6

Dejstva, ki so privedla do spora, so opredeljena v točkah od 4 do 16 izpodbijane sodbe, in sicer tako: „4 Tožeča stranka je organizacija, v kateri sodelujejo država Italija, dežela Kampanija, provinca Neapelj in več občin. Je pravna oseba javnega prava. Ustanovljena je bila z italijanskim zakonom št. 578 z dne 29. julija 1971 za ohranitev in obnovo arhitekturnega kompleksa, sestavljenega iz vezuvskih vil, zgrajenih v 18. stoletju, in njihovih pritiklin (parkov, vrtov in pripadajočih poslopij). 5 V skladu s podatki, ki jih je predložila tožeča stranka in jim Komisija ni ugovarjala, je država Italija leta 1986 na predlog tožeče stranke pri Komisiji zaprosila za finančno pomoč iz ESRR za naložbo v infrastrukturo v obliki integriranega sistema obnove notranjega parka vile Favorita, vrta vile Ruggiero in arhitekturnega kompleksa vile Campolieto. Prva od teh vezuvskih vil pripada državi Italiji. Drugi dve sta last tožeče stranke. 6 Komisija je z Odločbo C(86) 2029/120 z dne 18. decembra 1986, ki je bila naslovljena na Italijansko republiko, odobrila finančno pomoč iz ESRR (št. 86/05/04/054) v maksimalnem znesku 7,5 milijarde italijanskih lir (ITL), ki predstavlja do 50% upravičenih stroškov za naložbo v infrastrukturo v zvezi z navedenim sistemom obnove vil Campolieto, Favorita in Ruggiero za turistične namene (v nadaljevanju: odločba o dodelitvi pomoči). 7 V odločbi o dodelitvi pomoči je ustanova Ente imenovana za upravičenko do pomoči (uvodna izjava 3 in člen 3 odločbe) in za odgovorno osebo za prijavo in izvedbo projekta (priloga k odločbi). V skladu s časovnim okvirom, ki je določen v prilogi k tej odločbi, je obdobje upravičenosti do stroškov glede izvedbe tega projekta nastopilo januarja 1987 in se končalo junija 1990. V skladu s členom 4 navedene odločbe lahko Komisija finančne pomoči ESRR zmanjša ali ukine njihovo izplačilo, če pogoji, določeni v odločbi, vključno s pogoji glede roka za izvedbo projekta, niso izpolnjeni. V tem primeru lahko Komisija zahteva celotno ali delno vračilo pomoči, ki je bila ‚upravičencu do pomoči‘ že izplačana. Zmanjšanje, ukinitev ali zahteva za vračilo lahko nastopi šele ‚po tem, ko [naj bi] upravičenec v predpisanem roku stališča v zvezi s tem poda[l] Komisiji‘ (člen 4). 8 V skladu s to odločbo in na zahtevo italijanskih organov je Komisija v letih 1988 in 1990 opravila dve predplačili, vsako v višini 3 milijarde ITL. 9 Z dopisom z dne 29. marca 1995 je država Italija zaprosila Komisijo za podaljšanje roka za vložitev zahtevkov za dokončno izplačilo, ki je bil s členom 12 Uredbe št. 4254/88 določen na , saj naj bi bila dela odložena zaradi ‚različnih pravnih ukrepov‘ ali ‚sporov z razlaščenimi osebami‘. 10 Italijanski organi so z dopisom z dne 15. februarja 2000 spomnili, da so zaprosili za podaljšanje navedenega roka. Poleg tega so zahtevali čimprejšnjo izvedbo novega predplačila, pri čemer so navajali, da je znesek stroškov do zadevnega datuma precej večji kot že plačana predplačila. V podporo tem zahtevkom so Komisiji posredovali poročilo z dne , sestavljeno po pregledu projekta. To poročilo je vsebovalo oznake: ‚datum zadnjega izplačila‘ za dela na vili Campolieto: 1994; ‚datum (dejanskega) končanja del‘ na vili Ruggiero: 1994 in ‚datum (dejanskega) končanja del‘ v [prvi] fazi del na vili Favorita: 1993. V rubriki ‚Pravni razlogi za odložitev‘ je bilo v tem poročilu v zvezi z vilo Campolieto navedeno, da ‚ni [bilo] pravnih težav‘. Glede vile Ruggiero je bilo navedeno stanje ‚postopek deložacije posestnikov z vrta‘. Glede končanja dela na vili Favorita je bilo navedeno ‚pridobitev koncesije za državno zemljišče in deložacija nezakonitih posestnikov in odstranitev začasnih bivakov za žrtve potresa‘. Poleg tega je bilo v poročilu zapisano, da bi lahko morebitno neplačilo pomoči Skupnosti ‚povzročilo resne finančne težave [tožeči stranki], če ta ne bi dobila kompenzacije prek drugih, zunanjih finančnih sredstev (na primer z morebitno vključitvijo v projekt v [okviru Skupnosti v podporo] Kampaniji 94/99), glede na to, da [tožeča stranka] ni [imela] lastnih sredstev, s katerimi bi lahko nadomestila zgoraj navedena sredstva‘. 11 Italijanski organi so z dopisom z dne 8. marca 2001 vložili zahtevek za plačilo preostanka. 