V skladu s sodno prakso morajo za to, da sestavljajo znamko Evropske unije v smislu člena 4 Uredbe št. 207/2009 o blagovni znamki Evropske unije, barve oziroma kombinacije barv izpolnjevati tri pogoje. Prvič, biti morajo znak. Drugič, ta znak mora biti mogoče grafično predstaviti. Tretjič, ta znak mora biti tak, da je na njegovi podlagi mogoče razlikovati proizvode ali storitve enega podjetja od proizvodov drugih podjetij.

Kot je Sodišče že presodilo, so barve navadno zgolj lastnosti stvari. Tudi na posebnem področju trgovine se barve ali kombinacije barv na splošno uporabljajo zaradi njihove privlačnosti ali okrasitve, ne da bi se z njimi posredoval kakršen koli pomen. Vendar ni mogoče izključiti, da bi barve v povezavi z blagom ali storitvijo lahko sestavljale znak.

Za uporabo člena 4 Uredbe št. 207/2009 je treba ugotoviti, da se barve ali kombinacije barv, za katere se zahteva registracija, v kontekstu, v katerem so uporabljene, dejansko predstavljajo kot znak. Cilj te zahteve je zlasti preprečiti zlorabo prava znamk, za pridobitev neupravičene konkurenčne prednosti.

Poleg tega glede zahteve po tem, da mora biti znak mogoče grafično predstaviti v smislu člena 4 Uredbe št. 207/2009, iz sodne prakse izhaja, da mora ta grafična predstavitev znaku omogočiti, da je vizualno predstavljen zlasti s podobami, črtami ali znaki tako, da ga je mogoče natančno prepoznati

Poleg tega mora biti grafična predstavitev v smislu člena 4 Uredbe št. 207/2009, da bi izpolnjevala svojo funkcijo, jasna, natančna, celovita, lahko dostopna, razumljiva, trajna in objektivna

Tako razlago narekuje dobro delovanje sistema registracij znamk Evropske unije. Zahteva po grafični predstavitvi je namenjena zlasti opredelitvi same znamke zaradi določitve natančnega predmeta varstva, ki ga registrirana znamka daje njenemu imetniku. Znamka se namreč vpiše v javni register zato, da je dostopna pristojnim organom in javnosti, zlasti gospodarskim subjektom. Po eni strani morajo pristojni organi zaradi izpolnjevanja svojih obveznosti glede predhodnega preizkusa zahtev za registracijo in glede objave in vzdrževanja ustreznega in natančnega registra znamk jasno in natančno poznati lastnosti znakov, ki sestavljajo znamko. Po drugi strani morajo imeti gospodarski subjekti možnost, da se natančno in jasno prepričajo o opravljenih registracijah ali o prijavah za registracijo, ki so jih vložili njihovi sedanji ali potencialni konkurenti, in da tako koristijo upoštevne informacije, ki zadevajo pravice tretjih.

V teh okoliščinah mora biti znak, zato da izpolni svojo vlogo registrirane znamke, predmet natančne in enotne zaznave, ki zagotavlja prvotno vlogo omenjene znamke.

Glede enobarvnih znamk je Sodišče presodilo, da barvni vzorec kot tak ne pomeni grafične predstavitve v smislu člena 4 Uredbe št. 207/2009. Besedni opis neke barve, če je oblikovan iz besed, ki so sestavljene iz znakov, pa pomeni njeno grafično predstavitev, če izpolnjuje pogoje, navedene zgoraj

Glede znamk, ki jih sestavlja kombinacija dveh ali več barv, je Sodišče navedlo, da mora grafična predstavitev dveh ali več barv, ki so predstavljene abstraktno in brez robov – da bi izpolnjevala pogoje, navedene zgoraj – vsebovati sistematično razporeditev, ki zadevne barve združuje na vnaprej določen in nespremenljiv način. Zgolj postavitev dveh ali več barv druga poleg druge brez oblike in brez robov ali omemba dveh ali več barv „v vseh predstavljivih oblikah“ nima lastnosti natančnosti in enotnosti, ki ju zahteva člen 4 Uredbe št. 207/2009. Take predstavitve bi omogočale veliko različnih kombinacij, ki potrošniku ne bi omogočale, da bi prepoznal in si zapomnil posebno kombinacijo, ki bi jo lahko uporabil zato, da bi z gotovostjo ponovil izkušnjo nakupa, niti pristojnim organom in gospodarskim subjektom ne bi omogočale poznavanja obsega varovanih pravic imetnika znamke.

(Glej točke od 39 do 47.)