Zadeva T-11/06

Romana Tabacchi Srl

proti

Evropski komisiji

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Italijanski trg nakupa in prve predelave surovega tobaka – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Določanje cen in razdelitev trga – Sodelovanje pri kršitvi – Trajanje kršitve – Globe – Olajševalne okoliščine – Zgornja meja 10 % prometa – Enako obravnavanje – Pristojnost za odločanje v sporu polne jurisdikcije“

Povzetek sodbe

1. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Presoja – Obveznost upoštevanja dejanskega vpliva na trg – Neobstoj – Pomembna vloga merila, ki se nanaša na naravo kršitve

(člen 81(1)(a) in (b) ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A)

2. Konkurenca – Globe – Smernice o načinu določanja glob – Pravna narava

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

3. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Zelo resne kršitve

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A)

4. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Učinek protikonkurenčnega ravnanja – Neodločilno merilo

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A)

5. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Tržni deleži zadevnega podjetja

(člen 81(1) ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A)

6. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Dejanski vpliv na trg – Merila presoje

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A)

7. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Določitev zneska globe sorazmerno z elementi presoje teže kršitve

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A)

8. Konkurenca – Globe – Odločba o naložitvi glob – Obveznost obrazložitve – Obseg

(člen 253 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2) in (3))

9. Postopek – Navajanje novih razlogov med postopkom – Pogoji – Nov tožbeni razlog – Pojem

(Poslovnik Splošnega sodišča, člen 48(2))

10. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sporazumi med podjetji – Dokazno breme Komisije, da dokaže kršitev in njeno trajanje – Uporaba domneve nedolžnosti

(člen 81(1) ES; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 48(1))

11. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Dokaz – Stopnja natančnosti, ki se zahteva za dokaze, ki jih predloži Komisija

(člen 81(1) ES)

12. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Presoja – Upoštevanje gospodarskega stanja, kakršno je bilo med storitvijo kršitve

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(3); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A)

13. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Razdelitev zadevnih podjetij v kategorije – Pogoji – Spoštovanje načela enakega obravnavanja

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A)

14. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Olajševalne okoliščine – Grožnje in pritiski na podjetje – Izključitev

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 3)

15. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Olajševalne okoliščine – Pasivna vloga ali vloga „sledi svojemu vodji“ – Merila presoje

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 3, prva alinea)

16. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Zadevna podjetja, ki so del malih in srednje velikih podjetij – Nevplivanje

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1 A, peti odstavek)

17. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Olajševalne okoliščine – Ravnanje, ki se razlikuje od dogovorjenega v kartelu

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 3, druga alinea)

18. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Olajševalne okoliščine – Presoja

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 3)

19. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Najvišji znesek – Izračun – Razlika med končnim in vmesnim zneskom globe – Posledice

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

20. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Finančno stanje zadevnega podjetja – Upoštevanje – Obveznost – Neobstoj

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

21. Konkurenca – Globe – Znesek – Diskrecijska pravica Komisije – Sodni nadzor – Neomejena sodna pristojnost

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 31; Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

22. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Odvračalni učinek – Spoštovanje načela sorazmernosti

(člen 81 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

1. Člen 81(1)(a) in (b) ES izrecno določa, da so s skupnim trgom nezdružljivi vsi sporazumi in usklajena ravnanja, ki neposredno ali posredno določajo nakupne ali prodajne cene ali druge pogoje poslovanja ali omejujejo ali nadzorujejo proizvodnjo ali trge. Take kršitve, zlasti kadar gre za horizontalne omejevalne sporazume, so opredeljene kot zelo resne, ker neposredno vplivajo na bistvene parametre konkurence na zadevnem trgu, ali kot očitne kršitve pravil o konkurenci.

Težo kršitve konkurenčnega prava Unije je treba ugotoviti ob upoštevanju veliko dejavnikov, kot so posebne okoliščine primera, njegov kontekst in odvračalni učinek glob, ne da bi bil narejen zavezujoč in izčrpen seznam meril, ki jih je treba obvezno upoštevati.

V skladu z metodo iz Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5)ESPJ, je treba pri ocenjevanju teže te kršitve upoštevati njeno naravo, njen dejanski vpliv na trg, kjer se to lahko meri, in velikost upoštevnega geografskega trga. Vendar ti trije vidiki ocene teže kršitve niso enako pomembni v okviru celovite presoje. Narava kršitve ima odločilno vlogo zlasti pri opredelitvi kršitev kot zelo resnih. Nasprotno pa za opredelitev kršitve kot zelo resne nista nujna elementa ne dejanski vpliv na trg ne velikost geografskega trga pri horizontalnih omejevalnih sporazumih, katerih namen je zlasti določanje cen. Tako je tovrstne horizontalne sporazume mogoče opredeliti kot „zelo resne“ že na podlagi njihove narave, ne da bi bilo treba Komisiji dokazati dejanski vpliv kršitve na trg.

(Glej točke 67, 69, 74 in od 76 do 78.)

2. Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) ESPJ so instrument, namenjen temu, da se ob upoštevanju hierarhično višjih pravnih aktov natančno določijo merila, ki jih Komisija v okviru izvajanja diskrecijske pravice, ki jo ima na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003, namerava uporabiti pri določanju glob. Te smernice niso pravna podlaga odločbe o naložitvi glob, ker ta temelji na Uredbi št. 1/2003, vendar kljub temu na splošno in abstraktno določajo metodologijo, ki si jo je Komisija določila za potrebe določitve zneska glob, naloženih s to odločbo, in zato podjetjem zagotavljajo pravno varnost.

Tako so te smernice, čeprav jih ni mogoče opredeliti za pravna pravila, ki bi jih uprava vsekakor morala spoštovati, vendarle pravila ravnanja, ki kažejo na prakso, ki ji je treba slediti in od katere uprava v konkretnem primeru ne more odstopiti, ne da bi to utemeljila.

Vendar prostovoljno omejevanje diskrecijske pravice Komisije, ki je posledica sprejetja navedenih smernic, ni nezdružljivo z ohranitvijo njene široke diskrecijske pravice. Dejstvo, da je Komisija v teh smernicah natančno opredelila svoj pristop pri presoji teže kršitve, namreč ne nasprotuje temu, da jo preuči celovito glede na vse upoštevne okoliščine, vključno z dejavniki, ki niso izrecno navedeni v smernicah.

(Glej točke od 71 do 73.)

3. Najnižji izhodiščni znesek 20 milijonov EUR, določen v Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) [PJ] za zelo resne kršitve, se nanaša na eno podjetje, in ne na vsa podjetja, ki so sodelovala pri kršitvi.

(Glej točko 86.)

4. Posebej v zvezi z dejanskim vplivom omejevalnega ravnanja, ki je v nasprotju s pravili Unije o konkurenci, na trg je treba pri določanju zneska globe, naložene za tako kršitev, upoštevati trajanje kršitev in vse dejavnike, ki se lahko upoštevajo pri presoji teže kršitev, kot so ravnanje vsakega od podjetij, vloga, ki jo ima vsako od podjetij pri izvajanju usklajenih ravnanj, korist, ki so jo lahko podjetja imela od teh ravnanj, njihova velikost in vrednost zadevnega blaga ter nevarnost, ki jo ta vrsta kršitev pomeni za cilje Unije. Torej učinek protikonkurenčnega ravnanja ni sam po sebi odločilno merilo pri presoji ustreznega zneska globe. Natančneje, dejavniki, ki se nanašajo na vidik namere, so lahko pomembnejši od dejavnikov v zvezi z navedenim učinkom, še zlasti kadar gre za kršitve, ki so že same po sebi resne, kot je na primer razdelitev trgov.

(Glej točko 90.)

5. Tržni delež vsakega zadevnega podjetja na trgu, ki je predmet omejevalnega ravnanja v smislu konkurenčnega prava Unije, tudi brez dokaza o dejanskih posledicah kršitve za trg pomeni objektivni dejavnik, ki pravilno pokaže odgovornost vsakega od njih za morebitno škodljivost, ki jo ima navedeno ravnanje za normalno konkurenco. Tako so pri odmeri globe tržni deleži podjetja upoštevni za določitev vpliva, ki ga je to lahko imelo na trgu.

(Glej točko 97.)

6. Za presojo teže kršitve je odločilno vprašanje, ali so udeleženci kartela storili vse, kar je bilo v njihovi moči, da bi njihovi nameni imeli dejanske učinke. Na nadaljnje dogajanje v zvezi z dejansko uresničenimi tržnimi cenami so lahko vplivali drugi dejavniki, nad katerimi udeleženci kartela niso imeli nadzora, zato zunanjih dejavnikov, kot je povišanje cen na zadevnem trgu, ki so ovirali njihova prizadevanja, ne morejo navajati sebi v prid in jih razlagati kot dejavnike, ki upravičujejo znižanje globe.

(Glej točki 99 in 100.)

7. Načelo sorazmernosti zahteva, da ravnanja institucij Skupnosti ne prestopijo meje tistega, kar je primerno in potrebno za uresničitev ciljev, ki se jim sledi. V postopkih, ki jih sproži Komisija za kaznovanje kršitev pravil o konkurenci, uporaba tega načela pomeni, da globe ne smejo biti čezmerne glede na zastavljene cilje, to je glede na spoštovanje teh pravil, in da mora biti znesek globe, ki je naložena podjetju zaradi kršitve predpisov s področja konkurence, v sorazmerju s kršitvijo, ki se presodi celostno, zlasti ob upoštevanju njene teže. Načelo sorazmernosti zlasti pomeni, da mora Komisija določiti globo sorazmerno z dejavniki, ki se upoštevajo pri določitvi teže kršitve, in da mora te dejavnike upoštevati skladno in objektivno upravičeno.

V teh okoliščinah Komisija s tem, da za izhodiščni znesek globe za kršitev pravil o konkurenci določi 10 milijonov EUR, ne krši načela sorazmernosti, saj gre za zelo resno in namerno kršitev pravil o konkurenci in je bil ta znesek določen precej pod najnižjim pragom, določenim v navedenih smernicah za to vrsto kartela.

(Glej točke 104, 105 in 107.)

8. Pri določitvi globe zaradi kršitev konkurenčnega prava Unije je obveznost obrazložitve izpolnjena, če Komisija v odločbi navede elemente presoje, na podlagi katerih je lahko določila težo in trajanje kršitve.

V zvezi s tem, čeprav mora Komisija na podlagi člena 253 ES svoje odločbe obrazložiti tako, da navede dejanske in pravne okoliščine, s katerimi je utemeljila odločbo, in razloge za njeno sprejetje, ta določba ne zahteva, da se mora Komisija opredeliti do vseh dejanskih in pravnih okoliščin, ki so bile obravnavane v upravnem postopku.

V zvezi z odločbo o naložitvi globe več podjetjem je treba obseg obveznosti obrazložitve presojati zlasti glede na dejstvo, da je treba težo kršitev ugotoviti ob upoštevanju veliko dejavnikov, kot so zlasti posebne okoliščine primera, njegov kontekst in odvračalni učinek glob, ne da bi bil narejen zavezujoč in izčrpen seznam meril, ki jih je treba obvezno upoštevati.

(Glej točki 109 in 233.)

9. Na podlagi člena 48(2), prvi pododstavek, Poslovnika Splošnega sodišča navajanje novih razlogov med postopkom ni dovoljeno, razen če ti izhajajo iz pravnih in dejanskih okoliščin, ki so se pojavile med postopkom. V zvezi s tem je treba tožbeni razlog, ki je neposredna ali posredna ponovitev prej navedenega tožbenega razloga in je z njim tesno povezan, razglasiti za dopusten.

(Glej točko 124.)

10. Komisija mora dokazati ne samo obstoj kartela, ki je v nasprotju s pravili Unije o konkurenci, ampak tudi njegovo trajanje. Natančneje, v zvezi z izvedbo dokaza o kršitvi člena 81(1) ES mora Komisija predložiti dokaze o kršitvah, ki jih ugotovi, in zbrati ustrezne dokaze, zato da pravno zadostno dokaže obstoj dejstev, ki so bistvena za kršitev. V dvomu mora sodišče ugoditi podjetju, na katero se nanaša odločba, v kateri je ugotovljena kršitev. Sodišče torej ne more ugotoviti, da je Komisija pravno zadostno dokazala obstoj zadevne kršitve, če dvomi o tem vprašanju, zlasti v okviru tožbe za razglasitev ničnosti in/ali spremembo odločbe, s katero se nalaga globa. V tem položaju je treba namreč upoštevati načelo domneve nedolžnosti, ki je del temeljnih pravic, varovanih v pravnem redu Unije, in ki ga določa člen 48(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Ob upoštevanju narave zadevnih kršitev in teže sankcij, ki se na to navezujejo, velja domneva nedolžnosti še posebej za postopke v zvezi s kršitvami pravil konkurence, ki veljajo za podjetja, ki se jim lahko izrekajo globe ali periodične denarne kazni. Tako mora Komisija predložiti natančne in skladne dokaze kot podlago za trdno prepričanje, da je bila zatrjevana kršitev storjena.

Ni nujno, da vsak dokaz Komisije zadosti tem merilom glede vsakega znaka kršitve. Zadošča, da to zahtevo izpolnjuje sklenjen krog indicev, na katere se sklicuje institucija in ki se presojajo skupaj.

(Glej točke 129, 130 in 143.)

11. Običajno je, da so dejanja v zvezi s protikonkurenčnimi sporazumi tajna in da o njih obstajajo le minimalni zapisi. Torej, tudi če Komisija najde listine, ki jasno dokazujejo nedovoljeno navezovanje stikov med gospodarskimi subjekti, kot so zapisniki sestankov, gre navadno le za nepopolna in posamezna dokazila, tako da je treba posamezne podrobnosti pogosto rekonstruirati s sklepanjem. Zato je v večini primerov treba na obstoj protikonkurenčnega ravnanja ali sporazuma sklepati iz številnih naključij in indicev, ki obravnavani skupaj lahko, kadar ni drugih skladnih pojasnil, pomenijo dokaz o kršitvi konkurenčnih pravil.

