Zadeva T-446/05

Amann & Söhne GmbH & Co. KG in Cousin Filterie SAS

proti

Evropski komisiji

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Evropski trg industrijskega sukanca – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP – Pojem enotne kršitve – Opredelitev trga – Globe – Zgornja meja globe – Teža in trajanje kršitve – Olajševalne okoliščine – Sodelovanje – Sorazmernost – Enako obravnavanje – Pravica do obrambe – Smernice o načinu določanja glob“

Povzetek sodbe

1. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Prepoved – Kršitve – Sporazumi in usklajena ravnanja, ki jih je mogoče obravnavati kot enotno kršitev – Pojem

(člen 81(1) ES; uredbi Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člen 23(2))

2. Ničnostna tožba – Odločba Komisije, sprejeta na podlagi členov 81 ES ali 82 ES – Zahtevna ekonomska presoja – Sodni nadzor – Omejitve

(člena 81 ES in 82 ES; uredbi Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člen 23(2))

3. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Diskrecijska pravica Komisije – Sodni nadzor – Neomejena pristojnost sodišča Skupnosti

(členi 81 ES, 82 ES, 229 ES in 253 ES; uredbi Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člena 23(2) in (3) ter 31)

4. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Diskrecijska pravica Komisije na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 – Kršitev načela zakonitosti kazenskih sankcij – Neobstoj

(člena 81 ES in 82 ES; uredbi Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člen 23(2))

5. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Več kršitev

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

6. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

7. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Ocena dejanske možnosti povzročitve škode na zadevnem trgu

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

8. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Razvrstitev zadevnih podjetij v kategorije z enakim posebnim izhodiščem

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

9. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Nujnost upoštevanja prometa zadevnih podjetij in zagotovitve sorazmernosti glob s tem prometom – Neobstoj

(uredbi Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člen 23(3); Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

10. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Razvrstitev zadevnih podjetij v kategorije z enakim posebnim izhodiščem

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A, šesti odstavek)

11. Konkurenca – Globe – Odločba o naložitvi glob – Obveznost obrazložitve – Obseg

(člen 253 ES; Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

12. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Udeležba na sestankih podjetij s protikonkurančnim predmetom – Okoliščina, na podlagi katere je mogoče, če se podjetje ni distanciralo od sprejetih odločitev, sklepati na udeležbo v poznejšem omejevalnem sporazumu

(člen 81(1) ES)

13. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Trajanje kršitve – Srednjetrajne in dolgotrajne kršitve – Zvišanje izhodiščnega zneska za 10 % na leto

(uredbi Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člen 23(3); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 B)

14. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Olajševalne okoliščine

(uredbi Sveta št. 17, člen 15(2), in št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 3, tretja alinea)

15. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Promet, ki se upošteva pri določitvi globe

(Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A)

16. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Upoštevanje učinkov kršitve

(Uredba Sveta št. 17, člen 15)

17. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Dopustni dokazi

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 27(1))

18. Konkurenca – Upravni postopek – Zahteva za informacije – Pravica do obrambe

(Uredba Sveta št. 17, člen 11(5))

19. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Sodelovanje podjetja med upravnim postopkom

(Uredba Sveta št. 17, člen 11(4) in (5))

1. Pojem enotne kršitve se nanaša na položaj, ko je več podjetij udeleženih pri kršitvi, sestavljeni iz trajajočega ravnanja z enim samim gospodarskim ciljem, to je izkriviti konkurenco, ali posameznih kršitev, ki so med seboj povezane z enotnostjo cilja (isti cilj za vse elemente) in gospodarskih subjektov (kršitev zadeva ista podjetja, ki se zavedajo, da sodelujejo z namenom doseči isti cilj). Kršitev člena 81(1) ES je lahko ne le posledica ločenega dejanja, ampak celega niza dejanj ali tudi trajajočega ravnanja. Tej razlagi ni mogoče oporekati, ker bi lahko tudi en ali več elementov tega niza dejanj ali trajajočega ravnanja sam po sebi in ločeno pomenil kršitev navedene določbe. Kadar se različna dejanja zaradi istega cilja, ki izkrivlja konkurenco na skupnem trgu, uvrščajo v „celostni načrt“, lahko Komisija pripiše odgovornost za ta dejanja glede na sodelovanje pri kršitvi kot celoti. Poleg tega se enotne kršitve lahko nanašajo na pravno opredelitev protikonkurenčnega ravnanja, ki ga sestavljajo dogovori, usklajena ravnanja in sklepi podjetniških združenj.

Pojem enotnega cilja ne more biti določen s splošnim sklicevanjem na izkrivljanje konkurence na trgu, ki ga zadeva kršitev, ker vplivanje na konkurenco kot cilj ali učinek pomeni sestavni del vsakega ravnanja, za katero se uporablja člen 81(1) ES. Taka opredelitev pojma enotnega cilja bi lahko pojmu enotne in trajajoče kršitve odvzela del njegovega smisla, ker bi moralo biti posledično več ravnanj, ki se nanašajo na gospodarski sektor in so prepovedana s členom 81(1) ES, sistematično opredeljenih kot sestavni deli enotne kršitve. Za opredelitev različnih ravnanj kot enotne in trajajoče kršitve je treba preveriti, ali se medsebojno dopolnjujejo, tako da je vsako od njih namenjeno soočanju z eno ali več posledicami običajne konkurence, in z medsebojnim vplivanjem prispevajo k izvršitvi celote protikonkurenčnih posledic, ki so jih želeli njihovi storilci v okviru celostnega načrta, namenjenega doseganju enotnega cilja. V zvezi s tem je treba upoštevati vsako okoliščino, na podlagi katere je mogoče ugotoviti ali omajati navedeno zvezo, kot je obdobje uporabe, vsebina in ustrezno tudi cilj različnih zadevnih ravnanj. Komisija lahko torej iz objektivnih razlogov začne ločene postopke, ugotovi več različnih kršitev in naloži več ločenih glob.

Opredelitev nekaterih nezakonitih ravnanj kot ravnanj, ki pomenijo eno samo kršitev ali več kršitev, načeloma vpliva na sankcijo, ki se lahko naloži. Zaradi ugotovitve več kršitev se namreč lahko naloži več ločenih glob, vsakič ob upoštevanju omejitev, določenih v členu 15(2) Uredbe št. 17 in členu 23(2) Uredbe št. 1/2003 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 ES in 82 ES.

(Glej točke od 89 do 94, 133, 134.)

2. V zvezi z veljavnostjo člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 ES in 82 ES glede na načelo zakonitosti kazni, kot ga je v skladu z opornimi točkami iz Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin in ustavnimi tradicijami držav članic priznalo sodišče Skupnosti: Komisija nima neomejene diskrecijske pravice, prvič, pri ugotavljanju obstoja kršitev konkurenčnih predpisov, drugič, pri ugotavljanju, ali so različne kršitve enotna in trajajoča kršitev ali več samostojnih kršitev, in, tretjič, pri določanju glob za te kršitve.

Prvič, kršitve konkurenčnih predpisov, zaradi katerih lahko Komisija v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 23(2) Uredbe št. 1/2003 naloži globe, so samo kršitve določb členov 81 ES ali 82 ES. Vprašanje, ali so izpolnjeni pogoji iz členov 81 ES ali 82 ES, je načeloma predmet celovitega nadzora sodišč Skupnosti. Drugič, čeprav je res, da če bi ta ugotovitev vključevala zapletene ekonomske ali tehnične ocene, sodna praksa Komisiji priznava diskrecijsko pravico, ta nikakor ni neomejena. Obstoj take diskrecijske pravice namreč ne pomeni, da se mora Splošno sodišče v okviru ničnostne tožbe vzdržati nadzora nad tem, kako Komisija razlaga take podatke. Sodišče Skupnosti mora zlasti preveriti ne samo vsebinsko pravilnost navedenih dokazov, njihovo zanesljivost in doslednost, ampak tudi, ali ti dokazi vsebujejo vse upoštevne podatke, ki jih je treba upoštevati pri presoji zapletenega primera, in ali so taki, da potrjujejo na njihovi podlagi izpeljane ugotovitve.

(Glej točki 130, 131.)

3. Komisija pri določitvi glob zaradi kršitev konkurenčnih predpisov nima neomejene diskrecijske pravice. Čeprav omogočajo to objektivno merilo zgornje meje globe in ti subjektivni merili teže in trajanja kršitve Komisiji široko diskrecijsko pravico, pa to ne spremeni dejstva, da gre za merili, ki Komisiji dopuščata, da naloži sankcije ob upoštevanju stopnje nezakonitosti zadevnega ravnanja. Zato je treba šteti, da člen 15(2) Uredbe št. 17 ter člen 23(2) in (3) Uredbe št. 1/2003 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 ES in 82 ES, čeprav Komisiji omogočata diskrecijsko pravico, določata merila in meje, ki jih mora ta upoštevati pri izvrševanju pristojnosti na področju glob. Poleg tega mora Komisija pri določitvi glob na podlagi teh določb spoštovati splošna pravna načela, zlasti načeli enakega obravnavanja in sorazmernosti, kot ju je razvila sodna praksa Sodišča in Splošnega sodišča.

Sodišče in Splošno sodišče na podlagi člena 229 ES in člena 31 Uredbe št. 1/2003 odločata z neomejeno pristojnostjo o tožbah zoper odločbe, s katerimi Komisija določa globe, in tako lahko odločbe Komisije ne le razglasita za nične, temveč tudi razveljavita, zmanjšata ali povečata naložene globe. Upravno prakso Komisije tako neomejeno nadzorujejo sodišča Skupnosti.

Komisija mora v skladu s členom 253 ES v odločbi, s katero je naložena globa, ne glede na njen splošno znan kontekst, med drugim obrazložiti naloženo globo in metodo, ki jo je pri tem uporabila. Iz te obrazložitve mora biti jasno in nedvoumno razvidna presoja Komisije, tako da se zainteresirane osebe lahko seznanijo z razlogi za sprejeti ukrep, da bi presodile smotrnost predložitve zadeve sodišču Skupnosti, in da se temu glede na okoliščine primera omogoči, da opravlja nadzor.

(Glej točke 140, od 142 do 144, 148.)

4. Opredelitev nekaterih nezakonitih ravnanj kot ravnanj, ki pomenijo eno samo kršitev ali več kršitev, načeloma vpliva na sankcijo, ki se lahko naloži, saj se zaradi ugotovitve več kršitev lahko naloži več različnih glob, vsakič z omejitvami, določenimi v členu 15(2) Uredbe št. 17 in členu 23(2) Uredbe št. 1/2003 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 ES in 82 ES, ki določata, da globa za vsakega udeleženca pri kršitvi ne sme preseči 10 % njegovega celotnega prometa v predhodnem poslovnem letu. Iz tega je razvidno, da če Komisija naloži globi, ki skupaj presegata zgornjo mejo 10 % prometa, s tem ne krši načela nulla poena sine lege.

(Glej točki 150, 151.)

5. Namen odvračanja, ki mu ima Komisija pravico slediti pri določitvi zneska globe, je namreč zagotoviti, da bodo podjetja spoštovala konkurenčne predpise, ki so za izvajanje njihovih dejavnosti v Evropski skupnosti ali Evropskem gospodarskem prostoru določena s Pogodbo. V primeru več kršitev lahko Komisija upravičeno meni, da tega cilja ni mogoče doseči zgolj z naložitvijo ene sankcije zaradi ene od kršitev.

(Glej točko 160.)

6. Načelo sorazmernosti zahteva, da ukrepi Skupnosti ne smejo prekoračiti tistega, kar je primerno in potrebno za uresničitev želenega cilja. Pri izračunu glob je treba težo kršitve določiti glede na več dejavnikov in hkrati nobenemu pripisovati nesorazmernega pomena glede na druge dejavnike presoje. Načelo sorazmernosti v teh okoliščinah pomeni, da mora Komisija določiti globo sorazmerno z dejavniki, ki se upoštevajo pri določitvi teže kršitve, in da mora te dejavnike upoštevati skladno in objektivno upravičeno.

Dolžnost Komisije je, da pri presoji teže kršitve upošteva veliko dejavnikov, katerih narava in pomembnost se spreminjata glede na vrsto obravnavane kršitve in posebne okoliščine zadevne kršitve. Ni mogoče izključiti, da bi bila med temi dejavniki, ki dokazujejo težo kršitve, če je to primerno, tudi velikost trga zadevnega proizvoda. Čeprav velikost trga lahko pomeni dejavnik, ki ga je treba upoštevati kot dokaz teže kršitve, pa se njegova pomembnost spreminja glede na posamezne okoliščine zadevne kršitve.

Horizontalne omejitve vrste „cenovni kartel“ v smislu Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ so „zelo resne“. V teh okoliščinah je majhnost zadevnih trgov manj pomembna od vseh drugih elementov, ki dokazujejo težo kršitve.

(Glej točke 171, 175, 176, 178.)

7. Pri analizi dejanske gospodarske zmožnosti kršiteljev, da povzročijo večjo škodo konkurenci, ki se opravi, da bi se določila globa za kršitev konkurenčnih predpisov Skupnosti, in zajema presojo dejanske pomembnosti teh podjetij na prizadetem trgu, torej njihovega vpliva nanj, je celotni promet zgolj nepopolno pomagalo. Ni mogoče izključiti, da je močno podjetje, ki ima veliko različnih dejavnosti, na trgu posamičnega proizvoda prisotno samo postransko. Ravno tako ni mogoče izključiti, da ima podjetje, ki je pomembno na geografskem trgu zunaj Skupnosti, na trgu Skupnosti ali na trgu Evopskega gospodarskega prostora zgolj šibek položaj. V teh primerih zgolj dejstvo, da zadevno podjetje ustvari visok celotni promet, nujno ne pomeni, da ima na prizadetem trgu odločilen vpliv. Zato je promet podjetja, ki ga to ustvari na zadevnih trgih, čeprav ne more biti odločilen za ugotovitev, da podjetje pripada gospodarsko močnemu subjektu, vendarle upošteven pri ugotavljanju, kakšen je vpliv tega podjetja na trg.

