Zadeva T-38/02

Groupe Danone

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Globe – Smernice o načinu določanja glob – Obvestilo o ugodni obravnavi“

Povzetek sodbe

1. Konkurenca – Upravni postopek – Vpogled v spis – Predmet – Spoštovanje pravic do obrambe – Obseg – Obremenilni dokazi – Izključitev dokazov, ki niso bili predloženi

(člen 81(1) ES)

2. Konkurenca – Upravni postopek – Vpogled v spis – Dokumenti, ki jih ni bilo v spisu o preiskavi – Dokumenti, ki lahko služijo obrambi strank – Obveznost strank, da zahtevajo njihovo predložitev

3. Konkurenca – Upravni postopek – Spoštovanje pravic do obrambe – Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah – Potrebna vsebina

(Uredba Sveta št. 17)

4. Konkurenca – Globe – Znesek – Odmera – Pravice do obrambe – Sodni nadzor – Pristojnost za odločanje o sporu polne jurisdikcije sodišča Skupnosti

(člen 229 ES; Uredba Sveta št. 17, člen 17)

5. Konkurenca – Globe – Znesek – Odmera – Merila – Teža kršitev – Oteževalne okoliščine – Obveznost Komisije, da se drži svoje predhodne prakse odločanja – Neobstoj

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

6. Konkurenca – Upravni postopek – Spoštovanje pravic do obrambe – Vpogled v spis – Obseg – Obremenilni dokazi, ki jih je tretja oseba posredovala ustno – Dokazi morajo biti dostopni zadevnemu podjetju, če je potrebno v pisni obliki

7. Konkurenca – Globe – Znesek – Ustreznost – Sodni nadzor – Elementi, ki jih lahko upošteva sodišče Skupnosti – Podatki, ki jih ni v odločbi o naložitvi globe in ki niso zahtevani za njeno obrazložitev – Vključitev

(členi 229 ES, 230 ES in 253 ES; Uredba Sveta št. 17, člen 17)

8. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Odločba o naložitvi globe – Navedba elementov presoje, ki so Komisiji omogočili določiti težo in trajanje kršitve – Zadostna navedba

(člen 253 ES; Uredba Sveta št. 17, člen 15(2), drugi pododstavek; Obvestili Komisije 96/C 207/04 in 98/C 9/03)

9. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Razdelitev trga – Predmet – Določitev vpliva na trgovino med državami članicami

(člen 81(1) ES)

10. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Globe – Odmera – Merila – Zvišanje splošne višine glob – Dopustnost – Pogoji

(Uredba Sveta št. 17)

11. Konkurenca – Globe – Znesek – Odmera – Metoda izračuna, določena v smernicah Komisije – Obveznost Komisije, da se tega drži – Posledice – Obveznost obrazložitve vseh kršitev

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

12. Konkurenca – Globe – Znesek – Odmera – Kršitev, opredeljena kot zelo težka le na podlagi njene narave – Potrebna odločitev njihovega vpliva in geografske razsežnosti – Neobstoj

(Uredba št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

13. Konkurenca – Globe – Znesek – Odmera – Merila – Teža kršitev – Upoštevanje svetovnega prometa zadevnega podjetja in prometa, ustvarjenega s prodajami blaga, ki so predmet kršitve – Omejitve

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

14. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sodelovanje na srečanjih podjetij v zvezi s protikonkurenčnim ravnanjen – Okoliščina, na podlagi katere se lahko sklepa, da je podjetje, ker se ni oddaljilo od sprejetih odločitev, sodelovalo pri kasnejšem omejevalnem sporazumu – Domnevno prisiljeno sodelovanje – Okoliščina, ki ne upravičuje dejstva, da podjetje ni uporabilo možnosti prijave pri pristojnih organih

(člen 81(1) ES; Uredba Sveta št. 17, člen 3)

15. Konkurenca – Globe – Znesek – Odmera – Merila – Teža kršitev, povezana s preiskovanjem odvračalnega učinka

(Uredba št. 17, člen 15(2))

16. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o kršitvi, ki je bila sprejeta po drugi odločbi Komisije, ki se nanaša na isto podjetje – Neobstoj istovetnosti med kršitvami, ki so predmet obeh odločb – Kršitev načela „non bis in idem“– Neobstoj

17. Konkurenca – Globe – Znesek – Odmera – Merila – Teža kršitev – Presoja glede na absolutno vrednost zadevnih prodaj – Dopustnost

(Uredba št. 17, člen 15(2))

18. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Dokazi, ki jih je treba zbrati – Potrebna stopnja dokazne moči

(člen 81(1) ES)

19. Pravo Skupnosti – Načela – Temeljne pravice – Domneva nedolžnosti – Postopek na področju konkurence – Uporaba

20. Konkurenca – Globe – Znesek – Odmera – Merila – Teža in trajanje kršitve – Kršitev, ki jo je storilo več podjetij – Težo je treba presojati posamično

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

21. Konkurenca – Globe – Znesek – Odmera – Merila – Teža kršitve – Oteževalne okoliščine – Grožnja s povračilnimi ukrepi enega podjetja nasproti drugemu podjetju

22. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Uporaba izjav drugih podjetij, ki so sodelovala pri kršitvi, kot dokazih sredstev – Dopustnost – Pogoji

(člena 81 ES in 82 ES)

23. Konkurenca – Globe – Znesek – Odmera – Komisija uveljavi smernice – Način izračuna, ki temelji na teži in trajanju kršitve ter upošteva zgornjo mejo glede na promet vsakega od podjetij – Zakonitost

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

24. Konkurenca – Globe – Znesek – Odmera – Merila – Teža kršitev – Oteževalne okoliščine – Ponovna kršitev – Pojem

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

25. Konkurenca – Globe – Neobstoj določitve zastaralnega roka, ki izključuje kršitev načela pravne varnosti

(Uredba Sveta št. 17, člen 15; Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

26. Konkurenca – Globe – Znesek – Odmera – Merila – Teža kršitev – Olajševalne okoliščine – Neuporaba sporazuma v praksi – Presoja na ravni posamičnega ravnanja vsakega podjetja

(Uredba Sveta št. 17, člen 15)

27. Konkurenca – Globe – Znesek – Odmera – Merila – Teža kršitev – Olajševalne okoliščine – Neobstoj meril nadzora nad izvrševanjem omejevalnega sporazuma – Izključitev

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

28. Konkurenca – Globe – Znesek – Odmera – Merila – Teža kršitev – Olajševalne okoliščine – Finančni položaj zadevnega podjetja – Izključitev

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

29. Konkurenca – Globe – Znesek – Odmera – Nenaložitev ali znižanje globe zaradi sodelovanja obdolženega podjetja – Potreba po ravnanju, ki omogoča ugotovitev kršitve s strani Komisije – Podatki o dejanjih, na podlagi katerih ni mogoče naložiti glob v skladu z Uredbo št. 17 – Neobstoj upoštevanja

(Uredba Sveta št. 17, člena 11(4) in (5) in 15; Obvestilo Komisije 96/C 207/04)

30. Konkurenca – Globe – Znesek – Odmera – Merila – Ravnanje podjetja v upravnem postopku – Presoja stopnje sodelovanja vsakega od podjetij, ki so sodelovala pri omejevalnem sporazumu – Spoštovanje načela enakega obravnavanja – Neprimerljive stopnje sodelovanja, ki upravičujejo različno obravnavanje

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 96/C 207/04)

31. Konkurenca – Globe – Znesek – Odmera – Nenaložitev ali znižanje globe zaradi sodelovanja obdolženega podjetja – Znižanje na podlagi neizpodbijanja dejstev – Pogoji

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 96/C 207/04, točka D 2)

1. Namen vpogleda v spis v zadevah konkurence je predvsem omogočiti naslovnikom obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, da se seznanijo z dokazi iz spisa Komisije, tako da se lahko na podlagi tega učinkovito izjavijo o sklepih, do katerih je prišla Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah. Dostop do spisa tako pomeni postopkovno garancijo za varstvo pravice do obrambe in še posebej za zagotovitev učinkovitega izvajanja pravice do zaslišanja.

Komisija mora torej podjetjem, ki so predmet postopka na podlagi člena 81(1) ES, omogočiti dostop do vseh obremenilnih in razbremenilnih dokumentov, ki jih je zbrala med preiskavo, razen poslovnih skrivnosti drugih podjetij, internih dokumentov institucije in drugih zaupnih dokumentov.

Če se izkaže, da se je Komisija v izpodbijani odločbi oprla na obremenilne dokumente, ki jih ni v preiskovalnem spisu, in o tem ni obvestila tožeče stranke, je treba navedene dokumente izločiti kot dokaze.

(Glej točke od 33 do 35 in 65.)

2. Če so v okviru upravnega postopka dokumenti, ki bi lahko vsebovali razbremenilne dokaze, v preiskovalnem spisu Komisije, morebitna ugotovitev kršitve pravice do obrambe ni odvisna od načina ravnanja zadevnega podjetja med upravnim postopkom in od vprašanja, ali je bilo to podjetje dolžno zaprositi Komisijo, naj mu omogoči dostop do spisa ali naj mu posreduje določene dokumente.

Nasprotno pa mora zadevno podjetje glede dokumentov, ki bi lahko vsebovali razbremenilne dokaze in niso v preiskovalnem spisu Komisije, instituciji predložiti izrecno zahtevo za dostop do teh dokumentov, opustitev takega ravnanja med upravnim postopkom pa učinkuje prekluzivno glede ničnostne tožbe, ki bi bila morda vložena zoper dokončno odločbo.

(Glej točke 36, 37, 42 in 79.)

3. Komisija je s tem, ko je v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah izrecno navedla, da bo preučila, ali je treba zadevnim podjetjem naložiti plačilo glob, ter ko je prav tako navedla glavne dejanske in pravne okoliščine, ki lahko vplivajo na naložitev plačila globe, kot so teža in trajanje domnevne kršitve ter dejstvo, da je bila storjena namenoma ali iz malomarnosti, izpolnila svojo dolžnost spoštovati pravico podjetij do tega, da se izjavijo. Na ta način jim da potrebne podatke za njihovo obrambo ne le zoper ugotovljeno kršitev, ampak tudi zoper naloženo globo.

(Glej točko 50.)

4. Glede določitev zneska glob, naloženih za kršitev pravil o konkurenci, je pravica do obrambe v razmerju do Komisije zagotovljena prek možnosti predstavitve stališč o trajanju, teži in domnevnem protikonkurenčnem značaju kršitve. Sicer pa so podjetja upravičena tudi do dodatnega zagotovila glede določitve višine zneska glob, saj Sodišče prve stopnje v skladu s členom 17 Uredbe št. 17 odloča o tožbi zoper odločbe Komisije o odmeri globe s pooblastilom neomejene pristojnosti v smislu člena 229 ES in lahko med drugim odpravi, zniža ali zviša naloženo globo. Sodišče prve stopnje je v okviru svojega nadzora z neomejeno pristojnostjo pristojno, da presodi, ali je znesek naložene globe sorazmeren teži in trajanju kršitve, ter da pretehta težo kršitve in okoliščine, na katere se sklicuje tožeča stranka.

(Glej točki 51 in 136.)

5. Dejstvo, da je Komisija v svoji predhodni praksi odločanja upoštevala, da določeni elementi niso oteževalne okoliščine za določanje zneska globe, ne pomeni, da bi morala biti zavezana enako presoditi v kasnejši odločbi. Na drugi strani pa možnost, ki se v okviru neke zadeve daje nekemu podjetju, da se izjavi o nameravani ugotovitvi ponovne kršitve v zvezi z njim, nikakor ne pomeni, da mora Komisija tako ravnati v vseh primerih, niti tega, da zadevno podjetje ob neobstoju take možnosti ne more polno izvrševati svoje pravice do tega, da se izjavi.

(Glej točke 57, 153 in 395.)

6. Komisija na splošno ni zavezana, da sestavlja zapisnike razgovorov, ki jih je v okviru pravil o konkurenci iz Pogodbe imela z določenimi udeleženci kršitve na sestankih z njo.

Neobstoj take obveznosti pa kljub temu ne pomeni, da se lahko Komisija izogne obveznostim, ki jih ima v zvezi z vpogledom v spis. Ni namreč mogoče slediti temu, da ustno občevanje s tretjimi posega v pravico do obrambe. Če torej Komisija v odločbi namerava uporabiti obremenilen podatek, ki ji ga je drug udeleženec pri kršitvi sporočil ustno, potem mora zadevnemu podjetju omogočiti dostop do njega, tako da se lahko to učinkovito izjavi o sklepih, do katerih je Komisija prišla na podlagi tega podatka. Po potrebi mora v ta namen sestaviti tudi pisni dokument, ki mora biti vključen v njen spis.

(Glej točki 66 in 67.)

7. Glede tožb proti odločbam Komisije o naložitvi glob podjetjem zaradi kršitev pravil konkurence je Sodišče prve stopnje pristojno iz dveh naslovov. Na eni strani je po členu 230 ES pristojno za nadzor njihove zakonitosti. V tem okviru mora med drugim nadzirati spoštovanje dolžnosti obrazložitve iz člena 253 ES, katere kršitev pomeni možnost razglasitve ničnosti odločbe. Na drugi strani pa je Sodišče prve stopnje v okviru pooblastila neomejene pristojnosti pristojno za presojo – to mu nalagata člen 229 ES in člen 17 Uredbe št. 17 – primernosti zneska glob. Ta presoja lahko upraviči predložitev in presojo dodatnih podatkov, katerih navedba v izpodbijani odločbi ni zahtevana v okviru dolžnosti obrazložitve iz člena 253 ES.

(Glej točko 95.)

