Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA (deveti senat) 
z dne 15. februarja 2017 1 
„Predhodno odločanje — Prosti pretok kapitala — Člen 64 PDEU — Pretok kapitala v tretje države ali 
iz njih, ki se nanaša na opravljanje finančnih storitev — Finančna sredstva na švicarskem bančnem 
računu — Odločba o dodatni odmeri davka — Rok za dodatno odmero davka — Podaljšanje roka za 
dodatno odmero davka, če gre za premoženje, ki ni v državi članici rezidentstva“ 
V zadevi C-317/15, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo 
Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče, Nizozemska) z odločbo z dne 10. aprila 2015 , ki je na 
Sodišče prispela 26. junija 2015 , v postopku 
X 
proti 
Staatssec retaris van Financiën, 
SODIŠČE (deveti senat), 
v sestavi C. Vajda (poročevalec), v funkciji predsednika senata, K. Jürimäe, sodnica, in C. Lycourgos,  
sodnik,  
generalni pravobranilec: P. Mengozzi,  
sodni tajnik: A. Calot Escobar,  
na podlagi pisnega postopka,  
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:  
— za nizozemsko vlado L. Noort, K. Bulterman in J. Langer, agenti, 
— za nemško vlado J. Möller in T. Henze, agenta, 
— za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj z G. M. De Socio, avvocato dello Stato, 
— za Evropsko komisijo W. Roels in C. Soulay, agenta, 
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez 
sklepnih predlogov, 
1 — * Jezik postopka: nizozemščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2017 :119 1 
msavcjeSODBA Z DNE 15. 2. 2017 – ZADEVA C-317/15 
X 
izreka naslednjo 
Sodbo 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 64(1) PDEU. 
2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med X, fizično osebo, in Staatssecretaris van Financiën (državni 
sekretar za finance, Nizozemska) glede odločb o dodatni odmeri davka od dohodka in prispevkov 
v sistem socialnega zavarovanja za davčna leta od 1998 do 2006 . 
Pravni okvir 
Pravo Unije 
3 Člen 1(1) Direktive Sveta z dne 24. junija 1988 o izvajanju člena 67 Pogodbe (88/361/EGS) (člen, ki je 
bil razveljavljen z Amsterdamsko pogodbo) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 10, zvezek 1, 
str. 10), določa: 
„Države članice odpravijo omejitve pretoka kapitala med rezidenti držav članic, brez poseganja 
v nadaljnje določbe. Da bi olajšali uporabo te direktive, se pretoki kapitala razvrstijo v skladu 
z nomenklaturo v Prilogi I.“ 
4 Med pretoki kapitala, ki so našteti v Prilogi I k Direktivi 88/361, so v rubriki VI te priloge navedene 
„operacije na tekočih in depozitnih računih pri finančnih ustanovah“, med katere spadajo med drugim 
„[o]peracije, ki jih izvedejo rezidenti pri tujih finančnih ustanovah“. 
Nizozemsko pravo 
5 Člen 16 Algemene Wet inzake Rijksbelastingen (davčni zakonik, v nadaljevanju: AWR) določa: 
„1. Kadar je na podlagi katerega koli dejstva mogoče domnevati, da obdavčitev neupravičeno ni bila 
opravljena ali je bila opravljena tako, da je bil zaračunan prenizek znesek, […] lahko inšpektor pobere 
še neplačani davek […] 
[…] 
3. Pravica do izdaje odločbe o dodatni odmeri davka preneha v petih letih od datuma nastanka 
davčnega dolga […]. 
4. Če je bilo obdavčljivo premoženje, ki je v tujini ali iz nje izvira, premalo obdavčeno, pravica do 
dodatne odmere davka ob odstopanju od odstavka 3, prvi stavek, ugasne v dvanajstih letih od datuma 
nastanka davčnega dolga.“ 
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje 
6 Maja 2002 je bila vložena ovadba zaradi kršitve Wet toezicht effectenverkeer (zakon o nadzoru nad 
trgovanjem z vrednostnimi papirji). Nato je bila sprožena kazenska preiskava, v kateri je bil X večkrat 
zaslišan. 
