Zadeva T-39/06

Transcatab SpA

proti

Evropski komisiji

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Italijanski trg nakupa in prve predelave surovega tobaka – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Določanje cen in razdelitev trga – Odgovornost za kršitev – Globe – Sorazmernost – Teža in trajanje kršitve – Olajševalne okoliščine – Sodelovanje“

Povzetek sodbe

1. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Pripis – Matična in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila presoje – Domneva o izvajanju odločilnega vpliva matične družbe na hčerinske družbe, ki so v celoti v njeni lasti

(člen 81 ES)

2. Konkurenca – Upravni postopek – Spoštovanje pravice do obrambe – Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah – Obvezna vsebina

(člen 81 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 27(1))

3. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Najvišji znesek – Izračun – Upoštevni promet

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

4. Akti institucij – Smernice o načinu določanja glob, naloženih zaradi kršitev pravil konkurence – Akt, ki naj bi imel zunanje učinke – Obseg

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

5. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Kršitve, ki se že zaradi svoje narave štejejo za zelo resne

(Uredba Sveta št. 1/2003; Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A)

6. Konkurenca – Globe – Odločba o naložitvi glob – Obveznost obrazložitve – Obseg

(člena 81 ES in 253 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2) in (3))

7. Konkurenca – Upravni postopek – Spoštovanje pravice do obrambe – Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah – Obvezna vsebina

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 27)

8. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Pooblastilo Komisije za odločanje po prostem preudarku – Meje – Spoštovanje načela sorazmernosti – Obseg

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23; Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

9. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Odvračalni učinek globe

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23; Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 5(b))

10. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Olajševalne okoliščine – Dejansko neizvajanje sporazuma

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23; Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A, prvi odstavek, in točka 3, druga alinea)

11. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Olajševalne okoliščine – Prenehanje kršitve takoj po posegu Komisije – Obseg

(člen 81(1) ES; Uredba št. 1/2003; Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 3, tretja alinea)

12. Pravo Unije – Načela – Varstvo legitimnih pričakovanj – Pogoji

13. Kmetijstvo – Pravila o konkurenci – Uredba št. 26 – Uporaba izjeme, predvidene za sporazume, sklepe in ravnanja, ki so potrebni za doseganje ciljev, navedenih v členu 33 ES – Pogoji

(člena 33 ES in 81(1) ES; Uredba Sveta št. 26, člen 2)

14. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Olajševalne okoliščine – Sodelovanje obdolženega podjetja zunaj področja uporabe Obvestila o ugodni obravnavi – Pogoji

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23; Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 3, šesta alinea, in 2002/C 45/03)

15. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Olajševalne okoliščine – Prvi primer uporabe pravil konkurence v nekem gospodarskem sektorju – Polje proste presoje, ki ga ima Komisija

(Uredba Sveta št. 1/2003; Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 3)

16. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Olajševalne okoliščine – Slab finančni položaj zadevnega sektorja – Polje proste presoje, ki ga ima Komisija

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23; Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

17. Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Formalne zahteve

(Statut Sodišča, člen 21; Poslovnik Splošnega sodišča, člena 44(1)(c) in 48(2))

18. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Znižanje globe zaradi sodelovanja obdolženega podjetja – Pogoji

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23; Obvestilo Komisije 2002/C 45/03, točka 23, zadnji odstavek)

19. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sporazumi in usklajena ravnanja, ki pomenijo enotno kršitev

(člen 81(1) ES)

1. Na področju konkurence se ravnanje hčerinske družbe lahko pripiše matični, zlasti če hčerinska družba, čeprav je ločena pravna oseba, o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma ravna po navodilih matične družbe, zlasti glede gospodarskih, organizacijskih in pravnih povezav med tema pravnima osebama. Ker sta v takšnem primeru matična in hčerinska družba del iste gospodarske enote in sta eno samo podjetje v smislu člena 81 ES, lahko Komisija odločbo, s katero je naloženo plačilo glob, naslovi na matično družbo, ne da bi bilo treba dokazati, da je bila pri tej kršitvi osebno vpletena.

V posebnem primeru, ko je matična družba stoodstotna lastnica kapitala hčerinske družbe, ki je kršila pravila o konkurenci, lahko po eni strani matična družba odločilno vpliva na ravnanje hčerinske družbe, po drugi strani pa obstaja izpodbojna domneva, da matična družba dejansko odločilno vpliva na ravnanje hčerinske družbe. Komisija lahko tako domneva, da matična družba odločilno vpliva na ravnanje hčerinske, ne da bi morala predložiti dodatne dokaze, da je dejansko izvajala tak vpliv ali da je vsaj vedela za kršitev ali vpletenost hčerinske družbe v to kršitev. Gre za izpodbojno domnevo, ki se z nasprotnim dokazom lahko ovrže. Zato mora matična družba to domnevo ovreči z elementi, s katerimi je mogoče dokazati, da si njena hčerinska družba samostojno določa delovanje na trgu in da zato nista enoten gospodarski subjekt. Če ji to ne uspe, se izvajanje nadzora šteje za dokazano, saj domneva, ki izhaja iz lastništva vsega kapitala, ni bila ovržena.

Dejstvo, da ima hčerinska družba lastno upravo in sredstva, samo po sebi ne dokazuje, da si ravnanje na trgu določa neodvisno od matične družbe. Dejstvo, da se upravi hčerinske družbe v stoodstotni lasti zaupa vodenje tekočih dejavnosti, je namreč običajna praksa, zato z njim ni mogoče dokazati, da so hčerinske družbe dejansko samostojne.

(Glej točke od 92 do 94, 103 in 106.)

2. Na področju konkurence spoštovanje pravice do obrambe zahteva, da se zainteresiranemu podjetju v upravnem postopku da možnost, da ustrezno predstavi svoje stališče glede resničnosti in upoštevnosti zatrjevanih dejstev in okoliščin ter glede dokumentov, ki jih Komisija navaja v podporo svoji trditvi o obstoju kršitve Pogodbe.

Člen 27(1) Uredbe št. 1/2003 je odraz tega načela, saj določa, da se strankam pošlje obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, v katerem morajo biti jasno opredeljeni vsi bistveni elementi, na katere se Komisija opira v tej fazi postopka, zato da se lahko zainteresirane stranke dejansko seznanijo z ravnanji, ki jim jih Komisija očita, in si učinkovito zagotovijo obrambo, preden Komisija sprejme končno odločbo. Ta zahteva je izpolnjena, če ta odločba zadevnim osebam ne očita kršitev, ki so drugačne od tistih iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, in navaja samo dejstva, glede katerih so se imele zadevne osebe možnost izreči.

Vendar so lahko ti elementi povzeti na kratko in ni nujno, da je končna odločba kopija obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, saj je to obvestilo pripravljalni dokument, v katerem sta presoja dejstev in pravna presoja le začasni. Prav tako se sprejmejo dopolnila k obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, izvedena ob upoštevanju odgovora na tožbo strank, katerih utemeljitve dokazujejo, da so dejansko lahko uresničevale pravico do obrambe. Komisija lahko glede na upravni postopek tudi ponovno pregleda ali doda argumente o dejstvih ali pravne argumente v podporo očitkom, ki jih je ugotovila.

V zvezi z odgovornostjo matične družbe za kršitev, ki so jo storile hčerinske družbe v njeni stoodstotni lasti, poleg tega velja, da Komisiji v fazi obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah razen dokazov o lastništvu kapitala matične družbe v njenih hčerinskih družbah ni treba predložiti drugih elementov.

(Glej točke od 115 do 117 in 123.)

3. Zgornja meja 10 % prometa iz člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 mora biti izračunana na podlagi skupnega prometa vseh družb, ki sestavljajo gospodarski subjekt, ki deluje kot podjetje v smislu člena 81 ES, saj je lahko le skupni promet družb, ki tvorijo podjetje, pokazatelj velikosti in gospodarske moči zadevnega podjetja.

(Glej točki 129 in 130.)

4. Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) ESPJ so instrument, namenjen temu, da se ob upoštevanju hierarhično višjih pravnih aktov natančno določijo merila, ki jih Komisija pri izvajanju diskrecijske pravice, ki jo ima na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003, namerava uporabiti pri določanju glob. Smernice niso pravna podlaga odločbe o naložitvi glob, ker ta temelji na Uredbi št. 1/2003, vendar kljub temu na splošno in abstraktno določajo metodologijo, ki si jo je Komisija določila za potrebe določitve glob, naloženih s to odločbo, in zato podjetjem zagotavljajo pravno varnost.

Čeprav teh smernic ni mogoče opredeliti za pravna pravila, ki bi jih uprava vsekakor morala spoštovati, so pravila ravnanja, ki kažejo na prakso, ki ji je treba slediti in od katere uprava v konkretnem primeru ne more odstopiti, ne da bi to utemeljila.

Prostovoljno omejevanje diskrecijske pravice Komisije, ki je posledica sprejetja navedenih smernic, ni nezdružljivo z ohranitvijo njene široke diskrecijske pravice. Dejstvo, da je Komisija v smernicah natančno opredelila svoj pristop pri presoji teže kršitve, namreč ne nasprotuje temu, da jo preuči celovito glede na vse upoštevne okoliščine, vključno z dejavniki, ki v smernicah niso izrecno navedeni.

(Glej točke od 141 do 143.)

5. Iz Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) ESPJ, izhaja, da je horizontalne omejevalne sporazume, katerih namen je zlasti določanje cen, mogoče opredeliti kot „zelo resne“ kršitve že na podlagi njihove narave, ne da bi bilo treba Komisiji dokazati dejanski vpliv kršitve na trg, in to kljub omejenemu obsegu zadevnega geografskega trga. To ugotovitev potrjuje dejstvo, da čeprav so v opisu resnih kršitev izrecno navedeni vpliv na trg in učinki na obsežna območja skupnega trga, pa v opisu zelo resnih kršitev ni niti nikakršnih zahtev glede dejanskega vpliva na trg niti glede učinkov na natančno določeno geografsko območje.

Za presojo teže kršitve je odločilno vprašanje, ali so udeleženci kartela storili vse, kar je bilo v njihovi moči, da bi njihovi nameni imeli dejanske učinke. Na nadaljnje dogajanje v zvezi z dejansko uresničenimi tržnimi cenami so lahko vplivali drugi dejavniki, nad katerimi udeleženci kartela niso imeli nadzora, zato udeleženci kartela zunanjih dejavnikov, ki so ovirali njihova prizadevanja, ne morejo navajati sebi v prid in jih razlagati kot dejavnike, ki upravičujejo znižanje globe.

Od Komisije ni mogoče zahtevati, da sistematično dokazuje, da so sporazumi zadevnim podjetjem dejansko omogočili doseči višje transakcijske cene ali kot v tem primeru, ko gre za nakupne kartele, nižje transakcijske cene, kot bi jih, če omejevalnega sporazuma ne bi bilo. Nesorazmerno bi bilo, če bi se zahteval tak dokaz, za katerega bi se porabilo veliko sredstev, saj bi bili potrebni hipotetični izračuni, ki bi temeljili na ekonomskih modelih, katerih natančnost lahko sodišče le težko preveri in katerih zanesljivost nikakor ni dokazana.

Velikost geografskega trga ni samostojno merilo v tem smislu, da bi se lahko kot „zelo resne“ opredelile samo kršitve, ki se nanašajo na večino držav članic. Ne iz Pogodbe, ne iz Uredbe št. 1/2003, ne iz navedenih smernic, ne iz sodne prakse namreč ni mogoče sklepati, da se lahko kot take opredelijo samo geografsko zelo obsežne omejitve konkurence. Poleg tega je sporazume, katerih namen je zlasti določanje nakupnih cen in razdelitev kupljenih količin, že na podlagi njihove narave mogoče opredeliti kot zelo resne, ne da bi bilo treba opredeliti njihov poseben geografski obseg. Iz tega sledi, da velikost zadevnega geografskega trga, tudi če je omejena, ne nasprotuje temu, da se kršitev opredeli kot „zelo resna“.

(Glej točke 148, 149, 168, 169 in 172.)

6. Pri določanju glob zaradi kršitve konkurenčnega prava je obveznost obrazložitve izpolnjena, ko Komisija v odločbi navede elemente presoje, na podlagi katerih je lahko določila težo in trajanje kršitve.

Pri analizah kršitev člena 81 ES člena 253 ES ni mogoče razlagati tako, da mora Komisija v odločbah pojasniti razloge, iz katerih glede izračuna globe ni sprejela drugačnega pristopa, kot ga je dejansko uporabila v končni odločbi.

(Glej točki 175 in 177.)

7. Če Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah izrecno navede, da bo preučila, ali je treba zadevnim družbam naložiti globe, ter če navede glavne dejanske in pravne elemente, ki lahko pripeljejo do naložitve globe, kot so teža in trajanje domnevne kršitve ter dejstvo, da je bila ta storjena naklepno ali iz malomarnosti, izpolnjuje obveznost upoštevanja pravice družb do zaslišanja. Tako jim daje potrebna izhodišča, da se ne branijo le zoper ugotovitev kršitve, ampak tudi zoper naložitev globe.

Nasprotno pa Komisija ni dolžna natančno opredeliti, kako naj bi vsakega od teh elementov uporabila pri določanju globe, če navede dejanske in pravne elemente, na katerih naj bi temeljil njen izračun glob. Poleg tega lahko Komisija glede na upravni postopek v odločbi tudi ponovno pregleda ali doda dejstva ali pravna dejstva v podporo očitkom, ki jih je ugotovila.

Torej se pravica zadevnih podjetij do obrambe glede določitve globe pred Komisijo zagotavlja z možnostjo, da ta podjetja podajo pripombe glede trajanja, teže in protikonkurenčnosti očitanih dejanj.