8. Obseg dolžnosti obrazložitve v zvezi z izračunom globe, naložene zaradi kršitve pravil Skupnosti o konkurenci, je treba določiti v skladu z določbami člena 15(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 17, po katerih se „[p]ri določanju višine globe [...] upoštevata teža in trajanje kršitve“. Postopkovna zahteva, ki jo predstavlja ta obveznost obrazložitve, je izpolnjena, če Komisija v odločbi navede tiste elemente presoje, ki so ji omogočili določitev teže in trajanja kršitve. Poleg tega Smernice o načinu določanja glob, naloženih na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe ESPJ, ter obvestilo o ugodni obravnavi v primeru kartelov vsebujejo okvirna pravila o dejavnikih, ki jih Komisija upošteva pri določanju teže in trajanja kršitve. V teh okoliščinah je postopkovna zahteva, ki jo predstavlja navedena dolžnost obrazložitve, izpolnjena, če Komisija v odločbi navede tiste dejavnike, ki jih je upoštevala pri uporabi smernic in po potrebi obvestila o ugodni obravnavi ter ki so ji omogočili določitev teže in trajanja kršitve za izračun zneska globe.

(Glej točko 97.)

9. V okviru uporabe člena 81(1) ES je treba zadevni trg opredeliti zaradi ugotavljanja, ali lahko neki sporazum vpliva na trgovino med državami članicami in ali je njegov namen oziroma učinek preprečevati, omejevati ali izkrivljati konkurenco na skupnem trgu. Zato mora Komisija zadevni trg v odločbi, izdani na podlagi člena 81(1) ES, opredeliti samo, če brez take opredelitve ne bi bilo mogoče ugotoviti, ali lahko zadevni sporazum, sklep podjetniškega združenja ali usklajeno ravnanje vpliva na trgovino med državami članicami in je njegov namen ali učinek preprečevati, omejevati oziroma izkrivljati konkurenco na skupnem trgu.

(Glej točko 99.)

10. Komisija ima na podlagi Uredbe št. 17 določeno območje proste presoje pri določanju zneskov glob, da bi usmerila ravnanje podjetij v smislu spoštovanja pravil o konkurenci.

Dejstvo, da je Komisija v preteklosti naložila globe do določene višine za določene vrste kršitev, tej ne more onemogočiti zvišanja teh zneskov v okviru omejitev iz Uredbe št. 17, če je to potrebno zaradi zagotavljanja izvajanja politike Skupnosti o konkurenci. Učinkovito izvajanje pravil Skupnosti o konkurenci nasprotno zahteva, da lahko Komisija vedno prilagodi raven glob potrebam te politike.

(Glej točke 134, 135, 154, 395, 407 in 415.)

11. Če Komisija sprejme smernice o načinu določanja glob, naloženih na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe ESPJ, s katerimi ob spoštovanju Pogodbe natančneje določi merila, ki jih namerava uporabiti v okviru izvrševanja svojega pooblastila za prosto presojo, potem gre za samoomejitev tega pooblastila, saj mora spoštovati svoja okvirna pravila. Komisija mora torej za ugotovitev teže kršitev od takrat naprej med različnimi elementi obvezno upoštevati tiste, ki jih vsebujejo smernice, poleg tega, da mora posebej navesti razloge, ki po potrebi utemeljujejo odstopanje od njih v določenih točkah.

(Glej točko 138.)

12. Komisija je v smernicah o načinu določanja glob, naloženih na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe ESPJ določila, da naj bi se najpogosteje kot zelo hude kršitve presojale horizontalne omejitve vrste „cenovni karteli“ in delitev trga s kvotami ali druga ravnanja, ki posegajo v pravilno delovanje notranjega trga. Iz tega okvirnega opisa izhaja, da se lahko sporazume ali usklajena ravnanja, ki se nanašajo zlasti na določanje cen in delitev strank, že samo na podlagi njihove narave, ne da bi bilo treba taka ravnanja presojati glede na določen vpliv ali geografski obseg, opredeli kot take. To ugotovitev potrjuje dejstvo, da čeprav okvirni opis kršitev, ki jih je treba šteti za hude, navaja, da gre za kršitve iste vrste, kot so tiste, ki so opredeljene kot lažje, „vendar z doslednejšo uporabo, katerih učinek na trg je večji in ki imajo lahko učinke na večje dele skupnega trga“, pa opis zelo hudih kršitev nasprotno ne omenja nobene zahteve po vplivu niti učinkih na določeno geografsko območje.

(Glej točki 150 in 151.)

13. Med dejavniki, po katerih se presoja težo kršitve, so po potrebi lahko tudi obseg in vrednost blaga, ki je del kršitve, ekonomska moč podjetja in tako tudi vpliv, ki ga ima lahko to na trgu. Na eni strani iz tega sledi, da je z vidika določanja zneska globe mogoče upoštevati tako skupni promet podjetja, ki – kakor koli je že to približno ali nepopolno – kaže na njegovo velikost in ekonomsko moč, kot tudi tisti del prometa, ki izhaja iz prodaje blaga, ki je predmet kršitve, in torej kaže na njen obseg. Na drugi strani pa iz tega izhaja, da ne gre niti eni niti drugi vrsti prometa pripisovati nesorazmernega pomena glede na ostale dejavnike, tako da ustrezen izračun zneska globe ne more biti posledica preprostega izračuna na podlagi skupnega prometa.

(Glej točki 158 in 367.)

14. Če se dokaže, da je podjetje sodelovalo na očitno protikonkurenčnih sestankih med podjetji, mora izkazati, da njegovo sodelovanje na teh sestankih ni imelo nikakršnega protikonkurenčnega namena, in sicer s tem, da dokaže, da je svojim konkurentom pokazalo, da pri njih sodeluje z drugačnim namenom kot oni. Če takega dokaza o distanciranju ni, se lahko šteje, da sodelovanje pri navedenih sestankih – čeprav pasivno – pomeni sodelovanje podjetja pri posledičnem omejevalnem sporazumu. Poleg tega pa dejstvo, da podjetje ni delovalo skladno z rezultati teh sestankov, tega ne odvezuje polne odgovornosti zaradi sodelovanja pri omejevalnem sporazumu. Nazadnje, podjetje, ki je sodelovalo na teh sestankih, se ne more sklicevati na to, da pri tem sodeluje pod prisilo drugih udeležencev, ki imajo morda večjo ekonomsko moč. Pritisk, ki ga je bilo deležno, bi namreč lahko prijavilo pri pristojnih organih in pri Komisiji vložilo pritožbo na podlagi člena 3 Uredbe št. 17, namesto da sodeluje pri zadevnih dejavnostih.

(Glej točke 164, 245 in 423.)

15. Analiza odvračalnega učinka glob, naloženih zaradi kršitve pravil o konkurenci, je namreč sestavni del ponderiranja glob v razmerju do teže kršitve, saj se s tem želi preprečiti, da bi metoda izračuna vodila v zneske glob, ki pri določenih podjetjih ne bi dosegali ustrezne višine za zagotavljanje zadostnega odvračalnega učinka globe.

(Glej točko 170.)

16. Načelo non bis in idem, ki ga določa tudi člen 4 Protokola št. 7 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, je splošno načelo prava Skupnosti, katerega spoštovanje nadzira Sodišče.

Na področju prava konkurence to načelo prepoveduje, da bi Komisija podjetje ponovno obsodila ali preganjala zaradi protikonkurenčnega ravnanja, za katero je bilo že obsojeno ali katerega je bilo oproščeno s predhodno odločbo Komisije, ki je ni mogoče več izpodbijati s tožbo. Pri uporabi načela non bis in idem velja trojni pogoj, in sicer enako dejansko stanje, enak kršitelj in enak varovan pravni interes.

(Glej točki 184 in 185.)

17. Teža kršitve pravil o konkurenci ni odvisna niti samo od njenega geografskega dometa niti od deleža, ki ga predstavlja prodaja, ki je predmet kršitve, glede na prodajo v celotni Evropski uniji. Kljub zgoraj navedenim merilom je namreč absolutna vrednost zadevne prodaje prav tako upošteven kazalnik teže kršitve, saj verodostojno izraža ekonomski pomen poslov, ki jih kršitev želi izločiti iz običajne konkurence.

(Glej točko 191.)

18. Glede dokazovanja kršitev člena 81(1) ES mora Komisija predložiti dokaze za kršitve, ki jih ugotovi, in zbrati ustrezne dokaze za to, da pravno zadostno dokaže obstoj dejstev, ki so bistvena za kršitev. V dvomu mora sodišče ugoditi podjetju, ki ga zadeva odločba, ki ugotavlja kršitev. Sodišče torej ne more ugotoviti, da je Komisija pravno zadostno dokazala obstoj zadevne kršitve, če dvomi o tem vprašanju, zlasti v okviru tožbe za razglasitev ničnosti odločbe, ki nalaga globo.

Komisija mora predložiti natančne in skladne dokaze kot podlago za trdno prepričanje, da je bila kršitev storjena.

Vendar pa je treba poudariti, da ni treba, da vsak od dokazov, ki jih predloži Komisija, ustreza tem merilom v razmerju do vsakega elementa kršitve. Dovolj je, da dokazi, na katere se sklicuje institucija, kot celota ustrezajo tej zahtevi.

(Glej točke 215, 217 in 218.)

19. Načelo domneve nedolžnosti, kot izhaja zlasti iz člena 6(2) Evropske konvencije o človekovih pravicah, je del temeljnih pravic, ki so po sodni praksi Sodišča – sicer tudi potrjene v preambuli k Enotnemu evropskemu aktu in v členu 6(2) Pogodbe o Evropski uniji ter členu 47 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije – varovane v pravnem redu Skupnosti. Ob upoštevanju značaja zadevnih kršitev in teže sankcij, ki se na to navezujejo, velja domneva nedolžnosti še posebej za postopke v zvezi s kršitvami pravil o konkurenci, ki veljajo za podjetja, ki se jim lahko izrekajo globe ali periodične denarne kazni.

(Glej točko 216.)

20. Če je neko kršitev storilo več podjetij, je treba v okviru določanja zneska glob preučiti težo sodelovanja vsakega od njih, kar med drugim vključuje ugotavljanje njihovih vlog pri kršitvi med njihovim sodelovanjem pri kršitvi.

Ta sklep je posledica logike načela individualizacije kazni in sankcij, v skladu s katerim je treba podjetje sankcionirati le za dejanja, ki se mu posamično očitajo, to načelo pa se uporablja v vseh upravnih postopkih, ki se lahko končajo s sankcijami po pravilih Skupnosti o konkurenci.

(Glej točki 277 in 278.)

21. Dejstvo, da podjetje, ki je stranka nekega kartela, prisili drugo stranko tega kartela v razširitev področja slednjega, s tem da mu grozi s sankcijami pri zavrnitvi, je mogoče upoštevati kot oteževalno okoliščino. Neposredni učinek takega ravnanja je namreč povečanje škode, ki jo povzroča kartel, podjetje, ki tako ravna, pa mora zaradi tega nositi še posebno odgovornost.

(Glej točko 281.)

22. Nobeno pravilo niti nobeno splošno načelo prava Skupnosti Komisiji ne prepoveduje, da se v razmerju do podjetja opre na izjave drugih obdolženih podjetij. Če ne bi bilo tako, potem bi bilo dokazno breme glede ravnanj, ki je na strani Komisije, v nasprotju s členoma 81 ES in 82 ES ter preveliko in nezdružljivo z nalogo nadzora nad pravilno uporabo teh določb, ki ji jo daje Pogodba. Vendar pa izjave podjetja, obdolženega sodelovanja pri kartelu, katere resničnost izpodbija več obdolženih podjetij, ni mogoče šteti za zadosten dokaz zadevnih dejstev, ne da bi bila podprta tudi z drugimi dokazi. Če kartel vključuje samo dve podjetji, izpodbijanje vsebine izjave enega podjetja s strani drugega podjetja zadostuje za to, da morajo obstajati tudi drugi dokazi v njeno podporo. To velja še toliko bolj pri izjavi, s katero se želi zmanjšati odgovornost podjetja, v imenu katerega je izrečena, s tem da se poveča odgovornost drugega podjetja.

Poleg tega, glede dokumenta, ki bi navajal besedilo navedene grožnje enega podjetja drugemu in katerega dokazno vrednost prvo podjetje izpodbija, je treba za presojo dokazne vrednosti takega dokumenta najprej preveriti verodostojnost podatkov, ki jih ta vsebuje. Treba je torej še posebej upoštevati vir dokumenta, okoliščine njegovega nastanka in njegovega naslovnika ter se vprašati, ali se glede na njegovo vsebino zdi razumen in verodostojen.

(Glej točki 285 in 286.)

23. Po metodologiji iz smernic za določitev zneska glob, naloženih na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe ESPJ, se izračun zneska glob še vedno opravi glede na obe merili iz člena 15(2) Uredbe št. 17, to je teže kršitve in njenega trajanja, in to ob upoštevanju najvišje omejitve glede prometa vsakega od podjetij, ki ga določa navedena določba.

Zato za smernice ni mogoče trditi, da presegajo pravni okvir sankcij, kot ga opredeljuje navedena določba.

(Glej točki 343 in 344.)

24. Komisija mora pri presoji teže kršitve zaradi določanja zneska globe upoštevati ne le posebne okoliščine zadeve, ampak tudi kontekst, v katerem je bila kršitev storjena, in poskrbeti za odvračilnost njenega ukrepanja, predvsem pri kršitvah, ki so še posebej škodljive za doseganje ciljev Skupnosti.

V zvezi s tem je treba pri analizi teže storjene kršitve upoštevati morebitno ponovno kršitev. Z vidika odvračilnosti je namreč ponovna kršitev okoliščina, ki upravičuje precejšnje zvišanje osnovnega zneska globe. Dejansko je dokaz za to, da prej naložena sankcija ni bila dovolj odvračilna.

Poleg tega pa je ponovna kršitev, čeprav se nanaša na lastnost kršitelja, to je nagnjenost k storitvam takih kršitev, prav zato zelo močan pokazatelj teže zadevnega ravnanja in zato za potrebo po zvišanju sankcije zaradi učinkovitega odvračilnega učinka.

Pojem ponovne kršitve, kot ga vsebujejo določeni nacionalni pravni redi, pomeni, da neka oseba stori nove kršitve, potem ko je bila že kaznovana za podobne kršitve.

Vendar pa pojem ponovne kršitve glede na cilj, ki ga zasleduje, ne vključuje nujno predhodne denarne sankcije, ampak samo predhodno kršitev. Z upoštevanjem povratka v zvezi z dano kršitvijo se namreč želi doseči hujšo sankcijo za podjetje, ki jo je zakrivilo, kadar se izkaže, da predhodna ugotovitev kršitve ni zadostovala za preprečitev ponovitve protipravnega ravnanja. V zvezi s tem odločilni element povratka ni predhodni izrek sankcije, ampak predhodna ugotovitev kršitve s strani kršitelja.

