ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sodba Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 23. februarja 2016 –

Pirelli Tyre/UUNT (Tekalna plast in drugi)

(Združene zadeve od T‑279/15 do T‑282/15)

„Model Skupnosti — Modeli Skupnosti, ki prikazujejo tekalno plast in pnevmatike za kolesa vozil — Neobstoj zahteve za podaljšanje in izbris modela po poteku registracije — Zahtevi za vrnitev v prejšnje stanje in za podaljšanje modela“

1. Modeli Skupnosti — Tožbeni postopek — Tožba pri sodišču Unije — Pristojnost Splošnega sodišča — Nadzor nad zakonitostjo odločb odborov za pritožbe (Uredba Sveta št. 6/2002, člena 61(1)) (Glej točko 11.)

2. Modeli Skupnosti — Postopkovne določbe — Vrnitev v prejšnje stanje — Pogoji — Skrbno ravnanje, ki ga zahtevajo okoliščine — Prenos administrativnih nalog v zvezi s podaljšanjem modela (Uredba Sveta št. 6/2002, člen 67(1)) (Glej točke 15, 17, 18 in 20.)

Predmet

Štiri tožbe zoper odločbe tretjega odbora UUNT za pritožbe z dne 8. januarja 2015 (zadevi R 1285/2014‑3 in R 1286/2014‑3) in z dne 11. februarja 2015 (zadevi R 1287/2014‑3 in R 1288/2014‑3) v zvezi z zahtevami za vrnitev v prejšnje stanje.

Izrek

1. Tožbe se zavrnejo.
4.

Javna naročila Evropske unije — Sklenitev pogodbe o naročilu na podlagi javnega razpisa — Merila za izbiro — Merilo v zvezi s predložitvijo varnostnega potrdila, ki ga izda pristojni nacionalni organ, v okviru javnega razpisa za zagotovitev storitev, ki se nanašajo na požarno varnost, pomoč in nadzor na kraju institucije Unije — Dopustnost (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 966/2012, člen 102(1); Uredba Komisije št. 1268/2012, člen 146(3)) (Glej točke od 37 do 40 in 60.)
81

Če namreč dajanje na trg sredstva ali snovi na splošno ne zadostuje za domnevo, da bo to sredstvo ali ta snov nujno izpuščena v okolje in da se informacije v zvezi s sredstvom ali snovjo „nanašajo na emisije v okolje“, pa je drugače v primeru sredstva, kakršno je fitofarmacevtsko sredstvo, in snovi, ki jih to sredstvo vsebuje in ki so v okviru običajne uporabe zaradi svoje funkcije namenjene sprostitvi v okolje. V tem primeru predvidljive emisije v običajnih ali realnih pogojih uporabe zadevnega sredstva ali snovi, ki jih to sredstvo vsebuje, v okolje niso hipotetične in so zajete s pojmom „emisije v okolje“ v smislu člena 6(1), prvi stavek, Uredbe št. 1367/2006 (glej sodbo z dne 23. novembra 2016, Komisija/Stichting Greenpeace Nederland in PAN Europe, C‑673/13 P, EU:C:2016:889, točka 75 in navedena sodna praksa).
50

