ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Na podlagi členov 7 in 220 ES lahko Sodišče prve stopnje izvaja le pristojnosti, ki mu jih dodeljuje pravo Skupnosti. Brez take pristojnosti Sodišče prve stopnje ne bi moglo odločati o tožbi, ne da bi svojo sodno pristojnost razširilo na spore, v katere je vpletena tudi Skupnost in za katere so v skladu s členom 240 ES pristojna nacionalna sodišča.

Glede tožbe zaradi kršitve, s katero je predlagano, naj se ugotovi, da je Evropska centralna banka kršila pravice iz evropskega patenta, ki se nanaša zlasti na elemente zaščite proti ponarejanju bankovcev, je treba ugotoviti, da imajo pristojnost za ugotovitev obstoja kršitve nacionalnega patenta nacionalna sodišča in ne Sodišče prve stopnje. Zato se tožba zaradi kršitve zavrže kot nedopustna zaradi nepristojnosti Sodišča prve stopnje.

Nobena določba prava Skupnosti Sodišču prve stopnje namreč ne priznava pristojnosti za odločanje v zvezi s kršitvijo patentov. Tožba zaradi kršitve patentov ne spada med pravna sredstva, katerih pristojnost je na podlagi določb od člena 220 ES do člena 241 ES dodeljena sodiščem Skupnosti. Poleg tega nacionalno patentno pravo za razliko od drugega prava intelektualne lastnine, kot je nacionalno pravo znamk, ni bilo na ravni Skupnosti nikoli usklajeno. Ker gre za področje, ki ga Skupnost še ni normativno uredila in ki zato spada v pristojnost držav članic, varstvo nekaterih pravic intelektualne lastnine, kot so patenti, in ukrepi, ki jih v ta namen sprejmejo sodni organi, ne spadajo v pravo Skupnosti.

(Glej točke 50, 51, 56, 57 in 71.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo (člen 230, četrti odstavek, ES; Direktiva Sveta 92/43; Odločba Komisije 2004/813) (Glej točke 43, od 46 do 54, 71 in 74.)

2. Evropske skupnosti – Sodni nadzor zakonitosti aktov institucij (členi 230, četrti odstavek, ES, 234 ES in 241 ES) (Glej točko 56.)

Subject of the case

Predmet

Predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2004/813/ES z dne 7. decembra 2004 o sprejemu, v skladu z Direktivo Sveta 92/43/EGS, seznama območij, pomembnih za Skupnost, za atlantsko biogeografsko regijo (UL L 387, str. 1).

Izrek

Izrek

1) Tožba se zavrže kot nedopustna.

2) Tožeče stranke poleg svojih stroškov nosijo stroške, ki jih je priglasila Komisija, vključno s stroški, nastalimi v postopku za izdajo začasne odredbe.
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Ničnostna tožba

–

Izpodbojni akti

–

Akti, ki jih lahko izpodbija vlagatelj tožbe, ki prijavlja državno pomoč (členi 81 ES, 82 ES, 230, četrti odstavek, ES in 232, tretji odstavek, ES; Uredba Sveta št. 659/1999, členi 4, 20, in 25) (Glej točke od 28 do 33.)

Subject of the case

Predmet

Izrek

Predlog za razglasitev ničnosti dopisa Komisije z dne 2. decembra 2004, s katerim je bila tožeča stranka obveščena o zavrženju svoje pritožbe, ki jo je vložila zoper državno pomoč, ki jo je Helenska republika domnevno dodelila konzorciju Hyatt Regency v okviru javnega naročila Casino Mont Parnès.

Izrek

1) Tožba se zavrže kot nedopustna.

2) Athinaïki Techniki AE nosi vse stroške.
Keywords

Summary



Keywords

Znamka Skupnosti – Pritožbeni postopek

(Uredba Sveta št. 40/94, členi 58 in od 108 do 110)

Summary

Predlogom stranke v postopku, ki je privedel do odločbe v smislu člena 58 Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti, se v celoti ugodi z odločbo oddelka za ugovore Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), s katero se je glede vseh zadevnih storitev ugodilo ugovoru zoper registracijo znamke Skupnosti, ki je temeljil na prejšnji nacionalni znamki in prejšnji znamki Skupnosti, čeprav ugovoru s tem ni bilo ugodeno na podlagi obeh izpodbijanih znamk, temveč zgolj na podlagi prejšnje nacionalne znamke in lahko prijavitelj znamke Skupnosti na podlagi tega v skladu s členom 108(1)(a) Uredbe št. 40/94 svojo registracijo v državah članicah, razen v državi, v kateri prijavi nasprotuje razlog za zavrnitev registracije, v prihodnje preoblikuje v nacionalno prijavo.