(Glej točke od 347 do 349, 362 in 363.)

25. Zastaralni rok zagotavlja pravno varnost, kršitev tega pa je nespoštovanje navedenega načela le, če je zastaralni rok določen vnaprej, česar pa za ugotovitev ponovne kršitve glede nekega podjetja ne določata niti člen 15 Uredbe št. 17, ki je pravni okvir za sankcije, ki jih lahko naloži Komisija za kršitev pravil Skupnosti o konkurenci, niti smernice o načinu določanja glob, naloženih na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe ESPJ.

26. Olajševalne okoliščine iz točke 3 smernic o načinu določanja glob, naloženih na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe ESPJ temeljijo na ravnanju vsakega od podjetij.

Iz tega izhaja, da je treba za presojo olajševalnih okoliščin, med katerimi je tista v zvezi z neizvajanjem sporazumov, upoštevati ne le učinke celotne kršitve, ki jih je treba upoštevati pri presoji konkretnega vpliva kršitve na trg zaradi ocene njene teže (prva alinea točke 1A smernic), ampak ravnanje posameznega podjetja, tako da se lahko oceni teža v zvezi z udeležbo vsakega podjetja pri kršitvi.

(Glej točki 383 in 384.)

27. Neobstoj ukrepov za nadzor nad izvajanjem kartela sam po sebi ne more biti olajševalna okoliščina.

(Glej točko 393.)

28. Komisija pri določanju zneska globe, ki se jo naloži za kršitev pravil Skupnosti o konkurenci, ne more biti zavezana k upoštevanju finančnih težav nekega podjetja, kar bi vodilo v dajanje neupravičene konkurenčne prednosti podjetjem, ki so manj prilagojena pogojem na trgu.

(Glej točko 413.)

29. Zmanjšanje globe zaradi sodelovanja med upravnim postopkom je utemeljeno samo, če je ravnanje zadevnega podjetja Komisiji omogočilo ugotoviti kršitev z manj težavami in jo, odvisno od primera, odpraviti.

Sodelovanje podjetja pri preiskavi ne daje pravice do nobenega zmanjšanja globe, če to sodelovanje ne presega tistega, kar je obvezno po členu 11(4) in (5) Uredbe št. 17. Nasprotno pa, če podjetje v odgovor na zahtevo za informacije po členu 11 Uredbe št. 17 predloži informacije, ki presegajo tiste, katerih predložitev lahko Komisija zahteva po navedenem členu, je zadevno podjetje upravičeno do zmanjšanja globe.

Prav tako dejstvo, da je podjetje Komisiji v okviru preiskave kartela dalo na razpolago informacije v zvezi z dejanji, za katere v nobenem primeru ne bi bilo dolžno plačati globe po Uredbi št. 17, ne pomeni sodelovanja iz obvestila o ugodni obravnavi v primeru kartelov, še manj pa iz njegove točke D.

(Glej točke 449, 451, 452 in 471.)

30. Komisija v okviru presoje sodelovanja podjetij v upravnem postopku, uvedenem proti prepovedanemu omejevalnemu sporazumu ne sme kršiti načela enakega obravnavanja, to je splošnega načela prava Skupnosti, ki je kršeno takrat, kadar se primerljive položaje obravnava različno ali različne položaje obravnava enako, razen če je taka obravnava objektivno upravičena.

V zvezi s tem presoja stopnje sodelovanja podjetij ne sme biti odvisna od izključno naključnih dejavnikov. Različno obravnavanje zadevnih podjetij je treba torej pripisati neprimerljivim stopnjam sodelovanja, zlasti glede predložitve različnih informacij ali predložitve teh informacij v različnih fazah upravnega postopka oziroma v neprimerljivih okoliščinah.

Poleg tega, če podjetje v okviru sodelovanja le potrdi, in sicer na manj natančen in izrecen način, določene informacije, ki jih je v okviru sodelovanja že predložilo drugo podjetje, potem sodelovanja tega podjetja, čeprav je mogoče, da je njegovo sodelovanje v določeni meri uporabno za Komisijo, ni mogoče šteti za primerljivo s sodelovanjem prvega podjetja, ki je posredovalo navedene informacije. Izjava, ki v določeni meri le potrjuje izjavo, ki jo je že imela Komisija, namreč znatno ne olajšuje nalog Komisije in zato tudi ne dovolj, da bi upravičevala zmanjšanje zneska globe zaradi sodelovanja.

(Glej točke od 453 do 455.)

31. Da bi bilo upravičeno do zmanjšanja zneska globe iz naslova neizpodbijanja dejanskega stanja, mora podjetje v skladu z drugo alineo točke D 2 obvestila o ugodni obravnavi v primeru kartelov izrecno obvestiti Komisijo o tem, da ne namerava izpodbijati resničnosti dejanskega stanja, potem ko se je seznanilo z obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah.

Vendar ne zadostuje, da podjetje splošno navaja, da ne izpodbija zatrjevanega dejanskega stanja v skladu z obvestilom o ugodni obravnavi, če v okoliščinah obravnavane zadeve ta navedba za Komisijo ni niti najmanj uporabna. Da bi bilo namreč neko podjetje upravičeno do zmanjšanja globe zaradi sodelovanja med upravnim postopkom, mora njegovo ravnanje olajševati delo Komisije, ki je v ugotavljanju in zatiranju kršitev pravil Skupnosti o konkurenci.

(Glej točki 504 in 505.)

SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (peti senat)

z dne 25. oktobra 2005( )

„Konkurenca – Sporazumi, sklepi in usklajena ravnanja – Globe – Smernice za izračun zneska kazni – Obvestilo o ugodni obravnavi“

V zadevi T‑38/02,

Groupe Danone, s sedežem v Parizu (Francija), ki jo zastopata A. Winckler in M. Waha, odvetnika,

tožeča stranka,

proti

Komisiji Evropskih skupnosti, ki jo zastopata A. Bouquet in W. Wils, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,

tožena stranka,

katere predmet je predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2003/569/ES z dne 5. decembra 2001 o postopku na podlagi člena 81 Pogodbe ES (zadeva IV/37.614/F3 PO/Interbrew in Alken-Maes, UL 2003, L 200, str. 1), podredno pa predlog za zmanjšanje globe, naložene tožeči stranki po členu 2 navedene odločbe,

SODIŠČE PRVE STOPNJE

EVROPSKIH SKUPNOSTI (peti senat),

v sestavi M. Vilaras, predsednik, E. Martins Ribeiro in K. Jürimäe, sodnici,

sodni tajnik: J. Plingers, administrator,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 8. decembra 2004

izreka naslednjo

Sodbo

Pravni okvir

1 Uredba Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prva uredba o izvajanju členov [81] in [82] (UL 1962, 17, str. 204), v členu 15(2) določa:

„Komisija lahko podjetjem ali podjetniškim združenjem z odločbo naloži globo od 1000 do 1.000.000 [eurov] ali višjo vsoto, ki pa ne presega 10 % prometa v predhodnem poslovnem letu vsakega podjetja, udeleženega pri kršitvi, kadar namerno ali iz malomarnosti:

a) kršijo člen [81](1) ali člen [82] Pogodbe; ali

b) ne izpolnjujejo katere koli obveznosti, naložene v skladu s členom 8(1) [Uredbe].

Pri določanju višine globe se upoštevata teža in trajanje kršitve.“

2 Smernice za izračun glob, naloženih na podlagi člena 15(2) Uredbe št. 17 in člena 65(5) Pogodbe ESPJ (UL 1998, C 9, str. 3, v nadaljevanju: smernice), določajo metodologijo, ki se uporablja za izračun zneska teh glob, ki „temelji na določitvi osnovnega zneska, ki se poviša ob upoštevanju oteževalnih okoliščin in zmanjša ob upoštevanju olajševalnih okoliščin“ (smernice, drugi pododstavek). Po istih smernicah se „ta osnovni znesek določi glede na težo in trajanje kršitve, edini merili iz člena 15, odstavka 2, Uredbe št. 17“ (smernice, točka 1).

3 Obvestilo Komisije o nenalaganju ali zmanjševanju glob v primeru kartelov (UL 1996, C 207, str. 4, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi) „opredeljuje pogoje, pod katerimi so lahko podjetja, ki sodelujejo s Komisijo med njeno preiskavo nekega kartela, oproščena plačila globe ali so lahko upravičena do zmanjšanja globe, ki bi jo sicer morala plačati“ (točka A 3 Obvestila).

4 Točka D obvestila o ugodni obravnavi tako določa:

„D. Znatno zmanjšanje zneska globe

1. Če podjetje sodeluje, ne da bi bili izpolnjeni pogoji iz [točk] B in C, je upravičeno do od 10 do 50 % zmanjšanja zneska globe, ki bi mu bila naložena, če ne bi sodelovalo.

2. To se lahko primeroma zgodi, če:

– podjetje Komisiji, preden je poslala obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, posreduje informacije, dokumente ali druge dokaze, ki potrjujejo obstoj storjene kršitve,

– podjetje po tem, ko prejme obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, obvesti Komisijo, da ne izpodbija resničnosti dejanskega stanja, na katerega Komisija opira svoje obtožbe.“

Dejansko stanje

5 V kritičnem času sta bili družbi Interbrew NV (v nadaljevanju: Interbrew) in Brouwerijen Alken-Maes NV (v nadaljevanju: Alken-Maes) prva oziroma druga največja družba na belgijskem trgu piva. Alken-Maes je bil odvisna družba skupine Danone SA (v nadaljevanju: tožeča stranka), ki je prek odvisne družbe Brasseries Kronenbourg SA (v nadaljevanju: Kronenbourg) poslovala tudi na francoskem trgu piva. Leta 2000 je tožeča stranka prenehala s poslovanjem na področju piva.

6 Komisija je leta 1999 v zadevi IV/37.614/F3 začela preiskavo v zvezi z morebitnimi kršitvami pravil Skupnosti o konkurenci v belgijskem pivovarskem sektorju.

7 Komisija je 29. septembra 2000 v okviru navedene preiskave izvedla postopek in izdala obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah zoper tožečo stranko ter družbe Interbrew, Alken-Maes, NV Brouwerij Haacht (v nadaljevanju: Haacht) in NV Brouwerij Martens (v nadaljevanju: Martens). Postopek, uveden zoper tožečo stranko, in obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ji je bilo izdano, sta zadevala njeno domnevno vpletenost v tako imenovani kartel „Interbrew‑Alken‑Maes“ na belgijskem trgu piva.

8 Komisija je 5. decembra 2001 izdala Odločbo 2003/569/ES o postopku na podlagi člena 81 Pogodbe ES (zadeva IV/37.614/F3 PO/Interbrew in Alken‑Maes, UL 2003, L 200, str. 1), ki je zadevala tožečo stranko ter družbe Interbrew, Alken‑Maes, Haacht in Martens (v nadaljevanju: izpodbijana odločba).

9 Izpodbijana odločba ugotavlja različni kršitvi pravil o konkurenci, in sicer zapleteno mrežo sporazumov in/ali usklajenih ravnanj na področju prodaje piva v Belgiji (v nadaljevanju: kartel Interbrew/Alken‑Maes) in usklajena ravnanja na področju prodaje piva pod znamko distributerja. Izpodbijana odločba ugotavlja, da so tožeča stranka, Interbrew in Alken-Maes sodelovale pri prvi kršitvi, medtem ko so Interbrew, Alken-Maes, Haacht in Martens sodelovale pri drugi.

10 Čeprav je bila tožeča stranka v kritičnem času matična družba Alken‑Maes, izpodbijana odločba ugotavlja le eno kršitev z njene strani. Tožeča stranka je bila, ob upoštevanju njene dejavne vloge pri kartelu Interbrew/Alken-Maes, spoznana za odgovorno zaradi svoje udeležbe in tudi udeležbe Alken-Maes pri navedenem kartelu. Nasprotno pa je Komisija menila, da tožeči stranki ni bilo mogoče pripisati odgovornosti za sodelovanje njene odvisne družbe pri usklajenem ravnanju na področju prodaje piva pod znamko distributerja, saj ni bila vpletena v ta kartel.

11 Pri kršitvi, očitani tožeči stranki, gre za sodelovanje, neposredno in prek odvisne družbe Alken-Maes, pri zapleteni mreži sporazumov in/ali usklajenih ravnanj, ki so zadevala splošni dogovor o nenapadanju, cenah in popustih na področju trgovine na drobno, o delitvi strank v sektorju „hoteli, restavracije, bari“ (v nadaljevanju: horeba), vključno s tako imenovanimi „nacionalnimi“ strankami, o omejitvi naložb in oglaševanju na trgu horeba, novi cenovni strukturi za sektor horeba in trgovini na drobno ter izmenjavi podatkov o prodaji v sektorju horeba in trgovini na drobno.

12 Izpodbijana odločba ugotavlja, da je navedena kršitev trajala od 28. januarja 1993 do 28. januarja 1998.

13 Komisija je glede na oceno, da ji vsi podatki omogočajo zaključek, da je kršitev prenehala, menila da zadevnih družb ni treba zavezati k prenehanju kršitve po členu 3 Uredbe št. 17.

14 Nasprotno pa je Komisija menila, da je treba po členu 15(2) Uredbe št. 17 družbi Interbrew in tožeči stranki naložiti globo zaradi njunega sodelovanja pri kartelu Interbrew/Alken‑Maes.

15 V zvezi s tem je Komisija v izpodbijani odločbi navedla, da so vse udeleženke kartela Interbrew/Alken-Maes namerno storile obravnavano kršitev.

16 Komisija je za izračun zneska globe v izpodbijani odločbi sledila metodologiji, opredeljeni v smernicah in obvestilu o ugodni obravnavi.