Komisija priznava, da se pravica do vpogleda v spis iz člena 41(2)(b) Listine razlikuje od pravice do dostopa do dokumentov, zagotovljene s členom 42 Listine, s členom 15(2) PDEU in z Uredbo št. 1049/2001. Trdi, da tožeča stranka zato ne more predlagati razglasitve ničnosti sklepa, ki ga je Komisija sprejela na podlagi člena 4 Uredbe št. 1049/2001, ker naj bi bile z njim kršene njene pravice do vpogleda v spis. Komisija dodaja, da ni preučila prošnje tožeče stranke za vpogled v spis, saj to ni predmet postopka, uvedenega na podlagi Uredbe št. 1049/2001. V izpodbijanem sklepu naj bi odločila le o pravici tožeče stranke do dostopa do dokumentov na podlagi Uredbe št. 1049/2001. Iz premislekov glede člena 41(2)(b) Listine, vsebovanih v izpodbijanem sklepu, naj v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, nikakor ne bi izhajalo, da je Komisija izdala sklep v zvezi s prošnjo za vpogled v spis. Nasprotno, v izpodbijanem sklepu naj bi Komisija izrecno navedla, da je prošnjo preučila izključno na podlagi Uredbe št. 1049/2001. Tožeča stranka torej ne more izključiti oziroma obiti pogojev te pravice do dostopa, ki jih ureja sekundarna zakonodaja, z sklicevanjem na pravico do dostopa do spisa, ki naj bi ji bila dana kot stranki v upravnem postopku, ki ga vodi Komisija.
Vendar izvrševanje pravic iz patenta, podeljenega v skladu z zakonodajo države članice, samo po sebi ne pomeni kršitve pravil o konkurenci, določenih s Pogodbo (sodba z dne 29. februarja 1968, Parke, Davis and Co., 24/67, EU:C:1968:11, str. 109). Pravila na področju intelektualne lastnine so celo bistvena za ohranjanje neizkrivljene konkurence na notranjem trgu (sodba z dne 16. aprila 2013, Španija in Italija/Svet, C‑274/11 in C‑295/11, EU:C:2013:240, točka 22). Patentno pravo namreč na eni strani z zagotavljanjem nadomestila za ustvarjalni napor izumitelja prispeva h krepitvi okolja, ki je spodbudno za inovacije in naložbe, na drugi strani pa je namen tega prava to, da podrobnosti delovanja izumov postanejo javne in da se tako omogočijo tudi drugi prodori. Tako se v točki 7 Smernic iz leta 2004 o sporazumih o prenosu tehnologije, katere določbe so v celoti ponovljene v točki 7 Smernic iz leta 2014 o sporazumih o prenosu tehnologije, priznava, da:

„med pravicami intelektualne lastnine in pravili Skupnosti o konkurenci [ne] obstaja neizogibno neskladje. Oba sklopa predpisov imata dejansko isti osnovni cilj, ki je spodbujanje blaginje potrošnikov in učinkovitega razporejanja sredstev. Inovativnost je bistveni in dinamični del odprtega ter konkurenčnega tržnega gospodarstva. Pravice intelektualne lastnine pospešujejo dinamično konkurenco, in sicer s spodbujanjem podjetij k nalaganju v razvoj novih ali izboljšanih izdelkov in procesov. Enako velja za konkurenco, ki podjetja sili v inovativnost. Zato so pravice intelektualne lastnine in konkurenca nujne za spodbujanje inovacij in zagotavljanje njihove konkurenčne uporabe.“
201

Najprej, Komisija je navedla, da je kartel, na katerega se nanaša izpodbijani sklep, izšel iz dveh izvoznih režimov na podlagi sporazumov STEA in SMEA, ki so ju glavni evropski dobavitelji električnih kablov sklenili v 70. letih prejšnjega stoletja, v okviru International Cable Development Corporation (mednarodno združenje za razvoj kablov). Glede na točko 64 obrazložitve navedenega sklepa je bil v sporazumih STEA in SMEA določen prvotni okvir za oddajo ponudb ter dodelitev trgov in projektov, ki se nanašajo na podzemne in podmorske električne kable za visoke napetosti, zunaj „nacionalnih ozemelj“ družb, ki so sklenile navedena sporazuma. Komisija v isti točki obrazložitve navaja, česar tožeči stranki ne izpodbijata, da je preiskava pokazala, da je poleg teh sporazumov med evropskimi, japonskimi in južnokorejskimi proizvajalci obstajal nenapisan dogovor, s katerim so se te tri skupine proizvajalcev zavezale, da si ne bodo konkurirale na svojih „nacionalnih ozemljih“. V drugih regijah je bil cilj proizvajalcev ta, da si medsebojno razdelijo projekte, pri čemer naj bi bilo evropskim proizvajalcem dodeljenih približno 60 % projektov in japonskim proizvajalcem približno 40 % projektov. Za vsako skupino sta bila imenovana predsednik in tajnik (ali koordinator), ki naj bi organizirala dodeljevanje. Člani zadevnih sporazumov in navedenega nenapisanega dogovora, ki so prejeli poizvedbe strank glede morebitnih projektov v zvezi s podzemnimi in podmorskimi električnimi kabli, so morali o teh poizvedbah obvestiti japonskega ali evropskega tajnika, če sta vrsta in dolžina električnih kablov izpolnjevali določena merila. Tajniki oziroma koordinatorji so nato o tem razpravljali in se dogovorili o skupini proizvajalcev, ki ji bo projekt dodeljen.
11

