SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

PHILIPPA LÉGERJA,

predstavljeni 3. februarja 2005( )

Zadeva C-409/03

Société d'Exportation des Produits Agricoles SA (SEPA)

proti

Hauptzollamt Hamburg‑Jonas

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je podalo Bundesfinanzhof (Nemčija))

„Kmetijstvo – Izvozna nadomestila – Uredba (EGS) št. 3665/87 – Člen 13 – Pojem primerne tržne kakovosti – Meso živali iz posebnega zakola v sili – Meso, namenjeno prehrani ljudi – Meso, dovoljeno za prehrano ljudi v Skupnosti izključno na lokalnem trgu – Načelo pravne varnosti “

1. Obravnavani primer se ukvarja z razlago pojma „primerna tržna kakovost“, ki ga določa člen 13 Uredbe Komisije (EGS) št. 3665/87 z dne 27. novembra 1987 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode( ).

2. Sodišče je pozvano, naj poda svoje mnenje o tem, ali za goveje meso živali iz posebnega zakola v sili v smislu Direktive 64/433/EGS( ), ki je dovoljeno za prehrano ljudi, lahko velja, da je primerne tržne kakovosti in upravičeno do izvoznih nadomestil, čeprav se v Skupnosti lahko trži le na „lokalnem trgu“. Predložitveno sodišče tudi sprašuje, ali je pojem primerne tržne kakovosti podvržen pogoju, da je zadevni proizvod povprečne kakovosti.

I – Pravni okvir

A – Pravo Skupnosti

1. Skupna ureditev trga za goveje meso

3. Za goveje meso je v okviru skupne kmetijske politike (SKP) kot za številne druge kmetijske proizvode obveljala skupna ureditev trga, katere glavni namen je bil doseči cilje iz člena 33 Pogodbe ES, in sicer predvsem stabilizirati trg teh proizvodov in zagotoviti primeren življenjski standard zadevnemu kmečkemu prebivalstvu. V ta namen je bil uveden enotni sistem prodaje govejega mesa v tretje države, ki obsega zlasti izvozna nadomestila.

4. Namen teh izvoznih nadomestil je kritje razlike med ceno govejega mesa na svetovnem trgu in višjimi cenami tega proizvoda v Skupnosti.( ) Financirajo se iz proračuna Skupnosti, natančneje iz Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS). Znesek teh nadomestil je enak za vse proizvajalce danega izdelka v Skupnosti, vendar se lahko spreminja glede na namembno državo.( ) Namen teh nadomestil je tudi zagotoviti udeležbo Skupnosti v mednarodni trgovini z govejim mesom.( )

2. Skupna podrobna pravila za uporabo izvoznih nadomestil

5. Skupna podrobna pravila za uporabo izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode je s predpisi uredila Komisija Evropskih skupnosti. Ti predpisi so se pogosto spreminjali. Ob nastanku dejstev v sporu o glavni stvari se je uporabljala Uredba št. 3665/87.

6. V skladu z deveto uvodno izjavo Uredbe št. 3665/87 morajo za dodelitev pravice iz sistema izvoznih nadomestil „proizvodi biti take kakovosti, da se lahko tržijo pod običajnimi pogoji“.

7. Člen 13 Uredbe št. 3665/87, ki je predmet zahteve za razlago v okviru tega postopka, določa:

„Do nadomestila niso upravičeni tisti proizvodi, ki niso primerne tržne kakovosti, oziroma proizvodi, ki so namenjeni za prehrano ljudi, če je njihova uporaba za ta namen neprimerna ali bistveno slabša zaradi njihovih lastnosti ali stanja.“

8. Po nastanku dejstev v sporu o glavni stvari je bila Uredba št. 3665/87 razveljavljena, nadomestila pa jo je Uredba (ES) št. 800/1999( ), na katero se sklicujejo predložitveno sodišče in stranke. Člen 21(1) Uredbe št. 800/1999 se glasi:

„Nadomestilo se ne odobri za proizvode, ki na dan sprejetja izvozne deklaracije niso primerne tržne kakovosti.

Šteje se, da proizvodi izpolnjujejo zahtevo iz prvega pododstavka, če se pod običajnimi pogoji lahko prodajajo na območju Skupnosti pod oznako, ki je navedena v zahtevku za nadomestilo, in če so proizvodi namenjeni za prehrano ljudi, njihova uporaba za ta namen pa ni neprimerna ali bistveno slabša zaradi njihovih lastnosti ali stanja.

Ali proizvodi izpolnjujejo zahtevo iz prvega pododstavka, se preveri v skladu s standardi ali prakso, ki velja v Skupnosti [...]“

9. Člen 21(1) Uredbe št. 800/1999 izvaja cilj iz njene osemindvajsete uvodne izjave, v kateri je navedeno, da „morajo biti proizvodi takšne kakovosti, da se lahko pod običajnimi pogoji tržijo na ozemlju Skupnosti“.