12 Komisija je z dopisom z dne 12. oktobra 2001 italijanske organe obvestila o o tem, da namerava izplačila finančne pomoči ESRR ustaviti. Po ugotovitvi, da iz spisa, ki ji je bil poslan, ni razvidno, da so dogodki, navedeni v poročilu z dne (glej točko 10 zgoraj), privedli do pravnih postopkov, je v tem dopisu navedla, da je bila ob neobstoju pravne podlage v smislu člena 12 Uredbe št. 4254/88 finančna pomoč ukinjena na podlagi zahtevka za plačilo z dne , glede na to, da je bil to zadnji zahtevek za plačilo, vložen pred 31. marcem 1995. Pojasnila je, da so se prijavljeni stroški šteli za upravičene do višine 2,8 milijarde ITL, tako da je dolgovana pomoč iz ESRR znašala 1,4 milijarde ITL. Zato je določila znesek za povračilo v višini 4,6 milijarde ITL in predvidela sprostitev preostalega zneska v višini 1,5 milijarde ITL. Navedla je še: ‚Glede na to, da ima lahko ukinitev finančne posledice za upravičenca ali končne upravičence, vas pozivamo, da zagotovite, da bodo ti ustrezno obveščeni in bodo imeli možnost, da se seznanijo s svojim položajem glede dejstev v njihovo breme, na katerih temelji izpodbijana odločba. Hvaležni vam bomo, če boste poslali podatke v zvezi s tem.‘ Prav tako je pozvala italijanske organe, naj v roku dveh mesecev predložijo stališča, če se ne strinjajo s predlagano ukinitvijo. 13 Italijanski organi so v dopisu z dne 21. novembra 2001 odgovorili, da ‚[s]e je finančni vpliv [povračila dela prvih dveh obrokov pomoči v višini 4,6 milijarde ITL] na proračun končnega upravičenca […] [izkazal] kot zelo močan, glede na to, da je ta uporabil sredstva, ki jih je Komisija že izplačala za celotno izvedbo predvidenih del v prepričanju, da bo prošnji […] za podaljšanje rokov [za predložitev zahtevkov za končno plačilo] ugodeno‘. V zvezi s tem so trdili, da je iz poročila z dne jasno razvidno, da je bila izvedba projekta razdeljena na tri funkcionalne faze, od katerih se je zamujalo le s fazo dokončanja dela na vili Favorita, zaradi česar so italijanski organi zaprosili za podaljšanje roka za vložitev zahtevka za končno plačilo. Nasprotno naj bi stroški prvih dveh faz del na vilah Campolieto in Ruggiero, ki so znašali 7.996.087.050 ITL, nastali pred in naj glede njih ne bi bilo posebnih prošenj za podaljšanje. 14 Z dopisom z dne 13. marca 2002 je Komisija italijanskim organom sporočila svojo končno odločitev, da bo ukinila zadevno finančno pomoč na podlagi zadnje izjave o stroških, ki ji je bila posredovana pred 31. marcem 1995, v skladu z navedenim v predlogu o ukinitvi z dne [Odločba D(2002) 810111, v nadaljevanju: izpodbijana odločba]. Italijanski organi so to odločbo po telefaksu poslali tožeči stranki. 15 Komisija je v izpodbijani odločbi navedla, da ‚ni prejela stališč končnega upravičenca‘. Poleg tega je poudarila, da italijanski organi ne nasprotujejo temu, da bi dogodke, navedene v poročilu z dne 16. junija 1999 (glej točko 12 zgoraj), štela za ‚pravne razloge‘ v smislu člena 12 Uredbe št. 4254/88. Dalje je svojo zavrnitev njihovega predloga, naj prizna stroške, ki se nanašajo na dve fazi del (vila Campolieto in vila Ruggiero), ki naj bi nastali pred 31. marcem 1995, vendar naj bi bili prijavljeni po tem datumu, obrazložila z utemeljitvijo, da se je prošnja italijanskih organov za podaljšanje z dne nanašala na preostali del finančne pomoči v celoti (1,5 milijarde ITL). V tej prošnji za podaljšanje naj namreč ne bi bilo natančno opredeljeno, da se nanaša le na določen sklop del, kot so to zatrdili italijanski organi v dopisu z dne . 16 V isti odločbi je Komisija opozorila, da navsezadnje ‚ne [izpodbijana] odločba ne katera druga določba Skupnosti ne preprečujeta državi članici, da se odloči, da ne zahteva povračila že izplačanih zneskov na lastno pobudo‘. Poleg tega je italijanske organe ‚uradno‘ pozvala, naj o izpodbijani odločbi s priporočeno pošiljko s povratnico obvestijo končnega upravičenca. V zvezi s tem je pripomnila, da, če [bi] se [izpodbijana] odločba lahko neposredno in posamično nanaša[la] na končnega upravičenca, [bi] lahko ta vloži[l] tožbo pri Sodišču prve stopnje v roku dveh mesecev, podaljšanem za [deset] dni zaradi razdalje.‘