Zadeva T-318/00

Freistaat Thüringen

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Državne pomoči – Zloraba pomoči – Tveganje izogibanja nalogu za vračilo – Vračilo pomoči s strani družb, ki so pridobile obratna sredstva prvotnega prejemnika“

Povzetek sodbe

1. Pomoči, ki jih dodelijo države – Upravni postopek – Možnost, da Komisija utemelji svojo odločbo z razpoložljivimi podatki – Pogoj – Predhodna uporaba pristojnosti za sprejetje odločbe glede zadevne države članice – Sodni nadzor nad ugotavljanjem dejstev – Obseg

(člen 88(2) ES; Uredba Sveta št. 659/1999, členi 5(2), 6(1), 10(3) in 13(1))

2. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pomoči, ki jih odobri Komisija – Zloraba s strani prejemnika – Merila za presojo

(člena 87 ES in 88(2) ES; Uredba Sveta št. 659/1999, člen 1(g))

3. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Uporaba državnega poroštva – Označba kot pomoč, ki ni podelitev garancije – Pogoj – Porokova odpoved svojim pravicam, s čimer se zmanjša dolg prejemnika pomoči

(člen 87 ES)

4. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Odločitev Komisije na področju državnih pomoči

(člena 87 ES in 253 ES)

5. Pomoči, ki jih dodelijo države – Prepoved – Odstopanja – Obseg odstopanja – Ozka razlaga – Dejavnosti Treuhandanstalt – Pojem privatizacije

(člen 87(1) in (2)(c) ES)

6. Pomoči, ki jih dodelijo države – Odločba Komisije, s katero je ugotovljena nezdružljivost individualne pomoči, podeljene na podlagi predhodno odobrene splošne sheme pomoči, s skupnim trgom – Obveznost obrazložitve – Obseg

(člen 88(3) ES)

7. Akti institucij – Obrazložitev – Napaka v sicer zadostni obrazložitvi odločbe – Nevplivanje na zakonitost odločbe

(člen 253 ES)

8. Pomoči, ki jih dodelijo države – Obstoječe pomoči in nove pomoči – Denarna pomoč, uporabljena za vračilo posojila, za katero jamči javni organ – Opredelitev nove pomoči

(člen 88 ES)

9. Pomoči, ki jih dodelijo države – Vračilo nezakonite pomoči – Preusmerjena pomoč – Preusmeritev, za katero je Komisija vedela – Vračilo od prejemnika pomoči – Izključitev

(člen 88(2) ES)

10. Pomoči, ki jih dodelijo države – Vračilo nezakonite pomoči – Področje uporabe – Pomoč, dodeljena skupini podjetij, ki je izvajala notranje prenose sredstev – Vračilo od podjetja iz skupine, ki ni bilo prejemnik pomoči in ni imelo nobene koristi od prenosov – Izključitev

(člen 88(2) ES)

11. Pomoči, ki jih dodelijo države – Vračilo nezakonite pomoči – Vračilo od podjetja, ki ni bilo prejemnik pomoči, vendar je kupilo sredstva od prejemnika in nadaljevalo njegovo dejavnost – Pogoj – Izogibanje odločbi o vračilu – Presoja in casu

(člen 88(2) ES)

1. V okviru upravnega postopka na področju državnih pomoči je Komisija pooblaščena, da sprejme odločbo na podlagi razpoložljivih podatkov, kadar država članica ne izvršuje svoje obveznosti sodelovanja in zavrača predložitev podatkov, ki jih je zahtevala Komisija za preučitev združljivosti pomoči s skupnim trgom. Preden sprejme tako odločbo, mora Komisija vendarle zadostiti določenim procesnim zahtevam. Zlasti mora državi članici naložiti, naj ji v določenem roku predloži vse dokumente, informacije in podatke, ki so potrebni za preučitev, ali je pomoč združljiva s skupnim trgom. Komisija ima pravico končati postopek in sprejeti odločbo o združljivosti ali nezdružljivosti pomoči s skupnim trgom na podlagi razpoložljivih podatkov samo, če država članica kljub odredbi Komisije ne predloži zahtevanih podatkov. Te zahteve so povzete in izražene v členih 5(2), 10(3) in 13(1) Uredbe št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 88 Pogodbe ES.

V zvezi s tem, glede na to, da so z odločbo o začetku formalnega postopka, določenega v členu 6(1) Uredbe, in njeno objavo v Uradnem listu Evropske unije država članica in druge zainteresirane stranke obveščene o dejstvih, na podlagi katerih namerava Komisija utemeljiti končno odločbo, če stranke menijo, da so določena dejstva iz odločbe o začetku formalnega postopka preiskave napačna, morajo o tem seznaniti Komisijo med upravnim postopkom, ker sicer tvegajo, da teh dejstev ne bodo mogle več izpodbijati v sodnem postopku. Nasprotno pa se Komisija, kadar nima nasprotujočih si podatkov zadevnih strank, lahko opre na dejstva, čeprav ta niso pravilna, s katerimi razpolaga ob sprejetju končne odločbe, če so bili upoštevni dejanski elementi predmet odredbe Komisije o predložitvi potrebnih podatkov, ki je bila naslovljena na državo članico. Če nasprotno Komisija ne zahteva od države članice predložitve podatkov o dejstvih, na katera se namerava opreti, posledično ne more upravičiti morebitnega napačno ugotovljenega dejanskega stanja z utemeljitvijo, da se je ob sprejemanju odločbe, s katero se konča formalni postopek preiskave, lahko oprla samo na podatke, ki so ji bili takrat na voljo.

Komisija zato ni izvzeta iz sodnega nadzora, kar zadeva ugotovitev dejstev. Če je država članica v celoti izpolnila obveznost poslati vse podatke, ki jih zahteva Komisija, bo namreč brez vsakih težav na podlagi podatkov, ki jih je poslala v postopku, dokazala, da ji ni mogoče pripisati morebitnih napačnih ugotovitev dejanskega stanja, navedenih v izpodbijani odločbi. Poleg tega, kadar Komisija sprejme odločbo na podlagi razpoložljivih podatkov o nekaterih dejstvih, ne da bi prav v zvezi s tem upoštevala procesne zahteve, priznane v sodni praksi in povzete v Uredbi št. 659/1999, lahko Sodišče prve stopnje izvaja nadzor v zvezi z vprašanjem, ali je upoštevanje teh dejstev lahko povzročilo napako pri presoji, ki razveljavlja zakonitost izpodbijane odločbe.

(Glej točke 73, 88 in 89.)

2. Iz člena 88(2), prvi pododstavek, ES in iz člena 1(g) Uredbe št. 659114 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 88 Pogodbe ES izhaja, da mora Komisija, da dokaže, da je bila pomoč, dodeljena v skladu z odobreno shemo pomoči, predmet zlorabe, dokazati, da se je ta pomoč uporabila v nasprotju s to shemo, kot jo je odobrila Komisija, torej v nasprotju z nacionalnimi predpisi, ki urejajo to shemo, ali dodatnimi pogoji, ki jih je država članica sprejela, ko je Komisija odobrila shemo.

V zvezi s tem kršitve samo dodatnega pogoja, ki ga je enostransko naložil izplačnik pomoči, ne da bi bil ta pogoj izrecno določen v nacionalnih pravilih, ki urejajo to shemo pomoči, kot jih je odobrila Komisija, ni mogoče šteti za zadosten dokaz zlorabe pomoči v smislu člena 88(2), prvi pododstavek, ES.

(Glej točke 113, 114, 144, 145 in 149.)

3. Obstoj in obseg pomoči je treba presojati ob upoštevanju razmer ob njeni dodelitvi. Zato dejstvo, da je državno poroštvo izpostavljeno v primeru neizpolnjevanja obveznosti podjetja prejemnika, ne spremeni narave tega poroštva z vidika člena 87 ES in ne povzroči nastanka nove pomoči.

V nekaterih primerih pa dejstvo, da se državni porok enostransko odpove pravicam, ki jih ima do prejemnika po zahtevi za izvršitev poroštva, lahko pomeni pomoč. Tako je predvsem, če državni porok ne ravna kot razumen gospodarski subjekt, ki stori vse potrebno, da doseže vračilo zneska, ki ga je moral plačati na podlagi poroštva. Poleg tega, če se izkaže, da je odpoved terjatvi, ki je bila prvotno pokrita s poroštvom za posojilo, potem ko je poroštvo izvršeno, dokončna, kar tako povzroči neposredno zmanjšanje zadolženosti prejemnika, je ta odpoved praviloma lahko ločena pomoč, ker pomeni dodatno ekonomsko prednost v primerjavi s poroštvom za posojilo in njegovo izvršitvijo.

(Glej točki 125 in 126.)

4. Obrazložitev, zahtevana v členu 253 ES, mora v samem aktu jasno in nedvoumno izražati utemeljitev organa Skupnosti, tako da se zainteresirane stranke lahko seznanijo z utemeljitvami sprejetega ukrepa, da lahko branijo svoje pravice, in lahko Sodišče izvaja nadzor.

Kar zadeva odločbo, ki jo Komisija sprejme za področje državnih pomoči, je treba obveznost obrazložitve presoditi predvsem glede na interes za prejem pojasnil, ki ga lahko imajo naslovniki ali druge osebe, ki jih akt neposredno in posamično zadeva v smislu člena 230 ES. Torej obveznosti obrazložitve odločbe, sprejete na področju državnih pomoči, ni mogoče določiti glede na interes biti obveščena samo tiste države članice, na katero je ta odločba naslovljena, ker je ta interes mogoče manjši zaradi posebnih razlogov, povezanih s tem, ali izpodbija nekatere pravne in dejanske okoliščine v upravnem postopku ali ne, temveč se ta razširja na vse dejanske in pravne ugotovitve, na podlagi katerih je bila sprejeta ta odločba.

(Glej točki 127 in 156.)

5. Okvir, ki ureja dejavnosti Treuhandanstalt, kot ga je sprejela Komisija, je vrsta odstopanj od splošnega načela združljivosti državnih pomoči s skupnim trgom, določenega v členu 87(1) ES. Komisija je s sprejetjem teh odstopanj želela olajšati nalogo Treuhandanstalt, ki je edinstven organ, da prestrukturira podjetja v nekdanji Nemški demokratični republiki in zagotovi njihov prehod iz planskega v tržno gospodarstvo.

Iz tega sledi, da je treba pojem „privatizacija“ v okviru shem pomoči Treuhandanstalt kot pogoj za izvajanje sheme, ki odstopa od splošnega načela združljivosti državnih pomoči s skupnim trgom, določenega v členu 87(1) ES, razlagati ozko. V taki razlagi je obstoj privatizacije v smislu teh shem načelno mogoče dovoliti samo, če zasebni vlagatelj pridobi del kapitala že obstoječega državnega podjetja, s katerim lahko pridobi nadzor nad tem podjetjem.

Tako ustanovitve novega podjetja, ki bi imelo novo poslovno dejavnost, v obliki skupnega podjetja, ki bi ga sestavljalo podjetje iz nekdanje Nemške demokratične republike in podjetje iz Zvezne republike Nemčije, ni mogoče opredeliti kot privatizacijo v smislu zgoraj navedenih shem Treuhandanstalt. V nasprotju s privatizacijo, načrtovano v teh shemah, katere namen je prehod podjetja iz planskega v tržno gospodarstvo, je ustanovitev novega podjetja omogočila razvoj popolnoma novega poslovnega načrta z novimi sredstvi in novo poslovno dejavnostjo.

(Glej točki 176 in 177.)

6. V obrazložitvi odločbe o ugotovitvi nezdružljivosti s skupnim trgom državne pomoči, dodeljene v skladu s splošno shemo pomoči, ki jo je odobrila Komisija, se ta lahko omeji na dejstvo, da pomoč ni skladna s pogoji, določenimi v dopisih o odobritvi shem, ker v upravnem postopku ni bilo pojasnil, ki jih mora dokazati zadevna država članica in s katerimi se skuša dokazati, ali da ne gre za pomoč ali da je ta pomoč vsekakor združljiva s skupnim trgom in ni bila predmet zlorabe.

(Glej točko 180.)

7. Čeprav uvodna izjava spornega akta vsebuje napačno navedbo dejstev, ta napaka kljub temu ne more povzročiti razglasitve ničnosti tega akta, če so v drugih uvodnih izjavah izpodbijane odločbe navedeni razlogi, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti njegovo utemeljenost.

(Glej točko 191.)

8. Iz samega dejstva, da se je finančna pomoč, ki jo je podjetju dodelil javni organ, uporabila za vračilo posojil, za katera je poroštvo dal ta javni organ, ni mogoče sklepati, da gre za pomoč na podlagi tega poroštva in ne za novo pomoč.

(Glej točki 247 in 281.)

9. Komisija ni upravičena zahtevati vračila nezakonite državne pomoči od podjetja, ki je bilo njen naslovnik, če je v trenutku sprejetja odločbe v zvezi s tem vedela ali ni mogla ne vedeti, da pomoč ni koristila temu podjetju.

V zvezi s tem odločba, ki nalaga vračilo pomoči od podjetja, ki je naslovnik te pomoči, ni v skladu z načeli, ki urejajo vračilo nezakonitih državnih pomoči, če je Komisija vsaj v trenutku sprejetja izpodbijane odločbe imela skupek veljavnih in ujemajočih se indicev, iz katerih je izhajalo, da podjetje dejansko ni koristilo velikega dela pomoči zaradi njene preusmeritve, in če so ti indici omogočali določitev vsaj približnega obsega preusmeritve. Komisija se za utemeljitev svoje odločbe ne more zavarovati z dejstvom, da ji organi zadevne države članice niso predložili natančnih podatkov v zvezi z delom pomoči, ki je bila preusmerjena, ker Komisija ni uporabila svojih pooblastil, da bi se ji predložilo te podatke.

(Glej točke od 321 do 323.)

10. Podjetje, ki je udeleženo v skupini povezanih podjetij, med katerimi so obstajali notranji mehanizmi prenosa sredstev, ne more biti zavezano vrniti nezakonite državne pomoči na podlagi tega, da naj bi zaradi svoje pripadnosti navedeni skupini, čeprav ni bilo prejemnik pomoči, imelo dejansko korist od nje, ker ni sporno, da so bili ti mehanizmi prenosa uporabljeni samo v škodo tega podjetja in ne v njegovo korist.

(Glej točko 324.)

11. Dejstvo, da je podjetje kupilo del sredstev prejemnika nezakonite pomoči in nadaljevalo njegovo dejavnost, nujno ne zadostuje za ugotovitev, da gre za transakcijo z namenom izogibanja posledic odločbe Komisije o vračilu te pomoči. Za določitev, ali dejansko gre za izogibanje, je treba namreč upoštevati podatke, kot so podrobna pravila navedenega odkupa, dejansko plačana cena, ohranitev določenega števila sredstev v premoženju prejemnika in ekonomska logika transakcije.