Poleg tega, kadar ni dokazov, s katerimi bi se lahko neposredno dokazalo trajanje kršitve, se Komisija opre vsaj na dokaze glede dejstev, ki so si časovno dovolj blizu, tako da se lahko razumno prizna, da je kršitev trajala brez prekinitve med natančnima datuma.

V zvezi s tem zadostuje, da Komisija, zato da zadostno dokaže sodelovanje navedenega podjetja v kartelu, dokaže, da se je zadevno podjetje udeleževalo srečanj, na katerih so bili sklenjeni protikonkurenčni sporazumi, ne da bi to podjetje temu očitno nasprotovalo. Če je bila udeležba na takih srečanjih ugotovljena, mora to podjetje predložiti dokaze, da je bila njegova udeležba na navedenih srečanjih brez kakršnega koli protikonkurenčnega cilja, tako da dokaže, da je konkurente obvestilo, da se teh srečanj udeležuje z drugačnim namenom kot oni. Razlog, ki utemeljuje to pravno načelo, je, da je podjetje, ker se je udeležilo teh srečanj, ne da bi javno zavrnilo njihovo vsebino, preostalim udeležencem dalo vtis, da se strinja z rezultatom teh srečanj in da se mu bo ustrezno prilagodilo. Nasprotno pa Komisija stori napako pri presoji, če sklepa na udeležbo podjetja pri omejevalnem sporazumu, ki je v nasprotju s pravili Unije o konkurenci, če v zvezi s tem ne obstajajo zadostni indici.

(Glej točke 131, 132, 158, 165 in 166.)

12. V zvezi z izbiro referenčnega leta za določitev relativne teže podjetja na področju kartelov, ki nasprotujejo pravilom Unije o konkurenci, je treba navesti, da čeprav točka 1 A, četrti in peti odstavek, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) [PJ] določa, da se podjetja obravnavajo različno glede na njihov gospodarski pomen, v smernicah ni navedeno, na podlagi katerega leta je treba določiti relativno težo podjetij.

Glede tega mora Komisija izbrati metodo izračuna, ki omogoča upoštevanje velikosti in gospodarske moči posameznega zadevnega podjetja ter obsega kršitve, ki jo je storilo vsako od njih, glede na gospodarsko stanje, kakršno je bilo med storitvijo kršitve. Poleg tega je treba upoštevno obdobje omejiti tako, da je pridobljen promet, in tako tržni deleži, čim bolj primerljiv. Torej ni nujno, da je referenčno leto zadnje celo leto, v katerem je kršitev trajala.

(Glej točki 176 in 177.)

13. Čeprav pri metodi razvrstitve udeležencev kartela v kategorije zaradi različnega obravnavanja v fazi določitve izhodiščnih zneskov glob spet niso upoštevane razlike v velikosti med podjetji iste kategorije, vodi k določitvi pavšalnega izhodiščnega zneska za podjetja iz iste kategorije.

Vendar se mora pri taki razvrstitev v kategorije spoštovati načelo enakega obravnavanja, v skladu s katerim je prepovedano primerljive položaje obravnavati različno in različne položaje enako, razen če je tako obravnavanje objektivno utemeljeno. Poleg tega mora biti znesek globe vsaj sorazmeren z elementi, ki se upoštevajo pri presoji teže kršitve. Da bi se preverilo, ali je razvrstitev udeležencev kartela v kategorije skladna z načeloma enakega obravnavanja in sorazmernosti, je treba preveriti, ali je ta razvrstitev dosledna in objektivno utemeljena.

Čeprav lahko Komisija glede tega upošteva tržne deleže podjetja, člana kartela, v zadnjem celem letu ugotovljene kršitve, da oceni njegovo velikost in gospodarsko moč na nekem trgu ter obseg kršitve, ki jo je storilo, mora kljub temu paziti, da tržni delež vsakega vključenega podjetja pravilno izraža gospodarsko stanje, kakršno je bilo med storitvijo kršitve. Navadno so pri dolgotrajnih kršitvah tržni deleži za zadnje celo leto kršitve lahko ustrezni kazalniki v zvezi s tem in lahko zagotovijo čim bolj primerljive rezultate, predvsem za razvrstitev vključenih podjetij v kategorije, samo če se to leto, kot ga je upoštevala Komisija, ujema s trajanjem sodelovanja vsakega od podjetij.

(Glej točke od 180 do 182, 184 in 186.)

14. Obstoj groženj in pritiskov, ki podjetje pripravijo k sodelovanju pri kršitvi konkurenčnega prava Unije, ni naveden med olajševalnimi okoliščinami, naštetimi v Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) ESPJ. Pritiski podjetij, zato da bi se druga podjetja pripravila k sodelovanju pri kršitvi konkurenčnega prava Unije, ne glede na njihovo težo zadevnega podjetja ne odvezujejo odgovornosti za storjeno kršitev, nikakor ne spreminjajo teže kartela in ne pomenijo olajševalne okoliščine pri izračunu globe, saj bi lahko zadevno podjetje morebitne pritiske prijavilo pristojnim organom in pri njih vložilo pritožbo. Zato Komisiji takih groženj ni treba upoštevati kot olajševalno okoliščino.

(Glej točke od 211 do 213.)

15. Med dejavniki, ki bi lahko razkrivali pasivno vlogo podjetja v kartelu in utemeljevali zmanjšanje globe na podlagi točke 3, prva alinea, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) [PJ], se lahko upošteva redkejša udeležba na sestankih v primerjavi z drugimi člani kartela, pozen vstop na trg, ki je predmet kršitve, neodvisno od trajanja sodelovanja pri kršitvi, ali obstoj izrecne izjave predstavnikov tretjih podjetij, ki so sodelovali v kršitvi, o tem. Poleg tega izključno pasivna vloga enega od članov kartela pomeni, da se ta „ne izpostavlja“, to je, da ni aktiven pri pripravi enega ali več protikonkurenčnih sporazumov.

V zvezi s tem ni dovolj, če se udeleženo podjetje v nekaterih obdobjih trajanja kartela ali v zvezi z nekaterimi dogovori kartela potuhne. Tako sklicevanje sestankov v drugih obdobjih, pripravljanje dnevnega reda in razširjanje pripravljalnih dokumentov za sestanke ni združljivo s pasivno vlogo sledilca, ki ima postransko vlogo. Take pobude kažejo na aktiven in naklonjen odnos tožeče stranke do ustanovitve, nadaljevanja in nadzora kartela.

Poleg tega, ker se je podjetje, čeprav ni imelo aktivne vloge, udeležilo sestankov s protikonkurenčnim ciljem, je treba sklepati, da je sodelovalo v kartelu, če se ne dokaže, da se je odkrito oddaljilo od nezakonitega usklajevanja. Podjetje je z udeležbo na sestankih namreč pristopilo – ali vsaj dalo vedeti drugim udeležencem, da načeloma pristopa – k vsebini protikonkurenčnih sporazumov, ki so se tam sklenili.

(Glej točke 217, 218, 220, 223 in 225.)

16. Točka 1 A, peti odstavek, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) [PJ] omogoča Komisiji, da zviša globe velikim podjetjem, vendar ji ne predpisuje, da zmanjša globe, določene za mala podjetja. Velikost podjetja je namreč upoštevana v zgornji meji, določeni v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003 in določbah teh smernic. Razen preudarkov glede velikosti ni nobenega razloga, da se mala in srednje velika podjetja obravnavajo drugače od drugih. Dejstvo, da so podjetja mala ali srednje velika, jih ne oprosti dolžnosti upoštevanja pravil konkurence.

Poleg tega člen 23(2) Uredbe št. 1/2003 ne zahteva, da če so globe naložene več podjetjem, ki sodelujejo pri isti kršitvi, znesek globe, naložene malemu ali srednje velikemu podjetju, kot odstotek od prometa ne sme preseči zneska glob, naloženih večjim podjetjem. Iz te določbe je namreč razvidno, da je treba tako pri malih in srednje velikih podjetjih kot pri večjih podjetjih pri določitvi globe upoštevati težo in trajanje kršitve.

(Glej točke 226, 228 in 260.)

17. Komisija pa mora priznati, da obstaja olajševalna okoliščina na podlagi dejanskega neizvajanja sporazumov o kršitvah v skladu s točko 3, druga alinea, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) [PJ], samo če podjetje, ki se sklicuje na neobstoj izvajanja tega sporazuma, lahko dokaže, da se je jasno in bistveno uprlo izvajanju tega sporazuma, in sicer toliko, da je oviralo njegovo izvajanje in da ni vzbujalo vtisa, da spoštuje sporazum, in tako spodbudilo druga podjetja k izvajanju zadevnega omejevalnega sporazuma. Podjetja bi namreč tako preveč preprosto zmanjšala tveganje plačila visoke globe, če bi lahko imela korist od nedopustnega kartela in bi bila nato deležna znižanja globe, ker so imela le manjšo vlogo pri izvajanju kršitve, medtem ko je njihovo ravnanje spodbudilo druga podjetja, da so ravnala za konkurenco škodljiveje.

(Glej točki 240 in 241.)

18. V Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) [PJ] ni navedeno, da mora Komisija sistematično ločeno upoštevati vsako od olajševalnih okoliščin, naštetih v točki 3 teh smernic. Torej Komisija ni dolžna na podlagi tega samodejno dodeliti dodatnega znižanja, ker je treba ustreznost morebitnega zmanjšanja globe na podlagi olajševalnih okoliščin presojati s splošnega vidika ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin.

(Glej točko 242.)

19. Zgornja meja 10 % prometa, določena v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003, ima namen, ki je drugačen in neodvisen od namena meril teže in trajanja kršitve, to je preprečiti nalaganje glob, pri katerih je mogoče predvideti, da jih podjetja glede na svojo velikost takšnih, kot jih sicer približno in nepopolno določa njihov promet, ne bodo mogla plačati. Tako gre za omejitev, ki se enotno uporablja za vsa podjetja in je predpisana glede na velikost vsakega od njih, zato da se preprečijo čezmerne in nesorazmerne globe. Edina mogoča posledica take omejitve je to, da se znesek globe, izračunan na podlagi meril teže in trajanja kršitve, zmanjša na največjo dovoljeno višino, kadar jo presega. Njena uporaba pomeni, da zadevno podjetje ne plača celotne globe, ki bi jo bilo načeloma dolžno plačati na podlagi presoje, oprte na omenjena merila.

Poleg tega člen 23(2) Uredbe št. 1/2003 Komisiji ne prepoveduje, da se pri izračunu sklicuje na vmesni znesek nad to mejo, dokler nazadnje naložena globa te meje ne presega. Torej Komisija v nobeni fazi uporabe Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) [PJ] ni dolžna zagotoviti, da bodo vmesni zneski sprejetih glob izražali vse razlike, ki obstajajo v celotnem prometu zadevnih podjetij. Poleg tega Komisija ni dolžna zagotoviti, da končni zneski globe, ki jih določi za zadevna podjetja, kažejo vse razlike v zvezi s prometom.

(Glej točki 257 in 259.)

20. Komisija pri določanju globe ni dolžna upoštevati slabega finančnega stanja zainteresiranih podjetij, ker bi priznanje take obveznosti pomenilo neupravičeno konkurenčno prednost podjetij, ki so najmanj prilagojena na razmere trga.

(Glej točko 258.)

21. Pristojnost za odločanje v sporu polne jurisdikcije na podlagi člena 229 ES, ki jo Splošnemu sodišču podeljuje člen 31 Uredbe št. 1/2003, temu sodišču omogoča, da poleg preprostega nadzora zakonitosti kazni, na podlagi katerega je mogoče le zavrniti ničnostno tožbo ali razglasiti ničnost izpodbijanega akta, nadomesti presojo Komisije s svojo in tako izpodbijani akt spremeni, tudi če ga ne razglasi za ničnega, pri čemer pa mora upoštevati vse dejanske okoliščine, zlasti pri spremembi naložene globe, kadar presoja o vprašanju zneska globe.

Splošno sodišče globe ne določi z natančnim aritmetičnim postopkom. Poleg tega izračuni Komisije in Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) [PJ] ne zavezujejo Splošnega sodišča, kadar odloča na podlagi pristojnosti za odločanje v sporu polne jurisdikcije, pač pa mora opraviti svojo presojo in pri tem upoštevati vse okoliščine primera.

(Glej točki 265 in 266.)

22. Z globami zaradi kršitev člena 81 ES, kot so določene v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003, naj bi se kaznovala protipravna ravnanja zadevnih podjetij, poleg tega pa naj odvrnile ta podjetja in druge gospodarske subjekte od prihodnjih kršitev konkurenčnih pravil prava Unije. Torej upoštevanje velikosti in celotnih sredstev zadevnega podjetja, da bi se zagotovil zadosten odvračalni učinek globe, temelji na želenem vplivu na navedeno podjetje, ker sankcija ne sme biti zanemarljiva zlasti glede na finančno zmogljivost tega podjetja.

Poleg tega načelo sorazmernosti zahteva, da ravnanja institucij Skupnosti ne prestopijo meje tistega, kar je primerno in potrebno za uresničitev legitimnih ciljev zadevne določbe, pri tem pa je treba takrat, ko je mogoče izbirati med več primernimi ukrepi, uporabiti najmanj omejujočega, povzročene neugodnosti pa ne smejo biti čezmerne glede na zastavljene cilje. Torej globe ne smejo biti čezmerne glede na zastavljene cilje, to je glede na spoštovanje pravil o konkurenci, in znesek globe, ki je naložena podjetju zaradi kršitve predpisov s področja konkurence, mora biti v sorazmerju s kršitvijo, ki se presodi celostno, zlasti ob upoštevanju njene teže.

(Glej točki 279 in 280.)

SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (tretji senat)

z dne 5. oktobra 2011( )

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Italijanski trg nakupa in prve predelave surovega tobaka – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Določanje cen in razdelitev trga – Sodelovanje pri kršitvi – Trajanje kršitve – Globe – Olajševalne okoliščine – Zgornja meja 10 % prometa – Enako obravnavanje – Pristojnost za odločanje v sporu polne jurisdikcije“

V zadevi T‑11/06,

Romana Tabacchi Srl, nekdanja Romana Tabacchi SpA, s sedežem v Rimu (Italija), ki jo zastopata M. Siragusa in G. C. Rizza, odvetnika,

tožeča stranka,

proti

Evropski komisiji, ki sta jo sprva zastopala É. Gippini Fournier in F. Amato, nato É. Gippini Fournier in V. Di Bucci ter nazadnje É. Gippini Fournier in L. Malferrari, zastopniki,

tožena stranka,

po eni strani zaradi predloga za razglasitev delne ničnosti Odločbe Komisije C(2005) 4012 konč. z dne 20. oktobra 2005 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81(1) [ES] (zadeva COMP/C.38.281/B.2 – Surovi tobak – Italija) in po drugi strani zaradi predloga za znižanje globe, naložene tožeči stranki,

SPLOŠNO SODIŠČE (tretji senat),

v sestavi J. Azizi, predsednik, E. Cremona (poročevalka), sodnica, in S. Frimodt Nielsen, sodnik,

sodni tajnik: J. Palacio González, glavni administrator,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 1. decembra 2010

izreka naslednjo

Sodbo

Dejansko stanje

1 Tožeča stranka Romana Tabacchi Srl je italijanska družba, ki je zdaj v postopku likvidacije in katere glavna dejavnost je prva predelava surovega tobaka. V času nastanka dejstev, ki so predmet te zadeve, sta bila edina delničarja tožeče stranke zakonca B, ki sta bila – in sta še vedno – skupna lastnika vseh delnic.

1. Upravni postopek

2 Komisija Evropskih skupnosti je 15. januarja 2002 na podlagi člena 11 Uredbe Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prve uredbe o izvajanju členov [81 ES] in [82 ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 3) poklicnima združenjema italijanskih predelovalcev in pridelovalcev tobaka Associazione professionale trasformatori tabacchi italiani (poklicno združenje italijanskih predelovalcev surovega tobaka, v nadaljevanju: APTI) in Unione italiana tabacco (italijanska konfederacija združenj predelovalcev surovega tobaka, v nadaljevanju: Unitab) poslala zahteve za informacije v zvezi z italijanskim trgom surovega tobaka.

3 Komisija je 19. februarja 2002 prejela prošnjo družbe Deltafina SpA, italijanske predelovalke in članice APTI, za imuniteto pred globami na podlagi Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 155, v nadaljevanju: Obvestilo o ugodni obravnavi). Komisija je 6. marca 2002 družbi Deltafina odobrila pogojno imuniteto na podlagi odstavka 15 tega obvestila.

4 Komisija je 4. aprila 2002 prejela prošnjo družbe Dimon Italia Srl (hčerinska družba družbe Dimon Inc., ki je postala družba Mindo Srl) za imuniteto pred globami na podlagi odstavka 8 Obvestila o ugodni obravnavi in, podredno, prošnjo za znižanje vseh glob na podlagi odstavkov od 20 do 27 tega obvestila ter prošnjo družbe Transcatab SpA (hčerinska družba Standard Commercial Corp., v nadaljevanju: SCC) za znižanje vseh glob na isti podlagi.

5 Komisija je 18. in 19. aprila 2002 v prostorih družb Dimon Italia, Transcatab, Trestina Azienda Tabacchi SpA in v prostorih tožeče stranke opravila preiskave na podlagi člena 14 Uredbe št. 17.

6 Komisija je 8. oktobra 2002 družbama Dimon Italia in Transcatab sporočila, da sta prvo oziroma drugo podjetje, ki sta predložili dokaze o kršitvi v smislu Obvestila o ugodni obravnavi, zato jima namerava na koncu upravnega postopka odobriti znižanje zneska globe, ki bi jima bila naložena za morebitne ugotovljene kršitve.

7 Komisija je 25. februarja 2004 sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga je poslala desetim podjetjem ali podjetniškim združenjem, med katerimi so Deltafina, Dimon Italia, Transcatab in tožeča stranka (v nadaljevanju: predelovalci), ter matičnim družbam nekaterih od teh podjetij, zlasti družbam Universal Corp., Dimon in SCC. Naslovniki obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah so imeli dostop do upravnega spisa, katerega kopijo na CD-ROM-u jim je poslala Komisija, in so v pisnih pripombah odgovorili na očitke Komisije. Nato je 22. junija 2004 sledilo zaslišanje.

8 Po dopolnilu obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah z dne 25. februarja 2004, ki je bilo sprejeto 21. decembra 2004, je bilo 1. marca 2005 drugo zaslišanje.

9 Komisija je po posvetovanju s Svetovalnim odborom za omejevalna ravnanja in monopole in na podlagi končnega poročila pooblaščenca za zaslišanje 20. oktobra 2005 sprejela Odločbo C(2005) 4012 konč. z dne 20. oktobra 2005 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81(1) [ES] (zadeva št. COMP/C.38.281/B.2 – Surovi tobak – Italija) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), katere povzetek je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije z dne 13. februarja 2006 (UL L 353, str. 45).

2. Izpodbijana odločba

10 Izpodbijana odločba obravnava, prvič, horizontalni omejevalni sporazum, ki so ga predelovalci izvajali na italijanskem trgu surovega tobaka (točka 1 obrazložitve izpodbijane odločbe).

11 Komisija je v izpodbijani odločbi ugotovila, da so predelovalci od leta 1995 do začetka leta 2002 določali pogoje trgovanja za nakup surovega tobaka v Italiji v zvezi z neposredno nabavo pri proizvajalcih ali nabavo pri tretjih podjetjih za pakiranje, zlasti z določanjem cen in razdelitvijo trga (točka 1 obrazložitve izpodbijane odločbe).

12 Izpodbijana odločba obravnava, drugič, drugi kršitvi, ločeni od kartela, ki so ga izvajali predelovalci, ki sta od začetka leta 1999 do konca leta 2001 potekali tako, da je – kar zadeva kršitev združenja APTI – le-to določalo pogodbene cene, o katerih se je v imenu svojih članov pogajalo pri sklepanju panožnih sporazumov s konfederacijo Unitab, ter da je – kar zadeva kršitev Unitab – le-ta določala cene, o katerih se je v imenu svojih članov pogajala z združenjem APTI pri sklepanju istih sporazumov.

13 Komisija je v izpodbijani odločbi menila, da so prakse predelovalcev enotna in trajajoča kršitev člena 81(1) ES (glej zlasti točke od 264 do 269 obrazložitve izpodbijane odločbe).

14 V členu 1(1) izpodbijane odločbe je odgovornost za kartel pripisala predelovalcem in družbi Universal, matični družbi družb Deltafina in Alliance One International, Inc. (v nadaljevanju: Alliance One), kot družbi, ki je nastala z združitvijo družb Dimon in SCC. V členu 1(2) izpodbijane odločbe je tudi ugotovila, da sta APTI in Unitab kršila člen 81(1) ES, ker sta sprejemala odločitve o določanju cen, o katerih sta se v imenu svojih članov pogajala pri sklepanju panožnih sporazumov.

15 V členu 2 izpodbijane odločbe je Komisija podjetjem iz točke 14 zgoraj ter združenju APTI in konfederaciji Unitab naložila globe (glej točko 42 spodaj).

16 Komisija je v točkah od 356 do 404 obrazložitve izpodbijane odločbe določila globe, ki jih je treba naložiti naslovnikom izpodbijane odločbe.

17 Komisija je zneske glob določila glede na težo in trajanje zadevnih kršitev, to je glede na merili, izrecno navedeni v členu 23(3) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL 2003, L 1, str. 1) in členu 15(2) Uredbe št. 17 (točki 356 in 357 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Določitev izhodiščnega zneska glob

Teža

18 V zvezi s težo zadevne kršitve je Komisija opozorila, da je morala pri presoji tega dejavnika upoštevati naravo kršitve, njen dejanski vpliv na trg, kjer se to lahko meri, in velikost upoštevnega geografskega trga (točka 365 obrazložitve izpodbijane odločbe).

19 Nato je Komisija navedla, da proizvodnja surovega tobaka v Italiji obsega 38 % proizvodnje v okviru kvote v Evropski uniji, ki je bila v letu 2001, zadnjem celem letu kršitve, vredna 67,338 milijona EUR (točka 366 obrazložitve izpodbijane odločbe).

20 V zvezi z naravo kršitve je Komisija ugotovila, da je bila kršitev zelo resna, ker je vključevala določanje nakupnih cen za sorte italijanskega surovega tobaka in razdelitev kupljenih količin. Komisija je ob sklicevanju na del izpodbijane odločbe, ki se nanaša na analizo omejevanja konkurence (točka 272 obrazložitve in naslednje), dodala, da nakupni kartel lahko izkrivi pripravljenost proizvajalcev, da ustvarjajo dobiček, in omeji konkurenco med predelovalci na prodajnem trgu in drugih trgih. Trdila je še, da je tako zlasti v primerih, kot je ta, v katerih je proizvod, na katerega vpliva nakupni kartel, v tem primeru surovi tobak, znaten „vnos“ za dejavnosti, ki jih izvajajo udeleženci na prodajnem trgu, v tem primeru prvo predelavo in prodajo predelanega tobaka (točki 367 in 368 obrazložitve izpodbijane odločbe).

21 Komisija je v točki 369 obrazložitve izpodbijane odločbe na podlagi navedenega ugotovila, da je treba kršitev, ki so jo zagrešili predelovalci, opredeliti kot zelo resno kršitev.

Različno obravnavanje

22 Komisija je v točkah od 370 do 376 obrazložitve izpodbijane odločbe preučila vprašanji „posamezne teže“ in „odvračanja“. V zvezi s tem je navedla, da je treba pri določanju zneska globe upoštevati „posamezno težo vsakega podjetja in verjetne posledice njegovega nezakonitega ravnanja“ (točka 370 obrazložitve izpodbijane odločbe).

23 Tako je Komisija presodila, da je treba globe določiti glede na tržni položaj vsake zadevne stranke (točka 371 obrazložitve izpodbijane odločbe).

24 V zvezi s tem je Komisija menila, da je treba najvišji izhodiščni znesek globe določiti družbi Deltafina kot največjemu kupcu s približno 25-odstotnim tržnim deležem v letu 2001 (točka 372 obrazložitve izpodbijane odločbe).

25 Komisija je menila, da je treba družbe Transcatab, Dimon Italia in Romana Tabacchi ob upoštevanju njihovih manjših deležev na zadevnem trgu, približno od 9 do 11 % v letu 2001, „združiti“ in jim določiti nižje izhodiščne zneske (točka 373 obrazložitve izpodbijane odločbe).

26 Vendar je Komisija menila, da izhodiščni znesek, ki odraža samo položaj na trgu, ne bo dovolj odvračilen za družbe Deltafina, Dimon Italia (Mindo) in Transcatab, ker so – oziroma, kar zadeva družbo Mindo, je bila – del ekonomsko in finančno zelo močnih večnacionalnih skupin, ki so glavni svetovni trgovci s tobakom in delujejo na različnih ravneh tobačne industrije in različnih geografskih trgih (točka 374 obrazložitve izpodbijane odločbe).

27 Zato je Komisija menila, da je treba za odvračilni učinek glob izhodiščni znesek za družbo Deltafina pomnožiti s faktorjem 1,5 – torej ga povečati za 50 % – in izhodiščni znesek za Dimon Italia (Mindo) in Transcatab pomnožiti s faktorjem 1,25 – torej ga povečati za 25 % (točka 375 obrazložitve izpodbijane odločbe).

28 Tako je Komisija v točki 376 obrazložitve izpodbijane odločbe določila te izhodiščne zneske glob:

– Deltafina: 37,5 milijona EUR;

– Transcatab: 12,5 milijona EUR;

– Dimon Italia (Mindo): 12,5 milijona EUR;

– Romana Tabacchi: 10 milijonov EUR.

Določitev osnovnega zneska glob

29 Komisija je v točkah 377 in 378 obrazložitve izpodbijane odločbe preučila vprašanje trajanja kršitve.

30 Menila je, da so predelovalci omejevalni sporazum začeli izvajati 29. septembra 1995 in ga po njihovih navedbah nehali izvajati 19. februarja 2002. Zlasti v zvezi s tožečo stranko je Komisija navedla, da se je kartelu pridružila oktobra 1997, sodelovanje prekinila med 5. novembrom 1999 in 29. majem 2001 ter pri njem znova sodelovala od 29. maja 2001 do 19. februarja 2002. Ker je pri kršitvi sodelovala samo dve leti in osem mesecev, je Komisija menila, da je treba izhodiščni znesek njene globe povečati za 25 %, medtem ko je izhodiščne zneske glob drugih predelovalcev povečala za 60 %.

31 Zato so bili določeni ti osnovni zneski glob, naloženih naslovnikom izpodbijane odločbe:

– Deltafina: 60 milijonov EUR;

– Transcatab: 20 milijonov EUR;

– Dimon Italia (Mindo): 20 milijonov EUR;

– Romana Tabacchi: 12,5 milijona EUR.

Olajševalne okoliščine

32 Komisija je v točkah od 380 do 398 obrazložitve izpodbijane odločbe preučila, ali je treba upoštevati olajševalne okoliščine.

33 Komisija je v zvezi s tožečo stranko v točki 380 obrazložitve izpodbijane odločbe pojasnila, da „ta pri nekaterih vidikih (to je zlasti v zvezi z neposredno nabavo pri proizvajalcih, pri katerih je šele leta 2000 začela kupovati manjše količine) ni sodelovala“. Poleg tega je menila, da je bil leta 1997, ko se je tožeča stranka pridružila kartelu, njen tržni delež majhen. Nazadnje je pojasnila, da je „ravnanje tožeče stranke pogosto povzročilo take motnje za predmet omejevalnega sporazuma, da so se morali drugi udeleženci dogovoriti, kako se odzvati na tako ravnanje“.