S sklepom 2013/497/SZVP z dne 10. oktobra 2013 o spremembi Sklepa 2010/413 (UL 2013, L 272, str. 46) je Svet nadomestil člen 20(1)(b) Sklepa 2010/413 z naslednjim besedilom, ki za osebe in subjekte, navedene spodaj, določa zamrznitev sredstev: „[O]sebe in subjekti, ki niso zajete s Prilogo I in ki sodelujejo v dejavnostih Irana, nevarnih z vidika širjenja jedrskega orožja, ali pri razvoju izstrelitvenih sistemov jedrskega orožja, so z njimi neposredno povezani ali jih podpirajo, vključno s sodelovanjem pri nabavi prepovedanih predmetov, blaga, opreme, surovin in tehnologije, ali osebe ali subjekti, ki delujejo v njihovem imenu ali po njihovih navodilih, ali subjekti, ki so v njihovi lasti ali pod njihovim nadzorom, tudi na nezakonit način, ali osebe in subjekti, ki so se izmikali določbam [resolucij Varnostnega sveta] 1737 (2006), […] 1747 (2007), […] 1803 (2008) in […] 1929 (2010) ali tega sklepa ali kršili te določbe, ali so osebam ali subjektom, uvrščenim na seznam, pomagali pri izmikanju navedenim določbam ali kršenju teh določb, ter drugi člani in subjekti [Islamske revolucionarne garde (IRGC)] in IRISL in subjekti, ki so v njihovi lasti ali pod njihovim nadzorom ali osebe in subjekti, ki delujejo v njihovem imenu ali osebe in subjekti, ki zagotavljajo zavarovanje ali druge bistvene storitve IRGC in IRISL, ali subjekti, ki so v njihovi lasti ali pod njihovim nadzorom ali delujejo v njihovem imenu; te osebe in subjekti so navedeni v Prilogi II.“
11

Komisija je 11. februarja 2014 odgovorila na prošnjo za dostop. Prvič, odobrila je delni dostop do poročila o oceni za sklop št. 1, razen osebnih podatkov, ki so navedeni v njem, in do delov dokumenta, ki niso spadali na področje uporabe prošnje za dostop do dokumentov, ker so se nanašali na sklop št. 2. Vendar ni natančneje določila delov, do katerih je bil dostop zavrnjen na podlagi izjeme, in delov, ki sploh niso spadali na področje uporabe zahteve za dostop. Drugič, zavrnila je dostop do ponudbe uspešnega ponudnika in do njegove specifikacije cen z utemeljitvijo, da ti dokumenti vsebujejo občutljive poslovne informacije tega podjetja.
121

Poleg tega tožeča stranka z argumenti, ki jih je navedla, ne prereka obstoja preiskave, ki jo vodijo ukrajinski organi, in tudi ne verjetnosti obstoja dejanj, ki se s to preiskavo preverjajo in na podlagi katerih je Svet sprejel zadevne omejevalne ukrepe. Ti argumenti se nanašajo na izpodbijanje različnih procesnih vidikov, in sicer na to, da se naj ta preiskava ne bi vodila v okviru pravega „sodnega postopka“, in na zanikanje obtožb, ki so jih ti organi na podlagi ukrajinskega kazenskega prava naslovili na tožečo stranko, pri čemer se tožeča stranka sklicuje zlasti na to, da pri dejavnosti, ki je predmet teh obtožb, ni šlo za goljufije in da ni bila neprimerna, kar pa so vprašanja, ki se nanašajo na utemeljenost teh obtožb.
1