ECLI:EU:C:2017 :119 2 
msavcjeSODBA Z DNE 15. 2. 2017 – ZADEVA C-317/15 
X 
7 X je z dopisom z dne 13. januarja 2009 davčni upravi posredoval informacije v zvezi z računom, ki ga 
je imel pri bančni ustanovi v Švici s kodiranim imenom do začetka leta 2004 , in v zvezi z računom, ki 
ga je imel pri bančni instituciji v Luksemburgu od začetka leta 2004 , ki ju ni navedel v davčnih 
napovedih za leta pred tem dopisom. 
8 Officier van Justitie (državni tožilec, Nizozemska) je 27. julija 2010 davčni upravi posredoval izsledke 
kazenske preiskave. Za leta od 1998 do 2006 so bile 30. novembra 2010 izdane odločbe o dodatni 
odmeri davka. 
9 X je zoper te odločbe o dodatni odmeri davka vložil pritožbo pri Rechtbank te Breda (sodišče v Bredi, 
Nizozemska). Navedeno sodišče je v sodbi z dne 12. septembra 2012 ugotovilo, da odločbe o dodatni 
odmeri davka, ki so bile za leta do leta 2004 izdane ob uporabi podaljšanega roka za dodatno odmero 
davka iz člena 16(4) AWR, niso bile pripravljene s potrebno skrbnostjo v smislu sodbe z dne 11. junija 
2009 , X in Passenheim-van Schoot (C-155/08 in C-157/08, ECLI:EU:C:2009 :368). Vendar je navedeno 
sodišče na podlagi klavzule „standstill“ iz člena 64(1) PDEU razsodilo, da se prosti pretok kapitala in 
torej sodna praksa, ki izhaja iz te sodbe, ne nanašata na odločbo o dodatni odmeri davka, ker se ta 
nanašana švicarski bančni račun. Rechtbank je iz tega razloga potrdilo odločbe o dodatni odmeri 
davka za leta do leta 2003 razen popravka glede porazdelitve dohodka med X in njegovo ženo, odločbo 
o dodatni odmeri davka za leto 2004 pa je zmanjšalo za davek, ki se je nanašal na luksemburški bančni 
račun. 
10 Davčni inšpektor je zoper sodbo Rechtbank te Breda (sodišče v Bredi) vložil pritožbo pri Gerechtshof 
te ‘s-Hertogenbosch (pritožbeno sodišče v ‘s-Hertogenboschu, Nizozemska) v delu, v katerem se ta 
sodba nanaša na odločbo o dodatni odmeri davka za leto 2004 , pri čemer je zanikal, da naj ne bi ravnal 
s potrebno skrbnostjo. X pa je pri Gerechtshof te ‘s-Hertogenbosch (pritožbeno sodišče 
v ‘s-Hertogenboschu) vložil nasprotno pritožbo zoper to sodbo v delu, v katerem se je nanašala na 
odločbe o dodatni odmeri davka za vsa leta, ki so sporna pred Rechtbank te Breda (sodišče v Bredi), in 
v tem okviru zanikal, da bi bila klavzula „standstill“ iz člena 64(1) PDEU vzrok za to, da se prosti 
pretok kapitala ne bi mogel uporabiti v zvezi z njegovim švicarskim bančnim računom. 
11 Gerechtshof te ‘s-Hertogenbosch (pritožbeno sodišče v ‘s-Hertogenboschu) je pritožbo davčnega 
inšpektorja zavrnilo kot neutemeljeno. Glede nasprotne pritožbe X pa je tosodišče razsodilo, da je ta 
nedopustna v delu, v katerem se nanaša na odločbe o dodatni odmeri davka za leta do vključno 
leta 2003 in za leti 2005 in 2006 , da pa je utemeljena v delu, v katerem se nanaša na odločbo 
o dodatni odmeri davka za leto 2004 . Navedeno sodišče je v zvezi s tem ugotovilo, da dodatna odmera 
davka glede švicarskega bančnega računa v celoti spada na področje uporabe sodne prakse iz sodbe 
z dne 11. junija 2009 , X in Passenheim-van Schoot (C-155/08 in C-157/08, ECLI:EU:C:2009 :368). Po 
navedbah istega sodiščase člen 64(1) PDEU ne uporablja za postopek v glavni stvari, ker je ukrep iz 
člena 16(4) AWR splošen ukrep, ki se lahko uporablja za položaje, ki nimajo zveze z neposrednimi 
naložbami, z opravljanjem finančnih storitev in s sprejemom vrednostnih papirjev na trge kapitala, kar 
so kategorije, ki so izrecno navedene v členu 64(1) PDEU. 