(Glej točke od 326 do 343.)

SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (tretji razširjeni senat)

z dne 19. oktobra 2005( )

„Državne pomoči – Zloraba pomoči – Tveganje izogibanja nalogu za vračilo – Vračilo pomoči s strani družb, ki so pridobile obratna sredstva prvotnega prejemnika“

V zadevi T-318/00,

Freistaat Thüringen (Nemčija), ki ga zastopa M. Schütte, odvetnik, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

tožeča stranka,

ob intervenciji

Zvezne republike Nemčije, ki jo zastopata W.-D. Plessing in T. Jürgensen, zastopnika, ob sodelovanju z R. Bierwagnom, odvetnik,

intervenient,

proti

Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo zastopata K.‑D. Borchardt in V. Kreuschitz, zastopnika, ob sodelovanju s C. Koenigom, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

tožena stranka,

ob intervenciji

ODS Optical Disc Service GmbH, s sedežem v Hamburgu (Nemčija), ki jo zastopata I. Brinker in U. Soltész, odvetnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

intervenient,

zaradi predloga za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2000/796/ES z dne 21. junija 2000 o državni pomoči Nemčije v korist CDA Compact Disc Albrechts GmbH (Turingija) (UL L 318, str. 62),

SODIŠČE PRVE STOPNJE

EVROPSKIH SKUPNOSTI (tretji razširjeni senat),

v sestavi J. Azizi, predsednik, R. García-Valdecasas, J. D. Cooke, M. Jaeger in F. Dehousse, sodniki,

sodna tajnica: D. Christensen, administratorka,

na podlagi pisnega postopka in javne obravnave z dne 5. maja 2004

izreka naslednjo

Sodbo

Pravni okvir

1 Člen 87 ES določa:

„1. Razen če ta pogodba ne določa drugače, je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva s skupnim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami [...]“

2 Člen 88 ES določa:

„1. Komisija v sodelovanju z državami članicami redno preverja vse sisteme pomoči, ki obstajajo v teh državah. Slednjim predlaga ustrezne ukrepe, ki so potrebni za postopen razvoj ali delovanje skupnega trga.

2. Če Komisija po tem, ko je pozvala zadevne stranke k predložitvi pripomb, ugotovi, da pomoč, ki jo je dodelila država članica, ali pomoč iz državnih sredstev ni združljiva s skupnim trgom glede na člen 87, ali če se takšna pomoč zlorablja, odloči, da mora zadevna država takšno pomoč odpraviti ali spremeniti v roku, ki ji ga določi [...]“

3 V skladu s členom 5 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 88 Pogodbe ES (UL L 83, str. 1):

„1. Če Komisija meni, da so podatki, ki jih je predložila država članica v zvezi z ukrepom, prijavljenim na podlagi člena 2, nepopolni, zahteva vse potrebne dodatne podatke. Če država članica odgovori na zahtevo, Komisija obvesti državo članico o prejemu odgovora.

2. Če država članica zahtevanih podatkov ne predloži v roku, ki ga je določila Komisija, ali predloži nepopolne podatke, Komisija državi pošlje opomin in omogoči primeren dodatni rok, v katerem mora predložiti podatke.

[…]“

4 Poleg tega člen 6 Uredbe št. 659/1999 določa:

„1. Odločba o začetku formalnega postopka preiskave vsebuje povzetek bistvenih dejanskih in pravnih vprašanj, vključuje predhodno oceno Komisije o značaju pomoči predlaganega ukrepa in izpostavi dvome o njegovi združljivosti s skupnim trgom. Odločba od zadevne države članice in drugih zainteresiranih strank zahteva, da pošljejo pripombe v predpisanem roku, ki navadno ni daljši od enega meseca. V ustrezno upravičenih primerih lahko Komisija predpisano obdobje podaljša.

[…]“

5 V skladu s členom 10 Uredbe št. 659/1999:

„1. Če ima Komisija podatke iz katerega koli vira o domnevni nezakoniti pomoči, te podatke brez odlašanja preveri.

2. Če je potrebno, zahteva podatke od zadevne države članice. […] člen 5(1) in (2) se uporablja […] smiselno.

3. Če kljub opominu na podlagi člena 5(2) zadevna država članica ne predloži zahtevanih podatkov v roku, ki ga je predpisala Komisija, ali če predloži nepopolne podatke, Komisija z odločbo zahteva predložitev podatkov (v nadaljnjem besedilu ‚odredba o predložitvi podatkov‘). V odločbi se navede, kateri podatki se zahtevajo, in predpiše primeren rok, v katerem morajo biti predloženi.“

6 Člen 13(1) Uredbe št. 659/1999 določa:

„Pregled morebitne nezakonite pomoči se zaključi z odločbo na podlagi člena 4(2), (3) ali (4). V primeru odločbe o začetku formalnega postopka preiskave se postopek zaključi z odločbo na podlagi člena 7. Če država članica ne izpolni odredbe o predložitvi podatkov, se ta odločba sprejme na podlagi razpoložljivih podatkov.“

7 Člen 14 te uredbe določa:

„1. Če se v primerih nezakonite pomoči sprejmejo negativne odločbe, Komisija odloči, da mora zadevna država članica sprejeti vse potrebne ukrepe, da upravičenec vrne pomoč (v nadaljnjem besedilu ‚odločba o vračilu‘). Komisija ne zahteva vračila pomoči, če bi bilo to v nasprotju s splošnim načelom prava Skupnosti.

2. Pomoč, ki se vrne na podlagi odločbe o vračilu, vključuje obresti po primerni obrestni meri, ki jo določi Komisija. Obresti se plačajo od datuma, ko je bila nezakonita pomoč na razpolago upravičencu, do datuma vračila.

3. Brez poseganja v odločbo Sodišča Evropskih skupnosti na podlagi člena [242 ES] se vračilo izvede nemudoma in skladno s postopki, določenimi v nacionalni zakonodaji zadevne države članice, če omogočajo takojšnjo in učinkovito izvajanje odločbe Komisije. V ta namen in v primeru postopka pred državnimi sodišči zadevne države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe, ki so jim na voljo v teh pravnih sistemih, vključno z začasnimi ukrepi, brez poseganja v pravo Skupnosti.“

8 Poleg tega člen 16 Uredbe št. 659/1999, z naslovom „Zloraba pomoči“, določa:

„Brez poseganja v člen 23 lahko Komisija v primerih zlorabe pomoči sproži formalni postopek preiskave na podlagi člena 4(4). Členi 6, 7, 9 in 10, člen 11(1) ter členi 12, 13, 14 in 15 se uporabljajo smiselno.“

9 Nazadnje, Komisija je leta 1994 sprejela smernice Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah (UL C 368, str. 12), spremenjene leta 1997 (UL C 283, str. 2) (v nadaljevanju: smernice o pomoči za reševanje in prestrukturiranje).

Dejansko stanje

10 Komisija se je z Odločbo 2000/796/ES z dne 21. junija 2000 o državni pomoči Nemčije v korist družbe CDA Compact Disc Albrechts GmbH (Turingija) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) izrekla o zakonitosti finančnih pomoči, ki so jih med letoma 1991 in 1995 različne nemške osebe javnega prava dodelile podjetju za izdelavo CD-plošč (v nadaljevanju: CD) in dodatkov za CD, s sedežem v Albrechtsu, dežela Turingija (v nadaljevanju: tovarna CD-jev v Albrechtsu).

A – Splošni kontekst

11 Komisija je v izpodbijani odločbi razlikovala tri stopnje, in sicer, prvič, stopnjo ustanovitve podjetja, drugič, stopnjo prestrukturiranja podjetja in tretjič, odkup nekaterih sredstev podjetja s strani družbe MediaTec Datenträger GmbH (v nadaljevanju: MTDA).

1. Faza ustanovitve podjetja (od leta 1990 do leta 1992)

12 Iz izpodbijane odločbe izhaja, da je bila tovarna CD-jev v Albrechtsu ustanovljena na podlagi pogodbe o skupnem vlaganju, ki sta jo 20. februarja 1990 sklenila kombinat VEB (v državni lasti) Robotron, s sedežem v Dresdnu, v deželi Saški (v nadaljevanju: Robotron) in družba R. E. Pilz GmbH & Co. Beteiligungs KG (v nadaljevanju: PBK), ki je bila del skupine Pilz, s sedežem v Kranzbergu, v deželi Bavarski (v nadaljevanju: skupina Pilz). Kapital skupnega podjetja, ki se je takrat imenovalo „Pilz & Robotron GmbH & Co. Beteiligungs KG“ (v nadaljevanju: skupno podjetje), je pripadal v višini dveh tretjin kapitala družbi Robotron in v višini ene tretjine kapitala družbi PBK. Namen skupnega podjetja je bil izdelovanje CD-jev, ovitkov za CD-je in dodatkov. Upravljal ga je Reiner Pilz, poslovodja skupine Pilz (enajsta uvodna izjava izpodbijane odločbe).

13 Da bi dosegli namen poslovanja, je skupno podjetje 29. avgusta 1990 z družbo Pilz GmbH & Co. Construction KG, ki je pripadala skupini Pilz (v nadaljevanju: Pilz Construction), sklenilo splošno podjemno pogodbo za izgradnjo tovarne CD‑jev na ključ za pavšalni znesek 235,525 milijona nemških mark (DEM). V te izdatke so bili vključeni tudi stroški komunalne opreme zemljišča, ocenjene na 7,5 milijona DEM (dvanajsta in dvajseta uvodna izjava izpodbijane odločbe).

14 Poleg tega sta družbenika skupnega podjetja 26. maja 1992 sklenila aneks k pogodbi, ki je določal povečanje obsega proizvodnje CD-jev in ovitkov za CD-je. Skupna vrednost potrebnih storitev in dobav se je zato povečala na 39 milijonov DEM (dvaindvajseta uvodna izjava izpodbijane odločbe).

15 Za financiranje teh investicij so skupno podjetje, Robotron in PBK najeli potrebna posojila pri konzorciju bank. Ta posojila so bila bodisi delno bodisi v celoti zavarovana z garancijami, ki sta jih dali Treuhandanstalt, javna agencija za financiranje privatizacije podjetij v nekdanji Nemški demokratični republiki (v nadaljevanju: THA), in dežela Bavarska. Poleg tega sta dežela Turingija in dežela Bavarska – zadnja prek Bayerische Landesanstalt für Aufbaufinanzierung, agencije dežele Bavarske za financiranje infrastrukture (v nadaljevanju: LfA) – skupnemu podjetju podelili subvencije in premije za investicije.

16 Na stopnji ustanovitve tovarne CD-jev v Albrechtsu je bilo lastništvo deležev, ki so predstavljali osnovni kapital skupnega podjetja, večkrat preneseno. Najprej so bili, ker je THA leta 1992 likvidirala Robotron, deleži skupnega podjetja v lasti te družbe prodani PBK. PBK je nato prenesla skoraj ves svoj delež skupnega podjetja na družbo Pilz GmbH & Co. Compact Disc KG, ki je bila tudi v skupini Pilz (v nadaljevanju: Pilz Compact Disc), tako da je skupno podjetje postalo hčerinska družba zadnje. Nazadnje je 24. novembra 1992, po tem prenosu in po prenosu sedeža družbe v Albrechts, skupno podjetje spremenilo ime družbe v Pilz Albrechts GmbH (v nadaljevanju: PA). To podjetje je bilo takoj po tem prenosu vključeno v sistem centraliziranega vodenja sredstev skupine Pilz (trinajsta in štirinajsta uvodna izjava izpodbijane odločbe).

2. Stopnja prestrukturiranja (od l. 1993 do l. 1998)

17 Tovarna za proizvodnjo CD-jev je začela obratovati leta 1993. Že v samem začetku je imela velike težave in se je zelo zadolžila (petnajsta uvodna izjava izpodbijane odločbe).

18 Za odpravo tega stanja je bila 7. marca 1994 med skupino Pilz (skupaj s PA), bankami in osebami javnega prava (THA, LfA, Thüringer Industriebeteiligungsgesellschaft (v nadaljevanju: TIB) in Thüringer Aufbaubank (v nadaljevanju: TAB)), ki so sodelovale pri financiranju izgradnje tovarne CD‑jev v Albrechtsu, sklenjen sporazum o sanaciji. V okviru tega sporazuma je bil velik del bančnih posojil, ki so bila odobrena za izgradnjo tovarne za proizvodnjo CD-jev, v celoti ali deloma povrnjen. Poleg tega je na podlagi sporazuma o sanaciji osnovni kapital PA pripadel TIB – v višini 98-odstotnega deleža – in TAB – v višini 2-odstotnega deleža – z retroaktivnim učinkom od 1. januarja 1994, kar je posledično pomenilo, da PA ni več pripadala skupini Pilz. Oktobra 1994 je ta družba tudi spremenila ime družbe v CDA Compact Disc Albrechts GmbH (v nadaljevanju: CD Albrechts) (petnajsta in sedemnajsta uvodna izjava izpodbijane odločbe). TAB in LfA sta v letih 1994 in 1995 odobrili več posojil družbi CD Albrechts.

19 Nemški organi so prav tako v letu 1994 opazili, da je bil velik del finančnih pomoči, ki so bile odobrene za izgradnjo tovarne CD-jev v Albrechtsu, preusmerjen, zlasti v okviru sistema centraliziranega vodenja sredstev znotraj skupine Pilz, v korist drugih družb te skupine. Poleg tega je bil 25. julija 1995 uveden stečajni postopek glede premoženja vseh družb skupine Pilz. Nazadnje je bil Reiner Pilz obsojen na zaporno kazen zaradi stečaja, ki je bil posledica goljufije, in zaradi drugih kaznivih dejanj (šestnajsta uvodna izjava izpodbijane odločbe).

3. Odkup nekaterih sredstev s strani MTDA

20 MTDA – hčerinska družba v stoodstodni lasti družbe TIB, ki je zlasti dejavna na področju izdelave izjemno zmogljivih nosilcev podatkov, zlasti zapisljivih CD-jev (CD-ROM) in DVD‑jev – je s prvim januarjem 1998 odkupila del sredstev, ki so bila v lasti družbe CD Albrechts, in sicer osnovna in kratkoročna sredstva, kratkoročno uporabljiva sredstva, tehnično znanje in izkušnje ter distribucijo (osemnajsta uvodna izjava izpodbijane odločbe).

