ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sodišče za uslužbence: sodbe z dne 9. marca 2010, Tzvetanova/Komisija, F‑33/09 , EU:F:2010:18 , točka 39 ; z dne 15. marca 2011, Mioni/Komisija, F‑28/10 , EU:F:2011:23 , točka 22 , in z dne 18. junija 2015, Pondichie/Komisija, F‑50/14 , EU:F:2015:62 , točki 34 in 35 ter navedena sodna praksa.

(Glej točki 44 in 45.)

Člen 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom je treba razlagati tako, da je merilo za priznanje izselitvenega dodatka običajno prebivališče zadevnega uradnika ali uslužbenca pred nastopom službe. V tem smislu je običajno prebivališče kraj, v katerem je zadevni uradnik ali uslužbenec v želji, da bi mu podelil stalnost, določil stalno ali običajno središče svojih interesov, pri čemer je treba za določitev običajnega prebivališča upoštevati vse njegove dejanske elemente, zlasti dejansko prebivališče zadevne osebe. Zadevni uradnik ali uslužbenec izgubi pravico do izselitvenega dodatka le, če je v državi razporeditve običajno prebival ali opravljal glavno poklicno dejavnost v celotnem referenčnem obdobju, pri čemer ni mogoče šteti, da občasne in kratkotrajne odsotnosti iz države razporeditve zadostujejo, da bi prebivališče tožeče stranke v državi zaposlitve izgubilo svojo običajnost.

Zgolj iz tega, da oseba prebiva v državi zaradi dokončanja univerzitetnega študija, ki je po definiciji začasen, ni mogoče sklepati, da obstaja želja po preselitvi stalnega središča interesov v to državo. Vendar pa ni izključeno, da prebivanje študenta pomeni običajno prebivališče v tej isti državi, če ob upoštevanju drugih upoštevnih dejavnikov dokazuje obstoj trajnih socialnih in poklicnih vezi zadevne osebe s to državo.

Kadar študiju sledi poskusna doba in/ali zaposlitev v isti državi, lahko neprekinjena prisotnost zadevne osebe ustvari domnevo – ki je sicer izpodbojna – o namenu, da v to državo prenese stalno ali običajno središče svojih interesov in s tem običajno prebivališče.

Vendar namena zadevne osebe, da stalno središče svojih interesov med študijem prenese v to državo, ni mogoče presojati naknadno ob upoštevanju dejstev in okoliščin, ki so nastala ob koncu tega študija. Pri takem pristopu se namreč ne bi upoštevali dejanski elementi, značilni za položaj zadevne osebe med samim študijem. Zato na podlagi dejstva, da je imela zadevna oseba med poskusno dobo ali zaposlitvijo običajno prebivališče v državi razporeditve, nikakor ni mogoče za nazaj sklepati o prenosu njenega stalnega središča interesov od obdobja njenega študija.

(Glej točke 49, 50 in 61.)

Sodišče za uslužbence: sodbe z dne 4. decembra 2008, Blais/ECB,F‑6/08, EU:F:2008:160, točka 90; z dne 9. marca 2010, Tzvetanova/Komisija,F‑33/09, EU:F:2010:18, točka 45; z dne 15. marca 2011, Mioni/Komisija,F‑28/10, EU:F:2011:23, točki 31 in 32, in z dne 18. junija 2015, Pondichie/Komisija,F‑50/14, EU:F:2015:62, točka 39.
56

Glede na vse zgornje preudarke je treba ugotoviti, da člen 6(2) SDI omejuje obseg člena 85(1) PZDU, ker uvaja dodaten pogoj za podaljšanje pogodbe pogodbenega uslužbenca v smislu člena 3a PZDU, ki ni predviden v PZDU in ovira izvajanje diskrecijske pravice, podeljene upravi, ne da bi bila taka omejitev lahko objektivno utemeljena z interesom službe. Vendar pa razen v primeru izrecnega dovoljenja v ta namen splošna notranja odločba ACER, kot so SDI, ne more zakonito omejiti obsega izrecnega pravila iz Kadrovskih predpisov ali PZDU (glej v tem smislu sodbo Komisija/Petrilli, EU:T:2010:531, točki 31 in 36 ter navedena sodna praksa).
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE

(tretji senat)

z dne 9. aprila 2014

Zadeva F‑59/13

Thierry Rouffaud

proti

Evropski službi za zunanje delovanje (ESZD)