34 Na podlagi teh elementov je Komisija za 30 % znižala osnovni znesek globe, naložene tožeči stranki.

35 Komisija je zavrnila vse argumente družb Dimon Italia in Transcatab za uveljavljanje olajševalnih okoliščin (točke od 381 do 384 obrazložitve izpodbijane odločbe).

36 Nazadnje je Komisija upoštevala poseben položaj družbe Deltafina in sklenila, da ji je treba zaradi sodelovanja globo zmanjšati za 50 % (točke od 385 do 398 obrazložitve izpodbijane odločbe).

37 Komisija je po uporabi olajševalnih okoliščin določila te zneske glob (točka 399 obrazložitve izpodbijane odločbe):

– Deltafina: 30 milijonov EUR;

– Dimon Italia (Mindo): 20 milijonov EUR;

– Transcatab: 20 milijonov EUR;

– Romana Tabacchi: 8,75 milijona EUR.

Zgornja meja globe iz člena 23(2) Uredbe št. 1/2003

38 Komisija je v točkah od 400 do 404 obrazložitve izpodbijane odločbe preučila, ali je treba tako dobljene osnovne zneske za različne naslovnike prilagoditi, tako da ne presegajo meje 10 % prometa iz člena 23(2) Uredbe št. 1/2003.

39 Zato je navedla, da znesek globe, naložene tožeči stranki, ne sme presegati 2,05 milijona EUR in da na podlagi te določbe drugih glob ni treba zmanjšati (točki 402 in 403 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Uporaba Obvestila o ugodni obravnavi

40 Komisija je v točkah od 405 do 500 obrazložitve izpodbijane odločbe izrazila svoje stališče o uporabi Obvestila o ugodni obravnavi.

41 Komisija je po ugotovitvi, da sta družbi Dimon Italia in Transcatab ravnali v skladu s pogoji, postavljenimi na podlagi njunega zahtevka za zmanjšanje, na podlagi presoje predloženih dokazov in njunega sodelovanja med postopkom sklenila, da se družbama Dimon in Transcatab odobri najvišja raven zmanjšanja, predvidena znotraj razredov, ki so jima bili navedeni po njunih zahtevkih za zmanjšanje, to je 50 % oziroma 30 % (točke od 492 do 499 obrazložitve izpodbijane odločbe). Nasprotno pa družbi Deltafina ni bila dodeljena imuniteta ali znižanje globe.

Končni znesek glob

42 V skladu s členom 23(2) Uredbe št. 1/2003 je Komisija v členu 2 izpodbijane odločbe določila te zneske glob, ki jih je treba naložiti podjetjem in podjetniškim združenjem, naslovnikom izpodbijane odločbe:

– Deltafina in Universal, solidarno: 30 milijonov EUR;

– Dimon Italia (Mindo) in Alliance One: 10 milijonov EUR; družba Alliance One je odgovorna za celoto, družba Mindo je skupno in solidarno odgovorna le za 3,99 milijona EUR;

– Transcatab in Alliance One, solidarno: 14 milijonov EUR;

– Romana Tabacchi: 2,05 milijona EUR;

– APTI: 1000 EUR;

– Unitab: 1000 EUR.

Postopek in predlogi strank

43 Tožeča stranka je 19. januarja 2006 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo.

44 Isti dan je tožeča stranka v skladu s členom 242 ES in členom 104 Poslovnika Splošnega sodišča z ločenim aktom (zadeva T-11/06 R) v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila predlog za izdajo začasne odredbe, s katerim po eni strani predlaga odložitev izvršitve izpodbijane odločbe in po drugi strani oprostitev obveznosti, da se zagotovi bančna garancija kot pogoj za to, da se te globe ne izterja takoj.

45 S sklepom predsednika Splošnega sodišča z dne 13. julija 2006 v zadevi Romana Tabacchi proti Komisiji (T-11/06 R, ZOdl., str. II-2491) je bila obveznost tožeče stranke, da v korist Komisije zagotovi bančno garancijo, da se izogne takojšnji izterjavi globe, ki ji je bila naložena s členom 2 izpodbijane odločbe, odložena pod nekaterimi pogoji in odločitev o stroških pridržana.

46 Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Splošno sodišče (tretji senat) odločilo, da začne ustni postopek, in v okviru ukrepov procesnega vodstva iz člena 64 Poslovnika pozvalo stranke, naj predložijo listine. Stranke so zahtevi ugodile v predpisanem roku.

47 Stranke so ustne navedbe in odgovore na vprašanja Splošnega sodišča podale na javni obravnavi 1. decembra 2010.

48 Tožeča stranka in Komisija sta z dopisoma z dne 7. oziroma 10. decembra 2010 odgovorili na ukrep procesnega vodstva, sprejet na obravnavi, in predložili listine.

49 Komisija je 19. januarja 2011 na zahtevo Splošnega sodišča predložila dodatne listine.

50 Tožeča stranka je 8. februarja 2011 predložila stališča o teh listinah.

51 Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– razglasi delno ničnost odločbe v delu, ki zadeva določitev globe, naložene tožeči stranki;

– precej zniža znesek globe, ki ji je naložena;

– sprejme druge ukrepe, vključno s preiskovalnimi ukrepi, za katere bi Splošno sodišče menilo, da so ustrezni;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

52 Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbo zavrne;

– tožeči stranki naloži plačilo stroškov.

Pravo

53 V podporo svoji tožbi tožeča stranka navaja pet tožbenih razlogov. Prvi tožbeni razlog se nanaša na neobstoj preiskave, pomanjkljivo ali nelogično obrazložitev in kršitev načel enakega obravnavanja in sorazmernosti, ker Komisija pri izračunu izhodiščnega zneska globe ni upoštevala, da kartel ni imel dejanskega vpliva na trg. Drugi tožbeni razlog se nanaša na nelogičnost obrazložitve in kršitev načela enakega obravnavanja pri stopnjevanju izhodiščnega zneska globe, da bi bil sorazmeren s posamezno težo tožeče stranke. Tretji tožbeni razlog se nanaša na pomanjkljivo obrazložitev in preiskavo ter na kršitev dokaznega bremena pri ugotavljanju trajanja udeležbe tožeče stranke pri kršitvi. Četrti tožbeni razlog se nanaša na nezadostno znižanje zneska globe na podlagi „moteče“ vloge tožeče stranke in na neupoštevanje drugih olajševalnih okoliščin. Peti tožbeni razlog se nanaša na krivičnost in nesorazmernost globe glede na premoženjsko strukturo in dejansko plačilno zmožnost tožeče stranke v posebnem socialnem okviru.

54 Splošno sodišče bo najprej preučilo prvi tožbeni razlog, nato tretji tožbeni razlog in nazadnje drugi, četrti in peti tožbeni razlog.

1. Predlog za izvedbo dokaza s pričo

55 V zvezi s presojo izjav, ki jih je tožeča stranka kot dokazna sredstva priložila k tožbi, je treba najprej ugotoviti, da Poslovnik strankam ne prepoveduje predložitve takih izjav. Vendar pa je njihova presoja pridržana Splošnemu sodišču, ki lahko, če so v njih opisana dejstva odločilna za rešitev spora, kot preiskovalni ukrep odredi zaslišanje avtorja takega dokumenta (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 12. decembra 2007 v združenih zadevah BASF in UCB proti Komisiji, T-101/05 in T-111/05, ZOdl., str. II-4949, točka 97). Vendar v tem primeru Splošno sodišče glede na dopise strank, dokumente, ki so bili sprejeti v spis, in ugotovitve z obravnave meni, da je dovolj seznanjeno za odločitev o tem sporu (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 16. novembra 2006 v zadevi Peróxidos Orgánicos proti Komisiji, T-120/04, ZOdl., str. II-4441, točka 80).

56 Zato se predlog tožeče stranke za uvedbo preiskovalnega ukrepa zavrne.

2. Prvi tožbeni razlog: neobstoj preiskave, pomanjkljiva ali nelogična obrazložitev in kršitev načel enakega obravnavanja in sorazmernosti, ker Komisija ni upoštevala, da kartel ni imel dejanskega vpliva na trg

Trditve strank

57 S prvim tožbenim razlogom tožeča stranka najprej trdi, da bi Komisija pri izračunu izhodiščnega zneska globe, naložene tožeči stranki, morala upoštevati, da kartel „ni imel dejanskega vpliva na trg“. Zlasti naj Komisija ne bi sklepala, po eni strani, iz ugotovitev iz izpodbijane odločbe (točki 97 in 98 obrazložitve izpodbijane odločbe), v skladu s katerimi so se cene surovega tobaka, kupljenega pri proizvajalcih, v Italiji zvišale bolj kot povprečne cene v Skupnosti, in, po drugi strani, iz dejstva, da udeleženci v kartelu niso predstavljali več kot 55 % trga in so bili torej izpostavljeni močnemu konkurenčnemu pritisku predelovalcev, ki niso bili udeleženi pri sporazumu.

58 Po navedbah tožeče stranke mora Komisija v skladu s svojo prakso odločanja, potrjeno s sodno prakso, razlikovati med omejevalnimi sporazumi, ki imajo precejšen dejanski vpliv, in sporazumi, ki ga nimajo ali je ta le omejen. Tako naj bi za Komisijo veljala „pozitivna obveznost“, da oceni dejanski vpliv kartela na trg, ko ugotavlja njegovo težo in določa izhodiščni znesek globe. Obveznost, da se upošteva „dejanski vpliv [kršitve] na trg, kjer se to lahko meri“, naj bi izrecno izhajala iz besedila Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) [PJ] (UL 1998, C 9, str. 3, v nadaljevanju: Smernice), od katerih Komisija ne bi smela odstopati.

59 Natančneje, Komisija bi se morala pri presoji dejanskega vpliva kršitve na trg opirati na konkurenco, ki bi normalno obstajala, če ne bi bilo kršitve. Tako bi bilo treba, po eni strani, v primerih sporazumov o cenah ugotoviti, ali je sporazum zadevnim podjetjem dejansko omogočil doseči višjo ceno transakcije od tiste, ki bi veljala, če sporazuma ne bi bilo. Po drugi strani bi morala Komisija pri presoji upoštevati vse objektivne razmere na zadevnem trgu glede na prevladujoči ekonomski okvir. Poleg tega naj nikakor ne bi bilo nemogoče oceniti vpliva kartela na cene in Komisija bi tako analizo lahko opravila, kot naj bi dokazovala njena praksa odločanja na področju nadzora nad koncentracijami.

60 Po mnenju tožeče stranke shematično in mehanično razumevanje izračuna glob, ki ne upošteva dejanskega vpliva kršitve na trg, krši tudi načeli enakega obravnavanja in sorazmernosti. Spoštovanje prvega načela naj bi Komisiji nalagalo, da globe razlikuje glede na dejanski vpliv omejevalnih sporazumov na trg in jih določi za vsak posamezen primer. Spoštovanje drugega načela naj bi nalagalo, da se globa izračuna tako, da je smiselno in razumno povezana z dejanskim vplivom nezakonitega ravnanja in zlasti s škodo, povzročeno kupcem in končnim potrošnikom, česar naj v tem primeru ne bi bilo. Stopnja take škode naj bi bila namreč najpomembnejše merilo za razlikovanje med omejevalnimi sporazumi. Globa, naložena za omejevalni sporazum, katerega dejanski vpliv na trg naj ne bi bil pomemben in ki naj ne bi škodil strankam udeleženih podjetij in potrošnikom, bi morala biti tudi za „zelo resne“ kršitve najnižja globa na lestvici glob.

61 Tožeča stranka poleg tega nasprotuje trditvi Komisije, da je znesek 20 milijonov EUR, naveden v točki 1 A Smernic, najnižji znesek osnovne kazni, ki se načeloma uporablja za podjetje z največjim deležem na trgu, na katerega se kršitev nanaša, in ne za vsa podjetja, ki sodelujejo v kartelu. Poleg tega naj bi Komisija v zadevi, v kateri je bila izdana Odločba C(2004) 4030 konč. z dne 20. oktobra 2004 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] (zadeva COMP/C.38.238/B.2 – Surovi tobak – Španija), ki je očitno podobna zadevi, ki je predmet te tožbe, odstopala od najnižjega zneska 20 milijonov EUR.

62 Poleg tega naj formalna opredelitev, ki temelji na razlikovanju med „resno/zelo resno“, ne bi bila tako pomembna, kot meni Komisija, ker je predmet očitkov, ki jih navaja tožeča stranka, končni rezultat izračuna Komisije glede na njene Smernice. Poleg tega naj bi bilo iz sodne prakse razvidno, da je sporazum o cenah, če je njegov vpliv na trg majhen, mogoče opredeliti kot „resno“ in ne „zelo resno“ kršitev. Nazadnje, Komisija bi tudi lahko, da bi ustrezno upoštevala omejen vpliv kršitve na trg, znižala znesek, določen na podlagi teže, v primerjavi z najnižjim zneskom, ki se običajno določi pri „zelo resni“ kršitvi.

63 Skratka, zaradi neobstoja dokazov o dejanskem vplivu kartela na trg bi moral biti izhodiščni znesek, naložen tožeči stranki, najnižji znesek na lestvici glob, primernih za kartele.

64 Komisija predlaga zavrnitev tožbenega razloga.

Presoja Splošnega sodišča

65 Tožeča stranka v prvem tožbenem razlogu navaja več očitkov, ki se vsi nanašajo na to, da Komisija pri določitvi izhodiščnega zneska globe ni upoštevala okoliščine, da kartel ni imel dejanskega vpliva na trg.

66 V zvezi s tem Splošno sodišče meni, da je treba pred presojo očitkov, ki jih navaja tožeča stranka, opozoriti na splošna načela, ki urejajo določanje zneskov glob na področju omejevalnih sporazumov, ki kršijo člen 81 ES, in zlasti presojanje teže kršitve.