Dejansko je namen postopka z ugovorom dati podjetju možnost, da v skladu z enotnim postopkom ugovarja prijavi znamke Skupnosti, ki bi lahko povzročila verjetnost zmede z njenimi prejšnjimi znamkami ali pravicami in ne bi vnaprej urejala morebitnih sporov na nacionalni ravni ali celo na ravni Skupnosti.

Postopek konverzije, določen v členih od 108 do 110 Uredbe št. 44/94, je le možnost za prijavitelja znamke Skupnosti in dejstvo, da se prijava za konverzijo pošlje zadevnim nacionalnim organom, v skladu s členom 109(3) Uredbe št. 40/94 ne pomeni, da bo prijava znamke samodejno privedla do registracije. Nacionalni organi morajo preučiti morebitne razloge za zavrnitev registracije, tožeča stranka pa lahko v načelu uveljavlja svoje pravice pred temi organi.

Končno, člen 108(2)(b) Uredbe št. 40/94 določa, da iz razlogov koherentnosti odločb in ekonomičnosti postopka ne pride do konverzije zaradi varstva v državi članici, v kateri v skladu z odločbo Urada za prijavo znamke Skupnosti veljajo razlogi za zavrnitev registracije, in ta določba nalaga Uradu samo, naj spoštuje vsebino take odločbe, kadar obstaja. Nasprotno pa nič ne omogoča domneve, da je namen te določbe naložiti enoti, ki odloča o ugovoru, naj spremeni vsebino svoje odločbe, zato da onemogoči, kolikor je le mogoče, prijavitelju znamke Skupnosti, da bi zaprosil za konverzijo.

(Glej točke od 27 do 30 in 37.)
SKLEP SODIŠČA PRVE STOPNJE (peti senat)

z dne 14. maja 2007

Zadeva T-149/04

Imre Czigàny in drugi

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Javni uslužbenci – Uradniki – Ocenjevanje – Karierno ocenjevalno poročilo – Ocenjevalno obdobje 2001/2002 – Očitno nedopustna in pravno očitno neutemeljena tožba“

Predmet: Tožba zaradi predloga za razglasitev ničnosti ocenjevalnega obdobja 2001/2002 v delu, ki se nanaša na tožeče stranke, in, podredno, kariernih ocenjevalnih poročil tožečih strank za to obdobje.

Odločitev: Tožba se zavrže kot delno očitno nedopustna in v preostalem zavrne kot pravno očitno neutemeljena. Tožeče stranke nosijo svoje stroške.

Povzetek

Uradniki – Tožba – Navajanje enakih trditev in predložitev enakih ali istovrstnih dokazov kot v drugih tožbah, ki so bile predhodno zavržene kot nedopustne in zavrnjene kot neutemeljene – Očitno nedopustna in neutemeljena tožba

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 111; Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)
29

V skladu z ustaljeno sodno prakso mora biti ta navedba dovolj jasna in natančna, da toženi stranki omogoči pripravo obrambe, Sodišču prve stopnje pa, da glede na okoliščine primera o tožbi odloči brez drugih dodatnih podatkov. Za zagotovitev pravne varnosti in učikovitega sojenja je za dopustnost tožbe odločilno, da so bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih temelji, pregledno in razumljivo povzeti v sami tožbi. Čeprav je besedilo tožbe glede posebnih vprašanj lahko podprto in dopolnjeno s sklicevanjem na določene dele dokumentov, ki so ji priloženi, pa splošno sklicevanje na druga pisanja, tudi če so ji priložena, ne more nadomestiti tega, da v tožbi ni bistvenih elementov. Sodišče prve stopnje ni dolžno v prilogah iskati ter prepoznavati razlogov in utemeljitev, ki bi jih lahko upoštevalo kot podlago za tožbo, ker imajo priloge le dokazno in pomožno funkcijo (glej sklep Sodišča prve stopnje z dne 29. novembra 1993 v združenih zadevah Koelman proti Komisiji, T-56/92, Recueil, str. II-1267, točka 21; sodbi Sodišča prve stopnje z dne 20. aprila 1999 v zadevi Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, od T-305/94 do T-307/94, od T-313/94 do T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 in T-335/94, Recueil, str. II-931, točka 39 in navedena sodna praksa, in z dne 14. decembra 2005 v zadevi Honeywell proti Komisiji, T-209/01, ZOdl., str. II-5527, točke od 55 do 57 in navedena sodna praksa).
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Uradniki – Tožba – Navajanje enakih trditev in predložitev enakih ali istovrstnih dokazov kot v drugih tožbah, ki so bile predhodno zavržene kot nedopustne in zavrnjene kot neutemeljene – Očitno nedopustna in neutemeljena tožba

