Poleg tega člen 2(2) Direktive 94/25 natančno določa, da njene določbe državam članicam ne preprečujejo sprejetja, v skladu s Pogodbo, določb v zvezi s plovbo po nekaterih vodah zaradi varstva okolja, strukture plovnih poti in zagotavljanja varnosti na plovnih poteh, če to ne pomeni spremembe plovila za rekreacijo, ki izpolnjuje zahteve te direktive.

Kot „ukrepe z enakim učinkom, kot ga imajo količinske omejitve pri uvozu“ v smislu člena 28 ES, je treba obravnavati ukrepe države članice, katerih cilj ali učinek je, da se manj ugodno obravnavajo proizvodi iz drugih držav članic, in ovire za prosti pretok blaga, ki so, kadar nacionalne zakonodaje niso usklajene, posledica tega, da se za blago iz drugih držav članic, v katerih je to zakonito proizvedeno in trženo, uporabljajo pravila o pogojih, ki jih mora izpolnjevati to blago, čeprav se ta pravila brez kakršnega koli razlikovanja uporabljajo za vse proizvode. Tako je treba obravnavati tudi vse druge ukrepe, ki ovirajo dostop do trga države članice za proizvode iz druge države članice. V zvezi s tem, čeprav niti predmet niti učinek nacionalne zakonodaje ni manj ugodno obravnavanje proizvodov iz drugih držav članic, lahko prepoved uporabe proizvoda, ki je določena na ozemlju države članice, glede na obseg bistveno vpliva na ravnanje uporabnikov, kar vpliva na dostop tega proizvoda do trga te države članice.

Člena 28 ES in 30 ES ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki zaradi varstva okolja prepoveduje uporabo osebnih plovil zunaj določenih plovnih poti, če:

— morajo pristojni nacionalni organi sprejeti predvidene izvedbene ukrepe, da določijo vodne površine zunaj javnih plovnih poti, kjer se smejo uporabljati osebna plovila;

— so ti organi dejansko izvrševali pristojnost, ki jim je bila glede tega podeljena, in določili vodne površine, ki izpolnjujejo pogoje iz nacionalne ureditve, in

— so bili ti ukrepi sprejeti v razumnem roku po začetku veljavnosti te ureditve.

Naloga predložitvenega sodišča je preveriti, ali so v zadevi iz postopka v glavni stvari ti pogoji izpolnjeni.

Če bi bila zaradi nacionalnih pravil za določitev voda in plovnih poti uporabnikom osebnih plovil preprečena zanje značilna uporaba ali bi se njihova uporaba precej zmanjšala, kar mora preveriti nacionalno sodišče, bi taka pravila bistveno vplivala na ravnanje uporabnikov, ki bi se vedoč, da taka ureditev zelo omejuje dovoljeno uporabo, za nakup zadevnega proizvoda le omejeno zanimali. Učinek takih pravil bi bil torej omejevanje dostopa teh proizvodov do zadevnega nacionalnega trga in bi zato pomenila ukrep z enakim učinkom, kot ga imajo količinske omejitve, ki ga prepoveduje člen 28 ES.

Vendar bi bila lahko taka nacionalna ureditev utemeljena s ciljem varstva okolja, če so izpolnjeni zgoraj navedeni pogoji. Ker sta namreč omejitev ali prepoved uporabe osebnih plovil ukrepa, ki lahko zagotavljata varstvo okolja, morajo nacionalni organi dokazati, da njeni omejujoči učinki na prosti pretok blaga ne presegajo tega, kar je nujno potrebno, da se ta cilj doseže. Čeprav v obravnavanem primeru ni izključeno, da se z drugačnimi ukrepi od zadevne prepovedi lahko zagotovi neka raven varstva okolja, pa državam članicam ni mogoče odreči možnosti, da uresničijo cilj, kot je varstvo okolja, z uvedbo splošnih pravil, ki so po eni strani nujna zaradi zemljepisnih posebnosti zadevne države članice, po drugi strani pa bi jih nacionalni organi preprosto upravljali in nadzorovali. Vendar ker besedilo nacionalne ureditve samo dopušča domnevo, da se smejo na vodnih površinah, ki jih je tako treba določiti z izvedbenimi ukrepi, osebna plovila uporabljati, ne da bi to povzročilo za okolje nesprejemljivo tveganje ali motenje, bi splošna prepoved uporabe takih proizvodov zunaj javnih plovnih poti pomenila ukrep, ki presega to, kar je nujno potrebno za dosego cilja varstva okolja.

Poleg tega, če bi moralo predložitveno sodišče ugotoviti, da so bili izvedbeni ukrepi sprejeti v razumnem roku, vendar po nastanku dejanskega stanja v glavni stvari, in da kot plovne poti določajo vode, v katerih sta obdolženca v postopku v glavni stvari vozila osebni plovili, zaradi česar se ju kazensko preganja, zato da bi nacionalni ukrep ostal sorazmeren in utemeljen glede na cilj varstva okolja, je treba dovoliti, da se ta obdolženca lahko sklicujeta na to določitev, kar poleg tega narekuje tudi splošno načelo prava Skupnosti o retroaktivni uporabi – odvisno od primera – najugodnejšega kazenskega zakona in najmilejše kazni.

(Glej točke od 26 do 28, 34, 36, 38, 40, 43, 44 in izrek.)