Splošne ugotovitve

67 Člen 81(1)(a) in (b) ES izrecno določa, da so nezdružljivi s skupnim trgom vsi sporazumi in usklajena ravnanja, ki neposredno ali posredno določajo nakupne ali prodajne cene ali druge pogoje poslovanja ali omejujejo ali nadzorujejo proizvodnjo ali trge. Take kršitve, zlasti kadar gre za horizontalne omejevalne sporazume, so v sodni praksi opredeljene kot zelo resne, ker neposredno vplivajo na bistvene parametre konkurence na zadevnem trgu (sodba Splošnega sodišča z dne 11. marca 1999 v zadevi Thyssen Stahl proti Komisiji, T-141/94, Recueil, str. II-347, točka 675), ali kot očitne kršitve pravil o konkurenci (sodbi Splošnega sodišča z dne 6. aprila 1995 v zadevi Tréfilunion proti Komisiji, T-148/89, Recueil, str. II-1063, točka 109, in z dne 14. maja 1998 v zadevi BPB de Eendracht proti Komisiji, T-311/94, Recueil, str. II-1129, točka 303).

68 V skladu s členom 23(3) Uredbe št. 1/2003 se pri določanju višine globe, ki jo je treba naložiti za kršitve člena 81(1) ES, upošteva teža, pa tudi trajanje kršitve.

69 V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba težo kršitve konkurenčnega prava ugotoviti ob upoštevanju veliko dejavnikov, kot so posebne okoliščine primera, njegov kontekst in odvračilni učinek glob, ne da bi bil narejen zavezujoč in izčrpen seznam meril, ki jih je treba obvezno upoštevati (sodbe Sodišča z dne 28. junija 2005 v združenih zadevah Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, C-189/02 P, C-202/02 P, od C-205/02 P do C-208/02 P in C-213/02 P, ZOdl., str. I-5425, točka 241; z dne 3. septembra 2009 v zadevi Prym in Prym Consumer proti Komisiji, C-534/07 P, ZOdl., str. I-7415, točka 54, in z dne 24. septembra 2009 v združenih zadevah Erste Group Bank in drugi proti Komisiji, C-125/07 P, C-133/07 P, C-135/07 P in C-137/07 P, ZOdl., str. I-8681, točka 91).

70 Komisija je sprejela Smernice, da bi zagotovila preglednost in nepristranskost svojih odločb o določitvi glob za kršitve predpisov o konkurenci (prvi odstavek Smernic).

71 Smernice so instrument, namenjen temu, da se ob upoštevanju hierarhično višjih pravnih aktov natančno določijo merila, ki jih Komisija v okviru izvajanja diskrecijske pravice, ki jo ima na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003, namerava uporabiti pri določanju glob. Smernice niso pravna podlaga odločbe o naložitvi glob, ker ta temelji na Uredbi št. 1/2003, vendar kljub temu na splošno in abstraktno določajo metodologijo, ki si jo je Komisija določila za potrebe določitve zneska glob, naloženih s to odločbo, in zato podjetjem zagotavljajo pravno varnost (zgoraj v točki 69 navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točke od 209 do 213, in sodba Splošnega sodišča z dne 14. decembra 2006 v združenih zadevah Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, od T-259/02 do T-264/02 in T-271/02, ZOdl., str. II-5169, točki 219 in 223).

72 Tako so Smernice, čeprav jih ni mogoče opredeliti za pravna pravila, ki bi jih uprava v vsakem primeru morala spoštovati, vendarle pravila ravnanja, ki kažejo na prakso, ki ji je treba slediti in od katere uprava v konkretnem primeru ne more odstopiti, ne da bi to utemeljila (glej v tem smislu zgoraj v točki 69 navedeno sodbo Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točki 209 in 210, in sodbo Sodišča z dne 18. maja 2006 v zadevi Archer Daniels Midland in Archer Daniels Midland Ingredients proti Komisiji, C-397/03 P, ZOdl., str. I-4429, točka 91).

73 Vendar prostovoljno omejevanje diskrecijske pravice Komisije, ki je posledica sprejetja Smernic, ni nezdružljivo z ohranitvijo njene široke diskrecijske pravice (sodba Splošnega sodišča z dne 8. julija 2004 v zadevi Mannesmannröhren-Werke proti Komisiji, T-44/00, ZOdl., str. II-2223, točke 246, 274 in 275). Dejstvo, da je Komisija v Smernicah natančno opredelila svoj pristop pri presoji teže kršitve, namreč ne nasprotuje temu, da jo preuči celovito glede na vse upoštevne okoliščine, vključno z dejavniki, ki niso izrecno navedeni v Smernicah (zgoraj v točki 71 navedena sodba Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, točka 237).

74 V skladu z metodo iz Smernic je izhodišče Komisije za izračun zneskov glob, ki jih je treba naložiti zadevnim podjetjem, znesek, določen glede na težo „same“ kršitve. Pri ocenjevanju teže te kršitve je treba upoštevati njeno naravo, njen dejanski vpliv na trg, kjer se to lahko meri, in velikost upoštevnega geografskega trga (točka 1 A, prvi odstavek, Smernic).

75 V okviru tega se kršitve razdelijo v tri kategorije, to so „manjše kršitve“, za katere so predvideni zneski glob od 1000 EUR do 1 milijona EUR, „resne kršitve“, za katere so predvideni zneski glob od 1 milijona EUR do 20 milijonov EUR, in „zelo resne kršitve“, za katere so predvideni zneski glob nad 20 milijoni EUR (točka 1 A, drugi odstavek, od prve do tretje alinee, Smernic). V zvezi z zelo resnimi kršitvami Komisija pojasnjuje, da gre navadno za horizontalne omejitve, kot so cenovni karteli in kvote o delitvah trga ali druga ravnanja, ki ogrožajo pravilno delovanje enotnega trga, kot je porazdelitev domačih trgov in povsem jasna zloraba prevladujočega položaja podjetij, ki imajo dejanski monopol (točka 1 A, drugi odstavek, tretja alinea, Smernic).

76 Poleg tega je treba opozoriti, da trije vidiki ocene teže kršitve, navedeni v točki 74 zgoraj, niso enako pomembni v okviru celovite presoje. Narava kršitve ima odločilno vlogo zlasti pri opredelitvi kršitev kot „zelo resnih“ (zgoraj v točki 69 navedena sodba Erste Group Bank in drugi proti Komisiji, točka 101, in sodba Splošnega sodišča z dne 28. aprila 2010 v združenih zadevah Gütermann in Zwicky proti Komisiji, T-456/05 in T-457/05, še neobjavljena v ZOdl., točka 137).

77 Nasprotno pa ne dejanski vpliv na trg ne velikost geografskega trga pri horizontalnih omejevalnih sporazumih, katerih namen je zlasti določanje cen, nista nujna elementa za opredelitev kršitve kot zelo resne. Čeprav je treba ti merili upoštevati pri oceni teže kršitve, gre namreč le za dve izmed drugih meril za celovito presojo teže (glej v tem smislu zgoraj v točki 69 navedeno sodbo Prym in Prym Consumer proti Komisiji, točki 74 in 81, in zgoraj v točki 71 navedeno sodbo Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, točki 240 in 311, ter sodbo Splošnega sodišča z dne 8. oktobra 2008 v zadevi Carbone-Lorraine proti Komisiji, T-73/04, ZOdl., str. II-2661, točka 91).

78 Tako je iz Smernic v skladu z ustaljeno sodno prakso razvidno, da je horizontalne sporazume, katerih namen je, kot v obravnavanem primeru, zlasti določanje cen, mogoče opredeliti kot „zelo resne“ že na podlagi njihove narave, ne da bi bilo treba Komisiji dokazati dejanski vpliv kršitve na trg (zgoraj v točki 69 navedena sodba Prym in Prym Consumer proti Komisiji, točka 75; glej v tem smislu tudi sodbi Splošnega sodišča z dne 27. julija 2005 v združenih zadevah Brasserie nationale in drugi proti Komisiji, od T-49/02 do T-51/02, ZOdl., str. II-3033, točka 178, in z dne 25. oktobra 2005 v zadevi Groupe Danone proti Komisiji, T-38/02, ZOdl., str. II-4407, točka 150).

79 To ugotovitev potrjuje dejstvo, da čeprav je v opisu resnih kršitev izrecno naveden vpliv na trg, pa v opisu zelo resnih kršitev ni nikakršnih zahtev glede dejanskega vpliva na trg (zgoraj v točki 76 navedena sodba Gütermann in Zwicky proti Komisiji, točka 137; glej v tem smislu tudi zgoraj v točki 78 navedeno sodbo Brasserie nationale in drugi proti Komisiji, točka 178).

80 Zato je treba očitke tožeče stranke preučiti z vidika teh načel sodne prakse.

Neupoštevanje dejanskega vpliva kartela na trg pri določitvi globe

81 Tožeča stranka najprej očita Komisiji, da pri izračunu izhodiščnega zneska globe ni upoštevala, da kartel ni imel dejanskega vpliva na trg.

82 Vendar je treba najprej navesti, da je iz izpodbijane odločbe razvidno, da je Komisija znesek globe, naložene različnim naslovnikom, določila na podlagi splošne metode, ki si jo je določila v Smernicah, čeprav se v tej odločbi nanje izrecno ne sklicuje.

83 Natančneje, v zvezi z naravo zadevne kršitve je treba ugotoviti, da je bil predmet kartela med predelovalci zlasti skupno določanje cen, po katerih so predelovalci plačevali surovi tobak, ter razdelitev dobaviteljev in količin surovega tobaka. Take prakse so horizontalne omejitve, kot so cenovni karteli, v smislu Smernic in so torej po naravi „zelo resne“ kršitve. Kot je navedeno v točki 67 zgoraj, so karteli te vrste v sodni praksi opredeljeni kot očitne kršitve pravil o konkurenci ali kot zelo resne kršitve, ker neposredno vplivajo na bistvene parametre konkurence na zadevnem trgu.

84 Iz tega sledi, da bi Komisija v tem primeru, ne da bi storila napako, kartel lahko opredelila kot zelo resno kršitev na podlagi njene narave, in to ne glede na njen dejanski vpliv na trg (glej zgoraj v točkah 76 in 77 navedeno sodno prakso in zlasti zgoraj v točki 69 navedeno sodbo Erste Groupe Bank in drugi proti Komisiji, točka 103).

85 Vendar je tožeča stranka, v nasprotju s svojimi navedbami v pisanjih, na obravnavi trdila, da ne izpodbija opredelitve kršitve kot zelo resne. Obseg svojega očitka je pojasnila takole. V bistvu trdi, da se prag 20 milijonov EUR, določen v Smernicah za zelo resne kršitve, uporablja kot skupna vrednost kazni za vsa podjetja, ki so sodelovala v kartelu. Ker je Komisija v zadevnem primeru določila izhodiščni znesek 55 milijonov EUR za vsa podjetja, ki so sodelovala v kartelu, naj bi presegla omenjeni prag. Zato bi morala upoštevati, da kršitev ni imela vpliva na trg, in obrazložiti, zakaj je presegla ta prag.

86 V zvezi s tem je treba na prvem mestu navesti, da argument tožeče stranke temelji na zmotni predpostavki. Iz sodne prakse je namreč razvidno, da se najnižji izhodiščni znesek 20 milijonov EUR, določen v Smernicah za zelo resne kršitve, nanaša na eno podjetje, in ne na vsa podjetja, ki so sodelovala pri kršitvi (glej v tem smislu zgoraj v točki 69 navedeni sodbi Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točki 306 in 311, in Prym in Prym Consumer proti Komisiji, točka 81, ter sodbi Splošnega sodišča z dne 8. oktobra 2008 v zadevi Schunk in Schunk Kohlenstoff-Technik proti Komisiji, T-69/04, ZOdl., str. II-2567, točka 187, in z dne 30. aprila 2009 v zadevi Nintendo in Nintendo of Europe proti Komisiji, T-13/03, ZOdl., str. II-947, točka 44).

87 Poleg tega ugotovitev, da se „možne globe“ iz Smernic nanašajo na globo za eno podjetje, in ne na vsoto glob za vsa podjetja, ki so sodelovala v kartelu, podpira sistematična razlaga besedila Smernic. Izraz „osnovni znesek“ se v njih sistematično uporablja kot globa, ki jo je treba naložiti enemu podjetju, ne pa vsem članom kartela. To je razvidno zlasti iz drugega odstavka Smernic, v skladu s katerim nova metoda temelji na določitvi osnovnega zneska, ki se bo povečal ali zmanjšal glede na obteževalne ali olajševalne okoliščine. Te se uporabljajo za vsako podjetje, ne pa za vse člane kartela skupaj, tako da se izraz „osnovni znesek“ lahko nanaša samo na globo, ki se uporablja za eno podjetje. Prav tako šesti odstavek točke 1 A Smernic, ki določa, da je, „[č]e kršitev vključuje več podjetij […], lahko v nekaterih primerih treba uporabljati ponderje za zneske, določene znotraj vsake od treh kategorij [iz teh smernic]“, potrjuje, da se ti zneski nanašajo na zneske glob, ki se uporabljajo za posamezno podjetje, ki je sodelovalo pri kršitvi, ne pa na vsoto teh zneskov. Nazadnje, Komisija upravičeno trdi, da bi, če bi se, kot trdi tožeča stranka, v točki 1 A Smernic res hotela sklicevati na najnižji skupni znesek globe za vsa podjetja, to pojasnila z izrecnim izrazom „najnižji znesek globe za vsa podjetja“.

88 Zato je treba ugotoviti, da je v tem primeru Komisija določila izhodiščni znesek globe, ki jo je treba naložiti tožeči stranki, v višini 10 milijonov EUR, kar je precej pod pragom 20 milijonov EUR, določenim v Smernicah.