10. Med spremembami pravnega reda Skupnosti, ki so se zgodile po nastanku dejstev v sporu o glavni stvari, vendar so lahko v interesu tega postopka, omenimo tudi Uredbo (ES) št. 450/2000( ), ki se posebej nanaša na izvozna nadomestila v zvezi z govejim mesom. V tretji uvodni izjavi te uredbe je navedeno, „naj se nadomestila dodelijo samo za proizvode, katerih prost pretok je dovoljen znotraj Skupnosti“, člen 1 uredbe pa določa, da je nadomestilo upravičeno samo glede proizvodov, ki so opremljeni z oznako zdravstvene ustreznosti iz poglavja XI Priloge I k Direktivi 64/433.

3. Veterinarski ukrepi, ki se uporabljajo v trgovini govejega mesa znotraj Skupnosti

11. Da bi znotraj Skupnosti uvedli enotni trg za meso nekaterih živalskih vrst, še zlasti goveda, je ta poenotila pogoje zdravstvenega varstva, ki jih je treba upoštevati v klavnicah in razsekovalnicah ter pri skladiščenju in transportu.

12. Ukrepi, ki veljajo v postopku v glavni stvari, so ukrepi iz Direktive 64/433. Pojem „poseben zakol v sili“ je določen v členu 2(n) te direktive, in sicer kot „vsak zakol, ki ga ukaže veterinar po nesreči ali resnih fizioloških ali funkcionalnih problemih“. V tej določbi je tudi navedeno, da se posebni zakol v sili opravi zunaj klavnice, če veterinar meni, da prevoz živali ni mogoč ali pa bi žival zaradi tega po nepotrebnem trpela.

13. Člen 6(1)(e) Direktive 64/433 določa, da države članice zagotovijo, da se meso živali iz posebnega zakola v sili lahko dovoli za prehrano ljudi samo na „lokalnem trgu“ in samo če so izpolnjeni pogoji iz te direktive. Ena od zahtev je zlasti, da se zaklana in izkrvavljena žival, ki je po potrebi eviscerirana na kraju samem ob prisotnosti veterinarja, čim prej odpelje v odobreno klavnico, spremlja pa jo spričevalo veterinarja, ki je odredil zakol, izdelano v skladu s podrobnimi pravili, določenimi na ravni Skupnosti. Uradni veterinar mora nato pod pogoji iz Direktive 64/433 izvesti pregled trupa živali po zakolu, ki ga po potrebi dopolnjuje bakteriološki pregled, da se pokaže, ali je meso v celoti ali delno ustrezno za prehrano ljudi. Pojem „lokalnega trga“ ni opredeljen.

14. Člen 6(1)(h) Direktive 64/433 določa, da mora biti meso označeno z državnim žigom, ki ga ni mogoče zamenjati z žigom Skupnosti.

B – Nacionalno pravo

15. Člen 13 zakona Fleischhygienegesetz (nemški zakon o zdravstveni ustreznosti mesa)( ) določa, da se živali, ki jih je treba zaklati iz posebnih razlogov ali ki širijo patogene, lahko zakolje samo v posebnih, tako imenovanih „izoliranih klavnicah“, in da se meso tako zaklanih živali lahko prodaja kot živilo samo prek prodajnih mest zgoraj navedenih klavnic, ki jih za to posebej odobri in nadzira pristojni organ. Takšno meso mora biti posebej označeno.

16. Fleischhygieneverordnung (nemška uredba o zdravstveni ustreznosti mesa)( ) o praktičnih pravilih za uporabo zgoraj navedenega zakona določa, da se meso iz izoliranih klavnic lahko prodaja samo, če je bila žival veterinarsko pregledana in dovoljena za prehrano ljudi. Določa tudi, da se meso teh živali lahko prodaja samo končnim potrošnikom.

17. Te določbe so bile sprejete za prenos Direktive 64/433.

II – Dejansko stanje v postopku v glavni stvari

18. Société d’Exportation des Produits Agricoles( ) je novembra leta 1997 pri pristojnem nemškem upravnem organu predložila izvozno deklaracijo za 222 škatel zamrznjenega govejega mesa, ki je prišlo iz „izolirane klavnice“. Pristojni veterinar je meso, ki ga je tako izvozila SEPA, odobril za prehrano ljudi.

19. Pristojni upravni organ, na podlagi pritožbe pa tudi Finanzgericht (Nemčija) sta odločila, da SEPA ni upravičena do izvoznih nadomestil za to meso, ker to ni primerne tržne kakovosti v smislu člena 13 Uredbe št. 3665/87. Organa sta tako presodila na podlagi okoliščine, da se zadevno meso po nemški zakonodaji ne bi moglo tržiti v vsej Skupnosti, ampak samo v Nemčiji in to s številnimi omejitvami.

