LINNEWEBER IN AKRITIDIS 
SODBA SODIŠČA (drugi senat) 
z dne 17. februarja 2005 * 
V združenih zadevah C-453/02 in C-462/02, 
katerih predmet sta predloga za sprejetje predhodnih odločb na podlagi člena 234 ES, 
naslovljena na Sodišče z odločbama Bundesfinanzhof (Nemčija) z dne 6. novembra 
2002, ki sta prispeli na Sodišče 13. in 23. decembra 2002, v postopkih 
Finanzamt Gladbeck 
proti 
Edith Linneweber (0453/02) 
in 
Finanzamt Herne-West 
proti 
Sawasu Akritidisu (0462/02), 
* Jezik postopka: nemščina. 
I - 1151 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 - ZDRUŽENI ZADEVI C-453/02 IN C-462/02 
SODIŠČE (drugi senat), 
v sestavi C. W. A. Timmermans, predsednik senata, C. Gulmann in R. Schintgen 
(poročevalec), sodnika, 
generalna pravobranilka: C. Stix-Hackl, 
sodna tajnica: M.-R Contet, glavna administratorka, 
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 26. maja 2004, 
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili: 
— za E. Linneweber M. Nettesheim, Rechtsanwalt, 
— za nemško vlado W.-D. Plessing, zastopnik, skupaj z D. Sellnerjem, 
Rechtsanwalt, 
— za Komisijo Evropskih skupnosti E. Traversa in K. Gross, zastopnika, skupaj z 
A. Böhlkejem, Rechtsanwalt, 
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 8. julija 
2004 
I - 1152 
LINNEWEBER IN AKRITIDIS 
izreka naslednjo 
Sodbo 
1 Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na razlago člena 13(B)(f) Šeste 
direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav 
članic o prometnih davkih - Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna 
osnova za odmero (UL L 145, str. 1, v nadaljevanju: Šesta direktiva). 
2 Predloga sta bila vložena v okviru spora med Finanzamt Gladbeck in E. Linneweber, 
univerzalno dedinjo po soprogu, umrlem v letu 1999, in spora med Finanzamt 
Herne-West in S. Akritidisom, katerih predmet je plačilo davka na dodano vrednost 
(v nadaljevanju: DDV) na dohodek, ki izvira iz poslovanja z igrami na srečo. 
Pravni okvir 
Ureditev Skupnosti 
3 Člen 2 Šeste direktive, ki je Naslov II le-te, naslovljen „Področje uporabe", določa: 
I - 1153 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 - ZDRUŽENI ZADEVI C-453/02 IN C-462/02 
„Predmet davka na dodano vrednost je naslednje: 
1. dobava blaga ali storitev, ki jo davčni zavezanec, ki deluje kot tak, opravi na 
ozemlju države za plačilo; 
[...]" 
4 Države članice na podlagi člena 13(B)(f) Šeste direktive oprostijo DDV 
„stave, loterije in druge oblike iger na srečo pod pogoji in omejitvami, ki jih določi 
vsaka država članica". 
Nacionalna ureditev 
5 Na podlagi člena 1(1) Umsatzsteuergesetz 1993 (zakon iz leta 1993 o prometnem 
davku, BGBl. 1993 I, str. 565, v nadaljevanju: UStG) so predmet plačila DDV 
transakcije, ki jih podjetnik za plačilo v okviru svoje dejavnosti opravi na ozemlju 
države. 
6 Na podlagi člena 4(9)(b) UStG je oproščen plačila DDV promet, ki je zajet z 
zakonom o stavah in loterijah, kakor tudi promet pooblaščenih javnih igralnic, ki 
izvira iz poslovanja teh igralnic. 
