Opinion of the Advocate-General



Opinion of the Advocate-General

1. Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe Sveta (ES) št. 1/2005 z dne 22. decembra 2004 o zaščiti živali med prevozom in postopki, povezanimi z njim, in o spremembi Direktiv 64/432/EGS in 93/119/ES ter Uredbe (ES) 1255/97.(2)

2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Zuchtvieh-Export GmbH (v nadaljevanju: družba Zuchtvieh-Export) in Stadt Kempten (mesto Kempten, Nemčija) v zvezi z odločitvijo, ki jo je sprejelo zadevno mesto kot pristojni organ v kraju odhoda, da zavrne carinjenje pošiljke goveda, ki naj bi se prevažala po poti med Kemptnom in Andižanom (Uzbekistan).

3. Uredba št. 1/2005 določa, da mora organizator dolge vožnje pristojnemu organu v kraju odhoda predložiti dnevnik vožnje, ki mora v oddelku 1 vsebovati načrt predvidene vožnje. Ta načrt mora vključevati zlasti predvidena počivališča, kraje pretovarjanja in izhodne točke. V tej zadevi se postavlja vprašanje, ali mora organizator zadevne vožnje za del vožnje, ki poteka med izhodno točko z ozemlja Evropske unije in namembno tretjo državo, izpolniti zahteve v zvezi s časi voženj in počitka, določene v poglavju V Priloge I k Uredbi št. 1/2005.

4. V teh sklepnih predlogih bom Sodišču predlagal, naj odloči, da je treba Uredbo št. 1/2005 razlagati tako, da z njo organizatorju dolge vožnje z namembnim krajem v tretji državi ni naloženo, da mora v oddelku 1, razdelek 6, dnevnika vožnje navesti informacije v zvezi s časi voženj in počitka v skladu z zahtevami iz poglavja V Priloge I k tej uredbi ali s splošnimi pogoji za prevoz živali iz člena 3 navedene uredbe za del vožnje, ki poteka med izhodno točko z ozemlja Unije in namembno tretjo državo.

5. Zato je treba po mojem mnenju člen 14(1)(a)(ii) in (c) Uredbe št. 1/2005 razlagati tako, da pristojni organ v kraju odhoda ne more zavrniti ožigosanja dnevnika vožnje z obrazložitvijo, da se informacije, ki so vnesene v ta dnevnik in se nanašajo na del vožnje, ki poteka med izhodno točko z ozemlja Unije in namembno tretjo državo, ne skladajo niti z zahtevami iz poglavja V Priloge I k tej uredbi niti s splošnimi pogoji za prevoz živali iz člena 3 zadevne uredbe.

I – Pravni okvir

6. V nadaljevanju so navedene glavne določbe Uredbe št. 1/2005, na katere se navezuje ta predlog za sprejetje predhodne odločbe.

7. V členu 1(1) te uredbe je opredeljeno njeno področje uporabe:

„Ta uredba se uporablja za prevoz živih vretenčarjev znotraj Skupnosti, vključno z namenskimi kontrolami, ki jih uslužbenci opravljajo na pošiljkah, ki prispejo na carinsko območje Skupnosti ali ga zapuščajo.“

8. Člen 2 Uredbe št. 1/2005 vsebuje nekaj opredelitev, med drugim:

„(d) ‚mejna kontrolna točka‘ je katera koli kontrolna točka, ki je določena in odobrena v skladu s členom 6 Direktive 91/496/EGS za opravljanje veterinarskih pregledov živali, ki prihajajo iz tretjih držav, na meji ozemlja Skupnosti;

[…]

(f) ‚pristojni organ‘ je centralni organ države članice, ki je pristojen za izvajanje nadzora nad dobrim počutjem živali, ali kateri koli organ, na katerega se prenese to pristojnost;

[…]

(h) ‚kontrolne točke‘ so kontrolne točke iz Uredbe (ES) št. 1255/97;

(i) ‚izhodna točka‘ je mejna kontrolna točka ali kateri koli kraj, ki ga določi država članica, kjer živali zapustijo carinsko območje Skupnosti;

(j) ‚vožnja‘ je celoten prevoz od kraja odhoda do namembnega kraja, vključno s kakršnim koli iztovarjanjem, nastanitvijo in natovarjanjem na vmesnih točkah med vožnjo;

[…]

(m) ‚dolga vožnja‘ je vožnja, ki traja več kot 8 ur in se začne, ko se s prevoznim sredstvom prva žival v pošiljki premakne;

[…]

(s) ‚namembni kraj‘ je kraj, kjer se žival iztovori s prevoznega sredstva in

(i) je tam nastanjena vsaj 48 ur pred odhodom; ali

(ii) zaklana;

(t) ‚počivališče ali kraj pretovarjanja‘ je kateri koli kraj postanka med vožnjo, ki ni namembni kraj, vključno s kraji, kjer živali zamenjajo prevozno sredstvo, če se iztovorijo ali ne;

[…]

(w) ‚prevoz‘ je premeščanje živali, ki se opravi z enim ali več prevoznimi sredstvi, in vsi s tem povezani postopki, vključno z natovarjanjem, iztovarjanjem, pretovarjanjem in počitkom, dokler se živali ne iztovorijo v namembnem kraju;

[…]“

9. Člen 3 Uredbe št. 1/2005, naslovljen „Splošni pogoji za prevoz živali“, določa:

„Nihče ne prevaža živali ali povzroči, da se živali prevažajo tako, da lahko dobijo poškodbe ali neupravičeno trpijo.

Poleg tega se izpolnijo naslednji pogoji:

(a) predhodno se uredi vse potrebno, da je vožnja čim krajša in da se zadovoljijo potrebe živali med vožnjo;

(b) živali so primerne za vožnjo;

[…]

(f) prevoz do namembnega kraja se opravi čim prej, razmere za dobro počutje živali pa se redno preverjajo in ustrezno ohranjajo;

[…]

(h) živalim se v primernih časovnih razmikih zagotovijo voda, krma in počitek, ki ustrezajo njihovi vrsti in velikosti, kar se tiče kakovosti in količine.“

10. Člen 5 Uredbe št. 1/2005, naslovljen „Obveznosti glede načrtovanja prevoza živali“, v odstavku 4 določa, da „[p]ri dolgih vožnjah domačih kopitarjev, razen registriranih kopitarjev, ali domačega goveda, ovac, koz in prašičev med državami članicami in s tretjimi državami prevozniki in organizatorji ravnajo v skladu z določbami o dnevniku vožnje, navedenimi v Prilogi II“.