20. Tožeča stranka je zoper sklep Finanzgericht vložila pritožbo pri Bundesfinanzhof (Nemčija).

III – Vprašanji za predhodno odločanje

21. Bundesfinanzhof v predložitvenem sklepu najprej opozarja, da morajo biti proizvodi, namenjeni za prehrano ljudi, ne samo zdravstveno ustrezni, ampak tudi primerne tržne kakovosti. Po mnenju predložitvenega sodišča bi ta pojem primerne tržne kakovosti glede na sodno prakso Sodišča( ) ter besedilo iz devete uvodne izjave Uredbe št. 3665/87 in člena 21 Uredbe št. 800/1999 pomenil, da se zadevni proizvod pod običajnimi pogoji lahko prodaja v Skupnosti pod oznako, ki je navedena v zahtevku za nadomestilo. Predložitveno sodišče nadalje navaja, da se je znašlo pred naslednjima vprašanjema.

22. Prvič, zdi se mu vprašljivo, da bi pojem primerne tržne kakovosti s svojega področja uporabe izključeval proizvode, za katere veljajo posebne omejitve, kot so nadzorni ukrepi ali omejitev prodaje na nekatere distribucijske poti.

23. Po mnenju predložitvenega sodišča cilj določb prava Skupnosti in nemške zakonodaje o mesu iz zakola iz posebnih razlogov ni prepovedati prodajo tega mesa, tako da iz njih ne bi mogli sklepati o prepovedi njegovega izvoza, če je dovoljeno za prehrano ljudi. Takšna prepoved tudi ne izhaja iz člena 6 Direktive 64/433, ki določa, da se meso živali iz posebnega zakola v sili lahko dovoli za prehrano ljudi samo na lokalnem trgu in pod pogoji, ki jih navaja. Namen te direktive naj namreč ne bi bil urejanje zunanje trgovine Skupnosti in naj ne bi dajal nobenega razloga, da bi omejitev trženja, predvideno znotraj Skupnosti, razširili na tretje države.

24. Izključitev zadevnega mesa, primernega za prehrano ljudi, iz proizvodov, ki so upravičeni do izvoznih nadomestil, tudi ne bi bila v skladu s sodno prakso Sodišča, po kateri je pojem primerne tržne kakovosti odvisen od možnosti trženja zadevnega blaga. Takšna izključitev tudi ne bi bila v skladu z interesom Skupnosti, kajti to meso bi se lahko tržilo v delu trga Skupnosti.

25. Drugič, predložitveno sodišče dvomi, da bi pojem primerne tržne kakovosti zahteval določeno povprečno kakovost in izključeval proizvode nižje kakovosti, ki se kljub temu lahko prodajajo pod oznako, navedeno na zahtevku za nadomestilo. V zvezi s tem poudarja, da predpisi o izvoznih nadomestilih načeloma določajo enotne stopnje nadomestil, ki ne upoštevajo kakovosti blaga. Vendar predložitveno sodišče navaja, da Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Francija proti Komisiji ni priznalo primerne tržne kakovosti blaga, ki je imelo prikrito napako, čeprav predhodno ni bilo določeno, da se blago zaradi te napake ne more tržiti.

26. Na podlagi teh ugotovitev je Bundesfinanzhof prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:

„1. Ali člen 13 Uredbe [št. 3665/87] s pojmom primerna tržna kakovost zahteva, da za proizvodnjo in razpošiljanje zadevnega blaga veljajo samo splošno veljavne pravne določbe, ki veljajo za takšno blago, ter zato izključuje odobritev izvoznih nadomestil za blago, za katero veljajo posebne omejitve, zlasti glede njegove pridobitve, obdelave ali prodaje, kot je na primer odredba o posebnem preverjanju zdravstvene ustreznosti ali omejitev na nekatere distribucijske poti?

2. Ali člen 13 Uredbe [št. 3665/87] s pojmom primerna tržna kakovost zahteva povprečno kakovost izvoženega blaga in ali s tem izključuje pravico do izvoznega nadomestila za blago nižje kakovosti, ki se običajno vendarle prodaja pod oznako, navedeno na zahtevku za nadomestilo? Ali je tako tudi, če nižja kakovost blaga ni nikakor vplivala na izvedbo poslovne transakcije?“

IV – Presoja

A – Prvo vprašanje za predhodno odločanje

27. Predložitveno sodišče v prvem vprašanju za predhodno odločanje v bistvu vprašuje, ali je treba člen 13 Uredbe št. 3665/87 razlagati tako, da za meso za prehrano ljudi ne more veljati, da je primerne tržne kakovosti in ne more biti upravičeno do izvoznih nadomestil, če je njegovo trženje za prehrano ljudi v Skupnosti omejeno na lokalni trg, ker gre za meso živali iz posebnega zakola v sili v smislu Direktive 64/433.