21 Sočasno s tem nakupom je bila firma CD Albrechts spremenjena v firmo LCA Logistik Center Albrechts GmbH (v nadaljevanju: LCA) in firma MTDA v CDA Datenträger Albrechts GmbH (v nadaljevanju: CDA). Družba LCA pa je ostala lastnica zemljišča obrata, stavb, ki so stale na tem zemljišču, tehnične infrastrukture in logističnih naprav. Poleg tega sta družba LCA in družba CDA sklenili pogodbo o izmenjavi storitev, ki je zajemala na eni strani zakupno pogodbo z letno zakupnino v višini 800.000 DEM, in, na drugi strani, pogodbo o delu v vrednosti približno tri milijone DEM letno, ki je odvisna od obsega prodaje (devetnajsta uvodna izjava izpodbijane odločbe).

22 Družba LCA je nazadnje, 22. septembra 2000, podala predlog za uvedbo stečajnega postopka.

B – Potek upravnega postopka

23 Ker je Komisija iz časopisov ugotovila, da so nemški organi dodelili pomoči za gradnjo tovarne CD-jev v Albrechtsu, je oktobra 1994 od Zvezne republike Nemčije zahtevala, naj ji posreduje informacije glede teh pomoči. Nato so si nemški organi in Komisija izmenjali veliko dopisov in organizirali so različne sestanke s Komisijo (prva, druga in tretja uvodna izjava izpodbijane odločbe).

24 Komisija je 17. julija 1998 z dopisom (v nadaljevanju: odločba o začetku) obvestila Zvezno republiko Nemčijo o svoji odločitvi, da v zvezi s temi pomočmi začne formalni postopek preiskave, določen v členu 88(2) ES. Temu dopisu je bil priložen vprašalnik za nemške organe. Odločba o začetku je bila objavljena v Uradnem listu Evropskih skupnosti z dne 15. decembra 1998 (Obvestilo Komisije, naslovljeno na podlagi člena [88(2)] ES drugim državam članicam in drugim zainteresiranim osebam, o pomoči, ki jo je dodelila nemška vlada za ustanovitev CD Albrechts GmbH, Turingija (nekdanja [s]kupina Pilz, Bavarska), UL C 390, str. 7).

25 Nemški organi so se na odločbo o začetku odzvali s pošiljanjem različnih dopisov, ki so vsebovali dodatne informacije. Ponovno so bili organizirani različni sestanki med temi organi in predstavniki Komisije.

26 Komisija je vseeno, ker je presodila, da posredovane informacije niso zadosten odgovor na njena vprašanja, v dopisu z dne 22. julija 1999 zahtevala, naj se ji odgovori najpozneje do 31. avgusta 1999. Nemški organi so, potem ko so z dopisom z dne 28. julija 1999 zaprosili za podaljšanje roka in po ponovnem sestanku s predstavniki Komisije 23. septembra 1999 v Bruslju, izročili dodatne informacije.

27 Poleg tega sta družbi CDA in Point Group Ltd, konkurentka CDA, po izteku roka, določenega v odločbi o začetku, priglasili svojo udeležbo kot zainteresirani stranki in sta Komisiji predložili pripombe.

28 Nazadnje, Komisija je 21. junija 2000 s sprejetjem izpodbijane odločbe končala postopek.

C – Ugotavljanje dejstev in pravna presoja

29 Komisija je ločeno presodila finančne pomoči, ki jih je Zvezna republika Nemčija dodelila na stopnji ustanovitve, stopnji prestrukturiranja in na koncu v okviru odkupa določenih sredstev družbe CD Albrechts s strani družbe MTDA.

1. Finančna pomoč Zvezne republike Nemčije na stopnji ustanovitve

30 V izpodbijani odločbi je Komisija identificirala pet finančnih pomoči, ki so bile dodeljene na stopnji ustanovitve. V sinoptični tabeli, predstavljeni v dvaintrideseti uvodni izjavi izpodbijane odločbe, jih je opisala tako:

Vrsta pomoči Znesek v milijonih DEM Upravičenec Dodeljena s strani Leto Pravna podlaga 1 Garancija za dobro izvedbo v višini 100 % (najprej 80 %), jamstvo v višini 52,7 milijona DEM 54,7 PBK LfA 1991 Zakon o dajanju garancij in državnih jamstev svobodne dežele Bavarske 2 Subvencije in davčne ugodnosti za investiranje 19,42 Entreprise commune LfA 1991/1992 Naloga v javnem interesu „Izboljšanje deželne gospodarske strukture“, zakon o davčnih ugodnostih za investiranje 3 Odpoved terjatvi 3,0 PBK LfA 1994 Neobstoječa 4 Jamstvo v višini 100 % 190,0 Robotron, skupno podjetje THA 199[2] Program THA 5 Subvencije in davčne ugodnosti za investiranje 63,45 Skupno podjetje; od 24. 11. 1992, PA Turingija od 1991 do 1993 Naloga v javnem interesu „Izboljšanje deželne gospodarske strukture“, zakon o davčnih ugodnostih za investiranje Skupaj 330,57





31 Iz te razpredelnice izhaja, prvič, da je leta 1992 THA dala za znesek 190 milijonov DEM garancijo v višini 100 %, kar je pokrivalo večji del bančnih posojil, ki so bili odobreni družbi Robotron in skupnemu podjetju. Komisija meni, da je treba to garancijo šteti za državno pomoč, ki ni združljiva s skupnim trgom, ker ni bila dodeljena v skladu s pogoji iz programov pomoči, ki jih je odobrila Komisija v dopisu SG(91) D/17825 z dne 26. septembra 1991 (v nadaljevanju: prvi program THA) in v dopisu SG(92) D/17613 z dne 8. decembra 1992 (v nadaljevanju: drugi program THA). Vseeno meni, da ker je od 190 milijonov DEM, ki so bili najprej zajeti z garancijo, THA dejansko zanjo plačala le znesek 120 milijonov DEM, je treba povrniti le ta znesek.

32 Drugič, Komisija je ugotovila, da je dežela Turingija do 31. decembra 1993 skupnemu podjetju, pozneje PA, na podlagi „Investitionszulagengesetz“ (zakon o davčnih ugodnostih za investiranje) in dvajsetega in enaindvajsetega „Rahmenpläne der Gemeinschaftsaufgabe, Verbesserung der regionalen Wirtschaftstruktur‘“ (okvirna programa, sprejeta za leti 1992 in 1993, na podlagi zakona z dne 6. oktobra 1969 o nalogi v javnem interesu „Izboljšanje deželne gospodarske strukture“, v nadaljevanju: program TIC), dodelila subvencije in premije za investicije v skupnem znesku 63,45 milijona DEM. Vendar je bila po mnenju Komisije ta regionalna pomoč nepravilno dodeljena na podlagi naloge v javnem interesu in zakona o davčnih ugodnostih za investiranje ter mora biti zato, ker ni združljiva s skupnim trgom, povrnjena. Ob upoštevanju odločbe dežele Turingije, da se odredi vračilo zneska 32,5 milijona DEM, Komisija meni, da mora biti znesek 30,95 milijona DEM še izterjan.

33 Tretjič, Komisija je ugotovila, da je v letih 1991 in 1992 dežela Bavarska prek LfA skupnemu podjetju dodelila subvencije in premije za investicije v skupnem znesku 19,42 milijona DEM. Vendar, ker so bile te subvencije in premije preusmerjene v korist družb skupine Pilz, Komisija meni, da so bile nepravilno dodeljene na podlagi programa TIC in zakona o davčnih ugodnostih za investiranje. Po mnenju Komisije gre zato za pomoči, ki so nezdružljive s Pogodbo ES.

34 Četrtič, Komisija je ugotovila, da je dežela Bavarska zagotovila – z uporabo „Richtlinien für die Übernahme von Staatsbürgschaften im Bereich der gewerblichen Wirtschaft“ (smernice, ki urejajo zagotovitev državnih jamstev v sektorju industrije, objavljene s sporočilom L 6511‑1/7 – 43358 bavarskega finančnega ministra z dne 7. avgusta 1973, v nadaljevanju: ureditev dodelitve jamstev s strani dežele Bavarske) – garancijo, ki se je z 80 % povečala na 100 % za bančna posojila v skupnem znesku 54,7 milijona DEM, ki jih je končno prejela PBK. Po mnenju Komisije nemški organi kljub zahtevi za podatke, navedeni v odločbi o začetku preiskave, niso predložili dovolj natančnih podatkov, ki bi omogočili odpravo njenih dvomov v zvezi z zakonitostjo operacij glede garancij, ki jih je dala dežela Bavarska (LfA). Poleg tega, ob upoštevanju dejstva, da zadevna pomoč ni služila financiranju investicij, temveč je bila preusmerjena, Komisija meni, da je treba to garancijo šteti kot nedopustno.

35 Petič, Komisija je menila, da odpoved terjatvi s strani LfA, v višini 3 milijonov DEM, ki je nastala v razmerju do PBK zaradi plačila tega zneska bankam iz naslova garancije, navedene v točki 34, pomeni državno pomoč. Po njenem mnenju je ta pomoč nezdružljiva s skupnim trgom, ker je bila dodeljena brez pravne podlage.

36 Komisija je glede na te ugotovitve sklenila, da je Zvezna republika Nemčija med stopnjo ustanovitve tovarne CD-jev v Albrechtsu, s kršitvijo člena 88(3) ES, dodelila državne pomoči v skupnem znesku 260,57 milijona DEM. Te pomoči sestavljajo pomoči dežele Turingije v višini 63,45 milijona DEM, LfA v višini 77,12 milijona DEM (54,7 milijona DEM v obliki garancije, 19,42 milijona DEM v obliki premij za investicije in 3 milijone DEM v obliki odpovedi terjatvi) ter THA v višini 120 milijonov DEM.

37 Po mnenju Komisije so te pomoči nedopustne predvsem zato, ker so dajale prednost družbam, ki so bile del skupine Pilz in ker so bile zato zlorabljene v smislu člena 88(2) ES.

2. Finančne pomoči, dodeljene med stopnjo prestrukturiranja

38 Komisija je v izpodbijani odločbi navedla in kot pomoč opredelila dvanajst finančnih pomoči, ki so bile dodeljene med stopnjo prestrukturiranja podjetja. V sinoptični tabeli, predstavljeni v devetintrideseti uvodni izjavi izpodbijane odločbe, so te pomoči predstavljene:

Vrsta pomoči Znesek v milijonih DEM Upravičenec Dodeljena s strani Datum Pravna podlaga 1 Posojilo 25,0 PA TAB Oktober 1993 Neobstoječa 2 Posojilo 20,0 PA TAB Marec 1994 Neobstoječa 3 Nakupna cena 3,0 PBK TIB Marec 1994 Neobstoječa 4 Subvencija 12,0 PA TIB Marec 1994 Neobstoječa 5 Osnovni kapital 33,0 PA TIB (98 %) TAB (2 %) Marec 1994 Neobstoječa 6 Posojilo 2,0 PA LfA Marec 1994 Neobstoječa 7 Posojilo družbenika 3,5 PA TIB April 1994 Neobstoječa 8 Posojilo 15,0 Skupina Pilz LfA Junij 1994 Neobstoječa 9 Posojilo 15,0 CD Albrechts TAB Oktober 1994 Neobstoječa 10 Posojilo 7,0 CD Albrechts LfA December 1994 Neobstoječa 11 Posojilo 9,5 CD Albrechts TAB Januar 1995 Neobstoječa 12 Obresti 21,3 Od konca leta 1993 Skupaj 166,3





39 Prvič, Komisija je ugotovila, da je TAB oktobra 1993 družbi PA odobrila posojilo v višini 25 milijonov DEM za zapolnjevanje vrzeli sredstev te družbe, da pa so ta sredstva neposredno prejele, prek sistema centraliziranega vodenja sredstev skupine Pilz, druge družbe te skupine.

40 Drugič, Komisija je ugotovila, da je TAB marca 1994 družbi PA odobrila posojilo v višini 20 milijonov DEM za vračilo bančnih posojil, za katera je jamčila THA, da pa so tudi ta sredstva prek sistema centraliziranega vodenja sredstev neposredno prejele družbe iz skupine Pilz.

41 Tretjič, Komisija je ugotovila, da je TIB marca 1994 družbi PBK plačala znesek 3 milijonov DEM za nakup deležev družbe PA, ki so bili v lasti te družbe.

42 Četrtič, Komisija je ugotovila, da je TIB marca 1994 dodelila subvencijo v obliki podpore sredstvom družbe PA, v skupnem znesku 12 milijonov DEM.

43 Petič, Komisija je ugotovila, da sta TIB in TAB marca 1994 pridobili 98 % oziroma 2 % družbenega kapitala družbe PA, kar pomeni znesek 33 milijonov DEM.

44 Šestič, Komisija je ugotovila, da je dežela Bavarska marca 1994 družbi PA prek LfA odobrila posojilo v višini 2 milijonov DEM.

45 Sedmič, Komisija je ugotovila, da je TIB aprila 1994 družbi PA odobrila posojilo družbenika v višini 3,5 milijona DEM.

46 Osmič, Komisija je ugotovila, da je LfA junija 1994 skupini Pilz odobrila posojilo za obratovanje v višini 15 milijonov DEM, ki bi moral služiti kot začasna rešitev, preden bi se našel nekdo, ki bi prevzel tovarno CD-jev v Albrechtsu.

47 Devetič, Komisija je ugotovila, da je TAB oktobra 1994 tovarni CD-jev Albrechtsu odobrila posojilo v višini 15 milijonov DEM. Opozorila je, da so, kljub temu da so bila nakazana družbi CD Albrechts, ta sredstva služila za opravljanje storitev v podjetjih skupine Pilz, storitev, ki jih ta podjetja niso nikoli plačala, tako da so bila v prednosti zgolj ta podjetja.

48 Desetič, Komisija je ugotovila, da je dežela Bavarska decembra 1994 družbi CD Albrechts prek LfA odobrila novo posojilo v višini 7 milijonov DEM.

49 Enajstič, Komisija je ugotovila, da je TAB januarja 1995 družbi CD Albrechts odobrila posojilo v višini 9,5 milijonaDEM.

50 Dvanajstič, Komisija je ugotovila, da sta v skladu s podatki nemških organov družbi PA in CD Albrects pridobili ugodnosti v obliki obresti v znesku 21,3 milijona DEM v obdobju od konca 1993 do 1998.

51 Po mnenju Komisije je treba dvanajst zgoraj opisanih finančnih pomoči, v skupnem znesku 166,3 milijona DEM šteti za nezakonite državne pomoči, ki so nezdružljive s skupnim trgom. Ker so namreč te pomoči dajale ugodnosti TIB in TAB, potem ko sta ti družbi prevzeli ekonomsko odgovornost tovarne CD-jev v Albrechtsu, ki bi jih lahko dodelila le Komisija na podlagi člena 87(3)(c) ES in v skladu s Smernicami za reševanje in prestrukturiranje. Po mnenju komisije pa je očitno, da navedene pomoči niso v skladu s temi smernicami, ker iz podatkov, ki jih ima na voljo, ni mogoče ugotoviti, da so bile dodeljene v okviru trajnega načrta za prestrukturiranje, ki vsebuje konkretne notranje ukrepe, ki Komisiji omogočajo, da ugotovi sanacijo v razumnem roku donosnosti in dolgotrajne trdnosti podjetja. Poleg tega noben zasebni prevzemnik ni pokazal zanimanja za odkup sedanjih družb LCA in CDA, tako da zaradi neobstoja zasebne udeležbe ni mogoče določiti, ali je pomoč sorazmerna stroškom prestrukturiranja.