(Glej točke od 180 do 182.)

8. V postopkih, ki jih sproži Komisija, zato da se kaznujejo kršitve pravil o konkurenci, uporaba tega načela pomeni, da globe ne smejo biti čezmerne glede na zastavljene cilje, to je glede na spoštovanje teh pravil, in da mora biti znesek globe, ki je naložena podjetju zaradi kršitve predpisov s področja konkurence, v sorazmerju s kršitvijo, ki se presodi celostno, zlasti ob upoštevanju njene teže. Načelo sorazmernosti zlasti pomeni, da mora Komisija določiti globo sorazmerno z dejavniki, ki se upoštevajo pri določitvi teže kršitve, in da mora te dejavnike upoštevati skladno in objektivno upravičeno.

Niti Uredba št. 1/2003 niti Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) ESPJ ne določajo, da je treba znesek globe določiti neposredno glede na velikost zadevnega trga, saj to ni obvezen element, ampak samo eden od upoštevnih elementov za presojo teže kršitve. Te določbe same po sebi torej Komisiji ne nalagajo, naj upošteva omejeno velikost trga proizvodov.

Veljavno pravo ne vsebuje splošno veljavnega načela, da mora biti sankcija sorazmerna s prometom, ki ga podjetje ustvari na zadevnem trgu. Pri določitvi globe je dopustno enako upoštevati tako skupni promet podjetja, ki je sicer približen in nepopoln kazalec njegove velikosti in njegove gospodarske moči, kot del tega prometa, ki je bil ustvarjen z blagom, ki je predmet kršitve, in ki torej lahko kaže na obseg kršitve. Niti enemu niti drugemu prometu se glede na druge elemente presoje ne sme pripisati nesorazmeren pomen in zato določitev ustrezne globe ne more biti zgolj rezultat izračuna na podlagi skupnega prometa. To zlasti velja, kadar zadevno blago predstavlja le majhen delež tega prometa. Poleg tega, če končni znesek globe ne preseže 10 % celotnega prometa zadevnega podjetja v zadnjem letu kršitve, globe ni mogoče šteti za nesorazmerno samo zato, ker presega promet, ustvarjen na upoštevnem trgu.

(Glej točke 189, 190, 196, 197 in 199.)

9. Pri izračunu globe za kršitev pravil konkurence se, ker se odvračalni namen nanaša na vedenje podjetij znotraj Unije, za ugotovitev odvračalnega množitelja upošteva veliko elementov, in ne samo posebni položaj zadevnega podjetja.

Komisija v skladu z ustaljeno sodno prakso pri določanju globe ni dolžna upoštevati slabega finančnega položaja podjetja, saj bi se s priznanjem take obveznosti zagotavljala neupravičena konkurenčna prednost podjetjem, ki so najmanj prilagojena tržnim pogojem. Zato družba ne more nasprotovati uporabi množitelja za odvračalni učinek in tega utemeljevati z okoliščino, da je v obdobju izvajanja kartela ustvarila izgubo, zaradi katere od začetka upravnega postopka ni več dejavna na trgu, na katerega se nanaša kartel.

Poleg tega to, da ukrep, ki ga sprejme neka institucija, povzroči stečaj ali likvidacijo podjetja, v pravu Unije samo po sebi ni prepovedano. Čeprav lahko likvidacija podjetja v obstoječi pravni obliki škodi finančnim interesom lastnikov, delničarjev ali imetnikov deležev, pa to ne pomeni, da vrednost izgubijo tudi osebni, opredmeteni in neopredmeteni elementi, ki sestavljajo podjetje.

(Glej točke od 221 do 224.)

10. Olajševalna okoliščina iz točke 3, druga alinea, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) ESPJ, ki se nanaša na dejansko neizvajanje sporazumov o kršitvah, temelji na ravnanju vsakega od podjetij. Zato pri presoji te olajševalne okoliščine ni treba upoštevati učinkov celotne kršitve, ki jih je treba upoštevati pri presoji dejanskega vpliva kršitve na trg zaradi ocene njene teže (točka 1 A, prvi odstavek, smernic), ampak posamezno ravnanje vsakega podjetja, da bi se preizkusila teža sodelovanja vsakega podjetja pri kršitvi.

Vsekakor morajo kršitelji, da bi bili upravičeni do obravnave na podlagi točke 3, druga alinea, teh smernic, dokazati, da so ravnali konkurenčno, ali vsaj to, da so jasno in bistveno kršili obveznosti za izvajanje kartela, in sicer tako, da so ovirali njegovo izvajanje in da niso dajali vtisa, da so pristopili k sporazumu in s tem spodbudili druga podjetja k izvajanju zadevnega kartela.

(Glej točki 273 in 275.)

11. V skladu s točko 3, tretja alinea, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) ESPJ se osnovni znesek globe, ki ga določi Komisija, lahko zmanjša, če obtožena družba prekine kršitev, takoj ko poseže Komisija.

Vendar zmanjšanje globe zaradi prenehanja kršitve, takoj ko poseže Komisija, ni samodejno, ampak je odvisno od presoje okoliščin obravnavanega primera, ki jo Komisija opravi v okviru svoje diskrecijske pravice. Okoliščine posameznega primera lahko Komisijo vodijo do tega, da podjetju, ki je udeleženo pri nedovoljenem sporazumu, ne odobri takega znižanja osnovnega zneska globe.

Upoštevanje olajševalnih okoliščin v položajih, v katerih je družba udeležena pri očitno nezakonitem sporazumu, za katerega je vedela ali bi morala vedeti, da je kršitev, bi družbe lahko spodbudilo, da nadaljujejo tajni sporazum, kolikor dolgo je mogoče, v upanju, da njihovo ravnanje ne bo nikoli odkrito, in ob zavedanju, da bo – če bo odkrito – globa lahko znižana, če bo kršitev po tem prenehala. Tako upoštevanje olajševalne okoliščine bi naloženi globi odvzela vsak odvračalni učinek in bi škodovala polnemu učinku člena 81(1) ES.

Poleg tega je Splošno sodišče že izrecno odločilo, da prenehanja namerno storjene kršitve ni mogoče šteti za olajševalno okoliščino, če je prenehanje povzročil poseg Komisije.

(Glej točke od 282 do 284.)

12. Za pravico do sklicevanja na načelo varstva legitimnih pričakovanj morajo biti izpolnjeni trije pogoji. Prvič, upravni organ mora upravičencu dati natančna, brezpogojna in skladna zagotovila, ki izhajajo iz pooblaščenih in zanesljivih virov. Drugič, ta zagotovila morajo biti taka, da subjektu, na katerega so naslovljena, vzbudijo legitimna pričakovanja. Tretjič, dana zagotovila morajo biti v skladu z veljavnimi predpisi.

Na področju konkurence samo to, da je Komisija v predhodni upravni praksi menila, da so neki dejavniki olajševalne okoliščine za določanje globe, ne pomeni, da mora tako presoditi tudi v poznejši odločbi. Zato se družba ne more opreti na dejstvo, da se je ta olajševalna okoliščina upoštevala v drugih primerih kršitev, da bi v zvezi s tem uveljavljala svoja legitimna pričakovanja.

(Glej točki 289 in 291.)

13. Uredba št. 26 o uporabi nekaterih pravil konkurence v proizvodnji in trgovini s kmetijskimi proizvodi, zlasti njen člen 2, uvaja odstopanje od uporabe člena 81(1) ES za sporazume, sklepe in ravnanja, ki se nanašajo na proizvodnjo ali trgovino s proizvodi, naštetimi v Prilogi I k Pogodbi ES, med katerimi je surovi tobak, ki so sestavni del nacionalne tržne ureditve ali so potrebni za doseganje ciljev, navedenih v členu 33 ES.

Glede odstopanja od pravila splošne uporabe člena 81(1) ES je treba člen 2 Uredbe št. 26 razlagati ozko. Poleg tega se člen 2(1), prvi stavek, Uredbe št. 26, ki določa navedeno izjemo, uporablja samo, če zadevni sporazum daje prednost doseganju vseh ciljev iz člena 33 ES. Poleg tega, kot je razvidno iz besedila člena 2(1), prvi stavek, Uredbe št. 26, mora biti zadevni sporazum „potreben“ za doseganje navedenih ciljev.

Kadar ni bilo priglasitve in uradnega postopka, podjetje, ki je sodelovalo pri očitni in zelo resni kršitvi člena 81 ES v sektorju tobaka, v zvezi s tem ne more trditi, da je bilo v negotovosti glede možnosti, da njihovi sporazumi spadajo na področje uporabe odstopanja, določenega z Uredbo št. 26. Poleg tega je v sistemu, kot je ta, ki ga določa Uredba št. 26, izključeno, da bi namesto Komisije o najprimernejših sredstvih za doseganje ciljev iz člena 33 ES odločali zasebni subjekti in tako izvajali nezakonite pobude, ki bi jih upravičevala okoliščina, da sledijo tem ciljem. Ohranjanje učinkovite konkurence na trgih kmetijskih proizvodov je del ciljev skupne kmetijske politike in skupne ureditve zadevnih trgov. Zato tako podjetje ne more trditi, da se je z očitno protikonkurenčnimi sporazumi, pri katerih je sodelovalo, sledilo ciljem iz člena 33(1) ES.

(Glej točke od 298 do 300, 303 in 305.)

14. V skladu s točko 3, šesta alinea, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) ESPJ se osnovni znesek globe lahko zmanjša zaradi učinkovitega sodelovanja podjetja v postopku zunaj področja uporabe Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov. Ta posebna olajševalna okoliščina velja samo za kršitve, za katere Obvestilo o ugodni obravnavi ne velja.

Uporaba točke 3, šesta alinea, teh smernic ne more povzročiti, da se Obvestilu o ugodni obravnavi odvzame polni učinek. Ugotoviti je namreč treba, da to obvestilo določa okvir za nagrajevanje sodelovanja podjetij, ki so ali so bila vključena v skrivne kartele z vplivom na trgovino Unije, pri preiskavah Komisije. Iz besedila in sistematike navedenega obvestila je torej razvidno, da je podjetjem znižanje globe načeloma mogoče odobriti, le če izpolnjujejo stroge pogoje, določene v tem obvestilu.

Zato lahko Komisija, da ohrani polni učinek Obvestila o ugodni obravnavi, podjetju odobri znižanje globe na podlagi točke 3, šesta alinea, navedenih smernic le v izjemnih položajih. Tako je zlasti takrat, kadar je sodelovanje podjetja – pri čemer to presega njegovo zakonsko obveznost glede sodelovanja, ne daje pa mu pravice do znižanja globe na podlagi Obvestila o ugodni obravnavi – za Komisijo objektivno koristno.

(Glej točke od 327 do 330.)

15. V Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) ESPJ ni izrecno predvidena nobena olajševalna okoliščina, ki se nanaša na neobstoj precedensov v zvezi s trgom, na katerega se kršitev nanaša. Kljub temu je v zadnji alinei točke 3 smernic predvideno, da Komisija poleg okoliščin, navedenih v prejšnjih alineah, lahko upošteva še druge okoliščine, da bi znižala osnovni znesek globe. V zvezi s tem ima Komisija diskrecijsko pravico glede uporabe olajševalnih okoliščin. Zlasti ji ni treba naložiti nižjih glob, kadar prvič posega v neki sektor.

(Glej točki 342 in 343.)

16. Slabega finančnega stanja v zadevnem sektorju Komisiji pri nalaganju globe zaradi kršitve pravil konkurence ni treba šteti za olajševalno okoliščino. Karteli namreč na splošno nastanejo takrat, ko je sektor v težavah. Če bi morala Komisija upoštevati take težave, bi se morala globa zmanjšati v skoraj vseh kartelnih primerih.

Čeprav je res, da so se v upravni praksi Komisije strukturne krize včasih štele za olajševalne okoliščine, pa Komisija zato, ker je v prejšnjih zadevah ekonomsko stanje v sektorju upoštevala kot olajševalno okoliščino, ni dolžna nadaljevati te prakse.

(Glej točki 352 in 353.)

17. Zaradi zagotovitve pravne varnosti in učinkovitega izvajanja sodne oblasti je za dopustnost tožbe potrebno, da so bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih tožba temelji, vsaj na kratko, vendar koherentno in razumljivo navedeni v besedilu same tožbe. Čeprav je v zvezi s tem mogoče vsebino tožbe glede posameznih vprašanj podpreti in dopolniti z napotili na izvlečke priloženih dokumentov, pa splošna napotitev na druga pisanja, vključno s prilogami k tožbi, ne more nadoknaditi pomanjkanja bistvenih elementov pravne argumentacije, ki jih mora v skladu z določbami, navedenimi zgoraj, vsebovati tožba. Poleg tega Splošno sodišče ni dolžno v prilogah iskati ter prepoznavati tožbene razloge in trditve, ki bi jih lahko štelo za podlago za tožbo, ker imajo priloge le dokazno in pomožno funkcijo.

Če bi se tako dopustili tožbeni razlogi, ki v tožbi niso zadostno razloženi, ampak napotujejo na morebitne tožbene razloge tretjih strani v drugi zadevi, na katero bi se implicitno napotilo v tožbi, bi se dovolilo obidenje obveznih zahtev iz člena 44(1)(c) Poslovnika Splošnega sodišča.

Vsekakor mora Splošno sodišče predlog iz tožbe, ki mu je predložena, zavreči kot nedopusten, če bistvene dejanske in pravne okoliščine, na katerih ta predlog temelji, niso koherentno in razumljivo navedene v besedilu te tožbe in če neobstoja teh okoliščin v vlogi ni mogoče popraviti z njihovo predstavitvijo na obravnavi.