28. Komisija meni, da za takšno meso ne more veljati, da je primerne tržne kakovosti, ker je v Skupnosti dovoljeno za prehrano ljudi samo na lokalnem trgu in s posebno označbo o izvoru. Kot pojasnjuje, razlog za takšno omejitev ni nižja raven zdravstvene ustreznosti. Po mnenju Komisije je takšna omejitev predpisana zaradi mogoče občutljivosti takšnega mesa, ki bi bilo zaradi razmer, v katerih je bilo pridobljeno, lahko še bolj izpostavljeno tveganjem. Zakonodajalec Skupnosti naj bi njegovo razpošiljanje na lokalni trg omejil iz varnostnih razlogov, da bi preprečil prevoz takšnega mesa na dolge razdalje in njegovo uživanje po predolgem časovnem obdobju. Komisija sklepa, da člen 6 Direktive 64/433, ki se nanaša izključno na trgovanje znotraj Skupnosti, sicer ne prepoveduje izvoza takšnega mesa, vendar pa ne bi bilo smiselno pospeševati njegove prodaje v tretjih državah z izvoznimi nadomestili.

29. Komisija tako trdi, da za takšno meso ne more veljati, da se trži pod „običajnimi pogoji“ v smislu devete uvodne izjave Uredbe št. 3665/87, ki povzema razloge iz zgoraj navedene sodbe Muras. V zvezi s tem navaja, da je v členu 21 Uredbe št. 800/1999 ta sodna praksa samo povzeta, zahteve za odobritev izvoznih nadomestil pa niso spremenjene.

30. Čeprav predložitveno sodišče tega ne sprašuje, Komisija tudi sklepa, da meso živali iz posebnega zakola v sili ne izpolnjuje niti drugega pogoja, ki ga zahteva člen 13 Uredbe št. 3665/87, po katerem uporaba zadevnega proizvoda, kadar je namenjeno za prehrano ljudi, v ta namen ne sme biti izključena ali bistveno omejena. Kot pojasnjuje, omejitev prodaje tega mesa na lokalni trg in njegova posebna označba zelo omejujeta njegovo uporabo za prehrano ljudi.

31. Hauptzollamt Hamburg‑Jonas zagovarja enako stališče kot Komisija, poleg tega pa trdi, da se člen 13 Uredbe št. 3665/87 nanaša tudi na presežke govejega mesa na trgu Skupnosti. Po njegovem zato ne bi bilo treba dodeliti izvoznih nadomestil za meso, ki se lahko prodaja samo na lokalnem trgu.

32. Čeprav je stališče, ki ga zagovarjata Komisija in Hauptzollamt Hamburg‑Jonas, morda privlačno, po razmisleku Sodišču ne morem predlagati, naj ga sprejme. Enako kot grška vlada in SEPA tudi sam menim, da na podlagi člena 13 Uredbe št. 3665/87 ne moremo izključiti možnosti, da bi za meso, katerega trženje za prehrano ljudi v Skupnosti je omejeno na lokalni trg, lahko veljalo, da je „primerne tržne kakovosti“ v smislu navedenega člena, in bi bilo upravičeno do izvoznih nadomestil. Preden navedem razloge, na katerih neposredno temelji moja analiza, menim, da je treba opozoriti na vodilo, na katerem temelji vprašanje, predloženo Sodišču.

33. Prvič, gotovo je, da je v skladu z besedilom člena 13 Uredbe št. 3665/87 neki proizvod lahko upravičen do izvoznih nadomestil le, če je primerne kakovosti, to pomeni, če je primeren za prehrano ljudi. Kar v tem primeru zadeva meso, za katero je SEPA predložila izvozno deklaracijo, je iz navedb predložitvenega sodišča jasno razvidno, da ga je pristojni veterinar odobril za prehrano ljudi. To vodilo potrjuje vsebina obravnavanega vprašanja za predhodno odločanje, kajti predložitveno sodišče sprašuje le, ali za takšno meso lahko velja, da je „primerne tržne kakovosti“, in ali se tako šteje, da zanj velja, da je „primerno“ za upravičenost do izvoznih nadomestil na podlagi Uredbe št. 3665/87.

34. Dalje se mi zdi pomembno poudariti, da se meso živali iz posebnega zakola v sili lahko dovoli za prehrano ljudi samo, če se upoštevajo pogoji iz člena 6(e) Direktive 64/433, ki je uskladila pogoje, na podlagi katerih se meso dovoli za prehrano ljudi v vseh državah članicah. Zakonodajalec Skupnosti ni predvidel nižje ravni zahtev glede zagotovila, da meso nikakor ne ogroža zdravja potrošnikov, če je namenjeno lokalnim potrošnikom in ne vsem potrošnikom Skupnosti. Člen 6(1)(e) Direktive 64/433 tako natančno določa, da je treba veterinarski pregled, na podlagi katerega se meso živali iz posebnega zakola v sili lahko dovoli za prehrano ljudi, opraviti v skladu s členom 3(1)(A)(d) te direktive, to pomeni pod enakimi pogoji kot za živali, ki so pod običajnimi pogoji zaklane v odobrenih klavnicah in katerih meso se lahko trži po vsej Skupnosti.

35. Kot v ugotovitvah navaja Komisija, raven zdravstvene ustreznosti zadevnega mesa, čeprav je to dovoljeno za prehrano ljudi v Skupnosti izključno na lokalnem trgu, torej ni nižja od ravni zdravstvene ustreznosti mesa živali, zaklanih pod običajnimi pogoji v odobrenih klavnicah, ki se na podlagi člena 3(1)(A)(d) Direktive 64/433 dovoli za prehrano ljudi in trženje v vseh državah članicah.

