SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(tretji senat)

z dne 12. decembra 2012

Zadeva F‑90/11

BS

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Nekdanji uradnik – Socialna varnost – Člen 73 Kadrovskih predpisov – Pravila o zavarovanju za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni – Lestvica, priložena Pravilom o zavarovanju – Stopnja telesne in duševne okvare – Razlaga lestvice – Zdravniška komisija – Pooblastilo – Načelo kolegialnosti“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero BS, nekdanji uradnik Evropske komisije, v bistvu predlaga razglasitev ničnosti odločbe s z dne 20. decembra 2010, s katero je organ, pristojen za imenovanja (v nadaljevanju: OPI), končal postopek, uveden na podlagi člena 73 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi), ker je ugotovil, da ni telesne in duševne okvare (v nadaljevanju: TDO).

Odločitev: Tožba se zavrne. Tožeča stranka nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila Komisija.

Povzetek

1. Uradniki – Socialna varnost – Zavarovanje za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni – Zdravniško mnenje – Zavrnitev enega od članov zdravniške komisije, da podpiše poročilo – Kršitev procesnega prava – Neobstoj – Pogoji

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 73; Pravila o zavarovanju za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni, člen 22(3))

2. Uradniki – Socialna varnost – Zavarovanje za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni – Zdravniško mnenje – Pristojnost zdravniške komisije – Pravne presoje – Izključitev – Razlaga lestvice za ocenjevanje telesnih in duševnih okvar – Dopustnost

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 73; Pravila o zavarovanju za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni, člen 22(3) in Priloga C)

3. Uradniki – Socialna varnost – Zavarovanje za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni – Zdravniško mnenje – Sodni nadzor – Meje

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 73; Pravila o zavarovanju za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni, člen 22(3))

4. Uradniki – Socialna varnost – Zavarovanje za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni – Zdravniško mnenje – Obveznost obrazložitve zdravniške komisije – Obseg

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 73; Pravila o zavarovanju za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni, člen 22(3))

5. Uradniki – Socialna varnost – Zavarovanje za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni – Zdravniško mnenje – Obveznost zdravniške komisije, da odgovori na vprašanja, postavljena v pooblastilu organa, pristojnega za imenovanja – Obseg – Meje

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 73; Pravila o zavarovanju za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni, člen 22(2))

6. Uradniki – Socialna varnost – Zavarovanje za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni – Invalidnost – Pojem – Dovolj resne poškodbe – Vključitev

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 73; Pravila o zavarovanju za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni, Priloga A, člen 73)

1. Poročilo zdravniške komisije ne vsebuje kršitve procesnega prava samo zato, ker ga eden od njenih članov ni hotel podpisati. Vendar je treba za spoštovanje načela kolegialnosti dela zdravniške komisije dokazati, da je imel član, ki ni podpisal poročila, možnost ustrezno predstaviti svoje stališče preostalima članoma.

(Glej točko 38.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 14. september 2010, AE proti Komisiji, F‑79/09, točka 56 in navedena sodna praksa.

2. S členom 22(3) Pravil o zavarovanju za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni, predvidenih v členu 73 Kadrovskih predpisov, je pristojnost zdravniške komisije omejena zgolj na zdravniški vidik zadeve, nalaga pa se ji tudi, da se razglasi za nepristojno v primeru spora pravne narave.

Zato zdravniška komisija za oceno stopnje telesne in duševne okvare (TDO) zavarovancev uporablja evropsko lestvico za zdravniško ocenjevanje TDO, navedeno v Prilogi A k navedenim pravilom, in Prilogo C. Pri tej uporabi pa zdravniška komisija svoje zdravniške ugotovitve nujno povezuje s pravnimi kategorijami, opredeljenimi v lestvici in Prilogi C, kar predpostavlja, da je pred tem opredelila in razmejila te kategorije. Tako je del dejavnosti zdravniške komisije, da z vidika določb lestvice in Priloge C, ki ju uporablja, opredeli zdravniške ugotovitve, do katerih je prišla. Njena pristojnost torej ni izključena, ker ti postopki nedvomno spadajo v okvir zdravniškega vidika zadeve.

Poleg tega bo organ, pristojen za imenovanja, nazadnje potrdil ali zavrnil razlago lestvice in Priloge C, ki jo je sprejela zdravniška komisija za opredelitev zdravniških ugotovitev, ki jih je oblikovala, in tako preprečil vsakršno tveganje pravne negotovosti, povezano z morebitnimi spremembami navedene razlage zaradi spreminjanja sestave zdravniških komisij.

