Poudariti je treba tudi, da ni naloga Sodišča presojati o razlagi ali veljavnosti nacionalnih določb ali ugotavljati dejstev, upoštevnih za rešitev spora o glavni stvari. Naloga Sodišča je namreč, da v okviru porazdelitve pristojnosti med sodišči Skupnosti in nacionalnimi sodišči upošteva dejanski in pravni okvir, v katerega je umeščeno vprašanje za predhodno odločanje, kot je opredeljeno v predložitveni odločbi.

Sodišče v okviru postopka na podlagi člena 234 ES ne more odločati glede združljivosti nacionalnih določb s pravom Skupnosti. Sodišče pa lahko iz besedila vprašanj nacionalnega sodišča, ob upoštevanju podatkov, ki mu jih je to predložilo, razbere elemente v zvezi z razlago prava Skupnosti, da bi temu sodišču omogočilo razrešitev pravnega vprašanja, o katerem odloča.

V okviru sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, vzpostavljenega na podlagi člena 234 ES, je le nacionalno sodišče – ki odloča v sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločitev, ki jo je treba sprejeti – pristojno za presojo, glede na posebnosti zadeve, o tem, ali potrebuje predhodno odločbo za to, da izda sodbo, in o pomembnosti vprašanj, ki jih zastavi Sodišču. Ker se zastavljena vprašanja nanašajo na razlago prava Skupnosti, Sodišče načeloma mora odločiti.

(Glej točke od 38 do 41 in točko 1 izreka.)

Člen 23(1) navedene direktive določa časovni razpored dobave zemeljskega plina in zlasti to, da morajo države članice zagotoviti, da so od 1. julija 2007 upravičeni odjemalci, torej tisti, ki se imajo pravico obrniti na dobavitelja po lastni izbiri, vsi odjemalci. Ta določba se nanaša na dobavo zemeljskega plina in ne na njegovo distribucijo. Na njeni podlagi torej ni mogoče sklepati o nobeni obveznosti države članice, da odpove pogodbe o distribuciji, podeljene brez javnega razpisa. Direktiva 2003/55 poleg tega ne zajema nobene določbe o obstoječih koncesijah za distribucijo zemeljskega plina.

Direktiva 2003/55 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 98/30 ne nasprotuje temu, da ureditev države članice določa podaljšanje – pod pogoji, ki so določeni v tej ureditvi – prehodnega obdobja, v katerem mora priti do predčasnega poteka koncesije za distribucijo zemeljskega plina, podeljene brez predhodnega javnega razpisa. V teh okoliščinah je treba tudi šteti, da člen 10 ES in načelo sorazmernosti ne nasprotujeta taki ureditvi.

Členi 43 ES, 49 ES in 86(1) ES ne nasprotujejo temu, da ureditev države članice, katere namen je izvajanje skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom s predčasnim potekom koncesij v prehodnem obdobju za distribucijo zemeljskega plina, podeljenih brez predhodnega javnega razpisa, določa, če so izpolnjeni nekateri pogoji, podaljšanje prehodnega obdobja, če je mogoče šteti, da je to podaljšanje potrebno, da bi se sopogodbenikom omogočila ureditev njihovih pogodbenih razmerij ob sprejemljivih pogojih tako z vidika zahtev javnih služb kot z gospodarskega vidika.

Kljub temu, da koncesija storitev javnih služb ne spada na področje uporabe direktiv v zvezi z različnimi kategorijami javnih naročil, morajo javni organi, ko nameravajo podeliti tako koncesijo, na splošno spoštovati temeljna pravila Pogodbe ES in predvsem načelo prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva. Bolj podrobno, če je taka koncesija v določenem čezmejnem interesu, pomeni njena popolnoma netransparentna podelitev podjetju, ki je v državi članici naročnika, različno obravnavanje v škodo podjetij, ki bi jih lahko ta koncesija zanimala, vendar so v drugi državi članici. Razen če je upravičeno z objektivnimi okoliščinami, tako različno obravnavanje, ki je z izključitvijo vseh podjetij iz drugih držav članic predvsem njim v škodo, pomeni posredno diskriminacijo glede na državljanstvo, ki je na podlagi členov 43 ES in 49 ES prepovedana. Člen 86(1) ES nasprotuje temu, da države članice glede javnih podjetij ali podjetij, katerim so odobrile posebne ali izključne pravice, ohranijo v veljavi nacionalno ureditev, ki je v nasprotju s členoma 43 ES in 49 ES.

To različno obravnavanje je lahko upravičeno s potrebo po spoštovanju načela pravne varnosti, ki je del pravnega reda Skupnosti in velja za vsak nacionalni organ, pristojen za izvajanje prava Skupnosti. Ker Direktiva 2003/55 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 98/30 ne določa obstoječih koncesij za distribucijo plina, s tem, da gre v obravnavanem primeru za staro koncesijo, ki bi morala imeti učinke več desetletij in ki je bila podeljena v obdobju, ko Sodišče še ni odločilo, da je iz primarnega prava Skupnosti izhajalo, da bi lahko bile za pogodbe v določenem čezmejnem interesu določene zahteve po preglednosti, načelo pravne varnosti, ki zahteva zlasti, da so pravna pravila jasna in natančna in da je njihova uporaba predvidljiva, ne le omogoča, ampak tudi določa, da mora biti za odpoved take koncesije določeno prehodno obdobje, ki sopogodbenikom omogoča ureditev njihovih pogodbenih razmerij ob sprejemljivih pogojih tako z vidika zahtev javnih služb kot z gospodarskega vidika. Predložitveno sodišče mora presoditi, ali je mogoče zlasti podaljšanje prehodnega obdobja na podlagi nacionalne ureditve šteti za potrebno, da bi se spoštovalo načelo pravne varnosti.

(Glej točke od 57 do 61, 64, 65, od 67 do 73 in točko 2 izreka.)