 5/19) in nacionalna sodna praksa (sodba Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) št. 463/19) zahtevata, da se pretehtata obe merili.

Če morata biti podani obe merili (obdobje odplačevanja in višina kredita) in ju je treba presojati skupaj, se pojavijo dvomi o tem, kako je treba razrešiti tiste primere, v katerih pride v skladu s členom 24 zakona 5/19 do resne neizpolnitve samo v zvezi z višino kredita zaradi neplačila 3 % glavnice, vendar pa ni resne neizpolnitve v zvezi s obdobjem odplačevanja kredita v skladu z edinimi časovnimi referencami iz člena 24 zakona 5/19, saj ni bilo plačanih manj kot 12 obrokov.

(1) Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL 1993, L 95, str. 29)
2.

Člen 5(1)(c) Uredbe št. 261/2004 je treba razlagati tako, da sprememba poti za potnika, ki jo je izvedel letalski prevoznik v primeru odpovedi prvotno načrtovanega leta zaradi izrednih razmer, z letalom na letu, na katerem je potnik v svoj končni namembni kraj prispel dan po prvotno načrtovanim dnevom prihoda, pomeni „ustrezni ukrep“, ki to podjetje odveže od njegove obveznost plačila odškodnine iz člena 5(1)(c) in člena 7(1) te uredbe, razen če je obstajala druga možnost neposredne ali posredne spremembe poti z letalom na letu, ki bi ga izvedel ta ali kateri koli drugi letalski prevoznik in ki bi prispel prej kot naslednji let zadevnega letalskega prevoznika, razen če slednji dokaže, da bi izvedba takšne spremembe poti pomenila nevzdržno žrtev glede na zmogljivosti njegovega podjetja v upoštevnem trenutku, kar mora preveriti nacionalno sodišče.
Pritožba, ki so jo 2. julija 2020 vložili Peter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes, Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de Nuisance et de Pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil – Gardanne) in Friends of the Irish Environment CLG zoper sklep Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 6. maja 2020 v zadevi T-141/19, Sabo in drugi/Parlament in Svet

(Zadeva C-297/20 P)

(2021/C 72/11)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožniki: Peter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes, Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de Nuisance et de Pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil – Gardanne), Friends of the Irish Environment CLG (zastopniki: R. Smith in C. Day, Solicitors, P. Lockley in B. Mitchell, Barristers, ter D. Wolfe QC)

Drugi stranki v postopku: Evropski parlament, Svet Evropske unije

Sodišče (osmi senat) je s sklepom z dne 14. januarja 2021 odločilo, da se pritožba kot nedopustna zavrže in se pritožnikom naloži plačilo stroškov.
C 53/17

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Bucureşti (Romunija) 20. oktobra 2020 – Alstom Transport SA/Compania Naţională de Căi Ferate CFR SA, Strabag AG – Sucursala Bucureşti, Swietelsky AG Linz – Sucursala Bucureşti

(Zadeva C-532/20)

(2021/C 53/21)

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Curtea de Apel Bucureşti

Stranke

Pritožnica: Alstom Transport SA

Nasprotne stranke: Compania Naţională de Căi Ferate CFR SA, Strabag AG – Sucursala Bucureşti, Swietelsky AG Linz – Sucursala Bucureşti

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 1(1), tretji pododstavek, člen 1(3) in člen 2c Direktive Sveta 92/13/EGS z dne 25. februarja 1992 o uskladitvi zakonov in drugih predpisov o uporabi pravil Skupnosti za oddajo javnih naročil podjetij na vodnem, energetskem, transportnem in telekomunikacijskem področju (1), razlagati tako, da mora rok, v katerem lahko izbrani ponudnik v postopku javnega naročanja vloži zahtevek za revizijo zoper odločitev naročnika, ki za dopustno razglasi ponudbo, ki jo je predložil ponudnik, uvrščen na nižje mesto na lestvici, teči od datuma nastanka interesa izbranega ponudnika, potem ko je neizbrani ponudnik vložil zahtevek za revizijo rezultata postopka javnega naročanja?