„Javni uslužbenci – Pogodbeni uslužbenec za pomožne naloge – Preoblikovanje pogodbe – Predhodni postopek – Pravilo skladnosti – Sprememba vzroka izpodbojnih razlogov“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero T. Rouffaud predlaga predvsem razglasitev ničnosti odločbe Evropske službe za zunanje delovanje (ESZD) z dne 6. avgusta 2012 o zavrnitvi njegove zahteve, da se obdobje zaposlitve, ki ga je opravil na podlagi pogodbe pogodbenega uslužbenca za pomožne naloge, obravnava kot obdobje zaposlitve, ki ga je opravil kot pogodbeni uslužbenec, ter da se njegove zaporedne pogodbe o zaposlitvi za določen čas preoblikujejo v pogodbo za nedoločen čas.

Odločitev: Tožba se zavrže. T. Rouffaud nosi svoje stroške in plača stroške, ki jih je priglasila Evropska služba za zunanje delovanje.

Povzetek

Tožbe uradnikov – Predhodna upravna pritožba – Skladnost med pritožbo in tožbo – Istovetnost predmeta in vzroka – Podobna predstavitev razlogov ter dejanskih in pravnih argumentov, ki kažejo spremembo cilja uradnika – Nedopustnost

(Kadrovski predpisi, člena 90(1) in 91(2))

Pravilo skladnosti med predhodno upravno pritožbo in tožbo izhaja iz člena 91(2) Kadrovskih predpisov. To pravilo je utemeljeno s samim ciljem predhodnega postopka, katerega namen je omogočiti mirno rešitev sporov, ki nastanejo med uradniki in upravo. Med drugim pomeni, da lahko ob upoštevanju ugovorov nedopustnosti in razlogov, ki zadevajo kogentno pravo, predlogi, navedeni v tožbi, vsebujejo le izpodbojne razloge, ki imajo enako podlago kot izpodbojni razlogi, navedeni v pritožbi, pri čemer je te izpodbojne razloge pred sodiščem Unije mogoče razviti s predstavitvijo tožbenih razlogov in argumentov, ki niso nujno navedeni v pritožbi, vendar so z njo tesno povezani.

Čeprav so razlogi, navedeni v tožbi, blizu argumentom, navedenim v pritožbi, zanje ni mogoče šteti, da so z njimi tesno povezani, ker vnesene razlike kažejo na bistveno spremembo cilja uradnika.

Poleg tega bi lahko sprememba stališča, ki jo uradnik predstavi v pritožbi, privedla tudi do preoblikovanja te pritožbe v novo zahtevo v smislu člena 90(1) Kadrovskih predpisov. Vendar v takem primeru po zavrnitvi te druge zahteve ne bi bilo nove pritožbe, predhodne tožbi.

(Glej točke 12, 15 in 16.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije, 25. oktober 2013, Komisija/Moschonaki, T‑476/11 P, točka 73 in navedena sodna praksa.
15