89 V zvezi s tem je trditev tožeče stranke, da sklepanje Komisije ne pojasni, zakaj so v zadevi, v kateri je bila izdana Odločba C(2004) 4030 konč., izhodiščni zneski precej nižji od omenjenih 20 milijonov EUR, brezpredmetna. Kot je namreč pojasnjeno v sodni praksi, znesek 20 milijonov EUR, določen v točki 1 A, tretja alinea, drugi odstavek, Smernic za zelo resne kršitve, ni najnižji znesek, ki ga ni več mogoče znižati (glej v tem smislu zgoraj v točki 69 navedeno sodbo Prym in Prym Consumer proti Komisiji, točka 97; glej tudi sodbo Splošnega sodišča z dne 29. novembra 2005 v zadevi SNCZ proti Komisiji, T-52/02, ZOdl., str. II-5005, točka 42).

90 Na drugem mestu, posebej v zvezi z upoštevanjem dejanskega vpliva na trg pri določanju zneska globe, je treba opozoriti, da je treba pri določanju tega zneska upoštevati trajanje kršitev in vse dejavnike, ki se lahko upoštevajo pri presoji teže kršitev, kot so ravnanje vsakega izmed podjetij, vloga, ki jo ima vsako izmed podjetij pri izvajanju usklajenih ravnanj, korist, ki so jo lahko podjetja imela od teh ravnanj, njihova velikost in vrednost zadevnega blaga ter nevarnost, ki jo ta vrsta kršitev pomeni za cilje Unije (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 7. junija 1983 v združenih zadevah Musique Diffusion française in drugi proti Komisiji, od 100/80 do 103/80, Recueil, str. 1825, točka 129, in zgoraj v točki 69 navedeno sodbo Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 242). Iz tega sledi, da učinek protikonkurenčnega ravnanja ni sam po sebi odločilno merilo pri presoji ustreznega zneska globe. Natančneje, dejavniki, ki se nanašajo na vidik namere, so lahko pomembnejši od dejavnikov v zvezi z navedenim učinkom, še zlasti kadar gre za kršitve, ki so že same po sebi resne, kot je na primer razdelitev trgov v obravnavani zadevi (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Thyssen Stahl proti Komisiji, C-194/99 P, Recueil, str. I-10821, točka 118; zgoraj v točki 69 navedeno sodbo Prym in Prym Consumer proti Komisiji, točka 96, in sodbo Sodišča z dne 12. novembra 2009 v zadevi Carbone-Lorraine proti Komisiji, C-554/08 P, neobjavljena v ZOdl., točka 44).

91 V tem primeru je treba ugotoviti, da analiza dela izpodbijane odločbe, ki se nanaša na inkriminirana dejanja, kaže, da so predelovalci zavestno ravnali protikonkurenčno, za kar so bili kaznovani (glej zlasti točke 124, 132, 133 in 141 obrazložitve izpodbijane odločbe). Kot je razvidno iz točk 363 in 473 obrazložitve izpodbijane odločbe, to ugotovitev potrjuje okoliščina, da je bil kartel tajen.

92 Poleg tega je iz izpodbijane odločbe razvidno tudi, da so se predelovalci večkrat dogovarjali o ukrepih za zagotavljanje učinkovitega izvajanja omejevalnega sporazuma, kot so vzajemno pošiljanje računov svojih dobaviteljev (točki 122 in 129 obrazložitve izpodbijane odločbe), obvezno posvetovanje v primeru nakupov zunaj sporazumov (točka 139 obrazložitve izpodbijane odločbe), obvezen nadzor nad osebjem, da ne bi prevzelo pobud brez potrebnega usklajevanja (točka 140 obrazložitve izpodbijane odločbe). V zvezi s tem je iz točke 383 obrazložitve izpodbijane odločbe razvidno, da je Komisija dokazala tudi, da se je omejevalni sporazum izvajal.

93 Tako je za zadevni primer značilno, da gre za zelo resno kršitev pravil o konkurenci in da obstajajo dejavniki, ki se nanašajo na vidik namere, kot so elementi, navedeni v točkah 91 in 92 zgoraj.

94 Poleg tega je iz točke 376 obrazložitve izpodbijane odločbe razvidno, da je izhodiščni znesek globe, naložene tožeči stranki, precej nižji od zneska, ki bi ga Komisija v skladu s Smernicami lahko določila za zelo resne kršitve.

95 V teh okoliščinah tožeča stranka ne more trditi, da je Komisija storila napako pri določitvi globe zanjo, ker ni upoštevala, da kršitev domnevno ni vplivala na trg, tudi če bi bilo to mogoče meriti.

96 Na tretjem mestu je treba ugotoviti, da je Komisija pri določanju izhodiščnega zneska globe upoštevala verjetne učinke nezakonitega ravnanja vsakega zadevnega podjetja. Iz točke 370 obrazložitve izpodbijane odločbe je namreč razvidno, da je Komisija menila, da je globe treba določiti glede na tržni položaj vsake od zadevnih strank, da se poleg njene specifične teže upoštevajo tudi verjetne posledice nezakonitega ravnanja vsake od njih.

97 Iz sodne prakse pa je razvidno, da tržni delež vsakega zadevnega podjetja na trgu, ki je predmet omejevalnega ravnanja, tudi brez dokaza o dejanskih posledicah kršitve za trg pomeni objektivni dejavnik, ki pravilno pokaže odgovornost vsakega od njih za morebitno škodljivost, ki jo ima navedeno ravnanje za normalno konkurenco (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 29. aprila 2004 v združenih zadevah Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, T-236/01, T-239/01, od T-244/01 do T-246/01, T-251/01 in T-252/01, Recueil, str. I-1181, točke od 196 do 198). Tako so v skladu s sodno prakso pri odmeri globe tržni deleži podjetja upoštevni za določitev vpliva, ki ga je to lahko imelo na trgu (sodba Sodišča z dne 17. decembra 1998 v zadevi Baustahlgewebe proti Komisiji, C-185/95 P, Recueil, str. I-8417, točka 139, in zgoraj v točki 69 navedena sodba Prym in Prym Consumer proti Komisiji, točka 62).

98 Na podlagi teh načel je Komisija v tem primeru s tem, da je izhodiščni znesek globe določila glede na tržne deleže udeležencev kartela, v skladu s sodno prakso uporabila upoštevno merilo za določanje vpliva, ki ga je ravnanje tožeče stranke lahko imelo na trgu.

99 Na četrtem mestu, v zvezi s podatki, navedenimi v izpodbijani odločbi, ki po mnenju tožeče stranke dokazujejo, da kartel ni imel vpliva na trg, je iz sodne prakse razvidno, da je za presojo teže kršitve odločilno vprašanje, ali so udeleženci kartela storili vse, kar je bilo v njihovi moči, da bi njihovi nameni imeli dejanske učinke. Na nadaljnje dogajanje v zvezi z dejansko uresničenimi tržnimi cenami so lahko vplivali drugi dejavniki, nad katerimi udeleženci kartela niso imeli nadzora, zato zunanjih dejavnikov, ki so ovirali njihova prizadevanja, ne morejo navajati sebi v prid in jih razlagati kot dejavnike, ki upravičujejo znižanje globe (glej zgoraj v točki 71 navedeno sodbo Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, točka 287, in zgoraj v točki 76 navedeno sodbo Gütermann in Zwicky proti Komisiji, točka 130 in navedena sodna praksa).

100 Ker so v tem primeru člani kartela sprejeli ukrepe, da bi njihovi protikonkurenčni cilji imeli dejanski učinek (glej točki 91 in 92 zgoraj), samo sprememba tržnih cen, kot je zvišanje cene tobaka, ki jo navaja tožeča stranka, ne more upravičiti znižanja globe. Ni namreč mogoče izključiti, da bi bilo brez kartela zvišanje cen večje od omenjenega.

101 Nazadnje, v zvezi s trditvijo, da je tožeča stranka pogosto motila delovanje in trdnost kartela, kar naj bi po njenem mnenju podkrepilo predpostavko, da kršitev ni vplivala na trg, zadošča ugotovitev, da je Komisija „moteče“ ravnanje tožeče stranke za kartel opredelila kot olajševalno okoliščino (točka 380 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Kršitev načel enakega obravnavanja in sorazmernosti

102 Najprej je treba v zvezi z domnevno kršitvijo načela enakega obravnavanja opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso navedeno načelo kršeno šele, ko se podobni položaji obravnavajo različno ali različni položaji enako, razen če je takšna obravnava objektivno utemeljena (sodba Sodišča z dne 13. decembra 1984 v zadevi Sermide, 106/83, Recueil, str. 4209, točka 28, in sodba Splošnega sodišča z dne 30. septembra 2009 v zadevi Hoechst proti Komisiji, T-161/05, ZOdl., str. II-3555, točka 79).

103 Vendar je treba v tem primeru ugotoviti, da tožeča stranka trdi le, da spoštovanje načela enakega obravnavanja Komisiji nalaga, da globe razlikuje glede na dejanski vpliv omejevalnih sporazumov na trg in jih določi za vsak posamezen primer. Ne pojasni pa, kako naj bi Komisija v njenem primeru to načelo kršila. Poleg tega je treba opozoriti, da so v skladu z ustaljeno sodno prakso odločbe glede preostalih zadev, ki jih tožeča stranka niti ni navedla, le namig glede morebitnega obstoja diskriminacije, ker je malo verjetno, da so okoliščine v teh zadevah, kot so trgi, proizvodi, podjetja in zadevna obdobja, enake (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 21. septembra 2006 v zadevi JCB Service proti Komisiji, C-167/04 P, ZOdl., str. I-8935, točki 201 in 205; z dne 7. junija 2007 v zadevi Britannia Alloys & Chemicals proti Komisiji, C-76/06 P, ZOdl., str. I-4405, točka 60, in sodbo Splošnega sodišča z dne 30. aprila 2009 v zadevi Itochu proti Komisiji, T-12/03, ZOdl., str. II-883, točka 124).

104 Nato je treba v zvezi z domnevno kršitvijo načela sorazmernosti opozoriti, da to načelo zahteva, da ravnanja institucij Skupnosti ne prestopijo meje tistega, kar je primerno in potrebno za uresničitev legitimnih ciljev zadevne ureditve, pri tem pa je treba takrat, ko je mogoče izbirati med več primernimi ukrepi, uporabiti tistega, ki je najmanj omejujoč, povzročene neugodnosti pa ne smejo biti čezmerne glede na zastavljene cilje (sodbi Sodišča z dne 13. novembra 1990 v zadevi Fedesa in drugi proti Komisiji, C-331/88, Recueil, str. I-4023, točka 13, in z dne 5. maja 1998 v zadevi Združeno kraljestvo proti Komisiji, C-180/96, Recueil, str. I-2265, točka 96; sodba Splošnega sodišča z dne 12. septembra 2007 v zadevi Prym in Prym Consumer proti Komisiji, T-30/05, neobjavljena v ZOdl., točka 223).

105 V postopkih, ki jih sproži Komisija za kaznovanje kršitev pravil o konkurenci, uporaba tega načela pomeni, da globe ne smejo biti čezmerne glede na zastavljene cilje, to je glede na spoštovanje teh pravil, in da mora biti znesek globe, ki je naložena podjetju zaradi kršitve predpisov s področja konkurence, v sorazmerju s kršitvijo, ki se presodi celostno, zlasti ob upoštevanju njene teže (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 8. julija 2004 v združenih zadevah JFE Engineering in drugi proti Komisiji, T-67/00, T-68/00, T-71/00 in T-78/00, ZOdl., str. II-2501, točka 532, in zgoraj v točki 104 navedeno sodbo Prym in Prym Consumer proti Komisiji z dne 12. septembra 2007, točki 223 in 224 in navedena sodna praksa). Načelo sorazmernosti zlasti pomeni, da mora Komisija določiti globo sorazmerno z dejavniki, ki se upoštevajo pri določitvi teže kršitve, in da mora te dejavnike upoštevati skladno in objektivno upravičeno (sodbi Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2006 v zadevi Jungbunzlauer proti Komisiji, T-43/02, ZOdl., str. II-3435, točke od 226 do 228, in z dne 28. aprila 2010 v zadevi Amann & Söhne in Cousin Filterie proti Komisiji, T-446/05, še neobjavljena v ZOdl., točka 171).

106 V zvezi s tem je treba ugotoviti, da tožeča stranka ni dokazala trditve, da kupcem in končnim potrošnikom ni bila povzročena škoda, na katero namerava opreti svoj očitek v zvezi s kršitvijo načela sorazmernosti. Podatki, ki jih je navedla v tem tožbenem razlogu, namreč ne dokazujejo neobstoja učinkov, saj bi nanje lahko vplivali drugi dejavniki (glej točki 99 in 100 zgoraj).

107 Poleg tega tožeča stranka ne more trditi, da je Komisija kršila načelo sorazmernosti s tem, da je za izhodiščni znesek globe določila 10 milijonov EUR, saj gre za zelo resno in namerno kršitev pravil o konkurenci. Sorazmernost izhodiščnega zneska v tem primeru potrjuje okoliščina, da je bil določen precej pod najnižjim pragom, določenim v Smernicah za to vrsto kartela.

Pomanjkljiva in nelogična obrazložitev

108 V zvezi s tem očitkom je treba ugotoviti, da je tožeča stranka v naslovu tožbenega razloga navedla pomanjkljivo ali nelogično obrazložitev, ne da bi to v besedilu očitka podprla s kakršnim koli argumentom. Tožeča stranka je na vprašanje Splošnega sodišča na obravnavi odgovorila, da je navedla, da je obrazložitev nelogična, ker je Komisija naložila kazen, ki je višja od najnižje kazni, določene v Smernicah, ne da bi preučila vpliv kartela na trg.