17 Izrek izpodbijane odločbe se glasi:

„Člen 1

[Interbrew], [Alken-Maes] in [tožeča stranka] so kršile člen 81(1) [ES], in sicer s sodelovanjem v zapleteni mreži sporazumov in/ali usklajenih ravnanjih, ki zadevajo splošni dogovor o nenapadanju, o cenah in o oglaševanju na področju trgovine na drobno, o delitvi strank v sektorju horeba (vključujoč horebo, ,klasično‘ in nacionalne stranke), o omejitvi naložb in oglaševanja na trgu horeba, o novi cenovni strukturi v sektorju horeba in trgovini na drobno ter o izmenjavi podatkov o prodaji v sektorju horeba in trgovini na drobno, in to v obdobju od 28. januarja 1993 do 28. januarja 1998.

Člen 2

[Interbrewu] in [tožeči stranki] se zaradi kršitev, ugotovljenih v členu 1, naložijo naslednje globe:

a) [Interbrew]: globa 45,675 milijona eurov;

b) [tožeči stranki]: globa 44,043 milijona eurov.

[...]“

Postopek in predlogi strank

18 Tožeča stranka je to tožbo 22. februarja 2002 vložila v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje.

19 Po poročilu sodnika poročevalca se je Sodišče prve stopnje (peti senat) odločilo opraviti ustni postopek. Sodišče prve stopnje je v skladu s členom 64 Poslovnika stranke povabilo k predložitvi določenih dokumentov in k odgovoru na nekatera pisna vprašanja. Stranke so te zahteve izpolnile v roku, določenem za to.

20 Tožeča stranka je z dopisom z dne 30. novembra 2004 Sodišče prve stopnje zaprosila, naj spisu pridruži tudi Odločbo Komisije z dne 29. septembra 2004 o postopku na podlagi člena 81 Pogodbe ES (zadeva COMP/C.37750/B2 – Brasseries Kronenbourg, Brasseries Heineken), vročeno pod številko C(2004)3597 konč. (v nadaljevanju: odločba Kronenbourg/Heineken), in naj z ukrepom procesnega vodstva iz člena 64(4) Poslovnika pozove Komisijo, naj se pred obravnavo ali po njej izjavi o rezultatih svoje preiskave glede morebitne zlorabe prevladujočega položaja s strani družbe Interbrew na belgijskem trgu piva.

21 Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 3. decembra 2004 v spis vključilo navedeni dopis in Komisijo obvestilo, da je pozvana, da med obravnavo predstavi svoja stališča o prošnji tožeče stranke, naj se odločba Kronenbourg/Heineken pridruži spisu. Prav tako je zavrnilo prošnjo za ukrep procesnega vodstva, prek katerega naj bi se Komisija izjavila o rezultatih svoje preiskave o morebitni zlorabi prevladujočega položaja s strani družbe Interbrew na belgijskem trgu piva.

22 Stranke so na javni obravnavi 8. decembra 2004 predstavile ustne navedbe in odgovore na ustna vprašanja Sodišča prve stopnje. Komisija je na obravnavi navedla, da je nasprotuje prošnji tožeče stranke za pridružitev odločbe Kronenbourg/Heineken v spis, kar je bilo storjeno na podlagi sklepa Sodišča prve stopnje.

23 Tožeča stranka Sodišču prve stopnje predlaga:

– naj v skladu s členom 230 ES izpodbijano odločbo razglasi za nično, podredno pa, naj v skladu s členom 229 ES zniža naloženo globo iz člena 2 navedene odločbe;

– naj Komisiji naloži plačilo stroškov.

24 Komisija Sodišču prve stopnje predlaga:

– naj zavrne tožbo;

– naj tožeči stranki naloži plačilo stroškov.

Pravno stanje

25 Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja osem razlogov. Dva razloga, ki se uveljavljata primarno, merita na razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, nanašata pa se na kršitev pravice do obrambe in načela dobrega upravljanja (prvi razlog) ter kršitve obveznosti obrazložitve (drugi razlog). Šest ostalih razlogov, ki se uveljavljajo podredno, zadeva zmanjšanje zneska naložene globe. Temeljijo pa na napačni presoji teže kršitve z vidika določanja izhodiščnega zneska globe v nasprotju z načelom sorazmernosti, enakosti obravnave in prepovedi ponovnega sojenja o isti stvari – ne bis in idem (tretji razlog), napačni presoji trajanja kršitve (četrti razlog), neutemeljenost oteževalne okoliščine prisiljenja družbe Interbrew (peti razlog), neutemeljeno upoštevanje oteževalne okoliščine ponovne kršitve s strani tožeče stranke (šesti razlog), nezadostno upoštevanje olajševalnih okoliščin (sedmi razlog) ter napačno presojo obsega sodelovanja tožeče stranke v nasprotju z načelom enakosti obravnave in obvestila o ugodni obravnavi (osmi razlog).

A – Predlogi za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe

1. Kršitev pravice do obrambe in načela dobrega upravljanja

26 Ta razlog se deli na tri dele. V prvem delu tožeča stranka navaja, da ni imela možnosti preučiti okoliščin, v katerih je bil pripravljen dokument, ki ga je Komisija uporabila zoper njo. V drugem delu navaja, da ji Komisija ni dovolila, da se pred izdajo izpodbijane odločbe seznani s podatki, ki so bili upoštevani pri izračunu globe. Končno pa tožeča stranka v tretjem delu navaja, da je nedokumentiranost sestankov med Komisijo in družbo Interbrew ter zavrnitev Komisije, da bi ji posredovala odgovor Interbrew na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ne le kršitev pravice do obrambe, ampak tudi kršitev načela dobrega upravljanja.

a) Prvi del, ki se opira na to, da tožeča stranka ni imela možnosti preučiti okoliščin, v katerih je bil pripravljen dokument, ki ga je Komisija uporabila zoper njo

Trditve strank

27 Tožeča stranka navaja, da bi bilo treba izpodbijano odločbo razglasiti za nično zato, ker ni imela možnosti komentirati in izpodbijati izvlečka dokumenta, ki ga je Komisija pred tem skopirala pri družbi Heineken NV (v nadaljevanju: Heineken) v okviru povezane preiskave na Nizozemskem (v nadaljevanju: dokument Heineken). Komisija naj bi se na ta dokument sklicevala v točki 55 izpodbijane odločbe, in sicer za utemeljitev zaključka, da je tožeča stranka pritiskala na Interbrew, s tem da ji je grozila s sankcijami na francoskem trgu, da bi jo prisilila k razširitvi področja uporabe kartela. Drugi podatki, ki so bili upoštevani pri tem zaključku in naj bi bili navedeni v uvodni navedbi 54 izpodbijane odločbe, naj bi bili omejeni na enostranske izjave družbe Interbrew.

28 Tožeča stranka priznava, da je dokument Heineken naveden v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah in da se je z njim seznanila pri pregledu spisa. Vendar pa naj bi se Komisija v izpodbijani odločbi zadovoljila s tem, da je navedla kraj in okoliščine pridobitve dokumenta Heineken ter tako brez drugih formalnosti dala verodostojnost temu dokumentu, tožeči stranki pa naj tudi ne bi dala možnosti preučiti okoliščin, v katerih je bil sestavljen.

29 Tako tožeča stranka naj ne bi imela dostopa do dopisov ali internih zabeležk, ki so bili sestavljeni pred njim ali po njem, kolikor ti niso del spisa. V spis naj ne bi bil vključen noben dokaz v zvezi s tem dokumentom, ki bi lahko bil zbran med preiskavo na Nizozemskem, in to kljub zahtevi tožeče stranke. Morebitni komentarji družb Heineken in Interbrew glede vsebine navedenega dokumenta naj prav tako ne bi bili vključeni v spis. Poleg tega naj korespondenca med Komisijo in Heineken glede zaupnosti dokumenta Heineken, ki jo je posredovala Komisija, ne bi vsebovala nobene dodatne informacije niti naj ne bi izkazovala, da je Komisija imela zadostne podatke za razlago tega dokumenta.

30 Tožeča stranka ima v zvezi s tem dva alternativna očitka. Ti podatki za razlago so, ali obstajali in niso bili vključeni v spis ter dostop do tega ni bil ustrezen in je pomenil kršitev pravice do obrambe ali pa niso obstajali in je bilo na Komisiji, da v skladu s svojo dolžnostjo, da preišče tudi vse, kar gre tožeči stranki v prid, preveri verodostojnost informacij iz dokumenta Heineken, s tem da razišče okoliščine, v katerih je bil sestavljen.

31 Tožeča stranka navaja, da bi, če bi poznala identiteto avtorja in okoliščine izdelave dokumenta Heineken, to lahko pripeljalo do drugačnega izida upravnega postopka, saj bi morda lahko dokazala neverodostojnost ali neresničnost vsebine navedenega dokumenta. V takem primeru naj posamične izjave družbe Interbrew ne bi mogle zadostovati za dokazovanje domnevne prisile nad njo. Prišlo naj bi torej do kršitve pravice do obrambe v skladu s sodno prakso Sodišča prve stopnje (sodba Sodišča prve stopnje z dne 15. marca 2000 v zadevi Cimenteries CBR in drugi proti Komisiji, imenovana „Cement“, T-25/95, T-26/95, od T-30/95 do T‑32/95, od T-34/95 do T-39/95, od T-42/95 do T-46/95, T-48/95, od T-50/95 do T‑65/95, od T‑68/95 do T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 in T-104/95, Recueil, str. II‑491, točka 247).

32 Komisija navaja, da je tožeča stranka imela dostop do dokumenta Heineken, katerega „okoliščine“ je lahko popolnoma spoznala, in da se med upravnim postopkom tudi nikoli ni sklicevala na kršitev pravice do obrambe. Kakor koli dokument Heineken naj ne bi bil edini dokaz za prisilo, ki jo je tožeča stranka izvajala nad družbo Interbrew.

Presoja Sodišča prve stopnje

33 Po ustaljeni sodni praksi je namen dostopa do spisa v zadevah konkurence predvsem omogočiti naslovnikom obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, da se seznanijo z dokazi iz spisa Komisije, tako da se lahko na podlagi tega učinkovito izjavijo o zaključkih, do katerih je prišla Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah (glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne 30. septembra 2003 v zadevi Atlantic Container Line in drugi proti Komisiji, T‑191/98 ter od T-212/98 do T-214/98, Recueil, str. II‑3275, točka 334, in navedeno sodno prakso). Dostop do spisa tako pomeni postopkovno garancijo za varstvo pravice do obrambe in še posebej za zagotovitev učinkovitega izvajanja pravice nekoga do tega, da se izjavi (glej zgoraj v točki 334 navedeno sodbo Atlantic Container Line in drugi proti Komisiji, in navedeno sodno prakso).

34 Komisija mora torej podjetjem, ki so predmet postopka na podlagi člena 81(1) ES, omogočiti dostop do vseh obremenilnih in razbremenilnih dokumentov, ki jih je zbrala med preiskavo, razen poslovnih skrivnosti drugih podjetij, internih dokumentov institucije in drugih zaupnih dokumentov (glej zgoraj v točki 33 navedeno sodbo Atlantic Container Line in drugi proti Komisiji, točka 335, in navedeno sodno prakso).

35 Če se izkaže, da se je Komisija v izpodbijani odločbi oprla na obremenilne dokumente, ki jih ni v preiskovalnem spisu, in o tem ni obvestila tožeče stranke, je treba navedene dokumente izločiti kot dokaze (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 25. oktobra 1983 v zadevi AEG proti Komisiji, 107/82, Recueil, str. 3151, točke od 24 do 30, zgoraj v točki 31 navedena sodba Cement, točka 382, in zgoraj v točki 33 navedena sodba Atlantic Container Line in drugi proti Komisiji, točka 338).

36 Glede dokumentov, ki bi lahko vsebovali razbremenilne dokaze, je treba opozoriti na to, da če so navedeni dokumenti v preiskovalnem spisu Komisije, morebitna ugotovitev kršitve pravice do obrambe ni odvisna od načina ravnanja zadevnega podjetja med upravnim postopkom in od vprašanja, ali je bilo to podjetje dolžno zaprositi Komisijo, naj mu omogoči dostop do spisa ali naj mu posreduje določene dokumente (sodba Sodišča prve stopnje z dne 29. junija 1995 v zadevi Solvay proti Komisiji, T‑30/91, Recueil, str. II‑1775, točka 96, ter zgoraj v točki 33 navedena sodba Atlantic Container Line in drugi proti Komisiji, točka 340).

37 Nasprotno pa mora tožeča stranka glede dokumentov, ki bi lahko vsebovali razbremenilne dokaze in niso v preiskovalnem spisu Komisije, instituciji predložiti izrecno zahtevo za dostop do teh dokumentov, opustitev takega ravnanja med upravnim postopkom pa učinkuje prekluzivno glede ničnostne tožbe, ki bi se morda vložila zoper dokončno odločbo (zgoraj v točki 31 navedena sodba Cement, točka 383, ter zgoraj v točki 33 navedena sodba Atlantic Container Line in drugi proti Komisiji, točka 340).

38 Ob upoštevanju teh načel je treba presoditi utemeljenost očitkov tožeče stranke.

39 Najprej je treba opozoriti na to, da ni sporno, da je Komisija dokument Heineken pridobila med preiskavo na podlagi člena 14(3) Uredbe št. 17, in sicer v prostorih družbe Heineken na Nizozemskem 22. in 23. marca 2000 v okviru zadeve, ki je ločena od obravnavane. Komisija je nato 14. aprila 2000 v okviru upravnega postopka v zvezi z obravnavano zadevo in prek zahteve za informacije v skladu s členom 11 Uredbe št. 17 od družbe Heineken zahtevala, naj ji pošlje novo kopijo dokumenta, ki je bila vložen v spis.

40 Prav tako je treba opozoriti na to, da tožeča stranka priznava, da je dokument Heineken naveden v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah in da se je z njim seznanila, ko je imela dostop do spisa med upravnim postopkom. Za ta dokument je torej tožeča stranka dejansko izvršila svojo pravico do tega, da se izjavi.

41 Tožeča stranka kljub temu navaja, da ni imela dostopa do morebitnih dopisov ali internih zabeležk, ki bi lahko obstajali pred nastankom dokumenta Heineken ali po njem in bi lahko vsebovali razbremenilne dokaze.