(Glej točke 366, 371 in 372.)

18. V skladu s to logiko je pričakovani učinek Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov, da se v kartelih ustvari ozračje negotovosti in spodbudi njihovo razkritje Komisiji. Ta negotovost jasno izhaja iz dejstva, da udeleženci kartela vedo, da bo lahko imuniteto pred globami dobil le eden od njih, in sicer z razkritjem drugih udeležencev kršitve, ti pa bodo tako izpostavljeni tveganju, da se jim bodo naložile globe. V tem sistemu in v skladu s to logiko se podjetjem, ki najhitreje zagotovijo sodelovanje, lahko odobri večje znižanje glob, ki bi jim bile sicer naložene, kot podjetjem, ki niso tako hitro zagotovila sodelovanja. Časovno zaporedje in to, kako hitro so člani kartela začeli sodelovati, sta torej temeljna elementa sistema, ki je vzpostavljen z Obvestilom o ugodni obravnavi.

Razlaga cilja določbe Obvestila o ugodni obravnavi mora biti skladna z logiko tega obvestila. S tega vidika je treba točko 23, zadnji odstavek, tega obvestila razlagati tako, da je njen namen nagraditi eno podjetje, tudi če to ni prvo podjetje, ki je zaprosilo za imuniteto v zvezi z zadevnim kartelom, kadar je Komisiji prvo zagotovilo dokaze, ki se nanašajo na dejstva, za katera Komisija ni vedela, in ki se neposredno nanašajo na težo ali trajanje kartela. Drugače povedano, če se dokazi, ki jih zagotovi podjetje, nanašajo na dejstva, ki Komisiji omogočijo, da spremeni svojo trenutno presojo teže ali trajanja kartela, se podjetje, ki zagotovi te dokaze, nagradi z imuniteto v zvezi s presojo dejstev, ki so bila s tem dokazana.

Tako se točka 23, zadnji odstavek, Obvestila o ugodni obravnavi ne nanaša na primere, ko je podjetje preprosto predložilo nove ali popolnejše dokaze o dejstvih, za katera je Komisija že vedela. Ta odstavek se prav tako ne uporablja, kadar podjetje predloži nova dejstva, ki pa ne morejo spremeniti presoje Komisije v zvezi s težo ali trajanjem kartela. Nasprotno, ta določba se uporablja izključno v primerih, v katerih sta izpolnjena dva pogoja: prvič, zadevno podjetje je prvo dokazalo dejstva, za katera Komisija prej ni vedela, in drugič, ta dejstva, ki se neposredno nanašajo na težo ali trajanje domnevnega kartela, omogočajo Komisiji, da pride do novih ugotovitev o kršitvi.

(Glej točke od 379 do 382.)

19. Podjetje, ki je bilo udeleženo pri taki kršitvi s svojimi ravnanji, ki jih zajema pojem sporazuma ali usklajenega ravnanja s protikonkurenčnim ciljem v smislu člena 81(1) ES in ki prispevajo k uresničitvi kršitve v celoti, je odgovorno tudi za ravnanja drugih podjetij v okviru iste kršitve v vsem obdobju svoje udeležbe pri navedeni kršitvi.

Prav tako podjetje lahko odgovarja za celotni kartel, tudi če je ugotovljeno, da je neposredno sodelovalo le pri enem ali pri nekaterih konstitutivnih elementih tega kartela, če je vedelo ali bi nujno moralo vedeti, prvič, da se je dogovor, pri katerem so podjetja sodelovala, nanašal na celovit načrt, in drugič, da ima celoviti načrt vse konstitutivne elemente omejevalnega sporazuma.

(Glej točki 394 in 395.)

SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (tretji senat)

z dne 5. oktobra 2011( )

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Italijanski trg nakupa in prve predelave surovega tobaka – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Določanje cen in razdelitev trga – Odgovornost za kršitev – Globe – Sorazmernost – Teža in trajanje kršitve – Olajševalne okoliščine – Sodelovanje“

V zadevi T‑39/06,

Transcatab SpA, s sedežem v Caserti (Italija), ki jo zastopata C. Osti in A. Prastaro, odvetnika,

tožeča stranka,

proti

Evropski komisiji, ki jo je sprva zastopal F. Amato, nato V. Di Bucci ter nazadnje É. Gippini Fournier in L. Malferrari, zastopniki, skupaj s F. Ruggerijem Laderchijem, odvetnikom,

tožena stranka,

zaradi, prvič, predloga za razglasitev delne ničnosti Odločbe Komisije C(2005) 4012 konč. z dne 20. oktobra 2005 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81(1) [ES] (Zadeva COMP/C.38.281/B.2 – Surovi tobak, Italija), drugič, predloga za znižanje globe, naložene s to odločbo družbi Transcatab, in tretjič, nasprotne tožbe Komisije za zvišanje te globe

SPLOŠNO SODIŠČE (tretji senat),

v sestavi J. Azizi, predsednik, E. Cremona (poročevalka), sodnica, in S. Frimodt Nielsen, sodnik,

sodni tajnik: J. Palacio González, glavni administrator,

na podlagi pisnega postopka in javne obravnave z dne 30. novembra 2010

izreka naslednjo

Sodbo

Dejansko stanje

1 Tožeča stranka Transcatab SpA je italijanska družba, ki je zdaj v postopku likvidacije in katere glavna dejavnost je prva predelava surovega tobaka. V času dejanskega stanja, ki je predmet te zadeve, je bila družba Transcatab italijanska hčerinska družba v stoodstotni lasti družbe Standard Commercial Corp. (v nadaljevanju: SCC), ki je eden največjih neodvisnih trgovcev s tobačnimi listi na svetu. Družba SCC se je 13. maja 2005, to je med upravnim postopkom, z družbo Dimon, Inc., združila v nov subjekt Alliance One International, Inc. (v nadaljevanju: Alliance One), ki je stoodstotna lastnica družbe Transcatab.

1. Upravni postopek

2 Komisija Evropskih skupnosti je 15. januarja 2002 na podlagi člena 11 Uredbe Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962 Prve [u]redbe o izvajanju členov [81 ES] in [82 ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 3) poklicnima združenjema italijanskih predelovalcev in pridelovalcev tobaka Associazione professionale trasformatori tabacchi italiani (poklicno združenje italijanskih predelovalcev surovega tobaka, v nadaljevanju: APTI) in Unione italiana tabacco (italijanska konfederacija združenj predelovalcev surovega tobaka, v nadaljevanju: Unitab) poslala zahteve za informacije v zvezi z italijanskim trgom surovega tobaka.

3 Komisija je 19. februarja 2002 prejela prošnjo družbe Deltafina SpA, predelovalke in članice združenja APTI, za imuniteto pred globami na podlagi Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 155, v nadaljevanju: Obvestilo o ugodni obravnavi).

4 Vodstvo združenja APTI se je sestalo 4. aprila 2002. Družba Deltafina je udeležence tega sestanka, med katerimi sta bili družbi Transcatab in Dimon Italia Srl (hčerinska družba družbe Dimon, ki je postala družba Mindo Srl), obvestila, da je zaprosila za imuniteto in da ji je Komisija odobrila pogojno imuniteto.

5 Komisija je istega dne prejela prošnjo družbe Dimon Italia za imuniteto pred globami na podlagi točke 8 Obvestila o ugodni obravnavi in, podredno, prošnjo za znižanje vseh glob na podlagi točk od 20 do 27 tega obvestila ter nekaj ur pozneje prošnjo družbe Transcatab za znižanje vseh glob na isti podlagi.

6 Komisija je 9. aprila 2002 potrdila prejem prošnje družbe Transcatab na podlagi točke 25 Obvestila o ugodni obravnavi. Družba Transcatab je 10. aprila 2002 poslala novo prošnjo, ki je vsebovala pojasnilo in 44 prilog. Komisija je 30. aprila 2002 potrdila tudi prejem te prošnje v skladu s točko 25 Obvestila o ugodni obravnavi.

7 Komisija je 18. in 19. aprila 2002 v prostorih družb Dimon Italia, Transcatab, Trestina Azienda Tabacchi SpA in Romana Tabacchi SpA opravila preiskave na podlagi člena 14 Uredbe št. 17.

8 Komisija je 8. oktobra 2002 družbama Dimon Italia in Transcatab sporočila, da sta prvo oziroma drugo podjetje, ki sta predložili dokaze o kršitvi v smislu Obvestila o ugodni obravnavi, in da jima zato namerava na koncu upravnega postopka odobriti znižanje zneska globe, ki bi jima, če ne bi sodelovali, bila naložena za morebitne ugotovljene kršitve, za od 30 % do 50 % oziroma od 20 % do 30 %.

9 Komisija je 25. februarja 2004 sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga je poslala desetim podjetjem ali podjetniškim združenjem, med katerimi so Transcatab, Deltafina, Dimon Italia in Romana Tabacchi (v nadaljevanju: predelovalci), ter matičnim družbam nekaterih od teh podjetij, zlasti družbam SCC, Dimon in Universal Corp., matični družbi družbe Deltafina. Naslovniki obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah so lahko odgovorili pisno in na zaslišanju 22. junija 2004.

10 Potem ko je bilo 21. decembra 2004 k temu obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah sprejeto dopolnilo, v katerem je bilo v povezavi z razkritjem prošnje za imuniteto (glej točko 4 zgoraj) ugotovljeno, da je družba Deltafina kršila obveznost sodelovanja, kakor je bila predvidena v Obvestilu o ugodni obravnavi, je bilo drugo zaslišanje 1. marca 2005.

11 Komisija je po posvetovanju s Svetovalnim odborom za omejevalna ravnanja in monopole in na podlagi končnega poročila pooblaščenca za zaslišanje sprejela Odločbo C(2005) 4012 konč. z dne 20. oktobra 2005 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81(1) [ES] (Zadeva št. COMP/C.38.281/B.2 – Surovi tobak, Italija) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), katere povzetek je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije z dne 13. februarja 2006 (UL L 353, str. 45).

2. Izpodbijana odločba

12 V izpodbijani odločbi je najprej obravnavan horizontalni omejevalni sporazum, ki so ga predelovalci izvajali na italijanskem trgu surovega tobaka.

13 V tem kartelu so predelovalci od leta 1995 do začetka leta 2002 določali pogoje trgovanja za nakup surovega tobaka v Italiji neposredno pri proizvajalcih ali pri „tretjih podjetjih za pakiranje“, zlasti z določanjem cen in razdelitvijo trga.

14 Izpodbijana odločba obravnava tudi drugi kršitvi, ločeni od kartela, ki so ga izvajali predelovalci, ki sta od začetka leta 1999 do konca leta 2001 potekali tako, da je – kar zadeva kršitev združenja APTI – le-to določalo pogodbene cene, o katerih se je v imenu svojih članov pogajalo pri sklepanju panožnih sporazumov s konfederacijo Unitab, ter da je – kar zadeva kršitev konfederacije Unitab – le-ta določala cene, o katerih se je v imenu svojih članov pogajala z združenjem APTI pri sklepanju istih sporazumov.

15 Komisija je v izpodbijani odločbi menila, da pomeni ravnanje predelovalcev enotno in trajajočo kršitev člena 81(1) ES (glej zlasti točke od 264 do 269 obrazložitve izpodbijane odločbe).

16 V členu 1(1) izpodbijane odločbe je odgovornost za kartel pripisala predelovalcem, družbi Universal in družbi Alliance One kot družbi, ki je nastala z združitvijo družb Dimon in SCC.

17 V členu 2 izpodbijane odločbe je Komisija podjetjem iz prejšnje točke ter združenju APTI in konfederaciji Unitab naložila globe (glej točko 71 spodaj).

Naslovniki izpodbijane odločbe

18 V točkah od 325 do 351 obrazložitve izpodbijane odločbe so opredeljeni naslovniki izpodbijane odločbe.

19 Komisija se je najprej sklicevala na ustaljeno sodno prakso, v skladu s katero je treba v konkurenčnem pravu pojem „podjetje“ razumeti, kot da označuje gospodarsko enoto z vidika predmeta zadevnega sporazuma, čeprav s pravnega vidika to gospodarsko enoto sestavlja več fizičnih ali pravnih oseb (točka 325 obrazložitve izpodbijane odločbe).

20 Nato je navedla, da je bilo dokazano, da so družbe Deltafina, Dimon Italia, Transcatab in Romana Tabacchi ter združenje APTI in konfederacija Unitab v času trajanja kršitev neposredno sodelovali pri ugotovljenih kršitvah, zato je izpodbijana odločba naslovljena na vsako od teh podjetij in združenj (točka 327 obrazložitve izpodbijane odločbe).

21 Komisija je v nadaljevanju svoje analize preučila vprašanje odgovornosti matičnih družb za kršitve nekaterih hčerinskih družb (družb Deltafina, Dimon Italia in Transcatab). V zvezi s tem je Komisija spomnila, da je bila v času trajanja kršitev družba Deltafina v stoodstotni lasti družbe Universal, družba Dimon Italia v stoodstotni lasti družbe Dimon in družba Transcatab v stoodstotni lasti družbe SCC (točka 328 obrazložitve izpodbijane odločbe).

22 Komisija je med drugim navedla, da je v skladu s sodno prakso matična družba lahko odgovorna za nezakonito ravnanje svoje hčerinske družbe, če ta ne more samostojno določati svojega ravnanja na trgu. V zvezi s tem je spomnila, da je mogoče domnevati, da matična družba, kadar ima v lasti ves kapital hčerinske družbe, odločilno vpliva na njeno ravnanje, kadar ta krši člen 81(1) ES (točki 329 in 330 obrazložitve izpodbijane odločbe).