11. Člen 14 Uredbe št. 1/2005, naslovljen „Preverjanja in drugi ukrepi v zvezi z dnevnikom vožnje, ki jih mora pred dolgimi vožnjami opraviti pristojni organ“, v odstavku 1 določa:

„Pri dolgih vožnjah domačih kopitarjev in domačega goveda, ovac, koz in prašičev med državami članicami in s tretjimi državami pristojni organ v kraju odhoda:

(a) opravi ustrezna preverjanja, da potrdi:

(i) da imajo prevozniki, navedeni v dnevniku vožnje, ustrezna veljavna dovoljenja za prevoznike, veljavna potrdila o odobritvi za prevozna sredstva za dolge vožnje ter veljavna potrdila o usposobljenosti za voznike in spremne osebe;

(ii) da je dnevnik vožnje, ki ga predloži organizator, stvaren in da je iz njega razvidna skladnost s to uredbo;

(b) kadar rezultat preverjanj, predvidenih v točki (a), ni zadovoljiv, mora organizator spremeniti dogovore za načrtovano dolgo vožnjo, tako da je ta v skladu s to uredbo;

(c) kadar je rezultat preverjanj, predvidenih v točki (a), zadovoljiv, ožigosa dnevnik vožnje;

(d) pristojnim organom v namembnem kraju, na izhodni točki ali na kontrolni točki prek sistema za izmenjavo informacij iz člena 20 Direktive 90/425/EGS čim prej pošlje podatke o načrtovanih dolgih vožnjah, navedenih v dnevniku vožnje.“

12. Člen 15 Uredbe št. 1/2005, naslovljen „Preverjanja, ki jih mora opraviti pristojni organ v kateri koli fazi dolge vožnje“, v odstavku 1 določa, da „[p]ristojni organ opravi v kateri koli fazi dolge vožnje ustrezna naključna ali ciljno usmerjena preverjanja, da potrdi, ali so navedeni časi voženj stvarni, ali je vožnja v skladu s to uredbo in zlasti ali so časi voženj in obdobja počitka v skladu z omejitvami, določenimi v poglavju V Priloge I“.

13. Člen 21 Uredbe št. 1/2005, naslovljen „Pregledi na izhodnih točkah in mejnih kontrolnih točkah“, določa:

„1. […] uradni veterinarji držav članic ob prihodu živali na izhodne točke ali mejne kontrolne točke preverijo, ali se živali prevažajo v skladu s to uredbo, in predvsem:

(a) ali so prevozniki predložili kopijo veljavnega dovoljenja […];

(b) ali so vozniki cestnih vozil, ki prevažajo domače kopitarje, domače govedo, ovce, koze, prašiče ali piščance, in spremne osebe predložili veljavno potrdilo o usposobljenosti […];

(c) ali so živali sposobne nadaljevati vožnjo;

(d) ali je prevozno sredstvo, v katerem bodo živali nadaljevale vožnjo, v skladu s poglavjem II in, kjer je to primerno, s poglavjem VI Priloge I;

(e) ali so pri izvozu prevozniki predložili dokazilo, da je vožnja od kraja odhoda do prvega kraja iztovarjanja v državi, kjer je končni namembni kraj, v skladu s katerim koli od mednarodnih sporazumov, navedenih v Prilogi V, ki se uporablja v zadevni tretji državi;

(f) ali so se domači kopitarji in domače govedo, ovce, koze in prašiči prevažali na dolgi vožnji oziroma se še bodo.

2. V primeru dolgih voženj domačih kopitarjev in domačega goveda, ovac, koz in prašičev uradni veterinarji na izhodnih točkah in mejnih kontrolnih točkah opravijo in evidentirajo preglede, navedene v oddelku 3 ,Namembni kraj‘ dnevnika vožnje iz Priloge II. Pristojni organ hrani evidence teh pregledov in pregleda, predvidenega v odstavku 1, vsaj tri leta od datuma, ko so bili opravljeni […]

3. Kadar pristojni organ meni, da živali niso sposobne nadaljevati vožnje, se raztovorijo, napojijo, nahranijo in odpočijejo.“

14. Priloga I k Uredbi št. 1/2005 v poglavju V vsebuje pravila v zvezi s časovnimi razmiki med napajanjem in krmljenjem ter časi voženj in počitka. Na podlagi točk 1.4(d) in 1.5 tega poglavja je v zvezi z govedom določeno, da je treba med dolgimi cestnimi vožnjami po 14 urah vožnje živalim dati vsaj eno uro časa za počitek, kar je dovolj predvsem, da se napojijo in po potrebi nahranijo, nato se lahko prevažajo največ naslednjih 14 ur, zatem pa je treba živali iztovoriti, nakrmiti in napojiti ter morajo počivati vsaj 24 ur.

15. Priloga II k isti uredbi vsebuje določbe v zvezi z dnevnikom vožnje, katerega vodenje je prevoznikom in organizatorjem naloženo s členom 5(4) zadevne uredbe v primeru dolgih voženj med državami članicami ter iz tretje države ali vanjo. Ta dnevnik vključuje pet oddelkov, to je načrtovanje vožnje, kraj odhoda, namembni kraj, izjavo prevoznika – ki zadeva, prvič, dejanski opis poti, počivališča, točke pretovarjanja in izhodne točk, in drugič, poškodbe ali smrti živali med vožnjo – ter morebitna poročila o nepravilnostih. Zadevna priloga med drugim vključuje spodaj navedene določbe:

– točka 3(e): „Organizator […] zagotovi, da dnevnik vožnje spremlja živali med vožnjo do namembne točke, ali v primeru izvoza v tretjo državo, vsaj do izhodne točke“;

– točka 4: „Oskrbniki v kraju odhoda in, kadar je namembni kraj na ozemlju Skupnosti, oskrbniki v namembnem kraju, izpolnijo in podpišejo ustrezne oddelke dnevnika vožnje. O kakršnih koli pomislekih glede skladnosti z določbami te uredbe čim prej obvestijo pristojni organ, pri čemer uporabijo vzorčni obrazec iz oddelka 5“;

– točka 7: „Če se živali izvozijo v tretjo državo, prevozniki izročijo dnevnik vožnje uradnemu veterinarju na izhodni točki. Pri izvozu živega goveda z nadomestili oddelek 3 dnevnika vožnje ni potreben, če kmetijska zakonodaja zahteva poročilo“;

– točka 8: „Prevoznik iz oddelka 3 dnevnika vožnje hrani […] (a) kopijo izpolnjenega dnevnika vožnje […] Dokumenti […] so na voljo pristojnemu organu, ki je prevozniku izdal dovoljenje, in na zahtevo tudi pristojnemu organu v kraju odhoda v enem mesecu, potem ko so bili izpolnjeni; prevoznik jih hrani vsaj tri leta po datumu preverjanja. Dokument iz točke (a) se vrne pristojnemu organu kraja odhoda v enem mesecu po koncu vožnje, razen če se uporabijo [navigacijski] sistemi iz člena 6[(9)] […]“

16. Dodatek k Prilogi II k Uredbi št. 1/2005 vsebuje vzorec posameznih oddelkov dnevnika vožnje.

II – Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

17. Družba Zuchtvieh-Export je najela dva tovornjaka za prevoz 62 glav goveda iz Kemptna v Andižan prek Poljske, Bel orusije, Rusije in Kazahstana, kar pomeni 7000 km dolgo vožnjo. Zadevni prevoz naj bi potekal med 23. aprilom in 2. majem 2012. Za ta izvoz se ni zahtevalo izvozno nadomestilo.