42 Glede očitka tožeče stranke, da naj je Komisija ne bi obvestila o teh dopisih ali internih zabeležkah, ki jih je imela, mu ni mogoče slediti. Treba je namreč opozoriti na to, da tožeča stranka v skladu s sodno prakso lahko uveljavlja kršitev pravice do obrambe le, če je Komisiji med upravnim postopkom predložila izrecno zahtevo za dostop do zadevnih dokumentov (glej zgoraj navedeno točko 37).

43 Tožeča stranka pa take zahteve nikoli ni predložila. Tožeča stranka je namreč v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah glede dokumenta Heineken navedla le, da je „dokazna vrednost tega dokumenta dvomljiva in da noben dokaz v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ali v dokumentu ne omogoča tožeči stranki identifikacije njegovega avtorja ali preučitve njegovih okoliščin“. Te navedbe ni mogoče šteti za izrecno zahtevo za dostop do zadevnih dopisov ali internih zabeležk. Ko jo je o tem na obravnavi vprašalo Sodišče prve stopnje, je tožeča stranka poleg tega potrdila, da je bila zahteva za dostop do spisa, ki jo je vložila med upravnim postopkom, splošna. Na drugi strani pa se je tožeča stranka v dopisih z dne 24. in 28. januarja 2002 zadovoljila s tem, da je zelo splošno in brez kakršnega koli izrecnega sklicevanja na zadevne dokumente predložila drugo zahtevo za dostop do spisa, ki pa je prišla po zaključku upravnega postopka.

44 Glede očitka tožeče stranke, da če Komisija ni imela nobenega dopisa ali interne zabeležke pred nastankom dokumenta Heineken ali po tem, potem je z opustitvijo preveritve verodostojnosti vsebine navedenega dokumenta kršila njeno dolžnost nepristranskosti, je dovolj ugotoviti, da ta očitek ne zadeva problematike pravice do obrambe. Tožeča stranka namreč zahteva ugotovitev, ali je Komisija zadostno izkazala to, kar je hotela dokazati, med drugim, z dokumentom Heineken, in ali je, kolikor je bil navedeni dokument potreben za tako dokazovanje, resničnost v njem navedenih zadev zadostno vzpostavljena. Tožeča stranka torej dvomi v dokazno vrednost dokumenta Heineken, kar pa pri presoji tega razloga, ki temelji na kršitvi pravice do obrambe in bo predmet presoje v nadaljevanju v točkah 260, 261, od 271 do 273 in od 284 do 290, ni pomembno (glej v tem smislu sodbo Sodišča prve stopnje z dne 29. junija 1995 v zadevi ICI proti Komisiji, T-37/91, Recueil, str. II‑1901, točka 72).

45 Prvi del razloga je torej treba zavrniti.

b) Drugi del, ki se opira na to, da Komisija tožeči stranki ni dovolila, da se pred izdajo izpodbijane odločbe seznani s podatki, ki so bili upoštevani pri izračunu globe

Trditve strank

46 Tožeča stranka uveljavlja kršitev pravice do obrambe, in sicer zato, ker ji Komisija nikoli ni dala možnosti, da se seznani ali da komentira podatke, ki jih je nameravala uporabiti za določitev zneska globe. Komisija naj bi se v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah zadovoljila s tem, da je v nekaj vrsticah povzela metodologijo iz smernic, nič v navedenem sporočilu pa naj tožeči stranki ne bi omogočalo predvideti posebej neugodne obravnave, ki ji jo je namenila Komisija, in posledičnega neenakopravega obravnavanja v razmerju do družbe Interbrew.

47 Natančneje, nič v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah naj ne bi kazalo na to, da namerava Komisija v zvezi z njo uveljavljati ponovno kršitev, čeprav naj bi bila ta oteževalna okoliščina le redko upoštevana v njeni praksi odločanja. Tako naj bi Komisija leta 2001 večkrat obsodila podjetja, ki so ponavljala kršitve, kljub temu pa se v razmerju do njih ni sklicevala na to oteževalno okoliščino pri določitvi globe. Tako naj bi bilo v primeru podjetja F. Hoffmann-La Roche AG (v nadaljevanju: Hoffmann La Roche) v Odločbi Komisije 2003/2/ES z dne 21. novembra 2001 o postopku na podlagi člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/E‑1/37.512 – Vitamini, UL 2003, L 6, str. 1, v nadaljevanju: odločba Vitamini) in Odločbi Komisije 2002/742/ES z dne 5. decembra 2001 o postopku na podlagi člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/E 1/36.604 – Citronska kislina, UL 2002, L 239, str. 18, v nadaljevanju: odločba Citronska kislina), kot tudi v primeru podjetja Stora Kopparbergs Bergslags AB (v nadaljevanju: Stora), kakršen koli je že bil naslovnik odločbe pod drugim imenom, v zadevi v kateri je bila izdana Odločba Komisije 2004/337/ES z dne 20. decembra 2001 o postopku na podlagi člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/E-1/36.212 – Kopirni papir, UL 2004, L 115, str. 1, v nadaljevanju: odločba Kopirni papir), ali v primeru podjetja Volkswagen AG (v nadaljevanju: Volkswagen) v Odločbi Komisije 2001/711/ES z dne 29. junija 2001 o postopku iz člena 81 Pogodbe EU (zadeva COMP/F‑2/36.693 – Volkswagen, UL L 262, str. 14, v nadaljevanju: odločba Volkswagen II). Ta različnost obravnave pa naj ne bi bila upravičena.

48 Opustitev take navedbe naj bi bila še toliko škodljivejša, saj naj bi v zadevi, v kateri je bila izdana Odločba Komisije 2002/405/ES z dne 20. junija 2001 o postopku na podlagi člena 82 Pogodbe EU (COMP/E‑2/36.041/PO – Michelin, UL 2002, L 143, str. 1, v nadaljevanju: odločba Michelin II) in v kateri je Komisija prav tako kot oteževalno okoliščino upoštevala ponovno kršitev, zadevno podjetje imelo možnost navajati svoje argumente o tem pred izdajo odločbe.

49 Komisija navaja, da ima določeno območje proste presoje glede določitve zneska globe in da je v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah navedla vse podatke, ki jih je nameravala upoštevati v ta namen, med katerimi so bili tisti, ki se zahtevajo za obrazložitev. Poleg tega naj ji ne bi bilo treba navajati svojih namer glede upoštevanja oteževalne okoliščine ponovne kršitve. Vendar pa tožeča stranka ni mogla prezreti, da smernice izrecno navajajo ponovno kršitev kot oteževalno okoliščino niti da so bile njene kršitve že dvakrat ugotovljene.

Presoja Sodišča prve stopnje

50 V skladu z ustaljeno sodno prakso je Komisija, ko je v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah izrecno navedla, da bo preučila, ali je treba zadevnim podjetjem naložiti plačilo glob, ter ko je prav tako navedla glavne dejanske in pravne okoliščine, ki lahko vplivajo na naložitev plačila globe, kot je teža in trajanje domnevne kršitve ter dejstvo, da je bila storjena namenoma ali iz malomarnosti, izpolnila svojo dolžnost spoštovati pravico podjetij do tega, da se izjavijo. Na ta način jim da potrebne podatke za njihovo obrambo, ne le zoper ugotovljeno kršitev, ampak tudi zoper naloženo globo (sodba Sodišča z dne 7. junija 1983 v zadevi Musique diffusion française in drugi proti Komisiji, od 100/80 do 103/80, Recueil, str. 1825, točka 21, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 20. marca 2002 v zadevi ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji, T-31/99, Recueil, str. II‑1881, točka 78).

51 Glede določitev zneska glob je pravica do obrambe v razmerju do Komisije zagotovljena prek možnosti predstavitve stališč o trajanju, teži in domnevnem protikonkurenčnem značaju kršitve. Sicer pa so podjetja upravičena tudi do dodatnega zagotovila glede določitve višine zneska glob, saj Sodišče prve stopnje odloča s pooblastilom neomejene pristojnosti in lahko med drugim v skladu s členom 17 Uredbe št. 17 odpravi ali zniža globo (sodba Sodišča prve stopnje z dne 6. oktobra 1994 v zadevi Tetra Pak proti Komisiji, T-83/91, Recueil, str. II‑755, točka 235, in v tem smislu zgoraj v točki 50 navedena sodba ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji, točka 79).

52 V obravnavani zadevi je treba najprej ugotoviti, da je Komisija v točki 213 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah ob upoštevanju očitanih dejstev navedla svojo namero, da navedenim podjetjem, med njimi tudi tožeči strani, naloži globo. Komisija je v točki 214 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah dodala, da je morala za določitev zneska naloženih glob upoštevati vse okoliščine obravnavane zadeve ter zlasti težo in trajanje kršitve. Komisija je v točki 216 navedenega sporočila poleg tega tudi navedla, da je med navedenimi dejstvi iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah še posebej upoštevala to, da zadevni sporazumi predstavljajo namerno kršitev člena 81(1) ES.

53 Komisija je v isti točki 216 navedla tudi, da so sporazumi o razdelitvi trgov in določitvi cen, kot so navedeni v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, glede na svoje značilnosti najhujši primer kršitve člena 81(1) ES. V točki 215 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah je navedla, da je pri presoji teže kršitve upoštevala njen značaj, njen dejanski vpliv na trg, kolikor je merljiv, kot tudi velikost zadevnega geografskega trga. Prav tako je v točki 216 navedenega sporočila navedla, da naj bi vlogo vsakega od podjetij pri kršitvi določila med drugim ob upoštevanju vloge, ki jo je vsako od njih imelo pri tajnih sporazumih, in trajanja udeležbe vsakega od udeležencev pri kršitvi.

54 Komisija je v točki 217 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah navedla tudi, da naj bi znesek vsakemu od podjetij naložene globe izražal morebitne oteževalne in olajševalne okoliščine ter da naj bi po potrebi uporabila obvestilo o ugodni obravnavi. Končno je Komisija v točki 218 navedla, da predlaga določitev zneskov glob v višini, ki bo zadoščala za zagotovitev njihovega odvračilnega učinka.

55 Iz zgoraj navedenega izhaja, da je Komisija v skladu z navedeno sodno prakso v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah (točke od 213 do 218) izrecno izrazila svojo namero naložiti plačilo glob naslovljenim podjetjem ter dejanske in pravne okoliščine, ki jih bo upoštevala za izračun zneska globe za tožečo stranko, tako da je bila v tem smislu njena pravica do tega, da se izjavi, spoštovana.

56 Drugič, natančneje glede oteževalne okoliščine ponovne kršitve, ki je bila upoštevana v zvezi s tožečo stranko, je treba opozoriti na to, da smernice kot primer oteževalne okoliščine navajajo ponovitev istovrstne kršitve s strani istega podjetja, ter da je Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah navedla, da je upoštevala individualno vlogo, ki jo je vsako od podjetij imelo v predmetnih tajnih sporazumih, in da znesek globe izraža morebitne oteževalne ali olajševalne okoliščine. Tožeča stranka torej ne more prezreti tega, da bi Komisija to oteževalno okoliščino upoštevala, če bi ugotovila, da so izpolnjeni pogoji za njeno uporabo.

57 Tretjič, natančneje glede argumenta, po katerem naj bi bila tožeča stranka predmet diskriminatorne obravnave v razmerju do drugih podjetij povratnikov, v razmerju do katerih naj navedena oteževalna okoliščina ne bi bila upoštevana, je treba poudariti, da dejstvo, da je Komisija v svoji predhodni praksi odločanja upoštevala, da določeni elementi niso oteževalne okoliščine za določanje zneska globe, ne pomeni, da bi morala biti zavezana enako presoditi v kasnejši odločbi (glej zlasti po analogiji sodbe Sodišča prve stopnje z dne 17. decembra 1991 v zadevi Hercules Chemicals proti Komisiji, T‑7/89, Recueil, str. II‑1711, točka 357; z dne 14. maja 1998 v zadevi Mayr-Melnhof proti Komisiji, T‑347/94, Recueil, str. II‑1751, točka 368, in z dne 20. marca 2002 v zadevi LR AF 1998 proti Komisiji, T‑23/99, Recueil, str. II‑1705, točki 234 in 337). Na drugi strani pa je, kot to izhaja iz ugotovitev iz zgoraj navedene točke 56, možnost, ki se v okviru neke zadeve daje nekemu podjetju, da se izjavi o nameravani ugotovitvi ponovne kršitve v zvezi z njim, nikakor ne pomeni, da mora Komisija tako ravnati v vseh primerih, niti tega, da tožeča stranka ob neobstoju take možnosti ne more polno izvrševati svoje pravice do tega, da se izjavi.

58 V takih okoliščinah je treba drugi del razloga zavrniti.

c) Tretji del, ki se opira na nedokumentiranost sestankov med Komisijo in družbo Interbrew ter zavrnitev Komisije, da bi tožečo stranko obvestila o odgovoru družbe Interbrew na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah

Trditve strank

59 Tožeča stranka navaja, da niti obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah niti izpodbijana odločba ne vsebujeta natančnih podatkov, ki bi ji omogočili presojo vsebine ter obsega sestankov med zastopniki Komisije in predstavniki družbe Interbrew, navedenih v uvodni navedbi 34 izpodbijane odločbe. V spis Komisije naj poleg tega ne bi bil vložen noben zapisnik sestankov, s katerimi v obravnavani zadevi tožeča stranka pred izdajo izpodbijane odločbe naj ne bi bila seznanjena. Komisija naj bi na drugi strani, s tem ko je tožeči stranki z dopisom z dne 7. februarja 2002 zavrnila dostop do odgovora družbe Interbrew na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, kršila pravico do obrambe in načelo dobrega upravljanja.

60 Tožeča stranka najprej ocenjuje, da ji ni bilo omogočeno, da preveri in po možnosti izpodbija morebitne izjave družbe Interbrew z navedenih sestankov, ki pa so lahko imele pomemben vpliv na Komisijino presojo dejanskega stanja v zadevi in sodelovanja med preiskovanimi podjetji.

