Keywords

Summary



Keywords

1. Okolje – Odstranjevanje odpadkov – Direktiva 2000/53 – Izrabljena vozila – Opredelitve

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2000/53, člena 2, točka 13, in 8(3))

2. Okolje – Odstranjevanje odpadkov – Direktiva 2000/53 – Izrabljena vozila – Zbiranje

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2000/53, člen 5(3))

3. Okolje – Odstranjevanje odpadkov – Direktiva 2000/53 – Izrabljena vozila – Zbiranje

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2000/53, člen 5(4))

4. Okolje – Odstranjevanje odpadkov – Direktiva 2000/53 – Izrabljena vozila – Zbiranje

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2000/53, člen 5(2) in (4))

5. Okolje – Odstranjevanje odpadkov – Direktiva 2000/53 – Izrabljena vozila – Obdelava odpadkov

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2000/53, člen 6(3))

6. Okolje – Odstranjevanje odpadkov – Direktiva 2000/53 – Izrabljena vozila – Ponovna uporaba in predelava odpadkov

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2000/53, člen 7(1))

Summary

1. Iz besedila člena 2, točka 13, Direktive 2000/53 o izrabljenih vozilih je jasno razvidno, da se informacije o razstavljanju nanašajo na vse informacije, ki so potrebne za ravnanje z izrabljenimi vozili in da je treba glede načinov posredovanja teh informacij člen 8(3) te direktive razumeti v povezavi z navedeno točko 13.

(Glej točko 25.)

2. V členu 5(3) Direktive 2000/53 o izrabljenih vozilih je natančno opisan postopek za odjavo izrabljenega vozila, da bi se tako zagotovila – kot izhaja iz druge uvodne izjave te direktive – povezanost nacionalnih pristopov. V okviru tega postopka ima dobro opredeljeno funkcijo ključni dokument, imenovan potrdilo o uničenju.

Te funkcije navedenega dokumenta ni mogoče spremeniti. Vendar tudi ob predpostavki, da nacionalni sistem omogoča boljšo sledljivost izrabljenih vozil, če določi, da ima potrdilo o uničenju drugačno funkcijo od tiste, ki je določena v členu 5(3) navedene direktive, lahko taka sprememba funkcije tega potrdila ogrozi povezanost nacionalnih pristopov in s tem nemoteno delovanje notranjega trga.

Tudi izdanje dokumenta, ki je drugačen od potrdila o uničenju, določenem v navedenem členu 5(3), ki pa je namenjen temu, da opravlja funkcijo tega potrdila, bi lahko povzročilo zmedo, zaradi katere bi lahko bila uresničitev cilja, ki mu sledi ta direktiva, negotova.

(Glej točke od 36 do 38.)

3. Iz besedila člena 5(4) Direktive 2000/53 o izrabljenih vozilih je jasno razvidno, da mora biti predaja izrabljenega vozila obratu za obdelavo brezplačna, ker stroške v zvezi s tem nosijo proizvajalci.

Iz tega jasno izhaja, da mora nacionalni sistem za vsak subjekt, ki opravlja dejavnost uničenja in prostovoljno prevzame izrabljeno vozilo za uničenje, določiti sistem poplačila stroškov obdelave, v tem primeru enakega, kot je tisti, ki je določen za obrate za obdelavo, ki jim nacionalni sistem nalaga obveznost takega prevzema.

(Glej točki 48 in 49.)

4. Niti iz besedila člena 5(2) Direktive 2000/53 o izrabljenih vozilih, ki določa, da morajo države članice storiti vse potrebno za zagotovitev, da se vsa izrabljena vozila oddajo v pooblaščene obrate za obdelavo, niti iz člena 5(4) te direktive, ki določa, da države članice storijo vse potrebno za zagotovitev, da se vozila dostavijo pooblaščenemu obratu za obdelavo brez stroškov za zadnjega imetnika in/ali lastnika vozila, ni razvidno, da je treba to oddajo v obrate razlagati tako, da so vsi obrati dolžni prevzeti izrabljena vozila. Ta direktiva torej ne nasprotuje temu, da imajo nekateri obrati za obdelavo samo možnost prevzeti izrabljena vozila, če je število obratov za obdelavo, ki imajo dolžnost prevzeti dostavljena izrabljena vozila, zadostno, da je v praksi omogočena oddaja v tak obrat.

Tako je država članica s tem, da je določila, po eni strani, obveznost subjektov, ki opravljajo dejavnost drobljenja, in zbirnih centrov, da prevzamejo izrabljena vozila, in po drugi strani, stroge kazni za zapustitev takega vozila, uvedla sistem prevzema izrabljenih vozil, ki ga ni mogoče obravnavati kot neskladnega s členom 5(4) Direktive 2000/53.

(Glej točke 51, 52 in od 55 do 57.)

5. Kljub neobstoju opredelitve pojma odstranjevanja delov iz člena 6(3) Direktive 2000/53 o izrabljenih vozilih se tako postopek odstranjevanja delov kot tudi postopek očiščenja nanašata na sestavne dele vozila, ki vsebujejo nevarne snovi in morajo biti odstranjeni pred vsakim drugim postopkom obdelave, da bi se zmanjšal kakršen koli negativni vpliv na okolje. To določbo je treba razlagati tako, da se mora odstranjevanje delov obravnavati kot postopek, s katerim se začnejo obdelovalni postopki za očiščenje in ki je tudi del teh postopkov.

Zato je država članica s tem, da je določila načelo, da se postopek očiščenja opravi pred vsakršnim drugim postopkom obdelave, ne da bi pri tem z uvedbo pojma odstranjevanja delov pojasnila, da se očiščenje začne z odstranitvijo tistih sestavnih delov, ki jih je mogoče enostavno odstraniti, izpolnila obveznosti iz člena 6(3) te direktive.

(Glej točki 61 in 63.)

6. V zvezi z vsebino obveznosti reciklaže, ki je določena v členu 7(1) Direktive 2000/53 o izrabljenih vozilih, izraza „če je to glede na varstvo okolja izvedljivo“ ni mogoče šteti za enakovrednega izrazu, ki je bil uporabljen v določbi, s katero je bila ta direktiva prenesena v nacionalno pravo, ki za to izvedljivost določa pogoje gospodarske narave, saj je reciklažo mogoče opraviti le, če je tehnično izvedljiva. Čeprav imata pojma okoljevarstvena izvedljivost in gospodarska izvedljivost nekaj skupnih vidikov, je kljub temu očitno, da nista enakovredna.

(Glej točke 69 in od 72 do 74.)