ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Drugi tožbeni razlog: kršitev točke 36 Izjave EIB o okoljskih in socialnih načelih in standardih iz leta 2009. — V zvezi s tem navaja, da člen 36 natančneje določa, da EIB zahteva, da vsi projekti, ki jih financira, izpolnjujejo vsaj: — veljavno nacionalno okoljsko zakonodajo; — veljavno okoljsko zakonodajo Evropske unije (EU), zlasti Direktivo EU o presoji vplivov na okolje in direktive o ohranjanju narave ter sektorske direktive in „medsektorske“ direktive; — načela in standarde upoštevnih okoljskih konvencij, vključenih v pravo EU. V obravnavanem primeru ni bila spoštovana nobena od teh točk. Namreč, za dokazane se lahko štejejo te kršitve: a. okoljska zakonodaja EU in zlasti: a.I uvodna izjava 36 v povezavi s členoma 4 in 14 Uredbe (EU) št. 347/2013 (3) (neobstoj analize stroškov in koristi); a.II uvodna izjava 31 Uredbe št. 347 v povezavi s členom 5(1) in Prilogo IV, opomba 1, Direktive 2011/92/EU (4) (kumulativni zunanji učinki); a.III uvodna izjava 31 Uredbe št. 347 v povezavi s členom 5(1) in Prilogo IV, opomba 1, Direktive 2011/92/EU (kumulativni notranji učinki) – prepoved „rezanja salame“; a.IV člen 2(1) Direktive 2011/92/EU, člen 6(3) in (4) Direktive o habitatih a.V člen 4(4) Direktive 2009/147 (5) (Direktiva o pticah); a.VI uvodna izjava 30 v povezavi s členom 9 Uredbe št. 1367/2006 in členom 6 Direktive o presoji vplivov na okolje (Preglednost in sodelovanje); a.VII uvodna izjava 28 v povezavi s členom 7 Uredbe (EU) št. 347/2013 (ureditev habitatov); a.VIII kršitev člena 191(1) PDEU v povezavi s kršitvijo Izjave Evropske investicijske banke o okoljskih in socialnih načelih in standardih, ki jo je upravni odbor te banke sprejel 3. februarja 2009. b. Italijanska zakonodaja in zlasti: b.I zakonska uredba 42/2004 o prenosu Konvencije o krajini, člen 26; b.II zakonska uredba 42/2004 o prenosu Konvencije o krajini, člen 146; b.III člen 14b zakona št. 241 z dne 7. avgusta 1990 o sestanku služb; b.IV določba A57 ministrske uredbe 223/14 o okoljski združljivosti; b.V zakonska uredba 152/06 neizvršene sankcije; b.VI člen 452c kazenskega zakonika (okoljska katastrofa).
Tožba, vložena 21. avgusta 2021 – Italija/Komisija

(Zadeva T-516/21)

(2021/C 412/29)

Jezik postopka: italijanščina

Stranki

Tožeča stranka: Italijanska republika (zastopnik: G. Palmieri, agentka)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predlogi

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— iz razlogov, predstavljenih v nadaljevanju, Izvedbeni sklep Komisije (EU) 2021/988 z dne 16. junija 2021 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Evropske unije (1) (sklep ad hoc št. 66) (notificirano pod dokumentarno številko C(2021) 4118) razglasi za ničen;

— Komisiji naloži plačilo stroškov postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja tri tožbene razloge.

1. Prvi tožbeni razlog: napačna razlaga Uredbe (EU) št. 1383/2015 (2) (uvodna izjava 5) in člena 53(4) Uredbe (EU) št. 639/2014 (3), kakor je bil spremenjen z Uredbo (EU) št. 1383/2015, ter kršitev člena 1 Uredbe (EU) št. 1383/2015 in načel razumnosti, prepovedi diskriminacije in sorazmernosti glede obravnavanja poznega poročanja glede ukrepov, ki določajo obdobje obvezne reje, v računalniško bazo podatkov.