(Glej točke 62, 64, 65 in 69.)

3. Sodnega nadzora nad zdravniškimi mnenji ni mogoče razširiti na zdravniško presojo v ožjem smislu, ki jo je treba šteti za dokončno, kadar je izvedena pod zakonitimi pogoji. Vendar je sodišče Unije pristojno, da preveri, ali je zdravniško mnenje obrazloženo tako, da omogoča presojo ugotovitev, na katerih temeljijo njegovi sklepi, in ali obstaja razumljiva povezava med zdravniškimi ugotovitvami, ki jih vsebuje, in sklepi komisije.

(Glej točko 72.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 27. junij 2000, Plug proti Komisiji, T‑47/97, točka 117.

4. Naloga zdravniške komisije je podati mnenje o zdravniških vprašanjih, ki so ji predložena. Ob upoštevanju te naloge obveznost obrazložitve, ki ji je naložena, pomeni le, da pojasni, kako je na podlagi elementov, ki jih je imela na voljo, prišla do zdravniških ugotovitev, ki jih je nazadnje sprejela. Ta dolžnost obrazložitve ne zahteva, da pojasni, zakaj se je štela za pristojno.

(Glej točko 77.)

5. Zdravniški komisiji ni mogoče očitati, da ni podrobno odgovorila na vsako od točk, omenjenih v pooblastilu, ki ji je bilo podeljeno, če je sicer iz listin iz spisa razvidno, da je organu, pristojnemu za imenovanja, s svojimi zdravniškimi presojami zagotovila vse potrebne elemente za sprejetje odločitve. Čeprav določbe člena 22(2) Pravil o zavarovanju za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni določajo, da institucija pripravi pooblastilo, ki ga nato podeli zdravniški komisiji, pa ne določajo izrecno, da mora zdravniška komisija odgovoriti na vsako od vprašanj v navedenem pooblastilu.

V zvezi s tem ima zdravniška komisija na podlagi Pravil o zavarovanju obsežno nalogo, da organu, pristojnemu za imenovanja, zagotovi vse zdravniške presoje, potrebne za sprejetje odločbe o določitvi stopnje telesne in duševne okvare. Poleg tega mora v okviru naloge, ki je zdravniški komisiji podeljena s Pravili o zavarovanju, popolnoma objektivno in neodvisno presoditi zdravniška vprašanja, kar pomeni, da je popolnoma svobodna pri presoji. Ko organ, pristojen za imenovanja, prejme poročilo zdravniške komisije, katere pooblastilo je pripravil, seveda lahko z dodatnim pooblastilom pojasni svoja vprašanja ali postavi nova, da bi dobil vse želene presoje, v tem primeru pa mora zdravniška komisija jasno in natančno odgovoriti na vprašanja, ki jih je postavil navedeni organ. Tudi če v pooblastilu ni vprašanja o točno določeni točki, pa je zdravniška komisija pooblaščena, da organu, pristojnemu za imenovanja, pošlje vse dodatne zdravniške ugotovitve, ki bi mu lahko pomagale pri odločitvi.

(Glej točke od 80 do 85.)

Napotitev na:

Sodišče: 19. januar 1988, Biedermann proti Računskemu sodišču, 2/87, točka 19;

Sodišče prve stopnje: 9. julij 1997, S proti Sodišču, T‑4/96, točke 41, 42 in 44.

6. Za invalida v smislu člena 73 Kadrovskih predpisov je treba šteti osebo, ki po poškodbi pri delu ali poklicni bolezni ne more več delno ali v celoti imeti normalnega aktivnega življenja. Torej bi bilo v nasprotju s členom 73 Kadrovskih predpisov, katerega cilj je prav zavarovanje tveganja take invalidnosti, če bi se člen 73 evropske lestvice za zdravniško ocenjevanje telesnih in duševnih okvar v Prilogi A k Pravilom o zavarovanju za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni razlagal tako, da bi lahko vsaka kožna poškodba ne glede na resnost povzročila najmanj 5‑odstotno stopnjo telesne in duševne okvare. Zato se lahko upoštevajo le dovolj resne poškodbe.

(Glej točko 91.)

Napotitev na:

Sodišče: 2. oktober 1979, B proti Komisiji, 152/77, točka 10.