(1) UL 1992, L 76, str. 14.
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje ta, da starševski osebki ne spadajo v matično skupino, ali so pristojni organi pri ugotavljanju, ali je pogoj iz člena 54(2) Uredbe Komisije (ES) št. 865/2006, ki se nanaša na osnovanje matične skupine v skladu s predpisi in na način, ki ne škoduje preživetju te vrste v naravi, izpolnjen, upravičeni do tega, da preverijo izvor teh starševskih osebkov in na tej podlagi ocenijo, ali je bila matična skupina osnovana v skladu s pravili iz člena 54(2) te uredbe?
1.

Ali člen 63 PDEU (prej člen 56 ES) nasprotuje nacionalni davčni določbi, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki od družbe s sedežem v tujini, ki prejme dividende iz naslova udeležbe, ki ne dosega minimalnega deleža iz člena 3(1)(a) Direktive o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic (90/435/EGS) (1) (v različici po spremembi z Direktivo 2003/123), (2) zahteva, da za namene vračila davka od dohodka iz kapitala predloži dokaz (potrdilo tuje davčne uprave), da davek od dohodka iz kapitala pri njej ali pri subjektu, ki ima v njej neposredni ali posredni delež, ne more biti vračunan ali odbit kot operativni strošek ali kot strošek poslovanja in da do vštetja, odbitka ali prenosa tudi dejansko ni prišlo, kadar se od družbe s sedežem na nacionalnem ozemlju pri isti višini deleža za namen vračila davka od dohodka iz kapitala tak dokaz ne zahteva?
C 44/30

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) 1. decembra 2020 – Senatsverwaltung für Inneres und Sport, Standesamtsaufsicht/TB

(Zadeva C-646/20)

(2021/C 44/36)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesgerichtshof

Stranke v postopku v glavni stvari

Vlagateljica revizije zoper sklep: Senatsverwaltung für Inneres und Sport, Standesamtsaufsicht

Nasprotna stranka v postopku z revizijo zoper sklep: TB

Ob udeležbi: Standesamt Mitte von Berlin, RD

Vprašanji za predhodno odločanje

Glede razlage člena 1(1)(a), člen 2, točka 4, člena 21(1) in člena 46 Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 (1) sta zastavljeni naslednji vprašanji:

1. Ali gre pri razvezi zakonske zveze na podlagi člena 12 italijanske uredbe-zakona (Decreto Legge) št. 132 z dne 12. septembra 2014 (DL št. 132/2014) za odločbo o razvezi v smislu Uredbe Bruselj IIa?

2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: Ali je treba razvezo zakonske zveze na podlagi člena 12 italijanske uredbe-zakona (Decreto Legge) št. 132 z dne 12. septembra 2014 (DL št. 132/2014) obravnavati v skladu z ureditvijo iz člena 46 Uredbe Bruselj IIa o javnih listinah in dogovorih?

(1) Uredba Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 243).
C 44/37

Pritožba, ki sta jo 15. decembra 2020 vložili Les Mousquetaires in ITM Entreprises SAS zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti razširjeni senat) z dne 5. oktobra 2020 v zadevi T-255/17, Les Mousquetaires in ITM Entreprises/Komisija

(Zadeva C-682/20 P)

(2021/C 44/42)

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Pritožnici: Les Mousquetaires S.A.S., ITM Entreprises S.A.S. (zastopniki: N. Jalabert-Doury, J.-M. Blutel, K. Mebarek, avocats)

Drugi stranki v postopku: Evropska komisija, Svet Evropske unije

Predlogi

— Točka 2 izreka sodbe Splošnega sodišča v zadevi T-255/17 naj se razveljavi;

— ugodi naj se tožbenim predlogom, ki sta jih pritožnici podali na prvi stopnji, ter naj se razglasi ničnost sklepa Evropske komisije C(2017) 1057 z dne 9. februarja 2017 in sklepa C(2017) 1361 z dne 21. februarja 2017, s katerima je bilo družbama Intermarché in Les Mousquetaires ter vsem družbam, ki jih ti družbi neposredno ali posredno nadzorujeta, odrejeno, da se podredijo pregledu v skladu s členom 20(1) in (4) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003;

— Evropski komisiji naj se naloži plačilo vseh stroškov postopka, vključno s stroški postopka pred Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvi pritožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava in na neobstoj obrazložitve v okviru analize učinkovitosti pravnih sredstev v zvezi s potekom pregledov.