Tožeča stranka Bruno Costantini in druge tožeče stranke, katerih imena so navedena v prilogi, so 5. septembra 2013 pri Evropski komisiji prijavili evropsko državljansko pobudo (v nadaljevanju: EDP) z naslovom „Right to Lifelong Care: Leading a life of dignity and independence is a fundamental right!“ („Pravica do dolgotrajne oskrbe: Živeti dostojno in neodvisno je temeljna pravica!“, v nadaljevanju: sporna predlagana EDP), katere predmet, kot je opisan v zahtevku za prijavo, je pozvati Evropsko unijo, naj „predlaga zakonodajo, ki varuje temeljno pravico do človekovega dostojanstva z zagotovitvijo ustreznega socialnega varstva celo življenje in dostopa do kakovostne in sprejemljive dolgotrajne oskrbe, ki presega zdravstveno oskrbo“.
29

V zvezi s tem je treba navesti, da člen 107(3) PDEU Komisiji daje široko diskrecijsko pravico za dopustitev pomoči z odstopanjem od splošne prepovedi iz odstavka 1 tega člena, saj v teh primerih presoja združljivosti ali nezdružljivosti državne pomoči z notranjim trgom povzroča težave, povezane z upoštevanjem in presojo kompleksnih ekonomskih dejstev in okoliščin. Zato mora biti nadzor, ki ga opravi sodišče Evropske unije v zvezi s tem, omejen na preverjanje, ali so bila upoštevana postopkovna pravila in obveznost obrazložitve, ali je bilo dejansko stanje pravilno ugotovljeno in ali ne gre za očitno napako pri presoji in zlorabo pooblastil. Tako sodišče Unije ni pristojno, da bi ekonomsko presojo Komisije nadomestilo s svojo. Komisija lahko za izvajanje svoje diskrecijske pravice določi usmeritve s sprejetjem aktov, kot so smernice, če ti akti vsebujejo okvirna pravila v zvezi z usmeritvami, ki jim mora slediti ta institucija, in če ne odstopajo od pravil Pogodbe. V tem kontekstu je sodišče Unije pristojno, da preveri, ali so bile zahteve, ki si jih je Komisija sama naložila, izpolnjene (sodba z dne30. januarja 2002, Keller in Keller Meccanica/Komisija, T‑35/99, Recueil, EU:T:2002:19, točka 77; glej v tem smislu tudi sodbo z dne 1. decembra 2004, Kronofrance/Komisija,T‑27/02, ZOdl., EU:T:2004:348, točka 79 in navedena sodna praksa).
61

Spomniti je treba, da mora na podlagi člena 21, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, ki se uporablja za postopek pred Splošnim sodiščem v skladu s členom 53, prvi odstavek, navedenega statuta, in člena 44(1)(c) Poslovnika z dne 2. maja 1991 tožba vsebovati kratek povzetek tožbenih razlogov. Ti podatki morajo biti dovolj jasni in natančni, da omogočijo toženi stranki pripravo obrambe in Splošnemu sodišču, da odloči o tožbi, po potrebi brez drugih informacij v utemeljitev. Zato mora biti v tožbi natančno navedeno, iz česa je sestavljen tožbeni razlog, na katerem temelji tožba, zato samo splošna navedba tožbenega razloga ne izpolnjuje zahtev iz Statuta Sodišča Evropske Unije in navedenega Poslovnika (glej po analogiji sodbi z dne 12. januarja 1995, Viho/Komisija, T‑102/92, Recueil, EU:T:1995:3, točka 68, in z dne 27. novembra 1997, Tremblay in drugi/Komisija, T‑224/95, Recueil, EU:T:1997:187, točka 79). Poleg tega Splošno sodišče ni dolžno v prilogah iskati ter prepoznavati razlogov, ki bi jih lahko štelo za tožbeno podlago, saj imajo priloge le dokazno in pomožno funkcijo (glej po analogiji sodbo z dne 2. februarja 2012, Grčija/Komisija, T‑46‑9/09, EU:T:2012:50, točka 46 in navedena sodna praksa).
71

V zvezi s tem je treba opozoriti, da kadar se sklep nanaša na skupino oseb, ki so bile prepoznane ali prepoznavne ob sprejetju tega akta, in z merili, lastnimi članom skupine, se lahko ta akt na te osebe posamično nanaša, ker so del omejenega kroga gospodarskih subjektov. Del takega kroga so predvsem takrat, kadar sklep posega v pravice, ki so jih te osebe pridobile pred njegovo izdajo (sodbi z dne 13. marca 2008, Komisija/Infront WM, C‑125/06 P, ZOdl., EU:C:2008:159, točki 71 in 72, in z dne 27. februarja 2014, Stichting Woonlinie in drugi/Komisija, C‑133/12 P, ZOdl., EU:C:2014:105, točka 46).
9.

Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Neuporaba metode, določene v smernicah – Metoda za izračun – Odvračalen učinek globe – Nujnost določitve zneska, ki je višji od koristi, pridobljene s kršitvijo (Člen 101(1) PDEU, Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23; obvestilo Komisije 2006/C 210/02, točka 37) (Glej točke od 334 do 350 in od 363 do 396.)
9.

Skupna zunanja in varnostna politika – Omejevalni ukrepi zaradi razmer v Ukrajini – Omejitve dostopa do kapitalskega trga Unije – Omejitev lastninske pravice in pravice do svobodnega opravljanja gospodarske dejavnosti in škodovanje ugledu – Kršitev načela sorazmernosti – Neobstoj (Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, členi 16, 17 in 52(1); Sklep Sveta 2014/512/SZVP; Uredba Sveta št. 833/2014) (Glej točke 120, 121, 123, 124 in od 127 do 132.)
5.

Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Pripis – Matična in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila presoje – Domneva o odločilnem vplivu, ki ga matična družba izvaja nad hčerinskimi družbami, ki so v celoti ali skoraj v celoti v njeni lasti – Obveznosti dokazovanja družbe, ki želi to domnevo ovreči – Nezadostni dokazi za izpodbitje te domneve (člen 101 PDEU) (Glej točke od 99 do 101.)
(Glej točke od 59 do 62.)

(Glej točki 65 in 66.)

(Glej točki 70 in 71.)

(Glej točke 93, 96, 103 in 106.)

Tako s členom 299 PDEU kot s členom 79(2) Uredbe št. 966/2012 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije je Komisiji podeljena pristojnost za sprejetje sklepa, ki je izvršilni naslov za izterjavo pogodbene terjatve, ne glede na okoliščino, da je ta terjatev povezana z izvajanjem sporazumov o nepovratnih sredstvih in je torej pogodbene narave. Niti s členom 299 PDEU niti s členom 79(2) navedene uredbe se namreč ne vzpostavlja razlikovanje glede na to, ali je terjatev, katere ugotovitev je formalno potrjena s sklepom, ki je izvršljiv, pogodbena ali nepogodbena terjatev.

Poleg tega to, da se Komisiji prizna pristojnost, da za izterjavo pogodbene terjatve sprejme enostranski akt, ne bi pomenilo kršitev člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, saj ima zadevna sopogodbenica na voljo učinkovito pravno sredstvo za izpodbijanje tega enostranskega akta Zadevna sopogodbenica ima namreč možnost – če zadevna pogodba vsebuje arbitražno klavzulo v smislu člena 272 PDEU – pri sodišču Unije vložiti tožbo, katere pravna podlaga sta tako člen 263 PDEU kot člen 272 PDEU. V okviru te tožbe lahko navedena sopogodbenica ne le izpodbija zakonitost zgoraj sklepa Komisije s sklicevanjem na tožbene razloge, ki se nanašajo na Pogodbo ali vsako drugo pravno pravilo, ki se nanaša na njeno uporabo, ampak se lahko sklicuje tudi na trditve, ki se nanašajo na sklenjeno pogodbo ali pravo, ki se uporablja zanjo, in sodišču Unije predlaga, naj odloči o vsebini pogodbenega spora med njo in Komisijo, tako da v zvezi s tem izvaja svojo neomejeno pristojnost, ki mu je podeljena s členom 272 PDEU.