Tako lahko del prometa, ki je bil ustvarjen z blagom, na katero se nanaša kršitev, da primerno informacijo o razsežnosti kršitve na zadevnem trgu. Ta promet namreč lahko da primerno informacijo o odgovornosti vsakega podjetja na navedenih trgih, saj je objektivno merilo, ki natančno odraža škodljivost te prakse za običajno delovanje konkurence in je torej dober pokazatelj zmožnosti kršiteljev, da povzročijo škodo.

(Glej točki 187, 188.)

8. Metode določitve glob, ki se naložijo različnim udeležencem omejevalnega sporazuma – pri kateri se udeleženci omejevalnega sporazuma razvrstijo v več kategorij, zaradi česar je izhodiščni znesek glob, določen za podjetja iz iste kategorije, pavšalen – čeprav zanemarja razlike v velikosti podjetij iz iste kategorije, ne gre zavračati, če se spoštujeta načeli sorazmernosti in enakega obravnavanja. Splošno sodišče ne more odločati o smotrnosti takega sistema, tudi če je manj ugoden za manjša podjetja. Splošno sodišče mora namreč v okviru nadzora nad zakonitostjo izvajanja pooblastila za odločanje po prostem preudarku, ki ga Komisija ima na tem področju, omejiti nadzor na to, da je razvrstitev udeležencev omejevalnega sporazuma v kategorije skladna in objektivno utemeljena, ne da bi pri tem takoj s svojo presojo nadomestilo presojo Komisije.

(Glej točko 196.)

9. Člen 23(3) Uredbe št. 1/2003 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 ES in 82 ES ne zahteva, da če so globe naložene več podjetjem, ki sodelujejo pri isti kršitvi, znesek globe, naložene malemu ali srednje velikemu podjetju, kot odstotek od prometa ne sme preseči zneska glob, naloženih večjim podjetjem. Iz teh določb je namreč razvidno, da je treba tako pri malih in srednje velikih podjetjih kot tudi pri večjih podjetjih pri določitvi globe upoštevati težo in trajanje kršitve. Če Komisija podjetjem, ki sodelujejo pri isti kršitvi, naloži globe, ki so v primeru posameznega podjetja upravičene na podlagi teže in trajanja kršitve, ji ni mogoče očitati, da je za nekatere med njimi globa glede na promet višja kot za druga podjetja. Tako Komisiji ni treba znižati glob, kadar so zadevna podjetja mala in srednje velika podjetja. Velikost podjetja je namreč že upoštevana v zgornji meji, določeni v členu 15(2) Uredbe št. 17, v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003 in v določbah Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ. Razen teh preudarkov glede velikosti ni nobenega razloga, da bi se mala in srednje velika podjetja obravnavala drugače od drugih podjetij. Dejstvo, da so zadevna podjetja mala ali srednje velika, jih ne razbremeni dolžnosti upoštevanja konkurenčnih predpisov.

(Glej točki 199, 200.)

10. Z vidika Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, ki v točki 1 A, šesti odstavek, določajo, da lahko zlasti znatno neskladje med velikostjo podjetij, ki zagrešijo kršitve iste vrste, upraviči različno obravnavanje pri presoji teže kršitve, odločba Komisije, s katero je bilo več podjetij – od katerih je imelo eno očitno ali celo znatno manjši celoten promet od drugih podjetij – uvrščeno v isto skupino zaradi podobnega prometa na zadevnem trgu in podobnih tržnih deležev in je bil zanje uporabljen enak izhodiščni znesek, ne krši načela enakega obravnavanja.

(Glej točki 202, 205.)

11. Pri določitvi globe v primeru kršitve konkurenčnih predpisov je bistvena postopkovna zahteva obveznosti obrazložitve izpolnjena, kadar Komisija v odločbi navede dejavnike presoje, na podlagi katerih je lahko ocenila težo in trajanje kršitve. Te zahteve Komisiji ne nalagajo, da v odločbi navede številčne podatke v zvezi z načinom izračuna glob, pri čemer je treba vsekakor poudariti, da se Komisija z izključno in avtomatično uporabo aritmetičnih formul ne more odpovedati svoji diskrecijski pravici. V zvezi z odločbo o naložitvi kazni je treba obseg obveznosti obrazložitve presojati med drugim ob upoštevanju dejstva, da je treba težo kršitve določiti glede na veliko dejavnikov, kot so, med drugim, posebne okoliščine zadeve, njen kontekst in odvračilen učinek glob, ne da bi bil določen zavezujoč ali izčrpen seznam meril, ki jih je treba obvezno upoštevati.

(Glej točko 226.)

12. Dejstvi, da se podjetje ni udeležilo večstranskega srečanja in da je drugim udeležencem omejevalnega sporazuma prenehalo sporočati informacije, ne dokazujeta, da je to podjetje v omejevalnem sporazumu prenehalo sodelovati, če se od njegove vsebine ni javno distanciralo.

(Glej točke 240, 241, 244.)

13. Trajanje kršitve je v skladu s členom 23(3) Uredbe št. 1/2003 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 ES in 82 ES eden od upoštevnih dejavnikov pri določanju višine globe za podjetja, ki so kršila konkurenčne predpise.

Čeprav v točki 1 B Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ za kratkotrajne kršitve, ki na splošno trajajo manj kot eno leto, ni določeno nobeno zvišanje, je za srednjetrajne kršitve, ki na splošno trajajo od enega do petih let, predvideno zvišanje, ki lahko na primer znaša do 50 % izhodiščnega zneska globe. Za dolgotrajne kršitve, ki na splošno trajajo dlje od petih let, je načeloma določeno le, da se lahko znesek zviša do 10 % na leto. Ker ta zvišanja niso avtomatična, puščajo te smernice Komisiji diskrecijsko pravico.

(Glej točke 237, 247, 249.)

14. V Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ niso naštete olajševalne okoliščine, ki bi jih Komisija morala nujno upoštevati pri zmanjšanju osnovnega zneska globe. Zato Komisija delno ohrani pravico, da na splošno oceni obseg morebitnega zmanjšanja glob zaradi olajševalnih okoliščin. Komisiji tako v okviru njene diskrecijske pravice nikakor ni treba odobriti zmanjšanja globe zaradi opustitve očitne kršitve, ne glede na to, ali je opustitev nastopila pred njenimi posegi ali po njih.

Prenehanje kršitev konkurenčnih predpisov takoj, ko poseže Komisija, predvideno s točko 3, tretji odstavek, Smernic, logično lahko pomeni olajševalno okoliščino samo, če obstajajo razlogi za domnevo, da so navedena posredovanja zadevna podjetja spodbudila, da opustijo svoja protikonkurenčna ravnanja. Namen te določbe je namreč podjetja spodbuditi, da opustijo svoja protikonkurenčna ravnanja takoj, ko Komisija začne preiskavo v zvezi s tem. Globe zato ni mogoče zmanjšati, če so podjetja sprejela trdno odločitev o prenehanju kršitve pred prvimi posegi Komisije ali če je kršitev prenehala že prej. To se je dovolj upoštevalo pri izračunu trajanja kršitve.

(Glej točki 259, 260.)

15. Glede subjektivnih dejavnikov, ki se upoštevajo pri določitvi izhodiščnega zneska globe, Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ določajo, da je treba upoštevati dejansko gospodarsko zmožnost kršiteljev, da povzročijo večjo škodo drugim subjektom, zlasti potrošnikom, in določiti globo na ravni, ki zagotavlja dovolj velik odvračilni učinek. V skladu s temi smernicami je lahko, če gre za več podjetij – kot v primeru kartelov – primerno, da se splošni izhodiščni znesek ponderira zaradi upoštevanja specifične teže in tako dejanskega vpliva protipravnega ravnanja posameznega podjetja na konkurenco – zlasti če obstaja znatno neskladje med velikostjo podjetij, ki zagrešijo istovrstno kršitev – ter posledične prilagoditve splošnega izhodiščnega zneska glede na poseben značaj vsakega od podjetij.

Smernice ne nasprotujejo temu, da se skupni promet podjetij ali promet, ki ga ta ustvarijo na upoštevnem trgu, upošteva pri določitvi globe, da bi se tako spoštovala splošna načela prava Skupnosti in kadar tako zahtevajo okoliščine.

Tako razvrstitev podjetij v dve kategoriji na podlagi njihovega prometa ni nerazumno upoštevanje njihovega relativnega pomena na trgu za določitev izhodiščnega zneska globe, če očitno ne izkrivi podobe upoštevnega trga.

(Glej točke od 273 do 275, 280.)

16. Na področju konkurence je dokazno breme za obstoj vplivov kršitve na zadevni trg, ki ga nosi Komisija, kadar te vplive upošteva pri izračunu globe glede na težo kršitve, lažje kot breme, ki ga nosi, kadar mora dokazati sam obstoj kršitve v primeru omejevalnega sporazuma. Za upoštevanje dejanskega vpliva omejevalnega sporazuma na trg namreč zadostuje, da Komisija predloži „dobre razloge za to, da ga upošteva“.

(Glej točko 301.)

17. Pravica do obrambe je zaradi neskladja med obvestilom o ugotovljenih kršitvah in končno odločbo kršena samo, če neki očitek iz te odločbe ni bil naveden tako, da bi naslovniki imeli možnost, da se branijo.

Če dokumenti niso bili navedeni v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, lahko zadevno podjetje upravičeno meni, da niso pomembni za zadevo. Če Komisija podjetja ne obvesti, da bodo nekateri dokumenti uporabljeni v odločbi, mu prepreči, da bi se pravočasno izreklo o njihovi dokazni vrednosti. Teh dokumentov zato ni mogoče šteti za veljavna dokazna sredstva zoper to podjetje.

Dokument, s katerim je Komisija utemeljevala očitek iz končne odločbe, čeprav se je s tem dokumentom v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah utemeljeval neki drugi očitek, je v odločbi lahko uporabljen proti zadevnemu podjetju, če je to lahko na podlagi obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah in vsebine dokumenta razumno sklepalo o ugotovitvah, ki jih bo Komisija oblikovala.

(Glej točke od 313 do 315.)

18. Podjetju, na katero je naslovljena zahteva za informacije v smislu člena 11(5) Uredbe št. 17, ni mogoče priznati absolutne pravice do molka. Priznanje take pravice bi namreč preseglo tisto, kar je nujno za ohranitev pravice do obrambe podjetij, in bi pomenilo neupravičeno oviranje Komisije pri uresničevanju naloge nadzora nad spoštovanjem konkurenčnih predpisov na skupnem trgu. Pravico do molka je mogoče priznati le, kadar se od zadevnega podjetja zahtevajo odgovori, s katerimi bi moralo priznati obstoj kršitve, ki jo mora dokazati Komisija.

Komisija torej zato, da ohrani polni učinek člena 11 Uredbe št. 17, sme prisiliti podjetja, da ji sporočijo vse potrebne informacije o njim znanih dejstvih in ji po potrebi pošljejo s tem povezane dokumente, ki jih imajo, tudi če jih je mogoče uporabiti za dokazovanje obstoja protikonkurenčnega ravnanja. Tej pravici Komisije, da zahteva informacije, ne nasprotujeta niti člen 6(1) in (2) Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin niti sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice.

Dejstvo, da so podjetja zavezana odgovoriti na izključno dejanska vprašanja Komisije in izpolniti njene zahteve po predložitvi že obstoječih dokumentov, nikakor ne more kršiti temeljnega načela spoštovanja pravice do obrambe in pravice do pravičnega sojenja, ki na področju konkurenčnega prava zagotavljata enakovredno zaščito, kot jo jamči člen 6 Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Naslovniku zahteve za informacije nič ne preprečuje, da pozneje v upravnem postopku ali v postopku pred sodiščem Skupnosti izkaže, da imajo dejstva, ki jih je navedel v odgovorih, ali dokumenti, ki jih je predložil, drugačen pomen, kot jim ga pripisuje Komisija.

Nazadnje, kadar v zahtevi za informacije na podlagi člena 11 Uredbe št. 17 Komisija od podjetja poleg čisto dejanskih vprašanj in zahtev za predložitev že obstoječih dokumentov zahteva, naj opiše temo in potek več srečanj, na katerih naj bi sodelovalo, in rezultate ali sklepe teh srečanj, ko očitno sumi, da je pri teh srečanjih šlo za omejevanje konkurence, se s to zahtevo lahko preiskovanemu podjetju naloži, naj prizna sodelovanje pri kršitvi pravil o konkurenci, vendar to podjetje ni dolžno odgovarjati na taka vprašanja. Kadar podjetje vseeno predloži informacije o tem, je treba to šteti kot sodelovanje podjetja na lastno pobudo, ki lahko upraviči zmanjšanje globe na podlagi obvestila o sodelovanju. V takem primeru podjetja ne morejo trditi, da je bila s tem, da so prostovoljno odgovorila na tako zahtevo, kršena njihova pravica, da se niso dolžna izpovedati zoper sebe.

(Glej točke od 326 do 329.)

19. V okviru upravnega postopka, ki je bil uveden proti prepovedanemu omejevalnemu sporazumu, sodelovanje zadevnega podjetja v preiskavi ne daje pravice do zmanjšanja globe, kadar to sodelovanje ne presega tega, kar izhaja iz obveznosti podjetja na podlagi člena 11(4) in (5) Uredbe št. 17. Nasprotno pa se lahko zadevnemu podjetju globa zmanjša, če v odgovoru na zahtevo za informacije na podlagi člena 11 predloži informacije, ki so precej obširnejše od tistih, ki jih lahko zahteva Komisija po tem členu.

(Glej točko 340.)

SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (peti senat)

z dne 26. aprila 2010( )

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Evropski trg industrijskega sukanca – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP – Pojem enotne kršitve – Opredelitev trga – Globe – Zgornja meja globe – Teža in trajanje kršitve – Olajševalne okoliščine – Sodelovanje – Sorazmernost – Enako obravnavanje – Pravica do obrambe – Smernice o načinu določanja glob“

V zadevi T‑446/05,

Amann & Söhne GmbH & Co. KG s sedežem v Bönnigheimu (Nemčija),

Cousin Filterie SAS s sedežem v Wervicq-Sudu (Francija),

ki ju zastopajo A. Röhling, M. Dietrich in C. Horstkotte, odvetniki,

tožeči stranki,

proti

Evropski komisiji, ki jo zastopata F. Castillo de la Torre in K. Mojzesowicz, zastopnika, skupaj z G. Eickstädtom, odvetnikom,

tožena stranka,

zaradi predloga za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2005) 3452 z dne 14. septembra 2005 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (Zadeva št. COMP/38.337 – PO/[Sukanec]), kakor je bila spremenjena z Odločbo Komisije C(2005) 3765 z dne 13. oktobra 2005, in, podredno, predloga za zmanjšanje globe, ki je bila z navedeno odločbo naložena tožečima strankama,

SPLOŠNO SODIŠČE (peti senat),

v sestavi M. Vilaras, predsednik, M. Prek (poročevalec) in V. M. Ciucă, sodnika,

sodna tajnica: T. Weiler, administratorka,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 17. decembra 2008

izreka naslednjo

Sodbo

Dejansko stanje

A – Predmet spora

1 Komisija Evropskih skupnosti je z Odločbo C(2005) 3452 z dne 14. septembra 2005 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (Zadeva št. COMP/38.337 – PO/[Sukanec]) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), kakor je bila spremenjena z Odločbo Komisije C(2005) 3765 z dne 13. oktobra 2005 in katere povzetek je objavljen v Uradnem listu Evropske unije z dne 26. januarja 2008 (UL C 21, str. 10), ugotovila, da sta bili tožeči stranki, podjetji Amann & Söhne GmbH & Co. KG (v nadaljevanju: Amann) in Cousin Filterie SAS (v nadaljevanju: Cousin), od maja/junija 1998 do 15. maja 2000 udeleženi pri številnih sporazumih in usklajenih ravnanjih na trgu sukanca za avtomobilsko industrijo (v nadaljevanju: sukanec za avtomobilsko industrijo) v Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) in da je bilo podjetje Amann od januarja 1990 do septembra 2001 udeleženo tudi pri številnih sporazumih in usklajenih ravnanjih na trgu sukanca za industrijo, ki ni avtomobilska (v nadaljevanju: industrijski sukanec) v Beneluksu in na Danskem, Finskem, Norveškem in Švedskem (v nadaljevanju: nordijske države).

2 Komisija je, prvič, podjetjema Amann in Cousin, ki sta solidarno odgovorna, naložila globo 4,888 milijona EUR zaradi njunega sodelovanja v kartelu v zvezi s sukancem za avtomobilsko industrijo v EGP in, drugič, podjetju Amann naložila globo 13,09 milijona EUR zaradi njegovega sodelovanja v kartelu v zvezi z industrijskim sukancem v Beneluksu in nordijskih državah.

B – Upravni postopek

3 Komisija je 7. in 8. novembra 2001 v skladu s členom 14(3) Uredbe št. 17 Prve Uredbe o izvajanju členov [81 ES] in [82 ES] (UL 1962, 13, str. 204) opravila preiskave v prostorih več proizvajalcev sukanca. Te preiskave so bile opravljene na podlagi informacij, ki jih je avgusta 2000 predložilo podjetje The English Needle & Tackle Co. (točka 78 obrazložitve izpodbijane odločbe).

4 Podjetje Coats Viyella plc (v nadaljevanju: Coats) je 26. novembra 2001 vložilo prošnjo za ugodno obravnavo na podlagi Obvestila Komisije o nenalaganju ali zmanjševanju glob v primeru kartelov (UL 1996, C 207, str. 4; v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi), ki so ji bili priloženi dokumenti, da bi se dokazal obstoj teh omejevalnih sporazumov: prvič, omejevalnega sporazuma na trgu sukanca za avtomobilsko industrijo v EGP, drugič, omejevalnega sporazuma na trgu sukanca za industrijo v Združenem kraljestvu in, tretjič, omejevalnega sporazuma na trgu industrijskega sukanca v Beneluksu in nordijskih državah (točka 82 obrazložitve izpodbijane odločbe).

5 Komisija je na podlagi dokumentov, ki so bili zbrani med preiskavami, in dokumentov, ki jih je poslalo podjetje Coats, na zadevna podjetja marca in avgusta 2003 naslovila zahtevi za informacije v skladu s členom 11 Uredbe št. 17 (točka 83 obrazložitve izpodbijane odločbe).

6 Komisija je 18. marca 2004 sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga je naslovila na več podjetij zaradi njihove udeležbe pri enem ali več omejevalnih sporazumih iz točke 4 zgoraj, vključno s tistim na trgu sukanca za industrijo v Beneluksu in nordijskih državah.

7 Vsa podjetja, ki so prejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, so predložila pisna stališča (točka 90 obrazložitve izpodbijane odločbe).

8 Zaslišanje je bilo 19. in 20. julija 2004 (točka 92 obrazložitve izpodbijane odločbe).

9 Strankam je bil 24. septembra 2004 dovoljen dostop do nezaupne različice odgovorov na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah in do stališč strank na obravnavi, določen pa jim je bil tudi rok za predložitev drugih stališč (točka 93 obrazložitve izpodbijane odločbe).

10 Komisija je 14. septembra 2005 sprejela izpodbijano odločbo.

C – Izpodbijana odločba

1. Upoštevni trgi

a) Trgi proizvoda

11 Komisija v izpodbijani odločbi navaja, da je sektor sukancev mogoče razdeliti na dva segmenta, in sicer po eni strani na sukanec, ki ga industrijski odjemalci uporabljajo za šivanje ali vezenje različnih vrst oblačil in drugih izdelkov, kot so usnjena galanterija, avtomobilske tekstilne obloge in žimnice, ter po drugi strani na gospodinjski sukanec, ki ga posamezniki uporabljajo za šivanje ali popravljanje in za dejavnosti v prostem času (točka 9 obrazložitve izpodbijane odločbe).

12 Glede industrijskega sukanca je iz izpodbijane odločbe razvidno, da ga je glede na njegovo uporabo mogoče uvrstiti v tri kategorije: šivalni sukanec za konfekcijo, ki se uporablja za različne vrste oblačil, sukanec za vezenje, ki se uporablja v avtomatskih industrijskih strojih za vezenje za okrasitev oblačil, športnih copatov in hišnih tekstilij, ter posebni sukanec, ki se uporablja v različnih sektorjih, kakršni so sektor obutve, sektor usnjene galanterije ali avtomobilski sektor (točka 11 obrazložitve izpodbijane odločbe).

13 Iz izpodbijane odločbe je tudi razvidno, da je tudi industrijski sukanec mogoče razdeliti na več kategorij glede na vrsto vlakna in strukturo sukanca (točka 12 obrazložitve izpodbijane odločbe).

14 Komisija v izpodbijani odločbi meni, da se lahko šteje, da z vidika ponudbe industrijski sukanec tvori enoten trg proizvoda, saj ni stroge povezave med končno uporabo ter vrsto vlakna in/ali strukturo sukanca. Pojasnjuje, da podjetje Coats navaja, da nekatere stranke v sektorju konfekcije uporabljajo poseben sukanec in da nekatere stranke v sektorju vezenja uporabljajo konfekcijski sukanec. Dodaja, da podjetje Coats poudarja, da lahko proizvodnja sukanca za konfekcijo, proizvodnja sukanca za vezenje in proizvodnja različnih vrst posebnega sukanca potekajo podobno oziroma da jih je zlahka mogoče zamenjati (točka 13 obrazložitve izpodbijane odločbe).

15 Vendar Komisija v izpodbijani odločbi razlikuje med sukancem za avtomobilsko industrijo na eni strani in sukancem za preostalo industrijo na drugi strani. Meni namreč, da čeprav proizvodnji teh dveh vrst sukanca potekata podobno oziroma ju je zlahka mogoče zamenjati, povpraševanje v avtomobilski industriji ustvarjajo velike stranke, ki za nekatere proizvode, ki jih uporabljajo, zahtevajo višje standarde – na primer za sukanec za varnostne pasove – in si prizadevajo za enotne proizvode v različnih državah, kjer jih potrebujejo za svojo industrijo (točka 14 obrazložitve izpodbijane odločbe).

16 V obravnavani zadevi sta trga proizvoda, ki ju zadevata kršitvi, očitani tožečima strankama, trg sukanca za avtomobilsko industrijo in v primeru kršitve, očitane podjetju Amann, trg industrijskega sukanca.

b) Geografski trgi

17 Komisija v izpodbijani odločbi navaja, da je treba trg sukanca za avtomobilsko industrijo zaradi zgoraj navedenih zahtevanih višjih standardov, ki so enotni v EGP, razlikovati od trga industrijskega sukanca. Tako meni, da trg sukanca za avtomobilsko industrijo obsega celoten EGP. Komisija namreč ugotavlja, da lahko zgolj nekaj dobaviteljev zagotavlja standardno ponudbo teh proizvodov za celoten EGP. Razlogi za to naj bi bili, da kupci potrebujejo enoten sukanec, da bi si olajšali proizvodnjo v različnih državah, da morajo ti sukanci ustrezati posebnim normam glede kakovosti (na primer sukanec za izdelavo varnostnih pasov) in da je zaradi vprašanj v zvezi s kakovostjo proizvodov in odgovornostjo izsledljivost proizvodnje teh sukancev bistvena (točki 21 in 22 obrazložitve izpodbijane odločbe).

18 Komisija po drugi strani glede industrijskega sukanca ugotavlja, da je glede na informacije, ki sta jih podali stranki, upoštevni geografski trg regionalen. Dodaja, da regija lahko zajema, odvisno od primera, bodisi več držav EGP, na primer države Beneluksa ali nordijske države, bodisi eno samo državo, na primer Združeno kraljestvo (točka 17 obrazložitve izpodbijane odločbe).

19 Iz izpodbijane odločbe je razvidno, da je geografski trg, ki ga zadeva kršitev v zvezi z industrijskim sukancem, očitana podjetju Amann, trg držav Beneluksa in nordijskih držav, medtem ko geografski trg, ki ga zadeva kršitev v zvezi s sukancem za avtomobilsko industrijo, očitana tožečima strankama, obsega EGP.

2. Velikost in struktura upoštevnih trgov

20 Komisija v izpodbijani odločbi navaja, da je obseg prodaje v Beneluksu in nordijskih državah industrijskega sukanca leta 2000 znašal okoli 50 milijonov EUR, leta 2004 pa okoli 40 milijonov in da je obseg prodaje sukanca za avtomobilsko industrijo znašal okoli 20 milijonov EUR leta 1999 (točki 28 in 35 obrazložitve izpodbijane odločbe).

21 Iz te odločbe je tudi razvidno, da so bili konec devetdesetih let glavni dobavitelji industrijskega sukanca v Beneluksu in nordijskih državah med drugim podjetja Amann, Barbour Threads Ltd (v nadaljevanju: Barbour) – preden ga je prevzelo podjetje Coats – Belgian Sewing Thread NV (v nadaljevanju: BST), Coats, Gütermann AG in Zwicky & Co. AG (v nadaljevanju: Zwicky) in da so bili glavni dobavitelji sukanca za avtomobilsko industrijo med drugim tožeči stranki in podjetja Coats, Oxley Threads Ltd (v nadaljevanju: Oxley), Gütermann in Zwicky.

3. Opis protipravnih ravnanj

22 Komisija v izpodbijani odločbi navaja, da so ravnanja, očitana tožečima strankama, v zvezi z omejevalnim sporazumom na trgu sukanca za avtomobilsko industrijo v EGP potekala od maja/junija 1998 do maja 2000.

23 Osnovni cilj udeležencev omejevalnega sporazuma na trgu sukanca za avtomobilsko industrijo v EGP naj bi bil ohraniti visoke cene (točka 214 obrazložitve izpodbijane odločbe).

24 Zato naj bi bilo organiziranih pet srečanj, na katerih naj bi udeleženci najprej določili dve vrsti ciljnih cen osnovnih proizvodov, ki se prodajajo v evropskem industrijskem sektorju: eno za obstoječe stranke in drugo za nove. Nato naj bi se tam izmenjavale informacije o cenah, ki se uporabljajo za posamezne stranke, in o najnižjih ciljnih cenah. Nazadnje naj bi se udeleženci tam zavezali, da bodo preprečevali medsebojno konkurenco z nižjimi cenami od cen uveljavljenih dobaviteljev (točka 215 obrazložitve izpodbijane odločbe).

25 Komisija glede ravnanj v zvezi z omejevalnim sporazumom na trgu industrijskega sukanca v Beneluksu in nordijskih državah ugotavlja, da so potekala v letih od 1990 do 2001.

26 Komisija glede omejevalnega sporazuma na trgu industrijskega sukanca v Beneluksu in nordijskih državah navaja, da so se zadevna podjetja srečevala vsaj enkrat na leto in da so bila ta srečanja organizirana v dveh delih, v enem se je obravnaval trg držav Beneluksa, v drugem pa trg nordijskih držav, njihov glavni cilj pa je bila ohranitev visokih cen na obeh trgih.

27 Udeleženci naj bi izmenjevali cenike ter informacije o rabatih, zvišanju kataložnih cen, znižanju rabatov in zvišanju posebnih cen za določene stranke. Sklepali naj bi se tudi sporazumi o prihodnjih cenikih, največji stopnji rabata, znižanju rabatov in zvišanju posebnih cen za določene stranke ter sporazumi o preprečevanju medsebojne konkurence s cenami, nižjimi od cen uveljavljenih dobaviteljev, in o razdeljevanju strank (točke od 99 do 125 obrazložitve izpodbijane odločbe).