2. Drugi tožbeni razlog: napačna razlaga Uredbe (EU) št. 1383/2015 (uvodna izjava 5) in člena 53(4) Uredbe (EU) št. 639/2014, kakor je bil spremenjen z Uredbo (EU) št. 1383/2015, ter kršitev načel razumnosti, prepovedi diskriminacije in sorazmernosti glede obravnavanja poznega poročanja glede ukrepov, ki ne določajo obdobja obvezne reje, v računalniško bazo podatkov.

3. Tretji tožbeni razlog: napačna razlaga Uredbe (ES) št. 1760/2000 (4) (člen 7) glede roka za poročanje v računalniško bazo podatkov.

(1) UL 2021, L 218, str. 9.

(2) Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/1383 z dne 28. maja 2015 o spremembi Delegirane uredbe (EU) št. 639/2014 glede pogojev za upravičenost do vezane podpore v povezavi z zahtevami glede identifikacije in registracije živali v skladu z Uredbo (EU) št. 1307/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 214, str. 1).

(3) Delegirana uredba Komisije (EU) št. 639/2014 z dne 11. marca 2014 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 1307/2013 Evropskega parlamenta in Sveta o vzpostavitvi pravil za neposredna plačila kmetom v podpornih shemah v okviru skupne kmetijske politike ter o spremembi Priloge X k navedeni uredbi (UL L 181, str. 1).

(4) Uredba (ES) št. 1760/2000 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 17. julija 2000 o uvedbi sistema za identifikacijo in registracijo govedi ter o označevanju govejega mesa in proizvodov iz govejega mesa in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 820/97 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 30, str. 248).
4.

Četrti tožbeni razlog: člen 4(3), prvi pododstavek, Uredbe (ES) št. 1049/2001 ne nasprotuje pravici do dostopa do informacij, ki so predmet postopka. S to določbo se ščiti zgolj tekoči proces odločanja. Predmet zahteve tožeče stranke za vpogled v spis pa so dokumenti o pogajanjih tožene stranke glede dobave cepiva. Ta pogajanja so že zaključena. Poleg tega obstaja prevladujoč javni interes glede razkritja informacij, ki so predmet postopka, ker se po celotni Evropi že več tednov razpravlja in poroča o nakupu cepiva s strani EU.
4.

Četrti tožbeni razlog: zavrnitev Komisije, da bi plačala znesek zamudnih obresti in obrestne obresti, ki je izkazana v njenih dopisih z dne 30. aprila 2021 (1) in z dne 2. julija 2021, (2) temelji na kršitvi Pogodb (in sicer člena 266 PDEU) in/ali splošnega načela prava Unije, da so institucije Unije, potem ko se s sodbo razglasi ničnost ukrepa, zavezane k povračilu. Tožeča stranka zato trdi, da je treba v skladu s členom 263 PDEU sklep razglasiti za ničen.
5.

Peti tožbeni razlog: metodologija delitve stroškov je vsaj pri potrebni celoviti presoji nezdružljiva s pravom Unije. Široko polje uporabe, prepoved združevanja, neprimerna tolerančna stopnja in prednostna obravnava zančnih pretokov v razmerju do notranjih pretokov so bili medsebojno povezani in so drug drugega stopnjevali. Skupaj gledano so povzročili vsaj kršitev načela odgovornosti povzročitelja, prepovedi diskriminacije in zahteve glede poštenega ravnanja. Poleg tega je metodologija delitve stroškov vsaj glede splošnega učinka nezdružljiva s ciljem Unije, da se poveča delež obnovljivih virov energije. Metodologija delitve stroškov je v celoti nesorazmerna in zato naj v vsakem primeru ne bi imela zahtevane pravne podlage.
—

Izvedbeni sklep Komisije (EU) 2021/988 z dne 16. junija 2021 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Evropske unije razglasi za ničen v delu, v katerem je uporabljen popravek, ki ustreza 45 869 990,19 EUR, v zvezi s „Prostovoljno vezano podporo“, in sicer iz razlogov, imenovanih „Mesure 24 – année de demande 2017 (année financière 2018)“ in „Mesure 24 – année de demande 2017 (année financière 2019)“, za proračunski leti 2018 in 2019;
6.