I - 1154 
LINNEWEBER IN AKRITIDIS 
Postopka v glavni stvari in predhodna vprašanja 
Zadeva C-453/02 
7 E. Linneweber je univerzalna dedinja po soprogu, ki je umrl leta 1999. Ta je lahko na 
podlagi upravnega dovoljenja javnosti omogočal uporabo igralnih avtomatov in 
razvedrilnih naprav proti plačilu v lokalih in v igralnih salonih, katerih lastnik je bil 
E. Linneweber in njen mož sta dohodek iz poslovanja z omenjenimi napravami za 
leto 1997 in leto 1998 prijavila kot prostega plačila DDV, ker so dohodki iz 
dejavnosti igralnih avtomatov s strani pooblaščenih igralnic oproščeni plačila tega 
davka. 
8 Finanzamt Gladbeck pa je nasprotno menil, da zadevni dohodki niso oproščeni na 
podlagi člena 4(9) (b) UStG, saj niso bili obdavčeni z davkom na stave, dirke in 
loterije niti niso izvirali iz poslovanja pooblaščene javne igralnice. 
9 Finanzgericht Münster, ki je odločalo v sporu, je ugodilo tožbi E. Linneweber, zato 
ker so po analogiji s sodbo Sodišča v zadevi Fischer z dne 11. junija 1998 (C-283/95, 
Recueil, str. I-3369), dohodki, ki izvirajo iz igralnih avtomatov, na podlagi 
člena 13(B)(f) oproščeni plačila DDV. V bistvu naj bi Sodišče v točki 28 omenjene 
sodbe ugotovilo, da načelo davčne nevtralnosti pri obračunu DDV nasprotuje 
razlikovanju med zakonitimi in nezakonitimi transakcijami. 
I - 1155 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 - ZDRUŽENI ZADEVI C-453/02 IN C-462/02 
10 V utemeljitev zahteve za „Revision" (revizija) pred Bundesfinanzhof je Finanzamt 
Gladbeck zatrjeval, da so vložki in možnosti dobitka veliko višji v primeru naprav, 
nameščenih v igralnicah, kot naprav, s katerimi se posluje zunaj takih prostorov. 
Zato naj med tema vrstama naprav v nasprotju z ugotovitvami Finanzgericht 
Münster ne bi bilo konkurence. 
11 Ker je Bundesfinanzhof menilo, da je rešitev v zadevi, v kateri odloča, odvisna od 
razlage Šeste direktive, je odločilo, da prekine odločanje in Sodišču v predhodno 
odločanje predloži ta vprašanja: 
„1. Ali je člen 13(B)(f) Šeste direktive [...] treba razlagati tako, da država članica ne 
sme z davkom na dodano vrednost obdavčiti prirejanja igre na srečo ali za denar, 
če je prirejanje takšne igre s strani pooblaščene javne igralnice oproščeno? 
2. Ali člen 13(B)(f) Šeste direktive [...] zgolj na podlagi dejstva, da je v pooblaščeni 
javni igralnici poslovanje z igralnim avtomatom deležno oprostitve, prepoveduje 
državi članici, da bi z davkom na dodano vrednost obdavčila takšno poslovanje, 
ali pa je treba poleg tega ugotoviti, da so igralni avtomati, s katerimi se posluje 
zunaj igralnic, v bistvenih postavkah, kot sta najvišji vložek in najvišji dobitek, 
primerljivi s tistimi, s katerimi se posluje v igralnicah? 
3. Ali se lahko oseba, ki namesti naprave, sklicuje na oprostitev, predvideno v 
členu 13(B)(f) Šeste direktive [...]?" 
I - 1156 
LINNEWEBER IN AKRITIDIS 
Zadeva C-462/02 
12 Kot izhaja iz spisa, ki ga je Sodišču poslalo predložitveno sodišče, je S. Akritidis med 
letoma 1987 in 1991 posloval z igralnim lokalom v Herne-Eickel. Tam je prirejal 
ruleto in igre s kartami. Na podlagi dovoljenja, ki ga je imel, so morale te igre 
potekati po pravilih, določenih skladno s potrdilom o ustreznosti („Unbedenklich­
keitsbescheinigung"), ki so ga izdali pristojni organi. 