4. Izrek izpodbijane odločbe

28 Komisija je v členu 1(3) izpodbijane odločbe ugotovila, da je šest podjetij, vključno s tožečima strankama, kršilo člen 81(1) ES in člen 53(1) Sporazuma EGP s tem, da so sodelovala pri več sporazumih in usklajenih ravnanjih na trgu sukanca za avtomobilsko industrijo v EGP, in sicer tožeči stranki od maja/junija 1998 do maja 2000. Poleg tega je Komisija v členu 1(1) izpodbijane odločbe ugotovila, da je osem podjetij, vključno s podjetjem Amann, kršilo člen 81(1) ES in člen 53(1) Sporazuma EGP s tem, da so sodelovala pri več sporazumih in usklajenih ravnanjih na trgu industrijskega sukanca v Beneluksu in nordijskih državah, in sicer podjetje Amann od januarja 1990 do septembra 2001.

29 V členu 2, prvi odstavek, izpodbijane odločbe so bile naložene te globe:

(a) zaradi omejevalnega sporazuma na trgu sukanca za avtomobilsko industrijo v EGP:

– tožečima strankama, solidarno odgovornima: 4,888 milijona EUR;

– podjetju Coats: 0,65 milijona EUR;

– podjetju Oxley: 1,271 milijona EUR;

– podjetjema Barbour in Hicking Pentecost plc, solidarno odgovornima: 0,715 milijona EUR;

(b) zaradi omejevalnega sporazuma na trgu industrijskega sukanca v Beneluksu in nordijskih državah, med drugim:

– podjetju Coats: 15,05 milijona EUR;

– podjetju Amann: 13,09 milijona EUR;

– podjetju BST: 0,979 milijona EUR;

– podjetju Gütermann: 4,021 milijona EUR;

– podjetju Zwicky: 0,174 milijona EUR.

Postopek in predlogi strank

30 Tožeči stranki sta 22. decembra 2005 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložili to tožbo.

31 Ta zadeva je bila nato zaradi spremembe sestave senatov Splošnega sodišča in razporeditve sodnika poročevalca v peti senat dodeljena temu senatu.

32 Tožeči stranki sta Splošnemu sodišču predlagali, naj:

– razveljavi izpodbijano odločbo v delu, v katerem se nanaša nanju;

– podredno, ustrezno zmanjša globo;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

33 Komisija je Splošnemu sodišču predlagala, naj:

– tožbo zavrne;

– tožečima strankama naloži plačilo stroškov.

Pravo

34 Prvič, tožeči stranki navajata tožbeni razlog, ki se nanaša na razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe zaradi kršitve člena 7(1), prvi stavek, Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL 2003, L 1, str. 1).

35 Drugič, tožeči stranki navajata vrsto tožbenih razlogov, ki se nanašajo na odpravo globe. Najprej Komisiji očitata, da jima je naložila globo, ki presega 10 % njunega prometa. Nato navajata sedem tožbenih razlogov: kršitev načel enakega obravnavanja in sorazmernosti pri naložitvi globe, napačna določitev izhodiščnega zneska globe, naložene zaradi omejevalnega sporazuma glede industrijskega sukanca, napačen izračun trajanja kršitve na trgu industrijskega sukanca, neupoštevanje nekaterih olajševalnih okoliščin kršitve na trgu industrijskega sukanca, napačen izračun izhodiščnega in osnovnega zneska globe, naložene zaradi kršitve na trgu sukanca za avtomobilsko industrijo, neupoštevanje neizvajanja omejevalnega sporazuma glede sukanca za avtomobilsko industrijo ter kršitev pravice do izjave in pravice do obrambe.

A – Tožbeni razlog tožečih strank, ki se nanaša na razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe: kršitev člena 7(1), prvi stavek, Uredbe št. 1/2003

1. Trditve strank

36 Tožeči stranki trdita, da so očitane kršitve enotna kršitev v smislu člena 7(1), prvi stavek, Uredbe št. 1/2003, ker naj trg sukanca za avtomobilsko industrijo in trg industrijskega sukanca ne bi bila ločena trga proizvoda oziroma ločena geografska trga, ker naj bi imeli ti omejevalni sporazumi skupen subjektivni element in ker naj merila, ki jih je Komisija uporabila za ugotovitev, da ne gre za enotno kršitev, ne bi bila veljavna.

37 Tožeči stranki glede, prvič, obstoja enotnega trga proizvoda zanikata, da sta izrecno potrdili, da spadata sukanec za oblačila in sukanec za avtomobilsko industrijo na dva ločena trga. Odgovor podjetja Amann na zahtevo za informacije, v katerem je trg sukanca za avtomobilsko industrijo opredelilo kot svetovni, naj nikakor ne bi pomenil priznanja domnevne samostojnosti tega trga. Poleg tega naj podjetje Amann, potem ko je podalo presojo glede šestih različnih segmentov sukanca, tega ne bi moglo storiti glede segmenta sukanca za avtomobilski sektor.

38 Tožeči stranki menita, da niti na podlagi izjav drugih gospodarskih subjektov, kot sta podjetji Coats in Gütermann, ni mogoče ugotoviti, ali sta trg sukanca za avtomobilsko industrijo in trg industrijskega sukanca ločena.

39 Stališče tožečih strank glede enotnosti trga naj bi bilo potrjeno s predstavitvijo proizvodov, ki so jo opravila vsa podjetja. Tako naj bi bilo med drugim pri razdelitvi na segmente, ki so jo opravila podjetja Gütermann, Amann in Coats. Razvidno naj bi bilo, da je v več panogah mogoča uporaba enakega sukanca.

40 Niti obstoj strožjih specifikacijskih standardov, ki jih zahtevajo velike stranke v avtomobilskem sektorju, naj ne bi upravičeval razlikovanja med industrijskim sukancem in sukancem za avtomobilsko industrijo. Sukanec naj bi bil na splošno proizveden v skladu z zahtevami avtomobilske industrije in tak dobavljen velikim strankam v drugih industrijskih sektorjih. Proizvodnja dveh vrst sukanca različne kakovosti naj poleg tega ne bi bila upravičena z gospodarskega vidika. Tako naj bi bile tehnične značilnosti sukanca za avtomobilsko industrijo v bistvu enake tehničnim značilnostim industrijskega sukanca. Ti vrsti sukanca naj bi bili zamenljivi, saj se poleg tega ne tržita glede na stranke, ampak glede na proizvode.

41 Drugič, tožeči stranki Komisiji očitata, da ni proučila, ali so bila različna očitana ravnanja med seboj povezana s skupnim subjektivnim elementom in so tako pomenila enotno kršitev. Komisija naj bi sama ugotovila, da so bile vse kršitve namenjene izkrivljanju običajnega razvoja cen na upoštevnem trgu.

42 Dejstvo, da gre za sporazume o cenah in da so sprejete odločitve glede zadevnih regij praktično enake, naj bi potrjevalo trditev, da gre pri ugotovljenih kršitvah za enotno kršitev. Tožeči stranki dodajata, da je v večini držav članic subjektivni element odločilno merilo za ugotovitev enotne kršitve.

43 Trdita tudi, da glede na to, da je večina zadevnih podjetij srednje velikih, so morali biti člani uprave in sodelavci nujno seznanjeni z različnimi kršitvami. Pojasnjujeta, da v njunem primeru subjektivni element izvira bolj iz neločenosti notranjih pristojnosti na področju trženja industrijskega sukanca in sukanca za avtomobilsko industrijo.

44 Poleg tega v bistvu poudarjata, da je pristop Komisije – ki je izhajala iz načela enotne kršitve glede zaporednih kršitev, storjenih v vsakem omejevalnem sporazumu, ni pa enako obravnavala omejevalnih sporazumov med seboj – nedosleden. Glede tega naj bi izpodbijana odločba v točkah od 266 do 270 obrazložitve vsebovala več protislovij, iz katerih naj bi bilo razvidno, da trditev Komisije glede obstoja ločenih kršitev ni upravičena.

45 Tretjič, tožeči stranki nasprotujeta merilom, ki jih je Komisija uporabila za ugotovitev obstoja oziroma neobstoja enotne kršitve.

46 Najprej, trdita, da ta merila niso veljavna. Glede tega po eni strani navajata, da je Komisija sama dvomi glede uporabe meril za ugotovitev obstoja enotne kršitve, saj utemeljuje obstoj dveh ločenih kršitev s tem, da se sklicuje na različne udeležence, na drug način delovanja in na neobstoj splošnega usklajevanja, in se nato opira na razliko med upoštevnimi trgi, hkrati pa izjavlja, da je treba sporazume glede Beneluksa in nordijskih držav proučiti skupaj, ker jih povezujejo enaka organizacija, enak način delovanja in enaki udeleženci. Tožeči stranki tako ugotavljata, da merilo splošnega usklajevanja nima več nikakršne vloge pri ugotavljanju enotne kršitve v Beneluksu in nordijskih državah.

47 Po drugi strani menita, da merilo za delitev trga proizvoda, če gre za sorodne proizvode, ni upoštevno. Z uporabo tega merila naj bi se namreč – razen v očitnih primerih, kadar proizvodi nikakor ne spadajo na isti trg – pri sankcioniraju kršitev konkurenčnega prava Komisiji priznala diskrecijska pravica, ki je skoraj ni mogoče nadzirati. Tudi merilo v zvezi z neenakostjo udeležencev naj ne bi bilo upoštevno. Tožeči stranki namreč poudarjata, da vprašanje, kdo zastopa udeležena podjetja, ni pomembno, saj je udeležbo mogoče pripisati zadevnemu podjetju.

48 Dalje, podjetji Amann in Cousin trdita, da bi morala Komisija z uporabo teh meril vsekakor ugotoviti obstoj enotne kršitve.

49 Po eni strani se sklicujeta na to, da Komisija ne more veljavno utemeljiti obstoja ločenih kršitev s tem, da se opira na neobstoj usklajevanja med omejevalnimi sporazumi, saj sama poudarja – tako da glede tega povzema izjave podjetja Coats – da ker je trg proizvoda precej razmejen po državah, ni bilo potrebno usklajevanje med zadevnimi regijami. Neupošteven naj bi bil tudi poskus Komisije, da razlikuje med usklajevanjem geografskih trgov in usklajevanjem ločenih trgov proizvoda, saj naj v primeru različnih geografskih trgov usklajevanje med ločenimi trgi proizvoda ne bi bilo smiselno. Tožeči stranki zato trdita, da je treba presojati zadevna ravnanja tako, da se prizna, da so srečanja, namenjena različnim regijam, spadala v splošni načrt, ki sta ga odobrili njuni upravi in ga potrjujejo dokumenti, iz katerih so razvidni pogosti stiki med predstavniki podjetij Coats in Amann, namenjeni vprašanjem „višje strategije“ v Evropi. Taki dokumenti naj bi dokazovali obstoj skupnega subjektivnega elementa. Tožeči stranki glede tega Komisiji očitata, da ni razčlenila vprašanja, ali so tovrstni stiki obstajali tudi med podjetjem Coats in drugimi konkurenti.

50 Po drugi strani naj ne bi bilo odločilne razlike med udeleženci sporazumov in njihovo organizacijo. Glede tega tožeči stranki navajata, da glede na sodno prakso enotne kršitve v pravnem pomenu ni mogoče izključiti zgolj zato, ker vsako podjetje sodeluje pri kršitvi na svoj način, saj je podjetje tako lahko sodelovalo pri enotnem omejevalnem sporazumu, ne da bi sodelovalo pri vseh njegovih sestavnih delih.

51 Glede na navedeno tožeči stranki poudarjata, da so zgolj tri podjetja sodelovala pri le enem sporazumu, medtem ko so bila vsa druga udeležena pri vsaj dveh sporazumih, kar na ravni udeležencev pomeni delno prekrivanje, ki utemeljuje obstoj enotne kršitve. Poleg tega naj primerjava med srečanji v zvezi z omejevalnim sporazumom na trgu industrijskega sukanca in srečanji v zvezi z omejevalnim sporazumom na trgu sukanca za avtomobilsko industrijo nikakor ne bi potrjevala trditve o obstoju ločenih kršitev. Srečanja naj bi se v obeh primerih prirejala neredno.

52 Komisija te trditve zavrača.

2. Presoja Splošnega sodišča

a) Razlika med trgoma proizvoda in geografskima trgoma

53 Iz izpodbijane odločbe je razvidno, da je Komisija menila, da je treba trg sukanca za avtomobilsko industrijo zaradi njegove specifičnosti razlikovati od trga industrijskega sukanca, tako z vidika proizvodov kot z geografskega vidika (glej točke od 12 do 16 in od 18 do 20 zgoraj).

54 Najprej je treba poudariti, da je lahko opredelitev upoštevnega trga, kadar je Komisija za to opravila zahtevne ekonomske analize, predmet samo omejenega nadzora sodišča Skupnosti (glej v tem smislu sodbi Splošnega sodišča z dne 30. marca 2000 v zadevi Kish Glass proti Komisiji, T‑65/96, Recueil, str. II‑1885, točka 64, in z dne 6. junija 2002 v zadevi Airtours proti Komisiji, T‑342/99, Recueil, str. II‑2585, točka 26). Vendar to sodišče ne sme opustiti nadzora nad tem, kako Komisija razlaga gospodarske podatke. V zvezi s tem mora preveriti, ali je Komisija presojo oprla na dokaze, ki so natančni, zanesljivi in dosledni in vsebujejo vse upoštevne podatke, ki jih je treba upoštevati pri presoji zapletenega položaja in ki lahko utemeljijo iz njih izpeljane ugotovitve (glej sodbo z dne 17. septembra 2007 v zadevi Microsoft proti Komisiji, T‑201/04, ZOdl., str. II‑3601, točka 482).

55 Nato je treba spomniti, da upoštevni trg zajema vse proizvode, ki lahko glede na svoje značilnosti zadovoljijo stalne potrebe in so slabo zamenljivi z drugimi proizvodi (sodba Sodišča z dne 9. novembra 1983 v zadevi Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin proti Komisiji, 322/81, Recueil, str. 3461, točka 37). Natančneje, Sodišče je razsodilo, da pojem trga proizvoda pomeni, da dejanska konkurenca lahko obstaja med proizvodi, ki so del trga, kar predpostavlja zadostno stopnjo medsebojne zamenljivosti med vsemi proizvodi, ki so del istega trga (sodba Sodišča z dne 13. februarja 1979 v zadevi Hoffmann-La Roche proti Komisiji, 85/76, Recueil, str. 461, točka 28).