(Glej točke 197, 198, 209 in 213.)
3.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Figurativna znamka MESSI in besedni znamki MASSI (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 42, 56, od 61 do 64 in od 75 do 78.)
Sodba Splošnega sodišča (prvi senat) z dne 14. marca 2017 –

Hersill/EUIPO – KCI Licensing (VACUP)

(Zadeva T‑741/14)

„Znamka Evropske unije – Postopek z ugovorom – Demande de marque de l’Union européenne verbale VACUP – Prejšnji besedni znamki Evropske unije MINIVAC in V.A.C. – Neobstoj resne uporabe prejšnje znamke – Člen 42(2) in (3) Uredbe (ES) št. 207/2009“

Znamka Evropske unije–Pripombe tretjih oseb in ugovor–Preizkus ugovora–Dokaz o uporabi prejšnje znamke–Resna in dejanska uporaba–Pojem–Merila presoje–Zahteva po konkretnih in objektivnih dokazih

(Uredba Sveta št. 207/2009, člen 42(2) in (3); Uredba Komisije št. 2868/95, člen 1, pravilo 22, odstavek 3)

(Glej točke od 18 do 23.)

Predmet

Tožba zoper odločbo drugega odbora za pritožbe EUIPO z dne 14. avgusta 2014 (zadeva R 1520/2013‑2) v zvezi s postopkom z ugovorom med družbama Licensing et Hersill.

Izrek

1. Odločba drugega odbora za pritožbe Urada Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) z dne 14. avgusta 2014 (zadeva R 1520/2013‑2) se razveljavi.

2. EUIPO nosi svoje stroške in stroške, nastale družbi Hersill, SL.
10.

Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Škoda – Dokazovanje vzročne zveze – Obveznosti institucij – Upoštevanje dejavnikov, ki niso povezani z dampingom – Vpliv takih dejavnikov na dokazovanje vzročne zveze (Uredba Sveta št. 1225/2009, členi 3(1) in 2 ter od 5 do 7) (Glej točke od 186 do 192 in od 205 do 208.)
1.

Omejevalni sporazumi–Škodovanje konkurenci–Merila presoje–Vsebina in cilj omejevalnega sporazuma ter gospodarski in pravni okvir njegovega razvoja–Razlikovanje med kršitvami zaradi cilja in kršitvami zaradi učinka–Namen strank sporazuma, da omejijo konkurenco–Nepotrebno merilo–Kršitev glede na cilj–Zadostna škodljivost–Merila presoje (člen 101(1) PDEU) (Glej točke od 54 do 59.)
1.

Skupna trgovinska politika — Zaščita pred dampingom — Stopnja dampinga — Določitev normalne vrednosti — Uporaba konstruirane vrednosti — Izračun proizvodnih stroškov na osnovi evidenc — Odstopanje — Stroški, ki so povezani s proizvodnjo in prodajo proizvoda, ki je predmet preiskave, in ki niso bili razumno povzeti v teh evidencah — Dokazno breme na strani institucij — Sodni nadzor — Obseg (Uredbi Sveta št. 1972/2002, uvodna izjava 4, in št. 1225/2009, člen 2(3), drugi pododstavek, in (5), prvi in drugi pododstavek) (Glej točke od 45 do 49 in od 53 do 77.)
1.

Skupna trgovinska politika — Zaščita pred dampingom — Stopnja dampinga — Določitev normalne vrednosti — Uporaba konstruirane vrednosti — Izračun proizvodnih stroškov na podlagi računovodskih evidenc — Odstopanje — Stroški, povezani s proizvodnjo in prodajo proizvoda v preiskavi, ki niso bili ustrezno prikazani v teh evidencah — Dokazno breme institucij — Sodni nadzor — Obseg (Uredbi Sveta št. 1972/2002, četrta uvodna izjava, in št. 1225/2009, člena 2(3), drugi pododstavek, in 5, prvi in drugi odstavek) (Glej točke od 32 do 36 in od 40 do 63.)
Uslužbenec Evropske centralne banke lahko, tako kot določajo člen 91(2) Kadrovskih predpisov, člen 42 Pogojev za zaposlitev Evropske centralne banke in člen 8.1 Pravil za zaposlene v Evropski centralni banki, vloži pravno sredstvo pri sodišču šele takrat, ko je izčrpal predhodni postopek, ki, kar zadeva zaposlene v banki, vključuje dve fazi, in sicer zahtevo za notranji upravni nadzor in nato predhodno pritožbo.