13 S. Akritidis med letoma 1989 in 1991 niti pri ruleti niti pri igri s kartami ni spoštoval 
pravil, ki so jih določili pristojni organi. Tako med drugim ni uporabil igralne mize, 
ni spoštoval najvišjega zneska za vložek in ni vodil evidence prometa, ustvarjenega s 
poslovanjem z omenjenimi igrami. 
14 Finanzamt Herne-West je promet v omenjenem obdobju ocenil tako, da je upošteval 
nezakonite dohodke, ustvarjene s prirejanjem rulete in iger s kartami. Po ugovoru 
S. Akritidisa in glede na zgoraj navedeno sodbo v zadevi Fischer je Finanzamt 
Herne-West odstopil od obdavčitve z ruleto ustvarjenih dohodkov z DD V. Vendar 
pa je štel igro s kartami, prirejano na nezakonit način, za obdavčljivo in je na podlagi 
skupnega prometa ocenil delež, ki je ustrezal prirejanju te igre. 
15 S. Akritidis je proti tej odločbi vložil pritožbo na Finanzgericht Münster. To sodišče 
je razsodilo, da bi morala biti zadevna igra s kartami v skladu z načeli, ki jih je 
Sodišče razdelalo v zgoraj navedeni sodbi Fischer, na podlagi člena 13(B)(f) Šeste 
direktive oproščena plačila DDV. Prav tako je menilo, da bi se S. Akritidis pred 
nacionalnimi sodišči lahko neposredno skliceval na omenjeno določbo. Nobenega 
razloga naj ne bi bilo, da bi uporabo načel, ki jih je Sodišče postavilo v omenjeni 
sodbi, omejili na ruleto. 
I - 1157 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 - ZDRUŽENI ZADEVI C-453/02 IN C-462/02 
16 V utemeljitev zahteve za „Revision" (revizijo) pred Bundesfinanzhof je Finanzamt 
Herne-West zatrjeval, da načel, na katera se je sklicevalo Finanzgericht Münster, ni 
mogoče uporabiti tudi za igro s kartami v tej zadevi. V nasprotju z igro, ki je bila 
predmet zgoraj navedene sodbe Fischer, naj v konkretnem primeru med igro s 
kartami, ki jo je prirejal S. Akritidis, in tistimi, ki so jih prirejale igralnice, ne bi bilo 
nobene konkurence, saj naj te igre dejansko ne bi bile primerljive. S. Akritidis pa 
zatrjuje, da igra s kartami, ki se je igrala v njegovih prostorih, ustreza igri „black 
jack", kot se igra v pooblaščenih javnih igralnicah. 
17 Ker je Bundesfinanzhof menilo, da je rešitev v zadevi, v kateri odloča, odvisna od 
razlage Šeste direktive, je odločilo, da prekine odločanje in da Sodišču v predhodno 
odločanje predloži ti vprašanji: 
„1. Ali člen 13(B)(f) Šeste direktive [...] prepoveduje državi članici, da bi z davkom 
na dodano vrednost obdavčila prirejanje določene igre s kartami, če je prirejanje 
takšne igre s strani pooblaščene javne igralnice oproščeno, ali pa je treba poleg 
tega ugotoviti, da so igre s kartami, ki se prirejajo zunaj igralnic, v bistvenih 
postavkah, kot so pravila igre, najvišji vložek in najvišji dobitek, primerljive s 
tistimi, ki se prirejajo v igralnicah? 
2. Ali se prireditelj lahko sklicuje na oprostitev, predvideno v členu 13(B)(f) Šeste 
direktive [...]?" 
18 S sklepom z dne 6. februarja 2003 je predsednik Sodišča, za namen pisnega in 
ustnega postopka in zaradi izdaje odločbe, združil zadevi C-453/02 in C-462/02. 
