Člena 2(1) in 3, točka 2, Direktive 2008/115 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav je treba razlagati tako, da državljan tretje države, kadar je v državi članici – ne da bi izpolnjeval pogoje za vstop, bivanje ali stalno prebivališče – v tranzitu kot potnik na avtobusu, ki prihaja iz druge države članice, ki je del schengenskega območja, in je namenjen v tretjo državo članico, ki ni del tega območja, nezakonito prebiva na ozemlju prvonavedene države članice in zato spada na področje uporabe te direktive.

Direktivo 2008/115 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, ki dopušča, da se državljan tretje države, v zvezi s katerim postopek vrnitve iz te direktive še ni bil končan, zgolj zaradi nezakonitega vstopa prek notranje meje, katerega posledica je nezakonito prebivanje, kaznuje z zaporno kaznijo.

Ker tak državljan tretje države v skladu z odstavkom 1 člena 2 Direktive 2008/115 in ob pridržku odstavka 2 tega člena namreč spada na področje uporabe te direktive, se morajo v zvezi z njegovo odstranitvijo zanj uporabiti skupni standardi in postopki iz te direktive, in to dokler se njegovo prebivanje glede na okoliščine primera ne uredi tako, da je v skladu s predpisi. Na podlagi teh standardov in postopkov mora biti namreč v zvezi s takim državljanom tretje države opravljen postopek vračanja, pri katerem vrstni red poteka faz ustreza stopnjevanju ukrepov, ki jih je treba sprejeti za izvršitev odločbe o vrnitvi, in ki v zvezi z odvzemom prostosti dopušča kvečjemu pridržanje v posebnem centru, ki pa je zaradi zagotavljanja spoštovanja temeljnih pravic zadevnih državljanov tretjih držav v členih 15 in 16 te direktive strogo urejeno.

Poleg tega iz člena 2(2)(a) Direktive 2008/115, ki državam članicam omogoča, da te direktive ne uporabljajo za državljane tretjih držav, ki so jih pristojni organi prijeli ali prestregli pri nezakonitem prestopu zunanje meje države članice in po tem niso pridobili dovoljenja ali pravice do prebivanja v tej državi članici, izhaja, da ta določba zadeva izključno prestop zunanje meje države članice, kot je opredeljena v členu 2, točka 2, Zakonika o schengenskih mejah, in se ne nanaša na prestop skupne meje držav članic, ki so del schengenskega območja. Ta določba torej ne dovoljuje državam članicam, da državljane tretjih držav, ki v njih nezakonito prebivajo, zaradi nezakonitega vstopa prek notranje meje izključijo s področja uporabe navedene direktive. Poleg tega, ker se ta določba nanaša izključno na primer, v katerem so navedeni državljani vstopili na ozemlje zadevne države članice, in ne na primer, v katerem so skušali zapustiti to ozemlje in schengensko območje, prav tako ne dovoljuje izključitev takih državljanov s področja uporabe navedene direktive iz razloga, da so bili prijeti ali prestreženi v zadnjenavedenem primeru.

Ta razlaga Direktive 2008/115 velja tudi, kadar lahko zadevnega državljana na podlagi sporazuma ali ureditve v smislu člena 6(3) navedene direktive ponovno sprejme druga država članica. Tega člena namreč ni mogoče razlagati tako, da določa izjemo od področja uporabe te direktive, poleg tistih iz njenega člena 2(2). V skladu z besedilom, sistematiko in ciljem Direktive 2008/115 položaj takega državljana še naprej ureja ta direktiva in država članica, ki se odloči, da ga bo predala drugi državi članici na podlagi te določbe, ravna v okviru skupnih standardov in postopkov, določenih z navedeno direktivo.

(Glej točke 61, 62, 68, 69, 71, 77, 78, 82, 83, 86 in 93 ter točko 2 izreka.)