12 Xindržavni sekretar za finance sta zoper sodbo Gerechtshof te ‘s-Hertogenbosch (pritožbeno sodišče 
v ‘s-Hertogenboschu) vložila kasacijski pritožbi pri Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče 
Nizozemske). Državni sekretar za finance trdi, da je Gerechtshof te ‘s-Hertogenbosch (pritožbeno 
sodišče v ‘s-Hertogenboschu) nepravilno ugotovilo, da člen 64(1) PDEU ne zajema ukrepov, kot je 
dodatna odmera na dohodke iz švicarskega bančnega računa za leto 2004 z uporabo roka za dodatno 
odmero iz člena 16(4) AWR. 
13 Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske) na prvem mestu dvomi glede vprašanja, ali 
je stvarno področje uporabe člena 64(1) PDEU omejeno na predmet zadevne nacionalne zakono daje ali 
na transakcijo, ki je omejena s to nacionalno zakono dajo. V zvezi s tem poudarja, prvič,daje 
sklicevanje na „uporabo“ omejitev v besedilu člena 64(1) PDEU argument za zadnjenavedeno razlago. 
Poleg tega meni, da bi bil s prvonavedeno razlago tej določbi lahko odvzet polni učinek. Drugič, 
ECLI:EU:C:2017 :119 3 
msavcjeSODBA Z DNE 15. 2. 2017 – ZADEVA C-317/15 
X 
navaja, da bi lahko iz sodbe z dne 14. decembra 1995 , Sanz de Lera in drugi (C-163/94, C-165/94 in 
C-250/94, EU:C:1995 :451), izhajal argument v prid prvonavedeni razlagi. V tej sodbi naj bi Sodišče 
razsodilo, da določba, ki na splošno velja za vse izvoze kovancev, bankovcev ali čekov na prinosnika, 
vključno s tistimi, ki v tretjih državah niso povezani z neposrednimi naložbami, ustanavljanjem, 
opravljanjem finančnih storitev ali sprejemom vrednostnih papirjev na trge kapitala, ne spada pod 
člen 73c(1) Pogodbe ES (zdaj člen 64(1) PDEU). 
14 Na drugem mestu Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske) dvomi glede vprašanja, 
ali je treba člen 64(1) PDEU razlagati tako, da zadeva le nacionalno pravo, ki velja za izvajalca 
finančnih storitev in ki ureja pogoje za opravljanje storitev ali načine opravljanja storitev. V zvezi 
s tem poudarja, prvič, da sta v zadevi, o kateri ob sprejetju predloga za sprejetje predhodne odločbe še 
ni bilo odločeno in v kateri je bila pozneje izdana sodba z dne 21. maja 2015 , Wagner-Raith (C-560/13, 
EU:C:2015 :347), predložitveno sodišče in Evropska komisija zagovarjala tako razlago. Drugič, meni, da 
je mogoče proti tej razlagi navesti, da iz besedila člena 64(1) PDEU ne izhaja nobena oporna točka 
v tem smislu in da bi bil dejanski pomen te določbe s tako razlago zelo omejen. 
15 Na tretjem in zadnjem mestu se Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske) sprašuje, 
ali besedna zveza „omejitve […] glede pretoka kapitala v tretje države ali iz njih, [ki] se [nanaša] na 
[…] opravljanje finančnih storitev“ iz člena 64(1) PDEU vključuje uporabo člena 16(4) AWR v zvezi 
zračunom, ki ga ima X pri banki v Švici. V zvezi s tem opozarja, da čeprav bi bilo mogoče imetništvo 
računa vrednostnih papirjev ob upoštevanju sodbe z dne 11. junija 2009 , X in Passenheim-van Schoot 
(C-155/08 in C-157/08, ECLI:EU:C:2009 :368), opredeliti kot finančno storitev, se navedena sodba 
nanaša na razlago členov 49 in 56 ES (zdaj člena 56 in 63 PDEU) in je mogoče dvomiti, da bi bilo treba 
člen 64(1) PDEU razlagati enako. 