I - 1158 
LINNEWEBER IN AKRITIDIS 
Vprašanja za predhodno odločanje 
Prvo vprašanje v zadevi C-453/02 
19 Najprej je treba opozoriti, da člen 4(9) (b) UStG oprošča plačila DD V promet, ki so 
ga ustvarile pooblaščene javne igralnice z igrami ali z napravami za igre na srečo, ne 
da bili pri tem določal obliko ali način prirejanja in poslovanja z omenjenimi igrami 
in napravami. 
20 Po drugi strani pa je treba ugotoviti, da pooblaščene javne igralnice, kot je pojasnilo 
Bundesfinanzhof v svoji predložitveni odločbi, kar zadeva igre in naprave za igre na 
srečo, s katerimi lahko poslujejo, niso z ničimer omejene. 
21 Tako lahko pooblaščene javne igralnice poslujejo z igrami in napravami za igre na 
srečo, kot so tiste v postopku v glavni stvari, neodvisno od načina njihovega 
prirejanja, ne da bi bil promet, ki ga ustvarijo s temi igrami, predmet plačila DDV. 
22 V teh okoliščinah je treba prvo vprašanje v zadevi C-453/02 razumeti tako, da v 
bistvu sprašuje, ali je treba člen 13(B)(f) Šeste direktive razlagati tako, da nasprotuje 
nacionalni zakonodaji, ki določa, da je vsako prirejanje iger na srečo in poslovanje z 
napravami za igre na srečo oproščeno plačila DDV, če poteka v pooblaščenih javnih 
igralnicah, medtem ko opravljanje te iste dejavnosti, če jo izvajajo subjekti, ki niso 
igralnice, do navedene oprostitve ni upravičeno. 
I - 1159 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 - ZDRUŽENI ZADEVI C-453/02 IN C-462/02 
23 Da bi odgovorili na tako zastavljeno vprašanje, je treba najprej opozoriti, da iz 
člena 13(B)(f) Šeste direktive izhaja, da mora biti prirejanje iger na srečo in 
poslovanje z napravami za igre na srečo načeloma oproščeno plačila DDV, vendar pa 
države članice ostanejo pristojne za določitev pogojev in omejitev predmetne 
oprostitve (zgoraj navedena sodba Fischer, točka 25). 
24 Vendar pa morajo države članice pri izvrševanju zadevne pristojnosti spoštovati 
načelo davčne nevtralnosti. Kot izhaja iz sodne prakse Sodišča, to načelo nasprotuje 
predvsem temu, da bi podobno blago ali podobne storitve, ki so med seboj torej v 
konkurenci, z vidika DDV obravnavali različno, in sicer morajo biti navedeno blago 
oziroma storitve predmet enotne davčne stopnje (glej zlasti sodbi z dne 11. oktobra 
2001 v zadevi Adam, C-267/99, Recueil, str. I-7467, točka 36, in z dne 23. oktobra 
2003 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C-109/02, Recueil, str. I-12691, točka 20). 
25 Iz navedene sodne prakse, kakor tudi iz sodb z dne 7. septembra 1999 v zadevi 
Gregg (C-216/97, Recueil, str. I-4947, točka 20) in zgoraj navedene sodbe Fischer, 
izhaja, da sta pri presoji, ali so blago ali storitve podobni, identiteta proizvajalca 
oziroma ponudnika storitev in pravna oblika, v kateri ta izvaja dejavnosti, načeloma 
nepomembni. 
26 Pravzaprav je Sodišče, kot je izpostavila generalna pravobranilka v točkah 37 in 38 
sklepnih predlogov, za ugotovitev podobnosti med dejavnostmi, ki so bile predmet 
zgoraj navedene sodbe Fischer, presojalo zgolj primerljivost predmetnih dejavnosti 
in ni upoštevalo navedb, po katerih naj bi se igre na srečo, upoštevaje načelo davčne 
nevtralnosti, med seboj razlikovale zgolj na podlagi dejstva, da so se prirejale s strani 
pooblaščenih javnih igralnic oziroma v teh. 