18. V oddelku 1, razdelek 6, dnevnika vožnje, predloženega z zahtevkom za carinjenje, sta bila kot edini počivališči in kraja pretovarjanja za del vožnje, ki je potekal na ozemlju zadevnih tretjih držav, navedeni naselji Brest (Belorusija), do katerega naj bi prispeli 24. aprila ob 13. uri, in Karaganda (Kazahstan), do katerega naj bi prispeli 30. aprila ob 15. uri, pri čemer je bil v vsakem od navedenih naselij predviden 24‑urni počitek. Iz predložitvene odločbe izhaja, da so bili med zadevnima naseljema sicer predvideni počitki, med katerimi naj bi živali oskrbeli s hrano in vodo, ne bi pa jih iztovorili. Zadnji del vožnje med Karagando in Andižanom naj bi trajal še nadaljnjih 29 ur.

19. Stadt Kempten je z odločbo z dne 30. januarja 2012 zavrnilo carinjenje pošiljke goveda in zahtevalo, naj se načrt vožnje spremeni tako, da bodo določbe Uredbe št. 1/2005 upoštevane tudi za del vožnje, ki naj bi potekal na ozemlju zadevnih tretjih držav, med Brestom in Andižanom, saj se – kot je razvidno iz podatkov o načrtovanju iz oddelka 1 zadevnega dnevnika vožnje – te določbe niso upoštevale.

20. Družba Zuchtvieh-Export je poleg predloga za izdajo začasne odredbe, s katerim ni uspela, zoper zgoraj navedeno odločbo vložila še tožbo, ki jo trenutno obravnava Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (bavarsko upravno sodišče, Nemčija) na pritožbeni stopnji. Zadevna družba v okviru te tožbe zlasti predlaga, naj se ugotovi nezakonitost odločbe Stadt Kempten z dne 30. januarja 2012, ki naj se mu naloži, da mora opraviti carinjenje sporne pošiljke goveda.

21. Stranki v postopku v glavni stvari sta pred predložitvenim sodiščem zagovarjali nasprotni stališči v zvezi z vprašanjem, ali je treba v primeru vožnje, ki se začne na ozemlju Unije, konča pa se zunaj tega ozemlja, Uredbo št. 1/2005, zlasti člen 14(1) te uredbe, upoštevati tudi za del vožnje, ki poteka na ozemlju ene ali več tretjih držav.

22. Predložitveno sodišče podpira stališče, po katerem lahko pristojni organ v kraju odhoda na podlagi člena 14(1) Uredbe št. 1/2005 v primeru prevoza, ki se začne na ozemlju Unije in konča na ozemlju tretje države, dnevnik vožnje ožigosa le, če s preverjanji ugotovi, da se določbe te uredbe upoštevajo tudi zunaj ozemlja Unije. V zvezi s tem navaja, prvič, člene 1, 3, 5 in 21(1)(e) zadevne uredbe, vendar te navedbe ne pojasnjuje. Drugič, poleg tega se sklicuje predvsem na Dodatek k Prilogi II k Uredbi št. 1/2005, ki vsebuje vzorec posameznih oddelkov dnevnika vožnje, še zlasti na oddelek 1, ki zadeva načrtovanje vožnje in naj bi potrjeval njegovo stališče:

– točke od 2 do 4 (skupno predvideno trajanje, kraj in čas odhoda, namembni kraj in čas prihoda) tega oddelka v povezavi z opredelitvijo pojma „vožnja“ iz člena 2(j) te uredbe naj bi nakazovale, da je treba podatke predložiti za celotno vožnjo;

– v izjavi organizatorja iz točke 7 tega oddelka je navedeno, da ta „izvede […] ukrepe za zaščito dobrega počutja živali v času celotne vožnje v skladu z določbami [zadevne u]redbe“.

23. Predložitveno sodišče še dodaja, da mora prevoznik tudi v primeru izvoza – čeprav mora na podlagi točke 7 zadevne priloge II dnevnik vožnje izročiti uradnemu veterinarju na izhodni točki – na podlagi točke 8 iste priloge kljub temu shraniti njegovo kopijo in jo poslati pristojnemu organu v kraju odhoda.

24. To sodišče meni, da dnevnik vožnje, ki ga je predložila družba Zuchtvieh-Export, ne vsebuje nobenega „stvarnega“ podatka v smislu člena 14(1)(a)(ii) Uredbe št. 1/2005 za dele vožnje na ozemlju tretjih držav. Na podlagi podatkov, vnesenih v zadevni dnevnik vožnje, naj torej ne bi bilo mogoče skleniti, da predvidena vožnja izpolnjuje zahteve, postavljene s to uredbo.

25. Po njegovem mnenju v zvezi s tem ne zadostuje trditev družbe Zuchtvieh-Export, da se bodo v okviru prevoznih odsekov zunaj ozemlja Unije upoštevale določbe ustreznih predpisov tretjih držav, v katerih bo potekal prevoz, in mednarodni sporazumi, ki se uporabljajo v teh državah. Poleg tega bi moralo biti to navedeno v dnevniku vožnje. To naj v obravnavanem primeru ne bi držalo, saj sporni dnevnik vožnje v oddelku 1 ne vsebuje nobenega „stvarnega“ podatka v smislu, v katerem je ta izraz uporabljen v členu 14(1)(a)(ii) Uredbe št. 1/2005, ker ni v njem navedeno nobeno počivališče med vožnjama med Brestom in Karagando ter med Karagando in Andižanom kot končnim namembnim krajem. Poleg tega naj bi organ v kraju odhoda z ožigosanjem dnevnika vožnje potrdil, da je bila vožnja vse do namembnega kraja odobrena pod vsemi navedenimi pogoji, kar bi bilo po mnenju predložitvenega sodišča neprimerno tudi v odnosu do organov tretje države.

26. Na podlagi nasprotnega stališča, ki ga zagovarja družba Zuchtvieh-Export, naj bi se odobritev načrtovanja vožnje v okviru preverjanj, ki jih mora na podlagi člena 14(1) Uredbe št. 1/2005 opraviti pristojni organ v kraju odhoda, nanašala le na del vožnje, za katerega se zadevna uredba uporablja ratione loci . Več določb te uredbe – med drugim člen 21(1)(e), ki zadeva preglede na izhodnih točkah in mejnih kontrolnih točkah – naj bi nakazovalo na to, da se z njo vzpostavljeni sistem ne uporablja zunaj meja Unije.

27. Družba Zuchtvieh-Export še trdi, da je upoštevanje pravil iz Uredbe št. 1/2005 zunaj ozemlja Unije – zlasti tistih iz Priloge I, poglavje V, o časovnih razmikih med napajanjem in krmljenjem ter časih voženj in počitka – nestvarno in kontraproduktivno, saj v tretjih državah skoraj niso na voljo higiensko in tehnično neoporečni hlevi, v katerih bi si živali med prevozom lahko odpočile, zato naj bi bile podvržene velikemu tveganju za poškodbe in širjenje nalezljivih bolezni. Pravila, postavljena s to uredbo, naj bi bila namreč neločljivo povezana s kakovostjo infrastrukture, predvidene za prevoz živali na ozemlju Unije, na primer kontrolne točke (ki so hkrati počivališča) na tem ozemlju, ki morajo na podlagi člena 36 zadevne uredbe izpolnjevati tehnične in sanitarne zahteve.