Zakonitost dokončnega akta, ki posega v položaj navedenega uslužbenca, se presoja ob upoštevanju dejanskih in pravnih elementov, ki so bili instituciji na voljo ob sprejetju tega odgovora z odločbo ali zaradi molka organa, pri čemer to ne vpliva na možnost, da institucija navede dodatna pojasnila v sodnem postopku. Pravilo ujemanja med pritožbo in poznejšo tožbo določa, da je tožbeni razlog, ki se uveljavlja pred sodiščem Unije, dopusten le, če je bil naveden že v predhodnem postopku, da se je lahko organ, pristojen za imenovanja, tako dovolj podrobno seznanil z očitki, ki jih je zainteresirana oseba navedla zoper izpodbijano odločitev.

V pritožbah uradnikov lahko predlogi, predstavljeni pred sodiščem Unije, vsebujejo samo razloge za izpodbijanje, ki temeljijo na enakem vzroku kot razlogi za izpodbijanje, navedeni v pritožbi, pri čemer je te razloge za izpodbijanje pred sodiščem Unije vseeno mogoče razviti s predstavitvijo tožbenih razlogov in argumentov, ki niso nujno navedeni v pritožbi, vendar so z njo tesno povezani.

Vendar ker je po eni strani predhodni postopek neformalen in zadevne osebe v tej fazi običajno delujejo brez pomoči odvetnika, uprava pritožb ne sme razlagati restriktivno, ampak jih mora, nasprotno, presojati široko. Po drugi strani namen člena 91 Kadrovskih predpisov in ustreznih določb Pogojev za zaposlitev in člena 8.1 Pravil za zaposlene ni strogo in dokončno zavezovati morebitnega sodnega postopka, če tožba ne spreminja niti temelja niti predmeta predhodne pritožbe.

Čeprav je torej nespremenljivost predmeta in vzroka spora med pritožbo in tožbo nujna, da se omogoči sporazumno reševanje sporov, saj se organ, pristojen za imenovanja, tako že v fazi pritožbe seznani z očitki zainteresirane osebe, pa se z razlago teh pojmov ne smejo omejiti možnosti zainteresirane osebe, da učinkovito izpodbija odločbo, ki posega v njen položaj.

Zato se pojem predmet spora, ki ustreza trditvam zadevne osebe, in pojem vzrok spora, ki ustreza pravni in dejanski podlagi za te trditve, ne smeta razlagati ozko. Zgolj sprememba pravne podlage za izpodbijanje ne zadošča za to, da bi se za nov štel tudi njegov temelj. Z več pravnimi podlagami je lahko podprt en in isti zahtevek in torej tudi en in isti temelj. Drugače povedano, sklicevanje, v tožbi, na kršitev specifične določbe, ki ni bila navajana v predhodni pritožbi, ne pomeni nujno, da je bil temelj spora s tem spremenjen. Upoštevati je namreč treba bistvo navedenega vzroka in ne samo besedilo njegovih pravnih podlag, tako da mora sodišče Unije preveriti, ali obstaja tesna povezava med njegovimi podlagami in ali se v bistvu navezujejo na iste trditve.

(Glej točke od 32 do 30.)
Institucije Evropske unije – Pravica javnosti do dostopa do dokumentov – Uredba št. 1049/2001 – Izjeme od pravice do dostopa do dokumentov – Obveznost obrazložitve – Obseg

Institucije Evropske unije – Pravica javnosti do dostopa do dokumentov – Uredba št. 1049/2001 – Izjeme od pravice do dostopa do dokumentov – Ozka razlaga in uporaba – Obveznost konkretnega in posamičnega preizkusa dokumentov, za katere velja izjema – Obseg

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, uvodne izjave 1, 2 in 4 ter člena 1 in 4)
5.

Javna naročila Evropske unije — Sklenitev pogodbe o naročilu na podlagi javnega razpisa — Obveznost institucije, da udejanji svojo možnost, da vzpostavi stik s ponudnikom po odprtju ponudb — Zahteva — Udejanjanje ob spoštovanju načel dobrega upravljanja, enakega obravnavanja, sorazmernosti in pravne varnosti — Možnost spremeniti pogoje ponudbe navedenega ponudnika — Izključitev (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 966/2012, člena 96(2) in 102; Uredba Komisije št. 1268/2012, člena 158(3) in 160(3)) (Glej točke od 63 do 65.)