23 V točki 331 obrazložitve izpodbijane odločbe je ugotovila, da je v zvezi z družbami Deltafina, Dimon in Transcatab mogoče pravilno domnevati, da „niso bile samostojne“, saj so – oziroma je družba Dimon Italia bila – v stoodstotni lasti matičnih družb.

24 Komisija je zavrnila trditev teh družb, ki so v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah navedle, da so za odločilni vpliv poleg stoodstotnega lastništva potrebni še drugi dejavniki, in pojasnila, da je vsaka domneva o takem vplivu na hčerinsko družbo, ki je v stoodstotni lasti matične družbe, ovrgljiva. Nasprotni dokaz bi morala predložiti stranka, ki želi tako domnevo ovreči s „trdnimi dokazi“, ti pa ne morejo biti le splošne informacije, ki niso podprte s prepričljivimi dokazi (točka 334 obrazložitve izpodbijane odločbe).

25 V zvezi s tem je Komisija drugo za drugo preučila trditve matičnih družb, na katere je bila naslovljena izpodbijana odločba.

26 Komisija je najprej zavrnila splošno trditev zadevnih matičnih družb, da so bile uprave njihovih hčerinskih družb polno odgovorne za dejavnosti teh družb. Po njenem mnenju dejstvo, da sta družbi Dimon in SCC obdržali upravi, ki sta ju imeli hčerinski družbi, ko sta ju stoodstotno prevzeli ti družbi, ne more izključiti odločilnega vpliva teh dveh matičnih družb na svoji italijanski hčerinski družbi, saj je običajno, da se upravi hčerinske družbe, ki je v stoodstotni lasti, naloži vodenje tekočih poslov (točka 338 obrazložitve izpodbijane odločbe).

27 Po mnenju Komisije nobeno od teh podjetij na splošno ni dokazalo posebnosti svoje skupine, zaradi katere bi bile dejavnosti hčerinske družbe precej neodvisne od njegovega vpliva (točka 339 obrazložitve izpodbijane odločbe).

28 V zvezi s tem je Komisija preučila trdnost gospodarskih povezav družb Deltafina, Dimon Italia in Transcatab z njihovimi matičnimi družbami, ki naj bi dokazale, da so italijanske hčerinske družbe z drugimi člani skupine sestavljale gospodarsko enoto. Komisija je zato navedla, da so bile zadevne skupine največji trgovci s tobačnimi listi na svetu ter da so pogosto kupovale in tržile tobak, ki so ga kupile njihove italijanske hčerinske družbe (točka 340 obrazložitve izpodbijane odločbe).

29 Komisija je v zvezi z družbo SCC navedla, da je skupaj s svojim italijanskim partnerjem obvladovala družbo Transcatab, še preden je postala njena stoodstotna lastnica. Dejstva, da družba SCC po prevzemu „ni spreminjala uprave“ svoje hčerinske družbe, zato ni mogoče šteti za dokaz, da ni imela nobenega vpliva na vodstvene delavce, potem ko je postala stoodstotna lastnica. Zlasti v zvezi s prenosom izvršnih pooblastil na generalnega direktorja družbe Transcatab je Komisija izjavila, da nima nobene informacije, na podlagi katere bi lahko sklepala, da ne njega ne drugih članov upravnega odbora ni imenovala družba SCC (točki 341 in 342 obrazložitve izpodbijane odločbe).

30 Komisija je nato zavrnila trditev družbe SCC, da med njo in njeno hčerinsko družbo ni bilo nobene komunikacijske poti (točki 343 in 344 obrazložitve izpodbijane odločbe).

31 V zvezi s tem je navedla, da so dejavnosti družbe Transcatab štele za dejavnosti družbe Standard Commercial Tobacco Co., Inc., ki je holding v stoodstotni lasti skupine SCC, in da so bile obravnavane v okviru dejavnosti te skupine, ki vključujejo prodaje skupine SCC proizvajalcem cigaret. Iz tega je sklepala, da so bili rezultati dejavnosti družbe Transcatab preneseni na višje ravni v skupini in nato konsolidirani (točka 344 obrazložitve izpodbijane odločbe).

32 Komisija je pojasnila, da sta skupini, katerih del sta bili družbi Transcatab in Dimon Italia v času trajanja kršitve, po združitvi v nov subjekt Alliance One nehali obstajati, zato je ta družba kot pravna naslednica teh dveh skupin naslovnica izpodbijane odločbe (točka 349 obrazložitve izpodbijane odločbe).

33 Ob upoštevanju teh različnih elementov je Komisija v točki 351 obrazložitve izpodbijane odločbe ugotovila, da morajo Deltafina, Universal, Mindo (prej Dimon Italia), Transcatab, Alliance One, Romana Tabacchi, APTI in Unitab odgovarjati za zadevne kršitve ter biti naslovniki izpodbijane odločbe.

Določitev globe

34 Komisija je v točkah od 356 do 404 obrazložitve izpodbijane odločbe preučila vprašanja v zvezi z globami, ki jih je treba naložiti naslovnikom izpodbijane odločbe.

35 Komisija je zneske glob določila glede na težo in trajanje zadevnih kršitev, to je glede na merili, izrecno navedeni v členu 23(3) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) in členu 15(2) Uredbe št. 17 (točki 356 in 357 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Določitev izhodiščnega zneska glob

36 V zvezi s težo zadevne kršitve je Komisija opozorila, da je morala pri presoji tega dejavnika upoštevati naravo kršitve, njen dejanski vpliv na trg, kjer se to lahko meri, in velikost upoštevnega geografskega trga (točka 365 obrazložitve izpodbijane odločbe).

37 Nato je Komisija navedla, da proizvodnja surovega tobaka v Italiji predstavlja 38 % proizvodnje v okviru kvote v Evropski uniji, ki je bila v letu 2001, zadnjem celem letu kršitve, vredna 67,338 milijona EUR (točka 366 obrazložitve izpodbijane odločbe).

38 V zvezi z naravo kršitve je Komisija ugotovila, da je bila kršitev zelo resna, ker je vključevala določanje nakupnih cen za sorte surovega tobaka v Italiji in razdelitev kupljenih količin. Komisija je ob sklicevanju na del izpodbijane odločbe, ki se nanaša na analizo omejevanja konkurence (točka 272 obrazložitve in naslednje), dodala, da nakupni kartel lahko izkrivi pripravljenost proizvajalcev, da ustvarjajo določen dobiček, in omeji konkurenco med predelovalci na nabavnem trgu. Trdila je še, da to zlasti drži v primerih, kot je ta, v katerih je proizvod, ki je predmet kartela, v tem primeru surovi tobak, pomembna „surovina“ za dejavnosti, ki jih izvajajo udeleženci na nabavnem trgu, v tem primeru prva predelava in prodaja predelanega tobaka (točki 367 in 368 obrazložitve izpodbijane odločbe).

39 Komisija je v točki 369 obrazložitve izpodbijane odločbe na podlagi navedenega ugotovila, da je treba kršitev, ki so jo zagrešili predelovalci, opredeliti kot zelo resno kršitev.

40 Komisija je v točkah od 370 do 376 obrazložitve izpodbijane odločbe preučila vprašanji „posamezne teže vsakega podjetja“ in „odvračanja“. V zvezi s tem je navedla, da je treba pri določanju globe upoštevati „posamezno težo vsakega podjetja in verjetne posledice njegovega nezakonitega ravnanja“ (točka 370 obrazložitve izpodbijane odločbe).

41 Tako je Komisija presodila, da je treba globe določiti glede na tržni položaj vsake zadevne stranke (točka 371 obrazložitve izpodbijane odločbe).

42 V zvezi s tem je Komisija menila, da je treba najvišji izhodiščni znesek globe določiti družbi Deltafina kot največjemu kupcu s približno 25-odstotnim tržnim deležem v letu 2001 (točka 372 obrazložitve izpodbijane odločbe).

43 Komisija je menila, da je treba družbe Transcatab, Dimon Italia in Romana Tabacchi ob upoštevanju njihovih manjših deležev na zadevnem trgu, približno od 9 % do 11 % v letu 2001, „združiti“ in jim določiti nižje izhodiščne zneske globe (točka 373 obrazložitve izpodbijane odločbe).

44 Vendar je Komisija menila, da izhodiščni znesek, ki odraža samo položaj na trgu, ne bo dovolj odvračalen za družbe Deltafina, Dimon Italia (Mindo) in Transcatab, ker so – oziroma v primeru družbe Mindo je bila – kljub relativno nizkemu prometu del ekonomsko in finančno zelo močnih večnacionalnih skupin, ki so glavni svetovni trgovci s tobakom in delujejo na različnih ravneh tobačne industrije in različnih geografskih trgih (točka 374 obrazložitve izpodbijane odločbe).

45 Zato je Komisija menila, da je treba za dosego odvračalnega učinka glob izhodiščni znesek za družbo Deltafina pomnožiti z množiteljem 1,5 – torej ga povečati za 50 % – in izhodiščni znesek za družbi Dimon Italia (Mindo) in Transcatab pomnožiti z množiteljem 1,25 – torej ga povečati za 25 % (točka 375 obrazložitve izpodbijane odločbe).

46 Tako je Komisija v točki 376 obrazložitve izpodbijane odločbe določila te izhodiščne zneske glob:

– Deltafina: 37,5 milijona EUR;

– Transcatab: 12,5 milijona EUR;

– Dimon Italia (Mindo): 12,5 milijona EUR;

– Romana Tabacchi: 10 milijonov EUR.

Določitev osnovnega zneska glob

47 Komisija je v točkah 377 in 378 obrazložitve izpodbijane odločbe preučila vprašanje trajanja kršitve.

48 Štela je, da so predelovalci omejevalni sporazum začeli izvajati 29. septembra 1995 in so ga, po njihovih lastnih navedbah, nehali izvajati 19. februarja 2002. Zato je presodila, da je treba izhodiščne zneske glob, naloženih predelovalcem, povečati za 60 %, razen pri družbi Romana Tabacchi, ki je sodelovala krajši čas.

49 Tako so bili določeni ti osnovni zneski glob, ki so bili naloženi naslovnikom izpodbijane odločbe:

– Deltafina: 60 milijonov EUR;

– Transcatab: 20 milijonov EUR;

– Dimon Italia (Mindo): 20 milijonov EUR;

– Romana Tabacchi: 12,5 milijona EUR.

Olajševalne okoliščine

50 Komisija je v točkah od 380 do 398 obrazložitve izpodbijane odločbe preučila, ali je treba upoštevati olajševalne okoliščine.

51 Zlasti v zvezi s položajem družbe Transcatab je Komisija zavrnila vse njene argumente za uveljavljanje olajševalnih okoliščin.

52 Komisija je najprej poudarila, da vzpostavitev kartela predelovalcev ni bila povezana s panožnimi sporazumi, sklenjenimi v okviru združenja APTI. Iz tega je sklepala, da italijanski pravni okvir ni spodbujal ravnanja predelovalcev, zato na podlagi tega argumenta ne morejo biti upravičeni do nobenega znižanja globe (točka 381 obrazložitve izpodbijane odločbe).

53 Nato je Komisija zavrnila trditev predelovalcev, da bi morali biti upravičeni do znižanja, ker so kršitev prekinili pred posegom Komisije. V zvezi s tem je Komisija spomnila na sodno prakso, v skladu s katero v zadevah, ki se nanašajo na resne kršitve pravil o konkurenci, pri katerih so stranke vedele ali bi morale vedeti, da je njihovo ravnanje v osnovi nezakonito, dejstvo, da so kršitev prekinile pred posegom Komisije, načeloma ne povzroči znižanja globe pri njenem izračunu (točka 382 obrazložitve izpodbijane odločbe).

54 Komisija je tudi trdila, da ne more šteti, da se kartel ni izvajal, saj je iz opisa dejstev razvidno, da so stranke zagotovile izvajanje kartela zlasti z udeležbo na rednih sestankih ter z redno izmenjavo informacij o cenah in količinah v obdobju nakupov (točka 383 obrazložitve izpodbijane odločbe).

55 Nazadnje je Komisija zavrnila trditev družbe Transcatab, da je treba pri določitvi globe na podlagi točke 5(b) Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) [PJ] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 171, v nadaljevanju: Smernice), upoštevati posebne gospodarske in socialne okoliščine trga surovega tobaka v Italiji. Komisija je navedla, da se točka 5(b) Smernic uporablja izjemoma in da obravnavana zadeva nima enakih ali podobnih značilnosti kot zadeva, ki jo družba Transcatab navaja v podporo svoji trditvi. Komisija je še dodala, da ni bilo ugotovljeno, da bi obstoj nezakonitih praks v sektorju tobaka v nekaterih italijanskih regijah lahko odločilno vplival na nastanek zadevnega ravnanja ter da je imela reforma skupne ureditve trga preveč negotove in časovno preveč oddaljene učinke, da bi se lahko upoštevala kot olajševalna okoliščina (točka 384 obrazložitve izpodbijane odločbe).

56 Naposled je Komisija upoštevala poseben položaj družbe Deltafina in sklenila, da ji je treba zaradi sodelovanja globo zmanjšati za 50 % (točke od 385 do 398 obrazložitve izpodbijane odločbe).

57 Komisija je po uporabi olajševalnih okoliščin določila te globe (točka 399 obrazložitve izpodbijane odločbe):

– Deltafina: 30 milijonov EUR;

– Dimon Italia (Mindo): 20 milijonov EUR;

– Transcatab: 20 milijonov EUR;

– Romana Tabacchi: 8,75 milijona EUR.