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 111; Kadrovski predpisi za uradnike, člen 43)
Keywords

Summary



Keywords

Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo

(Člen 230, četrti odstavek, ES)

Summary

Neposredna prizadetost tožeče stranke kot pogoj za dopustnost tožbe za razglasitev ničnosti v smislu člena 230, četrti odstavek, ES, je pogojena s tem, da ima izpodbijana odločba neposreden učinek na njun pravni položaj in da naslovnikom ukrepa, ki so dolžni ta ukrep izvajati, ne dopušča nobenega pooblastila za odločanje po prostem preudarku, saj gre za samodejni ukrep, ki izhaja iz same ureditve Skupnosti brez uporabe drugih izvedbenih predpisov. To pomeni, da če neka institucija na državo članico naslovi akt Skupnosti in je ukrep, ki ga mora država članica sprejeti za izvedbo tega akta, samodejen ali če zaradi tega akta nastanejo nesporne posledice, ta akt neposredno zadeva vse osebe, na katere tak ukrep vpliva. Če pa nasprotno akt državi članici dopušča možnost ukrepanja ali neukrepanja, ali je ne obvezuje, da bi ukrepala v natančno določenem smislu, je ukrepanje ali neukrepanje države članice tisto, ki neposredno prizadene zadevno osebo in ne sam akt.

Tako določba Tako Odločba 2004/69 ob uporabi Direktive 92/43 o ohranjanju naravnih habitatov določa seznam območij, pomembnih za Skupnost za alpsko biogeografsko regijo, ki za območja, ki so pomembna za Skupnost določa območja na nemškem ozemlju, ne vpliva niti na pravice in obveznosti lastnikov zemljišč niti na uresničevanje teh pravic, saj gospodarskih subjektov ali zasebnikov v ničemer ne zavezuje in ne vsebuje nobene določbe glede ureditve varstva območij, pomembnih za Skupnost, kot so ohranitveni ukrepi ali postopki za dovoljenje.

Prav tako se obveznosti iz omenjene Direktive 92/43, predvsem iz členov 4 in 6, ki jih zadevne države članice sprejmejo potem, ko so območja, pomembna za Skupnost, določena z izpodbijano odločbo, ne uporabljajo neposredno za te gospodarske subjekte, saj mora za vse te obveznosti zadevna država članica sprejeti akt, v katerem določi, na kakšen način jih namerava izpolniti.

(Glej točke od 45 do 47 in 52.)
Keywords

Summary



Keywords

Izdaja začasne odredbe – Odložitev izvršitve – Pogoji za izdajo – Nujnost – Velika in nepopravljiva škoda – Dokazno breme – Nastanek velike in nepopravljive škode predlagatelju – Premoženjska škoda – Položaj, ki lahko ogrozi obstoj družbe, ki je tožeča stranka, ali nepopravljivo spremeni njen položaj na trgu – Odločba Komisije, ki nalaga izterjavo državne pomoči

(člen 242 ES; Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 104(2))

Summary

Nujnost predloga za izdajo začasne odredbe je treba oceniti glede na potrebo, da se začasno odloča zato, da stranki, ki predlaga začasno odredbo, ne bi bila povzročena velika in nepopravljiva škoda. Predlagatelj je tisti, ki mora predložiti dokaz, da naj ne bi mogel čakati na izid postopka v glavni stvari, ne da bi utrpel takšno škodo. Neposrednosti škode ni treba dokazati z absolutno gotovostjo, temveč zadostuje, zlasti ko je nastanek škode odvisen od nastopa več dejavnikov skupaj, da se jo da z dovolj veliko verjetnostjo predvideti. Kljub temu pa je tožeča stranka dolžna dokazati dejstva, za katera se šteje, da utemeljujejo možnost velike in nepopravljive škode.