61 Glede tega tožeča stranka zlasti navaja, da je Komisija kazala splošno naklonjen pristop do družbe Interbrew, v nasprotju z nenaklonjenostjo do nje. Tako naj bi bilo mogoče neobstoj sklicevanja na prevladujoč položaj družbe Interbrew med postopkom, ki pa naj bi bil izhodišče preiskave, pojasniti v okviru vsebine zadevnih neuradnih sestankov. Poleg tega pa navedba telefonskega pogovora med L. B. (Alken-Maes) in A. B. (Interbrew) z 9. decembra 1996 v izpodbijani odločbi naj ne bi imela podlage v spisu. Enako naj bi veljalo za vsebino internega sestanka pri družbi Interbrew 5. maja 1994, med katerim naj bi Chief Executive Officer (v nadaljevanju: CEO) družbe Interbrew (M.), to je njen glavni poslovodja, razkril scenarij, domnevno v skladu z zahtevo tožeče stranke, po katerem bi družba Interbrew morala prenesti 500.000 hektolitrov piva družbi Alken‑Maes.

62 Drugič, tožeča stranka navaja, da ni imela dostopa do odgovora družbe Interbrew na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, saj ji Komisija tega ni dovolila. Tožeča stranka naj bi namreč izrecno prosila Komisijo, in sicer z dopisoma z dne 24. in 28. januarja 2002, za ponoven dostop do spisa, še posebej dostop do odgovora družbe Interbrew na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, kar naj bi Komisija zavrnila z dopisom z dne 7. februarja 2002.

63 Komisija navaja, da je bila tožeča stranka seznanjena z obstojem neuradnih sestankov in da ni med upravnim postopkom nikoli zahtevala dostopa do morebitnih zapisnikov teh sestankov, ki pa tudi sicer ne obstajajo in naj ne bi bili uporabni. Dejansko stanje iz izpodbijane odločbe naj bi temeljilo na dokumentih iz spisa, glede katerega pa tožeča stranka nikoli ni izpodbijala tega, da naj ne bi imela dostopa do njega. Glede zahteve za dostop do dokumentov, v skladu z Uredbo (ES) št. 1049/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL L 145, str. 43), pa naj bi bila ta umaknjena.

Presoja Sodišča prve stopnje

64 Prvič, glede neuradnih sestankov s strankami je treba opozoriti na to, da niti tožeča stranka niti Komisija v svojih pisanjih ne izpodbijata dejstva, da v zvezi s temi sestanki niso bili sestavljeni zapisniki. Zato se obravnavani del prvega razloga glede teh sestankov nanaša na trditev, da mora Komisija pri spoštovanju pravice do dostopa do spisa v zadevah konkurence take zapisnike sestaviti in strankam omogočiti dostop do njih.

65 V zvezi s tem je treba spomniti na to, da zgoraj v točkah 33 in 34 navedena sodna praksa določa, da je predmet pravice do dostopa do spisa v zadevah konkurence omogočiti naslovnikom obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, da se seznanijo z dokazi iz spisa Komisije, tako da lahko učinkovito izvršujejo pravico do tega, da se izjavijo. Komisija je tako zadevnim podjetjem dolžna omogočiti dostop do vseh obremenilnih in razbremenilnih dokumentov, ki jih je zbrala med preiskavo, razen poslovnih skrivnosti drugih podjetij, internih dokumentov Komisije in drugih zaupnih podatkov.

66 Poleg tega iz sodne prakse izhaja da, nasprotno, ne obstaja nobena splošna obveznost Komisije, da sestavlja zapisnike razgovorov, ki jih je – v okviru pravil o konkurenci iz Pogodbe – imela z drugimi strankami na sestankih z njimi (glej v tem smislu zgoraj v točki 33 navedeno sodbo Atlantic Container Line in drugi proti Komisiji, točka 351).

67 Neobstoj take obveznosti pa kljub temu ne pomeni, da se lahko Komisija izogne obveznostim, ki jih ima v zvezi z dostopom do spisa. Ni namreč mogoče slediti temu, da ustno občevanje s tretjimi posega v pravico do obrambe. Če torej Komisija v odločbi namerava uporabiti obremenilen podatek, ki ji ga je druga stranka sporočila ustno, potem mora zadevnemu podjetju omogočiti dostop do njega, tako da se lahko to učinkovito izjavi o zaključkih, do katerih je Komisija prišla na podlagi tega podatka. Po potrebi mora v ta namen sestaviti tudi pisni dokument, ki mora biti vključen v spis (glej v tem smislu zgoraj v točki 33 navedeno sodbo Atlantic Container Line in drugi proti Komisiji, točka 352).

68 V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da argumentacija tožeče stranke, razen dveh konkretnih navedb, temelji na splošnem navajanju, najprej, da bi neuradni sestanki lahko imeli pomemben vpliv na presojo dejanskega stanja in sodelovanja podjetij, ki so bila predmet preiskave, nadalje, da je imela Komisija med postopkom do Interbrew – v nasprotju z nenaklonjenostjo, s katero izpodbijana odločba obravnava njo – splošno naklonjen odnos, in končno, da čeprav so bile informacije, sporočene med uradnimi sestanki, koristne za Interbrew, te ne bi mogle vplivati na njen položaj.

69 Ta splošna argumentacija, ki ne pojasnjuje natančneje, v čem naj bi obremenilni dokazi, ki jih je Komisija upoštevala v izpodbijani odločbi, temeljili na podatkih, sporočenih na neuradnih sestankih, ni taka, da bi izkazala dejansko kršitev pravice do obrambe, ki jo je treba presojati v razmerju do posebnih okoliščin vsake zadeve (glej v tem smislu zgoraj v točki 36 navedeno sodbo Solvay proti Komisiji, točka 60). Kot je bilo navedeno zgoraj v točki 33, se namreč pravica do dostopa do spisa v zadevah konkurence prizna samo za omogočanje zadevnim podjetjem, da se učinkovito izjavijo o zaključkih, do katerih je Komisija prišla v svojem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah. Glede na to, da tožeča stranka, razen dveh konkretnih očitkov, ki bosta obravnavana v nadaljevanju, ni navedla nobene kršitve iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah in nato iz izpodbijane odločbe, ki naj bi temeljila na podatkih, ustno sporočenih na neuradnih sestankih, do katerih ni imela dostopa, v zvezi s tem ne more Komisiji očitati kršitve pravice do obrambe (glej v tem smislu zgoraj v točki 33 navedeno sodbo Atlantic Container Line in drugi proti Komisiji, točki 353 in 354).

70 Glede dveh zgoraj navedenih konkretnih očitkov, po katerih je vir sklicevanja na telefonski pogovor z dne 9. decembra 1996 in na vsebino internega sestanka z dne 5. maja 1994 iz izpodbijane odločbe lahko le v vsebini neuradnih sestankov, je treba preučiti, ali se zadevno dejansko stanje opira na natančno določene podatke iz spisa.

71 Najprej glede telefonskega pogovora z 9. decembra 1996, navedenega v uvodni navedbi 91 izpodbijane odločbe, je treba ugotoviti, da točka 93 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah navaja, da „je po sestanku 19. septembra L. B. (Alken-Maes) 9. decembra 1996 opravil telefonski pogovor z A. B. (Interbrew)“. Ta stavek se ujema z opombo 116, ki navaja: „Dopis družbe Alken‑Maes z dne 7. marca 2000 in njegovi prilogi 42 in 44 ([strani] 7884, 8513 in od 8528 do 8530 [spisa Komisije]), ki vsebujeta sklicevanje na naslednje dokumente: preverjanje, opravljeno pri družbi Alken-Maes, dokument AvW19([strani] od 150 do 153 [spisa Komisije]) ter dokument MV17 ([strani] od 532 do 541 [spisa Komisije])“. Enaka sklicevanja se pojavljajo v izpodbijani odločbi, in sicer v opombi 123, ki se nanaša na uvodno navedbo 91.

72 Komisija je v odgovor na pisno vprašanje Sodišča prve stopnje, ki jo je pozvalo, naj pojasni podatke, ki so jo vodili do zaključka, da je bil 9. decembra 1996 med L. B. (Alken-Maes) in A. B. (Interbrew) opravljen telefonski pogovor glede cen družbe Interbrew, odgovorila, da je do tega zaključka prišla na podlagi strani 8513 spisa Komisije, kar je zadnja stran priloge 42 k dopisu družbe Alken‑Maes Komisiji z dne 7. marca 2000.

73 Analiza tega dokumenta, ki vsebuje rokopisne zabeležke L. B. (Alken‑Maes), razkriva, da čeprav v njem ni omenjen noben telefonski pogovor z 9. decembra 1996, je v njem več zaznamkov, ki so bili vidno vneseni po njegovi sestavi in očitno nadomeščajo odgovor na začetno oblikovana vprašanja o cenovnih pogojih družbe Interbrew. Trije od teh zaznamkov vsebujejo datum „(9/12/96)“, dva med njimi kratico „(IB)“ (Interbrew), eden pa poleg tega še začetnice A. B. (Interbrew).

74 Najprej je treba torej zaključiti, da je stik z 9. decembra 1996 med družbama Interbrew in Alken-Maes o cenovnih pogojih družbe Alken‑Maes dejansko naveden v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah ter da obstoj stika, na kateri se sklicuje Komisija, potrjuje dokument, ki je bil – glede na to, da je v spisu – dostopen tožeči stranki, saj ga je Komisiji poslala njena nekdanja odvisna družba Alken‑Maes. Dejstvo, da naj bi bil stik telefonski ali ne, z vidika izvrševanja pravice nekoga do tega, da se izjavi, ni pomembno, saj čeprav navedba Komisije o tem, žal, ni podprta, bi morala tožeča stranka zaradi obstoja stika in, odvisno od primera, njegove vsebine biti upravičena do pravice do tega, da se izjavi, ter ne zaradi tega, ker bi bil stik telefonski ali ne, to dejstvo je namreč brez vpliva na presojo, ali gre za kršitev ali ne.

75 Drugič, glede navedbe iz uvodne navedbe 53 izpodbijane odločbe, to je da je „scenarij“, ki ga je razkril CEO družbe Interbrew med internim sestankom 5. maja 1994, „skladen z zahtevo Danone/Kronenbourg, to je da Interbrew odstopa 500.000 hektolitrov družbe Alken-Maes (natančneje v trgovini na drobno)“, je treba ugotoviti, da je v točki 55 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah navedeno, da je M. M. med internim razgovorom v družbi Interbrew razkril scenarij, ki je skladen z zahtevo Danone/Kronenbourg: Interbrew bi morala Alken-Maes odstopiti 500.000 hektolitrov (natančneje v trgovini na drobno), in da bo, če „Interbrew ne bo ugodila tej zahtevi, Interbrew Francija ob pomoči družbe Heineken uničena, Interbrew pa bo v Belgiji napadena z zelo nizkimi cenami“. V točki 56, ki sledi, je navedeno, da „je bil scenarij družbe Kronenbourg preučen na internem sestanku družbe Interbrew 5. maja 1994“. Točki 55 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah sta dodani opombi 35 in 36, ki se sklicujeta na dopis družbe Interbrew z dne 28. februarja 2000 in na njegovo prilogo 18 (stran 7683 spisa Komisije). Enaka sklicevanja na dokumente je mogoče najti v izpodbijani odločbi, in sicer v uvodni navedbi 53.

76 V zvezi s tem je treba opozoriti na to, da priloga 18 k dopisu družbe Interbrew z dne 28. februarja 2000, ki vsebuje izjavo M. C. iz družbe Interbrew, na strani 2 navedene izjave vsebuje to poved:

„[M. M.] je z nami med internim sestankom (5. maja 1994) osvežil scenarij, ki ga je zahtevala družba Kronenbourg. V bistvu je KRO izsiljeval, da bi ITW prenesla 500.000 [hektolitrov] na AM (predvsem v ,Food‘). Če tega ne bi storila, bi ob pomoči Heineken uničila ITW – Francija in napadla ITW – Belgija z zelo nizkimi cenami.“

77 Treba je torej ugotoviti, da navedba iz uvodne navedbe 53 izpodbijane odločbe ter iz točk 55 in 56 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah v bistvu povzema vsebino pisno sporočene informacije s strani družbe Interbrew, ki je v spisu in je bila zaradi tega tožeči stranki dostopna. Le-ta se torej ne more sklicevati na to, da glede navedbe iz uvodne navedbe izpodbijane odločbe ni mogla učinkovito izvršiti svoje pravice do tega, da se izjavi.

78 Iz navedenega izhaja, da so navedbe, ki naj bi izhajale iz neuradnih sestankov z družbo Interbrew, v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah in da se, kolikor so bile potrebne za dokazovanje kršitve člena 81(1) ES, opirajo na dokumente, do katerih je imela tožeča stranka dostop. Treba je torej ugotoviti, da se je lahko tožeča stranka učinkovito izjavila o teh navedbah in da je bila njena pravica do tega, da se izjavi, spoštovana.

79 Drugič, glede argumenta, po katerem je bil tožeči stranki v nasprotju s pravico do obrambe zavrnjen dostop do dokumentov, ki so bili dodani v spis, potem ko ga je pregledala 5. oktobra 2002, in med katerimi je zlasti odgovor družbe Interbrew na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, kolikor bi lahko vseboval razbremenilne podatke, zadošča spomniti na to, da je bila zahteva za dostop do dodatnih dokumentov spisa predložena z dopisoma z dne 24. in 28. januarja 2002, to je po zaključku upravnega postopka. Opustitev predložitve take zahteve med upravnim postopkom pomeni prekluzijo glede tega glede naknadne ničnostne tožbe (glej v tem smislu zgoraj v točki 31 navedeno sodbo Cement, točka 383). Ta argument je torej treba zavrniti.

80 Glede zahteve za dostop z dne 4. marca 2002 v skladu z Uredbo št. 1049/2001 zadošča ugotovitev, da člen 7(2) navedene uredbe določa, da lahko „[p]ri celoviti ali delni zavrnitvi [...] prosilec v 15 delovnih dneh od prejema odgovora institucije vloži potrdilno prošnjo, v kateri institucijo prosi, naj svoje stališče ponovno preuči“. Po tem, ko je Komisija 26. marca 2002 zavrnila prošnjo za dostop tožeče stranke, je treba ugotoviti, da je ta glede na to, da potrdilne prošnje ni predložila v predvidenem roku, kot je v odgovoru na vprašanje Sodišča prve stopnje potrdila tudi na obravnavi, umaknila svojo prošnjo z dne 4. marca 2002.