Šesti tožbeni razlog: napaka pri uporabi člena 16(13) Uredbe št. 2019/943, ker je bil določen edinstven in skupen prag za zančni pretok za vse operaterje prenosnih sistemov območja določanja zmogljivosti Core. Ni razlogov za utemeljitev in razlago, da bi moral veljati edinstven in skupen prag za vse meje trgovalnih območij, medtem ko so nacionalna prenosna omrežja različna in zankasta.
Tožba, vložena 17. junija 2021 – ClientEarth/Komisija

(Zadeva T-354/21)

(2021/C 329/48)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Tožeča stranka: ClientEarth AISBL (Bruselj, Belgija) (zastopniki: O. Brouwer, B. Verheijen in T. van Helfteren, odvetniki)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predloga

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— razglasi ničnost odločbe tožene stranke z dne 7. aprila 2021 o zavrnitvi dostopa do zahtevanih dokumentov v skladu z Uredbo (ES) št. 1049/2001 (1) in Uredbo (ES) št. 1367/2006 (2) v zvezi s stanjem izvajanja ribiškega nadzora v Franciji in na Danskem ter o obstoju pilotnih zadev in postopkov za ugotavljanje kršitev v Evropski uniji v zvezi z izvajanjem Uredbe (ES) št. 1224/2009 (3) ter

— naloži plačilo stroškov toženi stranki.

Tožbena razloga in bistvene trditve

Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja dva razloga.

1. Prvi tožbeni razlog: tožena stranka je napačno uporabila pravo in storila očitne napake pri presoji, kar je pripeljalo do napačne uporabe izjeme o varstvu inšpekcij, preiskav in revizij iz člena 4(2), tretja alinea, Uredbe o preglednosti ter do napačne uporabe člena 6(1) Uredbe (ES) št. 1367/2006, prav tako pa je bila kršena obveznost obrazložitve.

2. Drugi tožbeni razlog: tožena stranka je napačno zavrnila obstoj prevladujočega javnega interesa za razkritje zahtevanih dokumentov.

(1) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331).

(2) Uredba (ES) št. 1367/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. septembra 2006 o uporabi določb Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah v institucijah in organih Skupnosti (UL 2006 L 264, str. 13).

(3) Uredba Sveta (ES) št. 1224/2009 z dne 20. novembra 2009 o vzpostavitvi nadzornega sistema Skupnosti za zagotavljanje skladnosti s pravili skupne ribiške politike, o spremembi uredb (ES) št. 847/96, (ES) št. 2371/2002, (ES) št. 811/2004, (ES) št. 768/2005, (ES) št. 2115/2005, (ES) št. 2166/2005, (ES) št. 388/2006, (ES) št. 509/2007, (ES) št. 676/2007, (ES) št. 1098/2007, (ES) št. 1300/2008, (ES) št. 1342/2008 in razveljavitvi uredb (EGS) št. 2847/93, (ES) št. 1627/94 in (ES) št. 1966/2006 (UL 2009 L 343, str. 1).
2.

Drugi tožbeni razlog se nanaša na kršitev pravil, ki se uporabljajo za imenovanje evropskih tožilcev in ki zagotavljajo načelo neodvisnosti Evropskega javnega tožilstva. Tožeča stranka trdi, da dopis, ki je bil Svetu Evropske unije poslan 29. novembra 2019 in v katerem je portugalska vlada izpodbijala razvrstitev, ki jo je opravila izbirna komisija iz člena 14(3) Uredbe (EU) 2017/1393, glede kandidatov, ki jih je predstavila sama vlada, ter v katerem je imenovala drugega kandidata, ki ga predlaga, in navedla, da ga je Svet potrdil, posega v strukturo postopka imenovanja evropskih tožilcev.
1.