28. To, da se pravila iz Uredbe št. 1/2005 dejansko ne uporabljajo nujno v vseh okoliščinah, naj bi dokazoval tudi člen 30(6) te uredbe, ki določa možnost odstopanj za dolge vožnje zaradi upoštevanja oddaljenosti nekaterih regij od celinske Unije.

29. Iz naslova točke 6 oddelka 1 primera dnevnika vožnje („Seznam predvidenih počivališč, točk pretovarjanja ali izhodnih točk“) naj bi še izhajalo, da organizatorju ni treba navesti vseh počivališč. Prav tako naj zaradi geografskih danosti ne bi bilo mogoče vedno predvideti, kje bo opravljen počitek.

30. Poleg tega naj bi bila ta pravila včasih v nasprotju s pravili, ki se uporabljajo v zadevnih tretjih državah, na primer s pravili, ki veljajo v Ruski federaciji, kjer naj bi organi v skladu z ustaljeno prakso prepovedovali raztovarjanje živali v času počitka.

31. Nazadnje, načelo teritorialnosti naj bi govorilo v prid uporabi Uredbe št. 1/2005 le na ozemlju Unije.

32. Tožena stranka v postopku v glavni stvari in Landesanwaltschaft Bayern (tožilstvo dežele Bavarske) na te trditve odgovarjata, da prevozniki zaradi nerazpoložljivosti počivališč zunaj ozemlja Unije niso oproščeni obveznosti, ki so jim v zvezi s tem naložene z Uredbo št. 1/2005. Če se živali v času počitka ne raztovorijo, naj zlasti ne bi bilo mogoče očistiti prevoznih prostorov ter zagotoviti napajanja vseh živali in preverjanja zdravstvenega stanja vsake od njih. Zato bi bilo treba ob upoštevanju uvodne izjave 5 te uredbe, v skladu katero je treba dolge vožnje čim bolj omejiti, predvideti tudi možnost, da se nekateri prevozi ne izvedejo, dokler logistični pogoji predvidenega prevoza niso usklajeni z upoštevnimi pravili.

33. V teh okoliščinah je Bayerischer Verwaltungsgerichtshof prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

„1. Ali je treba člen 14(1) Uredbe [št. 1/2005] razlagati tako, da sme pristojni organ v kraju odhoda pri dolgih vožnjah domačih kopitarjev in domačega goveda, ovac, koz in prašičev, kadar je kraj odhoda v državi članici […], namembni kraj pa je v tretji državi, dnevnik vožnje, ki ga je predložil organizator [prevoza], v skladu s členom 14(1)(c) ožigosati le, če [ta] dnevnik […] izpolnjuje zahteve iz člena 14(1)(a)(ii) za celotno vožnjo od kraja odhoda do namembnega kraja, torej tudi za dele vožnje, ki so v celoti zunaj […] ozemlja Evropske unije?

2. Ali je treba člen 14(1) Uredbe [št. 1/2005] razlagati tako, da sme v skladu s to določbo pristojni organ v kraju odhoda na podlagi člena 14(1)(b) [te u]redbe organizatorju prevoza naložiti, naj spremeni predvideni načrt dolge vožnje tako, da se določbe te uredbe spoštujejo za celotno vožnjo od kraja odhoda do namembnega kraja, tudi če se posamezni deli vožnje opravijo izključno v tretjih državah?“

III – Analiza

34. Predložitveno sodišče z vprašanjema za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali je treba člen 14(1) Uredbe št. 1/2005 razlagati tako, da se mora dolga vožnja, ki se začne v državi članici in pri kateri je namembni kraj v tretji državi, skladati s to uredbo – zlasti z določbami poglavja V Priloge I, ki zadevajo predvsem čase voženj in počitka – tudi za del tega prevoza, ki poteka zunaj ozemlja Unije, ter ali lahko zato pristojni organ v kraju odhoda obravnavani prevoz odobri le, če je bil načrtovan v skladu z zadevnimi določbami.

35. Predložitveno sodišče tako zanima, ali lahko pristojni organ v kraju odhoda upravičeno zavrne ožigosanje dnevnika vožnje, če na podlagi navedb v tem dnevniku v zvezi z delom vožnje, ki poteka zunaj ozemlja Unije, meni, da zadevni dnevnik ni stvaren v smislu člena 14(1)(a)(ii) Uredbe št. 1/2005 in se torej ne sklada z določbami te uredbe.

36. Namen dnevnika vožnje, katerega vzorec je vključen v Prilogo II k zadevni uredbi, je pristojnim organom zagotoviti informacije, potrebne za izvedbo preverjanj v zvezi z upoštevanjem določb Uredbe št. 1/2005 za dolge vožnje. Pristojni organ v kraju odhoda mora pred natovarjanjem živali preveriti izjave, ki so v zvezi z organizacijo vožnje navedene v dnevniku vožnje, in potrditi njihovo skladnost. Te informacije so podlaga za uradna preverjanja, ki jih je mogoče opraviti med dejanskim izvajanjem vožnje, to je ob natovarjanju, med prevozom ali na cilju.

37. Pred odhodom se preverijo obstoj in veljavnost obveznih upravnih dovoljenj (prevozniki, vozila in vozniki), upoštevanje najmanjšega dodeljenega prostora pri natovarjanju glede na prijavljene kategorije živali ter podrobnosti v zvezi z načrtovano potjo ob upoštevanju časovnih razmikov počitka, ki se zahtevajo glede na zadevne kategorije živali, razdalje, ki jo je treba prevoziti, in predvidljivega trajanja postopkov na vseh odsekih vožnje.

38. Nato lahko pristojni organi preverjanja opravijo v kateri koli fazi dolge vožnje. Ta preverjanja, določena v členu 15 Uredbe št. 1/2005, zadevajo zlasti upoštevanje načrtovanja iz oddelka 1 dnevnika vožnje.

39. Izjave iz oddelka 1 dnevnika vožnje („Načrtovanje“), ki so osrednja tema obravnavane zadeve, je treba primerjati s tistimi iz oddelkov 2 („Kraj odhoda“), 3 („Namembni kraj“), 4 („Izjava prevoznika“), in če je to primerno, 5 („Poročilo o nepravilnostih“). Oddelki od 2 do 5 dnevnika vožnje se torej izpolnjujejo postopoma med vožnjo, kopija tega dnevnika pa se nato pošlje pristojnemu organu v kraju odhoda.

40. Že uvodoma je treba pojasniti, da se pri prevozu živali v tretjo državo ali iz nje opravijo namenske kontrole na izhodnih točkah oziroma na mejnih kontrolnih točkah Unije.

41. Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe je treba preučiti ob upoštevanju navedene splošne sheme preverjanj, ki se uporabljajo za dolge vožnje.