36. Skratka, čeprav je primerna kakovost pravni pojem, presoja predložitvenega sodišča, po kateri mora za sporno meso veljati, da je primerne kakovosti, izhaja iz presoje dejanskega stanja v sporu o glavni stvari, ki sodi v njegovo pristojnost. Dejansko je ustaljena sodna praksa, da v okviru postopka iz člena 234 Pogodbe ES, ki temelji na jasni ločitvi nalog med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, presoja dejanskega stanja v sporu o glavni stvari, ob upoštevanju katerega je treba razlagati pravo Skupnosti, sodi v pristojnost nacionalnega sodišča.( ) Tudi odgovor na vprašanje, ali se s postopkom zamrzovanja spornega mesa, ki ga je SEPA izvozila v Gabon in na Komore, lahko prepreči poslabšanje njegove zdravstvene ustreznosti do njegovega vstopa na trg namembnih držav zaradi morebitne občutljivosti takšnega mesa zaradi okoliščin, v katerih je bilo pridobljeno, izhaja iz neodvisne presoje pristojnih državnih organov in predložitvenega sodišča.

37. Zato menim, da je treba prvo vprašanje za predhodno odločanje preučiti na podlagi trditve, po kateri ni sporno, da je bilo zadevno meso dovoljeno za prehrano ljudi, da se lahko nameni za prehrano ljudi na lokalnem trgu v eni od držav članic ter da je predložitveno sodišče tudi menilo, da je primerne kakovosti za izvoz v tretjo državo in upravičeno do izvoznih nadomestil na podlagi Uredbe št. 3665/87.

38. Ta spor je zato mogoče povzeti z vprašanjem, ali za takšno meso lahko velja, da je „primerne tržne“ kakovosti v smislu člena 13 Uredbe št. 3665/87. Z drugimi besedami, ali okoliščina, da je trženje tega mesa za prehrano ljudi v Skupnosti omejeno na lokalni trg in da mora biti opremljeno z oznako o svojem izvoru, zadostuje za izključitev možnosti, da je takšno meso „primerne tržne“ kakovosti v smislu te določbe, kot trdita Komisija in Hauptzollamt Hamburg‑Jonas.

39. Mogoče bi bilo treba predhodno pojasniti, kot to navajajo predložitveno sodišče in oba intervenienta, da takšna izključitev ne bi mogla izhajati iz uporabe določb člena 6(1)(e) Direktive 64/433, na podlagi katerih se meso iz posebnega zakola v sili lahko dovoli samo za prehrano ljudi na lokalnem trgu, saj predmet te direktive ni uskladitev prodaje svežega mesa med Skupnostjo in tretjimi državami. Takšna izključitev bi lahko temeljila samo na določbah člena 13 Uredbe 3665/87. Vendar enako kot grška vlada in SEPA menim, da ta člen ne dovoljuje razlage, ki jo zagovarjata Komisija in Hauptzollamt Hamburg-Jonas, ker bi bilo s tem kršeno načelo pravne varnosti.

40. Spomnim naj, da gre za eno od temeljnih načel prava Skupnosti.( ) To načelo predvideva, da mora biti zakonodaja Skupnosti jasna in njena uporaba predvidljiva za stranke v postopku. V skladu z ustaljeno sodno prakso jasnost in predvidljivost zakonodaje Skupnosti pomenita zahtevo, ki je še posebej stroga, kadar gre kot v tem primeru za predpise, ki imajo lahko finančne posledice.( )

41. Sodišče je to načelo pogosto uporabilo na področju skupne kmetijske politike, in sicer pri zahtevkih za revizijo odločb Komisije, s katerimi se je ob potrditvi obračunov EKUJS zavrnilo kritje odhodkov države članice. Odločbo Komisije, ki je temeljila na določbi, s katero stranke niso bile pravočasno seznanjene, je obravnavalo, kot da nasprotuje temu načelu. Tako je bilo razsojeno, da Komisija ni mogla zavrniti kritja zadevnih nadomestil iz EKUJS na podlagi neupoštevanja predpisov, če se država članica ob dodelitvi izvoznih nadomestil v ribiškem sektorju ni mogla seznaniti s temi predpisi, ker so bili izdani šele po zaključku proračunskega leta in so določali ribolovne kvote za nazaj, niti jih ni mogla z gotovostjo predvideti.( ) Enako je bilo tudi v okviru izvajanja sheme premij za skotitev telet, ko se je razsodilo, da je treba, če se Komisija odloči za sprejetje finančnih ukrepov, kadar nacionalni organi ne upoštevajo razumnega roka za preučitev zahtevkov, ki so jih gospodarski subjekti predložili za pridobitev teh premij, o tem roku pravočasno obvestiti vse države članice.( )