109 V zvezi s tem je treba opozoriti, da je iz sodne prakse razvidno, da je pri določitvi globe zaradi kršitev konkurenčnega prava obveznost obrazložitve izpolnjena, če Komisija v odločbi navede elemente presoje, na podlagi katerih je lahko določila težo in trajanje kršitve. V zvezi z odločbo o naložitvi globe več podjetjem je treba obseg obveznosti obrazložitve presojati zlasti glede na dejstvo, da je treba težo kršitev ugotoviti ob upoštevanju veliko dejavnikov, kot so zlasti posebne okoliščine primera, njegov kontekst in odvračilni učinek glob, ne da bi bil narejen zavezujoč in izčrpen seznam meril, ki jih je treba obvezno upoštevati (sodba Sodišča z dne 15. oktobra 2002 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, imenovana PVC II, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, od C‑250/99 P do C‑252/99 P in C‑254/99 P, Recueil, str. I-8375, točki 463 in 465).

110 V tem primeru je Komisija v točkah od 365 do 376 obrazložitve izpodbijane odločbe navedla elemente, ki jih je upoštevala pri določitvi izhodiščnih zneskov glob, naloženih različnim zadevnim podjetjem. Komisija je zlasti navedla merila, po katerih je po eni strani presodila težo kršitve in po drugi strani določila izhodiščni znesek, tako da je podjetja razvrstila glede na njihov pomen na trgu, ki ga določa njihov tržni delež, in pri tem upoštevala specifično težo vsakega podjetja in verjetne posledice njegovega nezakonitega ravnanja. Tako so bili pogoji, ki jih v zvezi z obveznostjo obrazložitve nalaga sodna praksa, izpolnjeni.

111 Nazadnje, ker je bilo ugotovljeno (glej točko 88 zgoraj), da je Komisija določila izhodiščni znesek globe, ki jo je treba naložiti tožeči stranki, ki je precej nižji od najnižjega praga, določenega v Smernicah za zelo resne kršitve, trditev v zvezi z nelogično obrazložitvijo ne more uspeti.

112 Ob upoštevanju teh ugotovitev je treba prvi tožbeni razlog zavrniti.

3. Tretji tožbeni razlog: pomanjkljivi obrazložitev in preiskava ter kršitev dokaznega bremena v zvezi s trajanjem udeležbe tožeče stranke pri zatrjevani kršitvi

Trditve strank

113 Tožeča stranka meni, da je Komisija z ugotovitvijo, da je njeno sodelovanje v kartelu trajalo dve leti in osem mesecev, to je od oktobra 1997 do 19. februarja 2002 s prekinitvijo od 5. novembra 1999 do 29. maja 2001, storila očitno napako pri presoji dejstev. V zvezi s tem spominja, da je v upravnem postopku trdila, da je februarja 1999 prekinila sodelovanje v kartelu in da pozneje sodelovanja ni nikdar obnovila. Zato naj bi v kartelu sodelovala malo več kot eno leto. Komisiji očita še, da je svoje ugotovitve oprla na neustrezne dokaze in da tega ni zadostno obrazložila.

114 Na prvem mestu tožeča stranka v zvezi z zaključno fazo prvega obdobja svojega sodelovanja v kartelu trdi, da:

– v nasprotju z ustaljeno sodno prakso v točkah od 157 do 201 obrazložitve izpodbijane odločbe ni nobenega dokaza o njenem sodelovanju na sestankih in pri drugih dejavnostih leta 1999;

– je iz dokazov, ki jih je predložila Komisija, razvidno, da se je tožeča stranka zadnjega sestanka udeležila 14. decembra 1998 (točka 155 obrazložitve izpodbijane odločbe); poleg tega je v notranjem dokumentu družbe Dimon Italia z dne 20. oktobra 1998 (točka 145 obrazložitve izpodbijane odločbe), ki ga je Komisija spregledala, navedeno, da so se „multinacionalke“ od 16. oktobra 1998 pritoževale, ker tožeča stranka ni upoštevala pravil ravnanja, ki jih je nalagal omejevalni sporazum;

– čeprav je bil kartel leta 1999 zelo dejaven, iz izpodbijane odločbe ni razvidno, da je tožeča stranka pri njem sodelovala; kajti v skladu z izpodbijano odločbo: (i) so drugi predelovalci, to so Deltafina, Transcatab, Dimon Italia in Trestina Azienda Tabacchi, izvajali stalen pritisk na APTI, da bi vplivali na pogajanja pri sklepanju panožnih sporazumov (točka 165 obrazložitve izpodbijane odločbe); (ii) so leta 1999 potekali različni sestanki glede kartela med družbami Deltafina, Transcatab in Dimon Italia, zlasti nekateri zelo pomembni sestanki oktobra, ne da bi se jih tožeča stranka udeležila ali bila nanje povabljena (točka 184 obrazložitve izpodbijane odločbe); (iii) so samo nekateri predelovalci potrdili dokument o sortah surovega tobaka Bright in Burley (točka 186 obrazložitve izpodbijane odločbe).

115 Na drugem mestu tožeča stranka v zvezi z obdobjem od 29. maja 2001 do 19. februarja 2002 navaja, da:

– je odločilni dokaz o njenem ponovnem sodelovanju v kartelu telefaks, ki ji ga je 29. maja 2001 poslala Deltafina in v katerem je navedeno, po kakšni ceni bo Deltafina sklenila pogodbe z združenji proizvajalcev za sorto Bright; vendar ta dopis ni bil protikonkurenčen; šlo je namreč za enkraten dopis, da je lažje razumela tržne vrednosti, ki so prevladovale v pogodbah med pridelovalci in predelovalci, katerih postopek podpisovanja so urejala pravila skupne kmetijske politike, ki se je zelo spremenila;

– so na sestankih kartela, ki se jih ni udeležila, pozorno spremljali njene tržne pobude (točka 209 obrazložitve izpodbijane odločbe); poleg tega so bili odnosi med udeleženci kartela in tožečo stranko celo na predlaganem dnevnem redu, ki ga je družba Dimon Italia poslala družbama Deltafina in Transcatab za sestanek, ki bi moral potekati 18. septembra 2001, to je po datumu prejema zadevnega telefaksa (točka 212 obrazložitve izpodbijane odločbe);

– je bilo njeno domnevno sodelovanje v kartelu omejeno na sestanka 16. novembra 2001 in 8. januarja 2002, kot je razvidno iz izjav družbe Transcatab v preiskavi, opravljeni 18. aprila 2002; tožeča stranka se ju je udeležila, ker so jo Deltafina, Dimon Italia in Transcatab povabile, da bi kot „mediator“ odpravila nasprotovanje „konzorcija za varstvo in povečanje vrednosti tobaka Burley Campano“ (v nadaljevanju: konzorcij Burley) uvedbi dražbenega postopka za tobak, katerega pobudnika sta bila Unitab in APTI, vodil pa naj bi ga nacionalni upravni odbor za tobak Burley (v nadaljevanju: Cogentab); tožeča stranka je na sestanek 8. januarja 2002 povabila zainteresirane strani (točka 222 obrazložitve izpodbijane odločbe), na predvečer tega sestanka pa je potekal še en sestanek, na katerem so se Deltafina, Dimon Italia in Transcatab same, brez tožeče stranke in dobaviteljev, včlanjenih v konzorcij Burley, verjetno dogovarjale o skupnem stališču, ki ga je treba zavzeti na pogajanjih naslednji dan.

116 Na prvem mestu Komisija navaja, da je kot datum prekinitve sodelovanja tožeče stranke v kartelu določila 5. november 1999, ker je z roko napisana zabeležka vodje nabave pri družbi Deltafina o sestanku tega dne pokazala, da je bila tožeča stranka na dnevnem redu vpisana kot subjekt, ki je odslej zunaj kartela.

117 V zvezi s tem zavrača trditev tožeče stranke, da je treba kot datum prekinitve njenega sodelovanja v kartelu upoštevati 14. december 1998 (datum zadnjega sestanka kartela, ki naj bi se ga tožeča stranka udeležila) ali da ga je treba določiti na podlagi notranjega dokumenta družbe Dimon Italia z dne 20. oktobra 1998, navedenega v točki 145 obrazložitve izpodbijane odločbe. Po eni strani naj bi tožeča stranka v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah sama priznala, da je v kartelu sodelovala vsaj do februarja 1999, in po drugi strani ta dokument družbe Dimon Italia ne more biti dokaz, da je tožeča stranka leta 1998 prekinila sodelovanje v kartelu, ker v skladu z ustaljeno sodno prakso podjetje ostane polno odgovorno za svojo udeležbo v kartelu, dokler se javno ne distancira od vsebine sestankov. Torej je bilo brez takih dokazov v izpodbijani odločbi pravilno ugotovljeno, da je tožeča stranka sodelovala v kartelu vsaj do 5. novembra 1999.

118 Na drugem mestu Komisija navaja, da je kot datum, ko je tožeča stranka ponovno začela sodelovati v kartelu, določila 29. maj 2001, ker je tega dne tožeča stranka prejela telefaks, v katerem je bilo navedeno, po kakšni ceni bo Deltafina sklenila pogodbe z združenji proizvajalcev.

119 Tako obveščanje med konkurenti naj bi bilo dokaz, da je ponovno začela sodelovati v kartelu, ob upoštevanju, da je pri njem sodelovala že do leta 1999 in da se je kmalu zatem, to je 16. novembra 2001, začela udeleževati sestankov kartela.

120 Poleg tega Komisija v dupliki zavrača trditev tožeče stranke, da je v tožbi jasno zapisala, da namerava izpodbijati ne le trajanje sodelovanja v kartelu, ampak tudi ponovno sodelovanje pri njem od maja 2001 do začetka leta 2002. Komisija meni, prvič, da tožeča stranka šele v repliki prvič nasprotuje nezakonitosti sestankov, s tem da zanika, da bi se leta 2001 ponovno pridružila kartelu. Ta očitek naj bi bil v skladu s povezanimi določbami členov 44(1)(c) in 48(2) Poslovnika nedopusten. Drugič, Komisija vsekakor meni, da je očitek neutemeljen. Izjava družbe Transcatab z dne 18. aprila 2002 (dokument št. 38281/03488) naj bi namreč vsebovala seznam različnih sestankov med udeleženci kartela, na katerem naj bi bil sestanek 16. novembra 2001 označen kot „omejen“ (vrsta sestanka, ki se ga udeležijo pooblaščeni direktorji), sestanek 8. januarja 2002 pa kot „delovni“ (vrsta sestanka, ki se ga udeležijo vodje nabave). Po mnenju Komisije sta ta sestanka imela protikonkurenčni značaj in cilj ter sta zato spadala med dejavnosti kartela. Dejstvo, da so na teh sestankih razpravljali tudi o možnosti uvedbe dražbenega postopka za tobak, ne pomeni, da niso razpravljali o vprašanjih, povezanih s kartelom, in da tožeča stranka v te razprave ni bila vključena. Poleg tega naj tožeča stranka ne bi predložila nobenega dokaza, da se je na teh sestankih javno distancirala od razprav, ki so imele protikonkurenčni cilj.

121 Na tretjem mestu Komisija vsekakor meni, da je ta tožbeni razlog neupošteven. Tudi če bi bilo treba temu tožbenemu razlogu ugoditi, bi to namreč pomenilo samo, da bi se moral izhodiščni znesek globe za tožečo stranko povečati za 15 % namesto za 25 %, kar ne bi vplivalo na končni znesek globe, saj je bila znižana na 2,05 milijona EUR v skladu z zgornjo mejo 10 % iz člena 23(2) Uredbe št. 1/2003.

Presoja Splošnega sodišča

122 V zvezi s trajanjem sodelovanja tožeče stranke pri kršitvi (točki 302 in 378 obrazložitve izpodbijane odločbe) je treba najprej navesti, da med strankama ni sporno, da se je tožeča stranka kartelu pridružila oktobra 1997. Nasprotno pa si stranki v bistvu nasprotujeta, po eni strani, glede vprašanja, ali je Komisija pravilno ugotovila, da je tožeča stranka 5. novembra 1999 nehala sodelovati v kartelu, in, po drugi strani, glede vprašanja, ali je Komisija pravilno ugotovila, da se mu je tožeča stranka 29. maja 2001 ponovno pridružila in pri njem sodelovala do konca kršitve 19. februarja 2002.

123 Nato je treba navesti, da je po mnenju Komisije trditev tožeče stranke, s katero izpodbija nezakonitost sestankov 16. novembra 2001 in 8. januarja 2002, nov tožbeni razlog, ki je bil podan v repliki in je zato nedopusten.

124 Glede tega Splošno sodišče opozarja, da na podlagi člena 48(2), prvi pododstavek, Poslovnika navajanje novih razlogov med postopkom ni dovoljeno, razen če ti izhajajo iz pravnih in dejanskih okoliščin, ki so se pojavile med postopkom. V zvezi s tem je treba tožbeni razlog, ki je neposredna ali posredna ponovitev prej navedenega tožbenega razloga in ki je tesno povezan s slednjim, razglasiti za dopusten (sodbi Splošnega sodišča z dne 10. aprila 2003 v zadevi Travelex Global and Financial Services in Interpayment Services proti Komisiji, T-195/00, Recueil, str. II-1677, točki 33 in 34, in z dne 24. maja 2007 v zadevi Duales System Deutschland proti Komisiji, T-151/01, ZOdl., str. II-1607, točka 71).

125 V tem primeru je treba ugotoviti, da je tožbeni razlog, za katerega Komisija meni, da je nov, ponovitev trditev, ki jih je tožeča stranka navedla v odgovor na argumentacijo Komisije v odgovoru na tožbo v zvezi s tretjim tožbenim razlogom, ki se nanaša na trajanje sodelovanja tožeče stranke v kartelu. Zato je treba trditev Komisije o nedopustnosti zavrniti.

126 Poleg tega je treba ugotoviti, da tožeča stranka izrecno ne zahteva razglasitve ničnosti člena 1(b) izpodbijane odločbe, v katerem je opredeljeno trajanje njenega sodelovanja v kartelu.