42. Za odgovor na vprašanji, ki ju je postavilo predložitveno sodišče, je treba natančno opredeliti obseg informacij v zvezi s časi voženj in počitka, ki jih mora organizator dolge vožnje vnesti v dnevnik vožnje. Člen 14(1)(a)(ii) Uredbe št. 1/2005 namreč določa, da pristojni organ v kraju odhoda zlasti ob upoštevanju teh informacij odloči, ali je dnevnik vožnje stvaren v smislu navedene določbe ali ne in ali je zato mogoče šteti, da se prevoz sklada z zadevno uredbo.

43. Če bi pritrdili stališču Stadt Kempten, Landesanwaltschaft Bayern in Republike Litve, bi moral biti v dnevniku vožnje natančno opisan del vožnje med izhodno točko z ozemlja Unije in namembno tretjo državo, in sicer v skladu z zahtevami v zvezi s časi voženj in počitka, določenimi v točkah 1.4(d) in 1.5 poglavja V Priloge I k Uredbi št. 1/2005. Konkretno v zvezi z govedom, ki je predmet prevoza v postopku v glavni stvari, te določbe nalagajo tak ritem vožnje: po 14 urah prevoza se živalim omogoči dovolj dolg počitek, ki traja vsaj eno uro, zlasti za to, da se napojijo in po potrebi nahranijo. Po tem obdobju počitka se lahko prevažajo naslednjih 14 ur. Po vsakokratnem izteku predpisanega časa vožnje je treba živali iztovoriti, nakrmiti in napojiti ter jim zagotoviti vsaj 24‑urni počitek.

44. Družbi Zuchtvieh-Export se očita, da teh pravil ni upoštevala pri načrtovanju dela prevoza med izhodno točko z ozemlja Unije in tretjo državo, v kateri je končni namembni kraj.

45. Menim, da ta očitek ni utemeljen.

46. Člen 14(1)(a)(ii) Uredbe št. 1/2005 namreč določa, da se predhodno preverjanje, ki ga mora opraviti pristojni organ v kraju odhoda, nanaša na upoštevanje pravil, postavljenih z zadevno uredbo. Torej je odločilno preučiti področje uporabe zadevne uredbe.

47. Člen 1(1) Uredbe št. 1/2005 v zvezi s tem ni dvoumen. V besedilu te določbe je jasno navedeno, da se ta uredba „uporablja za prevoz živih vretenčarjev znotraj Skupnosti , vključno z namenskimi kontrolami, ki jih uslužbenci opravljajo na pošiljkah, ki prispejo na carinsko območje Skupnosti ali ga zapuščajo“.(3)

48. Taka formulacija zakonodajalca Unije po mojem mnenju pomeni, da se pravila iz zadevne uredbe in z njimi povezana preverjanja uporabljajo le za del prevoza živali, ki poteka na ozemlju Unije. Sem spadajo tudi namenske kontrole pošiljk, ki prispejo na carinsko območje Unije ali ga zapuščajo, kar se zdi logično, saj prevoz živali ob opravljanju teh kontrol poteka na ozemlju Unije in se mora zato skladati s pravili, določenimi z Uredbo št. 1/2005, ne glede na to, kje se je začel ali kam je namenjen.

49. Ker je v členu 1(1) Uredbe št. 1/2005 jasno opredeljeno področje uporabe te uredbe, ni mogoče trditi, da formulacija, ki jo je zakonodajalec Unije uporabil v členu 14(1) zadevne uredbe za opis dolgih voženj, ki jih mora pristojni organ v kraju odhoda predhodno preveriti, govori v prid temu, da je organizatorju takih voženj naložena obveznost upoštevanja pravil v zvezi s časi voženj in počitka, kot so določena v poglavju V Priloge I k Uredbi št. 1/2005, za del vožnje, ki poteka med izhodno točko z ozemlja Unije in tretjo državo.

50. Naj opozorim, da člen 14(1) te uredbe določa, da mora pristojni organ v kraju odhoda opraviti nekaj predhodnih preverjanj „[p]ri dolgih vožnjah domačih kopitarjev in domačega goveda, ovac, koz in prašičev med državami članicami in s tretjimi državami“.

51. Tak opis dolgih voženj, pri katerih mora pristojni organ v kraju odhoda preveriti skladnost z zahtevami iz Uredbe št. 1/2005, še ne pomeni, da je treba pri prevozu živali v tretjo državo poleg dela vožnje, ki poteka na ozemlju Unije, preveriti tudi del vožnje med izhodno točko s tega ozemlja in namembno tretjo državo.

52. Namen tega pojasnila je namreč le jasno opredeliti, da pristojni organ v kraju odhoda predhodno preveri vse dolge vožnje ne glede na to, ali potekajo le med državami članicami Unije ali so se začele v tretji državi oziroma so vanjo namenjene.(4) S tako formulacijo je mogoče zagotoviti, da se pravila, določena z Uredbo št. 1/2005, uporabljajo za vse dolge vožnje, ki v celoti ali delno potekajo na ozemlju Unije.

53. Ob upoštevanju ozemeljskega področja uporabe Uredbe št. 1/2005, kot je opredeljeno v členu 1(1) te uredbe, in okoliščine, da je preverjanje, ki ga mora opraviti pristojni organ v kraju odhoda, preverjanje skladnosti s pravili, določenimi v tej uredbi, na podlagi člena 14(1)(a)(ii) zadevne uredbe od organizatorja ni mogoče zahtevati, da mora v dnevnik vožnje vnesti informacije v zvezi s časi voženj in počitka v skladu z zahtevami iz poglavja V Priloge I k Uredbi št. 1/2005 za del dolge vožnje, ki poteka zunaj ozemlja Unije.

54. Povedano drugače, protislovno bi bilo, če bi pristojni organ v kraju odhoda organizatorju lahko očital, da za del vožnje, ki poteka med izhodno točko z ozemlja Unije in tretjo državo, v dnevnik vožnje ni vnesel počivališč s časovnimi razmiki v skladu z zahtevami iz poglavja V Priloge I k Uredbi št. 1/2005, čeprav, prvič, je področje uporabe te uredbe omejeno na ozemlje Unije, in drugič, je preverjanje, ki ga mora ta organ opraviti na podlagi člena 14(1)(a)(ii) zadevne uredbe, preverjanje skladnosti s pravili, določenimi z zadevno uredbo.

55. Na podlagi tega sklepam, da je treba na „seznam predvidenih počivališč, točk pretovarjanja ali izhodnih točk“, ki se zahteva v oddelku 1, razdelek 6, dnevnika vožnje, vnesti le kraje na ozemlju Unije.

56. Menim, da iz tega izhaja, da je treba člen 14(1)(a)(ii) Uredbe št. 1/2005 razlagati tako, da pristojnemu organu v kraju odhoda omogoča preverjanje – zlasti v zvezi s časi voženj in počitka, določenimi v poglavju V Priloge I k tej uredbi – ali je dnevnik vožnje, ki ga predloži organizator, izvedljiv in ali omogoča sklep, da je prevoz skladen z zadevno uredbo, samo za del vožnje, ki poteka med krajem odhoda in izhodno točko z ozemlja Unije.