Poleg tega mora tožeča stranka, da bi dokazala, da je pogoj glede nujnosti izpolnjen, dokazati, da so odlog izvršitve ali druge zahtevane začasne odredbe potrebne za zaščito njenih interesov. Nasprotno pa se tožeča stranka, da bi dokazala nujnost, ne sme sklicevati na poseganje v interes, ki ni oseben, kot npr. na poseganje v splošni interes ali pravice tretjega, ali posameznika ali države. Ti interesi se lahko v tem primeru upoštevajo le, ko se preverja tehtanje zadevnih interesov.

Končno pa, čeprav velja, da se, razen v izjemnih okoliščinah, finančna škoda ne sme šteti kot nepopravljiva ali težko popravljiva, saj je lahko naknadno finančno kompenzirana, velja tudi, da je začasna odredba upravičena, če se pokaže, da bi se tožeča stranka brez te odredbe znašla v položaju, ki bi lahko ogrozil njen obstoj ali nepopravljivo spremenil njen položaj na trgu pred izdajo odločbe, s katero se zaključi postopek v glavni stvari.

Poseganje v interese oseb, ki se štejejo kot prejemniki državnih pomoči, ki niso združljive s skupnim trgom, je neločljiva sestavina vsake odločbe, s katero Komisija zahteva vračilo takšnih pomoči, in se ne more šteti, da samo po sebi povzroča veliko in nepopravljivo škodo, ne da bi se dejansko presodila resnost in nepopravljivost posamične škode v vsakem posameznem primeru.

(Glej točke od 26 do 29 in 33.)
Sklep Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 18. septembra 2006 – Wirtschaftskammer Kärnten in best connect Ampere Strompool proti Komisiji

(Zadeva T-350/03)

„Ničnostna tožba – Konkurenca – Odločba o razglasitvi koncentracije za združljivo s skupnim trgom – Pravne osebe – Akti, ki jih posamično zadevajo – Nedopustnost“

Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo – Odločba, v kateri je ugotovljena združljivost koncentracije s skupnim trgom (člen 230, četrti odstavek, ES; Uredba Sveta št. 4064/89, člena 4(3) in 11(1)) (Glej točke od 24 do 33 in od 43 do 63.)

Predmet

Razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2004/271/ES z dne 11. junija 2003 o združljivosti koncentracije s skupnim trgom in Sporazum o EGP (zadeva COMP/M.2947 – Verbund/EnergieAllianz) (UL 2004, L 92, str. 91).

Izrek

1) Tožba se zavrže kot nedopustna.

2) Tožeči stranki nosita svoje stroške ter solidarno stroške, ki so jih priglasili Komisija in intervenienti Österreichische Elektrizitätswirtschafts-AG, EVN AG, Wien Energie GmbH, Energie AG Oberösterreich, Burgenländische Elektrizitätswirtschafts-AG in Linz AG für Energie, Telekommunikation, Verkehr und Kommunale Dienste.
44

Sodišče prve stopnje je na podlagi ukrepov procesnega vodstva pozvalo stranki, naj opredelita, kdo so nosilci različnih zadevnih dolgov in terjatev, in naj, če je med njimi Italijanska republika, pojasnita, ali so bili ti zneski v vsakem primeru dodeljeni tožeči stranki oziroma ali je z njimi prosto razpolagala, da bi financirala druge projekte, ne le projekte v tej regiji. Komisija je v stališčih v odgovoru na vprašanja Sodišča prve stopnje pojasnila, da so dolgovi, s katerimi bi bilo treba opraviti pobot, zadevali zahtevo za plačilo v zvezi z Odločbo Komisije C(2000) 2346 z dne 8. avgusta 2000 o dodelitvi pomoči ESRR na podlagi POR Sicilija, katere prejemnica je bila Italijanska republika. Komisija je prav tako pojasnila, da je bilo imetnik računa, na katerem so bili opravljeni poboti, navedeni v dopisu z dne , italijansko ministrstvo za gospodarstvo in finance. Zdi se, da tožeča stranka potrjuje zadnje pojasnilo, a kljub temu trdi, da je imela Italijanska republika zgolj posredniško, nadzorno in kontrolno vlogo ter da naj bi zadevne vsote imele „regionalni namen“ in naj bi ji torej bile dolgovane.
Keywords