3. Vračilo pomoči

52 Komisija je na podlagi člena 14(1) Uredbe št. 659/1999 odločila, da mora Zvezna republika Nemčija zahtevati vračilo nezakonite in s skupnim trgom nezdružljive pomoči, ki je bila dodeljena med stopnjo ustanovitve in med stopnjo prestrukturiranja tovarne CD-jev v Albrechtsu.

53 Poleg tega je Komisija za zagotovitev spoštovanja njene odločbe in za izničenje vsakega izkrivljanja konkurence poudarila, da mora v primeru, ko je to treba, zahtevati, naj postopek za vračilo ni omejen samo na prvotnega naslovnika pomoči, ampak se razširi na podjetje, ki nadaljuje njegovo dejavnost s prenesenimi proizvodnimi sredstvi. Navedla je, da za presojo, ali podjetje dejansko zasleduje dejavnost prvotnega naslovnika pomoči, upošteva določeno število elementov, med katerimi so predmet prenosa, nabavna cena, identiteta družbenikov in lastnikov starega podjetja in podjetja prevzemnika, datum izvršitve prenosa in njegov tržni značaj. Komisija je presodila, da sta se v tem primeru družbi LCA in CDA zagotovo okoristili s pomočjo, ki je bila prej dodeljena družbi PBK, skupnemu podjetju in družbi PA, ker sta uporabljali dele sredstev in infraskrukture teh podjetij, da sta nadaljevali dejavnost. Zato je odločila, da morajo družba LCA, družba CDA in vsa druga podjetja, ki so jim bila ali bodo prenesena sredstva skupnega podjetja, družbe PA ali družbe PBK, vrniti te pomoči, ker morajo ta podjetja šteti za „prejemnike“ teh pomoči.

4. Izrek izpodbijane odločbe

54 Komisija je glede na to presojo sprejela ta izrek:

„Člen 1

1. Državna pomoč, ki jo je [Zvezna republika] Nemčija dala na razpolago [družbi PBK, skupnemu podjetju in družbi PA] za izgradnjo, obratovanje in konsolidacijo tovarne CD-jev v Albrechtsu (Turingija), je bila v višini 260,57 milijona DEM uporabljena v drugih sektorjih skupine Pilz.

Državna pomoč je sestavljena iz pomoči [dežele] Turingije v višini 63,45 milijona DEM, pomoči [LfA] v skupni višini 77,12 milijona DEM in pomoči THA v višini 120 milijonov DEM.

Do zlorabe je prišlo, ker se je pomoč zlorabljala v smislu člena 88(2) […] ES. Zato pomoč ni združljiva s Pogodbo ES.

2. V skladu s členom 87(1) [...] ES, pomoč v skupni višini 166,3 milijona DEM, namenjena za prestrukturiranje [družbe CD Albrechts,] ni združljiva z določbami Pogodbe ES.

Člen 2

1. [Zvezna republika] Nemčija sprejme vse potrebne ukrepe, da prejemnik vrne pomoč, navedeno v členu 1 in dano na razpolago nezakonito.

2. Izterjava se izvrši v skladu z nacionalnimi postopki. Skupaj z zneski se izterjajo tudi obresti od datuma nakazila pomoči prejemniku do njenega dejanskega vračila. Te obresti se izračunajo na podlagi referenčne obrestne mere, ki se uporablja za izračun ekvivalenta dotacije za regionalne pomoči.

3. V smislu tega člena beseda ‚prejemnik‘ označuje [CDA] in [LCA] ter tudi vsa druga podjetja, ki so jim bila ali bodo prenesena sredstva in/ali infrastruktura [družbe PBK, skupnega podjetja ali družbe PA] z namenom, da bi se obšla izvršitev te odločbe [...]“

Postopek in predlogi strank

55 Družba CDA je 10. oktobra 2000 v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložila tožbo za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe. Ta tožba je bila vpisana pod številko T‑318/00.

56 S sklepom predsednika tretjega razširjenega senata Sodišča prve stopnje z dne 28. maja 2001 je bila Zvezni republiki Nemčiji dovoljena intervencija v podporo predlogom družb CDA in ODS Optical Disc Service GmbH (v nadaljevanju: ODS), konkurenčnemu podjetju CDA, je bila dovoljena intervencija v podporo predlogom Komisije.

57 Družba ODS in Zvezna republika Nemčija sta intervencijsko vlogo vložili 29. avgusta oziroma 3. septembra 2001. Dežela Turingija in Komisija sta stališča glede intervencijskih vlog družbe ODS in Zvezne republike Nemčije vložili 24. oktobra 2001.

58 Sodišče prve stopnje (tretji razširjeni senat) je s sklepom z dne 30. septembra 2002 odločilo, da prekine postopek do izreka sodbe Sodišča v zadevah Italija proti Komisiji (C-328/99) in SIM 2 Multimedia proti Komisiji (C-399/00). Sodišče prve stopnje je na podlagi sodbe v teh združenih zadevah, izrečene 8. maja 2003, stranke pozvalo, naj predložijo stališča o nadaljevanju te tožbe. Ta stališča so bila vložena 23. in 24. junija 2003.

59 Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Sodišče prve stopnje pozvalo stranke, naj predložijo stališča o možnosti morebitne združitve te tožbe s tožbo z istim predmetom, ki jo je vložila družba CDA in je bila v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje evidentirana pod številko T-324/00. Po prejemu stališč strank sta bili zadevi združeni s sklepom z dne 8. marca 2004 za namene obravnave in izreka sodbe.

60 Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Sodišče prve stopnje odločilo, da začne ustni postopek, ter na podlagi ukrepov procesnega vodstva iz člena 64 Poslovnika Sodišča prve stopnje stranke pozvalo, naj predložijo določene dokumente, in jim postavilo pisna vprašanja.

61 Stranke so na obravnavi 5. maja 2004 podale ustne navedbe in odgovorile na vprašanja, ki jih je postavilo Sodišče prve stopnje.

62 S sklepom z dne 23. julija 2004 sta bili zadevi T-318/00 in T-324/00 razdruženi za namene izreka sodbe.

63 Dežela Turingija Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

– razglasi ničnost izpodbijane odločbe;

– podredno razglasi za ničnega člen 1(1) izpodbijane odločbe v delu, v katerem razglaša za nezdružljivo s skupnim trgom pomoč, nakazano skupnemu podjetju in družbi PA, in razglasi za nična člen 1(2) in člen 2(3) izpodbijane odločbe;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

64 Zvezna republika Nemčija, intervenientka, Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

– razglasi ničnost izpodbijane odločbe.

65 Komisija ob sodelovanju družbe ODS Sodišču prve stopnje predlaga, naj:

– zavrne tožbo;

– deželi Turingiji naloži plačilo stroškov.

Pravo

I – Uvodne ugotovitve

66 Dežela Turingija v podporo tožbi navaja več tožbenih razlogov, ki se nanašajo na kršitev načela spoštovanja pravic obrambe, napačno ugotovitev nekaterih dejstev, kršitev obveznosti obrazložitve, kršitev členov 87 ES in 88 ES ter njunih izvedbenih določb, kršitev načela sorazmernosti in nazadnje kršitev načela pravne varnosti in „načela gotovosti“.

67 Sodišče prve stopnje bo najprej preučilo tožbene razloge, navedene v podporo predlogom za razglasitev ničnosti člena 1 izpodbijane odločbe. Nato bo preučilo tožbene razloge v zvezi z odredbo o vračilu iz člena 2 izpodbijane odločbe.

II – Zakonitost člena 1 izpodbijane odločbe

68 Dežela Turingija v bistvu trdi, da je člen 1 izpodbijane odločbe nezakonit, ker presoja Komisije o različnih finančnih pomočeh, ki so bile dodeljene v okviru projekta tovarne CD-jev v Albrechtsu, temelji na napačnih ugotovitvah dejanskega stanja, je v nasprotju s členom 87(1) ES in členom 88(2) ES ter ne izpolnjuje obveznosti obrazložitve.

69 Zato je treba zaporedoma za vsako finančno pomoč, navedeno v tabelah, natisnjenih v točkah 30 in 38 zgoraj, preučiti tožbene razloge, ki jih navaja dežela Turingija.

70 Vendar Sodišče prve stopnje meni, da je treba najprej preučiti trditev dežele Turingije, da naj Komisija ne bi bila upravičena opreti se na podatke, ki jih je imela ob sprejetju izpodbijane odločbe.

A – Možnost sprejetja izpodbijane odločbe na podlagi razpoložljivih podatkov

1. Trditve strank

71 Dežela Turingija meni, da Komisija v obravnavanem primeru ni bila upravičena sprejeti izpodbijane odločbe na podlagi podatkov, ki jih je imela ob sprejetju izpodbijane odločbe. Najprej opozarja, da lahko Komisija, kot izhaja iz člena 13(1), druga poved, Uredbe št. 659/1999 in ustaljene sodne prakse, sprejme odločbo na podlagi razpoložljivih podatkov samo, če država članica ni odgovorila ali je samo nepopolno odgovorila na odredbo o predložitvi podatkov, ki jo je zato Komisija naslovila nanjo (sodbi Sodišča z dne 14. februarja 1990 v zadevi Francija proti Komisiji, imenovana „Boussac“, C‑301/87, Recueil, str. I‑307, točki 19 in 22, in z dne 13. aprila 1994 v zadevi Nemčija in Pleuger Worthington proti Komisiji, C‑324/90 in C‑342/90, Recueil, str. I-1173, točka 26). Opozarja tudi, da čeprav morajo nacionalni organi Komisiji predložiti vse upoštevne podatke za zagotovitev nadzora državnih pomoči, mora ta, kolikor je mogoče, razjasniti dejstva. Po njenem mnenju to pomeni, da Komisija jasno in natančno obvesti nacionalne organe o vseh podatkih, ki jih potrebuje pri svoji nalogi, in sprejme odločbo na podlagi razpoložljivih podatkov samo v izjemnih primerih, ko kljub zahtevam ne dobi zahtevanih pojasnil. Dežela Turingija v obravnavanem primeru meni, da so nemški organi odgovorili na različne zahteve za informacije Komisije in zlasti na vprašanja, navedena v prilogi k odločbi o začetku postopka. Opozarja namreč, da se razen ene izjeme vprašanja, navedena v pisnem opominu z dne 22. julija 1999, ne ujemajo z vprašanji, navedenimi v prilogi k odločbi o začetku postopka, kar po njenem mnenju dokazuje, da je postopek medtem napredoval. Po njenem mnenju, če bi Komisija menila, da so odgovori na vprašanja, navedena v prilogi k odločbi o začetku postopka, nezadostni, bi morala to natančno navesti v dopisu z dne 22. julija 1999. Zato dežela Turingija meni, da Komisija, ker od nemških organov ni zahtevala takih pojasnil, ni bila upravičena sprejeti izpodbijane odločbe na podlagi razpoložljivih podatkov.

72 Komisija ob sodelovanju družbe ODS izpodbija trditev dežele Turingije.

2. Presoja Sodišča prve stopnje

73 Iz sodne prakse izhaja, da je Komisija pooblaščena, da sprejme odločbo na podlagi razpoložljivih podatkov, kadar država članica ne izvršuje svoje obveznosti sodelovanja in zavrača predložitev podatkov, ki jih je zahtevala Komisija za preučitev združljivosti pomoči s skupnim trgom (sodbi Boussac, navedena v točki 71 zgoraj, točka 22, in Nemčija in Pleuger Worthington proti Komisiji, navedena v točki 71 zgoraj, točka 26). Preden sprejme tako odločbo, mora Komisija vendarle zadostiti določenim procesnim zahtevam. Zlasti mora državi članici naložiti, naj ji v določenem roku predloži vse dokumente, informacije in podatke, ki so potrebni za preučitev, ali je pomoč združljiva s skupnim trgom. Komisija ima pravico končati postopek in sprejeti odločbo o združljivosti ali nezdružljivosti pomoči s skupnim trgom na podlagi razpoložljivih podatkov samo, če država članica kljub odredbi Komisije ne predloži zahtevanih podatkov (sodba Boussac, navedena v točki 71 zgoraj, točki 19 in 22). Te zahteve so povzete in izražene v členih 5(2), 10(3) in 13(1) Uredbe št. 659/1999.

74 Z vidika teh načel je treba ugotoviti, ali je bila Komisija v obravnavanem primeru upravičena sprejeti izpodbijano odločbo ob upoštevanju samo podatkov, ki jih je imela junija 2000.

75 Najprej je treba spomniti na potek upravnega postopka v tej zadevi.

76 Ta postopek se je začel oktobra 1994 z dopisom nemškim organom. Komisija je v tem dopisu zahtevala od nemških organov, naj ji pošljejo podatke o državni pomoči, odobreni za gradnjo tovarne CD-jev v Albrechtsu. Nemški organi so odgovorili z dopisom z dne 9. novembra 1994, v katerem so priglasili pomoč dežele Turingije in dežele Bavarske za skupno podjetje in skupino Pilz. Komisija je z dopisom z dne 15. novembra 1994 zahtevala natančnejše informacije o tej pomoči. Nemški organi so odgovorili z dopisom z dne 3. marca 1995, v katerem so priglasitev dopolnili s priglasitvijo novih pomoči, ki so jih odobrile THA ter deželi Turingija in Bavarska. Ker so bile te pomoči že dodeljene, jih je Komisija evidentirala pod številko NN 54/95 (druga uvodna izjava izpodbijane odločbe). Komisija je v dopisih z dne 1. avgusta in 16. oktobra 1995 ter 25. novembra 1996 postavila dodatna vprašanja, na katera so nemški organi odgovorili z dopisi z dne 22. avgusta in 25. avgusta 1995, 18. januarja 1996 in 17. aprila 1997. 3. februarja ter 22. in 23. septembra 1997 so se v Bruslju in Erfurtu srečali predstavniki Komisije in nemških organov. Ti so z dopisom z dne 20. januarja 1998 predložili povzetek pripomb po srečanju s predstavniki Komisije (tretja uvodna izjava izpodbijane odločbe).

77 Ker je Komisija po predhodni preučitvi podatkov, ki so jih poslali nemški organi, menila, da sporni ukrepi vzbujajo resne dvome glede združljivosti s skupnim trgom, je 17. julija 1998 sprejela odločbo o začetku postopka.