57. Na opredelitvi pojmov „vožnja“ in „prevoz“ iz člena 2(j) oziroma (w) Uredbe št. 1/2005, ki zajemata celoten prevozni postopek do raztovarjanja živali v namembnem kraju, brez razlikovanja glede na to, ali je ta kraj na ozemlju Unije ali tretje države, se ni mogoče sklicevati za to, da bi razširili ozemeljsko področje uporabe zadevne uredbe. Nasprotno, ti opredelitvi je treba razlagati ob upoštevanju člena 1(1) zadevne uredbe, ki je edini člen, katerega namen je določiti ozemeljsko področje uporabe Uredbe št. 1/2005.

58. Poleg tega tudi druge določbe te uredbe potrjujejo, da organizatorju za namene predhodnega preverjanja, določenega v členu 14(1)(a)(ii) zadevne uredbe, ni treba navesti informacij v zvezi z načrtovanjem vožnje v skladu z zahtevami iz poglavja V Priloge I k Uredbi št. 1/2005 za del vožnje, ki poteka med izhodno točko z ozemlja Unije in namembno tretjo državo.

59. Naj v zvezi s tem še opozorim, da v primeru dolge vožnje z namembnim krajem v tretji državi preverjanje, ki ga opravi pristojni organ v kraju odhoda, dopolnjujejo še druga preverjanja. To so, prvič, preverjanja, določena s členom 15 Uredbe št. 1/2005, ki so mogoča v kateri koli fazi dolge vožnje na ozemlju Unije, zlasti zato, da se preveri, ali so časi voženj in počitka v skladu z omejitvami, določenimi v poglavju V Priloge I k tej uredbi. Drugič, člen 21 zadevne uredbe določa preverjanja na izhodnih točkah z ozemlja Unije.

60. V zvezi z zadnjenavedeno kategorijo preverjanj člen 21(1) Uredbe št. 1/2005 določa, da uradni veterinarji držav članic ob prihodu živali na izhodne točke preverijo, ali se živali prevažajo v skladu s to uredbo. Med preverjanji na izhodnih točkah se tako v bistvu preveri, ali imajo prevozniki veljavno dovoljenje, ali lahko vozniki predložijo veljavno potrdilo o usposobljenosti, ali so živali sposobne nadaljevati vožnjo, ali je prevozno sredstvo, v katerem bodo živali nadaljevale vožnjo, v skladu s poglavjem II in, če je to primerno, s poglavjem VI Priloge I k zadevni uredbi ter ali so se domači kopitarji in domače govedo, ovce, koze in prašiči prevažali na dolgi vožnji oziroma se še bodo.

61. Poleg tega člen 21(1)(e) Uredbe št. 1/2005 določa, da morajo uradni veterinarji preveriti, ali „so pri izvozu prevozniki predložili dokazilo, da je vožnja od kraja odhoda do prvega kraja iztovarjanja v državi, kjer je končni namembni kraj, v skladu s katerim koli od mednarodnih sporazumov, navedenih v Prilogi V, ki se uporablja v zadevni tretji državi“. V zadevni prilogi je v zvezi s tem navedena Evropska konvencija o zaščiti živali v mednarodnem prevozu.(5)

62. Po mojem mnenju je mogoče na podlagi člena 21(1)(e) Uredbe št. 1/2005 sklepati, da – v skladu z ozemeljskim področjem uporabe Uredbe št. 1/2005, kot je določeno v členu 1(1) te uredbe – vožnja med izhodno točko z ozemlja Unije in namembno tretjo državo ni urejena s pravili iz zadevne uredbe, temveč, odvisno od primera, z mednarodnimi sporazumi.

63. Poleg tega menim, da več določb Uredbe št. 1/2005 dokazuje, da je treba v primeru dolge vožnje z namembnim krajem v tretji državi dnevnik vožnje izpolniti le za del poti do izhodne točke z ozemlja Unije.

64. Tako je v členu 21(2) te uredbe zlasti pojasnjeno, da v primeru takih voženj „uradni veterinarji na izhodnih točkah […] opravijo in evidentirajo preglede, navedene v oddelku 3 ,Namembni kraj‘ dnevnika vožnje iz Priloge II“. Za take vožnje torej uradni veterinar na izhodni točki nadomesti oskrbnika v namembnem kraju, ki mora načeloma izpolniti oddelek 3 dnevnika vožnje. Povedano drugače, ta veterinar mora v tej fazi vožnje potrditi, da je zadevna vožnja skladna z Uredbo št. 1/2005 in predvsem da je bilo med krajem odhoda in izhodno točko upoštevano načrtovanje iz oddelka 1 dnevnika vožnje.

65. Več uvodnih točk Priloge II k Uredbi št. 1/2005 gre v enako smer. Tako točka 3(e) te priloge določa, da organizator „zagotovi, da dnevnik vožnje spremlja živali med vožnjo do namembne točke, ali v primeru izvoza v tretjo državo, vsaj do izhodne točke “.(6) Poleg tega je v točki 7, prvi odstavek, zadevne priloge pojasnjeno, da „[č]e se živali izvozijo v tretjo državo, prevozniki izročijo dnevnik vožnje uradnemu veterinarju na izhodni točki“. Ugotovitev, da mora prevoznik nato na podlagi točke 8 Priloge II k Uredbi št. 1/2005 shraniti kopijo izpolnjenega dnevnika vožnje, ne nasprotuje trditvi, da izvirnika dnevnika vožnje po preverjanjih, ki jih opravi uradni veterinar na izhodni točki Unije, ni treba več izpolnjevati, temveč, nasprotno, to trditev potrjuje.

66. Če bi namreč zakonodajalec Unije želel zagotoviti, da se pravila iz poglavja V Priloge I k Uredbi št. 1/2005 upoštevajo za del vožnje, ki poteka med izhodno točko in namembno tretjo državo, bi prevozniku naložil, naj izvirnik dnevnika vožnje hrani med celotno vožnjo, in določil nadzorni sistem v namembni tretji državi.

67. Iz zgoraj navedenega izhaja, da bo v primeru dolge vožnje z namembnim krajem v tretji državi konkretna izvedba načrta vožnje, vnesenega v oddelek 1 dnevnika vožnje, v drugih oddelkih tega dnevnika opisana le do izhodne točke z ozemlja Unije. Ta načrt se torej ne bo primerjal z vožnjo, ki je bila dejansko opravljena po zadevni izhodni točki. Zato bi bilo nesmiselno zahtevati, naj tak načrt vsebuje informacije v zvezi s časi voženj in počitka v skladu z zahtevami iz poglavja V Priloge I k Uredbi št. 1/2005 za del vožnje, ki poteka zunaj izhodne točke z ozemlja Unije, saj se v zvezi s tem delom vožnje v okviru splošnega sistema, vzpostavljenega s to uredbo, ne opravljajo preverjanja.