58 Nazadnje je Komisija spomnila, da v skladu s členom 23(2) Uredbe št. 1/2003 globa za vsako podjetje ali podjetniško združenje, ki je sodelovalo pri kršitvi, ne sme preseči 10 % njegovega skupnega prometa v predhodnem poslovnem letu. Dodala je, da je treba, kadar so zadevna podjetja del skupine in je dokazano, da so pod odločilnim vplivom svojih matičnih družb ter da so matične družbe zato solidarno odgovorne za globo, naloženo njihovi hčerinski družbi, pri določitvi zgoraj omenjene zgornje meje 10 % upoštevati svetovni promet skupine (točki 400 in 401 obrazložitve izpodbijane odločbe).

59 Zato navaja, da globa, naložena družbi Romana Tabacchi, ne sme presegati 2,05 milijona EUR in da na podlagi te določbe drugih glob ni treba zmanjšati (točki 402 in 403 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Uporaba Obvestila o ugodni obravnavi

60 Komisija je v uvodnih izjavah od 405 do 500 izpodbijane odločbe izrazila svoje stališče glede uporabe Obvestila o ugodni obravnavi v zadevnem primeru.

61 Za ugodno obravnavo so zaprosile vse tri družbe, Deltafina, Dimon Italia in Transcatab. V zvezi z družbo Deltafina je Komisija spomnila, da ji je odobrila pogojno imuniteto. Poleg tega je Komisija pojasnila, da je najprej ugotovila, da sta bili družbi Dimon Italia in Transcatab prvo oziroma drugo podjetje, ki sta predložili dokaze o domnevni kršitvi, ki so imeli precejšnjo dodano vrednost glede na dokaze, ki jih je Komisija že imela, v smislu točke 22 Obvestila o ugodni obravnavi (točke od 405 do 407 obrazložitve izpodbijane odločbe).

62 Potem ko je Komisija preučila položaj družbe Deltafina in ugotovila, da ji imunitete ni mogoče dodeliti, ker je kršila obveznost sodelovanja, določeno v Obvestilu o ugodni obravnavi (glej točke od 408 do 484 obrazložitve izpodbijane odločbe ter točki 4 in 10 zgoraj), je preučila še položaja družb Dimon Italia in Transcatab.

63 Prvič, Komisija je ugotovila, da to, da družbi Deltafina ni dodelila končne imunitete, nikakor neposredno ne vpliva na to, kako je treba Obvestilo o ugodni obravnavi uporabiti za družbi Dimon Italia in Transcatab (točke od 485 do 491 obrazložitve izpodbijane odločbe).

64 Drugič, določila je znižanje globe, ki ga je na podlagi tega obvestila mogoče odobriti zlasti družbi Transcatab.

65 V zvezi s tem je Komisija najprej ugotovila, da je družba Transcatab izpolnila pogoje, ki so ji bili naloženi, to je, da je najpozneje ob predložitvi dokazov prekinila sodelovanje pri kršitvi (točki 492 in 493 obrazložitve izpodbijane odločbe).

66 Nato je Komisija trdila, da je pri določanju ravni znižanja upoštevala, kdaj so bili dokazi predloženi, kakšna je bila njihova dodana vrednost ter kolikšen je bil obseg sodelovanja podjetij in ali so po predložitvi dokazov neprekinjeno sodelovala (točka 494 obrazložitve izpodbijane odločbe).

67 Tako je Komisija na prvem mestu ugotovila, da je družba Transcatab zaprosila za ugodno obravnavo, preden je Komisija uvedla aktivne preiskovalne ukrepe, da se je njena vloga nanašala na celo obdobje kršitve in da so predloženi dokazi z več vidikov podprli dokaze, ki jih je Komisija že imela (točka 495 obrazložitve izpodbijane odločbe).

68 Na drugem mestu je Komisija posebej za dokumente, ki jih je predložila družba Transcatab, priznala, da je iz njih razviden zelo podroben opis dejstev, ki je bil zelo pomemben za razumevanje kršitve in zlasti nekaterih njenih elementov (kot je sklenitev panožnega sporazuma leta 1999 za presežno proizvodnjo tobaka iz leta 1998). Vendar je navedla, da je poznala vsa dejstva, za katera je družba Transcatab predložila dokaze (točka 497 obrazložitve izpodbijane odločbe).

69 Nazadnje je Komisija priznala še, da je družba Transcatab z njo sodelovala med celotnim postopkom in da ni izpodbijala dejstev, na katera se je Komisija oprla v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah (točka 498 obrazložitve izpodbijane odločbe).

70 Zato je Komisija ugotovila, da je treba družbi Transcatab priznati najvišjo raven znižanja globe, predvideno v ustreznem razredu, to je 30‑odstotno znižanje globe (točka 499 obrazložitve izpodbijane odločbe).

71 V skladu s členom 23(2) Uredbe št. 1/2003 je Komisija na koncu določila te globe (glej člen 2 izpodbijane odločbe), ki jih je treba naložiti podjetjem in podjetniškim združenjem, naslovnikom izpodbijane odločbe:

– Deltafina in Universal, solidarno: 30 milijonov EUR;

– Dimon Italia (Mindo) in Alliance One: 10 milijonov EUR, družba Alliance One je odgovorna za celoto, družba Mindo je solidarno odgovorna le za 3.990.000 EUR;

– Transcatab in Alliance One, solidarno: 14 milijonov EUR;

– Romana Tabacchi: 2,05 milijona EUR;

– APTI: 1000 EUR;

– Unitab: 1000 EUR.

Postopek in predlogi strank

72 Družba Alliance One je s tožbo, ki jo je 24. januarja 2006 vložila v sodnem tajništvu Splošnega sodišča, predlagala zlasti razglasitev delne ničnosti izpodbijane odločbe (zadeva T‑25/06). Družba Transcatab je 3. februarja 2006 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo.

73 Družba Alliance One je v tožbi predlagala združitev te zadeve z obravnavano zadevo. To je v tožbi predlagala tudi družba Transcatab.

74 Splošno sodišče predlogu za združitev zadev ni ugodilo.

75 Splošno sodišče je 24. novembra 2009 v okviru ukrepov procesnega vodstva iz člena 64 Poslovnika Splošnega sodišča družbi Transcatab postavilo pisno vprašanje, na katero je ta odgovorila v predpisanem roku. Komisija je 4. februarja 2010 podala svoja stališča glede odgovora družbe Transcatab.

76 Splošno sodišče je na podlagi poročila sodnika poročevalca odločilo začeti ustni postopek in je v okviru ukrepov procesnega vodstva od družbe Transcatab zahtevalo, da predloži neki dokument. Dokument je bil predložen v predpisanem roku.

77 Stranki sta ustno podali stališča in odgovore na vprašanja Splošnega sodišča na obravnavi 30. novembra 2010.

78 Na obravnavi je Splošno sodišče družbo Transcatab v skladu s členom 64 Poslovnika pozvalo, naj predloži še en dokument. Družba Transcatab je ta dokument predložila 22. decembra 2010.

79 Družba Transcatab Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– izpodbijano odločbo razglasi za delno nično;

– zniža globo, ki ji je bila naložena;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

80 Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– zavrne tožbo;

– v skladu s pooblastili iz člena 229 ES določi globo 15 milijonov EUR;

– družbi Transcatab naloži plačilo stroškov.

Pravo

81 Družba Transcatab v podporo svoji tožbi navaja pet tožbenih razlogov, od katerih se nekateri delijo na več delov. V prvem tožbenem razlogu družba Transcatab v bistvu trdi, da je Komisija napačno uporabila pravo, ker je družbo Alliance One razglasila za odgovorno za ravnanje družbe Transcatab, da ni dovolj obrazložila svojega stališča glede tega in da je kršila njeno pravico do obrambe. Drugi tožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava, pomanjkljivo in nelogično obrazložitev, kršitev pravice do obrambe ter kršitev načel sorazmernosti, enakega obravnavanja in varstva legitimnih pričakovanj pri določanju globe. Tretji tožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava in pomanjkljivo obrazložitev pri določanju globe zaradi ocene trajanja kršitve, na kršitev načela ne bis in idem v povezavi z globo, naloženo združenju APTI, in na kršitev načela enakega obravnavanja. V četrtem tožbenem razlogu družba Transcatab trdi, da je Komisija v izpodbijani odločbi napačno menila, da ni mogoče upoštevati nobene od olajševalnih okoliščin, ki jih je navedla družba Transcatab. Nazadnje v petem tožbenem razlogu trdi, da je Komisija storila napake pri uporabi Obvestila o ugodni obravnavi.

82 Komisija meni, da družba Transcatab s tretjim tožbenim razlogom odstopa od svojega predhodnega sodelovanja, v katerem ni izpodbijala dejstev, dokazanih v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah. Zato Komisija z nasprotno tožbo Splošnemu sodišču predlaga, naj odstotek zmanjšanja globe zniža s 30 % na 25 % in na podlagi svoje neomejene sodne pristojnosti določi globo v višini 15 milijonov EUR.

1. Prvi tožbeni razlog: odgovornost matične družbe za kršitev družbe Transcatab

Prvi del prvega tožbenega razloga: napačno razumevanje sodne prakse, neupoštevanje predloženih dokazov in kršitev pravice do obrambe

Trditve strank

83 Na prvem mestu družba Transcatab nasprotuje ugotovitvam izpodbijane odločbe, da samo dejstvo, da je imela družba SCC v obdobju kršitve v lasti 100 % njenega kapitala, zadošča za domnevo, da je odgovorna za kršitev svoje hčerinske družbe. Taka domneva naj bi bila v nasprotju s sodno prakso. Po mnenju družbe Transcatab mora Komisija dokazati obstoj drugih indicev za ugotovitev, da je matična družba dejansko odločilno vplivala na svojo hčerinsko družbo. V tem primeru naj bi Komisija le domnevala, da je družba SCC odgovorna, in naj ne bi predložila drugih indicev, ki bi lahko utemeljili tako odgovornost. S tem naj bi obrnila dokazno breme, ki bi ga sicer po mnenju družbe Transcatab morala nositi Komisija in ne ta družba ali njena matična družba.

84 Na drugem mestu družba Transcatab trdi, da je družba SCC Komisiji predložila zadostne dokaze, da ni bila udeležena pri ravnanju družbe Transcatab. Ti dokazi naj bi se nanašali na opis lokalne stvarnosti italijanskega trga in na značilnosti strukture skupine SCC, kar naj bi dokazovalo neodvisnost njenih hčerinskih družb. Poleg tega naj bi se nanašali na samostojnost upravnega odbora in generalnega direktorja.

85 Družba Transcatab je v repliki navedla še, da je trditev Komisije, da je domnevo o odločilnem vplivu mogoče ovreči le, kadar je udeležba izključno finančna, v nasprotju s sodno prakso. Po njenem mnenju Komisija ni pozorno preučila dokazov, predloženih v upravnem postopku, in je na podlagi neutemeljenih domnev preprosto zavrnila vse argumente. Prvič, trditev, da ni verjetno, da bi matična družba vodenje popolnoma prenesla na hčerinsko družbo, naj ne bi bila utemeljena. Kot naj bi družba Transcatab dokazala v upravnem postopku, naj bi namreč razvejana struktura skupine preprečevala enotno vodenje. Drugič, Komisija naj bi domnevo o odločilnem vplivu uporabila celo za obdobje, v katerem je imela družba SCC v lasti le 50 % kapitala družbe Transcatab, čeprav sta ti družbi dokazali, da sta bila upravni odbor in generalni direktor družbe Transcatab, ki sta imela vsa pooblastila za vodenje družbe, imenovana, preden je družba SCC pridobila izključen nadzor nad družbo Transcatab. Tretjič, dejstvo, da so nekateri dokumenti v angleščini, naj ne bi zadoščalo kot dokaz, da je matična družba vplivala na vodenje poslovne dejavnosti družbe Transcatab. Skratka, Komisija naj bi zmotno zavrnila predložene dokaze, ne da bi to zadostno ali logično obrazložila ter ne da bi jih primerjala z drugimi dokumenti najmanj enakovredne dokazne vrednosti. Zato naj Komisija ne bi izpolnila svoje obveznosti, da nepristransko preuči spis.

86 Na tretjem mestu naj bi Komisija kršila pravico družbe Alliance One do obrambe, ker naj bi v izpodbijani odločbi uporabila dokumente iz spisa, ki niso bili navedeni v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, in naj bi tako preprečila družbi SCC, da se izreče o njih, s tem pa naj bi kršila legitimno pričakovanje njene pravne naslednice, družbe Alliance One. Družba Transcatab priznava, da gre za dokumente, ki so jih stranke poznale. Ker pa niso bili navedeni v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, bi stranke lahko upravičeno domnevale, da niso pomembni za to zadevo in da se jim o njih ni treba izreči. Družba Transcatab je v repliki in na obravnavi trdila, da uveljavlja kršitev svoje pravice do obrambe.

87 Komisija predlaga, naj se argumenti družbe Transcatab zavrnejo. Zlasti v zvezi z očitkom o kršitvi pravice družbe Alliance One do obrambe Komisija dvomi, da je dopusten, ker družba Transcatab ne uveljavlja kršitve svoje pravice, ampak pravice druge stranke. Razširitev očitka na pravico družbe Transcatab do obrambe naj bi bila prepozna in zato nedopustna.

Presoja Splošnega sodišča

– Kršitev pravil o odgovornosti matične družbe za ravnanje hčerinske družbe

88 V zvezi s prvim očitkom družbe Transcatab je treba spomniti, da konkurenčno pravo zadeva dejavnosti podjetij (sodba Sodišča z dne 7. januarja 2004 v združenih zadevah Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P, Recueil, str. I-123, točka 59) in da pojem podjetja zajema vse subjekte, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na njihovo pravno obliko in njihov način financiranja (sodbi Sodišča z dne 28. junija 2005 v združenih zadevah Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P, ZOdl., str. I-5425, točka 112, in z dne 10. septembra 2009 v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, C‑97/08 P, ZOdl., str. I-8237, točka 54).