Drugi pritožbeni razlog se nanaša na kršitev členov 6 in 8 EKČP, člena 296 Pogodbe in člena 20(4) Uredbe št. 1/2003, ker Splošno sodišče ni spoštovalo obveznosti obrazložitve in omejitve sklepov o pregledu.

Tretji pritožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava in kršitev Uredbe št. 1/2003, ker je Splošno sodišče štelo, da se za fazo postopka „pred sprejetjem ukrepov, ki zajema očitek, da je bila storjena kršitev“ Uredba ne uporablja.

Četrti pritožbeni razlog se nanaša na kršitev členov 6 in 8 EKČP ter člena 19 Uredbe št. 1/2003, ker je Splošno sodišče za dovolj resne indice štelo elemente, pri katerih so podane formalne in bistvene nepravilnosti.

Peti pritožbeni razlog se nanaša na neobstoj obrazložitve, ki je posledica neobstoja presoje dokazne vrednosti navedenih indicev, in na napako pri opredelitvi indica.
1.

Ali je treba člen 21, prvi odstavek, Direktive 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta (1) razlagati tako, da nasprotuje temu, da lahko trgovec poleg telefonske številke, za uporabo katere se zaračunava največ osnovna cena, navede telefonsko številko, ki jo potrošnik po potrebi uporabi pri zadevah v zvezi s sklenjeno pogodbo in za uporabo katere se zaračunava cena, višja od osnovne cene; dalje, ali je, če bi Sodišče presodilo, da je navedba telefonske številke, za uporabo katere se zaračunava cena, višja od osnovne cene, v nekaterih okoliščinah združljiva s členom 21, za presojo pomembno, na primer, da je telefonsko številko, za uporabo katere se zaračunava osnovna cena, mogoče preprosto najti in da je namen uporabe telefonskih številk dovolj jasno naveden, ter ali so za presojo pomembne bistvene razlike pri dosegljivosti službe za pomoč ali njena kakovost?
1.

Ali je določbe členov 5[(1), točka 2(b), in člena] 6 belgijskega zakona z dne 15. maja 2007 o priznavanju in zaščiti poklica izvedenca avtomobilske stroke v povezavi z določbami zakona z dne 12. februarja 2008 o uvedbi splošnega okvira za priznavanje poklicnih kvalifikacij EU, zlasti členov 6, 8 in 9, mogoče razlagati tako, da se ponudnik storitve, ki prestavi kraj svojega sedeža v drugo državo članico, ne bi mogel po tej spremembi v svoji državi izvora, to je Belgiji, vpisati v register občasnih in priložnostnih ponudnikov storitev pri IEA, da bi v tej državi opravljal občasno in priložnostno dejavnost? Ali je taka razlaga združljiva s svobodo ustanavljanja, priznano v pravu Unije?
3.

Ali je italijanski zakon št. 508/99 poleg tega v nasprotju s predpisi Evropske unije, ki prepovedujejo ukrepe z enakim učinkom iz členov 28 in 29 Pogodbe ES, ki sta po spremembi, uvedeni z Lizbonsko pogodbo, postala člena 34 in 35 Pogodbe o delovanju Evropske unije, pri čemer gre za ukrepe, ki so prepovedani s Pogodbo o Evropski uniji, ker državljane nekaterih držav članic večinoma postavljajo v slabši položaj v primerjavi z državljani drugih držav članic z vidika prostega gibanja oseb ter z vidika plače in socialnega varstva, pa tudi z vidika samih delovnih pogojev?
1.