16 V teh okoliščinah je Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske) prekinilo odločanje in 
Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: 
„1. Ali se dovoljenje za uporabo omejitev za tretje države iz člena 64(1) PDEU razteza tudi na omejitev 
po nacionalnem pravu, kot je podaljšani rok za dodatno odmero davka v postopku v glavni stvari, ki 
se lahko uporabi tudi v primerih, ki niso povezani z neposrednimi naložbami, opravljanjem 
finančnih storitev ali sprejemom vrednostnih papirjev na trge kapitala? 
2. Ali dovoljenje za uporabo omejitev pretoka kapitala iz člena 64(1) PDEU v povezavi z opravljanjem 
finančnih storitev zadeva tudi omejitve, ki kakor podaljšani rok za dodatno odmero davka 
v postopku v glavni stvari ne veljajo za izvajalca storitev in tudi ne urejajo pogojev za opravljanje 
storitev ali načinov opravljanja storitev? 
3. Ali je treba k ‚pretoku kapitala, ki se nanaša na opravljanje finančnih storitev‘ v smislu člena 64(1) 
PDEU šteti tudi primer, kakršen je obravnavani, v katerem je prebivalec države članice odprl račun 
(vrednostnih papirjev) v bančni ustanovi zunaj Unije, in ali je pri tem pomem bno – in če je odgovor 
pritrdilen, v kolikšnem obsegu – da omenjena bančna ustanova v tem okviru opravlja dejavnosti za 
imetnika računa?“ 
ECLI:EU:C:2017 :119 4 
msavcjeSODBA Z DNE 15. 2. 2017 – ZADEVA C-317/15 
X 
Vprašanja za predhodno odločanje 
Uvodne ugotovitve 
17 Vprašanja za predhodno odločanje se nanašajo na razlago člena 64(1) PDEU, v skladu s katerim 
določbe člena 63 PDEU ne posegajo v uporabo tistih omejitev za tretje države, ki veljajo po notranjem 
pravu ali pravu Unije na dan 31. decembra 1993 in so bile sprejete glede pretoka kapitala v tretje 
države ali iz njih, ki se nanaša na neposredne naložbe, vključno z naložbami v nepremičnine, 
ustanavljanjem, opravljanjem finančnih storitev ali sprejemom vrednostnih papirjev na trge kapitala. 
18 Ugotoviti je treba, prvič, da ta vprašanja izhajajo iz predpostavke, da ureditev iz postopka v glavni 
stvari, ki določa podaljšani rok za dodatno odmero davka, pomeni omejitev pretoka kapitala v smislu 
člena 63 PDEU. 
19 Drugič, iz predložitvene odločbe je razvidno, da je ta ureditev začela veljati 8. junija 1991 . Navedena 
ureditev je torej veljala pred 31. decembrom 1993 , ki je kot datum določen v členu 64(1) PDEU, in 
torej izpolnjuje časovno merilo iz te določbe. 
Prvo vprašanje 
20 Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 64(1) PDEU razlagati tako, 
da se uporablja za nacionalno ureditev, s katero je določena omejitev pretoka kapitala iz te določbe, kot 
je podaljšani rok za dodatno odmero davka iz postopka v glavni stvari, če se lahko ta omejitev uporabi 
tudi v primerih, ki niso povezani z neposrednimi naložbami, ustanavljanjem, opravljanjem finančnih 
storitev ali sprejemom vrednostnih papirjev na trge. 
21 V zvezi s tem je treba poudariti, prvič, da je iz besedila člena 64(1) PDEU razvidno, da ta določba 
določa odstopanje od prepovedi iz člena 63(1) PDEU za „uporabo“ omejitev, ki veljajo po notranjem 
pravu na dan 31. decembra 1993 in so bile sprejete glede pretoka kapitala, ki se nanaša na neposredne 
naložbe, vključno z naložbami v nepremičnine, ustanavljanjem, opravljanjem finančnih storitev ali 
sprejemom vrednostnih papirjev na trge kapitala. Tako uporaba člena 64(1) PDEU ni odvisna od 
predmeta nacionalne ureditve, ki vsebuje take omejitve, temve č od njenega učinka. Ta določba se 
uporabi, če ta nacionalna ureditev vsebuje omejitev pretoka kapitala, ki se nanaša na neposredne 
naložbe, ustanavljanje, opravljanje finančnih storitev ali sprejem vrednostnih papirjev na trge kapitala. 