89 Iz sodne prakse je razvidno, da je treba pojem podjetja, postavljen v ta kontekst, razumeti, kot da označuje gospodarsko enoto, čeprav s pravnega vidika to gospodarsko enoto sestavlja več fizičnih ali pravnih oseb (sodba Sodišča z dne 14. decembra 2006 v zadevi Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, C-217/05, ZOdl., str. I-11987, točka 40; zgoraj v točki 88 navedena sodba Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 55, in sodba Splošnega sodišča z dne 15. septembra 2005 v zadevi DaimlerChrysler proti Komisiji, T‑325/01, ZOdl., str. II‑3319, točka 85).

90 Kadar tak gospodarski subjekt krši pravila o konkurenci, mora v skladu z načelom osebne odgovornosti za to kršitev odgovarjati sam (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Komisija proti Anic Partecipazioni, C-49/92 P, Recueil, str. I‑4125, točka 145; z dne 11. decembra 2007 v zadevi ETI in drugi, C‑280/06, ZOdl., str. I-10893, točka 39, ter zgoraj v točki 88 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 56).

91 Kršitev konkurenčnega prava je treba nedvoumno pripisati pravni osebi, ki ji je mogoče naložiti plačilo glob. Za uporabo in izvršitev odločb Komisije na področju prava konkurence je namreč treba kot naslovnika take odločbe določiti subjekt, ki ima pravno osebnost (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 20. aprila 1999 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, imenovano „PVC II“, od T‑305/94 do T‑307/94, od T‑313/94 do T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 in T-335/94, Recueil, str. II-931, točka 978).

92 V skladu z ustaljeno sodno prakso se ravnanje hčerinske družbe lahko pripiše matični družbi, zlasti če ta hčerinska družba – čeprav je ločena pravna oseba – o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma ravna v skladu z navodili matične družbe, zlasti glede gospodarskih, organizacijskih in pravnih povezav med tema pravnima osebama (glej zgoraj v točki 88 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 58 in navedena sodna praksa).

93 Ker sta v takšnem primeru matična družba in njena hčerinska družba del iste gospodarske enote in sta eno samo podjetje v smislu člena 81 ES, lahko Komisija odločbo, s katero je naloženo plačilo glob, naslovi na matično družbo, ne da bi bilo treba dokazati, da je bila matična družba pri tej kršitvi osebno vpletena (glej v tem smislu zgoraj v točki 88 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 59).

94 Iz sodne prakse je tudi razvidno, da v posebnem primeru, ko je matična družba stoodstotna lastnica kapitala svoje hčerinske družbe, ki je kršila pravila o konkurenci, ta matična družba po eni strani lahko odločilno vpliva na ravnanje te hčerinske družbe, po drugi strani pa obstaja izpodbojna domneva, da ta matična družba dejansko odločilno vpliva na ravnanje svoje hčerinske družbe (glej zgoraj v točki 88 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 60 in navedena sodna praksa).

95 V teh okoliščinah za domnevo, da matična družba odločilno vpliva na poslovno politiko hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija dokaže, da je ves kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe. Nato lahko Komisija matično družbo šteje za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če ta matična družba, ki mora to domnevo ovreči, predloži zadostne dokaze, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi Stora Kopparbergs Bergslags proti Komisiji, C‑286/98 P, Recueil, str. I-9925, točka 29, in zgoraj v točki 88 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 61).

96 Čeprav se je Sodišče v točkah 28 in 29 zgoraj v točki 95 navedene sodbe Stora Kopparbergs Bergslags proti Komisiji poleg stoodstotnega lastništva kapitala hčerinske družbe sklicevalo tudi na druge okoliščine, kot sta neprerekanje vpliva, ki ga izvaja matična družba na poslovno politiko hčerinske družbe, in skupno zastopanje obeh družb v upravnem postopku, pa je Sodišče te okoliščine poudarilo zgolj zato, da bi predstavilo vse elemente, s katerimi je Splošno sodišče utemeljilo svoje razlogovanje, in ne zato, ker bi želelo uporabo domneve, navedene v točki 94 zgoraj, pogojevati s predložitvijo dodatnih indicev v zvezi z dejanskim vplivanjem matične družbe (glej zgoraj v točki 88 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 62 in navedena sodna praksa, in sodbo Splošnega sodišča z dne 8. oktobra 2008 v zadevi Schunk in Schunk Kohlenstoff-Technik proti Komisiji, T‑69/04, ZOdl., str. II‑2567, točka 57).

97 Iz izpodbijane odločbe je razvidno, da je Komisija, zato da je matični družbi pripisala odgovornost za kršitev, ki jo je storila hčerinska družba, izhajala iz predpostavke, da je to odgovornost mogoče pripisati matični družbi, če sta matična in hčerinska družba del iste gospodarske enote ter sta torej eno samo podjetje v smislu člena 81 ES (točka 325 obrazložitve izpodbijane odločbe).

98 Osrednji element, na katerega se je Komisija oprla pri dokazovanju, da je matična družba lahko odgovorna za kršitev hčerinske družbe, je, da hčerinska družba ni samostojno določala svojega ravnanja na trgu. Ta nesamostojnost je namreč posledica „odločilnega vpliva“ matične družbe na ravnanje hčerinske družbe, skladno s sodno prakso pa je mogoče domnevati, da se je tak vpliv dejansko izvajal, kadar ima matična družba v lasti ves kapital hčerinske družbe (glej točki 329 in 330 obrazložitve izpodbijane odločbe).

99 Komisija je v točki 331 obrazložitve izpodbijane odločbe zato menila, da v tem primeru družba Transcatab „ni bila samostojna“, saj je bila v stoodstotni lasti svoje matične družbe SCC.

100 V nasprotju s trditvijo družbe Transcatab v repliki, da je Komisija v tem primeru domnevo iuris tantum spremenila v domnevo iuris et de iure, to razlogovanje ne odstopa od logike izpodbojne domneve. Kot pri drugih domnevah v konkurenčnem pravu se torej zakonita domneva Komisije šteje za dokazano, če je zadevno podjetje ne ovrže s prepričljivimi nasprotnimi dokazi (zgoraj v točki 90 navedena sodba Komisija proti Anic Partecipazioni, točki 121 in 126, in sodba Sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Hüls proti Komisiji, C‑199/92 P, Recueil, str. I‑4287, točki 162 in 167). Poleg tega ta domneva, ki je izpodbojna in jo je v vsakem zadevnem primeru mogoče ovreči, ne povzroči, da se matični družbi, ki ima v lasti ves kapital hčerinske družbe, samodejno pripiše odgovornost, ki bi bila v nasprotju z načelom osebne odgovornosti, na katerem temelji konkurenčno pravo.

101 Zato Komisija ni kršila pravil o odgovornosti matične družbe za ravnanje hčerinske družbe s tem, ko je v bistvu menila, da je družba SCC, katere pravna naslednica je družba Alliance One, odgovorna za kršitev, ki jo je storila družba Transcatab.

102 Treba je ugotoviti, da take ugotovitve ne morejo ovreči argumenti, ki jih je družba Transcatab navedla v odgovoru na pisno vprašanje Splošnega sodišča v zvezi s posledicami zgoraj v točki 88 navedene sodbe Akzo Nobel in drugi proti Komisiji. Prvič, po njenem mnenju je v tej sodbi predhodna sodna praksa napačno razložena, zlasti zgoraj v točki 95 navedena sodba Stora Kopparbergs Bergslags proti Komisiji, vsekakor pa sodna praksa glede tega ni enopomenska. Drugič, dejanski okvir zadeve, v kateri je bila izrečena ta sodba, naj bi se razlikoval od dejanskega okvira v obravnavanem primeru, ker naj bi bilo v kartelu udeleženih več hčerinskih družb in naj bi bilo zato težje dokazati, da matična družba ni bila seznanjena s protikonkurenčnimi dejavnostmi. Vendar v zvezi s prvo trditvijo zadošča ugotovitev, da iz zgoraj v točki 88 navedene sodbe Akzo Nobel in drugi proti Komisiji (glej v tem smislu tudi sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott k tej sodbi, ZOdl., str. I-8241, točki 60 in 61) izhaja ne le to, da je Sodišče upoštevalo sodno prakso, na katero družba Transcatab opira velik del svoje glavne argumentacije, in zlasti zgoraj v točki 95 navedeno sodbo Stora Kopparbergs Bergslags proti Komisiji, ampak je tudi enopomensko razložilo predhodno sodno prakso (zgoraj v točki 88 navedena sodba Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točke od 58 do 62). V zvezi z drugo trditvijo zadošča ugotovitev, da domnevna razlika med obema zadevama sploh ni upoštevna, ker merilo za odgovornost v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj v točki 88 navedena sodba Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, nikakor ni bila posredna ali neposredna obveščenost matične družbe o dejavnostih hčerinske družbe ali hčerinskih družb. Kot upravičeno navaja Komisija, se v tej sodbi tak element nikakor ni upošteval.

– Neupoštevanje dokazov, predloženih, da se domneva ovrže

103 Kot je navedeno v točkah 94 in 95 zgoraj, kadar ima matična družba v lasti ves kapital hčerinske družbe, Komisija lahko domneva, da matična družba odločilno vpliva na ravnanje te hčerinske družbe, ne da bi morala predložiti dodatne dokaze, da je matična družba dejansko izvajala tak vpliv ali da je vsaj vedela za kršitev ali vpletenost hčerinske družbe v to kršitev. Gre za izpodbojno domnevo, ki jo nasprotni dokaz lahko ovrže. V nasprotju s trditvami družbe Transcatab mora zato družba SCC, ki je v obdobju kršitve imela v lasti 100 % kapitala družbe Transcatab (glej točko 336 obrazložitve izpodbijane odločbe), to domnevo ovreči z elementi, s katerimi je mogoče dokazati, da njena hčerinska družba samostojno določa svoje delovanje na trgu in da ti družbi zato nista enoten gospodarski subjekt. Če ji to ne uspe, se izvajanje nadzora šteje za dokazano, ker domneva, ki izhaja iz lastništva vsega kapitala, ni bila ovržena (glej v tem smislu zgoraj v točki 88 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točke od 60 do 62 in navedena sodna praksa, in sodbo Splošnega sodišča z dne 30. septembra 2009 v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, T‑175/05, neobjavljena v ZOdl., točka 93).

104 V obravnavanem primeru je Komisija v točkah od 335 do 344 obrazložitve izpodbijane odločbe preučila trditve in dokaze, ki jih je družba SCC navedla v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, da bi dokazala, da ni odločilno vplivala na poslovno politiko družbe Transcatab, in presodila, da domneve ne morejo ovreči.

105 Treba je ugotoviti, da družba Transcatab v tožbi zgolj zatrjuje, ne da bi svoje trditve kakor koli podprla, da je družba SCC v upravnem postopku dokazala, da je imela decentralizirano strukturo z lastno in popolnoma neodvisno upravo, na katero so bile zaradi posebnosti italijanskega trga surovega tobaka prenesene vse naloge, ter da sta bila upravni odbor in generalni direktor samostojna in nista bila ne neposredno ne posredno povezana z družbo SCC. Vendar družba Transcatab ni opredelila domnevnih napak, ki naj bi jih Komisija storila pri presoji dokazov v izpodbijani odločbi. Šele v repliki, v kateri odgovarja na nekatere trditve Komisije, navede nekaj argumentov, s katerimi posredno graja izpodbijano odločbo.

106 Vsekakor je treba najprej navesti, kot je Komisija upravičeno ugotovila v točki 338 obrazložitve izpodbijane odločbe, da dejstvo, da ima hčerinska družba lastno upravo in sredstva, samo po sebi ne dokazuje, da svoje ravnanje na trgu določa neodvisno od matične družbe. Dejstvo, da se upravi hčerinske družbe v stoodstotni lasti zaupa vodenje tekočih dejavnosti, je namreč običajna praksa, zato z njim ni mogoče dokazati, da so hčerinske družbe dejansko samostojne. Isto velja za trditev v zvezi z domnevnimi značilnostmi italijanskega trga surovega tobaka, saj te značilnosti matični družbi ne preprečujejo, da ne bi dejansko in v celoti nadzorovala svoje hčerinske družbe.

107 Poleg tega je treba ugotoviti, da je Komisija v točkah 341 in 342 obrazložitve izpodbijane odločbe po eni strani pojasnila, da je družba SCC skupaj z italijanskim partnerjem nadzorovala družbo Transcatab, še preden je pridobila ves njen kapital, in da dejstvo, da po prevzemu ni spreminjala njene uprave, zato ne more šteti za dokaz, da nanjo, potem ko je postala njena stoodstotna lastnica, ni vplivala. Po drugi strani je Komisija navedla, da prenos izvršnih pooblastil na generalnega direktorja družbe Transcatab, za katerega je brez nasprotnih dokazov mogoče razumno domnevati, da ga je imenovala družba SCC, ni preprečil, da drugi člani upravnega odbora ne bi imeli izvršnih delovnih mest in ne bi izvajali izvršnih funkcij.

108 Treba je opozoriti, da Komisija, ker družba SCC ni navedla nobenih pojasnil, upravičeno pripisuje pomen dejstvu, da družba SCC, ki je kot edini delničar imela vsa pooblastila za delno ali popolno zamenjavo upravnega odbora, ni sprejela nobenega takšnega ukrepa. Iz tega sledi, da se ohranitev članov upravnega odbora in zlasti generalnega direktorja lahko pripiše le odločitvi družbe SCC kot edinega delničarja družbe Transcatab.

