3

Dejansko stanje iz postopka o glavni stvari je v točkah od 2 do 18 izpodbijane sodbe predstavljeno tako: „2 Francoska družba La Poste (v nadaljevanju: družba La Poste), ki v okviru zakonskega monopola izvaja storitve s področja splošne dostave, je bila do konca leta 1990 del francoske uprave. Od 1. januarja 1991 deluje v skladu z določbami zakona 90-568 z dne 2. julija 1990 o organizaciji javnih poštnih in telekomunikacijskih storitev (JORF z dne 8. julija 1990, str. 8069, v nadaljevanju: zakon 90-568) kot pravna oseba javnega prava. Na podlagi tega zakona je pooblaščena za izvajanje določenih dejavnosti proste konkurence, med drugim dejavnosti hitre dostave. 3 Société française de messagerie internationale (v nadaljevanju: družba SFMI) je družba zasebnega prava, ki je od konca leta 1985 pooblaščena za opravljanje storitev hitre dostave francoske družbe La Poste. Ob ustanovitvi je kapital družbe znašal 10 milijonov francoskih frankov (FRF) (približno 1.524.490 EUR), od katerih je imela 66 % družba Sofipost, finančna družba v stoodstotni lasti družbe La Poste, 34 % pa družba TAT Express, hčerinska družba letalske družbe Transport aérien transrégional (v nadaljevanju: družba TAT). 4 Podrobnosti uporabe in izvajanja storitve hitre dostave, ki jih je družba SFMI opremila z oznako EMS/Chronopost, so bile določene v [n]avodilu [m]inistrstva za pošto in telekomunikacije z dne 19. avgusta 1986. V skladu z njim naj bi družba La Poste družbi SFMI nudila logistično in komercialno podporo. Pogodbena razmerja med družbo La Poste in družbo SFMI so bila določena z dogovori, od katerih je bil prvi sklenjen leta 1986. 5 Leta 1992 se je struktura dejavnosti na področju storitev hitre dostave družbe SFMI spremenila. Družbi Sofipost in TAT sta ustanovili novo družbo Chronopost, v kateri sta imeli še naprej 66 % in 34 % delnic. Družba Chronopost, ki je imela vse do 1. januarja 1995 izključni dostop do omrežja družbe La Poste, se je osredotočila na domačo storitev hitre dostave. Družbo SFMI je kupila družba GD Express Worldwide France, hčerinska družba skupnega mednarodnega podjetja, ki ga sestavljajo avstralska družba TNT in pošte petih držav, koncentracija pa je bila odobrena z Odločbo Komisije z dne 2. decembra 1991 (zadeva IV/M.102 – TNT proti Canada Post, DBP Postdienst, La Poste, PTT Poste in Sweden Post) (UL C 322, str. 19). Družba SFMI je obdržala mednarodne dejavnosti hitre dostave, pri čemer je družbo Chronopost vključila kot pooblaščenko in izvajalko storitve prevoza mednarodnih pošiljk v Franciji (v nadaljevanju: družba SFMI-Chronopost). 6 Syndicat français de l’express international (v nadaljevanju: združenje SFEI) […] je v skladu s francoskim pravom strokovno združenje, v katerem so skoraj vse družbe, ki ponujajo storitve hitre dostave, konkurenčne družbi SFMI-Chronopost. 7 Združenje SFEI je 21. decembra 1990 pri Komisiji [Evropskih skupnosti] vložilo pritožbo, v kateri je med drugim uveljavljalo, da naj bi bila logistična in komercialna podpora, ki jo je družba La Poste nudila družbi SFMI, državna pomoč v smislu člena 92 Pogodbe ES (po spremembi postal člen 87 ES). V pritožbi je kot glavni očitek navedlo, da plačilo, ki ga je družba SFMI plačala družbi La Poste za to podporo, ne ustreza običajnim tržnim razmeram. Razlika med tržno ceno za opravljanje tovrstnih storitev in ceno, ki jo je plačala družba SFMI, je državna pomoč. Za presojo pomoči v obdobju med letoma 1986 in 1989 je k pritožbi priložilo ekonomsko študijo, ki jo je po naročilu združenja SFEI izdelala svetovalna družba Braxton [v nadaljevanju: svetovalna družba Braxton]. 8 Komisija je v dopisu z dne 10. marca 1992 združenju SFEI sporočila, da je bil v zvezi z njegovo pritožbo uveden postopek. Združenje SFEI in druga podjetja so 16. maja 1992 pri Sodišču vložila tožbo za razglasitev ničnosti te odločitve. Potem ko je Komisija z odločbo z dne 9. julija 1992 sklenila umakniti svojo odločbo z dne 10. marca 1992, je Sodišče postopek ustavilo (sklep Sodišča z dne 18. novembra 1992, SFEI in drugi proti Komisiji, C-222/92, neobjavljen v ZOdl.). 9 Francoska republika je z dopisom z dne 21. januarja 1993, telefaksom z dne 3. maja 1993 in dopisom z dne 18. junija 1993 Komisiji na njeno prošnjo posredovala informacije. 10 Združenje SFEI in druga podjetja so 16. junija 1993 proti družbam SFMI, Chronopost, La Poste in drugim vložila tožbo pri Tribunal de commerce Paris ([g]ospodarsko sodišče v Parizu). Tej tožbi je bila priložena druga študija [svetovalne družbe Braxton], v kateri so bili podatki iz prve študije posodobljeni in obdobje ocene pomoči podaljšano do konca leta 1991. Tribunal de commerce Paris je s sodbo z dne 5. januarja 1994 Sodišču predložilo več vprašanj za predhodno odločanje glede razlage členov 92 in 93 Pogodbe ES (postal člen 88 ES), od katerih se je eno nanašalo na pojem državne pomoči v okoliščinah obravnavane zadeve. Francoska vlada je kot prilogo k svojim izjavam z dne 10. maja 1994 Sodišču predložila ekonomsko študijo družbe Ernst & Young. Sodišče je s sodbo z dne 11. julija 1996 v zadevi SFEI in drugi (C-39/94, Recueil str. I-3547, v nadaljevanju: sodba SFEI) odločilo: ‚[l]ogistična in komercialna podpora, ki jo javno podjetje nudi svojim zasebnopravnim hčerinskim družbam, ki izvajajo dejavnosti proste konkurence, lahko pomeni državno pomoč v smislu člena 92, če je plačilo, prejeto kot protidajatev, nižje od tistega, ki bi se zahtevalo v običajnih tržnih razmerah‘ (točka 62). 11 Francoska vlada je bila medtem z dopisom Komisije z dne 20. marca 1996 obveščena o uvedbi postopka na podlagi člena 93(2) Pogodbe ES. Komisiji je o tem 30. maja 1996 posredovala svoja stališča. […] 13 Združenje SFEI je v odgovor na to obvestilo Komisiji 17. avgusta 1996 posredovalo stališča, ki jim je priložilo novo ekonomsko študijo svetovalne družbe Bain & Co. Poleg tega je združenje SFEI svojo pritožbo razširilo na nova dejstva, zlasti na uporabo blagovne znamke družbe La Poste, na privilegiran dostop do oddajanja Radia France, na carinske in davčne olajšave in na naložbe družbe La Poste v ploščadi za pakete. 14 Komisija je Francoski republiki posredovala stališča združenja SFEI septembra 1996. Francoska republika je Komisiji poslala odgovor na dopis, ki mu je bila priložena ekonomska študija svetovalne družbe Deloitte Touche Tohmatsu (v nadaljevanju: poročilo Deloitte). […] 18 Komisija je 1. oktobra 1997 izdala [sporno] odločbo […]“.