Naslov III Priloge I k Sklepu 2011/292, naslovljen „Zahteve za dovoljenje za dostop do tajnih podatkov“, določa: „5. Po prejemu pravilno odobrene prošnje so nacionalni varnostni organi ali drugi pristojni nacionalni organi odgovorni za varnostne preiskave svojih državljanov, ki morajo imeti dostop do podatkov stopnje [confidentiel] UE/EU [confidential] ali višje. Standardi za preiskavo so skladni z nacionalnimi zakoni in predpisi. […] Postopki varnostnega preverjanja osebja v [generalnem sekretariatu] 17. Vprašalnike za varnostno preverjanje osebja, ki jih izpolnijo uradniki in drugi uslužbenci v [generalnem sekretariatu], varnostni organ [generalnega sekretariata] pošlje nacionalnemu varnostnemu organu države članice, katere državljan je zadevni posameznik, z zahtevkom, da se izvede varnostna preiskava glede dostopa do tajnih podatkov EU tiste stopnje tajnosti, ki jih bo ta posameznik potreboval. 18. Če [generalni sekretar Sveta] izve za podatke o prosilcu za dovoljenje [Unije] za dostop do tajnih podatkov, ki se nanašajo na varnostno preiskavo, o tem v skladu z ustreznimi pravili in predpisi obvesti ustrezni nacionalni varnostni organ. 19. Zadevni nacionalni varnostni organ po opravljeni varnostni preiskavi obvesti varnostni organ [generalnega sekretariata] o njenem izidu, s standardnim obrazcem, ki ga predpiše Varnostni odbor. (a) Če se z varnostno preiskavo zagotovi, da ni nobenih negativnih informacij, ki bi vzbudile dvome o tem, ali je posameznik lojalen, vreden zaupanja in zanesljiv, lahko organ [generalnega sekretariata Sveta] za imenovanje zadevni osebi podeli dovoljenje [Unije] za dostop do tajnih podatkov in dovoli dostop do tajnih podatkov EU do ustrezne stopnje in do določenega datuma; (b) če z varnostno preiskavo tega ni mogoče zagotoviti, organ [generalnega sekretariata Sveta] za imenovanje o tem uradno obvesti zadevnega posameznika, ki lahko zaprosi za zaslišanje pri organu za imenovanje. Slednji lahko zaprosi pristojni nacionalni varnostni organ za vsa dodatna pojasnila, ki jih ta lahko priskrbi skladno z nacionalnimi zakoni in predpisi. Če je izid potrjen, se dovoljenja [Unije] za dostop do tajnih podatkov ne izda. 20. Za varnostno preiskavo skupaj z dobljenimi rezultati se upoštevajo ustrezni zakoni in predpisi, ki veljajo v zadevni državi članici, vključno s tistimi, ki urejajo pritožbe. Na odločbe organa [generalnega sekretariata] za imenovanje se je mogoče pritožiti v skladu s kadrovskimi predpisi […] in [PZDU]. […]“
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (sodnik posameznik)

z dne 18. decembra 2015

Carlo De Nicola

proti

Evropski investicijski banki (EIB)

„Javni uslužbenci — Osebje EIB — Ocena — Novo ocenjevalno poročilo za leto 2007 — Nezakonitost odločbe odbora za pritožbe — Zavrnitev napredovanja — Ustavitev postopka“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero C. De Nicola predlaga zlasti, prvič, razglasitev ničnosti odločbe odbora Evropske investicijske banke (EIB ali v nadaljevanju: Banka) za pritožbe (v nadaljevanju: odbor za pritožbe) z dne 15. februarja 2012, s katero je ta zavrnil njegovo notranjo pritožbo zoper novo oceno njegove delovne uspešnosti v letu 2007, ki izhaja iz razglasitve ničnosti ocenjevalnega poročila za leto 2007 in razglasitve ničnosti odločbe o zavrnitvi napredovanja s sodbo z dne 8. marca 2011, De Nicola/EIB (F‑59/09, EU:F:2011:19, delno razveljavljena v pritožbenem postopku s sodbo z dne 16. septembra 2013, De Nicola/EIB,T‑264/11 P, EU:T:2013:461), drugič, razglasitev ničnosti novega ocenjevalnega poročila za leto 2007 in „vseh povezanih aktov, ki so bili sprejeti pred tem poročilom ali po njem“, tretjič, razglasitev ničnosti odločb o napredovanju z dne 29. aprila 2008, povezanih z ocenjevanjem za leto 2007, in četrtič, naj se Banki naloži rekonstrukcija njegove kariere in plačilo odškodnine kot povračilo premoženjske in nepremoženjske škode, ki naj bi jo utrpel.

Odločitev:

Odločba odbora Evropske investicijske banke za pritožbe z dne 15. februarja 2012 se razglasi za nično. O predlogu za razglasitev ničnosti novega ocenjevalnega poročila za leto 2007 ni več treba odločiti. V preostalem se tožba zavrne. Evropska investicijska banka nosi svoje stroške in naloži se ji plačilo stroškov, ki jih je priglasil C. de Nicola.

Povzetek

Uradniki — Uslužbenci Evropske investicijske banke — Ocenjevanje — Ocenjevalno poročilo — Izpodbijanje pred odborom Banke za pritožbe — Obseg nadzora (Kadrovski predpisi Evropske investicijske banke, člen 22) Tožbe uradnikov — Uslužbenci Evropske investicijske banke — Ničnostna sodba — Učinki — Obveznost sprejetja izvedbenih ukrepov — Sodba, s katero se za nično razglasi odločba odbora za pritožbe o ocenjevalnem poročilu — Obveznost Banke, da navedenemu odboru ponovno predloži ugovor, ki ga je vložil avtor notranje pritožbe (Člen 266 PDEU)
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(tretji senat)

z dne 25. junija 2014

Zadeva F-121/12

Ginny Maynard

proti

Evropskemu policijskemu uradu (Europol)