56 Medsebojna zamenljivost se presoja glede na številne kazalnike, in sicer glede na značilnosti proizvodov, pogoje konkurence in strukturo povpraševanja in ponudbe na trgu (zgoraj v točki 55 navedena sodba Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin proti Komisiji, točka 37).

57 Čeprav je z gospodarskega vidika zamenljivost povpraševanja najbolj neposredno in učinkovito merilo presoje za dobavitelje (sodba Splošnega sodišča z dne 4. julija 2006 v zadevi easyJet proti Komisiji, T‑177/04, ZOdl., str. II‑1931, točka 99), se zamenljivost ponudbe lahko upošteva tudi pri opredelitvi upoštevnih trgov v okoliščinah, v katerih so njeni učinki enakovredni učinkom zamenljivosti povpraševanja glede učinkovitosti in takojšnjosti. Merilo zamenljivosti ponudbe pomeni, da lahko proizvajalci s preprosto prilagoditvijo vstopajo na ta trg v zadostni meri, da predstavljajo resno protiutež proizvajalcem, ki so na trgu že prisotni (sodba Splošnega sodišča z dne 30. septembra 2003 v združenih zadevah Atlantic Container Line in drugi proti Komisiji, T‑191/98, od T‑212/98 do T‑214/98, Recueil, str. II‑3275, točka 829).

58 Glede samih proizvodov je treba poudariti, da lahko tvorijo ločen trg, če se ločijo na podlagi posebnih značilnosti proizvodnje, zaradi katerih so posebej primerni za ta namen, ali če se ločijo zaradi svoje uporabe (sodba Sodišča z dne 21. februarja 1973 v zadevi Europemballage in Continental Can proti Komisiji, 6/72, Recueil, str. 215, točka 33).

59 Nazadnje je treba spomniti, da je Komisija sprejela Obvestilo o opredelitvi upoštevnega trga za namene konkurenčnega prava Skupnosti (UL 1997, C 372, str. 5, v nadaljevanju: obvestilo o opredelitvi trga), v katerem je natančno določila merila, ki jih je treba upoštevati pri opredelitvi upoštevnega trga proizvoda in pri razmejitvi upoštevnega geografskega trga. Upoštevni trg proizvoda je v njem opredeljen kot trg, ki „obsega vse tiste proizvode in/ali storitve, ki jih potrošnik smatra za zamenljive ali nadomestljive glede na lastnosti proizvodov, njihove cene in namen uporabe“. Geografski trg je opredeljen kot trg, ki „obsega območje, na katerem so zadevna podjetja vključena v ponudbo in povpraševanje proizvodov ali storitev, na katerem so pogoji konkurence dovolj homogeni[…] in ki ga je mogoče razlikovati od sosednjih območij zato, ker so pogoji konkurence v teh območjih občutno drugačni“. Upoštevni trg, v okviru katerega se presoja neka zadeva s področja konkurence, se torej opredeli s kombinacijo trga proizvoda in geografskega trga.

60 Glede na navedeno je treba proučiti utemeljenost ugotovitev Komisije iz točk 14 in 22 obrazložitve izpodbijane odločbe glede obstoja dveh ločenih trgov proizvoda in geografskih trgov, in sicer trga sukanca za avtomobilsko industrijo v EGP na eni strani in trga industrijskega sukanca v Beneluksu in nordijskih državah na drugi strani. Da bi to storila, je Komisija presojala zamenljivost proizvodov po eni strani z vidika povpraševanja in po drugi strani z vidika ponudbe.

61 Prvič, glede zamenljivosti povpraševanja vsebuje izpodbijana odločba številne podatke, iz katerih je razvidno, da te zamenljivosti ni.

62 Na prvem mestu, iz točk 14 in 22 obrazložitve izpodbijane odločbe je razvidno, da povpraševanje v avtomobilski industriji ustvarjajo velike stranke in da je teh veliko manj kot drugih podjetij, ki so stranke na trgu industrijskega sukanca. Tej ugotovitvi tožeči stranki ne nasprotujeta. Na obravnavi sta potrdili, da so bile stranke iz avtomobilskega sektorja najmočnejše zaradi zelo velikih količin, ki so jih kupovale.

63 Na drugem mestu, iz zgoraj navedenih točk obrazložitve izpodbijane odločbe je razvidno, da stranke iz avtomobilskega sektorja kupujejo sukanec za svoje proizvodne obrate v različnih državah in da tako zahtevajo enoten proizvod v vsaki od teh držav. Ta potreba po enotnosti, ki je sicer tožeči stranki ne zanikata, je z gospodarskega vidika popolnoma razumljiva. Priznati je namreč treba, da prilagoditev proizvodnih strojev vrsti uporabljenega sukanca povzroča stroške. Avtomobilska industrija torej poskuša zmanjšati stroške, tako da na veliko kupuje eno vrsto precej posebnega sukanca in glede na ta sukanec prilagaja svoje proizvodne stroje v različnih državah.

64 Na tretjem mestu, iz točk 14 in 22 obrazložitve izpodbijane odločbe je razvidno, da mora sukanec za avtomobilsko industrijo ustrezati zelo strogim standardom tega sektorja in da je zaradi kakovosti teh proizvodov in odgovornosti zanje njegova izsledljivost bistveni dejavnik. To ugotovitev sta tožeči stranki potrdili tako v tožbi kot na obravnavi.

65 Priznali sta namreč, da se na splošno stranke odločijo za sukanec, ki ga potrebujejo za svojo proizvodnjo, in da torej izberejo proizvod, ki ustreza njihovim uporabniškim potrebam. Ker gre zlasti za stranke iz avtomobilskega sektorja, sta tožeči stranki priznali, da zahtevajo, da kupljeni sukanec ustreza vsaj standardu ISO 9002. Na obravnavi sta celo pojasnili, da za avtomobilsko industrijo veljajo posebne značilnosti, imenovane TS950, in da jih upoštevata pri proizvodnji.

66 Poleg tega sta tožeči stranki opisali postopek, po katerem stranke iz avtomobilskega sektorja potrjujejo sukanec. Najprej tožeči stranki razvijeta sukanec, ki ustreza vsaj standardu ISO 9002. Nato ta sukanec preizkusi izdelovalec avtomobilov, ki ga želi uporabiti za svojo proizvodnjo, in nazadnje ga ta izdelovalec potrdi, če je test uspešno opravljen.

67 Ob upoštevanju navedenega je treba priznati, da posebnega sukanca, ki ga je izbrala avtomobilska industrija, ni mogoče zamenjati z drugimi industrijskimi sukanci. Dejstvo, da se ta sukanec prodaja strankam, ki ne spadajo v avtomobilsko industrijo, glede tega ni pomembno. Drugače kot drugi morebitni kupci tega proizvoda bodo namreč podjetja iz avtomobilskega sektorja kupovala zgolj sukanec, ki ima posebne lastnosti in so ga zaradi teh posebnih lastnosti potrdila navedena podjetja. Tožeči stranki zato ne moreta razumno trditi, da obstaja zamenljivost z vidika povpraševanja.

68 Tudi izjave podjetja Coats v odgovor na zahtevo za informacije Komisije potrjujejo nezamenljivost z vidika povpraševanja. Podjetje Coats namreč poudarja, da nekatere stranke iz sektorja konfekcije uporabljajo sukanec za vezenje, medtem ko nekatere stranke iz sektorja vezenja uporabljajo sukanec za konfekcijo. Po drugi strani pa ni bilo navedeno, da pri strankah iz avtomobilskega sektorja obstaja taka zamenljivost z vidika povpraševanja.

69 Drugič, čeprav je Komisija menila, da bi bilo industrijski sukanec z vidika ponudbe mogoče obravnavati kot enoten trg proizvoda, ker ni stroge povezave med končno uporabo in vrsto vlakna in/ali strukturo sukanca ter podobnostjo oziroma medsebojno zamenljivostjo postopkov proizvodnje navedenega sukanca, je vseeno ugotovila, da to ne velja za sukanec za avtomobilsko industrijo.

70 Za to ugotovitev se je Komisija oprla na posebne značilnosti sukanca za avtomobilsko industrijo, na potrebo po zagotovitvi standardizirane ponudbe in na sposobnost izpolnjevanja naročil velikih strank iz tega sektorja. Oprla se je tudi na dejstvo, da drugače kot trg industrijskega sukanca, ki je zgolj regionalen, trg sukanca za avtomobilsko industrijo obsega celotno ozemlje EGP. Glede na te dejavnike je menila, da lahko zgolj nekaj podjetij izpolni to vrsto naročila (glej točko 22 obrazložitve izpodbijane odločbe).

71 Najprej, na podlagi točke 20 obvestila o opredelitvi trga morajo biti dobavitelji, da bi obstajala zamenljivost z vidika ponudbe, ob majhnih in stalnih spremembah relativnih cen sposobni preiti na proizvodnjo in trženje upoštevnih proizvodov v kratkem času brez znatnih dodatnih stroškov ali tveganja. Nato Komisija v točki 21 obvestila o opredelitvi trga poudarja, da je taka zamenljivost pogosto podana, kadar podjetja ponujajo širok spekter kakovosti ali vrst enega proizvoda, in da tudi če za nekega končnega kupca ali skupino potrošnikov različne kakovosti proizvoda niso zamenljive, bodo proizvodi različne kakovosti vključeni na en sam trg proizvoda. Industrijski sukanec na prvi pogled ustreza vrsti proizvoda, na katerega se nanaša točka 21 obvestila o opredelitvi trga.

72 Nazadnje Komisija v točkah 22 in 23 obvestila o opredelitvi trga z dejanskimi primeri potrjuje, da morajo biti zadevni dobavitelji sposobni ponuditi in prodajati te proizvode različne kakovosti takoj in brez znatnega povečanja stroškov in da ne sme biti posebnih težav pri distribuciji.

73 Glede na navedeno je treba ugotoviti, ali je Komisija pravilno presojala merilo zamenljivosti z vidika ponudbe.

74 Prvič, kakor je bilo ugotovljeno v točki 63 in naslednjih zgoraj, morajo proizvajalci sukanca za avtomobilsko industrijo prilagoditi svoje proizvodne stroje, da bi proizvedeni sukanec ustrezal posebnim standardom.

75 Drugič, razlogovanje tožečih strank o nizkih stroških proizvodnje sukanca za avtomobilsko industrijo ni prepričljivo. Res je, da tožeči stranki trdita, da je sukanec na splošno proizveden v skladu z zahtevami avtomobilske industrije in tak dobavljen strankam v drugih industrijskih sektorjih, vendar trdita tudi, da bi bili stroški prilagoditve proizvodne linije veliko previsoki, če bi bilo treba izdelovati proizvod zgolj za avtomobilski sektor, nato pa spremeniti proizvodno linijo in jo prilagoditi za izdelavo proizvodov za druge industrijske sektorje.

76 Res pa je tudi, da tudi če zaradi racionalizacije proizvodnje družba, ki je že prisotna na trgu sukanca za avtomobilsko industrijo, proizvaja zlasti sukanec, ki ne glede na namen proizvoda ustreza višjemu standardu, ravna tako zgolj zato, ker je prisotna na avtomobilskem trgu, saj so stroški, povezani s proizvodnjo v skladu s posebnimi standardi za sukanec za avtomobilsko industrijo, višji. Z drugimi besedami, družba, katere glavna dejavnost je povezana s sukancem za konfekcijo oziroma s sukancem za vezenje, nima nikakršnega interesa, da bi proizvajala posebni sukanec za avtomobilski sektor zgolj zato, da bi lahko ta sukanec prodajala morebitnim strankam iz avtomobilskega sektorja.

77 Tako trditev tožečih strank, da so stroški proizvodnje sukanca za avtomobilsko industrijo tako nizki, da proizvodnja vedno poteka v skladu s specifikacijskim standardom, glede proizvajalcev industrijskega sukanca ni dokazana.

78 Tretjič, tožeči stranki med upravnim postopkom nista podvomili o jasni geografski razliki med obema trgoma. Podjetje Amann je v odgovoru na zahtevo Komisije za informacije trg sukanca za avtomobilsko industrijo celo opredelilo kot svetovni trg. Tudi podjetje Coats je opozorilo, da je zaradi posebnih značilnosti trg sukanca za avtomobilsko industrijo omejen na „regionalne“ in „globalne“ ponudnike, kar je treba v okviru odgovora razumeti kot „prisotne na vsem ozemlju EGP“ in „svetovne“.

79 Zamenljivost z vidika ponudbe tako predpostavlja, da je večina proizvajalcev sukanca sposobnih proizvesti veliko posebnega in enotnega sukanca za vsako stranko iz avtomobilskega sektorja in ga hitro distribuirati po celotnem EGP. Glede na zgoraj navedeno tako razlogovanje ni utemeljeno.

80 Komisija zato s tem, da je z vidika ponudbe ugotovila obstoj dveh ločenih trgov proizvoda in geografskih trgov, ni storila nobene očitne napake pri presoji.

81 Glede tega je treba pojasniti, da je Komisija pravilno presojala in razlagala odgovore tožečih strank in drugih zadevnih podjetij, na podlagi katerih je ugotovila obstoj dveh ločenih trgov proizvoda.

82 Najprej je Komisija tožečima strankama postavila vprašanje, ali šivalni sukanec za oblačila za industrijsko rabo, sukanec za vezenje za industrijsko rabo, posebni sukanec za industrijsko rabo in sukanec za domačo rabo sestavljajo različne trge proizvoda v sektorju sukanca. Komisija je tudi predložila tabelo za določitev upoštevnih geografskih trgov za vsako od zgoraj navedenih kategorij sukanca s posebno kategorijo „avtomobilski sukanec“. Pojasnila je, da ta kategorija spada pod posebni sukanec za industrijsko rabo, vendar je poudarila, da se želi seznaniti z mnenjema podjetij Amann in Cousin glede upoštevnega geografskega trga te vrste sukanca.

