Keywords

Summary



Keywords

1. Približevanje zakonodaj – Varstvo potrošnikov – Člen 95(3) ES – Določba, na katero se ni mogoče sklicevati kot na neposredni temelj obveznosti države članice

(člen 95(3) ES)

2. Približevanje zakonodaj – Varstvo potrošnika v primeru pogodb, sklenjenih zunaj poslovnih prostorov – Direktiva 85/577 – Področje uporabe – Prodajne pogodbe, ki zadevajo nepremičnine in ki so del naložbe, financirane s kreditom – Izključitev

(Direktiva Sveta 85/577, člen 3(2)(a))

3. Približevanje zakonodaj – Varstvo potrošnika v primeru pogodb, sklenjenih zunaj poslovnih prostorov – Direktiva 85/577 – Posojilna pogodba za nakup nepremičnine – Odstop – Učinki – Obveznost takojšnjega vračila posojila skupaj z obrestmi – Dopustnost

(Direktiva Sveta 85/577, členi 4, 5 in 7)

Summary

1. Člen 95(3) ES, ki določa, da ima Komisija v predlogih iz odstavka 1 tega člena, ki zadevajo varstvo potrošnikov, za izhodišče visoko raven varstva in da si v okviru pristojnosti tudi Evropski parlament in Svet prizadevata za doseganje tega cilja, je naslovljen na različne institucije, ki imajo vse vlogo v zakonodajnem postopku Skupnosti. Zato se na to določbo ni mogoče sklicevati kot na neposredni temelj obveznosti države članice. V najboljšem primeru bi bilo to določbo mogoče uporabiti kot element razlage akta, ki je sprejet na podlagi navedenega člena 95 ES.

(Glej točki 59 in 61.)

2. Člen 3(2)(a) Direktive 85/577 za varstvo potrošnika v primeru pogodb, sklenjenih zunaj poslovnih prostorov, je treba razlagati tako, da s področja uporabe te direktive izključuje prodajne pogodbe, ki zadevajo nepremičnine, čeprav so te samo del finančne naložbe, katere financiranje je zagotovljeno s kreditom in pri katerih se pogajanja pred sklenitvijo pogodbe tako glede pogodbe o prodaji nepremičnin kot pogodbe o posojilu, ki je namenjeno izključno financiranju, opravijo v okviru prodaje od vrat do vrat.

(Glej točko 81 in točko 1izreka.)

3. Čeprav je v smislu člena 7 Direktive 85/577 za varstvo potrošnika v primeru pogodb, sklenjenih zunaj poslovnih prostorov, naloga držav članic, da s predpisi uredijo pravne učinke odstopa od pogodbe s strani potrošnika, se mora ta pristojnost izvrševati ob spoštovanju prava Skupnosti in posebej določb Direktive, razlaganih v smislu njenega cilja in tako, da se zagotovijo njeni polni učinki.

Glede tega, v zvezi s posojilno pogodbo za nakup nepremičnine, navedena direktiva ne nasprotuje, da:

– nacionalni predpisi kot edino posledico odstopa od posojilne pogodbe določajo njeno razveljavitev, tudi če gre za finančne naložbe, za katere posojilo brez nakupa nepremičnine ne bi bilo odobreno;

– mora potrošnik, ki je uveljavljal pravico do odstopa v skladu s to Direktivo, posojilodajalcu vrniti znesek posojila, čeprav je posojilo v skladu z uporabljeno metodo finančne naložbe namenjeno izključno financiranju nakupa nepremičnine in je izplačano neposredno prodajalcu te nepremičnine;

– se zahteva, da se znesek posojila vrne takoj;

– nacionalna zakonodaja določa obveznost, da mora potrošnik ob odstopu od kreditne pogodbe za nakup nepremičnine ne samo vrniti zneske, ki jih je prejel na podlagi te pogodbe, temveč posojilodajalcu izplačati obresti po tržni obrestni meri. Vendar v položaju, ko bi se potrošnik, če bi bila banka spoštovala obveznost poučitve tega o njegovi pravici do odstopa, lahko izognil izpostavljanju tveganjem, ki so neločljivo povezana z naložbami, člen 4 te direktive državam članicam nalaga, naj zagotovijo, da njihova zakonodaja varuje potrošnike, ki se niso mogli izogniti izpostavljanju takim tveganjem, in sicer s sprejetjem predpisov, ki jim omogočajo, da se izognejo položaju, ko bi morali nositi posledice uresničenja teh tveganj.

(Glej točke 69, 81, 88, 89, 93, 103 in točki 2 in 3 izreka.)