127 Vendar je v tem primeru iz pisanj razvidno, da tožeča stranka v bistvu nasprotuje zakonitosti izpodbijane odločbe, ker Komisija ugotavlja, kot je navedeno v členu 1(b) izreka, da je kršitev tožeče stranke trajala od oktobra 1997 do 5. novembra 1999 in od 29. maja 2001 do 19. februarja 2002. Tako je tožeča stranka v pisanjih navedla, da je treba ugotoviti, da je njeno sodelovanje v kartelu trajalo malo več kot eno leto, to je od oktobra 1997 do februarja 1999, in da je Komisija s tem, da je navedla, da je njena kršitev trajala precej dalj, „storila napako pri ugotavljanju dejstev in presoji dokazov, ki jih je predložila [tožeča stranka]“. Poleg tega ni sporno, da je tožeča stranka v upravnem postopku izpodbijala trajanje svojega sodelovanja v kartelu, zlasti v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah (glej v tem smislu in po analogiji zgoraj v točki 78 navedeno sodbo Groupe Danone proti Komisiji, točka 212).

128 Glede na navedeno je torej treba ugotoviti, da z obravnavanim razlogom tožeča stranka ne predlaga le zmanjšanja globe, ampak tudi razglasitev delne ničnosti izpodbijane odločbe, še posebej člena 1, točka (b), njenega izreka, v delu, v katerem je Komisija v njem napačno ugotovila, da je kršitev trajala od oktobra 1997 do 19. februarja 2002, s prekinitvijo od 5. novembra 1999 do 29. maja 2001 (glej v tem smislu in po analogiji zgoraj v točki 78 navedeno sodbo Groupe Danone proti Komisiji, točka 213).

129 Iz sodne prakse pa je razvidno, da mora Komisija dokazati ne samo obstoj kartela, ampak tudi njegovo trajanje (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 15. marca 2000 v združenih zadevah Cimenteries CBR in drugi proti Komisiji, T‑25/95, T‑26/95, od T‑30/95 do T‑32/95, od T‑34/95 do T‑39/95, od T‑42/95 do T‑46/95, T‑48/95, od T‑50/95 do T‑65/95, od T‑68/95 do T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 in T‑104/95, Recueil, str. II-491, točka 2802 in navedena sodna praksa). Natančneje, v zvezi z izvedbo dokaza o kršitvi člena 81(1) ES mora Komisija predložiti dokaze za kršitve, ki jih ugotovi, in zbrati ustrezne dokaze za to, da pravno zadostno dokaže obstoj dejstev, ki so bistvena za kršitev (glej v tem smislu zgoraj v točki 97 navedeno sodbo Baustahlgewebe proti Komisiji, točka 58; sodbo Sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Komisija proti Anic Partecipazioni, C-49/92 P, Recueil, str. I-4125, točka 86, in zgoraj v točki 78 navedeno sodbo Groupe Danone proti Komisiji, točka 215). V dvomu mora sodišče ugoditi podjetju, ki ga zadeva odločba, v kateri je ugotovljena kršitev. Sodišče torej ne more ugotoviti, da je Komisija pravno zadostno dokazala obstoj zadevne kršitve, če dvomi o tem vprašanju, zlasti v okviru tožbe za razglasitev ničnosti in/ali spremembo odločbe, ki nalaga globo. V tem položaju je treba namreč upoštevati načelo domneve nedolžnosti, ki je del temeljnih pravic, varovanih v pravnem redu Unije, in ki je določeno v členu 48(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (UL 2007, C 303, str. 1). Ob upoštevanju narave zadevnih kršitev in teže sankcij, ki se na to navezujejo, velja domneva nedolžnosti še posebej za postopke v zvezi s kršitvami pravil konkurence, ki veljajo za podjetja, ki se jim lahko izrekajo globe ali periodične denarne kazni (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Hüls proti Komisiji, C-199/92 P, Recueil, str. I-4287, točki 149 in 150; glej v tem smislu tudi zgoraj v točki 78 navedeno sodbo Groupe Danone proti Komisiji, točki 215 in 216). Tako mora Komisija predložiti natančne in skladne dokaze kot podlago za trdno prepričanje, da je bila zatrjevana kršitev storjena (glej zgoraj v točki 78 navedeno sodbo Groupe Danone proti Komisiji, točka 217 in navedena sodna praksa).

130 V skladu z ustaljeno sodno prakso ni nujno, da vsak dokaz Komisije zadosti tem merilom glede vsakega znaka kršitve. Zadošča, da tej zahtevi odgovarja sklenjen krog indicev, na katere se sklicuje institucija in ki se presojajo skupaj (glej zgoraj v točki 105 navedeno sodbo JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 180 in navedena sodna praksa).

131 Poleg tega je običajno, da so dejanja v zvezi s protikonkurenčnimi sporazumi tajna in da o njih obstajajo le minimalni zapisi. Iz tega sledi, da tudi če Komisija najde listine, ki jasno dokazujejo nedovoljeno navezovanje stikov med gospodarskimi subjekti, kot so zapisniki sestankov, gre navadno le za nepopolna in posamezna dokazila, tako da je treba posamezne podrobnosti pogosto rekonstruirati s sklepanjem. Zato je v večini primerov treba na obstoj protikonkurenčnega ravnanja ali sporazuma sklepati iz številnih naključij in indicev, ki obravnavani skupaj lahko, kadar ni drugih skladnih pojasnil, pomenijo dokaz o kršitvi konkurenčnih pravil (sodbi Sodišča z dne 7. januarja 2004 v združenih zadevah Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P in C-219/00 P, Recueil, str. I-123, točke od 55 do 57, in z dne 25. januarja 2007 v združenih zadevah Sumitomo Metal Industries in Nippon Steel proti Komisiji, C-403/04 P in C-405/04 P, ZOdl., str. I-729, točka 51).

132 Poleg tega sodna praksa zahteva, da kadar ni dokazov, s katerimi bi lahko neposredno dokazali trajanje kršitve, se Komisija opre vsaj na dokaze glede dejstev, ki so si časovno dovolj blizu, tako da se lahko razumno prizna, da je kršitev trajala brez prekinitve med natančnima datuma (sodba Splošnega sodišča z dne 7. julija 1994 v zadevi Dunlop Slazenger proti Komisiji, T-43/92, Recueil, str. II-441, točka 79; glej zgoraj v točki 55 navedeno sodbo Peróxidos Orgánicos proti Komisiji, točka 51 in navedena sodna praksa).

133 V tem primeru se v zvezi z navedenimi očitki postavlja vprašanje, ali je imela Komisija dovolj dokazov za ugotovitev, da je tožeča stranka sodelovala v kartelu od oktobra 1997 do 5. novembra 1999 in ponovno od 29. maja 2001 do 19. februarja 2002.

Datum prenehanja sodelovanja tožeče stranke v kartelu leta 1999

134 V uvodu je treba navesti, da ni sporno, da je tožeča stranka svoje sodelovanje v kartelu prekinila leta 1999. V nasprotju s tem pa se stranki ne strinjata, kdaj natančno je sodelovanje prekinila. Tožeča stranka nasprotuje temu, da je v kartelu sodelovala po 19. februarju 1999, to je po zadnjem sestanku, za katerega trdi, da se ga je udeležila, medtem ko je Komisija kot datum prekinitve sodelovanja določila 5. november 1999. Ta datum je bil določen na podlagi podatkov v zabeležkah, ki jih je z roko napisal uslužbenec družbe Deltafina 5. novembra 1999 in ki se nanašajo na sestanek kartela tega dne (glej opombo št. 263 izpodbijane odločbe). Iz teh zabeležk naj bi bilo namreč razvidno, da so ena od točk za obravnavo na tem sestanku odnosi med člani kartela in tožečo stranko, kar naj bi kazalo, da so tožečo stranko šteli za subjekt zunaj kartela.

135 Vendar je treba navesti, da v teh z roko napisanih zabeležkah, na podlagi katerih je Komisija ugotovila, da je tožeča stranka svoje sodelovanje v kartelu prekinila leta 1999, v resnici ni omenjenega nobenega datuma prenehanja sodelovanja. Edini nesporni datum, ki ga je mogoče razbrati iz teh zabeležk, je datum, ko so le-te nastale.

136 Zato je treba ugotoviti, da so se dejstva, o katerih se avtor teh zabeležk implicitno izreka, to je okoliščina, da je tožeča stranka postala subjekt zunaj kartela, nujno zgodila, kot Komisija sama priznava v opombi št. 263 izpodbijane odločbe, preden so nastale te zabeležke.

137 Zato te zabeležke v nasprotju s trditvami Komisije ne omogočajo, da se kot datum, ko je tožeča stranka prekinila svoje sodelovanje v kartelu, določi 5. november 1999.

138 V zvezi s tem je treba najprej ugotoviti, da Komisija v točki 157 obrazložitve izpodbijane odločbe, ki je na začetku dela odločbe, ki se nanaša na preučitev inkriminiranih dejstev leta 1999, trdi, da „so imele družbe Deltafina, Dimon [Italia] in Transcatab redne neformalne stike, da so razpravljale o napovedih spreminjanja nakupnih cen v Italiji“, pri čemer ne omenja tožeče stranke (kar je jasno razvidno iz točke 2.3 prošnje za ugodno obravnavo družbe Dimon Italia z dne 4. aprila 2002 (dokument št. 38281/04998), navedenega v točki 7 obrazložitve izpodbijane odločbe). Nato Komisija v točkah 165, 184 in 185 obrazložitve izpodbijane odločbe navaja več stikov med temi tremi predelovalci leta 1999, vendar nobeden ne zadeva tožeče stranke. Poleg tega so, kot je navedeno v točki 186 obrazložitve izpodbijane odločbe, družbe Deltafina, Dimon Italia in Transcatab oktobra 1999 „v zvezi s sortama Bright in Burley sklenile [sporazum], ki je po vsebini in obliki zelo podoben sporazumu Villa Grazioli“. Po mnenju Komisije je bil ta sporazum „namenjen predvsem določanju cen za nakup surovega tobaka […] pri tretjih podjetjih za pakiranje, dodeljevanje tretjih podjetij za pakiranje skupaj z določenimi količinami vsakemu predelovalcu in bojkotiranje tretjih podjetij za pakiranje, ki se niso pridružila odboru Cogentab“. Kot Komisija sama navaja v opombi št. 263 izpodbijane odločbe, je iz pisnih izjav družbe Transcatab z dne 18. aprila 2002, ki jih je predložila med preiskavo v svojih prostorih (glej tudi točko 159 spodaj), razvidno, da je tožeča stranka izstopila iz kartela, „ker se ni strinjala z ustanovitvijo odbora Cogentab“, ki sta ga ustanovila APTI in Unitab oktobra 1999 na podlagi panožnega sporazuma za pridelek sorte Burley leta 1999 (točka 182 obrazložitve izpodbijane odločbe). Poleg tega je iz točke 159 obrazložitve izpodbijane odločbe razvidno, da sta bila sestanka predelovalcev v Rimu (Italija) februarja 1999, med udeleženci katerih tožeča stranka ni navedena, „tudi priložnost za razpravo […] o ustanovitvi skupnega odbora za nakupe […], pozneje imenovanega Cogentab“.

139 Nazadnje, Komisija v izpodbijani odločbi ni navedla nobenega dokaza v zvezi s sodelovanjem tožeče stranke v kartelu do 5. novembra 1999.

140 Komisija je šele na obravnavi prvič navedla domnevno udeležbo tožeče stranke na „operativnem“ sestanku 22. julija 1999, ki ga ni omenila ne v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ne v izpodbijani odločbi.

141 Nasprotno, iz izpodbijane odločbe je razvidno samo, da je tožeča stranka leta 1999 „zapustila kartel“, „ker se ni strinjala z ustanovitvijo odbora Cogentab“ (točka 302 obrazložitve in opomba št. 263 izpodbijane odločbe), in da se je razprava o njegovi ustanovitvi začela na dveh sestankih februarja 1999 (glej točko obrazložitve 159 izpodbijane odločbe), ne da bi Komisija v tej odločbi dokazala, da se je tožeča stranka teh sestankov udeležila.

142 Zato je Komisija napačno presodila dejstva s tem, da je v izpodbijani odločbi štela, da je tožeča stranka nehala sodelovati v kartelu 5. novembra 1999.

143 Tako ob upoštevanju navedenega Komisija, ker ni dokazala, kdaj natančno je tožeča stranka nehala sodelovati v kartelu, ni mogla utemeljeno določiti datuma 5. november 1999, zato je treba v skladu z načelom in dubio pro reo (glej točko 129 zgoraj) kot zadnji mesec sodelovanja tožeče stranke v kartelu določiti februar 1999.

144 Te presoje ne more ovreči trditev Komisije, da je – ker ne obstajajo dokazi, da se je tožeča stranka leta 1998 ali vsekakor februarja 1999 javno distancirala od drugih članov kartela – v skladu s sodno prakso pravilno ugotovila, da je tožeča stranka sodelovala v kartelu do 5. novembra 1999, pri čemer je upoštevala dokaze, ki kažejo, da so na ta datum drugi člani kartela menili, da je tožeča stranka nehala sodelovati.

145 V zvezi s tem je treba opozoriti, da Komisija v izpodbijani odločbi ni dokazala, da se je tožeča stranka leta 1999, natančneje, do 5. novembra tega leta, udeleževala sestankov, na katerih so bili sklenjeni ali so se izvajali protikonkurenčni sporazumi (glej v tem smislu in po analogiji zgoraj v točki 131 navedeno sodbo Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točka 81). Nasprotno, glede sestankov februarja 1999 je v točki 159 obrazložitve izpodbijane odločbe pojasnjeno, da razen za družbe Deltafina, Dimon Italia in Transcatab prisotnosti drugih predelovalcev, vključno s tožečo stranko, ni mogoče „jasno dokazati“.

146 Poleg tega je trditev Komisije v nasprotju z ugotovitvijo iz izpodbijane odločbe, ki temelji na pisnih izjavah družbe Transcatab z dne 18. aprila 2002 (glej opombo št. 263 izpodbijane odločbe), v skladu s katero je tožeča stranka pred 5. novembrom 1999 „že