Člena 17 in 27 Šeste direktive Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih - Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2004/7/ES z dne 20. januarja 2004, je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta ukrepu, ki kot ta iz postopka v glavni stvari, dovoljen s Sklepom Sveta 89/534/EGS z dne 24. maja 1989, s katerim je Združenemu kraljestvu dovoljeno, da za nekatere dobave preprodajalcem, ki niso davčni zavezanci, uporabi ukrep, ki odstopa od člena 11(A)(1)(a) Šeste direktive, na podlagi člena 27 te direktive odstopa od člena 11(A)(1)(a) navedene direktive, v skladu s katerim je davčna osnova za davek na dodano vrednost (DDV) družbe, ki se ukvarja z neposredno prodajo, tržna vrednost blaga, prodanega v fazi končne potrošnje, kadar se navedeno blago trži s posredovanjem preprodajalcev, ki niso zavezani za plačilo DDV, tudi če ta ukrep, ki odstopa, nikakor ne upošteva vstopnega DDV na predstavitvene izdelke, ki so jih ti preprodajalci kupili od navedene družbe.

Glede veljavnosti Sklepa 89/534 je treba najprej opozoriti, da morajo biti za to, da bi bil akt Unije v zvezi s sistemom DDV v skladu z načelom sorazmernosti, določbe, ki jih vsebuje, primerne in nujne za uresničitev ciljev, ki jim sledi, in morajo čim manj posegati v cilje in načela Šeste direktive (glej v tem smislu sodbi z dne 19. septembra 2000, Ampafrance in Sanofi, C‑177/99 in C‑181/99, EU:C:2000:470, točka 60, in z dne 29. aprila 2004, Sudholz, C‑17/01, EU:C:2004:242, točka 46).

V zvezi s tem je treba navesti, da je Sodišče odločilo, da pojem „izogibanje davkom“ v smislu člena 27(1) Šeste direktive ustreza povsem objektivnemu pojavu in da je na podlagi te določbe mogoče sprejeti ukrep, ki odstopa od osnovnega pravila iz člena 11(A)(1)(a) te direktive, tudi če davčni zavezanec dejavnosti opravlja brez namena pridobitve davčne ugodnosti, ampak iz poslovnih razlogov (glej v tem smislu sodbo z dne 12. julija 1988, Direct Cosmetics in Laughtons Photographs, 138/86 in 139/86, EU:C:1988:383, točki 21 in 24).

Res je, da na podlagi Sklepa 89/534 nikakor ni mogoče upoštevati vstopnega DDV na predstavitvene izdelke, ki jih kupijo preprodajalci, ki niso davčni zavezanci, od družbe, ki se ukvarja z neposredno prodajo.

Vendar kot je razvidno iz točk 40 in 41 te sodbe, bi upoštevanje tega vstopnega DDV v davčni osnovi dobav, na katere se nanaša člen 1 Sklepa 89/534, pomenilo nedovoljeno odstopanje od člena 17(2) Šeste direktive.

Drugič, opozoriti je treba, da načelo davčne nevtralnosti nasprotuje zlasti temu, da bi se podobne in zato med seboj konkurenčne vrste blaga ali storitev z vidika DDV obravnavale različno (sodba z dne 10. novembra 2011, Rank Group, C‑259/10 in C‑260/10, EU:C:2011:719, točka 32 in navedena sodna praksa).

V zvezi s tem je treba navesti, da dejstvo, da se v Sklepu 89/534 ne upošteva vstopni DDV na predstavitvene izdelke, ki so jih preprodajalci, ki niso davčni zavezanci, kupili od družbe, ki se ukvarja z neposredno prodajo, kot je družba Avon v sporu o glavni stvari, vodi do tega, da distribucijska veriga proizvodov te družbe nosi breme višjega DDV od DDV na izdelke njenih konkurentov. Ugotoviti pa je treba, da je taka okoliščina le posledica dejstva, da je taka družba izbrala sistem neposredne prodaje za trženje svojih proizvodov.

Iz vseh zgoraj navedenih ugotovitev izhaja, da na podlagi preučitve prvega vprašanja ni bil ugotovljen noben element, ki bi lahko vplival na veljavnost Sklepa 89/534.

(Glej točke 44, 46, 48, 49, 52, 53 in 56 ter točko 2 izreka.)