78 S to odločbo je poleg tega Zvezni republiki Nemčiji naložila, naj „ji v enem mesecu od prejema [navedene odločbe] predloži vse dokumente, informacije in podatke, ki so potrebni za preučitev, ali je pomoč združljiva s členom [87 ES]“. Odločbi o začetku postopka je priložila prilogo s sedmimi vprašanji.

79 Zvezna republika Nemčija je z dopisom z dne 26. avgusta 1998 odgovorila na odločbo o začetku postopka. 15. oktobra 1998 je bilo v Bruslju novo srečanje predstavnikov Komisije in nemških organov. Z dopisom z dne 11. novembra 1998 so nemški organi poslali dodatne podatke.

80 Ker je Komisija menila, da so poslani podatki nezadostni, je z dopisom z dne 4. marca 1999 ponovno naložila nemškim organom, naj ji predložijo potrebne podatke in zlasti odgovorijo na vprašanja, priložena odločbi o začetku postopka.

81 Nemški organi so odgovorili z dopisi z dne 30. marca, 1. aprila in 16. aprila 1999, v katerih so sporočili dodatne podatke.

82 Komisija je kljub temu menila, da te informacije še vedno niso zadosten odgovor na vprašanja v prilogi k odločbi o začetku postopka (predvsem vprašanja od 3 do 7 v prilogi). Zato je v dopisu z dne 22. julija 1999 zahtevala, naj se ji odgovori pošljejo najpozneje do 31. avgusta 1999. Poleg tega je od Zvezne republike Nemčije zahtevala, naj ji predloži dodatne podatke in dokumente.

83 Potem ko so nemški organi v dopisu z dne 28. julija 1999 zahtevali podaljšanje roka, ki ga je določila Komisija, in se ponovno srečali z njenimi predstavniki 23. septembra 1999 v Bruslju, so poslali dodatne podatke 28. septembra in 19. oktobra 1999.

84 Nazadnje, Komisija je izpodbijano odločbo sprejela 21. junija 2000.

85 Kar zadeva trditev dežele Turingije, da naj bi nemški organi poslali vse zahtevane podatke, tako da Komisija ni bila upravičena opreti se na razpoložljive podatke, je treba najprej ugotoviti, da je iz poteka upravnega postopka jasno razvidno, da je Komisija upoštevala procesne zahteve, določene v sodni praksi in predvidene v Uredbi št. 659/1999. Komisija je namreč Zvezni republiki Nemčiji trikrat naložila, naj ji predloži potrebne podatke za presojo združljivosti spornih pomoči s skupnim trgom.

86 Poleg tega v nasprotju s trditvijo dežele Turingije iz dopisa z dne 22. julija 1999 ne izhaja, da so nemški organi odgovorili na vsa vprašanja, razen na eno. Nasprotno, Komisija je v tem dopisu od nemških organov spet zahtevala, naj odgovorijo na vprašanja od 3 do 7 v prilogi k odločbi o začetku postopka.

87 Nato, dežela Turingija ni dokazala, da so nemški organi izčrpno odgovorili na vsa vprašanja, ki jih je Komisija postavila v prilogi k odločbi o začetku postopka. Predvsem ni dokazala, da so ti organi predložili natančen seznam pomoči, ki so bile dodeljene od leta 1991, kar je Komisija sicer večkrat zahtevala. Prav tako ni dokazala, da so ti organi odgovorili na vprašanje o obstoju morebitnih načrtov prestrukturiranja. Poleg tega je iz spisa razvidno, da so ti organi samo nejasno odgovorili na vprašanje o opisu transakcij, sklenjenih pri prevzemu skupnega podjetja s strani TAB in TIB, in vprašanje o opisu okoliščin in pogojev odpovedi posojilom s strani zasebnih bank leta 1994.

88 V zvezi s tem je treba tudi opozoriti, da v skladu s členom 6(1) Uredbe št. 659/1999 „[o]dločba o začetku formalnega postopka preiskave vsebuje povzetek bistvenih dejanskih in pravnih vprašanj, vključuje predhodno presojo Komisije o značaju pomoči predlaganega ukrepa in izpostavi dvome o njegovi združljivosti s skupnim trgom“. S to odločbo in njeno objavo v Uradnem listu Evropske unije so država članica in druge zainteresirane stranke obveščene o dejstvih, na podlagi katerih namerava Komisija utemeljiti odločbo. Iz tega izhaja, da morajo stranke, če menijo, da so določena dejstva iz odločbe o začetku formalnega postopka preiskave napačna, o tem seznaniti Komisijo med upravnim postopkom, ker sicer tvegajo, da teh dejstev ne bodo mogle več izpodbijati v sodnem postopku (v tem smislu glede države članice glej sodbo Sodišča z dne 14. septembra 1994 v zadevi Španija proti Komisiji, od C‑278/92 do C‑280/92, Recueil, str. I‑4103, točka 31). Vendar se Komisija v skladu z načeli sodne prakse in zakonodaje, navedenimi v točki 73 zgoraj, in kadar nima nasprotujočih si podatkov zadevnih strank, lahko opre na dejstva, čeprav ta niso pravilna, s katerimi razpolaga ob sprejetju končne odločbe, če so bili upoštevni dejanski elementi predmet odredbe Komisije o predložitvi potrebnih podatkov, ki je bila naslovljena na državo članico. Če Komisija ne zahteva od države članice predložitve podatkov o dejstvih, na katera se namerava opreti, posledično ne more upravičiti morebitnega napačno ugotovljenega dejanskega stanja z utemeljitvijo, da se je ob sprejemanju odločbe, s katero se konča formalni postopek preiskave, lahko oprla samo na podatke, ki so ji bili takrat na voljo.

89 V nasprotju s trditvijo dežele Turingije Komisija kljub temu ni izvzeta iz sodnega nadzora, kar zadeva ugotovitev dejstev. Če je država članica v celoti izpolnila obveznost poslati vse podatke, ki jih zahteva Komisija, bo namreč brez vsakih težav na podlagi podatkov, ki jih je poslala v postopku, dokazala, da ji ni mogoče pripisati morebitnih napačnih ugotovitev dejanskega stanja, navedenih v izpodbijani odločbi. Poleg tega, kadar Komisija sprejme odločbo na podlagi razpoložljivih podatkov o nekaterih dejstvih, ne da bi prav v zvezi s tem upoštevala procesne zahteve, priznane v sodni praksi in povzete v Uredbi št. 659/1999, lahko Sodišče prve stopnje izvaja nadzor v zvezi z vprašanjem, ali je upoštevanje teh dejstev lahko povzročilo napako pri presoji, ki razveljavlja zakonitost izpodbijane odločbe.

90 V okoliščinah, navedenih v točkah od 85 do 88 zgoraj, in ob upoštevanju predvsem treh odredb, ki jih je Komisija v upravnem postopku poslala deželi Turingiji, ta ni dokazala, da je Komisija v izpodbijani odločbi upoštevala dejstva, ne da bi upoštevala procesne zahteve v zvezi s tem. Zato je Komisija upravičeno ob sprejetju izpodbijane odločbe upoštevala podatke, ki jih je imela na voljo.

91 Ob upoštevanju zgornjega je treba zavrniti ta očitek.

B – Poroštvo, ki ga je dežela Bavarska (LfA) dala družbi PBK

1. Trditve strank

92 Prvič, dežela Turingija trdi, da je Komisija napačno ugotovila dejansko stanje, kar zadeva to pomoč. Poudarja namreč, da v nasprotju z ugotovitvijo Komisije v trideseti uvodni izjavi izpodbijane odločbe poroštvo dežele Bavarske, ki je prvotno pokrivalo 80 % bančnih posojil, odobrenih družbi PBK, ni bilo spremenjeno v poroštvo, ki pokriva 100 % posojil v skupnem znesku 54,7 milijona DEM. Predvsem opozarja, da znesek 54,7 milijona DEM, na katerega se sklicuje Komisija, ustreza bančni vrednosti posojil (brez obresti), za katera je dežela Bavarska dala poroštvo v višini 80 % ob sklenitvi sporazuma o prestrukturiranju marca 1994. Dežela Turingija namreč meni, da se v nasprotju z ugotovitvijo Komisije v izpodbijani odločbi dežela Bavarska ni strinjala, da bo dala 100‑odstotno poroštvo za ta znesek. Prav nasprotno, v okviru sporazuma o prestrukturiranju se je skupni znesek posojil, za katera je dala poroštvo dežela Bavarska, zmanjšal po eni strani zaradi odpovedi bank vračilu posojil, zavarovanih s poroštvom, v višini 12 milijonov DEM in po drugi strani zaradi različnih pomoči dežele Bavarske. Poudarja, da je dežela Bavarska (LfA) samo za preostali znesek, in sicer za 41,4 milijona DEM, dala poroštvo v višini 100 % in da je morala LfA leta 1995 izvršiti poroštvo v celoti s plačilom ustreznega zneska bankam. Poleg tega pojasnjuje, da je terjatev dežele Bavarske do skupnega podjetja v višini 41,4 milijona DEM na podlagi tega plačila in tudi druge terjatve dežele Bavarske do te družbe v višini 9 milijonov DEM nazadnje 7. novembra 1995 odkupila TAB v znesku 15 milijonov DEM. Po njenem mnenju je to terjatev TAB do skupnega podjetja v celoti povrnila družba CDA, potem ko je pridobila premoženje družbe LCA.

93 Dežela Turingija poudarja, da so nemški organi Komisiji poslali te podatke v upravnem postopku. Opozarja namreč, da je iz dopisov z dne 18. januarja 1996 in 30. marca 1999 jasno razvidno, da se poroštvo dežele Bavarske, ki je prvotno pokrivalo 80 % bančnih posojil, odobrenih družbi PBK, ni spremenilo v poroštvo, ki pokriva 100 % posojil v skupnem znesku 54,7 milijona DEM. Po njenem mnenju je bila odobritev tega domnevnega poroštva v višini 100 % v resnici pomoč na podlagi prvotnega poroštva in je poleg tega pokrivala samo preostali znesek v višini 41,4 milijona DEM. Po njenem mnenju se je Komisija neupravičeno vzdržala, da bi glede tega sprejela ugotovitev, čeprav je bil ta element odločilen, ker je bilo iz tega mogoče ugotoviti, da poroštvo v višini 100 %, ki ga je dala dežela Bavarska v okviru sporazuma o prestrukturiranju, ni bilo nova pomoč, ampak pomoč na podlagi obstoječe pomoči, dodeljene v okviru odobrene sheme pomoči.

94 Dežela Turingija poleg tega poudarja, da je iz teh informacij razvidno, da v nasprotju z ugotovitvijo Komisije v trideseti uvodni izjavi izpodbijane odločbe LfA ni nakazala zneska 54,7 milijona DEM, povečanega za 7 milijonov DEM, v okviru svoje pomoči na podlagi poroštva. Dežela Turingija namreč meni, da je LfA kvečjemu izplačala znesek 48,4 milijona DEM, ker je marca 1994 bankam plačala 3 milijone DEM in družbi PA odobrila dve posojili, vsako v višini 2 milijonov DEM – eno za vračilo posojil, zavarovanih s poroštvom, in drugo za zagotovitev plačila prihodnjih obresti na ta posojila –, leta 1995 pa jim je plačala 41,4 milijona DEM. Meni, da je razliko med tem zneskom 48,4 milijona DEM in zneskom 54,7 milijona DEM, navedenim v trideseti uvodni izjavi izpodbijane odločbe, mogoče pojasniti predvsem s tem, da je Komisija nekatere zneske upoštevala dvakrat, in sicer prvič kot znesek, za katerega je poroštvo dala dežela Bavarska, in drugič kot znesek, ki ga je LfA nakazala na podlagi tega poroštva.

95 Drugič, dežela Turingija trdi, da je Komisija kršila člen 87(1) ES, ker je v uvodnih izjavah od 89 do 93 izpodbijane odločbe napačno sklepala, da sporno poroštvo zaradi spremembe v 100-odstotno poroštvo ne izpolnjuje več pogojev, določenih v predpisih o odobritvi poroštev s strani dežele Bavarske.

96 Nazadnje, dežela Turingija meni, da je Komisija kršila obveznost obrazložitve, ker ni obrazložila ugotovitve, da poroštvo dežele Bavarske ni v skladu z veljavnimi predpisi.

97 Komisija ob sodelovanju družbe ODS meni, da je treba vse trditve dežele Turingije, kar zadeva poroštvo dežele Bavarske, zavrniti kot neutemeljene.

98 Po eni strani zanika, da je napačno ugotovila dejstva, kar zadeva to poroštvo. Najprej opozarja, da nemški organi kljub odredbi, ki je bila naslovljena nanje, niso pojasnili dejstev v zvezi s to pomočjo. Opozarja namreč, da so nemški organi v dopisu z dne 30. marca 1999 povečanje poroštva z 80 na 100 % samo presodili kot „logično“, vendar niso navedli nobenega pojasnila v zvezi s tem. Zato meni, da je na podlagi sodbe Sodišča z dne 30. junija 1992 v zadevi Italija proti Komisiji, imenovani „Italgrani“ (C‑47/91, Recueil, str. I‑4145), upravičeno sprejela odločbo na podlagi razpoložljivih podatkov. Komisija meni, da je bilo iz teh podatkov razvidno, da dejanska odobritev poroštva zaradi njegove spremembe ne izpolnjuje začetnih pogojev, določenih v predpisih o odobritvi poroštev s strani dežele Bavarske. Ugotavlja namreč, da bi se moralo poroštvo dežele Bavarske, ker je bilo v tej shemi pomoči, ki jo je Komisija predhodno odobrila, predvideno, da poroštvo lahko pokriva največ 80 % posojil, zmanjšati zaradi odpovedi bank vračilu posojil v višini 12 milijonov DEM. Poleg tega trdi, da niti nemški organi niti dežela Turingija niso mogli pojasniti povečanja zneska, zavarovanega s poroštvi, z 52,72 na 54,72 milijona DEM. Komisija nazadnje opozarja, da kljub domnevi, da dežela Turingija pravilno trdi, da se je zavarovano tveganje zgodilo, ko se je dežela Bavarska zavezala, da bo dala stoodstotno poroštvo za preostali znesek, ostaja dejstvo, da bi dežela Bavarska lahko pokrila novi upravičeni znesek samo v višini 80 %.

99 Po drugi strani Komisija meni, da dežela Turingija nepravilno trdi, da je kršila člen 87(1) ES in obveznost obrazložitve, kar zadeva pravno presojo poroštva dežele Bavarske.