Ali nacionalna ureditev, kot jo uporabljajo uradni organi, ki določa, da je pogoj za to, da lahko oseba, ki prebiva v Belgiji, tuje vozilo, ki mu ga občasno in za krajši čas da na voljo oseba, ki prebiva v drugi državi članici EU,, uporablja ne da bi ji bilo treba to vozilo ponovno prijaviti, ta, da ima ta oseba, ki prebiva v Belgiji, v vozilu osebno dovoljenje za uporabo, tj. potrdilo v smislu člena 3(2), točka 6, kraljevega odloka z dne 20. 7. 2001 o registraciji vozil, nasprotuje upoštevnim evropskim pravnim predpisom in zlasti na eni strani členoma 20 in 21 Pogodbe o delovanju Evropske unije glede prostega gibanja oseb in pretoka kapitala, in/ali na drugi strani členoma 63 in 64 Pogodbe o delovanju Evropske unije glede prostega pretoka kapitala, kot dvema od štirih temeljnih svoboščin Evropske unije?
2.

Ali pravo Unije, zlasti načeli enakovrednosti in učinkovitosti, nasprotujejo nacionalni ureditvi, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki zakonite obresti, ki se plačajo v okviru povračila obveznih prispevkov za socialno varnost, pobranih v nasprotju s pravom Unije, omejuje na obresti, ki začnejo teči naslednji dan po vložitvi zahtevka za povračilo teh neupravičeno plačanih/pobranih zneskov in ki tečejo do povračila teh zneskov?
Tožba, vložena 23. oktobra 2020 – Republika Ciper/Evropski parlament in Svet Evropske unije

(Zadeva C-550/20)

(2021/C 19/37)

Jezik postopka: grščina

Stranke

Tožeča stranka: Republika Ciper (zastopnik: Eirini Neofytou)

Toženi stranki: Evropski parlament in Svet Evropske unije

Predlog

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— Direktivo (EU) 2020/1057 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2020 o določitvi posebnih pravil v zvezi z Direktivo 96/71/ES in Direktivo 2014/67/EU za napotitev voznikov v sektorju cestnega prometa ter spremembi Direktive 2006/22/ES glede zahtev za izvrševanje in Uredbe (EU) št. 1024/2012, razglasi za nično, in

— Evropskemu parlamentu in Svetu Evropske unije naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja pet tožbenih razlogov.

Prvi tožbeni razlog: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili načelo sorazmernosti, urejeno v členu 5(4) PDEU in člen 1 Protokola (št. 2) o uporabi načel subsidiarnosti in sorazmernosti, ki je priložen PEU in PDEU.

Drugi tožbeni razlog: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili načelo enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, ki je določeno v členu 18 PDEU in členih 20 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, načelo enakosti držav članic pred Pogodbama, kakor je opredeljeno v členu 4(2) PEU, in, če bi Sodišče menilo, da je potrebno, člen 91(1) PDEU.

Tretji tožbeni razlog: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili člen 91(1) PDEU.

Četrti tožbeni razlog: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili člen 91(2) PDEU in člen 90 PDEU v povezavi s členom 3(3) PEU, ter člen 94 PDEU.

Peti tožbeni razlog: tožeča stranka trdi, da sta toženi stranki kršili člena 34 PDEU in 35 PDEU – kršitev, ki ni upravičena na podlagi člena 36 PDEU – in člen 58(1) v povezavi s členom 91 PDEU, ali, podredno, člen 56 PDEU.

(1) UL 2020, L 249, str. 49.
(1)

Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo in kršilo obveznost obrazložitve s tem, da ni odgovorilo na tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev, s Sklepom ECB/SSM/2018-FRCAG-76, načela pravne varnosti in je kršilo načelo pravne varnosti s tem, da je priznalo obstoj kršitve člena 26(3) Uredbe (EU) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja, kljub temu, da je izrecno priznalo, da je ta določba nejasna.