I - 1160 
LINNEWEBER IN AKRITIDIS 
27 Tako je Sodišče v točki 31 zgoraj navedene sodbe Fischer presodilo, da člen 13(B)(f) 
Šeste direktive nasprotuje temu, da bi država članica z DDV obdavčila nezakonito 
poslovanje z igro na srečo, ki se prireja zunaj pooblaščene javne igralnice, medtem 
ko bi bilo poslovanje z isto igro na srečo v takšnem prostoru upravičeno do 
oprostitve. 
28 Če identiteta osebe, ki posluje z določeno igro na srečo, ni upoštevna, ko gre za 
ugotavljanje, ali je treba nezakonito prirejanje omenjene igre šteti kot konkurenčno 
zakonitemu prirejanju te iste igre, mora biti a fortiori tako tudi takrat, ko gre za 
ugotavljanje, ali je treba šteti, da obstaja konkurenca tudi med dvema igrama 
oziroma napravama za igre na srečo, s katerima se posluje zakonito. 
29 Iz navedenega izhaja, da države članice pri izvrševanju pristojnosti iz člena 13(B)(f) 
Šeste direktive, in sicer pri določanju pogojev in omejitev, v katerih je lahko 
prirejanje iger na srečo in poslovanje z napravami za igre na srečo oproščeno plačila 
DDV, določene s to določbo, navedene oprostitve ne morejo veljavno pogojevati z 
identiteto osebe, ki posluje z omenjenimi igrami in napravami. 
30 Glede na te okoliščine je treba na prvo vprašanje v zadevi 0453/02 odgovoriti tako, 
da je treba člen 13(B)(f) Šeste direktive razlagati tako, da nasprotuje nacionalni 
zakonodaji, ki določa, da je vsako prirejanje iger na srečo in poslovanje z napravami 
za igre na srečo oproščeno plačila DDV, če poteka v pooblaščenih javnih igralnicah, 
medtem ko opravljanje te iste dejavnosti, če jo izvajajo subjekti, ki niso igralnice, do 
navedene oprostitve ni upravičeno. 
I - 1161 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 - ZDRUŽENI ZADEVI C-453/02 IN C-462/02 
Drugo vprašanje v zadevi C-453/02 in prvo vprašanje v zadevi C-462/02 
31 Glede na odgovor na prvo vprašanje v zadevi C-453/02 ni treba odgovoriti niti na 
drugo vprašanje v tej isti zadevi niti na prvo vprašanje v zadevi C-462/02. 
Tretje vprašanje v zadevi C-453/02 in drugo vprašanje v zadevi C-462/02 
32 S tema vprašanjema predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali ima člen 13(B)(f) 
Šeste direktive neposredni učinek, tako da se oseba, ki posluje z igrami ali napravami 
za igre na srečo, lahko nanj sklicuje pred nacionalnimi sodišči, da se zavrne uporaba 
pravil notranjega prava, ki so nezdružljiva s to določbo. 
33 V zvezi s tem je treba opozoriti, da se je mogoče na določbe posamezne direktive 
sklicevati vedno, ko so te določbe po vsebini nepogojne in dovolj natančne, kolikor 
niso bili v določenem roku sprejeti izvedbeni ukrepi, proti vsaki določbi 
nacionalnega prava, ki ni združljiva z direktivo, kolikor določajo pravice, ki jih 
posamezniki lahko uveljavljajo proti državi (glej zlasti sodbe z dne 19. januarja 1982 
v zadevi Becker, 8/81, Recueil, str. 53, točka 25; z dne 10. septembra 2002 v zadevi 
Kügler, C-141/00, Recueil, str. I-6833, točka 51, in z dne 20. maja 2003 v zadevi 
Österreichischer Rundfunk in drugi, C-465/00, C-138/01 in C-139/01, Recueil, 
str. I-4989, točka 98). 