Prvi tožbeni razlog: razglasitev ničnosti sklepa in naloga za izterjavo tožene stranke Ref. ARES(2021)1955613 zaradi bistvene kršitve postopka, kršitve pogodb ali kateregakoli pravnega pravila v zvezi z njuno uporabo, ali zlorabe pooblastil, zlasti nepravilne pravne presoje dejstev in ugotovitev (kršitev pravice do obrambe, kršitev pravice do dobrega upravljanja, kršitev načel sorazmernosti, pravne varnosti, vladavine prava, legitimnih pričakovanj in prepovedi retroaktivnosti, nepravilna pravna presoja dejstev in ugotovitev revizije 12-INFS-024 in naknadne revizije 15-NR01-044).
1.

Prvi tožbeni razlog: člen 16(7) Uredbe (EU) 2019/331 se ne uporablja in obrazložitev izpodbijanega sklepa torej nima pravne podlage. — Navedba Komisije v zvezi s tem, da se emisije štejejo dvakrat, je napačna. Kar zadeva napravo SMA Sandarne, se nobene emisije ne štejejo dvakrat niti se prej niso štele dvakrat. Odločitev Komisije, da naprave SMA Sandarne ne uvrsti med naprave, ki se jim brezplačno dodelijo pravice do emisije v skladu z referenčno vrednostjo za apno, je torej napačna in brez kakršnekoli pravne podlage.
1.

Nemška shema državne pomoči „Bundesregelung Fixkostenhilfe 2020“, ki jo je odobrila tožena stranka, ni združljiva z notranjim trgom, ker izkrivlja konkurenco, ne da bi bilo to v tem primeru izjemoma upravičeno. Tožena stranka je storila očitno napako pri presoji s tem, da je štela, da je shema državne pomoči, s katero je kot pogoj za upravičenost določeno zmanjšanje prometa na ravni podjetja za vsaj 30 %, na podlagi člena 107(3)(b) PDEU združljiva z notranjim trgom. Ker se v okviru sheme pomoči upravičenost do pomoči presoja na ravni podjetja, podjetja, kot je tožeča stranka, ki poslujejo na več področjih, ki so bila v pandemiji COVID-19 različno prizadeta, in pri katerih je pri fizičnem poslovanju zaradi zaprtja prišlo do upada prometa, ki je bistveno večji od 30 %, niso upravičena do pomoči samo zato, ker na nekem drugem poslovnem področju ni bilo upada prometa in zaradi upoštevanja aritmetične sredine prometov različnih poslovnih področij 30-odstotni prag ni bil dosežen. Ta podjetja tako, za razliko od podjetij, ki delujejo zgolj na enem poslovnem področju, odvisno od okoliščin, ne prejmejo nobene pomoči ali le pomoč za delček obdobja, za katero se pomoč dodeljuje, in morajo nepokrite fiksne stroške njihovega ustavljenega poslovanja financirati iz drugih poslovnih področij. To izkrivlja konkurenco tako v razmerju do konkurentov, ki delujejo na področjih, ki so bila prizadeta s pandemijo, kot v razmerju do konkurentov, ki delujejo na področjih, ki s pandemijo niso bila prizadeta.
—

izpodbijano odločbo spremni tako, da pritožbi tožeče stranke ugodi in odločbo, izdano v postopku za izbris št. 34 709 C z dne 12 maja 2020, spremeni tako, da ugodi zahtevi za ugotovitev ničnosti izpodbijane znamke RENČKI HRAM in izpodbijano znamko v celoti razglasi za nično;
C 252/31

Tožba, vložena 10. maja 2021 – Armadora Parleros/Komisija

(Zadeva T-254/21)