Iz tega izhaja, da to, da se lahko navedena ureditev uporabi tudi v drugih položajih, ne ovira uporabe 
člena 64(1) PDEU v okoliščinah, na katere se nanaša. 
22 Drugič, to razlago potrjuje sodna praksa Sodišča. V skladu s to sodno prakso se namreč za omejitev 
pretoka kapitala, kot je manj ugodno davčno obravnavanje tujih dividend, uporablja člen 64(1) PDEU, 
ker se omejitev nanaša na deleže, ki so bili pridobljeni za vzpostavitev ali ohranjanje trajnih in 
neposrednih gospodarskih povezav med delničarjem in zadevno družbo, in ki delničarju omogočajo, 
da učinkovito sodeluje pri upravljanju te družbe ali njenem nadzoru (sodba z dne 24. novembra 2016 , 
SECIL, C-464/14, EU:C:2016 :896, točka 78 in navedena sodna praksa). Prav tako je po mnenju Sodišča 
omejitev zajeta s členom 64(1) PDEU kot omejitev pretoka kapitala, ki se nanaša na neposredne 
naložbe, če je vezana na kakršne koli naložbe fizičnih ali pravnih oseb, ki so namenjene vzpostavitvi 
ali ohranjanju trajnih in neposrednih povezav med osebo, ki je zagotovila kapital, in podjetjem, ki je 
dobilo na razpolago kapital za izvajanje gospodarske dejavnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 
20. maja 2008 , Orange European Smallcap Fund, C-194/06, EU:C:2008 :289, točka 102). Iz teh sodb in 
posebej iz izrazov „ker“ in „če“, ki sta v njiju uporabljena, je razvidno, da področje uporabe člena 64(1) 
PDEU ni odvisno od posameznega predmeta nacionalne omejitve, temve č od njenega učinka na pretok 
kapitala, navedenega v tem členu. 
ECLI:EU:C:2017 :119 5 
msavcjeSODBA Z DNE 15. 2. 2017 – ZADEVA C-317/15 
X 
23 Te razlage člena 64(1) PDEU ne more omajati sodba z dne 14. decembra 1995 , Sanz de Lera in drugi 
(C-163/94, C-165/94 in C-250/94, EU:C:1995 :451), ki jo navaja predložitveno sodišče. Res je, da je 
Sodišče, potem ko je v točki 33 navedene sodbe pojasnilo, da fizičnega izvoza plačilnih sredstev ni 
mogoče šteti za pretok kapitala, v točkah 35 in 36 te sodbe ugotovilo, da nacionalna ureditev, ki na 
splošno velja za vse izvoze kovancev, bankovcev ali čekov na prinosnika, vključno s tistimi, ki v tretjih 
državah niso povezani z neposrednimi naložbami, ustanavljanjem, opravljanjem finančnih storitev ali 
sprejemom vrednostnih papirjev na trge kapitala, ne spada pod člen 73c(1) Pogodbe ES (zdaj 
člen 64(1) PDEU). Vendar je Sodišče vtočki 37 iste sodbe ugotovilo, da imajo države članice pravico 
preveriti naravo in avtentičnost zadevnih transakcij, da se prepričajo, ali ti prenosi niso uporabljeni za 
pretok kapitala, za katerega veljajo prav omejitve, dovoljene s členom 73c(1) Pogodbe ES. Iz sodbe 
z dne 14. decembra 1995 , Sanz de Lera in drugi (C-163/94, C-165/94 in C-250/94, EU:C:1995 :451), 
izhaja, da je Sodišče menilo, da se države članice lahko sklicujejo na člen 64(1) PDEU, čese 
nacionalna ureditev uporablja za pretok kapitala, na katerega se nanaša ta določba. 