83 Podjetje Amann je v odgovor na zgoraj navedeno zahtevo za informacije poudarilo, da je bila podrobna razčlenitev, ki jo je opravila Komisija, pravilna, ker „obstajajo specifikacije proizvodov in posebne potrebe strank, ki se zlasti v industriji oblačil jasno razlikujejo od tistih iz drugih dveh sektorjev glede izbora barvnih odtenkov itn.“. Podjetje Cousin se je tudi popolnoma strinjalo z razčlenitvijo, ki jo je podala Komisija. Vendar je Komisija tudi pojasnila, da je zelo težko presojati trge, zlasti če gre za posebne vrste sukanca, glede na zelo veliko raznolikost zadevnih uporab, in poudarila, da je naštela več kot 80 panog.

84 Tožeči stranki sta tako res izrecno priznali, da je trg posebnega sukanca ločen trg proizvoda, toda v nasprotju s tem, kar v svojih pisnih aktih trdi Komisija, nista izrecno priznali, da je trg sukanca za avtomobilsko industrijo, ki je del trga posebnega sukanca, sam po sebi ločen trg proizvoda.

85 Tudi podjetje Gütermann je potrdilo razčlenitev, ki jo predlaga Komisija, vendar ni dalo izrecnih izjav o trgu sukanca za avtomobilsko industrijo. Podjetje Coats je na vprašanje v zvezi s trgi glede na proizvod odgovorilo, da meni, da razlike med proizvodi ne zadostujejo za ugotovitev, da obstajajo trije ločeni trgi, priznalo pa je, da ima trg sukanca za avtomobilsko industrijo posebne značilnosti, kot je navedeno v točki 78 zgoraj. Zgolj podjetje Oxley je neposredno potrdilo in utemeljilo ločenost trga sukanca za avtomobilsko industrijo.

86 Čeprav razlaga teh dejavnikov glede obstoja ločenega trga sukanca za avtomobilsko industrijo ni tako očitno razvidna, kot trdi Komisija, ostane dejstvo, da v njenih ugotovitvah ni nobene očitne napake pri presoji niti ni dejansko stanje kakor koli izkrivljeno.

87 Njene ugotovitve poleg tega potrjujejo drugi kazalniki, kot so spletna mesta podjetij, ki na splošno vsebujejo ločen oddelek za sukanec za avtomobilsko industrijo. Ta podjetja so tudi imetniki znamk sukanca, ki je ustvarjen prav za ta sektor.

88 Iz vsega navedenega je razvidno, da Komisija s tem, da je v obravnavanem primeru menila, da sta trg sukanca za avtomobilsko industrijo in trg industrijskega sukanca različna, ni storila očitne napake pri presoji.

b) Zatrjevani obstoj „celostnega načrta“

89 Najprej je treba opozoriti, da se pojem enotne kršitve nanaša na položaj, ko je več podjetij udeleženih pri kršitvi, sestavljeni iz trajajočega ravnanja z enim samim gospodarskim ciljem, to je izkriviti konkurenco, ali pri posameznih kršitvah, ki so med seboj povezane z enotnostjo cilja (isti cilj za vse elemente) in gospodarskih subjektov (kršitev zadeva ista podjetja, ki se zavedajo, da sodelujejo z namenom doseči isti cilj) (sodba Splošnega sodišča z dne 8. julija 2008 v zadevi BPB proti Komisiji, T‑53/03, ZOdl., str. II-1333, točka 257).

90 Nato je treba poudariti, da je lahko kršitev člena 81(1) ES posledica ne le ločenega dejanja, ampak niza dejanj ali tudi trajajočega ravnanja. Tej razlagi ni mogoče oporekati, ker bi lahko tudi en ali več elementov tega niza dejanj ali trajajočega ravnanja sam po sebi in ločeno pomenil kršitev navedene določbe. Kadar se različna dejanja zaradi istega cilja, ki izkrivlja konkurenco na skupnem trgu, uvrščajo v „celostni načrt“, lahko Komisija pripiše odgovornost za ta dejanja glede na sodelovanje pri kršitvi kot celoti (sodba Sodišča z dne 7. januarja 2004 v združenih zadevah Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P, Recueil, str. I‑123, točka 258).

91 Poleg tega se v skladu z ustaljeno sodno prakso pojem enotne kršitve lahko nanaša na pravno opredelitev protikonkurenčnega ravnanja, ki ga sestavljajo sporazumi, usklajena ravnanja in sklepi podjetniških združenj (glej v tem smislu sodbe Splošnega sodišča z dne 20. aprila 1999 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, od T‑305/94 do T‑307/94, od T‑313/94 do T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 in T‑335/94, Recueil, str. II‑931, točke od 696 do 698; z dne 20. marca 2002 v zadevi HFB in drugi proti Komisiji, T‑9/99, Recueil, str. II‑1487, točka 186, in z dne 12. decembra 2007 v združenih zadevah BASF proti Komisiji, T‑101/05 in T‑111/05, ZOdl., str. II‑4949, točka 159).

92 Pojasniti je treba tudi, da pojem enotnega cilja ne more biti določen s splošnim sklicevanjem na izkrivljanje konkurence na trgu, ki ga zadeva kršitev, ker vplivanje na konkurenco kot cilj ali učinek pomeni sestavni del vsakega ravnanja, za katero se uporablja člen 81(1) ES. Taka opredelitev pojma enotnega cilja bi lahko pojmu enotne in trajajoče kršitve odvzela del smisla, ker bi moralo biti zato več ravnanj, ki se nanašajo na gospodarski sektor in so prepovedana s členom 81(1) ES, sistematično opredeljenih kot sestavni deli enotne kršitve. Za opredelitev različnih ravnanj kot enotne in trajajoče kršitve je treba preveriti, ali se medsebojno dopolnjujejo, tako da je vsako od njih namenjeno soočanju z eno ali več posledicami običajne konkurence, in z medsebojnim vplivanjem prispevajo k izvršitvi celote protikonkurenčnih posledic, ki so jih želeli njihovi storilci v okviru celostnega načrta, namenjenega doseganju enotnega cilja. V zvezi s tem je treba upoštevati vsako okoliščino, na podlagi katere je mogoče ugotoviti ali omajati navedeno zvezo, kot so obdobje uporabe, vsebina (vključno z uporabljenimi metodami) in ustrezno tudi cilj različnih zadevnih ravnanj (glej v tem smislu zgoraj v točki 91 navedeno sodbo BASF proti Komisiji, točke od 179 do 181).

93 Komisija lahko torej iz objektivnih razlogov začne ločene postopke in naloži več ločenih glob (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 15. junija 2005 v združenih zadevah Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 in T‑91/03, neobjavljena v ZOdl., v nadaljevanju: sodba Tokai II, točka 124).

94 Nazadnje je treba ugotoviti tudi, da opredelitev nekaterih nezakonitih ravnanj kot ravnanj, ki pomenijo eno samo kršitev ali več kršitev, načeloma vpliva na sankcijo, ki se lahko naloži. Zaradi ugotovitve več kršitev se namreč lahko naloži več ločenih glob, vsakič ob upoštevanju omejitev, določenih v členu 15(2) Uredbe št. 17 in členu 23(2) Uredbe št. 1/2003 (zgoraj v točki 91 navedena sodba BASF proti Komisiji, točka 158).

95 Glede na navedeno je treba presoditi obstoj „celostnega načrta“.

96 Najprej je treba ugotoviti, da tožeči stranki v obravnavanem primeru zlasti trdita, da je skupen subjektivni element to, da je bil cilj vseh kršitev izkrivljanje običajnega razvoja cen. Toda tak cilj izkrivljanja cen je značilen za vsak cenovni kartel in zgolj z njim ni mogoče dokazati obstoja skupnega subjektivnega elementa. V nasprotju s trditvami tožečih strank ni Komisija glede tega nikakor izhajala iz načela obstoja povezave med kršitvami v izpodbijani odločbi. V točki 269 njene obrazložitve je namreč zgolj navedla enoten protikonkurenčni cilj, in sicer izkrivljanje običajnega razvoja cen, ki je značilno za to vrsto kartela, čeprav je poudarila, da je bil to cilj in namen vsake od treh različnih kršitev.

97 Nato se je Komisija – da bi ovrgla obstoj enotne kršitve ne glede na okoliščino, da sta trg sukanca za avtomobilsko industrijo in trg industrijskega sukanca ločena, kakor je bilo sicer opozorjeno v točkah od 53 do 88 zgoraj – oprla zlasti na neenakost večine članov, udeleženih v omejevalnih sporazumih, in na splošno neusklajenost teh sporazumov. Tožeči stranki teh meril nista mogli izpodbijati in torej nista dokazali obstoja „tesne povezave“ med različnimi protikonkurenčnimi ravnanji.

98 Prvič, Komisija je glede merila v zvezi z neenakostjo udeležencev v točkah 96 in 216 obrazložitve izpodbijane odločbe naštela udeležence omejevalnega sporazuma na trgu sukanca za avtomobilsko industrijo in omejevalnega sporazuma na trgu industrijskega sukanca. Nato je v točki 265(a) obrazložitve izpodbijane odločbe menila, da je bila večina podjetij udeleženih zgolj v enem omejevalnem sporazumu, saj niso opravljala dejavnosti na trgih, ki jih je zadeval drugi omejevalni sporazum.

99 Ugotoviti je treba, da so bila od desetih podjetij, udeleženih v enem in/ali drugem omejevalnem sporazumu, zgolj tri udeležena v obeh. Podjetja Ackermann Nähgarne GmbH & Co, Bieze Stork BV, BST, Cousin, Gütermann, Zwicky in Oxley so bila namreč udeležena zgolj v enem. Samo podjetja Coats, Barbour (dokler ga ni prevzelo podjetje Coats) in Amann so bila udeležena v dveh omejevalnih sporazumih. Zgolj udeležba teh treh podjetij v dveh omejevalnih sporazumih sama po sebi ne more biti kazalnik obstoja skupne strategije (glej v tem smislu zgoraj v točki 93 navedeno sodbo Tokai II, točka 120). Poudariti je treba tudi, da predstavniki podjetij, ki so bili prisotni na srečanjih, organiziranih v okviru omejevalnega sporazuma na trgu sukanca za avtomobilsko industrijo, razen predstavnikov podjetja Barbour med prekrivanjem obeh omejevalnih sporazumov (od 1998 do 2000) niso bili isti kot predstavniki na srečanjih, organiziranih v okviru omejevalnega sporazuma na trgu industrijskega sukanca.

100 Komisija zato pri ugotovitvi iz točke 265(a) obrazložitve izpodbijane odločbe ni storila nobene očitne napake pri presoji.

101 Drugič, obstoja celostnega načrta ni mogoče utemeljiti niti na podlagi vsebine omejevalnih sporazumov. Iz izpodbijane odločbe je namreč razvidno, da se vsebina omejevalnega sporazuma na trgu sukanca za avtomobilsko industrijo in vsebina omejevalnega sporazuma na trgu industrijskega sukanca glede tega jasno razlikujeta.

102 Glede omejevalnega sporazuma na trgu sukanca za avtomobilsko industrijo je iz točk 215, 220, 223, 224, 226, od 228 do 230, od 233 do 236 in 238 obrazložitve izpodbijane odločbe razvidno, po eni strani, da so se informacije, izmenjane med udeleženci omejevalnega sporazuma, nanašale na cene, ki se uporabljajo za nekatere stranke, in, po drugi strani, da je šlo pri sprejetih sporazumih za določitev najnižjih ciljnih cen osnovnih proizvodov, ki se prodajajo strankam iz avtomobilskega sektorja, dveh vrst ciljnih cen za obstoječe in nove stranke ter najnižjih ciljnih cen za nekatere stranke, ki jih zadeva izmenjava informacij. Udeleženci so se dogovorili tudi, da bodo preprečevali medsebojno konkurenco s cenami, nižjimi od cen uveljavljenih dobaviteljev.

103 Glede omejevalnega sporazuma na trgu industrijskega sukanca je iz točk od 99 do 153 obrazložitve izpodbijane odločbe razvidno, po eni strani, da so bile izmenjane informacije o cenikih, rabatih, zvišanju kataložnih cen, znižanju rabatov in zvišanju posebnih cen za določene stranke in, po drugi strani, da so se udeleženci dogovorili o prihodnjih cenikih, največji stopnji rabata, znižanju rabatov in zvišanju posebnih cen za določene stranke in o tem, da bodo preprečevali medsebojno konkurenco v korist uveljavljenih dobaviteljev.

104 Zgoraj navedene točke obrazložitve izpodbijane odločbe potrjujejo, da obstaja jasna razlika med obema omejevalnima sporazumoma glede njune vsebine. Čeprav med tema omejevalnima sporazumoma obstaja kaka podobnost, kot so sporazumi o preprečevanju medsebojne konkurence s cenami, nižjimi od cen uveljavljenih dobaviteljev, ni mogoče dvomiti o tej trditvi.

105 Tretjič, način delovanja vsakega od obeh omejevalnih sporazumov je bil precej različen. Kot je namreč poudarila Komisija v točki 218 obrazložitve izpodbijane odločbe, je bil omejevalni sporazum na trgu sukanca za avtomobilsko industrijo organiziran precej prilagodljivo prek majhnih nerednih srečanj, ki so se končala s pogostimi dvostranskimi stiki. Iz točk od 96 do 99 in od 149 do 153 obrazložitve izpodbijane odločbe je razvidno, da se je omejevalni sporazum na trgu industrijskega sukanca v Beneluksu in nordijskih državah izvajal z organiziranjem srečanj vsaj enkrat na leto in da so se ta srečanja delila na dva dela, in sicer na del, posvečen trgu nordijskih držav, in na del v zvezi s trgom Beneluksa. Razvidno je tudi, da so bili dvostranski stiki periodični.