109 Poleg tega bi okoliščina, da ima ena sama oseba, to je generalni direktor, obsežna pooblastila, ki jih je nanj prenesel upravni odbor, nasprotno lahko pričala o tem, da želi matična družba poenostaviti izvajanje nadzora nad hčerinsko družbo prav z omejitvijo vloge upravnega odbora na obrobne dejavnosti in s koncentracijo pooblastil v rokah „zaupnika“. Ni namreč verjetno, da bi večnacionalna družba vsa pooblastila hčerinske družbe, ki deluje na nacionalnem trgu, kot je to v primeru družbe Transcatab, prenesla – ali celo sprejela prenos pooblastil, ki je obstajal že pred pridobitvijo popolnega nadzora – na fizično osebo, ki bi ob tem, da bi ravnala popolnoma samostojno in je domnevno ne bi imenoval edini delničar, sama izbirala člane upravnega odbora in vsem drugim osebam preprečila, da bi kakor koli vplivale na vodenje družbe, ter de facto ne bi nikomur odgovarjala.

110 Zato in tudi ob upoštevanju dejstva, da prenos pooblastil na generalnega direktorja hčerinske družbe nikakor ni neobičajen, taka trditev ne more ovreči domneve o nadzoru matične družbe nad družbo Transcatab.

111 Nato v zvezi s trditvijo, ki graja domnevno sklepanje Komisije na podlagi okoliščine, da so nekateri dokumenti v angleščini, zadošča ugotovitev, da v nasprotju s trditvami družbe Transcatab namen teh dokumentov, navedenih v točkah od 343 do 346 obrazložitve izpodbijane odločbe, ni bil dokazati, da bi matične družbe lahko ali so dejansko vplivale na ravnanje svojih italijanskih hčerinskih družb, in še manj, da so matične družbe vedele za zadevni kartel. Nasprotno, Komisija je določene dokumente iz upravnega spisa uporabila samo zato, da bi ugotovila, kako verodostojni so dokazi in trditve, ki jih družba SCC navaja v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, da bi ovrgla domnevo o odločilnem vplivu na družbo Transcatab.

112 Nazadnje je treba ugotoviti, da v nasprotju s tem, kar družba Transcatab trdi v repliki, iz izpodbijane odločbe nikakor ni razvidno, da je domnevo o odločilnem vplivu mogoče ovreči le, če je udeležba matične družbe izključno finančna.

113 Iz tega sledi, da je treba očitek, ki se nanaša na neupoštevanje dokazov, predloženih, da se domneva ovrže, zavrniti.

– Kršitev pravice do obrambe

114 V zvezi s tretjim očitkom, ki ga navaja družba Transcatab, je treba spomniti, da spoštovanje pravice do obrambe pri vodenju upravnih postopkov na področju konkurenčne politike pomeni temeljno načelo prava Unije, katerega spoštovanje zagotavljajo sodišča Unije (glej sodbo Sodišča z dne 3. septembra 2009 v zadevi Prym in Prym Consumer proti Komisiji, C‑534/07 P, ZOdl., str. I‑7415, točka 26 in navedena sodna praksa).

115 V skladu z ustaljeno sodno prakso spoštovanje pravic obrambe zahteva, naj se zainteresiranemu podjetju v upravnem postopku da možnost, da ustrezno predstavi svoje stališče glede resničnosti in upoštevnosti zatrjevanih dejstev in okoliščin ter glede dokumentov, ki jih Komisija navaja v podporo svoji trditvi o obstoju kršitve Pogodbe (sodbi Sodišča z dne 7. junija 1983 v združenih zadevah Musique Diffusion française in drugi proti Komisiji, od 100/80 do 103/80, Recueil, str. 1825, točka 10; in z dne 6. aprila 1995 v zadevi BPB Industries in British Gypsum proti Komisiji, C‑310/93 P, Recueil, str. I-865, točka 21).

116 Člen 27(1) Uredbe št. 1/2003 je odraz tega načela, ker določa, da se strankam pošlje obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, v katerem morajo biti jasno opredeljeni vsi bistveni elementi, na katere se Komisija opira v tej fazi postopka (glej v tem smislu zgoraj v točki 88 navedeno sodbo Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točka 67), da se lahko zainteresirane stranke dejansko seznanijo z ravnanji, ki jim jih očita Komisija, in učinkovito zagotovijo svojo obrambo, preden Komisija sprejme končno odločbo. Ta zahteva je izpolnjena, če ta odločba zadevnim osebam ne očita kršitev, ki so drugačne od tistih iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, in navaja samo dejstva, glede katerih so se imele zadevne osebe možnost izjasniti (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 19. marca 2003 v zadevi CMA CGM in drugi proti Komisiji, T‑213/00, Recueil, str. II‑913, točka 109 in navedena sodna praksa).

117 Vendar so lahko ti elementi povzeti na kratko in ni nujno, da je končna odločba kopija obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah (glej v tem smislu zgoraj v točki 115 navedeno sodbo Musique Diffusion française in drugi proti Komisiji, točka 14), saj je to obvestilo pripravljalni dokument, v katerem sta presoja dejstev in pravna presoja le začasni (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 17. novembra 1987 v združenih zadevah British American Tobacco in Reynolds Industries proti Komisiji, 142/84 in 156/84, Recueil, str. 4487, točka 70). Prav tako se sprejmejo dopolnila k obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, izvedena ob upoštevanju odgovora na tožbo strank, katerih utemeljitve dokazujejo, da so dejansko lahko uresničevale svoje pravice do obrambe. Komisija lahko glede na upravni postopek tudi ponovno pregleda ali doda argumente o dejstvih ali pravne argumente v podporo očitkom, ki jih je ugotovila (glej v tem smislu sodbi Splošnega sodišča z dne 28. februarja 2002 v zadevi Compagnie générale maritime in drugi proti Komisiji, T‑86/95, Recueil, str. II‑1011, točka 448, in z dne 22. oktobra 2002 v zadevi Schneider Electric proti Komisiji, T‑310/01, Recueil, str. II‑4071, točka 438).

118 Poleg tega je Sodišče pojasnilo, da upoštevanje argumenta, ki ga je podjetje predložilo v upravnem postopku, vendar se pred sprejetjem končne odločbe o njem ni moglo izreči, samo po sebi ne more biti kršitev njegove pravice do obrambe (sklep Sodišča z dne 10. julija 2001 v zadevi Irish Sugar proti Komisiji, C‑497/99 P, Recueil, str. I‑5333, točka 24).

119 Nazadnje je treba spomniti še, da se v skladu s sodno prakso krši pravica do obrambe, če obstaja možnost, da bi se upravni postopek, ki ga vodi Komisija, zaradi nepravilnosti, ki jo je storila, končal drugače. Tožeče podjetje dokaže, da je prišlo do take kršitve, ko zadostno dokaže, ne to, da bi bila vsebina odločbe Komisije drugačna, temveč da bi brez te nepravilnosti lahko bolje zagotovilo svojo obrambo, na primer zato, ker bi za obrambo lahko uporabilo dokumente, do katerih mu je bil v upravnem postopku zavrnjen dostop (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Thyssen Stahl proti Komisiji, C‑194/99 P, Recueil, str. I‑10821, točka 31 in navedena sodna praksa, ter z dne 1. julija 2010 v zadevi Knauf Gips proti Komisiji, C‑407/08 P, ZOdl., str. I-6375, točka 28).

120 V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, da se lahko Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, da bi utemeljila pripis odgovornosti družbi SCC za kršitve protimonopolnega prava, ki jih je storila družba Transcatab, ki je v njeni stoodstotni lasti, v skladu z načeli sodne prakse, navedenimi v točkah od 94 do 96 zgoraj, načeloma omeji le na dokazovanje lastniške strukture hčerinskih in matičnih družb (glej točke od 336 do 338 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah). Komisija se je bila tako na podlagi teh načel sodne prakse v končni odločbi dolžna izreči o trditvah strank iz odgovora na to obvestilo (glej točko 335 in naslednje obrazložitve izpodbijane odločbe), s katerimi so hotele ovreči zadevno domnevo.

121 Poleg tega je treba v zvezi s trditvijo družbe Transcatab, da je Komisija v izpodbijani odločbi uporabila dokumente, ki niso bili navedeni v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, navesti, da Komisija šele v točkah od 335 do 344 obrazložitve izpodbijane odločbe pri presoji argumentov in dokazov, ki so jih stranke predložile v upravnem postopku, dejansko obravnava nekatere vidike in posebne dokumente v zvezi z odnosi med družbama SCC in Transcatab, pri čemer se sklicuje na dokumente iz upravnega spisa. Upoštevanje teh vidikov in dokumentov tako ni moglo vplivati na uresničevanje pravice do obrambe družbe Transcatab, še toliko manj, ker je dostop do teh dokumentov – ki jih je tako ali tako imela – imela v upravnem postopku.

122 Sicer pa je iz spisa razvidno, da sta družbi SCC in Transcatab imeli možnost odgovoriti na očitek, izrecno naveden v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki jima je bil poslan, in se braniti pred pooblaščencem za zaslišanje. Torej je bilo spoštovano načelo kontradiktornosti v upravnem postopku.

123 Vsekakor je treba tudi spomniti, kot je navedlo Sodišče, da ker Komisija, kar zadeva odgovornost za kršitev, ni zavezana, da v fazi obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah razen dokazov o lastništvu kapitala matične družbe v njenih hčerinskih družbah predloži druge elemente, trditve glede kršitve pravice do obrambe ni mogoče sprejeti (glej v tem smislu zgoraj v točki 88 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 10. septembra 2009, točka 64).

124 Zato je treba zavrniti očitek, ki se nanaša na kršitev pravice do obrambe, ne da bi bilo treba odločati o vprašanju dopustnosti, ki ga je postavila Komisija.

125 Ob upoštevanju vsega navedenega je treba prvi del prvega tožbenega razloga v celoti zavrniti.

Drugi del prvega tožbenega razloga: kršitev člena 23(2) Uredbe št. 1/2003

Trditve strank

126 Družba Transcatab trdi, da ji je Komisija, ker je menila, da je družba Alliance One odgovorna za zadevne kršitve, naložila globo, ki presega zgornjo mejo 10 % prometa v poslovnem letu pred sprejetjem izpodbijane odločbe, določeno v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003. Globa, ki ji je bila naložena, naj bi namreč znašala približno 43 % njenega prometa.

127 V preostalem se družba Transcatab sklicuje na trditve, ki jih je družba Alliance One navedla v svoji tožbi (zadeva T‑25/06), in prilaga kopijo te tožbe.

128 Komisija predlaga, naj se argumenti družbe Transcatab zavrnejo.

Presoja Splošnega sodišča

129 Na prvem mestu je treba ugotoviti, da je ta del tožbenega razloga tesno povezan s prvim delom tega tožbenega razloga, ker zavrnitev prvega dela nujno vpliva na utemeljenost tega dela. Zato je treba ob upoštevanju ugotovitev, zaradi katerih je bil zavrnjen prvi del tega tožbenega razloga, ugotoviti, da Komisija ni storila napake, ko je kot referenco za izračun zgornje meje 10 % prometa iz člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 upoštevala konsolidirani promet družbe SCC (glej v tem smislu zgoraj v točki 103 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 30. septembra 2009, točka 114).

130 Ta zgornja meja mora biti namreč izračunana na podlagi skupnega prometa vseh družb, ki sestavljajo gospodarski subjekt, ki deluje kot podjetje v smislu člena 81 ES, saj je lahko le skupni promet družb, ki tvorijo podjetje, pokazatelj velikosti in gospodarske moči zadevnega podjetja (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 20. marca 2002 v zadevi HFB in drugi proti Komisiji, T-9/99, Recueil, str. II-1487, točki 528 in 529, in zgoraj v točki 103 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 30. septembra 2009, točka 114).

131 Na drugem mestu je treba v zvezi s splošnim sklicevanjem družbe Transcatab na argumente iz tožbe, ki jo je vložila njena matična družba Alliance One, navesti, da je treba tako splošno sklicevanje na priloženi dokument, ki Splošnemu sodišču ne omogoča, da bi natančno ugotovilo, katere argumente lahko šteje za dopolnilo tožbenih razlogov, navedenih v njenih pisanjih, šteti za nedopustno.

132 Treba je namreč opozoriti, da morata biti na podlagi člena 21 Statuta in člena 44(1)(c) Poslovnika v vsaki tožbi navedena predmet spora in kratek povzetek tožbenih razlogov. V skladu z ustaljeno sodno prakso je za dopustnost tožbe potrebno, da so bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih temelji tožba, razvidni vsaj na kratko, vendar dosledno in razumljivo iz besedila same tožbe. Čeprav je besedilo tožbe glede posebnih vprašanj lahko podprto in dopolnjeno s sklicevanjem na odlomke iz dokumentov, ki so ji priloženi, pa splošno sklicevanje na druga pisanja, tudi če so priložena tožbi, ne more odtehtati neobstoja bistvenih elementov pravne utemeljitve, ki morajo biti na podlagi zgoraj navedenih določb zajeti v tožbi. Poleg tega ni dolžnost Splošnega sodišča, da v prilogah išče in prepoznava dokaze in trditve, ki bi jih lahko štelo za utemeljitev tožbe, saj imajo priloge zgolj dokazno in dokumentarno funkcijo (glej sodbi Splošnega sodišča z dne 14. decembra 2005 v zadevi Honeywell proti Komisiji, T‑209/01, ZOdl., str. II‑5527, točki 56 in 57, in z dne 17. septembra 2007 v zadevi Microsoft proti Komisiji, T‑201/04, ZOdl., str. II‑3601, točka 94 in navedena sodna praksa).