Summary



Keywords

Postopek – Intervencija – Pogoji za dopustnost – Interes za rešitev spora – Spor v zvezi z razglasitvijo ničnosti odločbe Komisije, s katero je ugotovljena kršitev člena 81(1) ES – Spor, omejen na razveljavitev ali zmanjšanje glob, naloženih tožeči stranki – Neizpodbijanje popolne imunitete, ki je bila priznana predlagatelju intervencije – Neobstoj interesa

(Statut Sodišča, člena 40(2) in 53(1))

Summary

Pojem interesa za rešitev spora v smislu člena 40(2) Statuta Sodišča, ki se uporablja za postopek pred Sodiščem prve stopnje na podlagi člena 53(1) navedenega statuta, je treba opredeliti glede na predmet spora in razumeti kot neposredni in dejanski interes, pridržan samo za zahtevke, ne pa kot interes v primerjavi z navedenimi tožbenimi razlogi in navedbami. Z „rešitvijo“ spora se namreč razume končna odločba sodnika, pozvanega k odločanju, kakršna bi bila potrjena v izreku sodbe. Pri presoji dopustnosti predloga za intervencijo je treba preveriti zlasti to, ali je bil intervenient neposredno prizadet z napadenim aktom in ali je njegov interes za rešitev spora gotov. V takšnih okoliščinah je treba razlikovati med vlagatelji predloga za intervencijo z izkazanim neposrednim pravnim interesom, ki je pridržan za poseben akt, za katerega je predlagana razglasitev ničnosti, in tistimi, katerih interes za rešitev spora je le posreden, zaradi podobnosti njihovega položaja s položajem ene izmed strank.

V zvezi z ničnostno tožbo – ki jo je podjetje, ki je sodelovalo pri omejevalnem sporazumu, vložilo zoper odločbo Komisije, v delu, kjer mu je s to odločbo iz tega naslova naložena globa, pri čemer v okviru tožbe zahteva, da se mu prizna obravnava podjetja, ki je prvo sodelovalo – podjetje, ki sodeluje v omejevalnem sporazumu, nima neposrednega in dejanskega interesa, a mu je z odločbo Komisije priznana popolna imuniteta, ker je prvo prispevalo odločilne dokazne elemente v okviru preiskave. Kadar namreč določbe odločbe, s katero je intervenientki podeljena popolna imuniteta, niso predmet spora o glavni stvari, sodba, ki tako odločbo glede tožeče stranke razglasi za nično ali spremeni, ne vpliva na določbe odločbe glede intervenientke.

(Glej točke 14, 19 in 22.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Ničnostna tožba

–

Fizične ali pravne osebe

–

Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo

–

Odločba, v kateri je ugotovljena združljivost koncentracije s skupnim trgom (člen 230, četrti odstavek, ES; Uredba Sveta št. 4064/89, člena 4(3) in 11(1)) (Glej točke od 24 do 33 in od 43 do 63.)

Subject of the case

Predmet

Razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2004/271/ES z dne 11. junija 2003 o združljivosti koncentracije s skupnim trgom in Sporazum o EGP (zadeva COMP/M.2947 – Verbund/EnergieAllianz) (UL 2004, L 92, str. 91).

Izrek

Izrek

1) Tožba se zavrže kot nedopustna.

2) Tožeči stranki nosita svoje stroške ter solidarno stroške, ki so jih priglasili Komisija in intervenienti Österreichische Elektrizitätswirtschafts-AG, EVN AG, Wien Energie GmbH, Energie AG Oberösterreich, Burgenländische Elektrizitätswirtschafts-AG in Linz AG für Energie, Telekommunikation, Verkehr und Kommunale Dienste.

3) Intervenient Ampere AG nosi svoje stroške.
Keywords

Summary



Keywords

1. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda – Znaki, ki imajo lahko več pomenov – Zavrnitev registracije ob prisotnosti opisne narave vsaj enega od mogočih pomenov

(Uredba Sveta št. 40/94, člen(7)(1)(c))

2. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda – Besedna znamka „QUICK-GRIP“

(Uredba Sveta št. 40/94, člen(7)(1)(c))

Summary

1. Zavrniti je treba registracijo znaka po členu 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti, če v zahtevi za registracijo vsaj eden od njegovih mogočih pomenov označuje lastnost zadevnega blaga ali storitev.

(Glej točko 32.)