„Javni uslužbenci – Osebje Europola – Konvencija o Europolu – Kadrovski predpisi Europola – Sklep Sveta 2009/371/PNZ – Uporaba PZDU za uslužbence Europola – Nepodaljšanje pogodbe začasnega uslužbenca o zaposlitvi za določen čas – Zavrnitev dodelitve pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas začasnemu uslužbencu“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero G. Maynard predlaga razglasitev ničnosti odločbe z dne 20. decembra 2011, s katero je Evropski policijski urad (Europol) zavrnil podaljšanje – za nedoločen čas – njene pogodbe o zaposlitvi kot začasne uslužbenke za določen čas, ki se je iztekla 14. aprila 2012.

Odločitev: Tožba se zavrne. G. Maynard nosi svoje stroške, naloži pa se ji tudi plačilo stroškov, ki jih je priglasil Evropski policijski urad.

Povzetek

1. Tožbe uradnikov – Predhodna upravna pritožba – Skladnost med pritožbo in tožbo – Istovetnost predmeta in vzroka – Tožbeni razlogi in trditve, ki niso navedeni v pritožbi, vendar so z njo tesno povezani – Dopustnost

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

2. Uradniki – Načela – Varstvo legitimnega pričakovanja – Pogoji – Jasna zagotovila uprave

1. V tožbah uradnikov lahko predlogi, predloženi sodišču Unije, vsebujejo samo izpodbojne razloge, ki temeljijo na enakem vzroku kot izpodbojni razlogi, navedeni v pritožbi, pri čemer je te izpodbojne razloge pred sodiščem Unije vseeno mogoče podkrepiti s predstavitvijo tožbenih razlogov in argumentov, ki niso nujno navedeni v pritožbi, vendar so z njo tesno povezani.

Ker je predhodni postopek neformalen in zadevne osebe v tej fazi običajno delujejo brez pomoči odvetnika, v zvezi s tem po eni strani uprava pritožb ne sme razlagati restriktivno, temveč jih mora, nasprotno, presojati široko, po drugi strani pa namen člena 91 Kadrovskih predpisov ni strogo in dokončno zavezovati morebitnega sodnega postopka, če tožba ne spreminja niti vzroka niti predmeta pritožbe. Da pa bi sodni postopek iz člena 91(2) Kadrovskih predpisov dosegel svoj namen, mora biti upravni organ še vedno dovolj natančno seznanjen z ugovori, ki jih zadevne osebe navajajo zoper izpodbijano odločbo.

(Glej točki 35 in 36.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: sodba Komisija/Moschonaki, T-476/11 P, EU:T:2013:557, točke 73, 76 in 77 ter navedena sodna praksa.

2. Pravico zahtevati varstvo legitimnih pričakovanj ima vsak posameznik, ki je v položaju, v katerem je uprava pri njem vzbudila utemeljena pričakovanja s tem, da mu je dala natančna jamstva v obliki natančnih, brezpogojnih in skladnih informacij, ki izhajajo iz pooblaščenih in zanesljivih virov.

(Glej točko 42.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: sodba Mendes/Komisija, F-125/11, EU:F:2013:35, točka 62.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 5. novembra 2013

Peter Schönberger

proti

Računskemu sodišču Evropske unije

„Javni uslužbenci — Uradniki — Napredovanje — Napredovalno obdobje 2011 — Multiplikatorji enakovrednosti“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi njenega člena 106a, s katero P. Schönberger Sodišču za uslužbence predlaga, naj sklep, s katerim je Računsko sodišče Evropske unije zavrnilo njegovo napredovanje v okviru napredovalnega obdobja 2011, razglasi za ničnega.

Odločitev:

Tožba se zavrne. P. Schönberger nosi svoje stroške in naloži se mu plačilo stroškov, ki jih je priglasilo Računsko sodišče Evropske unije.

Povzetek

Uradniki – Napredovanje – Število prostih delovnih mest za vsak naziv in vsako funkcionalno skupino – Multiplikatorji enakovrednosti povprečne kariere – Nazivi AD 12, AD 13 in AST 10 za obdobje od 1. maja 2004 do 30. aprila 2011 – Uporaba na podlagi petletnega obdobja

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 6(2); prilogi I, točka B, in XIII, člen 9)

Člen 9 iz Priloge XIII h Kadrovskim predpisom je treba razlagati glede na sistematiko sistema napredovanja, katerega namen je – ob tem, da se z njim sledi cilju zagotavljanja enakovrednosti povprečnih poklicnih profilov med novo in staro karierno strukturo – da se vsaki instituciji periodično podeli polje proste presoje pri uporabi multiplikatorjev enakovrednosti.

