40

V teh okoliščinah je Administrativen sad Varna (upravno sodišče v Varni) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba člen 4(3) PEU ter načeli enakovrednosti in učinkovitosti razlagati tako, da v primeru, da ni nacionalne ureditve, dopuščajo, da se pristojno sodišče in postopek za odškodninske tožbe zaradi kršitve prava Unije določita glede na organ, ki je storil kršitev, in glede na vrsto ravnanja/opustitve, s katero je bila povzročena kršitev, če uporaba teh meril povzroči, da tožbe obravnavajo različna sodišča – splošna in upravna – v skladu z različnimi postopkovnimi pravili – zakonikom o civilnem postopku in zakonikom o upravnem sporu – ki zahtevajo plačilo različnih taks, namreč sorazmernih in pavšalnih, in dokazilo o izpolnjevanju različnih predpostavk, vključno s krivdo? 2. Ali je treba člen 4(3) PEU in zahteve, ki jih je Sodišče določilo v sodbi z dne 19. novembra 1991, Francovich in drugi (C‑6/90 in C‑9/90, EU:C:1991:428) razlagati tako, da nasprotujejo temu, da bi se odškodninske tožbe zaradi kršitve prava Unije lahko obravnavale po postopku, kakršen je postopek, določen v členih 45 in 49 zakona o obligacijskih razmerjih in pogodbah, ki zahteva plačilo sorazmerne takse in dokazilo o krivdi, in tudi temu, da bi se obravnavale po postopku, kakršen je postopek, določen v členu 1 zakona o odgovornosti države, ki sicer določa objektivno odgovornost in posebna pravila, ki naj olajšajo dostop do sodišča, vendar se lahko uporablja le za škodo, ki je nastala na podlagi razveljavljenih protipravnih aktov in protipravnega ravnanja/opustitve upravnega organa, in ne obsega kršitev prava Unije, ki so jih zakrivili drugi državni organi s pravnimi ravnanji/opustitvami, ki v skladu z zadevnim postopkom niso bila/bile razveljavljena/razveljavljene? 3. Ali je treba člena 1, točka 3(i), in 10(1) Direktive 94/19 razlagati tako, da dopuščata zakonsko izhodišče, kakršno je bilo izbrano v členu 36(3) zakona o kreditnih institucijah in členu 23(5) zakona o jamstvu za bančne vloge (razveljavljen), v skladu s katerim je pogoj, da „kreditna institucija zaradi vzrokov, ki so neposredno povezani z njenim finančnim položajem, za zdaj ni sposobna vrniti vloge in tudi ni pričakovati, da bi to lahko storila“, enak ugotovitvi insolventnosti institucije in odvzemu njenega dovoljenja ter v skladu s katerim sistem zajamčenih vlog posreduje od trenutka odvzema dovoljenja za opravljanje bančnih storitev? 4. Ali je treba člen 1, točka 3, Direktive 94/19 razlagati tako, da je za opredelitev vloge kot „nerazpoložljive“ potrebno, da „pristojni organi“ po opravljeni presoji v skladu s točko (i) te določbe izrecno ugotovijo njeno nerazpoložljivost, oziroma ali dopušča, da se v primeru pravne praznine v nacionalnem pravu presoja in volja „pristojnega organa“ razbereta iz razlage drugih aktov tega organa – v obravnavanem primeru na primer odločbe št. 73 upravnega sveta (upravitelen savet) BNB z dne 20. junija 2014, s katero je bil za KTB odrejen posebni nadzor, ali pa se domnevata na podlagi okoliščin, kakršne so tiste v postopku v glavni stvari? 5. Ali je treba v okoliščinah, kakršne so tiste v postopku v glavni stvari, če so bila z odločbo št. 73 upravnega sveta BNB z dne 20. junija 2014 ustavljena vsa plačila in vsi posli, vlagatelji pa v obdobju od 20. junija do 6. novembra 2014 niso mogli niti zahtevati izplačila niti niso imeli dostopa do svojih vlog, izhajati iz tega, da so vse krite, časovno neomejene vloge (s katerimi se lahko razpolaga brez predhodne napovedi in ki jih je treba v primeru poziva izplačati takoj) v smislu člena 1, točka 3(i), Direktive 94/19 postale nerazpoložljive, oziroma ali pogoj, da je vloga „sicer zapadla v plačilo in jo mora kreditna institucija plačati, vendar še ni plačana“, zahteva, da so morali vlagatelji od kreditne institucije zahtevati plačilo (z vlogo, pozivom), ne da bi bilo temu ugodeno? 6. Ali je treba člena 1, točka 3(i), in 10(1) Direktive 94/19 ter uvodno izjavo 8 Direktive 2009/14 razlagati tako, da je polje proste presoje „pristojnega organa“ pri presoji v skladu s členom 1, točka 3(i), vsekakor omejeno z rokom iz točke (i), drugi stavek, [člena 1, točka 3, Direktive 94/19] oziroma ali za namene posebnega nadzora, kakršni so tisti v členu 115 zakona o kreditnih institucijah, dopuščajo, da vloge ostanejo nerazpoložljive dlje časa, kakor pa je to predvideno v zadevni direktivi? 7. Ali imata člena 1, točka 3(i), in 10(1) Direktive 94/19 neposredni učinek in imetnikom vlog v banki, ki je vključena v sistem zajamčenih vlog, dodatno k njihovi pravici do odškodnine prek tega sistema do višine zneska iz člena 7(1) Direktive 94/19 priznavata tudi pravico, da uveljavljajo odgovornost države zaradi kršitve prava Unije, tako da proti organu, ki je dolžan ugotoviti nerazpoložljivost vlog, vložijo tožbo za povrnitev škode, ki je nastala zaradi zamude pri izplačilu zajamčenega zneska vloge, če je bila odločitev v skladu s členom 1, točka 3(i), sprejeta po izteku roka petih dni, določenega v Direktivi [94/19], in je ta zamuda posledica učinka sanacijskega ukrepa, ki naj banko ščiti pred insolventnostjo in ga je odredil ta organ, ali pa v okoliščinah, kakršne so tiste iz postopka v glavni stvari, dopuščata nacionalno določbo, kakršna je tista v členu 79(8) zakona o kreditnih institucijah, v skladu s katero BNB, njeni organi in osebe, ki so jih ti pooblastili, za škodo, ki je nastala pri opravljanju njihove nadzorne dejavnosti, odgovarjajo le tedaj, kadar je bila ta povzročena naklepno? 8. Ali kršitev prava Unije, ki je v tem, da „pristojni organ“ ni sprejel odločitve v skladu s členom 1, točka 3(i), Direktive 94/19, pomeni „dovolj resno kršitev“, ki lahko sproži odgovornost države članice za škodo v smislu tožbe proti nadzornemu organu, pod katerimi pogoji je to mogoče in ali so v tej zvezi pomembne te okoliščine: a) da sklad ni razpolagal z dovolj sredstvi, da bi lahko kril vse zajamčene vloge; b) da je bila kreditna institucija v obdobju, v katerem so bila plačila ustavljena, zaradi varstva pred insolventnostjo pod posebnim nadzorom; c) da je bila vloga tožeče stranke izplačana po tem, ko je BNB ugotovila, da sanacijski ukrepi niso bili uspešni, in d) da je bila vloga tožeče stranke izplačana skupaj z obrestmi, izračunanimi za obdobje od 20. junija do 6. novembra 2014?“