(2021/C 252/42)

Jezik postopka: španščina

Stranki

Tožeča stranka: Armadora Parleros, SL (Santa Eugenia de Ribeira, Španija) (zastopnik: J. Navas Marqués, odvetnik)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predlogi

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da je Evropska komisija kršila člen 118 Uredbe št. 1224/2009 o ureditvi skupne ribiške politike, ker ni primerno nadzorovala in spremljala pravilne uporabe te določbe s strani Kraljevine Španije, kar lahko pomeni akt, ki posega v položaj tožeče stranke, družbe ARMADORA PARLEROS, S.L.

— ugotovi, da je ta kršitev Komisije tožeči stranki, družbi ARMADORA PARLEROS, S.L., povzročila škodo v obliki izgubljenega dobička iz ribolova skuše in osliča v obdobju od leta 2006 do leta 2020.

— Evropski komisiji naloži, naj gospodarski družbi ARMADORA PARLEROS, S.L. plača znesek v višini DEVET MILIJONOV OSEMSTO ENAINOSEMDESET TISOČ ŠTIRISTO ŠTIRIINTRIDESET EUROV IN ENAINŠESTDESET CENTOV (9 881 434,61 EUR) odškodnine, skupaj z obrestmi po zakonski obrestni meri in kapitalizacijo navedenih obresti.

— Evropski komisiji naloži plačilo vseh nastalih sodnih stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja samo en tožbeni razlog.

Tožeča stranka prijavlja nezakonito ravnanje Evropske komisije. Zlasti glede opustitve njene dolžnosti spremljanja in nadzora v zvezi s Kraljevino Španijo, kar zadeva učinkovito izvajanje skupne ribiške politike (SRP), konkretno Uredbe Sveta št. 2847/93 z dne 12. oktobra 1993 o oblikovanju nadzornega sistema na področju skupne ribiške politike (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 4, zvezek 2, str. 70) in Uredbe Sveta št. 1224/2009 z dne 20. novembra 2009 o vzpostavitvi nadzornega sistema Skupnosti za zagotavljanje skladnosti s pravili skupne ribiške politike (UL 2009, L 343, str. 1). Glede tega tožeča stranka posebej omenja, da „neobstoj preverjanja moči motorjev plovil z vlečnimi mrežami, ki ribarijo v kantabrijskih in severozahodnih vodah“.

Zaradi te neizpolnitve obveznosti je tožeča stranka med letoma 2006 in 2020 utrpela škodo, ker ni mogla uporabljati plovila „Vianto Tercero“ ki je moralo biti – zaradi neustrezne izvedbe SRP – razrezano in je posledično postalo popolnoma neuporabno. To je družbi ARMADORA PARLEROS S.L. povzročilo gospodarsko škodo.
3.

Tretji tožbeni razlog: očitne napake pri presoji. Tožeče stranke menijo, da je bilo pri mnenju Evropske agencije za varnost hrane (EFSA) z dne 22. novembra 2017, na katerem je utemeljena izpodbijana uredba, storjenih več očitnih napak pri presoji, ker EFSA pri oceni genotoksičnih in rakotvornih tveganj HAD ni spoštovala ne svojih metod za oceno tveganja ne metod za oceno tveganja OECD in je prišla do zaključkov, ki so v nasprotju z ugotovitvami Evropske agencije za zdravila. Pri izpodbijani uredbi so bile zato storjene očitne napake pri presoji, ker, prvič, je Komisija snovi in pripravke uvrstila v del A Priloge III k Uredbi (ES) št. 1925/2006, čeprav je iz mnenja EFSA z dne 22. novembra 2017 razvidna znanstvena negotovost, in drugič, pri ukrepih za obvladovanje tveganja ni uporabila načela tako nizkih vsebnosti, kot jih je mogoče razumno doseči, in navsezadnje ni upoštevala razvoja znanstvenih spoznanj po sprejetju mnenja EFSA z dne 22. novembra 2017.
1.