106 Glede na te dejavnike Komisija s tem, da je v točkah od 265 do 267 obrazložitve izpodbijane odločbe ugotovila, da je treba omejevalni sporazum na trgu sukanca za avtomobilsko industrijo razlikovati od omejevalnega sporazuma na trgu industrijskega sukanca v Beneluksu in nordijskih državah in da sta tako to dve ločeni kršitvi, ni storila nobene očitne napake pri presoji.

107 Glede tega je treba poudariti, da sta se omejevalna sporazuma na trgu industrijskega sukanca v Beneluksu in na trgu industrijskega sukanca v nordijskih državah drugače kot omejevalni sporazum na trgu sukanca za avtomobilsko industrijo obravnavala kot enotna kršitev, ker sta bila proizvoda enaka, udeleženci omejevalnega sporazuma so bili isti, vsebina in način delovanja omejevalnega sporazuma sta bila podobna, srečanja so bila na isti dan in udeležena podjetja so tam zastopale iste osebe.

108 Poleg tega trditev o neločenosti pristojnosti tožečih strank na področju trženja industrijskega sukanca in sukanca za avtomobilsko industrijo ter trditev, da so morali biti člani uprave in sodelavci udeleženih podjetij nujno seznanjeni z obstojem različnih omejevalnih sporazumov, nista upoštevni. Ti trditvi nikakor ne dokazujeta obstoja skupnega subjektivnega elementa.

109 Zavrniti je treba tudi trditev tožečih strank o obstoju splošnega usklajevanja na podlagi rednih stikov med predstavnikom podjetja Coats in članom uprave podjetja Amann. Iz spisa je razvidno, da ni bila podana nobena izjava, ki bi jo bilo mogoče razlagati kot znak splošnega usklajevanja. Tožeči stranki sta na obravnavi priznali, da Splošnemu sodišču ne moreta predložiti nobenega dokumenta, iz katerega bi bila razvidna želja po splošnem usklajevanju med podjetjema Amann in Coats.

110 Nazadnje tožeči stranki napačno trdita, da merilo za delitev trga proizvoda ne more biti veljavno, ker se z njim Komisiji – glede zadevnih proizvodov – za ugotavljanje obstoja dveh ločenih kršitev prizna diskrecijska pravica, ki je ni mogoče nadzirati. Prvič, navedena diskrecijska pravica Komisije namreč ni neomejena, saj Komisijo še vedno nadzira Splošno sodišče, kot je navedeno v točki 54 zgoraj. Drugič, merilo trga proizvoda je bilo v obravnavanem primeru zgolj eno od meril za ugotovitev obstoja dveh ločenih kršitev.

111 Glede na vse navedeno je treba prvi pritožbeni razlog v zvezi s kršitvijo člena 7(1), prvi stavek, Uredbe št. 1/2003 zavrniti kot neutemeljen.

B – Tožbeni razlogi, ki se nanašajo na zmanjšanje globe

1. Tožbeni razlog tožečih strank: neupoštevanje zgornje meje globe, določene v členu 15(2) Uredbe št. 17 in členu 23(2) Uredbe št. 1/2003

a) Trditve strank

112 Tožbeni razlog tožečih strank vsebuje tri očitke.

113 Tožeči stranki v okviru prvega očitka trdita, da sta kršitvi dejansko enotna kršitev in da se jima zato lahko naloži ena sama globa, ki ne sme presegati zgornje meje 10 % celotnega prometa. Vendar naj bi skupni znesek, ki je vsota njunih glob, presegal navedeno zgornjo mejo, člen 15(2) Uredbe št. 17 in člen 23(2) Uredbe št. 1/2003 pa naj bi bila tako kršena.

114 Glede tega trdita, da je bilo kršeno ustavnopravno načelo Skupnosti nulla poena sine lege. V bistvu kritizirata to, da lahko Komisija z delitvijo trgov, na katerih sta bili ugotovljeni vzporedni kršitvi, uveljavlja neomejeno diskrecijsko pravico, da določa globe, ki presegajo 10 % celotnega prometa. Menita torej, da načelo zakonitosti ne samo prepoveduje sodišču, da bi izrekalo kazni brez pravne podlage, temveč tudi zavezuje zakonodajalca, da kazenske predpise sestavi natančno in jasno. Jasni naj bi bili torej tako sestavni deli predpisa kot tudi njegove pravne posledice. Take zahteve naj bi veljale tudi glede zgoraj navedenih določb, s katerimi so predvidene globe za kršitve konkurenčnih predpisov.

115 Ko sta bili tožeči stranki pozvani, da na obravnavi pojasnita svoje trditve, sta navedli, da je treba te trditve razlagati tako, kot da se z njimi izpodbija tudi zakonitost samega predpisa, in da zato uveljavljata ugovor nezakonitosti člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 23(2) Uredbe št. 1/2003.

116 Poleg tega zavračata trditev Komisije glede njene obveznosti upoštevanja načela non bis in idem, saj to načelo ne daje nobenih jamstev glede pravilnosti ugotovitve ene ali več kršitev. V bistvu trdita, da je težava že v izhodišču, in sicer v samem ugotavljanju, ali gre za eno ali več kršitev.

117 Tožeči stranki z drugim očitkom trdita, da lahko Komisija naloži enotno globo za različne kršitve, če gre za isto vrsto ravnanj na različnih trgih in so v veliki meri udeležena ista podjetja. Ta pogoja naj bi bila v obravnavanem primeru izpolnjena.

118 Tožeči stranki ugotavljata, da je Komisija brez vsake obrazložitve odstopila od svoje prejšnje prakse. Menita namreč, da mora Komisija, če ne uporabi svoje pristojnosti, da naloži enotno globo za več kršitev, v skladu s splošnimi načeli evropskega upravnega prava obrazložiti neuporabo te pristojnosti. Komisija naj bi torej v obravnavanem primeru kršila člen 253 ES.

119 Nato izpodbijano odločbo primerjata z Odločbo Komisije 2003/2/ES z dne 21. novembra 2001 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/E‑1/37.512 – Vitamini) (UL 2003, L 6, str. 1, v nadaljevanju: odločba Vitamini). Komisija naj bi namreč v njej združila globe, naložene za več kršitev, v skupno globo in zato menila, da je treba upoštevati zgornjo mejo 10 % celotnega prometa. Kot v odločbi Vitamini naj bi omejevalne sporazume v obravnavani zadevi povezovale enake „časovno‑prostorske“ okoliščine.

120 Tožeči stranki s tretjim očitkom trdita, da je bil odvračilni učinek, za katerega si Komisija prizadeva, že dosežen ob naložitvi globe za kršitev, storjeno na trgu industrijskega sukanca. Komisija bi torej pri določitvi globe zaradi omejevalnega sporazuma v zvezi s sukancem za avtomobilsko industrijo to morala upoštevati.

121 Komisija te trditve zavrača.

b) Presoja Splošnega sodišča

122 Ta tožbeni razlog tožečih strank v bistvu vsebuje tri očitke, ki se nanašajo, prvi, na kršitev načela nulla poena sine lege, drugi, na obveznost naložitve enotne globe za več kršitev in, tretji, na neupoštevanje zakonitih ciljev sankcije.

Očitek v zvezi s kršitvijo načela nulla poena sine lege in ugovor nezakonitosti člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 23(2) Uredbe št. 1/2003

123 Najprej je treba ugovor nezakonitosti člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 23(2) Uredbe št. 1/2003, ki ga uveljavljata tožeči stranki, proučiti v treh fazah. Prvič, v bistvu trdita, da sam pojem kršitve, kakor je naveden v členu 15(2) Uredbe št. 17 in členu 23(2) Uredbe št. 1/2003, ni jasno opredeljen. Drugič, trdita, da pojem enotne in trajajoče kršitve ni opredeljen nič jasneje in da lahko tako Komisija z delitvijo trgov, na katerih sta bili ugotovljeni vzporedni kršitvi, samovoljno vpliva na določitev globe. Tretjič, trdita, da niti sankciji, določeni s tem členom, nista jasno opredeljeni.

124 Za začetek je treba spomniti, da je na podlagi sodne prakse Sodišča načelo zakonitosti kazni korelat načela pravne varnosti, ki je splošno načelo prava Skupnosti in zlasti zahteva, da je vsak predpis Skupnosti, posebej če predpisuje ali dopušča nalaganje sankcij, jasen in natančen, tako da se lahko zadevne osebe nedvoumno seznanijo s svojimi pravicami in dolžnostmi, ki iz njega izhajajo, in lahko ustrezno ukrepajo (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 9. julija 1981 v zadevi Gondrand in Garancini, 169/80, Recueil, str. 1931, točka 17, in z dne 13. februarja 1996 v zadevi Van Es Douane Agenten, C‑143/93, Recueil, str. I‑431, točka 27, ter sodbo Splošnega sodišča z dne 5. aprila 2006 v zadevi Degussa proti Komisiji, T‑279/02, ZOdl., str. II‑897, točka 66).

125 To načelo, ki je del skupnih ustavnih tradicij držav članic in je bilo določeno v različnih mednarodnih pogodbah, zlasti v členu 7 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (v nadaljevanju: EKČP), se upošteva tako pri kazenskopravnih normah kot tudi pri posebnih upravnopravnih instrumentih, ki predpisujejo ali dovoljujejo nalaganje upravnopravnih sankcij (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 18. novembra 1987 v zadevi Maizena in drugi, 137/85, Recueil, str. 4587, točka 15). Načelo ne velja samo za norme, ki določajo znake kršitve, temveč tudi za norme, ki opredeljujejo posledice, ki izhajajo iz kršitve prvonavedenih norm (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 12. decembra 1996 v združenih zadevah X, C‑74/95 in C‑129/95, Recueil, str. I‑6609, točka 25, in zgoraj v točki 124 navedeno sodbo Degussa proti Komisiji, točka 67).

126 V zvezi s tem je treba spomniti, da člen 7(1) EKČP določa:

„Nihče ne sme biti obsojen za katerokoli dejanje, izvršeno s storitvijo ali opustitvijo, ki ni bilo določeno kot kaznivo dejanje po domačem ali po mednarodnem pravu v času, ko je bilo storjeno. Prav tako se ne sme izreči strožja kazen od tiste, ki jo je bilo mogoče izreči v času, ko je bilo kaznivo dejanje storjeno.“

127 Po mnenju Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju: ESČP) je iz te določbe razvidno, da mora zakon jasno opredeliti kršitve in kazni, s katerimi se te kaznujejo. Ta pogoj je izpolnjen, ko lahko naslovnik norme iz besedila zadevne določbe in po potrebi ob razlagi sodišč razbere, za katera dejanja in opustitve mora kazenskopravno odgovarjati (glej sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 22. junija 2000 v zadevi Coëme in drugi proti Belgiji, Recueil des arrêts et décisions, 2000‑VII, točka 145) (zgoraj v točki 124 navedena sodba Degussa proti Komisiji, točka 69).

128 Iz sodne prakse ESČP je razvidno, da za izpolnjevanje zahtev iz člena 7(1) EKČP ni treba, da so predpisi, na podlagi katerih so naložene sankcije, tako natančno opredeljeni, da so mogoče posledice kršitve predpisov predvidljive z absolutno gotovostjo (zgoraj v točki 124 navedena sodba Degussa proti Komisiji, točka 71).

129 Na podlagi sodne prakse ESČP namreč obstoj nedoločnih pojmov v določbi ne pomeni nujno kršitve člena 7 EKČP in dejstvo, da zakon podeljuje diskrecijsko pravico, samo po sebi ne pomeni kršitve zahteve po predvidljivosti, če sta obseg in način izvrševanja te pravice glede na zadevni zakonit cilj dovolj jasna, da se posamezniku zagotovi ustrezno varstvo zoper samovoljo (glej sodbi Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 25. februarja 1992 v zadevi Margareta in Roger Andersson proti Švedski, série A, št. 226, točka 75). Pri tem ESČP poleg besedila zakona upošteva vprašanje, ali je ustaljena in objavljena sodna praksa pojasnila uporabljene nedoločne pojme (glej sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 27. septembra 1995 v zadevi G. proti Franciji, série A, št. 325‑B, točka 25) (zgoraj v točki 124 navedena sodba Degussa proti Komisiji, točka 72).

130 Glede veljavnosti člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 je ob upoštevanju načela zakonitosti kazni, kot ga je v skladu z opornimi točkami iz EKČP in ustavnimi tradicijami držav članic priznalo sodišče Skupnosti, treba poudariti, da Komisija v nasprotju z navedbami tožečih strank nima neomejene diskrecijske pravice, prvič, pri ugotavljanju obstoja kršitev konkurenčnih predpisov, drugič, pri ugotavljanju, ali gre pri različnih kršitvah za enotno in trajajočo kršitev ali za več samostojnih kršitev, in, tretjič, pri določanju glob za te kršitve.

131 Prvič, kršitve konkurenčnih predpisov, zaradi katerih lahko Komisija v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 23(2) Uredbe št. 1/2003 naloži globe, so samo kršitve določb členov 81 ES ali 82 ES. Vendar tožeči stranki napačno trdita, da ima Komisija neomejeno diskrecijsko pravico pri ugotavljanju takih kršitev. Po eni strani je treba spomniti, da je vprašanje, ali so izpolnjeni pogoji iz členov 81 ES ali 82 ES, načeloma predmet celovitega nadzora sodišč Skupnosti (glej v tem smislu in po analogiji sodbo Sodišča z dne 28. maja 1998 v zadevi Deere proti Komisiji, C‑7/95 P, Recueil, str. I‑3111, točka 34 in navedena sodna praksa, in sodbo Splošnega sodišča z dne 8. julija 2008 v zadevi AC‑Treuhand proti Komisiji, T‑99/04, ZOdl., str. II‑1501, točka 144). Po drugi strani, čeprav je res, da če ta ugotovitev vključuje zapletene ekonomske ali tehnične ocene, sodna praksa Komisiji priznava diskrecijsko pravico, ta nikakor ni neomejena. Obstoj take diskrecijske pravice namreč ne pomeni, da se mora Splošno sodišče vzdržati nadzora nad tem, kako Komisija razlaga take podatke. Sodišče Skupnosti mora preveriti ne samo vsebinsko pravilnost, zanesljivost in doslednost navedenih dokazov, ampak tudi, ali ti dokazi vsebujejo vse upoštevne podatke, ki jih je treba upoštevati pri presoji zapletenega primera, in ali so taki, da potrjujejo na njihovi podlagi izpeljane ugotovitve (glej v tem smislu zgoraj v točki 54 navedeno sodbo Microsoft proti Komisiji, točka 88 in navedena sodna praksa).