133 Zato je treba drugi del prvega tožbenega razloga zavrniti kot delno neutemeljen in delno nedopusten.

134 Ob upoštevanju navedenih ugotovitev je treba prvi tožbeni razlog v celoti zavrniti.

2. Drugi tožbeni razlog: določitev izhodiščnega zneska globe

Prvi del drugega tožbenega razloga: teža kršitve

135 V prvem delu drugega tožbenega razloga družba Transcatab navaja več očitkov v zvezi s tem, da je v izpodbijani odločbi kršitev opredeljena kot „zelo resna“.

136 V uvodu je treba spomniti na splošna načela, ki urejajo določanje glob, zlasti na presojo teže kršitve.

137 Člen 81(1)(a) in (b) ES izrecno določa, da so nezdružljivi s skupnim trgom vsi sporazumi in usklajena ravnanja, ki neposredno ali posredno določajo nakupne ali prodajne cene ali druge pogoje poslovanja ali omejujejo ali nadzorujejo proizvodnjo ali trge. Kršitve te vrste, zlasti kadar gre za horizontalne omejevalne sporazume, so v sodni praksi opredeljene kot zelo resne, ker neposredno vplivajo na bistvene parametre konkurence na zadevnem trgu (sodba Splošnega sodišča z dne 11. marca 1999 v zadevi Thyssen Stahl proti Komisiji, T‑141/94, Recueil, str. II‑347, točka 675) ali kot očitne kršitve pravil o konkurenci (sodbi Splošnega sodišča z dne 6. aprila 1995 v zadevi Tréfilunion proti Komisiji, T‑148/89, Recueil, str. II‑1063, točka 109, in z dne 14. maja 1998 v zadevi BPB de Eendracht proti Komisiji, T‑311/94, Recueil, str. II‑1129, točka 303).

138 V skladu s členom 23(3) Uredbe št. 1/2003 se pri določanju višine globe, ki jo je treba naložiti za kršitve člena 81(1) ES, upošteva teža, pa tudi trajanje kršitve.

139 V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba težo kršitev konkurenčnega prava ugotoviti ob upoštevanju veliko dejavnikov, kot so okoliščine posameznega primera, njegov kontekst in odvračalni učinek glob, pri čemer ni obveznega in izčrpnega seznama meril, ki jih je treba obvezno upoštevati (zgoraj v točki 88 navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 241; zgoraj v točki 114 navedena sodba Prym in Prym Consumer proti Komisiji, točka 54, in sodba Sodišča z dne 24. septembra 2009 v združenih zadevah Erste Group Bank in drugi proti Komisiji, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P in C‑137/07 P, ZOdl., str. I-8681, točka 91).

140 Komisija je sprejela Smernice, da bi zagotovila preglednost in nepristranskost svojih odločb o določitvi glob za kršitve predpisov o konkurenci (prvi odstavek Smernic).

141 Smernice so instrument, namenjen temu, da se ob upoštevanju hierarhično višjih pravnih aktov natančno določijo merila, ki jih Komisija pri izvajanju diskrecijske pravice, ki jo ima na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003, namerava uporabiti pri določanju glob. Smernice niso pravna podlaga odločbe o naložitvi glob, ker ta temelji na Uredbi št. 1/2003, vendar kljub temu na splošno in abstraktno določajo metodologijo, ki si jo je Komisija določila za potrebe določitve glob, naloženih s to odločbo, in zato podjetjem zagotavljajo pravno varnost (zgoraj v točki 88 navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točke od 209 do 213, in sodba Splošnega sodišča z dne 14. decembra 2006 v združenih zadevah Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, od T‑259/02 do T‑264/02 in T‑271/02, ZOdl., str. II‑5169, točki 219 in 223).

142 Tako so Smernice, čeprav jih ni mogoče opredeliti za pravna pravila, ki bi jih uprava v vsakem primeru morala spoštovati, vendarle pravila ravnanja, ki kažejo na prakso, ki ji je treba slediti in od katere uprava v konkretnem primeru ne more odstopiti, ne da bi to utemeljila (glej v tem smislu zgoraj v točki 88 navedeno sodbo Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točki 209 in 210, in sodbo Sodišča z dne 18. maja 2006 v zadevi Archer Daniels Midland in Archer Daniels Midland Ingredients proti Komisiji, C‑397/03 P, ZOdl., str. I‑4429, točka 91).

143 Vendar prostovoljno omejevanje diskrecijske pravice Komisije, ki je posledica sprejetja Smernic, ni nezdružljivo z ohranitvijo njene široke diskrecijske pravice (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 8. julija 2004 v zadevi Mannesmannröhren-Werke proti Komisiji, T‑44/00, ZOdl., str. II‑2223, točke 246, 274 in 275). Dejstvo, da je Komisija v Smernicah natančno opredelila svoj pristop pri presoji teže kršitve, namreč ne nasprotuje temu, da jo preuči celovito glede na vse upoštevne okoliščine, vključno z dejavniki, ki niso izrecno navedeni v Smernicah (zgoraj v točki 141 navedena sodba Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, točka 237).

144 V skladu z metodo iz Smernic je izhodišče Komisije za izračun zneskov glob, ki jih je treba naložiti zadevnim podjetjem, znesek, določen glede na težo „same“ kršitve. Pri ocenjevanju teže te kršitve je treba upoštevati njeno naravo, njen dejanski vpliv na trg, kjer se to lahko meri, in velikost upoštevnega geografskega trga (točka 1 A, prvi odstavek, Smernic).

145 Pri tem se kršitve razdelijo v tri kategorije, to so „manjše kršitve“, za katere so predvidene globe od 1000 EUR do 1 milijona EUR, „resne kršitve“, za katere so predvidene globe od 1 milijona EUR do 20 milijonov EUR, in „zelo resne kršitve“, za katere so predvidene globe nad 20 milijoni EUR (točka 1 A, drugi odstavek, od prve do tretje alinee, Smernic). V zvezi z zelo resnimi kršitvami Komisija pojasni, da gre navadno za horizontalne omejitve, kot so „cenovni karteli“ in kvote o delitvah trga ali druga ravnanja, ki ogrožajo pravilno delovanje enotnega trga, kot je porazdelitev domačih trgov in povsem jasna zloraba prevladujočega položaja podjetij, ki imajo dejanski monopol (točka 1 A, drugi odstavek, tretja alinea, Smernic).

146 Poleg tega je treba ugotoviti, da trije vidiki presoje teže kršitve, ki so omenjeni v točki 144 zgoraj, nimajo enake teže pri presoji celote. Narava kršitve ima odločilno vlogo zlasti pri opredelitvi kršitev kot „zelo resnih“ (zgoraj v točki 139 navedena sodba Erste Group Bank in drugi proti Komisiji, točka 101, in sodba Splošnega sodišča z dne 28. aprila 2010 v združenih zadevah Gütermann in Zwicky proti Komisiji, T‑456/05 in T‑457/05, ZOdl., str. II‑1443, točka 137).

147 Nasprotno pa ne dejanski vpliv na trg ne velikost geografskega trga pri horizontalnih omejevalnih sporazumih, katerih namen je zlasti določanje cen, nista nujna elementa za opredelitev kršitve kot zelo resne. Čeprav je treba ti merili upoštevati pri oceni teže kršitve, gre namreč le za dve izmed drugih meril za celovito presojo teže (glej v tem smislu zgoraj v točki 114 navedeno sodbo Prym in Prym Consumer proti Komisiji, točki 74 in 81; zgoraj v točki 141 navedeno sodbo Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, točki 240 in 311, in sodbo Splošnega sodišča z dne 8. oktobra 2008 v zadevi Carbone‑Lorraine proti Komisiji, T‑73/04, ZOdl., str. II‑2661, točka 91).

148 Tako v skladu z ustaljeno sodno prakso iz Smernic izhaja, da je horizontalne omejevalne sporazume, katerih namen je tako kot v obravnavanem primeru zlasti določanje cen, mogoče opredeliti kot „zelo resne“ kršitve že na podlagi njihove narave, ne da bi bilo treba Komisiji dokazati dejanski vpliv kršitve na trg (zgoraj v točki 114 navedena sodba Prym in Prym Consumer proti Komisiji, točka 75; glej v tem smislu tudi sodbi Splošnega sodišča z dne 27. julija 2005 v združenih zadevah Brasserie nationale in drugi proti Komisiji, od T‑49/02 do T‑51/02, ZOdl., str. II‑3033, točka 178, in z dne 25. oktobra 2005 v zadevi Groupe Danone proti Komisiji, T‑38/02, ZOdl., str. II‑4407, točka 150), in to kljub omejenemu obsegu zadevnega geografskega trga (glej v tem smislu zgoraj v točki 139 navedeno sodbo Erste Group Bank in drugi proti Komisiji, točka 103, in zgoraj v točki 147 navedeno sodbo Carbone‑Lorraine proti Komisiji, točka 91).

149 To ugotovitev potrjuje dejstvo, da čeprav so v opisu resnih kršitev izrecno navedeni vpliv na trg in učinki na obsežna območja skupnega trga, pa v opisu zelo resnih kršitev ni niti nikakršnih zahtev glede dejanskega vpliva na trg niti glede učinkov na natančno določeno geografsko območje (zgoraj v točki 146 navedena sodba Gütermann in Zwicky proti Komisiji, točka 137; glej v tem smislu tudi zgoraj v točki 148 navedeno sodbo Brasserie nationale in drugi proti Komisiji, točka 178).

150 Poleg tega so ti trije vidiki presoje teže kršitve soodvisni, kar pomeni, da lahko velika teža glede na en ali drug vidik izravna manjšo težo kršitve z drugih vidikov (zgoraj v točki 141 navedena sodba Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, točka 241).

151 Posebej v zvezi s tem primerom je iz izpodbijane odločbe razvidno, da je Komisija globe, naložene različnim naslovnikom, določila na podlagi splošne metode, ki si jo je določila v Smernicah, čeprav se v tej odločbi nanje izrecno ne sklicuje.

Trditve strank

152 Na prvem mestu družba Transcatab trdi, da je iz besedila Smernic, kot je povzeto v točki 365 obrazložitve izpodbijane odločbe, razvidno, da mora Komisija pri ocenjevanju teže kršitve upoštevati tri merila, to so narava kršitve, njen dejanski vpliv na trg, kjer se to lahko meri, in velikost zadevnega geografskega trga. Tako naj Komisija kartela ne bi mogla opredeliti kot „zelo resnega“ samo na podlagi narave kršitve, ne da bi upoštevala drugi dve merili.

153 Vendar naj bi Komisija kljub določbam Smernic zadevno kršitev štela za „zelo resno“. Ta opredelitev naj bi bila napačna, ker naj ne bi upoštevala, da kršitev ni imela dejanskega vpliva na trg in da je bil zadevni geografski trg majhen. Če bi Komisija pravilno upoštevala omenjena tri merila, bi morala kartel opredeliti samo kot „resno“ kršitev. Komisija naj bi v več predhodnih primerih cenovni kartel, kot je obravnavani, opredelila kot resno kršitev. Poleg tega naj se Komisija v zadevnem primeru pri opredelitvi kršitve kot zelo resne ne bi opirala izključno na naravo kršitve, kot trdi, ampak naj bi težo kršitve ocenjevala ob upoštevanju treh omenjenih meril, kot je razvidno iz točk 365 in 368 obrazložitve izpodbijane odločbe. Okoliščina, da je Komisija določila globo, ki je nižja od spodnje meje 20 milijonov EUR, predvidene v Smernicah, naj ne bi pomenila, da družba Transcatab nima interesa za uveljavljanje tožbenega razloga, saj naj bi bila ta meja le okvirni najnižji znesek globe, ki ga je mogoče naložiti.

154 Na drugem mestu družba Transcatab navaja več očitkov posebej v zvezi s tem, da kartel ni vplival na trg. Po mnenju družbe Transcatab sporazumi, ki jih izpodbijana odločba kaznuje, namreč niso imeli nobenega vpliva na trg ali vsaj niso imeli predvidenih učinkov. Kot naj bi bilo razvidno iz več primerjav cen, ki jih je Komisija opravila v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, naj se cene, ki so jih stranke navedle v sporazumih, ne bi nikoli „odražale“ na trgu. Družba Transcatab navaja več konkretnih primerov in več podatkov, ki naj bi podpirali njene trditve, in trdi še, da če bi sporazum imel vpliv, bi se cene znižale in umirile, kar pa se ni zgodilo. Poleg tega naj bi bilo v sami izpodbijani odločbi, v točki 97 in naslednjih obrazložitve, navedeno, da so se cene surovega tobaka v Italiji v letih 1990 in 2000 zvišale tako, kot v nobeni drugi državi članici, kar se je nadaljevalo do leta 2002, ko so predelovalci prekinili svoje sporazume. Poleg tega naj bi Komisija v zadevi, v kateri je bila izdana Odločba Komisije C(2004) 4030 konč. z dne 20. oktobra 2004 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81(1) [ES] (Zadeva COMP/C.38.238/B.2 – Surovi tobak – Španija) (v nadaljevanju: zadeva Surovi tobak – Španija), zvišanje cene tobaka kljub obstoju sporazuma med predelovalci štela za dokaz, da se sporazumi niso izvajali. Poleg tega naj bi Komisija v svoji predhodni upravni praksi upoštevala dejstvo, da ravnanja, ki štejejo za zelo resna, niso imela dejanskega vpliva na trg, in jih tako opredelila za „resne“ kršitve in ne „zelo resne“ kršitve. Komisija naj bi v točki 368 obrazložitve izpodbijane odločbe zmotno in brez obr