42. Sodišče je tudi presodilo, da to načelo nasprotuje temu, da bi bil neki pojem iz veljavnega prava Skupnosti predmet razlage, ki ni obvezna, ker se oddaljuje od običajnega pomena uporabljenih besed. Tako se je v zadevi Danska proti Komisiji( ) zastavljalo vprašanje o tem, kako je treba razlagati predpise o izvoznih nadomestilih za konzervirano goveje meso glede na odstotek mesa, razen ostankov in maščob. Sodišče je menilo, da je treba pojmu „meso“ priznati pomen, ki ga ima v običajni jezikovni rabi, kajti v pravu Skupnosti pojma „meso“ in „maščoba“ nista bila opredeljena, v veljavnem besedilu pa ni bilo očitne nasprotne navedbe.( ) Na podlagi tega je sklepalo, da se ta pojem ne more razlagati, kot da izključuje vsakršen odstotek maščobe, ki se lahko pojavi v mišičnem tkivu, vendar ga fizično ni mogoče odstraniti z uporabljenega kosa in ni viden s prostim očesom.( ) Sodišče je pojasnilo, da okoliščina, da je naknadno besedilo omogočilo drugačno daljnosežnost določbe, ki je bila veljavna v času dejanskega stanja, ne more vplivati na razlago te določbe.( )

43. Takšna uporaba načela pravne varnosti se je pojavila tudi pri členu 9 Uredbe (EGS) št. 859/89( ) o sistemu nabave govejega mesa na podlagi razpisa, ki je v odstavku 1 določala, da se mora „ponudnik“ zavezati k upoštevanju vseh določb o zadevnih nabavah, ter v odstavku 2, da „udeleženci“ lahko predložijo samo eno ponudbo za posamezno kategorijo in posamezen razpis. Sodišče je razsodilo, da v skladu z načelom pravne varnosti besedilo tega člena ne more biti podlaga za razlago, po kateri bi ponudniki zaradi različnega pomena besed „udeleženci“ in „ponudniki“ lahko predložili samo eno ponudbo za posamezni razpis, takoj ko bi bili člani iste skupine.( ) Sodišče je pojasnilo, da bi takšna razlaga pomenila retroaktivno uporabo naknadnega besedila, ki je v zakonodajo Skupnosti uvedlo določbe o odnosih med ponudniki.( )

44. Menim, da bi se ta sodna praksa morala uporabiti pri tem sporu iz naslednjih razlogov.

45. S sklicevanjem na besedilo člena 13 Uredbe št. 3665/87 lahko vidimo, da določa samo, da do nadomestila niso upravičeni tisti proizvodi, ki niso primerne tržne kakovosti, oziroma proizvodi, namenjeni za prehrano ljudi, njihova uporaba v ta namen pa je izključena ali bistveno omejena zaradi njihovih lastnosti ali stanja.

46. Člen 13 Uredbe št. 3665/87 torej ne določa, da za odobritev izvoznih nadomestil velja tudi pogoj, da mora za zadevni proizvod, poleg tega da je primerne tržne kakovosti, veljati tudi, da se lahko trži za prehrano ljudi v vsej Skupnosti.( )

47. O takšni zahtevi bi po mojem mnenju težko lahko sklepali tudi iz izraza „primerna tržna kakovost“. Pridevnika „primerna“ in „tržna“ v francoščini pomenita, „ki je v skladu z zakonom“ in „ki se nanaša na trgovino“. Izraz „primerna tržna kakovost“, ki je ustaljen izraz pri trgovinskih odnosih, pomeni, da so lastnosti prodajanega izdelka v skladu z zakonom ali s tržno prakso.( ) Kot trdi SEPA, se pridevnika torej nanašata na notranje značilnosti zadevnega proizvoda in ne vključujeta posebne zahteve v zvezi z zemljepisnim območjem, na katerem se lahko trži. Po preučitvi večine drugih jezikovnih različic tega izraza iz Uredbe št. 3665/87 nisem prišel do drugačne analize njegovega pomena.( )

48. V nasprotju s Komisijo tudi ne mislim, da je treba drugo zahtevo iz člena 13 Uredbe št. 3665/87, po kateri uporaba zadevnih proizvodov, če so namenjeni za prehrano ljudi, ne sme biti „izključena ali bistveno omejena zaradi njihovih lastnosti ali stanja“, nujno razumeti, kot da omejitev trženja teh proizvodov v Skupnosti na lokalni trg z navedbo njihovega izvora pomeni bistveno omejitev njihove uporabe. To zahtevo se lahko bere tudi, kot da se nanaša izključno na podrobna pravila, po katerih se proizvodi lahko zaužijejo ali uporabijo za prehrano ljudi, brez sklicevanja na zemljepisno območje njihovega trženja.