81 Iz tega sledi, da je treba tretji del razloga zavrniti in tako tudi ta razlog v celoti.

2. Kršitev dolžnosti obrazložitve

a) Trditve strank

82 Tožeča stranka navaja, da izpodbijana odločba ni zadostno obrazložena, saj na eni strani ne vsebuje nobene opredelitve upoštevnih trgov, gre pa za nujen predpogoj za vsakršno presojo protikonkurenčnega ravnanja, na drugi strani pa se pri izračunu zneska globe omejuje samo na to, da se preprosto sklicuje na smernice, ne da bi navedla natančen obseg uporabljenih meril za določitev zneska globe, ki ji je bila naložena v plačilo.

83 Najprej naj izpodbijana odločba ne bi bila zadostno obrazložena, saj naj v nasprotju z zahtevami sodne prakse Sodišča prve stopnje (sodba Sodišča prve stopnje z dne 10. marca 1992 v zadevi SIV in drugi proti Komisiji, imenovana „Ploščato steklo“, T‑68/89, T‑77/89 in T‑78/89, Recueil, str. II‑1403, točka 159) ne bi temeljila na ustrezni opredelitvi upoštevnega trga iz obravnavane zadeve, ampak samo na ugotovitvi obstoja „belgijskega trga piva“. Komisija naj bi napačno opustila analizo natančnega geografskega obsega zadevnega trga oziroma trgov ter tudi morebitno substitutivnost različnih pivovarskih proizvodov. To, da je Komisija v odgovoru zamenjala izraz „sektor piva v Belgiji“ z izrazom „belgijski trg piva“, naj ne bi bil odgovor na očitek tožeče stranke, po katerem je bila v obravnavani zadevi opredelitev upoštevnega trga neločljivo povezana z opredelitvijo kršitve. Navedena geografska trga, to je belgijski in francoski trg, naj bi bila v izpodbijani odločbi opredeljena na nezadostno dokumentiran način.

84 Komisija naj bi poleg tega upoštevala dejstva, ki se nanašajo na francoski trg, ne da bi štela za potrebno, da se opravi analiza njihovega pomena glede na značilnosti tega trga. Komisija naj bi se, natančneje, oprla na argument grožnje s povračilnimi ukrepi na francoskem trgu, kar naj bi storila tožeča stranka v razmerju do družbe Interbrew, vendar pa naj bi bilo obstoj takega ravnanja, ki omejuje konkurenco, mogoče ugotoviti le ob ugotovitvi določene moči na pravilno opredeljenem trgu.

85 Namen uporabe določenih dejstev v podporo ugotovitvi kršitve, ki je predmet izpodbijane odločbe, med njimi sestanek 11. maja 1994, telefonski pogovor 6. julija 1994 in sestanek 17. aprila 1997, je bil v obravnavani zadevi – po mnenju Komisije – širši od Belgije. Poleg tega naj bi bila medsebojna povezanost med Francijo in Belgijo ter podobnost ravnanja v teh državah po mnenju Komisije pomembna elementa kršitve, zlasti glede domnevne grožnje.

86 V tem smislu se je izbira Komisije glede ločene obravnave podobnega ravnanja razlikovala od njene tradicionalne prakse, po kateri je v eni odločbi ugotavljala različna nezakonita ravnanja, kolikor obstaja povezava med temi zaradi identitete strank kartela, podobnosti mehanizmov kartela v različnih državah oziroma povezave med različnimi ozemlji ali proizvodi (glej na primer Odločbo 96/478/ES Komisije z dne 10. januarja 1996 o postopku na podlagi člena 85 Pogodbe ES (IV/34.279/F3 – ADALAT, UL L 201, str. 1, v nadaljevanju: odločba ADALAT) ter odločbi Vitamini in Kopirni papir).

87 Izbira o izdaji več odločb naj bi za tožečo stranko pomenila pravno negotovost ter naj bi omogočila Komisiji, da je s ponavljajočo se uporabo izhodiščnih zneskov in morebitih multiplikatorskih količnikov umetno povečala skupni znesek naloženih glob glede na dano dejansko stanje, ne da bi imela zadevna podjetja možnost razumeti, v čem so bila njihova ravnanja različna in zakaj naj bi šlo za različne kršitve.

88 Drugič, izpodbijana odločba naj bi bila prav tako nezadostno obrazložena glede izračuna zneska globe. Komisija naj s tem, ko se je v uvodni navedbi 294 izpodbijane odločbe zadovoljila s preprostim sklicevanjem na metodologijo iz smernic, namen teh pa je „omogočiti zagotovitev preglednosti in objektivnosti odločb Komisije tako v razmerju do podjetij kot tudi Sodišča“, ni izpolnila svoje dolžnosti obrazložitve ter je kršila načelo pravne varnosti.

89 Glede na to, da je obrazložitev zneska globe temeljila na metodologiji, da je treba določen znesek vzeti za izhodišče in na tem potem uporabiti popravke, naj bi bilo bistveno, da Komisija dovolj natančno pojasni pomen meril, uporabljenih pri izračunu zneska globe, da bi tako izpolnila namen obveznosti obrazložitve, to je omogočiti tožeči stranki, da presodi skladnost in zakonitost določitve zneska globe za obrambo svojih pravic, omogočiti Sodišču prve stopnje in Sodišču, da izvršita svoj nadzor, ter vsem zainteresiranim omogočiti seznanitev s pogoji uporabe Pogodbe ES s strani Komisije.

90 Izpodbijana odločba naj v obravnavani zadevi, čeprav Komisija ni zavezana k uporabi aritmetične formule, ne bi navajala niti podrobnosti izračuna naložene globe niti natančnega pomena vsakega od meril za določitev njenega zneska. Tako naj, v nasprotju s pristopom iz drugih odločb v zvezi s karteli, kot sta odločbi Vitamini in Kopirni papir, arbitrarna izbira pavšalnega zneska 25 milijonov eurov in preučitve odvračilnega učinka globe iz uvodne navedbe 305 izpodbijane odločbe ne bi bila utemeljena na kvantificiranih merilih. Nezadostnost obrazložitve izračuna zneska globe naj bi prav tako dokazovala neustreznost opredelitve upoštevnega trga, saj je po smernicah izbira izhodiščnega zneska povezana z ugotovitvami glede velikosti zadevnega geografskega trga, vplivom kartela na ta trg in s prometom, ki je bil tam ustvarjen.

91 Komisija naj bi na podlagi dveh oteževalnih okoliščin, ki ju je ugotovila v razmerju do tožeče stranke – to je prisile družbe Interbrew in ponovne kršitve – globo le enkratno povečala za 50 %, ne da bi navedla ustrezen vpliv vsake oteževalne okoliščine, ki jo je upoštevala. Neobstoj pojasnil glede ustreznega pomena različnih meril, uporabljenih pri izračunu globe, naj tožeči stranki ne bi omogočala ocene, v kakšnih razmerjih bi morala biti globa zmanjšana.

92 Poleg tega naj ta neobstoj jasnih in upoštevnih podatkov toliko bolj ne bi bil upravičen, ker naj bi Komisija priznavala obstoj dokumentov, ki so jih njene službe pripravile za interna posvetovanja in odločanja glede izračuna zneska globe, ter ker ti dokumenti niso bili dostopni. Taka okoliščina naj bi kazala na to, da je Komisija v izpodbijani odločbi upoštevala druge podatke, kot so tisti, ki so ji bili dostopni, vendar pa jih v odločbi ni navedla.

93 Tožeča stranka natančneje uveljavlja neobstoj zadostne obrazložitve oteževalne okoliščine ponovitve, ki jo je upoštevala v zvezi z njo, s strani Komisije. To pomanjkanje obrazložitve naj bi ji še posebej škodovalo, saj naj Komisija ne bi sistematično poviševala zneska globe zaradi ponovne kršitve, ampak naj bi v praksi odločanja izkazala določene pridržke do vloge in pomena, ki bi ji ga bilo treba pripisovati pri določanju zneska globe, izdaja smernic pa naj ne bi zadoščala za odpravo negotovosti, ki iz tega izvira.

94 Komisija nasprotuje argumentaciji tožeče stranke.

b) Presoja Sodišča prve stopnje

95 Glede tožb proti odločbam Komisije o naložitvi glob podjetjem zaradi kršitev pravil konkurence je Sodišče prve stopnje pristojno iz dveh naslovov. Na eni strani je po členu 230 ES pristojno za nadzor njihove zakonitosti. V tem okviru mora med drugim nadzirati spoštovanje dolžnosti obrazložitve iz člena 253 ES, katere kršitev pomeni možnost razglasitve ničnosti odločbe. Na drugi strani pa je Sodišče prve stopnje v okviru pooblastila neomejene pristojnosti pristojno za presojo – to mu nalaga člen 229 ES in člen 17 Uredbe št. 17 – primernosti zneska glob. Slednja presoja lahko upraviči predložitev in presojo dodatnih podatkov, katerih navedba v izpodbijani odločbi ni zahtevana v okviru dolžnosti obrazložitve iz člena 253 ES (sodba Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi KNP BT proti Komisiji, C‑248/98 P, Recueil, str. I‑9641, točke od 38 do 40, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 9. julija 2003 v zadevi Cheil Jedang proti Komisijii, T‑220/00, Recueil, str. II-2473, točka 215).

96 Glede nadzora spoštovanja dolžnosti obrazložitve iz ustaljene sodne prakse izhaja, da mora obrazložitev v skladu s členom 253 ES jasno in nedvoumno razkrivati razlogovanje institucije, avtorja akta, in sicer tako, da se lahko zainteresirani seznanijo z utemeljitvami sprejetih ukrepov in da lahko pristojno sodišče izvrši nadzor. Dolžnost obrazložitve mora biti presojana v razmerju do okoliščin zadeve, posebej vsebine akta, značaja navedenih razlogov in interesa, ki ga lahko imajo do pridobitve pojasnil naslovniki ali druge osebe, ki jih akt neposredno in posamično zadeva. Ni treba, da bi obrazložitev navedla vse upoštevne dejanske in pravne okoliščine, saj je vprašanje, ali obrazložitev akta izpolnjuje zahteve iz člena 253 ES, treba presojati ne le v razmerju do njegovega besedila, ampak tudi okoliščin ter vseh pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje (sodbe Sodišča z dne 13. marca 1985 v zadevi Nizozemska in Leeuwarder Papierwarenfabriek proti Komisiji, 296/82 in 318/82, Recueil, str. 809, točka 19; z dne 29. februarja 1996 v zadevi Belgija proti Komisiji, C‑56/93, Recueil, str. I‑723, točka 86, ter z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija proti Sytraval in Brink’s France, C‑367/95 P, Recueil, str. I‑1719, točka 63, in zgoraj v točki 95 navedena sodba Cheil Jedang proti Komisiji, točka 216).

97 Glede obsega dolžnosti obrazložitve v zvezi z izračunom globe, naložene zaradi kršitve pravil Skupnosti o konkurenci, je treba na eni strani spomniti, da je treba to določiti v skladu z določbami člena 15(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 17, po katerih se „[p]ri določanju višine globe [...] upoštevata teža in trajanje kršitve“. Postopkovna zahteva, ki jo predstavlja navedena dolžnost obrazložitve, so izpolnjene, če Komisija v odločbi navede tiste elemente presoje, ki so ji omogočili določitev teže in trajanja kršitve (sodbi Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi Sarrió proti Komisiji, C‑291/98 P, Recueil, str. I‑9991, točka 73, ter z dne 15. oktobra 2002 v zadevi Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, od C‑250/99 P do C‑252/99 P in C‑254/99 P, Recueil, str. I‑8375, točka 463). Na drugi strani pa smernice ter obvestilo o ugodni obravnavi vsebujejo okvirna pravila o dejavnikih, ki jih Komisija upošteva pri določanju teže in trajanja kršitve (zgoraj v točki 95 navedena sodba Cheil Jedang proti Komisiji, točka 217). V teh okoliščinah je postopkovna zahteva, ki jo predstavlja navedena dolžnost obrazložitve, izpolnjene, če Komisija v odločbi navede tiste dejavnike, ki jih je upoštevala pri uporabi smernic in po potrebi obvestila o ugodni obravnavi ter ki so ji omogočili določitev teže in trajanja kršitve za izračun zneska globe (zgoraj v točki 95 navedena sodba Cheil Jedang proti Komisiji, točka 218).

98 Komisija je v obravnavani zadevi izpolnila te zahteve.

99 Najprej glede očitka, da Komisija ni predhodno opredelila upoštevnega trga, je treba ugotoviti, da Komisiji v obravnavani zadevi ni bilo treba opredeliti zadevnega trga. Iz sodne prakse namreč izhaja, da je treba v okviru uporabe člena 81(1) ES zadevni trg opredeliti zaradi ugotavljanja, ali lahko neki sporazum vpliva na trgovino med državami članicami in ali je njegov namen oziroma učinek preprečevati, omejevati ali izkrivljati konkurenco na skupnem trgu (sodba Sodišča prve stopnje z dne 21. februarja 1995 v zadevi SPO in drugi proti Komisiji, T‑29/92, Recueil, str. II‑289, točka 74, zgoraj v točki 31 navedena sodba Cement, točka 1093, in sodba Sodišča z dne 6. julija 2000 v zadevi Volkswagen proti Komisiji, T‑62/98, Recueil, str. II‑2707, točka 230). Zato mora Komisija zadevni trg v odločbi, izdani na podlagi člena 81(1) ES, opredeliti samo, če brez take opredelitve ne bi bilo mogoče ugotoviti, ali lahko zadevni sporazum, sklep podjetniškega združenja ali usklajeno ravnanje vpliva na trgovino med državami članicami in je njegov namen ali učinek preprečevati, omejevati oziroma izkrivljati konkurenco na skupnem trgu (sodba Sodišča prve stopnje z dne 15. septembra 1998 v zadevi European Night Services in drugi proti Komisiji, T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 in T‑388/94, Recueil, str. II‑3141, točke od 93 do 95 in 105, ter zgoraj navedena sodba Volkswagen proti Komisiji, točka 230). Tožeča stranka ne izpodbija tega, da bi lahko zadevni sporazumi ali usklajena ravnanja vplivala na trgovino med državami članicami in da bi bil njihov namen omejiti in izkriviti konkurenco na skupnem trgu. Zato dejstvo, da se je Komisija oprla na člen 81(1) ES v obravnavani zadevi, ne pomeni, da mora predhodno opredeliti upoštevni trg, in glede tega ni mogoče ugotoviti nobene kršitve dolžnosti obrazložitve.