24 Tretjič, ugotoviti je treba, da bi bila razlaga, v skladu s katero se člen 64(1) PDEU uporablja samo, čese 
zadevna nacionalna zakono daja nanaša izključno na pretok kapitala iz te določbe, v nasprotju s polnim 
učinkom te določbe. Kot je namreč nizozemska vlada opozorila v svojem stališču, ki ga je predložila 
Sodišču, bi ta razlaga povzročila, da bi bile vse države članice – da bi jim bila dovoljena uporaba 
omejitev iz člena 64(1) PDEU – prisiljene spremeniti svojo nacionalno zakono dajo pred 1. januarjem 
1994 , da bi jo natančno prilagodile vsebini te določbe. 
25 Zato je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 64(1) PDEU razlagati tako, da se uporablja 
za nacionalno ureditev, ki določa omejitev pretoka kapitala iz te določbe, kot je podaljšani rok za 
dodatno odmero davka iz postopka v glavni stvari, tudi če se lahko ta omejitev uporabi tudi 
v primerih, ki niso povezani z neposrednimi naložbami, ustanavljanjem, opravljanjem finančnih 
storitev ali sprejemom vrednostnih papirjev na trge. 
Tretje vprašanje 
26 Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem, ki ga je treba obravnavati skupaj z drugim vprašanjem, 
v bistvu sprašuje, ali to, da rezident države članice odpre račun vrednostnih papirjev pri bančni 
instituciji zunaj Unije, kot v postopku v glavni stvari, spada v pojem pretoka kapitala, ki se nanašana 
opravljanje finančnih storitev v smislu člena 64(1) PDEU. 
27 V zvezi s tem je treba navesti, prvič, da ker v Pogodbi DEU pojem „pretok kapitala“ ni opredeljen, je 
Sodišče priznalo informativno vrednost nomenklaturi iz Priloge I k Direktivi 88/361, pri čemer 
v skladu s tem, na kar je opozorjeno v uvodu te priloge, seznam, ki ga vsebuje, ni izčrpen (sodba 
z dne 21. maja 2015 , Wagner-Raith, C-560/13, EU:C:2015 :347, točka 23 in navedena sodna praksa). 
Kot pa je Komisija opozorila v stališču, ki ga je predložila Sodišču, so v rubriki VI te priloge navedene 
„operacije na tekočih in depozitnih računih pri finančnih ustanovah“, med katere spadajo med drugim 
„[o]peracije, ki jih izvedejo rezidenti pri tujih finančnih ustanovah“. Odprtje računa vrednostnih 
papirjev pri bančni instituciji, kot je to iz postopka v glavni stvari, zato spada v pojem „pretok 
kapitala“. 
28 Drugič, Sodišče je razsodilo, da se mora nacionalni ukrep, da bi se lahko zanj uporabilo odstopanje iz 
člena 64(1) PDEU, nanašati na pretok kapitala, ki ima dovolj tesno povezavo z opravljanjem finančnih 
storitev, za kar je potreben obstoj vzročno-posledične povezave med pretokom kapitala in opravljanjem 
finančnih storitev (glej v tem smislu sodbo z dne 21. maja 2015 , Wagner-Raith, C-560/13, 
EU:C:2015 :347, točki 43 in 44). 
ECLI:EU:C:2017 :119 6 
msavcjeSODBA Z DNE 15. 2. 2017 – ZADEVA C-317/15 
X 
29 V zvezi s tem je treba navesti, da se pretok kapitala, ki nastane z odprtjem računa vrednostnih papirjev 
pri bančni instituciji, nanaša na opravljanje finančnih storitev. Po eni strani namreč ni sporno, da ta 
bančna institucija za imetnika tega računa opravlja storitve upravljanja navedenega računa, ki jih je 
treba šteti za opravljanje finančnih storitev. 
30 Po drugi strani obstaja vzročno-posledična povezava med zadevnim pretokom kapitala in opravljanjem 
finančnih storitev, saj imetnik svoj kapital vložina račun vrednostnih papirjev, ker v zameno od bančne 
institucije prejme storitve upravljanja. Zato v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, obstaja 
dovolj tesna povezava med pretokom kapitala in opravljanjem finančnih storitev. 