132 Tožeči stranki poleg tega ne trdita, da na podlagi opredelitve ene od vrst kršitev iz člena 81(1) ES, in sicer „sporazumi med podjetji, […] katerih cilj oziroma posledica je preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na skupnem trgu, zlasti tisti, ki […] neposredno ali posredno določajo nakupne ali prodajne cene ali druge pogoje poslovanja […]“, nista mogli vedeti, da sta omejevalni sporazum na trgu industrijskega sukanca v Beneluksu in nordijskih državah ter omejevalni sporazum na trgu sukanca za avtomobilsko industrijo v EGP kršitvi v smislu navedenega člena 81 ES, za kateri sta odgovorni.

133 Drugič, glede zatrjevanega neobstoja meril, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti, ali gre za enotno in trajajočo kršitev ali za več samostojnih kršitev, je treba priznati, da navedena merila kot taka niso navedena niti v členu 15(2) Uredbe št. 17 in členu 23(2) Uredbe št. 1/2003 niti v členu 81 ES. Vendar je bil pojem enotne kršitve uporabljen in pojasnjen v ustaljeni in objavljeni sodni praksi. Merila, kot sta enotnost cilja (isti cilj za vse elemente) in enakost gospodarskih subjektov (kršitev zadeva ista podjetja, ki se zavedajo, da sodelujejo z namenom doseči isti cilj), ki so namenjena ugotavljanju, ali so storjene kršitve del „celostnega načrta“ in tako spadajo pod enotno kršitev, so se z leti izoblikovala v sodni praksi, kakršna je navedena v točki 89 zgoraj.

134 Komisija lahko torej iz objektivnih razlogov začne ločene postopke, ugotovi ločene kršitve in naloži več ločenih glob (glej v tem smislu zgoraj v točki 93 navedeno sodbo Tokai II, točka 124).

135 Glede tega je iz analize tožbenega razloga, ki se nanaša na razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe (točka 53 in naslednje zgoraj), jasno razvidno, da so načela, ki jih je Komisija uporabila za ugotovitev obstoja dveh ločenih kršitev, ustaljena načela, ki izvirajo iz sodne prakse.

136 Čeprav je res, da ima pri nekaterih merilih Komisija široko diskrecijsko pravico, pa je tudi res, da je prav nadzor nad to diskrecijsko pravico, ki ga opravljajo sodišča Skupnosti, z ustaljeno in objavljeno sodno prakso omogočil, da so bili nekateri pojmi pojasnjeni. Tako je zlasti pri opredelitvi trga proizvoda in geografskega trga, ki jo je v obravnavanem primeru uporabila Komisija in zaradi katere je morala opraviti zapletene ekonomske ocene. Kot je bilo poudarjeno pri analizi prvega tožbenega razloga (točka 53 in naslednje zgoraj), je morala Komisija pri uveljavljanju diskrecijske pravice upoštevati merila, določena s sodno prakso, kot sta zamenljivost z vidika ponudbe in zamenljivost z vidika povpraševanja.

137 Poleg tega je Komisija v prizadevanjih za preglednost in povečanje pravne varnosti za zadevna podjetja objavila obvestilo o opredelitvi trga, v katerem je navedla merila, ki jih je uporabila pri opredelitvi upoštevnega trga v vsakem posameznem primeru. V zvezi s tem se je Komisija s sprejetjem tovrstnih pravil ravnanja in s tem, da je z njihovo objavo naznanila, da jih bo odslej uporabljala za primere, na katere se nanašajo, sama omejila pri uveljavljanju diskrecijske pravice in od teh pravil ne more odstopiti, ne da bi bilo to, če je to primerno, sankcionirano zaradi kršitve splošnih pravnih načel, kot sta načeli enakega obravnavanja in varstva legitimnih pričakovanj. Poleg tega pa obvestilo o opredelitvi trga, čeprav ni pravna podlaga za izpodbijano odločbo, splošno in abstraktno določa merila, ki jih je Komisija oblikovala za ugotavljanje obstoja enega ali več trgov, in zato podjetjem zagotavlja pravno varnost (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 28. junija 2005 v združenih zadevah Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P, ZOdl., str. I‑5425, točki 211 in 213). Iz tega je razvidno, da je obvestilo o opredelitvi trga prispevalo k natančnejši določitvi meja za uveljavljanje diskrecijske pravice Komisije, ki jo ima že na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 23(2) Uredbe št. 1/2003.

138 V zvezi s tem je iz točk 4 in 5 obvestila o opredelitvi trga razvidno, da „si Komisija prizadeva povečati preglednost svoje politike in odločanja na področju politike konkurence“ in da „[bo p]ovečana preglednost […] tudi povzročila, da bodo podjetja in njihovi svetovalci lahko boljše predvidevali možnost, da lahko Komisija v posamezni zadevi poveča skrb za konkurenco. Podjetja bodo lahko zato upoštevala tako možnost v svojem notranjem odločanju, ko bodo na primer razmišljala o […] sprejemanju določenih sporazumov.“

139 Tako lahko glede na zgoraj navedene dejavnike razumen gospodarski subjekt, po potrebi s pomočjo pravnega svetovalca, dovolj natančno predvidi metodo, ki jo bo Komisija uporabila za ugotovitev, ali gre pri nekem ravnanju podjetja za enotno in trajajočo kršitev ali za več samostojnih kršitev.

140 Tretjič, glede trditve, da v členu 15(2) Uredbe št. 17 in členu 23(2) Uredbe št. 1/2003 niso jasno določene sankcije, je treba ugotoviti, da Komisija v nasprotju z navedbami tožečih strank pri določitvi glob zaradi kršitev konkurenčnih predpisov nima neomejene diskrecijske pravice (glej po analogiji zgoraj v točki 124 navedeno sodbo Degussa proti Komisiji, točka 74).

141 Člen 15(2) Uredbe št. 17 in člen 23(2) Uredbe št. 1/2003 namreč omejujeta diskrecijsko pravico Komisije. Po eni strani ti določbi določata objektivno merilo, v skladu s katerim globa vsakega podjetja ali podjetniškega združenja ne sme presegati 10 % njegovega prometa. Tako ima globa, ki se sme naložiti, ocenljivo in absolutno zgornjo mejo, ki se izračuna za vsako podjetje in za vsak primer kršitve, tako da je največja globa, ki se lahko naloži zadevnemu podjetju, določljiva vnaprej. Po drugi strani člen 15(2) Uredbe št. 17 in člen 23(3) Uredbe št. 1/2003, ki dopolnjuje člen 23(2) iste uredbe, Komisijo zavezujeta, da v vsakem posameznem primeru pri določitvi globe „upoštev[a] tež[o] in trajanje kršitve“ (glej po analogiji zgoraj v točki 124 navedeno sodbo Degussa proti Komisiji, točka 75).

142 Čeprav objektivno merilo zgornje meje globe in subjektivni merili teže in trajanja kršitve omogočajo Komisiji široko diskrecijsko pravico, pa to ne spremeni dejstva, da gre za merili, ki Komisiji dopuščata, da naloži sankcije ob upoštevanju stopnje nezakonitosti zadevnega ravnanja. Zato je treba v tej fazi izhajati iz tega, da člen 15(2) Uredbe št. 17 ter člen 23(2) in (3) Uredbe št. 1/2003, čeprav Komisiji omogočata diskrecijsko pravico, določata merila in meje, ki jih mora Komisija upoštevati pri izvrševanju pristojnosti na področju glob (glej po analogiji zgoraj v točki 124 navedeno sodbo Degussa proti Komisiji, točka 76).

143 Poleg tega je treba opozoriti, da mora Komisija pri določitvi glob na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 ter člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 spoštovati splošna pravna načela, zlasti načeli enakega obravnavanja in sorazmernosti, kot ju je razvila sodna praksa Sodišča in Splošnega sodišča (glej po analogiji zgoraj v točki 124 navedeno sodbo Degussa proti Komisiji, točka 77, in sodbo Splošnega sodišča z dne 8. oktobra 2008 v zadevi Schunk in Schunk Kohlenstoff‑Technik proti Komisiji, T‑69/04, ZOdl., str. II‑2567, točka 41).

144 Dodati je treba, da Sodišče in Splošno sodišče na podlagi člena 229 ES in člena 31 Uredbe št. 1/2003 odločata z neomejeno pristojnostjo o tožbah zoper odločbe, s katerimi Komisija določa globe, in lahko tako ne le razglasita odločbe Komisije za nične, temveč tudi razveljavita, zmanjšata ali povečata naložene globe. Upravno prakso Komisije tako neomejeno nadzorujejo sodišča Skupnosti (glej po analogiji zgoraj v točki 143 navedeno sodbo Schunk in Schunk Kohlenstoff‑Technik proti Komisiji, točka 41). Prav ta nadzor, ki ga sodišče Skupnosti izvaja ob upoštevanju meril, določenih v členu 15(2) Uredbe št. 17 ter členu 23(2) in (3) Uredbe št. 1/2003, je z ustaljeno in objavljeno sodno prakso omogočil, da se natančno opredelijo še nedoločeni pojmi iz člena 15(2) Uredbe št. 17, ki so bili povzeti v členu 23(2) in (3) Uredbe št. 1/2003 (glej v tem smislu in po analogiji zgoraj v točki 124 navedeno sodbo Degussa proti Komisiji, točka 79).

145 Poleg tega je Komisija na podlagi meril, navedenih v členu 15(2) Uredbe št. 17 ter, nedavneje, v členu 23(2) in (3) Uredbe št. 1/2003 in pojasnjenih s sodno prakso Sodišča in Splošnega sodišča, razvila znano in dostopno upravno prakso. Čeprav praksa odločanja Komisije ne predstavlja pravnega okvira za globe v zadevah konkurence (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 18. julija 2005 v zadevi Scandinavian Airlines System proti Komisiji, T‑241/01, ZOdl., str. II‑2917, točka 87 in navedena sodna praksa), pa Komisija v skladu z načelom enakega obravnavanja primerljivih dejanskih stanj ne sme obravnavati različno oziroma različnih dejanskih stanj enako, razen če je tako obravnavanje objektivno utemeljeno (sodba Sodišča z dne 13. decembra 1984 v zadevi Sermide, 106/83, Recueil, str. 4209, točka 28, in sodba Splošnega sodišča z dne 14. maja 1998 v zadevi BPB de Eendracht proti Komisiji, T‑311/94, Recueil, str. II‑1129, točka 309).

146 Poleg tega je treba upoštevati, da je Komisija v prizadevanjih za preglednost in povečanje pravne varnosti za zadevna podjetja objavila Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) [PJ] (UL C 9, str. 3, v nadaljevanju: Smernice), v katerih je pojasnila metodo izračuna, ki jo je določila kot zavezujočo v vsakem posameznem primeru. Preudarki glede obvestila o opredelitvi trga, navedeni v točki 137 zgoraj, veljajo tudi za Smernice. Komisija se je namreč s sprejetjem tovrstnih pravil ravnanja in s tem, da je z njihovo objavo naznanila, da jih bo odslej uporabljala za primere, na katere se nanašajo, sama omejila pri uveljavljanju diskrecijske pravice in od teh pravil ne more odstopiti, ne da bi bilo to, če je to primerno, sankcionirano zaradi kršitve splošnih pravnih načel, kot sta načeli enakega obravnavanja in varstva legitimnih pričakovanj. Poleg tega pa Smernice, čeprav niso pravna podlaga za izpodbijano odločbo, splošno in abstraktno določajo metodologijo, ki jo je Komisija oblikovala za določitev glob, naloženih z izpodbijano odločbo, in zato podjetjem zagotavljajo pravno varnost (zgoraj v točki 137 navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točki 211 in 213). Iz tega je razvidno, da je to, da je Komisija sprejela Smernice, ker je bilo v pravnem okviru, ki ga določata člen 15(2) Uredbe št. 17 ter, nedavneje, člen 23(2) in (3) Uredbe št. 1/2003, prispevalo k natančnejši določitvi meja za uveljavljanje diskrecijske pravice Komisije, ki jo ima že na podlagi teh določb (glej v tem smislu in po analogiji zgoraj v točki 124 navedeno sodbo Degussa proti Komisiji, točka 82).

147 Tako lahko glede na zgoraj navedene različne dejavnike razumen gospodarski subjekt, po potrebi s pomočjo pravnega svetovalca, dovolj natančno predvidi metodo in okvirno globo, ki mu grozi za neko ravnanje. Dejstvo, da ta subjekt ne more vnaprej poznati natančne globe, ki jo bo Komisija naložila v vsakem posameznem primeru, ne predstavlja kršitve načela zakonitosti kazni, ker zaradi teže kršitev, ki jih mora sankcionirati Komisija, cilja represije in odvračanja upravičujeta to, da podjetja ne morejo oceniti prednosti, ki bi jih imela zaradi sodelovanja pri kršitvi, tako da bi vnaprej upoštevala globo, ki bi jim bila naložena zaradi tega protipravnega ravnanja (zgoraj v točki 124 navedena sodba Degussa proti Komisiji, točka 83, in zgoraj v točki 143 navedena sodba Schunk in Schunk Kohlenstoff‑Technik proti Komisiji, točka 45).

148 Tudi če podjetja ne morejo vnaprej natančno poznati globe, ki jo bo Komisija naložila v vsakem posameznem primeru, je treba ugotoviti, da mora Komisija v skladu s členom 253 ES v odločbi, s katero je naložena globa, ne glede na njen splošno znan kontekst med drugim obrazložit