Prvi tožbeni razlog: tožena stranka je napačno uporabila Začasni okvir za ukrepe državne pomoči v podporo gospodarstvu ob trenutnem izbruhu COVID-19 in člen 107(3)(b) PDEU, ker je ugotovila, da je družba SAS AB upravičena do pomoči in ker ni izvedla presoje, ali so poleg dokapitalizacije na voljo drugi ukrepi, ki manj izkrivljajo trg. Tožeča stranka trdi tudi, da je tožena stranka napačno uporabila Začasni okvir za ukrepe državne pomoči v podporo gospodarstvu ob trenutnem izbruhu COVID-19 in člen 107(3)(b) PDEU, ker je ugotovila, da je bil znesek dokapitalizacije sorazmeren, ker ni uporabila ustreznih pogojev za izstop države, ker ni pravilno ocenila pomembne tržne moči prejemnice pomoči in uporabila ustreznih ukrepov, ker ni preprečila agresivne širitve poslovanja, ker je kršila svojo obveznost tehtanja pozitivnih učinkov pomoči in njenih negativnih učinkov na trgovinske pogoje in na ohranjanje neizkrivljene konkurence (t. i. „test tehtanja“) in končno, ker je zahtevala pozno predložitev načrta prestrukturiranja.
C 217/62

Tožba, vložena 6. aprila 2021 – Covington & Burling in Van Vooren/Komisija

(Zadeva T-201/21)

(2021/C 217/78)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Tožeči stranki: Covington & Burling (Saint-Josse-ten-Noode, Belgija) in Bart Van Vooren (Meise, Belgija) (zastopnik: P. Diaz Gavier, odvetnik)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predlog

Tožeči stranki Splošnemu sodišču predlagata, naj:

— razglasi za ničen sklep Komisije z dne 12. marca 2021 o zavrnitvi dostopa do zahtevanih dokumentov (1) v skladu z Uredbo o preglednosti;

— Komisiji naloži, naj nemudoma dovoli dostop do zahtevanih dokumentov; in

— Komisiji naloži, naj plača vse stroške družbe Covington, povezane s to zadevo.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeči stranki v utemeljitev tožbe navajata pet tožbenih razlogov.

1. Prvi tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila člen 4(3), druga alinea, Uredbe o preglednosti, (2) da bi utemeljila zavrnitev dostopa do zahtevanih dokumentov.

2. Drugi tožbeni razlog: tudi če se uporablja člen 4(3), druga alinea, Uredbe o preglednosti ali katerikoli drugi razlog iz navedenega člena 4, Komisiji ni uspelo dokazati, kako naj bi bili zahtevani dokumenti v skladu z zahtevami.

3. Tretji tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila Uredbo o komitologiji, (3) da bi utemeljila zavrnitev dostopa do zahtevanih dokumentov.

4. Četrti tožbeni razlog: Komisija je napačno uporabila Standardni poslovnik za odbore, da bi utemeljila zavrnitev dostopa do zahtevanih dokumentov; in

5. Peti tožbeni razlog: z izpodbijanim sklepom se kršijo splošna načela preglednosti in ogroža demokratično legitimnost izvedbenih aktov.

(1) Redakcijska opomba: Zahtevani dokumenti se nanašajo na postopek komitologije in, natančneje, dokumente v zvezi z evidencami glasovanja nekaterih držav članic glede na osnutek Uredbe Komisije o spremembi Priloge III k Uredbi (ES) št. 1925/2006 Evropskega parlamenta in Sveta glede botaničnih vrst, ki vsebujejo hidroksiantracenske derivate.

(2) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL 2001 L 145, str. 43).

(3) Uredba (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 2011 o določitvi splošnih pravil in načel, na podlagi katerih države članice nadzirajo izvajanje izvedbenih pooblastil Komisije (UL 2011 L 55, str. 13).
1.