2. Presoja Sodišča prve stopnje

100 Dežela Turingija izpodbija zakonitost člena 1 izpodbijane odločbe v delu, v katerem je kot državna pomoč, nezdružljiva s skupnim trgom, opredeljena finančna pomoč, ki jo je LfA dodelila v obliki poroštva za posojilo v višini 54,7 milijona DEM, zaradi napačno ugotovljenega dejanskega stanja, kršitve člena 87(1) ES in kršitve obveznosti obrazložitve.

101 V zvezi s tem je treba najprej preučiti, ali je Komisija napačno ugotovila dejansko stanje, ko je v trideseti uvodni izjavi izpodbijane odločbe ugotovila, da je bila „zaradi odobritve tako visokih regionalnih pomoči bančna vrednost posojila konzorcija bank, to je 65,85 milijona DEM, nazadnje določena na samo 54,7 milijona DEM“ in da je „LfA dala poroštvo za izpolnitev obveznosti, s katero je jamčila za 100 % tega zneska namesto prvotno predvidenih 80 %“.

102 Kot je bilo poudarjeno v točki 88 zgoraj, to velja samo, če dežela Turingija lahko dokaže, da je Komisija v upravnem postopku dobila potrebne podatke, na podlagi katerih je lahko popravila morebitno napačno ugotovitev dejstev, povzetih v odločbi o začetku postopka.

103 V zvezi s tem je treba spomniti, da je Komisija v točki 2.2.1, tretji pododstavek, odločbe o začetku postopka navedla, da je „dežela Bavarska za to posojilo dala poroštvo za izpolnitev obveznosti na podlagi dovoljene sheme pomoči“ in da je „to poroštvo pokrivalo 80 % zneska posojila, in sicer 52,72 milijona [DEM]“. V petem pododstavku te točke odločbe o začetku postopka je navedeno:

„Ker je [PBK] v resnici prejela višje subvencije in premije za naložbe, kot je bilo predvideno, je bilo posojilo v višini 65,85 milijona [DEM], ki ga je odobril konzorcij bank, nakazano samo v višini 54,7 milijona [DEM]. Zato je dežela Bavarska leta 1994 spremenila svoje poroštvo, ki se je prvotno nanašalo na 80 % zneska posojila (52,72 milijona [DEM]), v stoodstotno poroštvo (54,7 milijona [DEM]) […]“

104 Nazadnje, pri začasni presoji pomoči je v odločbi o začetku postopka navedeno, da „Komisija resno dvomi, da ukrepi, sprejeti v okviru tega poroštva, torej njegova sprememba v stoodstotno poroštvo za izpolnitev obveznosti in povečanje zneska 52,72 milijona [DEM], zavarovanega s poroštvom, na 54,7 milijona [DEM], spadajo [v odobreno shemo pomoči]“ (točka 3.1.1, prvi pododstavek, izpodbijane odločbe).

105 Iz teh pojasnil jasno izhaja, da je Komisija ob začetku postopka iz podatkov, ki jih je imela na voljo, sklepala, da se je po eni strani leta 1994 poroštvo dežele Bavarske, ki je prvotno pokrivalo 80 % posojil, spremenilo v stoodstotno poroštvo in da se je po drugi strani znesek, zavarovan s poroštvom, povečal z 52,72 na 54,7 milijona DEM.

106 Vendar je treba poudariti, da so nemški organi v dopisu z dne 30. marca 1999 sprejeli stališče glede te predstavitve dejstev, kar zadeva poroštvo dežele Bavarske. Poudarili so namreč, da so banke v okviru sporazuma o prestrukturiranju sprejele, da se odpovedo znesku 12 milijonov DEM od posojil, pokritih s tem poroštvom, in da je bilo zaradi te odpovedi njihovo tveganje v zvezi s temi posojili v celoti pokrito, tako da je „preostali znesek posojil posledično ostal stoodstotno pokrit s poroštvom dežele Bavarske“. Poleg tega so opozorile na razvoj posojil, pokritih s tem poroštvom. Iz tega opisa je razvidno, da je pred odpovedjo bank v okviru sporazuma o prestrukturiranju skupni znesek posojil, pokritih s poroštvom dežele Bavarske, znašal 58,4 milijona DEM. Po odpovedi bank znesku 12 milijonov DEM pomoči dežele Bavarske na podlagi njenega poroštva za znesek 3 milijonov DEM in odobritvi posojila v višini 2 milijonov DEM, ki ga je Lfa odobrila družbi PA za vračilo posojil, se je znesek poroštva zmanjšal na 41,4 milijona DEM.

107 Na podlagi teh podatkov, ki jih Komisija ne izpodbija podrobno in jih ne zanika nobena od listin v spisu, je treba sklepati, da je Komisija v trideseti uvodni izjavi izpodbijane odločbe v bistvu nepravilno ugotovila, da se je znesek, zavarovan s poroštvom, povečal z 52,72 na 54,7 milijona DEM.

108 Kar zadeva posledice tega napačno ugotovljenega dejanskega stanja, je treba poudariti, da je Komisija na podlagi ugotovitve, povzete v trideseti uvodni izjavi izpodbijane odločbe, ocenila, da znesek pomoči, ki ga je treba vrniti na podlagi poroštva dežele Bavarske, znaša 54,7 milijona DEM (uvodne izjave od 89 do 93 in 123 izpodbijane odločbe). Iz tega sledi, da je Komisija zaradi zgoraj navedenega napačno ugotovljenega dejanskega stanja napačno določila znesek pomoči, ki ga je treba vrniti.

109 Sodišče prve stopnje v zvezi s tem tudi ugotavlja, da nima na voljo vseh dejstev, na podlagi katerih bi lahko izvajalo nadzor utemeljenosti izpodbijane odločbe, in da mora torej po uradni dolžnosti navesti tožbeni razlog, ki se nanaša na neobstoj obrazložitve izpodbijane odločbe v tej točki (v tem smislu glej sodbo Sodišča z dne 20. februarja 1997 v zadevi Komisija proti Daffix, C‑166/95 P, Recueil, str. I‑983, točka 24; sodbi Sodišča prve stopnje z dne 2. julija 1992 v zadevi Dansk Pelsdyravlerforening proti Komisiji, T‑61/89, Recueil, str. II-1931, točka 129, in z dne 8. julija 2004 v zadevi Mannesmannröhren-Werke proti Komisiji, T‑44/00, ZOdl., str. II-2223, točka 210). Obrazložitev v uvodnih izjavah 30, 32 in 89 izpodbijane odločbe namreč ovira izvajanje nadzora Sodišča prve stopnje, ker ne pojasnjuje natančno in skladno, kako je Komisija dokazala povezavo med, prvič, zneskom bančnih posojil, zmanjšanim s 65,58 na 54,7 milijona DEM (trideset uvodna izjava izpodbijane odločbe), drugič, zneskom poroštva, ki ga je odobrila LfA, povečanim z 80 % na 100 % posojil (trideseta in dvaintrideseta uvodna izjava izpodbijane odločbe), in tretjič, zneskom odobrenega poroštva, povečanega z 52,72 na 54,7 milijona DEM (trideseta in devetinosemdeseta uvodna izjava izpodbijane odločbe), da bi utemeljila izračun vrednosti zadevnih pomoči in prišla do napačne ugotovitve, omenjene v točki 108 zgoraj. Poleg tega Komisija v izpodbijani odločbi ni odgovorila na trditve Zvezne republike Nemčije, navedene v dopisih nemških organov z dne 18. januarja 1996 in 30. marca 1999, da je terjatve dežele Bavarske nazadnje odkupila TAB v znesku 15 milijonov DEM, niti ni obrazložila presoje morebitnega vpliva te transakcije na vrednost in vračilo zadevnih pomoči. V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je Komisija v zvezi s tem kršila tudi obveznost obrazložitve iz člena 253 ES.

110 Nato je treba preučiti, ali je Komisija kršila tudi člen 87(1) in (2) ES pri pravni presoji te finančne pomoči. V zvezi s tem je treba opozoriti, da dežela Turingija trdi, da naj bi Komisija napačno ugotovila, da se pogoji, navedeni v predpisih o odobritvi poroštev s strani dežele Bavarske, niso upoštevali, ker se je po eni strani prvotno poroštvo spremenilo v stoodstotno poroštvo in ker so bila po drugi strani posojila, pokrita s tem poroštvom, preusmerjena v korist skupine Pilz. Dežela Turingija meni, da je Komisija tako neutemeljeno iz tega sklepala, da je poroštvo dežele Bavarske od začetka nezdružljivo s skupnim trgom.

111 Najprej je treba spomniti, da je Komisija v uvodnih izjavah od 89 do 93 izpodbijane odločbe pojasnila, zakaj je zahtevala vračilo zneska pomoči, ki ga predstavlja poroštvo dežele Bavarske. Tako je Komisija, potem ko je v devetinosemdeseti uvodni izjavi poudarila, da na podlagi nepopolnih podatkov nemških organov ni mogla odpraviti dvomov glede spremembe prvotnega poroštva, ugotovila, da se v nasprotju z zahtevami iz predpisov o odobritvi poroštev s strani dežele Bavarske „zadevna pomoč očitno ni uporabila za financiranje naložbe, ki je bila predmet zahtevka za pomoč, vlagatelj pa z lastnimi sredstvi ni v primernem deležu sodeloval pri stroških financiranja naložbe“ (devetdeseta in enaindevetdeseta uvodna izjava). Poleg tega je opozorila, da je iz izjav nemških organov, da so posojila, zavarovana s poroštvom, večinoma koristila samo družbam v skupini Pilz, mogoče sklepati o zlorabi pomoči (dvaindevetdeseta uvodna izjava). Zato je sklepala, da se „pomoč ni uporabila za naložbeni načrt za gradnjo tovarne CD-jev, ampak se je uporabila za pomoč celotni skupini Pilz in je bila torej predmet zlorabe v smislu člena 88(2) Pogodbe ES“, ter da „zato pomoč ni v skladu z določbami Pogodbe ES in jo morajo nemški organi razveljaviti in izterjati“ (triindevetdeseta uvodna izjava).

112 Prvič, iz teh razlogov je jasno razvidno, da je Komisija zaradi zlorabe pomoči, dodeljene v okviru poroštva dežele Bavarske, sklepala, da je treba to pomoč vrniti. Kot je Komisija pravilno poudarila, je bilo vprašanje spremembe prvotnega poroštva v stoodstotno poroštvo omenjeno samo podredno in nikakor ni temelj presoje Komisije v tem okviru.

113 Drugič, treba je poudariti, da pojem zlorabe izhaja neposredno iz člena 88(2), prvi pododstavek, ES, v katerem je določeno, da „[č]e Komisija po tem, ko je pozvala zadevne stranke k predložitvi pripomb, ugotovi, da [se] pomoč, ki jo je dodelila država članica, ali pomoč iz državnih sredstev […] zlorablja, odloči, da mora zadevna država takšno pomoč odpraviti ali spremeniti v roku, ki ji ga določi“. Poleg tega je v členu 1(g) Uredbe št. 659/1999 pojem „zloraba pomoči“ opredeljen kot „pomoč, ki jo upravičenec uporabi v nasprotju z odločbo, sprejeto na podlagi člena 4(3) ali člena 7(3) ali (4) [navedene] uredbe“.

114 Iz teh določb izhaja, da mora Komisija, da dokaže, da je bila pomoč, dodeljena v skladu z odobreno shemo pomoči, predmet zlorabe, dokazati, da se je ta pomoč uporabila v nasprotju s to shemo, kot jo je odobrila Komisija, torej v nasprotju z nacionalnimi predpisi, ki urejajo to shemo, ali dodatnimi pogoji, ki jih je država članica sprejela, ko je Komisija odobrila shemo.

115 Treba je ugotoviti, da je Komisija v obravnavanem primeru jasno dokazala, da se je poroštvo dežele Bavarske uporabilo v nasprotju s predpisi o odobritvi poroštev s strani dežele Bavarske. Najprej je v devetdeseti uvodni izjavi izpodbijane odločbe opozorila, da dežela Bavarska na podlagi te sheme da poroštva za kritje posojil za financiranje naložb (gradnja, širitev itd.) in da mora upravičeno podjetje, zato da dobi to poroštvo, v primernem deležu z lastnimi sredstvi sodelovati pri financiranju projekta in ob zagotavljanju popolnega financiranja projekta zagotoviti plačilo obresti in vračilo posojil v razumnih rokih. Nato je ugotovila, da se po eni strani „bistveni del zadevne pomoči očitno ni uporabil za financiranje naložbe, ki je bila predmet zahtevka za pomoč, vlagatelj pa z lastnimi sredstvi ni v primernem deležu sodeloval pri stroških financiranja naložbe“ (enaindevetdeseta uvodna izjava), in da so po drugi strani „ta posojila, zavarovana z državnim poroštvom[, …] večinoma koristila samo družbam v skupini Pilz“ (dvaindevetdeseta uvodna izjava).

116 Ob upoštevanju zgornjega je dejstvo, da je bilo poroštvo prvotno odobreno v skladu s shemo pomoči, nepomembno. Kot Komisija pravilno poudarja, ni prvotna odobritev pomoči, ampak njena poznejša uporaba v nasprotju z določbami odobrene sheme pomoči, ki pomeni zlorabo pomoči. Poleg tega iz člena 88(2), prvi pododstavek, ES jasno izhaja, da je ugotovitev zlorabe merilo, ki je ločeno in neodvisno od merila združljivosti s skupnim trgom, ki zato samo po sebi upravičuje odločbo Komisije, s katero ta odreja odpravo ali spremembo pomoči. V nasprotju s trditvijo dežele Turingije zato Komisija v izpodbijano odločbo upravičeno ni vključila razlogov za dokaz nezdružljivosti poroštva dežele Bavarske s skupnim trgom. Iz tega sicer izhaja, da je Komisija izpolnila obveznost obrazložitve v zvezi s tem na podlagi člena 253 ES.

117 Zato je treba trditve dežele Turingije o domnevni kršitvi člena 87 ES zavrniti kot neutemeljene.

118 Ob upoštevanju vsega zgornjega je treba člen 1 izpodbijane odločbe razglasiti za ničnega v delu, v katerem je Komisija sklepala, da državna pomoč, dodeljena v okviru gradnje tovarne CD-jev v Albrechtsu, vključuje znesek 54,7 milijona DEM na podlagi poroštva dežele Bavarske.

C – Odpoved terjatvi 3 milijonov DEM, ki jih je dežela Bavarska (LfA) odobrila družbi PBK

1. Trditve strank

119 Dežela Turingija trdi, da je Komisija v šestindevetdeseti uvodni izjavi izpodbijane odločbe napačno ugotovila, da je družba PBK prejela pomoč zaradi odpovedi LfA terjatvi 3 milijonov DEM do te družbe. Opozarja namreč, da Komisija s to ugotovitvijo ne upošteva dejstva, da je ta znesek že upoštevala kot pomoč pri presoji poroštva, ki ga je dala dežela Bavarska – in sicer znesek 54,72 milijona DEM. Kot so med postopkom nemški organi povedali Komisiji v dopisih z dne 3. marca 1995 in 30. marca 1999, je ta terjatev do družbe PBK nastala prav zaradi plačila ustreznega zneska bankam za zmanjšanje zneska posojil, pokritih s prvotnim poroštvom.