31 Iz tega izhaja, da je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da to, da rezident države članice odpre račun 
vrednostnih papirjev pri bančni instituciji zunaj Unije, kot v postopku v glavni stvari, spada v pojem 
pretoka kapitala, ki se nanaša na opravljanje finančnih storitev v smislu člena 64(1) PDEU. 
Drugo vprašanje 
32 Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali možnost, ki jo člen 64(1) PDEU 
priznava državam članicam, da uporabijo omejitve pretoka kapitala, ki se nanaša na opravljanje 
finančnih storitev, velja tudi za tiste omejitve, ki se tako kot podaljšani rok za dodatno odmero davka 
iz postopka v glavni stvari ne nanašajo ne na izvajalca storitev ne na pogoje opravljanja storitev ali 
načine opravljanja storitev. 
33 V zvezi s tem je treba ugotoviti, da se odločilno merilo za uporabo člena 64(1) PDEU nanašana 
vzročno-posledično povezavo, ki obstaja med pretokom kapitala in opravljanjem finančnih storitev, in 
ne na osebno področje uporabe spornega nacionalnega ukrepa ali na njegovo zvezo z izvajalcem – in 
ne prejemnikom –storitev. Področje uporabe te določbe je namreč opredeljeno glede na kategorije 
pretoka kapitala, ki so lahko predmet omejitev (sodba z dne 21. maja 2015 , Wagner-Raith, C-560/13, 
EU:C:2015 :347, točka 39). 
34 Zato okoliščina, da se nacionalni ukrep nanaša predvsem na vlagatelja, in ne na izvajalca finančnih 
storitev, ni ovira za to, da bi ta ukrep spadal na področje uporabe člena 64(1) PDEU (sodba z dne 
21. maja 2015 , Wagner-Raith, C-560/13, EU:C:2015 :347, točka 40). Prav tako okoliščina, da nacionalni 
ukrep nima zveze s pogoji opravljanja finančne storitve in z načini njenega opravljanja, ni ovira za to, 
da bi ta ukrep spadal na področje uporabe te določbe. 
35 Iz tega izhaja, da je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da možnost, ki je državam članicam priznana 
s členom 64(1) PDEU, da uporabijo omejitve pretoka kapitala, ki se nanaša na opravljanje finančnih 
storitev, velja tudi za tiste omejitve, ki se tako kot podaljšani rok za dodatno odmero davka iz postopka 
v glavni stvari ne nanašajo ne na izvajalca storitev ne na pogoje opravljanja storitev in načine njihovega 
opravljanja. 
Stroški 
36 Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, 
se ne povrnejo. 
ECLI:EU:C:2017 :119 7 
msavcjeSODBA Z DNE 15. 2. 2017 – ZADEVA C-317/15 
X 
Iz teh razlogov je Sodišče (deveti senat) razsodilo: 
1. Člen 6 4(1) PDEU je treba razlagati tako, da se uporablja za nacionalno ureditev, ki določa 
omejitev pretoka kapitala iz te določbe, kot je podaljšani rok za dodatno odmero davka iz 
postopka v glavni stvari, tudi če se lahko ta omejitev uporabi tudi v primerih, ki niso povezani 
z neposrednimi naložbami, ustanavljanjem, opravljanjem finančnih storitev ali sprejemom 
v rednostnih papirjev na trge. 
2. To, da rezident države članice odpre račun v rednostnih papirjev pri bančni instituciji zunaj 
Unije, kot v postopku v glavni stvari, spada v pojem pretoka kapitala, ki se nanašana 
opravljanje finančnih storitev v smislu člena 6 4(1) PDEU. 
3. Možnost, ki je državam članicam priznana s členom 6 4(1) PDEU, da uporabijo omejitve 
pretoka kapitala, ki se nanaša na opravljanje finančnih storitev, velja tudi za tiste omejitve, ki 
se tako kot podaljšani rok za dodatno odmero davka iz postopka v glavni stvari ne nanašajo 
ne na iz vajalca storitev ne na pogoje opravljanja storitev in načine njihovega opravljanja. 
Podpisi 
ECLI:EU:C:2017 :119 8