I - 1162 
LINNEWEBER IN AKRITIDIS 
34 Kar natančneje zadeva člen 13(B) Šeste direktive, iz sodne prakse izhaja, da če ta 
določba državam članicam pri določanju pogojev za uporabo določenih oprostitev, 
ki jih predvideva, nedvomno priznava določeno pooblastilo za odločanje po prostem 
preudarku, pa iz nje kljub temu ne izhaja, da bi mogla država članica davčnemu 
zavezancu, ki lahko izkaže, da njegov davčni položaj dejansko sodi v eno izmed 
skupin oprostitev iz Šeste direktive, očitati dejstvo, da sama ni sprejela določb, ki bi 
olajšale uporabo te iste oprostitve (zgoraj navedena sodba Becker, točka 33). 
35 Dodati je treba, da te razlage ne omaje dejstvo, da člen 13(B)(f) Šeste direktive 
potrjuje obstoj tega pooblastila držav članic za odločanje po prostem preudarku, pri 
čemer pojasnjuje, da so te pristojne za določanje pogojev in omejitev oprostitve, do 
katere so upravičene igre na srečo in za denar. Ker so dejansko te igre načeloma 
oproščene plačila DDV, se lahko vsak, ki z njimi posluje, neposredno sklicuje na 
omenjeno oprostitev, če se je zadevna država članica odrekla izvrševanju pristojnosti, 
izrecno priznanih v členu 13(B)(f) Šeste direktive, ali če teh pristojnosti ni izvrševala. 
36 Poleg tega je treba ugotoviti, da mora to, kar velja za primer, ko država članica ni 
izvrševala pristojnosti iz člena 13(B) Šeste direktive, a fortiori veljati za primer, ko je 
država članica pri izvrševanju omenjenih pristojnosti sprejela nacionalne določbe, ki 
so nezdružljive s to direktivo. 
37 Iz navedenega izhaja, kot je poudarila generalna pravobranilka v točki 72 sklepnih 
predlogov, da se v primeru, kakršen je tudi v postopkih v glavni stvari, ko so pogoji in 
omejitve, na katere država članica veže oprostitev plačila DDV za igre na srečo ali za 
denar, v nasprotju z načelom davčne nevtralnosti, omenjena država članica ne bi 
mogla opreti na takšne pogoje in omejitve, zato da bi osebi, ki posluje s takšnimi 
igrami, zavrnila oprostitev, na katero se ta lahko zakonito sklicuje na podlagi Šeste 
direktive. 
I - 1163 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 - ZDRUŽENI ZADEVI C-453/02 IN C-462/02 
38 Zato je treba na tretje vprašanje v zadevi C-453/02 in na drugo vprašaje v zadevi 
C-462/02 odgovoriti tako, da ima člen 13(B)(f) Šeste direktive neposredni učinek, 
tako da se oseba, ki posluje z igrami ali napravami za igre na srečo, lahko nanj 
sklicuje pred nacionalnimi sodišči, da se zavrne uporaba pravil notranjega prava, ki 
so nezdružljiva s to določbo. 
Časovni učinek sodbe 
39 Nemška vlada je v ustno podanih stališčih opomnila na možnost Sodišča, da bi 
omejilo časovni učinek te sodbe v primeru, ko bi menilo, da je neka nacionalna 
ureditev, takšna kot tista v postopkih v glavni stvari, nezdružljiva s Šesto direktivo. 
40 V podkrepitev svoje zahteve je omenjena vlada po eni strani Sodišče opozorila na 
usodne finančne posledice sodbe, ki bi za nezdružljivo s Šesto direktivo razglašala 
določbo, kot je člen 4(9) UStG. Po drugi strani je zatrdila, da je na podlagi ravnanja 
Komisije Evropskih skupnosti po sodbi z dne 5. maja 1994 v zadevi Glawe (C-38/93, 
Recueil, str. I-1679) Zvezna republika Nemčija sklepala, da je člen 4(9) UStG skladen 
s Šesto direktivo. 