49. Deveta uvodna izjava Uredbe št. 3665/87, ki nima normativnih učinkov, vendar vsebuje namen, ki ga je zakonodajalec Skupnosti želel doseči v njenem členu 13, in se zato lahko upošteva pri razlagi tega člena, ne zagotavlja dodatnih odločilnih elementov za vprašanje, o katerem se odloča. V njej je preprosto navedeno, da „[morajo biti] proizvodi takšne kakovosti, da se lahko tržijo pod običajnimi pogoji“, pri tem pa ni pojasnjeno, kaj naj bi se razumelo pod pojmom „običajni pogoji“.

50. V zgradbi in ciljih Uredbe št. 3665/87 nisem našel dodatnih elementov, na podlagi katerih bi se lahko prepričali, da je razlaga, ki jo zagovarjata Komisija in Hauptzollamt Hamburg‑Jonas, ustrezno utemeljena. Zlasti glede ciljev navedene uredbe bi se brez dvoma lahko zagovarjala trditev obeh intervenientov, da morajo biti do izvoznih nadomestil, če se ta plačujejo iz proračuna Skupnosti, upravičeni le „najzaslužnejši“ proizvodi, ki se lahko tržijo v vsej Skupnosti. Vendar bi temu argumentu lahko nasprotovalo dejstvo, da meso živali iz posebnega zakola v sili, kot to navaja Bundesfinanzhof, na lokalnem trgu začne konkurirati tudi mesu, ki se lahko trži v vsej Skupnosti, tako da financiranje njegovega izvoza v tretje države lahko prispeva k uresničitvi cilja stabilizacije trga Skupnosti prek sistema izvoznih nadomestil.

51. Glede na te ugotovitve torej menim, da gospodarski subjekti člena 13 Uredbe št. 3665/87 niso mogli razumeti, kot da je odobritev izvoznih nadomestil odvisna od izpolnitve zahteve, da se takšno meso lahko trži za prehrano ljudi v vsej Skupnosti.

52. Tudi na podlagi teh dejstev menim, da se člen 21 Uredbe št. 800/1999, ker izrecno določa, da so proizvodi primerne tržne kakovosti tisti, ki „se pod običajnimi pogoji lahko tržijo v vsej Skupnosti“, pri tem ne sme obravnavati samo kot pojasnilo člena 13 Uredbe št. 3665/87. Če bi se navedeni člen 21 razumel v skladu s trditvami intervenientov in kot bi verjetno razmišljal tudi sam, torej v smislu, da izrecno določa, da mora biti za proizvode, ki so upravičeni do izvoznih nadomestil, dovoljeno trženje na vsem ozemlju Skupnosti, bi se s tem po mojem mnenju dodal pogoj, ki ga Uredba št. 3665/87 ni vsebovala. Ta dodatni pogoj torej ne more retroaktivno veljati za dejstva, ki so se zgodila pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 800/1999.

53. Menim, da mojo analizo člena 13 Uredbe št. 3665/87 potrjuje tudi Uredba št. 450/2000 o izvoznih nadomestilih za goveje in telečje meso, kjer je v tretji uvodni izjavi navedeno, da „naj se nadomestila dodelijo samo proizvodom, ki jim je dovoljeno prosto gibanje znotraj Skupnosti“, in ki zato v svojem členu 1 spreminja Uredbo (ES) št. 2698/1999( ). Okoliščina, da je bila Uredba št. 450/2000 potrebna, kot je to na obravnavi razložila Komisija, zaradi različnih razlag, ki so jih povzročili prejšnji predpisi in zlasti člen 21 Uredbe št. 800/99, toliko bolj kaže na to, da člen 13 Uredbe št. 3665/87 ni bil dovolj jasen in natančen, da bi ga pristojna sodišča lahko razumela, kot da je odobritev izvoznih nadomestil odvisna od pogoja, da se zadevni proizvodi lahko tržijo za prehrano ljudi v vsej Skupnosti.

54. Zato menim, da je pravilna razlaga člena 13 Uredbe št. 3665/87 takšna, ki je najbolj v skladu z načelom pravne varnosti.

55. Na podlagi teh ugotovitev bom Sodišču predlagal, naj na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da je treba člen 13 Uredbe št. 3665/87 razlagati tako, da ne izključuje možnosti, da za meso, primerno za prehrano ljudi, velja, da je primerne tržne kakovosti in upravičeno do izvoznih nadomestil, če je njegovo trženje za prehrano ljudi v Skupnosti omejeno na lokalni trg, ker gre za meso živali iz posebnega zakola v sili v smislu Direktive 64/433.

B – Drugo vprašanje za predhodno odločanje

56. Predložitveno sodišče želi z drugim vprašanjem za predhodno odločanje izvedeti, ali je na podlagi Uredbe št. 3665/87 odobritev izvoznih nadomestil odvisna izključno od pogoja, da zadevno meso povsem ustreza oznaki na zahtevku za dodelitev izvoznega nadomestila ali pa mora biti zadevno meso tudi povprečne kakovosti v subjektivnem ali tržnem pomenu besede.