2. Besedni znak QUICK‑GRIP, za katerega se zahteva registracija za blago iz razreda 8 Nicejskega aranžmaja in ki vključuje ročno orodje, med drugim pritrdilne spone ter dele in pribor za te proizvode, ne izpolnjuje pogojev za registracijo kot znamka Skupnosti. V bistvu je povezava med navedenim znakom in blagom dovolj tesna, da spada v sklop prepovedi, določene v členu 7(1)(c) Uredbe št. 40/94, kolikor znak dovoljuje upoštevni javnosti, ki je povprečen angleško govoreči potrošnik v Skupnosti, da se takoj in brez nadaljnjega razmišljanja prepriča, da lahko zadevni proizvodi stisnejo lahko in hitro, in tako izbira besed „quick“ in „grip“ nikakor ne potrebuje domišljijskega skoka ali poljubne odločitve potrošnika.

(Glej točke 27, 31, 33–34.)
Zadeva T-252/03

Fédération nationale de l'industrie et des commerces en gros des viandes (FNICGV)

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Konkurenca — Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES — Trg govejega in telečjega mesa — Ničnostna tožba — Neomejena pristojnost — Rok za tožbo — Prepozna vloga — Nedopustnost“

Sklep Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 9. novembra 2004 II-3797

Povzetek sklepa

Sodišče – Sodišče prve stopnje – Neomejena pristojnost – Izvajanje v okviru ničnostne tožbe – Neobstoj samostojne tožbe v sporu polne jurisdikcije

(členi 229 ES, 230(5) ES in 231 ES; Uredba Sveta št. 17, člen 17)

Pogodba ne pozna „tožbe v sporu polne jurisdikcije“ kot samostojnega pravnega sredstva. V členu 229 ES je določeno le, da se z uredbami, sprejetimi v skladu z določbami Pogodbe, sodišču Skupnosti lahko dodeli neomejena pristojnost glede kazni, predvidenih v teh uredbah.

Različne uredbe so na podlagi člena 229 ES sodišču Skupnosti dodelile neomejeno pristojnost glede kazni. Še zlasti v členu 17 Uredbe št. 17 je določeno, da ima „Sodišče [...] neomejeno pristojnost v smislu člena [229 ES], da pregleda odločbe, s katerimi je Komisija določila globo ali periodično denarno kazen [...]“. V okviru pooblastila za odločanje v sporu polne jurisdikcije, ki ga ima Sodišče prve stopnje na podlagi člena 229 Pogodbe ES in člena 17 Uredbe št. 17, je Sodišče prve stopnje pristojno za presojo primernosti višine globe. V okviru pooblastila za odločanje v sporu polne jurisdikcije sodišče Skupnosti namreč ni omejeno na razglasitev napadene odločbe za nično v skladu s členom 231 ES, ampak lahko tudi spremeni s to odločbo naloženo kazen.

Tako neomejeno pristojnost pa lahko sodišče Skupnosti izvršuje le v okviru nadzora aktov institucij Skupnosti, še zlasti v okviru ničnostne tožbe. V členu 229 ES je dejansko le razširjen domet pristojnosti, ki jih ima sodišče Skupnosti v postopku iz člena 230 ES. Zato tožba, v kateri se od sodišča Skupnosti pričakuje izvrševanje neomejene pristojnosti glede odločbe, ki nalaga kazen, nujno obsega ali vsebuje predlog za razglasitev ničnosti te odločbe, ali v celoti ali deloma. Posledično je za vložitev take tožbe treba spoštovati rok, določen v členu 230, peti pododstavek, ES.

(Glej točke od 22 do 25.)
Sklep Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 7. julija 2006 – Établissements Toulorge proti Parlamentu in Svetu

(Zadeva T-167/02)

„Odškodninska tožba – Nepogodbena odgovornost – Trženje krmnih mešanic – Dejanskost škode“

Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Resnična in gotova škoda (člena 235 ES in 288, drugi odstavek, ES; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/2, člen 1, točki 1(b) in 4) (Glej točke 22, od 28 do 30 in 32.)

Predmet

Odškodninski zahtevek za škodo, ki naj bi jo tožeča stranka utrpela zaradi Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2002/2/ES z dne 28. januarja 2002 o spremembi Direktive Sveta 79/373/EGS o trženju krmnih mešanic in o razveljavitvi Direktive Komisije 91/357/EGS (UL L 63, str. 23).

Izrek

1) Tožba se zavrne.

2) Tožeča stranka nosi svoje stroške in stroške, ki sta jih priglasila Parlament in Svet.