41 V zvezi s tem je treba opozoriti, da skladno z ustaljeno sodno prakso razlaga 
posameznega pravila prava Skupnosti, ki jo Sodišče poda pri izvrševanju pristojnosti 
na podlagi člena 234 ES, pojasnjuje in natančneje določa pomen in obseg tega 
pravila, tako kot bi se moralo razumeti in uporabljati od trenutka začetka njegove 
veljave. Iz tega izhaja, da sodnik pravilo, ki je bilo predmet takšne razlage, lahko 
uporabi - in mora - tudi za pravna razmerja, nastala in oblikovana, preden je 
Sodišče odločilo o predlogu za sprejetje predhodne odločbe, če so tudi sicer 
izpolnjeni pogoji za predložitev spora o uporabi omenjenega pravila pristojnemu 
I - 1164 
LINNEWEBER IN AKRITIDIS 
sodišču (glej zlasti sodbi z dne 11. avgusta 1995 v zadevi Roders in drugi, od 
C-367/93 do C-377/93, Recueil, str. I-2229, točka 42, in z dne 3. oktobra 2002 v 
zadevi Barreira Pérez, C-347/00, Recueil, str. I-8191, točka 44). 
42 Sodišče lahko ob uporabi splošnega načela pravne varnosti, ki je sestavni del 
pravnega reda Skupnosti, zgolj izjemoma osebam, ki jih posamezna določba zadeva, 
omeji možnost sklicevanja na določbo, o kateri je Sodišče sprejelo razlago, zato da bi 
te izpodbijale pravna razmerja, nastala v dobri veri (glej zlasti sodbi z dne 23. maja 
2000 v zadevi Buchner in drugi, C-104/98, Recueil, str. I-3625, točka 39, in v zgoraj 
navedeni zadevi Barreira Pérez, točka 45). 
43 V zvezi s postopkoma v glavni stvari je treba najprej ugotoviti, da trditve, v skladu s 
katero bi bilo mogoče člen 4(9) UStG razumno šteti za združljivega s Šesto direktivo, 
ni mogoče utemeljiti s sklicevanjem na ravnanje Komisije po zgoraj navedeni sodbi 
Glawe. Dejansko se je zadeva, ki je vodila do omenjene sodbe, nanašala izključno na 
določitev obdavčljivega obsega prometa, ustvarjenega s poslovanjem z igralnimi 
avtomati, in se nikakor ni nanašala na različno obravnavo med pooblaščenimi 
javnimi igralnicami in drugimi, ki poslujejo z igrami na srečo, ki jo na splošen način 
uvaja nemška ureditev na področju DDV. 
44 Nadalje je treba opomniti, da finančne posledice, ki bi državi članici lahko nastale 
zaradi sodbe na podlagi predloga za sprejetje predhodne odločbe, same po sebi ne 
upravičujejo omejitve časovnega učinka te sodbe (glej zlasti zgoraj navedeni sodbi 
Roders in drugi, točka 48, in Buchner in drugi, točka 41). 
45 Posledično časovnega učinka te sodbe ni treba omejiti. 
I - 1165 
SODBA Z DNE 17. 2. 2005 - ZDRUŽENI ZADEVI C-453/02 IN C-462/02 
Stroški 
46 Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku 
pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev 
stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo: 
1. Člen 13(B)(f) Šeste direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o 
usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih - Skupni sistem 
davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero je treba razlagati 
tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki določa, da je vsako prirejanje 
iger na srečo in poslovanje z napravami za igre na srečo oproščeno plačila 
DDV, če poteka v pooblaščenih javnih igralnicah, medtem ko opravljanje te 
iste dejavnosti, če jo izvajajo subjekti, ki niso igralnice, do navedene 
oprostitve ni upravičeno, 
2. Člen 13(B)(f) Šeste direktive 77/388 ima neposredni učinek, tako da se 
oseba, ki posluje z igrami ali napravami za igro na srečo, lahko nanj sklicuje 
pred nacionalnimi sodišči, da se zavrne uporaba pravil notranjega prava, ki 
so nezdružljiva s to določbo. 
Podpisi 
I - 1166