Keywords

Summary



Keywords

1. Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo – Odločba Komisije, s katero je ugotovljeno, da je državna pomoč združljiva s skupnim trgom, ne da bi bil začet formalni postopek preiskave – Tožba zainteresiranih strank v smislu člena 88(2) ES – Dopustnost – Pogoji

(člena 88(2) ES in 230, četrti odstavek, ES; Uredba Sveta št. 659/1999, členi 1(h), 4(3) in 6(1))

2. Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo – Odločba Komisije, s katero je ugotovljeno, da je državna pomoč združljiva s skupnim trgom, ne da bi bil začet formalni postopek preiskave – Tožba zainteresiranih strank v smislu člena 88(2) ES – Opredelitev predmeta tožbe – Tožba, katere namen je zaščititi postopkovne pravice zainteresiranih strank – Tožbeni razlogi, ki jih je mogoče uveljavljati

(člena 88(2) ES in 230, četrti odstavek, ES; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 44(1)(c); Uredba Sveta št. 659/1999, členi 1(h), 4(3) in 6(1))

3. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pregled Komisije – Upravni postopek – Zainteresirana stranka v smislu člena 88(2) ES – Podjetje, ki uporablja isto surovino kot podjetje, upravičeno do pomoči

(člena 88(2) ES in 230, četrti odstavek, ES; Uredba Sveta št. 659/1999, člen 1(h))

Summary

1. Na področju državnih pomoči je zakonitost odločbe Komisije o nenasprotovanju, izdane na podlagi člena 4(3) Uredbe št. 659/1999, odvisna od tega, ali so obstajali dvomi o združljivosti pomoči s skupnim trgom. Ker bi se ob obstoju takih dvomov moral začeti formalni postopek preiskave, v katerem bi lahko sodelovale zainteresirane stranke iz člena 1(h) navedene uredbe, je treba šteti, da vsako zainteresirano stranko v smislu te določbe taka odločba neposredno in posamično zadeva. Osebe, ki so upravičene do procesnih jamstev iz člena 88(2) ES in člena 6(1) Uredbe št. 659/1999, lahko namreč spoštovanje teh jamstev uveljavljajo le, če imajo možnost odločbo o nenasprotovanju izpodbijati pred sodiščem Unije.

Zato v okviru ničnostne tožbe poseben status zainteresirane stranke v smislu člena 1(h) Uredbe št. 659/1999, povezan s specifičnim tožbenim predmetom, zadostuje, da se v skladu s členom 230, četrti odstavek, ES tožeča stranka, ki izpodbija odločbo o nenasprotovanju, individualizira.

(Glej točki 47 in 48.)

2. Na področju državnih pomoči mora tožeča stranka, ki izpodbija odločbo Komisije, da ne bo začela formalnega postopka preiskave, v skladu s členom 44(1)(c) Poslovnika Splošnega sodišča v tožbi navesti predmet postopka. Ta zahteva je pravno ustrezno izpolnjena, če tožeča stranka navede odločbo, za katero predlaga razglasitev ničnosti. Ni pomembno, ali je v tožbi navedeno, da se z njo predlaga razglasitev ničnosti odločbe o nenasprotovanju – kar je izraz iz člena 4(3) Uredbe št. 659/1999 – ali odločbe, da ne bo začela formalnega postopka preiskave, saj Komisija o teh dveh vidikih odloči z eno samo odločbo.

Kadar namreč tožeča stranka predlaga razglasitev ničnosti odločbe o nenasprotovanju, izpodbija predvsem to, da je Komisija odločbo glede zadevne pomoči sprejela, ne da bi začela formalni postopek preiskave, s čimer naj bi kršila njene procesne pravice. Da bi bilo ugodeno njenemu predlogu za razglasitev ničnosti, lahko tožeča stranka navede kateri koli tožbeni razlog, ki kaže na to, da bi presoja informacij in elementov, s katerimi je Komisija razpolagala med predhodno fazo preučitve priglašenega ukrepa, morala povzročiti dvome o združljivosti tega ukrepa s skupnim trgom. Vendar pa uporaba teh trditev ne more povzročiti niti spremembe predmeta tožbe niti spremembe predpostavk dopustnosti. Nasprotno, ravno obstoj dvomov o tej združljivosti je dokaz, ki ga je treba predložiti, da bi se pokazalo, da bi Komisija morala začeti formalni postopek preiskave iz člena 88(2) ES in člena 6(1) Uredbe št. 659/1999.

(Glej točke 51, 52 in 59.)

3. V skladu s členom 1(h) Uredbe št. 659/1999 pomeni zainteresirana stranka zlasti katero koli osebo, podjetje ali združenje podjetij, na katerih interese bi lahko dodelitev pomoči vplivala, torej predvsem podjetja, konkurenčna upravičencu do te pomoči. Z drugimi besedami, gre za nedoločeno število naslovnikov. Ta določba torej ne izključuje, da bi se lahko podjetje, ki ni neposreden konkurent upravičenca do pomoči, v proizvodnem postopku pa potrebuje isto surovino, štelo za zainteresirano stranko, če uveljavi, da bi dodelitev pomoči lahko vplivala na njegove interese. Za to mora to podjetje pravno zadostno dokazati, da ima lahko pomoč konkreten vpliv na njegov položaj.

(Glej točke od 63 do 65.)