Poleg tega, čeprav člen 9 iz Priloge XIII h Kadrovskim predpisom odstopa od Priloge I, točka B, h Kadrovskim predpisom s tem, da glede nazivov AD 13, AD 12 in AST 10 za obdobje od 1. maja 2004 do 30. aprila 2011 določa različne stopnje od tistih, ki so v navedeni prilogi, ne zajema nobene določbe, ki bi omogočala ugotovitev, da bi bilo treba odstopati tudi od pravila iz člena 6(2) Kadrovskih predpisov, v skladu s katerim je treba multiplikatorje enakovrednosti uporabiti na podlagi petletnega obdobja.

(Glej točki 43 in 44.)
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(tretji senat)

z dne 11. decembra 2013

Alvaro Sesma Merino

proti

Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)

„Javni uslužbenci — Uradniki — Ocenjevalno poročilo — Cilji za obdobje 2011/2012 — Akt, ki ne posega v položaj — Nedopustna tožba“

Predmet:

Tožba, ki je bila vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero A. Sesma Merino predlaga, naj se cilji, ki jih je zanj določil Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) za obdobje od 1. oktobra 2011 do 30. septembra 2012 razglasijo za nične ter naj se UUNT naloži plačilo odškodnine za povzročeno moralno in nepremoženjsko škodo v primernem znesku, ki ga določi Splošno sodišče po lastni presoji.

Odločitev:

Tožba se zavrne. A. Sesma Merino nosi svoje stroške in naloži se mu plačilo stroškov Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli).

Povzetek

Pritožbe uradnikov – Akt, ki posega v položaj – Pojem – Pripravljalni akt – Formalna določitev ciljev za prihodnje leto pri izdelavi ocenjevalnega poročila – Izključitev

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 90(2))

Odločba, s katero se določi obvezno ocenjevalno poročilo v njegovi končni različici, je akt, ki posega v položaj, če ocenjevani uradnik ali začasni uslužbenec meni, da je bilo njegovo ocenjevanje nezakonito zaradi neutemeljenih neugodnih ocen. Taka odločba lahko prizadene upravni status in kariero zadevnega uradnika ali začasnega uslužbenca, ker lahko negativno vpliva na njegovo poklicno prihodnost. Zato mora biti zadevni osebi omogočena ustrezna predstavitev njenih stališč glede dokazov proti njej za utemeljitev navedene odločbe.

Nasprotno pa je določitev ciljev za prihodnje leto bistvena pri presoji storitev uradnika ali uslužbenca v naslednjem letu in pri sestavi njegovega ocenjevalnega poročila v zvezi s temi cilji. Zato lahko odločba, s katero so določeni cilji znotraj ocenjevalnega obdobja uspešnosti, ustvari pravne učinke, ki vplivajo na interese uradnika ali začasnega uslužbenca tako, da bistveno spremenijo njegov pravni položaj, šele v trenutku izdelave ocenjevalnega poročila za obdobje, za katero so bili ti cilji določeni, saj lahko uprava šele v tem trenutku sprejme dokončno stališče glede izpolnitve ciljev, ki so bili določeni za to obdobje, in ga po potrebi upošteva pri presoji storitev tožeče stranke v ocenjevalnem poročilu.

Iz tega sledi, da je določitev ciljev le predhoden pripravljalen ukrep, ki je potreben za končno odločbo, ki se sprejme v naslednjem ocenjevalnem obdobju.

(Glej točke od 24 do 26 in 31.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 12. julij 2005, De Bry proti Komisiji, T‑157/04, točka 81;

Sodišče za uslužbence: 10. november 2009, N proti Parlamentu, F‑71/08, točka 51.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Osebni prejemki – Izselitveni dodatek – Dejstvo, ki upravičuje ponovno preučitev položaja upravičenca s strani uprave – Obseg – Sprememba državljanstva

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VII, člen 4(1))

2. Uradniki – Povračilo neupravičeno plačanih zneskov – Pogoji – Očitna nepravilnost pri izplačilu – Poznavanje s strani zadevne osebe

(Kadrovski predpisi, člen 85)

1. Kadar v primeru dodatka, ki se mesečno izplačuje uradnikom, ki izpolnjujejo pogoje, katerega namen je nadomestitev podvrženosti osebe določenim bremenom ali posebnim obveznostim, to breme ali ta posebna obveznost preneha obstajati, uprava tej osebi ne more več izplačevati zadevnega dodatka. Zato v primeru nastanka dogodka, ki lahko bistveno spremeni dejanski ali pravni položaj osebe, ki je upravičena do dodatka, uprava lahko ali celo mora ponovno preučiti njen položaj.