68. V zvezi s tem primerjava s posebnim sistemom, ki ga je zakonodajalec Unije vzpostavil na področju izvoznih nadomestil, dokazuje, da se zahteve iz poglavja V Priloge I k Uredbi št. 1/2005 – če se ne uporablja navedeni posebni sistem – ne uporabljajo za del prevoza živali, ki poteka zunaj ozemlja Unije.

69. Člen 168 Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 z dne 22. oktobra 2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode („Uredba o enotni SUT“)(7) v zvezi s proizvodi v sektorju govejega mesa določa, da „je treba za odobritev in izplačilo nadomestila za izvoz živih živali izpolnjevati določbe, ki so v zakonodaji Skupnosti uvedene za dobro počutje živali in zlasti za njihovo zaščito med prevozom“.

70. Člen 1 Uredbe Komisije (EU) št. 817/2010 z dne 16. septembra 2010 o določitvi podrobnih pravil v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 1234/2007 glede zahtev za odobritev izvoznih nadomestil v zvezi z dobrim počutjem živega goveda med prevozom,(8) naslovljen „Področje uporabe“, določa, da se plačilo teh izvoznih nadomestil „izvede, če s[e] med prevozom živali do prvega kraja iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja upošteva[jo] člen[i] 3 do 9 Uredbe (ES) št. 1/2005 in v njih naveden[e] prilog[e] […]“.

71. Iz zadnjenavedene določbe jasno izhaja, da je treba v nasprotju z določbami splošnega sistema, vzpostavljenega z Uredbo št. 1/2005, upoštevati zahteve iz členov od 3 do 9 te uredbe in v njih navedenih prilog za celotno vožnjo, vključno z delom vožnje, ki poteka med izhodno točko z ozemlja Unije in namembno tretjo državo.

72. Sistem pregledov, vzpostavljen z Uredbo št. 817/2010, je prilagojen tako razširjenemu področju uporabe zahtev, postavljenih z Uredbo št. 1/2005.

73. Tako člen 2(2) Uredbe št. 817/2010 v zvezi s pregledi na carinskem območju Unije določa, da uradni veterinar na izhodni točki opravi spodaj navedena preverjanja.

74. Prvič, člen 2(2)(a) te uredbe določa, da mora uradni veterinar na izhodni točki preveriti, ali „so zahteve, določene v Uredbi (ES) št. 1/2005, skladne od kraja odhoda […] do izstopne [izhodne] točke“.

75. Drugič, ta veterinar mora na podlagi člena 2(2)(b) Uredbe št. 817/2010 preveriti, ali „so pogoji prevoza za preostanek poti v skladu z Uredbo (ES) št. 1/2005 in so bili sprejeti potrebni ukrepi za zagotovitev njihove skladnosti do prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja“.

76. Uradni veterinar na izhodni točki izide zadevnega pregleda vnese v „poročilo pregleda na izstopni [izhodni] točki“, katerega vzorec je na voljo v Prilogi I k Uredbi št. 817/2010. To poročilo razlikuje med pregledi, ki zadevajo del poti do izhodne točke, in pregledi, ki zadevajo del poti od izhodne točke. Da se lahko pregledi ocenijo kot zadovoljivi, mora izvoznik izpolniti zahteve iz Uredbe št. 1/2005 za oba dela poti.

77. Te preglede nato dopolnijo pregledi v tretjih državah.

78. Tako člen 3(1)(a) in (b) Uredbe št. 817/2010 določa, da mora izvoznik zagotoviti, da se po zapustitvi carinskega območja Unije živali pregledajo v dveh primerih, in sicer, prvič, na katerem koli kraju, kjer pride do spremembe načina prevoza, in drugič, na kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja. Člen 3(2) te uredbe določa, da te preglede opravi mednarodna kontrolna in nadzorna agencija, ki jo za to odobri in nadzira država članica, ali uradna agencija države članice.

79. Menim, da navedeni opis posebnega sistema, vzpostavljenega z Uredbo št. 817/2010, dokazuje, da bi zakonodajalec Unije – če bi želel na splošno razširiti obveznost organizatorja dolge vožnje, da izpolni zahteve iz poglavja V Priloge I k Uredbi št. 1/2005, kar zadeva del vožnje, ki poteka med izhodno točko z ozemlja Unije in namembno tretjo državo – prvič, izbral širšo opredelitev področja uporabe zadevne uredbe, kot je tista iz člena 1(1) te uredbe, in drugič, hkrati s to obveznostjo izoblikoval sistem pregledov, primerljiv s tistim, ki ga je vzpostavil na področju izvoznih nadomestil.

80. Ob upoštevanju navedenega menim, da je treba Uredbo št. 1/2005 razlagati tako, da z njo organizatorju dolge vožnje z namembnim krajem v tretji državi ni naloženo, da mora v oddelku 1, razdelek 6, dnevnika vožnje navesti informacije v zvezi s časi voženj in počitka v skladu z zahtevami iz poglavja V Priloge I k tej uredbi za del vožnje, ki poteka med izhodno točko z ozemlja Unije in namembno tretjo državo.

81. Zato je treba po mojem mnenju člen 14(1)(a)(ii) in (c) Uredbe št. 1/2005 razlagati tako, da pristojni organ v kraju odhoda ne more zavrniti ožigosanja dnevnika vožnje z obrazložitvijo, da se informacije, ki so vnesene v ta dnevnik in se nanašajo na del vožnje, ki poteka med izhodno točko z ozemlja Unije in namembno tretjo državo, ne skladajo z zahtevami iz poglavja V Priloge I k zadevni uredbi.

82. Podobno velja tudi za prevoz živali iz tretje države. V takem primeru se od organizatorja zadevnega prevoza zahteva, naj izpolni zahteve, postavljene s to uredbo, od vstopa na ozemlje Unije na mejni kontrolni točki. Ker pa je področje uporabe zadevne uredbe omejeno le na ozemlje Unije, od zadevnega organizatorja ni mogoče zahtevati, naj izpolni te pogoje za del vožnje, ki je potekal pred njegovim vstopom na ozemlje Unije, tudi če se pot iz tretje države do namembne države članice opravi v okviru iste vožnje.

83. Zdaj je treba preučiti še utemeljenost stališča, ki ga je v tej zadevi zavzela Evropska komisija.

84. Čeprav je namreč glede na pojasnila, ki jih je Komisija podala v pisnih stališčih in na obravnavi, očitno, da prav tako meni, da se zahteve iz poglavja V Priloge I k Uredbi št. 1/2005 ne uporabljajo za del vožnje, ki poteka zunaj ozemlja Unije, kljub temu predlaga kompromisno rešitev, s katero bi pristojnemu organu v kraju odhoda v bistvu omogočili preverjanje, ali organizator v zvezi s tem delom vožnje upošteva „splošne pogoje za prevoz živali“, navedene v členu 3 Uredbe št. 1/2005.