120 Nato trdi, da je Komisija storila napako pri presoji, ko je v izpodbijani odločbi ugotovila, da odpoved LfA terjatvi 3 milijonov DEM pomeni novo pomoč. Nato opozarja, da se je ta pomoč, kot je poudarjeno v prejšnji točki, uporabila za vračilo bančnih posojil, ki so bila odobrena za gradnjo tovarne CD-jev v Albrechtsu in pokrita s poroštvom dežele Bavarske. Vsekakor meni, da je Komisija kršila obveznost obrazložitve, ker ni navedla, zakaj je sklepala, da je odpoved LfA terjatvi 3 milijonov DEM v korist družbe PBK pomoč, nezdružljiva s skupnim trgom.

121 Komisija ob sodelovanju družbe ODS izpodbija vse trditve dežele Turingije glede odpovedi terjatvi 3 milijonov DEM. Najprej opozarja, da ni napačno ugotovila dejanskega stanja ali nepravilno uporabila prava glede te pomoči, ker kot dodatna pomoč ni bila opredeljena pomoč na podlagi poroštva, ampak poznejša odpoved terjatvi, nastali zaradi te pomoči. Poleg tega poudarja, da nemški organi, čeprav je bila ta odpoved že opredeljena kot pomoč ob začetku formalnega postopka preiskave, zlasti v tabeli na strani 9 odločbe o začetku postopka, pozneje temu niso nasprotovali. Komisija poleg tega meni, da je upoštevala obveznost obrazložitve, kar zadeva to pomoč. Opozarja namreč, da je v šestindevetdeseti uvodni izjavi izpodbijane odločbe, kjer se je oprla na pomanjkljive podatke, ki so jih poslali nemški organi, ugotovila, da gre za pomoč, ki je bila dodeljena brez pravne podlage in zato ni združljiva s skupnim trgom.

2. Presoja Sodišča prve stopnje

122 Dežela Turingija, kar zadeva odpoved LfA terjatvi 3 milijonov DEM do družbe PBK, navaja napačno ugotovljeno dejansko stanje, očitno napako pri presoji in kršitev obveznosti obrazložitve.

123 Najprej je treba spomniti, da je Komisija v šestindevetdeseti uvodni izjavi izpodbijane odločbe ugotovila, da je treba „odpoved vračilu posojila v višini 3 milijonov DEM […] tudi šteti za nezdružljivo pomoč, ki jo je treba vrniti, saj je bila dodeljena brez pravne podlage“.

124 Dežela Turingija meni, da ta ugotovitev temelji na napačno ugotovljenem dejanskem stanju in napačni pravni presoji, ker je Komisija s tem, ko je upoštevala skupni znesek poroštva dežele Bavarske (54,7 milijona DEM) in tudi znesek terjatve, za katerega se je ta odločila, da ga ne bo izterjala od družbe PBK (3 milijoni DEM), dvakrat upoštevala isto pomoč. Komisija naj bi vsekakor kršila obveznost obrazložitve s tem, ko ni navedla, zakaj je odpoved terjatvi štela za pomoč, nezdružljivo s skupnim trgom.

125 V zvezi s tem je treba opozoriti, da je treba obstoj in obseg pomoči presojati ob upoštevanju razmer ob njeni dodelitvi. Zato dejstvo, da je državno poroštvo izpostavljeno v primeru neizpolnjevanja obveznosti podjetja prejemnika, ne spremeni narave tega poroštva z vidika člena 87 ES in ne povzroči nastanka nove pomoči.

126 Res je, da v nekaterih primerih dejstvo, da se državni porok enostransko odpove pravicam, ki jih ima do prejemnika po zahtevi za izvršitev poroštva, lahko pomeni pomoč. Tako je predvsem, če državni porok ne ravna kot razumen gospodarski subjekt, ki stori vse potrebno, da doseže vračilo zneska, ki ga je moral plačati na podlagi poroštva. Poleg tega, če se izkaže, da je odpoved terjatvi, ki je bila prvotno pokrita s poroštvom za posojilo, potem ko je poroštvo izvršeno, dokončna, kar tako povzroči neposredno zmanjšanje zadolženosti prejemnika, je ta odpoved praviloma lahko ločena pomoč, ker pomeni dodatno ekonomsko prednost v primerjavi s poroštvom za posojilo in njegovo izvršitvijo.

127 Vendar je treba opozoriti, da je Komisija šele med postopkom ugotovila, da naj za dodatno pomoč ne bi bilo treba šteti pomoči na podlagi poroštva, ampak poznejšo odpoved terjatvi, nastali na podlagi te pomoči. Vendar je treba ugotoviti, da niti stranke niti Sodišče prve stopnje iz enaintridesete in šestindevetdesete uvodne izjave izpodbijane odločbe ne morejo pravno zadostno razumeti sklepanja v zvezi s tem in posledično nadzora Sodišča prve stopnje nad razlogi, zaradi katerih je Komisija ob sprejetju te odločbe menila, da je odpoved terjatvi nova pomoč, ki se razlikuje od pomoči, upoštevane na podlagi poroštva dežele Bavarske ali njegove izvršitve. Sicer pa na podlagi ustaljene sodne prakse pojasnila, ki jih je Komisija predstavila v spornem postopku pred Sodiščem prve stopnje, ne morejo odpraviti nezadostne obrazložitve izpodbijane odločbe (v tem smislu glej sodbo Sodišča z dne 24. oktobra 1996 v zadevi Nemčija in drugi proti Komisiji, C‑329/93, C‑62/95 in C‑63/95, Recueil, str. I-5151, točki 47 in 48; sodbi Sodišča prve stopnje z dne 25. junija 1998 v zadevi British Airways in drugi ter British Midland Airways proti Komisiji, T‑371/94 in T‑394/94, Recueil, str. II-2405, točke od 116 do 119, in z dne 18. januarja 2005 v zadevi Confédération nationale du Crédit mutuel proti Komisiji, T‑93/02, ZOdl., str. II-143, točke od 123 do 126).

128 Zato, ne da bi bilo treba preučiti, ali je Komisija dejansko dvakrat upoštevala isto pomoč, Sodišče prve stopnje meni, da Komisija v šestindevetdeseti uvodni izjavi izpodbijane odločbe nikakor ni mogla zgolj ugotoviti, da je odpoved vračilu posojila pomoč, ki ni združljiva s skupnim trgom, saj je „dodeljena brez pravne podlage“.

129 Posledično, ne da bi bilo treba preučiti druge očitke, ki jih dežela Turingija navaja v zvezi s tem, lahko ta upravičeno trdi, da je Komisija kršila obveznost obrazložitve iz člena 253 ES, kar zadeva opredelitev odpovedi terjatvi 3 milijonov DEM, ki jo je LfA odobrila družbi PBK, kot pomoči.

130 Ob upoštevanju zgornjega je treba člen 1(1) izpodbijane odločbe razglasiti za ničnega v delu, v katerem je Komisija ugotovila, da državna pomoč, dodeljena za izgradnjo, obratovanje in konsolidacijo tovarne CD-jev v Albrechtsu, vključuje znesek 3 milijonov DEM iz naslova odpovedi terjatvi, odobreni družbi PBK.

D – Subvencije in premije za naložbe v višini 63,45 milijona DEM in 19,42 milijona DEM, ki sta jih dežela Turingija in dežela Bavarska (LfA) dodelili skupnemu podjetju in družbi PA

1. Trditve strank

131 Dežela Turingija trdi, da je Komisija napačno ugotovila različna dejstva, storila napake pri presoji in kršila obveznost obrazložitve, kar zadeva subvencije in premije za naložbe, ki sta jih dodelili dežela Turingija in dežela Bavarska (LfA).

132 Najprej trdi, da je Komisija, ker je v oseminosemdeseti uvodni izjavi izpodbijane odločbe ugotovila, da je bila sprejeta odločitev glede družbe CD Albrechts, da se zahteva vračilo zneska 32,45 milijona DEM iz naslova subvencij za naložbe, ki jih je dodelila, v členu 2 izpodbijane odločbe nepravilno zahtevala vračilo skupnega zneska teh subvencij, in sicer 63,45 milijona DEM.

133 Nato trdi, da so v nasprotju z ugotovitvijo Komisije v sedeminosemdeseti in oseminosemdeseti uvodni izjavi izpodbijane odločbe subvencije in premije za naložbe, dodeljene v okviru gradnje tovarne CD-jev v Albrechtsu, obstoječa pomoč, ki je v skladu s shemami pomoči, ki jih je Komisija predhodno odobrila, in ne nova pomoč, ki bi bila nezdružljiva s skupnim trgom, ker naj bi bila dodeljena v nasprotju z domnevno prepovedjo pomoči za investicijsko blago v povezanih podjetjih. Opozarja namreč, da na splošno niti zakonodaja o davčnih premijah za naložbe, niti shema TIC, niti pravo Skupnosti ne vsebujejo prepovedi s takim obsegom. Nato ugotavlja, da se je kljub domnevi, da je v shemi TIC predvidena prepoved pomoči za investicijsko blago v povezanih podjetjih, ta prepoved upoštevala v obravnavanem primeru, ker je pred nakazilom subvencij vsakič zahtevala potrditev skupnega podjetja, da se subvencije ne bodo uporabile za pomoč za investicijsko blago v povezanih podjetjih. Po njenem mnenju te okoliščine jasno izhajajo iz obtožnice, ki jo je državno tožilstvo vložilo pri Landgericht Mühlhausen 9. aprila 1998 in je bila Komisiji poslana v prilogi k dopisu z dne 28. septembra 1999. Poleg tega po njenem mnenju ni mogoče sklepati, da so bili ob sklenitvi pogodbe za gradnjo tovarne CD-jev v Albrechtsu odnosi med skupnim podjetjem in družbo Pilz Construction odnosi med „povezanimi podjetji“, ker je bila skupina Pilz takrat samo manjšinski delničar skupnega podjetja. Zato meni, da je bila dodelitev subvencij v skladu s pogoji, določenimi s shemo TIC, da je tako spadala v odobreno shemo pomoči in posledično bila združljiva s skupnim trgom. Po njenem mnenju je samo zaradi preusmeritve dela subvencij v korist skupine Pilz ta del subvencij za naložbe postal neskladen s pogoji, določenimi s shemo TIC, in posledično nezdružljiv s skupnim trgom. V zvezi s tem izpodbija trditev Komisije, da naj nemški organi v formalnem postopku preiskave ne bi predložili dokaza, da je bil del subvencij uporabljen pravilno. Opozarja namreč, da je bila ta informacija navedena v obtožnici, ki jo je državno tožilstvo vložilo pri Landgericht Mühlhausen 9. aprila 1998 (str. 10–12).

134 Poleg tega dežela Turingija trdi, kar zadeva dodelitev premij za naložbe, da Komisija ni določila pogojev za njihovo dodelitev in je posledično napačno sklepala, da naj bi domnevna prepoved pomoči v povezanih podjetjih nasprotovala dodelitvi takih premij. Opozarja namreč, da v zakonu o davčnih premijah za naložbe ni določena taka prepoved in da je nasprotno potrjena pravica vlagatelja do nakazila teh premij, ne glede na to, kdo je dobavitelj investicijskega blaga. Poleg tega meni, da Komisija ni upoštevala dejstva, da je bil del premij za naložbe, in sicer 6,137 milijona DEM, predmet zahtevka za vračilo in da so bili za preostali znesek pogoji, določeni v zakonu, nedvomno izpolnjeni.

135 Nazadnje, dežela Turingija izpodbija trditev družbe ODS, da subvencije in premije za naložbe ne bi smele biti odobrene, ker se je naložbeni projekt začel 29. avgusta 1989, torej pred združitvijo Nemčije. Po njenem mnenju je treba poleg tega, da je ta ugotovitev napačna, opozoriti, da je bilo s sklepom o načrtovanju z dne 25. januarja 1991 o določitvi podrobnih pravil za dodelitev pomoči v okviru sheme TIC mogoče spodbujati tudi projekte, ki so se začeli po 1. juliju 1990 in posledično pred 3. oktobrom 1990 (Bundestag, objava 12/895, priloga 4). Poleg tega poudarja, da so veljavni predpisi, kar zadeva premije za naložbe, na ozemlju Nemške demokratične republike veljali že pred združitvijo in da so se najprej ohranili po združitvi na podlagi pogodbe, ki sta jo 31. avgusta 1990 sklenili Zvezna republika Nemčija in Nemška demokratična republika o vzpostavitvi enotne Nemčije (BGBl. 1990 II, str. 889).

136 Komisija zanika, da je napačno presodila dejstva in storila napako pri presoji, kar zadeva subvencije in premije za naložbe.

137 Najprej poudarja, da je trditev dežele Turingije, da naj ne bi upoštevala pogoja, ki ga je ta izrecno določila za dodelitev subvencij za naložbe na podlagi sheme TIC, nerazumljiva, ker je prav ob upoštevanju tega pogoja utemeljila pravno presojo teh pomoči (sedeminosemdeseta in oseminosemdeseta uvodna izjava izpodbijane odločbe). Sicer meni, da je bil dodatek tega pogoja logičen, ker je treba, čeprav ne obstaja splošna prepoved glede subvencij za povezana podjetja, kljub temu prepovedati dodelitev javnih sredstev, kadar se v okviru centralnega sistema upravljanja denarnih sredstev ta sredstva samodejno preusmerijo od njihovega cilja in zato pridejo v druga podjetja v skupini, ki ne izpolnjujejo pogojev za dodelitev navedenih subvencij (v obravnavanem primeru družbe skupine Pilz). Ugotavlja namreč, da je treba, če se subvencije, dodeljene na podlagi člena 87(3) ES, nakažejo podjetju, ki sodeluje v centralnem sistemu upravljanja denarnih sredstev, te subvencije izjemoma šteti za nezakonite od začetka in jih posledično vrniti. Komisija namreč meni, da tak sistem od začetka preprečuje uporabo subvencij v skladu z njihovim ciljem. Po njenem mnenju je sicer zahteva dežele Turingije za vračilo subvencij za naložbe priznanje, da je skupno podjetje nepravilno uporabilo te pomoči. Poleg tega meni, da mora dežela Turingija, če želi trditi, da se je preostali del subvencij uporabil pravilno, to dokazati. Vendar opozarja, da niti nemški zvezni organi, niti dežela Turingija, niti katera koli druga stranka med upravnim postopkom niso mogli dokazati, da se je vsaj del subvencij uporabil za gradnjo, širitev, preoblikovanje ali racionalizacijo podjetja.