Ker državljanstvo zadevne osebe pomeni enega od dejavnikov, ki ga je treba upoštevati zaradi dodelitve izselitvenega dodatka na podlagi člena 4(1) Priloge VII h Kadrovskim predpisom, se sprememba državljanstva uradnika lahko šteje za dogodek, ki lahko bistveno spremeni njegov položaj, in zato pomeni dejstvo, ki upravičuje ponovno preučitev njegovega položaja.

Poleg tega okoliščina, da si uradnik iz člena 4(1)(b) Priloge VII h Kadrovskim predpisom, v nasprotju z uradnikom iz odstavka 1(a) tega člena, ustvari stalno prebivališče, kar je treba razumeti kot center njegovih interesov, v državi, v kateri je zaposlen, pa čeprav samo za zelo kratek čas med referenčnim obdobjem, samodejno onemogoča, da bi prejemal izselitveni dodatek. Glede tega so pogoji za uporabo določb odstavka 1(b) navedenega člena 4 drugačni od pogojev za uporabo določb njegovega odstavka 1(a). Medtem ko namreč uradniki, ki niso državljani države, v kateri so zaposleni, izselitveni dodatek izgubijo samo, če so imele zadevne osebe stalno prebivališče v državi njihove bodoče zaposlitve ves čas petletnega referenčnega obdobja, pa za uradnike, ki so državljani države, v kateri so zaposleni, okoliščina, da so ohranili ali so si ustvarili stalno prebivališče, pa čeprav samo za zelo kratek čas med referenčnim desetletnim obdobjem, zadošča za izgubo ali za zavrnitev prejemanja tega dodatka.

(Glej točke 26, 27, 34 in 35.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 11. julij 2007, B proti Komisiji, F‑7/06, točka 38; 25. februar 2008, Anselmo in drugi proti Svetu, F‑85/07, točka 25.

2. Člen 85 Kadrovskih predpisov določa, da mora uprava izterjati vsak preplačani znesek v dveh primerih, in sicer če je prejemnik vedel, da ni pravne podlage za tako plačilo, ali če je bila odsotnost pravne podlage tako očitna, da bi moral vedeti zanjo.

V prvem primeru mora uprava dokazati, da je prejemnik dejansko vedel, da ni pravne podlage za tako plačilo.

V drugem primeru pa je odsotnost pravne podlage znana običajno skrbnemu uradniku. Pri tem je treba v vsakem primeru upoštevati možnost zadevnega uradnika, da opravi potrebne preveritve.

(Glej točke od 43 do 45.)

Napotitev na:

Sodišče: 17. januar 1989, Stempels proti Komisiji, 310/87, točki 10 in 11.
Na podlagi člena 21 Statuta Sodišča in člena 35(1)(e) Poslovnika Sodišča za uslužbence mora tožba obsegati tožbene razloge ter dejanske in pravne trditve. Ti tožbeni razlogi in trditve morajo biti dovolj jasni in natančni, da toženi stranki omogočijo pripravo obrambe, Sodišču za uslužbence pa, da o tožbi po potrebi odloči brez dodatnih podatkov. Za zagotovitev pravne varnosti in učinkovitega izvajanja sodne oblasti je za dopustnost tožbe potrebno, da bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih ta temelji, vsaj na kratko, a dosledno in razumljivo izhajajo iz besedila same tožbe. Ta razlaga člena 35(1)(e) Poslovnika se nanaša tudi na pogoje dopustnosti replike, ki je v skladu s členom 41 istega poslovnika skupaj z dupliko namenjena dopolnitvi spisa.

(Glej točko 68.)

Sodišče prve stopnje: 20. april 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, od T-305/94 do T-307/94, od T-313/94 do T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 in T-335/94, točki 39 in 40;

Sodišče za uslužbence: 13. september 2011, Michail proti Komisiji, F-100/09, točka 22.