85. Naj spomnim, da je s to določbo postavljeno načelo, po katerem „[n]ihče ne prevaža živali ali povzroči, da se živali prevažajo tako, da lahko dobijo poškodbe ali neupravičeno trpijo“. Hkrati vsebuje tudi nekaj splošnih pogojev, na primer to, da je treba „predhodno […] uredi[ti] vse potrebno, da je vožnja čim krajša in da se zadovoljijo potrebe živali med vožnjo“, da se „prevoz do namembnega kraja […] opravi čim prej, razmere za dobro počutje živali pa se redno preverjajo in ustrezno ohranjajo“ ali da se „živalim […] v primernih časovnih razmikih zagotovijo voda, krma in počitek, ki ustrezajo njihovi vrsti in velikosti, kar se tiče kakovosti in količine“.

86. V nadaljevanju bom pojasnil, zakaj po mojem mnenju rešitve, ki jo ponuja Komisija, ni mogoče sprejeti.

87. Prvič, poudariti je treba, da – razen če je navedeno nasprotno – opredelitev ozemeljskega področja uporabe te uredbe, kot izhaja iz člena 1(1) te uredbe, nujno velja za vse zahteve, postavljene z zadevno uredbo, pa naj bodo to „splošni pogoji za prevoz živali“, kot so navedeni v členu 3 Uredbe št. 1/2005, ali natančno določene zahteve, kot so tehnična pravila, ki so podrobno opisana v Prilogi I k tej uredbi.

88. Ker je besedilo člena 1(1) Uredbe št. 1/2005 jasno, je torej očitno nemogoče trditi – kot je to storila Komisija – da se po eni strani zahteve iz poglavja V Priloge I k tej uredbi ne uporabljajo za del vožnje, ki poteka zunaj ozemlja Unije, da pa bi bilo po drugi strani to pomanjkljivost mogoče popraviti z razširitvijo področja uporabe „splošnih pogojev za prevoz živali“ iz člena 3 Uredbe št. 1/2005 na celotno vožnjo do namembne tretje države.

89. Drugič, z rešitvijo, ki jo predlaga Komisija, bi bilo pristojnemu organu v kraju odhoda podeljeno široko polje proste presoje pri oceni primernosti predvidenih časov voženj in počitka za del vožnje, ki poteka zunaj ozemlja Unije. Menim, da bi bile tako nastale razlike pri presoji pristojnih organov le težko združljive z zahtevo po enotni uporabi Uredbe št. 1/2005 ter z drugimi cilji, ki jih ta uredba določa poleg zaščite živali med prevozom, tj. ciljev odprave tehničnih ovir pri trgovanju z živimi živalmi in nemotenega delovanja tržnih ureditev.(9)

90. Če bi torej dopustili, da ima lahko pristojni organ v kraju odhoda tako široko polje proste presoje pri izvajanju pogojev, določenih v členu 3 zadevne uredbe, ki so splošne narave, bi prišlo do izkrivljanja konkurence med organizatorji prevoza živih živali.

91. Zato ne sprejemam stališča Komisije, ki je na vprašanji predložitvenega sodišča odgovorila različno glede na to, ali gre za splošne pogoje za prevoz živali, kot so navedeni v členu 3 Uredbe št. 1/2005, ali za natančnejše zahteve iz te uredbe, kot so tiste iz poglavja V Priloge I k tej uredbi.

92. Naj za konec še dodam, da se zelo dobro zavedam, kako pomembna je zaščita živali med prevozom. Nikakor nisem pozabil niti na člen 13 PDEU, na podlagi katerega morajo Unija in države članice pri oblikovanju in izvajanju politik Unije zlasti na področju kmetijstva in prometa v celoti upoštevati zahteve po dobrem počutju živali kot čutečih bitij.

93. Razumem tudi prizadevanja za to, da bi Uredbi št. 1/2005 podelili geografsko čim širši polni učinek, pa naj bo to s sklicevanjem na splošna pravila iz člena 3 te uredbe ali na člen 13 PDEU.

94. Vendar je treba ugotoviti, da je želel zakonodajalec Unije vsaj v tej fazi razvoja prava Unije področje uporabe ratione loci Uredbe št. 1/2005 omejiti na ozemlje Unije.

95. Zato menim, da lahko izključno isti zakonodajalec odloči, da bo treba v prihodnje zahteve iz te uredbe upoštevati med celotno dolgo vožnjo, vključno z njenim delom, ki poteka zunaj ozemlja Unije, in da lahko le on ob taki širitvi ozemeljskega področja uporabe zadevne uredbe vzpostavi tudi prilagojen sistem pregledov.

IV – Predlog

96. Ob upoštevanju navedenega Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je postavilo Bayerischer Verwaltungsgerichtshof, odgovori:

Uredbo Sveta (ES) št. 1/2005 z dne 22. decembra 2004 o zaščiti živali med prevozom in postopki, povezanimi z njim, in o spremembi Direktiv 64/432/EGS in 93/119/ES ter Uredbe (ES) št. 1255/97 je treba razlagati tako, da z njo organizatorju dolge vožnje z namembnim krajem v tretji državi ni naloženo, da mora v oddelku 1, razdelek 6, dnevnika vožnje navesti informacije v zvezi s časi voženj in počitka v skladu z zahtevami iz poglavja V Priloge I k tej uredbi ali s splošnimi pogoji za prevoz živali iz člena 3 zadevne uredbe za del vožnje, ki poteka med izhodno točko z ozemlja Unije in namembno tretjo državo.

Zato je treba člen 14(1)(a)(ii) in (c) Uredbe št. 1/2005 razlagati tako, da pristojni organ v kraju odhoda ne more zavrniti ožigosanja dnevnika vožnje z obrazložitvijo, da se informacije, ki so vnesene v ta dnevnik in se nanašajo na del vožnje, ki poteka med izhodno točko z ozemlja Unije in namembno tretjo državo, ne skladajo niti z zahtevami iz poglavja V Priloge I k tej uredbi niti s splošnimi pogoji za prevoz živali iz člena 3 zadevne uredbe.

(1) .

(2) – UL 2005, L 3, str. 1, in popravek v UL 2011, L 336, str. 86 – ta popravek ne zadeva slovenske različice.

(3) – Moj poudarek.

(4) – Enako analizo je mogoče uporabiti v zvezi s členom 5(4) Uredbe št. 1/2005, s katerim je prevoznikom in organizatorjem naloženo, da morajo pri dolgih vožnjah med državami članicami in s tretjimi državami ravnati v skladu z določbami o dnevniku vožnje, navedenimi v Prilogi II.

(5) – Konvencija, podpisana 13. decembra 1968 v Parizu. Besedilo je bilo revidirano v skladu z določbami Protokola k Evropski konvenciji o zaščiti živali v mednarodnem prevozu, ki je začel veljati 7. novembra 1989. V zvezi s podpisom te konvencije s strani Unije glej Sklep Sveta 2004/544/ES z dne 21. junija 2004 o podpisu Evropske konvencije o zaščiti živali v mednarodnem prevozu (revidirana), UL L 241, str. 21.

(6) – Moj poudarek.

(7) – UL L 299, str. 1.

(8) – UL L 245, str. 16.

(9) – Glej v zvezi s tem sodbo Danske Svineproducenter (C‑316/10, EU:C:2011:863, točki 44 in 55).