57. Predložitveno sodišče torej v bistvu sprašuje, ali je treba pojem primerne tržne kakovosti iz člena 13 Uredbe št. 3665/87 razlagati tako, da mora biti izvoženo blago povprečne kakovosti, tako da se izvozna nadomestila ne dodelijo za blago, ki je nižje kakovosti, čeprav se lahko prodaja pod oznako, navedeno na zahtevku za nadomestilo.

58. Enako kot oba intervenienta tudi sam menim, da pojem primerne tržne kakovosti iz člena 13 Uredbe št. 3665/87 ne zahteva, da mora biti zadevni proizvod povprečne kakovosti v tržnem pomenu besede. Kot je Sodišče razsodilo v zgoraj navedeni sodbi Muras, je izraz „primerna tržna kakovost“ splošen in objektiven pogoj za odobritev nadomestila, ne glede na zahteve o vrsti in kakovosti, ki jih določajo uredbe o določitvi zneskov nadomestil za posamezen proizvod.( )

59. V zvezi s tem se isti pojem iz člena 13 Uredbe št. 3665/87 nanaša na enako vsebino. Kot navaja predložitveno sodišče, pojem pomeni zahtevo, da se blago lahko prodaja pod običajnimi tržnimi pogoji pod oznako, ki je navedena na zahtevku za izvozno nadomestilo. Ne zahteva pa, da ima zadevno blago določeno raven kakovosti v subjektivnem ali tržnem pomenu besede. Takšna analiza je tudi v skladu s sistemom izvoznih nadomestil, ki je kot za goveje meso določal enotne stopnje nadomestil za blago, označeno glede na svojo tarifno številko ali podštevilko v tako imenovani „kombinirani nomenklaturi“, ki se uporablja pri razvrstitvi blaga za skupno carinsko tarifo.( )

60. V nasprotju z dvomi, ki jih je izrazilo predložitveno sodišče, Sodišče po mojem mnenju ni zavzelo nasprotnega stališča v zgoraj navedeni sodbi Francija proti Komisiji. V tej zadevi je francoska vlada izpodbijala odločbo Komisije, po kateri je bilo iz financiranja EKUJS izključeno 76.500 kg topljenega sira, ki ga je družba sirarn Bel izvozila v Savdsko Arabijo. Omenjena vlada je zatrjevala, da je zadevni sir prispel v namembno državo v ustreznem stanju in da se je uvoznik, ki je menil, da je sir glede na običajne standarde kakovosti proizvoda premehak, šele ob njegovem trženju odločil, da ga vzame iz prodaje.

61. Sodišče je presodilo, da je odločitev Komisije ustrezno utemeljena, kajti zadevni proizvod je imel ob izvozu prikrito napako, tako da ni bil primerne tržne kakovosti v smislu člena 13 Uredbe št. 3665/87( ). Ob tem je tudi dodalo, da bi nasprotna rešitev pomenila, da mora Skupnost nositi posledice neizpolnitve pogodbenih obveznosti proizvajalca, da dobavi proizvod v ustreznem stanju.

62. V tej zadevi razlog za zavrnitev odobritve izvoznih nadomestil torej ni bila okoliščina, da bi bil zadevni proizvod preprosto nižje kakovosti od normalne tržne kakovosti, ampak dejstvo, da je ob izvozu imel prikrito napako, zaradi katere se ni mogel uporabiti v skladu s svojim namenom.

63. Na podlagi teh ugotovitev Sodišču predlagam, naj na drugo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da je treba pojem primerne tržne kakovosti iz člena 13 Uredbe št. 3665/87 razlagati tako, da ne zahteva, da mora biti izvoženo blago povprečne kakovosti, tako da blago nižje kakovosti ne bi bilo upravičeno do izvoznih nadomestil, čeprav se lahko prodaja pod oznako, ki je navedena na zahtevku za nadomestilo.

V – Predlog

64. Glede na zgornje ugotovitve predlagam Sodišču, naj na vprašanja, ki jih je zastavilo Bundesfinanzhof, odgovori:

1. Člen 13 Uredbe Komisije (EGS) št. 3665/87 z dne 27. novembra 1987 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode je treba razlagati, kot da ne izključuje možnosti, da za meso, primerno za prehrano ljudi, velja, da je primerne tržne kakovosti in upravičeno do izvoznih nadomestil, če je njegovo trženje za prehrano ljudi v Skupnosti omejeno na lokalni trg, ker gre za meso živali iz posebnega zakola v sili v smislu Direktive Sveta 64/433/EGS z dne 26. junija 1964 o zdravstvenih težavah, ki vplivajo na trgovanje s svežim mesom znotraj Skupnosti, kot je bila nazadnje spremenjena z Direktivo Sveta 95/23/ES z dne 22. junija 1995.

2. Pojem ,,primerne tržne kakovosti‘‘ iz člena 13 Uredbe št. 3665/87 je treba razlagati, kot da ne zahteva, da mora biti izvoženo blago povprečne kakovosti, zaradi česar se izvozna nadomestila ne bi odobrila, če je blago nižje kakovosti, čeprav se lahko prodaja pod oznako, ki je navedena na zahtevku za nadomestilo.