138 Komisija nato opozarja, da, ker ji nemški organi niso poslali odločbe dežele Turingije, v kateri je ta zahtevala vračilo pomoči, ni imela druge izbire, kot da sprejme odločbo samo na podlagi podatkov, ki jih je imela na voljo ob sprejetju izpodbijane odločbe, in sicer obtožnice, ki jo je državno tožilstvo vložilo pri Landgericht Mühlhausen 9. aprila 1998. Po njenem mnenju je iz tega dokumenta razvidno, da so organi Turingije pri izračunu zneska pomoči, katerega vračilo so zahtevali, izhajali iz predpostavke, da je bil napačno uporabljeni znesek manjši, ker ob določitvi zneska, ki ga je treba vrniti, še niso vedeli, da je bila prepoved subvencij za povezana podjetja kršena za celoten projekt in da se posledično ne bi smela dodeliti nobena subvencija. Zato meni, da je v izpodbijani odločbi upravičeno sklepala, da je treba vse dodeljene subvencije opredeliti kot nezakonite in jih zato vrniti. Po njenem mnenju ta ugotovitev toliko bolj velja, ker ob sprejetju izpodbijane odločbe ni imela podatkov, iz katerih je bilo razvidno, da je bil znesek 32,45 milijona DEM, ki ga je zahtevala dežela Turingija, dejansko vrnjen.

139 Poleg tega v odgovor na trditev dežele Turingije, da naj ne bi upoštevala možnosti, da se tovarna CD-jev v Albrechtsu subvencionira v okviru sheme regionalnih pomoči, opozarja, da se je pri presoji subvencij in premij za naložbe oprla na Smernice o državni regionalni pomoči (Sporočilo Komisije o Smernicah o državni regionalni pomoči (UL 1998, C 74, str. 9), nazadnje spremenjeno s sporočilom o spremembi Smernic o državni regionalni pomoči (UL 2000, C 258, str. 5), v nadaljevanju: Smernice o regionalni pomoči), tako da o tem vprašanju ni treba razpravljati.

140 Nazadnje meni, da je treba, ker po eni strani ni sporno, da so bile premije za naložbe preusmerjene v centralnem sistemu upravljanja denarnih sredstev, in da po drugi strani dokaz o pravilni uporabi dela premij ni bil predložen, zahtevati vračilo vseh teh premij, ker jih je treba šteti za nezdružljive, odkar so bile dodeljene. Opozarja, da kljub zahtevi za vračilo zneska 6,4 milijona DEM, povečanega za 2,2 milijona DEM (devetinsedemdeseta uvodna izjava izpodbijane odločbe), nima na voljo podatkov o dejanskem plačilu tega zneska, zato je zahtevala plačilo celotnega zneska, in sicer 19,42 milijona DEM. Meni tudi, da trditev dežele Turingije, da naj ne bi odločila o premijah za naložbe, ni resnična. Opozarja namreč, da je odločila o tem vprašanju, ker je ob sklicevanju na prejšnje uvodne izjave v štiriindevetdeseti uvodni izjavi izpodbijane odločbe ugotovila nezdružljivost teh premij, pri čemer se je oprla na izjave nemških organov, iz katerih je lahko sklepala, da se sredstva niso uporabila za naložbeni projekt, ampak za ohranjanje dejavnosti celotne skupine Pilz, in so bila zato predmet zlorabe.

141 Družba ODS se strinja z obrazložitvijo Komisije glede subvencij in premij za naložbe. Poleg tega poudarja, da obstaja še en razlog v podporo stališču Komisije, da subvencije in premije za naložbe, dodeljene skupnemu podjetju in nato družbi PA, niso bile v skladu s shemo pomoči, določeno v zakonu o davčnih premijah za naložbe, in shemo TIC, ki ju je Komisija odobrila. Opozarja namreč, da so bile glede na trditve dežele Turingije te pomoči dodeljene pred združitvijo, torej ko ti shemi pomoči še nista začeli veljati za deželo Turingijo (točke 1.2, 3.2 in 2.9.2 sheme TIC in Smernice o regionalni pomoči, točka 4.2).

2. Presoja Sodišča prve stopnje

142 V okviru tega očitka je treba ločeno preučiti trditve dežele Turingije o subvencijah in premijah za naložbe, ki jih je dodelila dežela Turingija, in trditve o subvencijah in premijah za naložbe, ki jih je dodelila dežela Bavarska (LfA). Komisija je namreč v izpodbijani odločbi različno obrazložila ti pomoči.

a) Subvencije in premije za naložbe, ki jih je dodelila dežela Turingija

143 V skladu s členom 1(1) izpodbijane odločbe subvencije in premije za naložbe, ki jih je dodelila dežela Turingija, niso združljive s Pogodbo ES, ker so bile predmet zlorabe v smislu člena 88(2) ES.

144 Pojem zlorabe izhaja neposredno iz člena 88(2) ES, v katerem je določeno, da „[č]e Komisija potem, ko je pozvala zadevne stranke k predložitvi pripomb, ugotovi, da [se] pomoč, ki jo je dodelila država članica, ali pomoč iz državnih sredstev […] zlorablja, odloči, da mora zadevna država tako pomoč odpraviti ali spremeniti v roku, ki ji ga določi“. V členu 1(g) Uredbe št. 659/1999 se pomoč zlorabi, kadar jo „upravičenec uporabi v nasprotju z odločbo, sprejeto na podlagi člena 4(3) ali člena 7(3) ali (4) [navedene] uredbe“.

145 Iz teh določb izhaja, da mora Komisija, da dokaže, da je bila pomoč, dodeljena v skladu z odobreno shemo pomoči, predmet zlorabe, dokazati, da se je ta pomoč uporabila v nasprotju z nacionalnimi predpisi, ki urejajo to shemo, ali dodatnimi pogoji, ki jih je država članica sprejela, ko je Komisija odobrila shemo.

146 Komisija je v obravnavanem primeru v sedeminosemdeseti uvodni izjavi izpodbijane odločbe presojo zlorabe subvencij in premij, ki jih je dodelila dežela Turingija, obrazložila tako:

„Glede na preiskave nemških sodnih organov so se v skupini med zadevnimi podjetji skupine Pilz izmenjali proizvodi in storitve v vrednosti 109 milijonov DEM. Celotni naložbeni načrt torej ne bi smel dobiti pomoči, saj je bila kršena prepoved pomoči za investicijsko blago v povezanih podjetjih. Zato ta subvencija za naložbe, ki je bila nepravilno dodeljena na podlagi [sheme TIC in] zakona o davčnih premijah za naložbe za leti 1991 in 1992, ni v skladu s programom v vrednosti 63,45 milijona DEM in se torej ne sme šteti, da jo pokrivajo [odobrene sheme].“

Komisija je zato sklepala, da je treba to pomoč, prejeto prek centralnega sistema upravljanja denarnih sredstev skupine Pilz, šteti za nezdružljivo s skupnim trgom in jo vrniti. Poleg tega opozarja, da je dežela Turingija z odločbo z dne 27. julija 1995 zahtevala vračilo samo zneska 32,5 milijona DEM, tako da je bilo treba vrniti še 30,95 milijona DEM (oseminosemdeseta uvodna izjava izpodbijane odločbe).

147 Iz teh razlogov izhaja, da je Komisija zaradi izmenjave proizvodov in storitev znotraj skupine Pilz in preusmeritve sredstev prek centralnega sistema upravljanja denarnih sredstev v izpodbijani odločbi sklepala, da je bila kršena prepoved pomoči za investicijsko blago v povezanih podjetjih in da se je posledično zgodila zloraba v smislu člena 88(2) ES.

148 Vendar je treba opozoriti, da je dežela Turingija v pisanjih trdila, ne da bi ji Komisija prav v zvezi s tem nasprotovala, da ta prepoved ni navedena niti v shemi TIC niti v zakonu o davčnih premijah za naložbe, ki ju je Komisija odobrila kot shemi pomoči, ampak je dodatni pogoj, ki ga je dežela Turingija določila za nakazilo vsakega obroka subvencij in premij v obravnavanem primeru, da bi preprečila njihovo uporabo za pomoč drugim podjetjem v skupini Pilz. Obtožnica, ki jo je državno tožilstvo vložilo pri Landgericht Mühlhausen in je bila poslana Komisiji v upravnem postopku, je tudi lahko dokaz v tem smislu.

149 Ker prepoved pomoči ni bila navedena v zadevnih shemah pomoči niti v odločbi o odobritvi teh shem, se Komisija ni mogla opreti samo na kršitev te prepovedi v obravnavanem primeru, da bi ugotovila zlorabo. Kot je bilo poudarjeno v točki 145 zgoraj, mora namreč Komisija, da dokaže, da je bila pomoč, dodeljena v skladu z odobreno shemo pomoči, predmet zlorabe, dokazati, da se je ta pomoč uporabila v nasprotju z nacionalnimi predpisi, ki urejajo to shemo, ali dodatnimi pogoji, ki jih je država članica sprejela ob odobritvi sheme. Vendar kršitve samo dodatnega pogoja, ki ga je enostransko naložil izplačnik pomoči, ne da bi bil ta pogoj izrecno določen v takih nacionalnih pravilih, kot jih je odobrila Komisija, ni mogoče šteti za zadosten dokaz zlorabe pomoči v smislu člena 88(2), prvi pododstavek, ES.

150 Res je, da se na splošno lahko izkaže za koristno, da je v primeru, ko je prejemnik pomoči del skupine družb, v kateri je bil vzpostavljen centralni sistem upravljanja denarnih sredstev, odobritev subvencij in drugih pomoči podrejena strogi prepovedi uporabe pomoči v podporo drugim podjetjem v skupini, ki ji pripada prejemnik. Iz obtožnice, ki jo je državno tožilstvo vložilo pri Landgericht Mühlhausen, sicer izhaja, da je dežela Turingija prav zato v obravnavanem primeru za dodelitev subvencij določila tako prepoved. Vendar samo dejstvo, da bi bilo zaželeno, da je določena klavzula predvidena v shemi pomoči, ne more prikriti dejstva, da taka določba v obravnavanem primeru ni bila predvidena niti v zadevnih shemah niti v Odločbi Komisije, tako da njeno neupoštevanje ne more biti zloraba v smislu člena 88(2), prvi pododstavek, ES, ker sicer to lahko vpliva na predvidljivost nadzora Komisije na podlagi te določbe.

151 Zato dežela Turingija upravičeno trdi, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, ko je samo zaradi kršitve prepovedi, določene ob njihovi dodelitvi, sklepala, da so bile subvencije in premije za naložbe predmet zlorabe v smislu člena 88(2), prvi pododstavek, ES.

152 Ob upoštevanju zgornjega, ne da bi bilo treba preučiti druge očitke, ki jih je v zvezi s tem navedla dežela Turingija, je treba člen 1 izpodbijane odločbe razglasiti za ničnega v delu, v katerem je Komisija sklepala, da državna pomoč, razglašena za nezdružljivo s skupnim trgom, vključuje znesek 63,45 milijona DEM iz naslova subvencij in premij za naložbe, ki jih je dodelila dežela Turingija.

b) Subvencije in premije za naložbe, ki jih je dodelila dežela Bavarska (LfA)

153 Iz uvodnih izjav od 93 do 95 izpodbijane odločbe izhaja, da je Komisija, kar zadeva subvencije in premije za naložbe, ki jih je dodelila dežela Bavarska (LfA), ugotovila naslednje:

„[P]omoč se ni uporabila za naložbeni načrt za gradnjo tovarne CD-jev, ampak se je uporabila za pomoč celotni skupini Pilz in je bila torej predmet zlorabe v smislu člena 88(2) […] ES […]

To velja tudi za skupni znesek 19,42 milijona DEM, ki je bil dodeljen na podlagi zakona o premijah za naložbe ali določb o pomoči TIC.

Nemški organi so obvestili Komisijo, da so sprejeli ukrepe, določene v nemškem pravu, za vračilo pomoči v okviru stečajnega postopka skupine Pilz.“

154 V zvezi s tem je treba opozoriti, da dežela Turingija upravičeno trdi, da ta nejasna in nepodrobna obrazložitev pomeni kršitev člena 253 ES, saj ne navaja nobenih razlogov, zaradi katerih je Komisija menila, da so se subvencije in premije za naložbe, ki jih je dodelila dežela Bavarska, uporabile v nasprotju s shemo TIC in zakonom o premijah za naložbe.

155 Ni namreč dovolj ugotoviti, kot izhaja iz petindevetdesete uvodne izjave izpodbijane odločbe, da so nemški organi obvestili Komisijo, da so sprejeli ukrepe, določene v nemškem pravu, da bi zahtevali vračilo te pomoči. Ne glede na to, ali je Komisija tako zahtevo lahko pravilno razlagala kot priznanje teh organov o nepravilnosti uporabe zadevnih pomoči, to Komisije ne more oprostiti obveznosti obrazložitve na podlagi člena 253 ES glede nezdružljivosti zadevne pomoči s skupnim trgom.

156 Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da mora obrazložitev, zahtevana v členu 253 ES, jasno in nedvoumno izražati utemeljitev organa Skupnosti, tako da se zainteresirane stranke lahko seznanijo z utemeljitvami sprejetega ukrepa, da lahko branijo svoje pravice, in lahko Sodišče izvaja nadzor (glej sodbo Sodišča z dne 14. februarja 1990 v zadevi Delacre in drugi proti Komisiji, C‑350/88, Recueil, str. I-395, točka 15, in navedena sodna praksa). Poleg tega, kar zadeva pojem zainteresiranih strank v smislu zgoraj navedene sodne prakse, je Sodišče razsodilo, da je treba obveznost obrazložitve presoditi predvsem glede na interes za prejem pojasnil, ki ga lahko imajo naslovniki ali druge osebe, ki jih akt neposredno in posamično zadeva v smislu člena 230 ES (sodba Sodišča z dne 13. marca 1985 v zadevi Nizozemska in Leeuwarder Papierwarenfabriek proti Komisiji, 296/82 in 318/82, Recueil, str. 809, točka 19; sodba Confédération nationale du Crédit mutuel proti Komisiji, navedena v točki 127 zgoraj, točka 68). Torej obveznosti obrazložitve odločbe, sprejete na področju državnih pomoči, ni mogoče določiti glede na interes biti obveščena samo tiste države članice, na katero je ta odločba naslovljena, ker je ta interes mogoče manjši zaradi posebnih razlogov, povezanih s tem, ali izpodbija nekatere pravne in dejanske okoliščine v upravnem postopku ali ne (v tem smislu glej sodbo British Airways in drugi ter British Midland Airways proti Ko