100 Iz enakih razlogov, čeprav mora biti razlogovanje, ki je vodilo do ugotovitve Komisije, da je tožeča stranka grozila, za uporabo smernic jasno in nedvoumno zaradi zahtev člena 230 ES, ni nujno, da predhodno opredeli zadevni trg. Nasprotno stališče tožeče stranke je torej treba zavrniti.

101 Enako velja za razlogovanje v zvezi z upoštevanjem obsega geografskega trga. Glede navedb tožeče stranke, da naj bi nezadostna obrazložitev nacionalnega značaja trga Komisiji omogočala predvideti neutemeljeno ugotovitev ločenih kršitev in posledično umetno zvišanje zneska naloženih glob tožeči stranki, je dovolj opozoriti na to, da je bil tak namen Komisiji pripisan izključno hipotetično in da je ta očitek utemeljen na čistih špekulacijah, saj ni podprt z nobenim dokazom. Argument, ki iz tega izhaja, je treba torej zavrniti.

102 Drugič, glede očitka, da ni bilo zadostne obrazložitve izračuna zneska globe, je treba opozoriti na to, da je Komisija v uvodnih navedbah od 296 do 328 izpodbijane odločbe navedla dejavnike, ki jih je upoštevala pri izračunu zneska glob za vsako od zadevnih podjetij. Iz zgoraj navedenih uvodnih navedb izpodbijane odločbe izhaja, da je Komisija jasno in natančno razkrila svoje razlogovanje ter s tem tožeči stranki omogočila seznanitev z vsemi dejavniki, ki so bili upoštevani pri presoji teže in trajanja kršitve za izračun zneska globe ter za nadzor s strani Sodišča prve stopnje. Treba je torej zaključiti, da izpodbijana odločba izpolnjuje zahtevo po obrazložitvi, ki jo mora Komisija spoštovati na podlagi člena 253 ES.

103 Obravnavani razlog je treba torej zavrniti in s tem tudi vse predloge za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe.

B – Podredni predlogi glede zmanjšanja zneska naložene globe

104 Tožeča stranka v zvezi z zmanjšanjem zneska naložene globe uveljavlja šest razlogov. V njih se sklicuje na napačno oceno teže kršitve z vidika določanja izhodiščnega zneska globe v nasprotju z načelom sorazmernosti, enakost obravnave in prepoved ponovnega sojenja o isti stvari (ne bis in idem), napačno presojo trajanja kršitve, neutemeljenost oteževalne okoliščine pritiska na Interbrew, neutemeljeno upoštevanje oteževalne okoliščine ponovne kršitve s strani tožeče stranke, nezadostno upoštevanje olajševalnih okoliščin ter, končno, napačno presojo obsega sodelovanja tožeče stranke v nasprotju z načelom enakosti obravnave in obvestila o ugodni obravnavi.

1. Napačna presoja teže kršitve za določitev izhodiščnega zneska globe, kršitev načel enakosti obravnave, sorazmernosti in ne bis in idem

a) Trditve strank

Trditve tožeče stranke

105 Tožeča stranka izpodbija utemeljenost posebnega izhodiščnega zneska, ki ga je Komisija določila glede na težo kršitve, in sicer na podlagi štirih zaporednih očitkov, to je napačne presoje – v nasprotju s smernicami in z nekaterimi splošnimi načeli prava Skupnosti –, prvič, teže kršitve, drugič, njene dejanske ekonomske zmožnosti, da v precejšnji meri škoduje drugim subjektom, zlasti potrošnikom, tretjič, upoštevanja dejstva, da je imela pravno-ekonomska znanja in infrastrukturo, ki so ji omogočala bolje presoditi protipravnost svojega ravnanja ter posledice, ki iz tega izhajajo z vidika prava konkurence.

106 Meni, da še posebej glede na kvantitativno zelo omejen pomen proizvoda, na kateri se nanaša kartel, v razmerju do skupne porabe piva v Evropski uniji, zelo omejeno geografsko področje omenjenega kartela in zelo skromen promet, ki ga je imela z zadevnim proizvodom, izhodiščni znesek, ki jo zadeva, ne bi smel v nobenem primeru presegati osmih milijonov eurov.

– Presoja teže kršitve: kršitev načel enakosti obravnave in sorazmernosti

107 Kar zadeva oceno Komisije glede teže kršitve v smislu prvega pododstavka točke 1A smernic, tožeča stranka ne izpodbija lastnosti kršitve iz uvodne navedbe 297 izpodbijane odločbe, za katere meni, da jih je skupaj z Alken-Maes priznala in o tem seznanila Komisijo, ampak samo pomen, ki ga Komisija pripisuje vsem dejstvom v tistem delu izpodbijane odločbe, ki je posvečen teži kršitve in končni opredelitvi kršitve kot zelo hude, ki iz tega izhaja. Tožeča stranka meni, da je Komisija, s tem ko je sprejela tako opredelitev, čeprav ni primerljivih kršitev nikoli opredelila kot zelo hudih, kršila načelo enakosti obravnave, in sicer zato, ker je primerljive položaje obravnavala različno (zgoraj v točki 57 navedena sodba Hercules Chemicals proti Komisiji, točka 295).

108 Tožeča stranka najprej navaja, da čeprav se je Komisija sklicevala na metodologijo za določanje teže kršitev iz smernic, ni preučila konkretnega vpliva zadevnega kartela na trg.

109 Nadalje navaja, da je zaključek Komisije glede teže kršitve v nasprotju s primeri, ki jih navaja v smernicah, in tudi s prakso odločanja, ki je sledila njihovi objavi. Opredelitev nekega kartela kot zelo hudega naj bi bila običajno pridržana za organizirane, to je institucionalizirane kartele, ki vključujejo zapletene mehanizme nadzora, organizacije in spremljanja – ki nimajo nič skupnega z ravnanjem, ki se očita v obravnavani zadevi – ter delujejo na svetovni ravni ali v več velikih državah članicah, medtem ko najbolj omejeno ozemlje, ki ga zadevajo te domnevno zelo hude kršitve, vključuje štiri države članice Skupnosti, med največjimi (Odločba Komisije 2003/382/ES z dne 8. decembra 1999 o postopku na podlagi člena 81 Pogodbe ES (zadeva IV/E‑1/35.860‑B – Brezšivne jeklene cevi, UL 2003, L 140, str. 1, v nadaljevanju: odločba Brezšivne jeklene cevi).

110 Tožeča stranka meni, prvič, da bi bilo treba kršitev zaradi njene neuradnosti šteti za hudo in ne za zelo hudo, še toliko bolj, ker je Komisija kot hude opredelila kršitve, katerih raven zapletenosti je bila najmanj enaka ravni kršitve iz obravnavane zadeve (Odločba Komisije 2003/25/ES z dne 11. decembra 2001 o postopku na podlagi člena 81 Pogodbe ES – zadeva COMP/E‑1/37.919 (ex. 37.391) – Stroški bank za zamenjavo valut iz euroobmočja – Nemčija, UL 2003, L 15, str. 1, v nadaljevanju: odločba Nemške banke; Odločba Komisije 1999/271/ES z dne 9. decembra 1998 o postopku na podlagi člena 85 Pogodbe ES, IV/34.466 – Grški trajekti, UL 1999, L 109, str. 24, v nadaljevanju: odločba Grški trajekti, in Odločba Komisije 1999/210/ES z dne 14. oktobra 1998 o postopku na podlagi člena 85 Pogodbe ES, zadeva IV/F‑3/33.708 – British Sugar plc, zadeva IV/F‑3/33.709 – Tate & Lyle plc, zadeva IV/F‑3/33.710 – Napier Brown & Company Ltd in zadeva IV/F‑3/33.711 – James Budgett Sugars Ltd, UL 1999, L 76, str. 1, v nadaljevanju: odločba British Sugar).

111 Drugič, glede na majhnost belgijskega ozemlja naj bi Komisija v obravnavani zadevi izkazala preveliko strogost – v nasprotju z načeloma sorazmernosti in enakosti obravnave – v svoji praksi odločanja, kar izhaja iz tega, da je večkrat kot okoliščino, ki utemeljuje kršitev kot hudo in ne kot zelo hudo, upoštevala dejstvo, da je ta zadevala le majhen ali geografsko omejen trg (odločbe Grški trajekti, British Sugar in Nemške banke).

112 Tretjič, argument Komisije, po katerem je bilo eno od upoštevanih meril za oceno teže kršitve neposredni vpliv te na potrošnike, naj ne bi bil utemeljen. Po mnenju tožeče stranke sta imela kartela iz odločbe Nemške banke in British Sugar enake lastnosti, ne da bi ju Komisija opredelila za zelo huda, na drugi strani pa naj bi struktura distribucije zadevnih proizvodov v obravnavani zadevi, glede supermarketov in sektorja horeba – ob upoštevanju velikosti skladišč –, imela vlogo močne protiuteži kartelu ter je omogočala ublažiti del njegovih negativnih učinkov na potrošnike.

113 Tožeča stranka zaključuje, da Komisija brez kršitve načela enakosti obravnave kršitev, ugotovljene v izpodbijani odločbi, ni mogla opredeliti kot zelo hude, čeprav ta ni imela oblike organiziranega kartela z zapletenimi strukturami in mehanizmi, ki zagotavljajo spoštovanje zavez podjetij, ter je zadevala le majhno ozemlje in skromen obseg proizvodnje piva v Evropski uniji. Znesek globe bi torej moral biti precej zmanjšan.

114 Kakor koli pa, tudi če Komisija naj ne bi kršila načela enakosti obravnave z opredelitvijo kršitve kot zelo hude, bi bilo vseeno treba izhodiščni znesek globe zmanjšati, s tem da bi se upošteval majhen vpliv kršitve na trg Skupnosti in majhen obseg prodaje zadevnih proizvodov, ki jih zadeva kartel, tako kot naj bi Komisija to storila v odločbi Brezšivne jeklene cevi. V navedeni odločbi naj bi namreč Komisija brez spremembe kvalifikacije kršitve določila izhodiščni znesek, ki je manjši od polovice tistega, ki ga za zelo hude kršitve predvidevajo smernice, in sicer zato, ker je prodaja zadevnih proizvodov s strani udeležencev kartela v štirih zadevnih državah članicah predstavljala le okoli 19 % porabe v Skupnosti. V obravnavani zadevi so proizvodi, na katere se je nanašal kartel, predstavljali manj kot 2,5 % skupne porabe v Evropski uniji. Poseben izhodiščni znesek, ki ga je določila Komisija, naj torej ne bi bil sorazmeren s količino in z vrednostjo teh proizvodov ter bi moral biti zato zmanjšan.

– Presoja dejanske ekonomske zmožnosti tožeče stranke, da znatno škoduje drugim subjektom: kršitev načela sorazmernosti

115 Kar zadeva presojo Komisije glede njene ekonomske zmožnosti omejevati konkurenco, tožeča stranka navaja, da bi ta morala za upoštevni okvir upoštevati trg, na katerem se je kršitev izrazila, znesek globe pa bi moral biti v razumnem sorazmerju s prometom na tem trgu (sodba Sodišča prve stopnje z dne 14. julija 1994 v zadevi Parker Pen proti Komisiji, T‑77/92, Recueil, str. II‑549, točka 94).

116 Poleg tega naj bi bilo za presojo njihove zmožnosti vplivati na konkurenco pomembno upoštevati položaj zadevnih podjetij na predmetnem trgu.

117 Komisija pa naj tema načeloma, čeprav sta bili navedeni v izpodbijani odločbi, ne bi sledila. Čeprav naj bi Interbrew v zadevnem obdobju ustvarila štirikrat večji promet iz prodaje na trgu kot tožeča stranka, naj bi bil poseben izhodiščni znesek, izračunan za Interbrew, manj kot dvakrat višji kot tisti, izračunan za tožečo stranko. Ta nesorazmernost naj bi bila v nasprotju z aktualno prakso Komisije, kot jo ponazarja Odločba 2003/674/ES z dne 2. julija 2002 o postopku na podlagi člena 81 Pogodbe ES in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva C.37.519 – Metionin, UL 2003, L 255, str. 1, v nadaljevanju: odločba Metionin), v kateri naj bi menila, da mora razlika med določenimi globami izražati nesorazmerje med tržnim deležem prvega svetovnega proizvajalca na trgu in enega od njegovih konkurentov, katerega tržni delež je bil petkrat manjši.

118 Komisija naj poleg tega ne bi upoštevala prevladujočega položaja družbe Interbrew na belgijskem trgu piva, kar naj bi nujno precej omejevalo dejansko ekonomsko zmožnost tožeče stranke, da vpliva na trg ali da celo resno omejuje konkurenco. Tožeča stranka naj bi poleg tega samo poskušala omejiti svojo postopno izključenost.

119 Komisija naj bi s stališčem, da ima pravico določiti izhodiščni znesek globe glede na skupni promet tožeče stranke, ki naj bi bil pokazatelj njene „sposobnosti škodovanja“, ne pa na podlagi prometa na zadevnem trgu, zanemarila merilo „sposobnosti znatno škodovati konkurenci“ iz izpodbijane odločbe. Komisija bi morala za upoštevanje večjega prometa, kot je bil ustvarjen na belgijskem trgu piva, opredeliti zadevne trge in izkazati, v čem so dejavnosti tožeče stranke na teh trgih tej omogočale škodovati konkurenci na trgu piva.

120 Zneski glob, ki so bili določeni za Interbrew oziroma tožečo stranko, naj bi, daleč od tega, da bi izražali očitno neravnotežje njunih položajev, nasprotno potrjevali očitno nesorazmernost posebnega izhodiščnega zneska za tožečo stranko glede na njeno dejansko zmožnost vplivati na trg.

121 Tako naj bi Komisija, medtem ko naj bi znesek 45 milijonov eurov, ki je bil določen