Prvi tožbeni razlog je, da tožena stranka ni dokazala izpolnjevanja pogojev za zavrnitev dostopa do zaprošenih dokumentov v skladu z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije. Razkritje dokumentov, ki so predmet prošnje, naj ne bi moglo privesti do oslabitve varstva namena preiskave kot trdi tožena stranka. Tožena stranka ni dokazala, da bi bilo zaradi razkritja dokumentov, katerih vsebina je deloma že javno znana, podano kakršno koli, še manj pa racionalno predvidljivo, konkretno in dejansko tveganje za to preiskavo.
2.

Drugi tožbeni razlog: toženi stranki sta dolžni ravnati v skladu s Pogodbama EU in zlasti s členom 207 PDEU, na podlagi katerega je Evropska unija pristopila k ICAC in ki določa, da se skupna trgovinska politika izvaja v okviru načel in ciljev zunanjega delovanja Unije. Komisija ima obveznost iz členov 314 in 317 PDEU in mora upoštevati interese, vrednote in načela iz člena 3 PEU in Listine.
1.

Prvi tožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve, zlasti glede navedbe utemeljitve vsebinske utemeljenosti ukrepa in preverjanj, opravljenih glede spoštovanja pravice do obrambe in pravice do učinkovitega pravnega sredstva.
Tožba, vložena 25. januarja 2021 – Slovaška/Komisija

(Zadeva T-40/21)

(2021/C 98/34)

Jezik postopka: slovaščina

Stranki

Tožeča stranka: Slovaška republika (zastopnica: B. Ricziová, odvetnica)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predlog

Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

— Izvedbeni sklep Komisije (EU) 2020/1734 z dne 18. novembra 2020 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Evropske unije (1) razglasi za ničen v delu, v katerim je bil v njem za Slovaško republiko uporabljen finančni popravek glede ukrepa „Nevezana neposredna pomoč“ za proračunsko leto 2016 (leti zahtevkov 2013 in 2014) v skupnem znesku 19 656 905,11 EUR;

— Evropski komisiji naloži stroške postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

V utemeljitev tožbe tožeča stranka navaja en razlog, ki se nanaša na kršitev člena 52(4)(a) Uredbe (EU) št. 1306/2013 (2) Evropskega parlamenta in Sveta v povezavi s členom 34(2) Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 908/2014 (3), ker v razmerju do Slovaške republike niso bila spoštovana postopkovna jamstva, ki jih zagotavljajo te določbe.

V okviru tožbenega razloga tožeča stranka navaja, da je Komisija na podlagi Izvedbenega sklepa 2020/1734 znesek 19 656 905,11 EUR, ki ga je Slovaška republika nosila v okviru EKJS, izključila iz financiranja Evropske unije, ta znesek pa pomeni del finančnega popravka, ki se nanaša na ukrep „Nevezana neposredna pomoč“ za proračunsko leto 2016 (shema enotnega plačila na površino – pomanjkljivosti v kakovosti ažuriranja LPIS, pregledi na kraju samem in sprožitev vračila – leto zahtevka 2015). Po mnenju tožeče stranke se ta znesek nanaša na leti zahtevka 2013 in 2014, ki nista bili predmet preiskave.

(1) UL 2020, L 390, str. 10.

(2) Uredba (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o financiranju, upravljanju in spremljanju skupne kmetijske politike in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 352/78, (ES) št. 165/94, (ES) št. 2799/98, (EC) No 814/2000, (ES) št. 1290/2005 in (ES) št. 485/2008 (UL 2013, L 347, str. 549).

(3) Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 908/2014 z dne 6. avgusta 2014 o pravilih za uporabo Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s plačilnimi agencijami in drugimi organi, finančnim upravljanjem, potrjevanjem obračunov, pravili o kontrolah, varščinami in preglednostjo (UL 2014, L 255, str. 59).