SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (drugi senat)

z dne 21. oktobra 2015

AQ

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Uradniki — Uredba št. 45/2001 — Obdelava osebnih podatkov, pridobljenih v zasebne namene — Upravna preiskava — Disciplinski postopek — Pravica do obrambe — Obveznost obrazložitve — Disciplinska sankcija — Sorazmernost“

Predmet

:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero AQ predlaga, prvič, razglasitev ničnosti odločbe organa Evropske komisije za imenovanja z dne 19. marca 2014 o zavrnitvi njegove pritožbe in po potrebi razglasitev ničnosti odločbe z dne 6. septembra 2013, s katero mu je bila naložena disciplinska sankcija v obliki opomina, ter, drugič, naložitev Komisiji, naj ji plača odškodnino, ocenjeno ex æquo et bono na znesek v višini 5000 EUR.

Odločitev

:

Tožba se zavrne. AQ nosi svoje stroške in se mu naloži plačilo stroškov, ki jih je priglasila Evropska komisija.

Povzetek

Čeprav morajo institucije v skladu z dolžnostjo skrbnega ravnanja uradnika nasloviti v jeziku, ki ga temeljito obvlada, iz člena 41(4) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ni mogoče sklepati, da bi morala biti vsaka odločba, ki jo institucija Unije naslovi na svojega uradnika, napisana v jeziku, ki ga ta uradnik izbere. Ta določba se namreč uporablja v razmerjih med institucijami in njihovimi uslužbenci le, kadar ti institucijam pošljejo dopis samo kot državljani Unije, ne pa kot uradniki ali uslužbenci. Zato se uradnik ne more ustrezno sklicevati na navedeno določbo, če se je pri upravni preiskavi in disciplinskem postopku lahko izražal v jeziku po svoji izbiri in je imel na voljo razumen rok, da v disciplinskem postopku zaprosi za zaslišanje v drugem jeziku. Prav tako ne gre za kršitev člena 6(3)(a) Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ki določa predvsem, da ima, kdor je obdolžen kaznivega dejanja, pravico, da ga seznanijo v jeziku, ki ga razume, o bistvu in vzrokih obtožbe, ki ga bremeni, pri čemer se navedena določba uporablja le v kazenskih zadevah. (Glej točke 58, 61 in 62.) Napotitev na: Sodišče: sodba z dne 8. maja 2008, Weiss und Partner,C‑14/07, EU:C:2008:264, točka 57; Sodišče za uslužbence: sklepa z dne 7. oktobra 2009, Marcuccio/Komisija,F‑122/07, EU:F:2009:134, točki 63 in 65, ter Marcuccio/Komisija,F‑3/08, EU:F:2009:135, točki 31 in 33.

Iz člena 2 Priloge IX h Kadrovskim predpisom, ki napotuje na člen 1 iste priloge, izhaja, da mora biti zadevna oseba med upravno preiskavo obveščena o svoji vpletenosti, če ta informacija ne škodi učinkovitemu poteku te preiskave. Organ za imenovanja ne krši niti člena 2 Priloge IX h Kadrovskim predpisom niti pravice uradnika do obrambe v okviru upravne preiskave, če je ta obveščen o začetku te preiskave in prejme obvestilo glede poročila o preiskavi, kar presega obveznost, ki jo navedenemu organu nalaga člen 2 Priloge IX h Kadrovskim predpisom, ki ne določa, da je treba zadevni osebi sporočiti ugotovitve iz poročila o upravni preiskavi. Poleg tega lahko zadevna oseba za dokumente, ki so neposredno povezani z obtožbami zoper njo, zaprosi le ob koncu upravne preiskave. (Glej točke od 67 do 71.)

Čeprav člen 3 Priloge IX h Kadrovskim predpisom organu za imenovanja res nalaga, da mora zadevnemu uradniku pred njegovim zaslišanjem poslati vse listine iz spisa, preden se odloči za začetek disciplinskega postopka, pa to ne spremeni dejstva, da mora uprava, ko osebi odobri dostop do spisa, ki jo zadeva, na podlagi člena 41(2)(b) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah spoštovati tudi legitimne interese zaupnosti. Ker so preiskovalci zadevnemu uradniku že na začetku postopka upravne preiskave dali na voljo informacije, ki ga zadevajo in so bile navedene v elektronskem dopisu, ki ga je drug uradnik poslal Preiskovalnemu in disciplinskemu uradu Komisije, to, da je bil ta elektronski dopis predložen šele po njegovem zaslišanju, ne more kršiti njegove pravice do obrambe. (Glej točke 73, 79 in 80.)

Člen 8 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in Uredba št. 45/2001 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Evropske unije in o prostem pretoku takih podatkov, ki osebam priznavata pravno izvršljive pravice, se uporabljata za obdelavo osebnih podatkov, zlasti s strani institucij Unije pri opravljanju dejavnosti, ki v celoti ali deloma spadajo na področje uporabe prava Unije. Prav v tem okviru člen 49 Uredbe št. 45/2001 določa uporabo disciplinskih sankcij za uradnike in uslužbence, če ti, bodisi namerno ali iz malomarnosti, ne izpolnjujejo svojih obveznosti v skladu s to uredbo. Za uradnika, ki se predstavlja kot „prejemnik“ osebnih podatkov v smislu Uredbe št. 45/2001 z namenom pridobitve takih podatkov o osebi, veljajo hkrati člen 8 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in določbe Uredbe št. 45/2001, zlasti obveznost iz člena 4(1)(b) navedene uredbe, v skladu s katero je treba osebne podatke zbirati za določene, izrecne in zakonite namene in se ne smejo nadalje obdelovati na način, ki ni združljiv s temi nameni. (Glej točki 88 in 90.)

Obrazložitev odločbe, ki posega v položaj, mora sodišču omogočiti, da preveri njeno zakonitost, zadevni osebi pa dati potrebne podatke za ugotovitev, ali je odločba utemeljena. Vprašanje, ali obrazložitev odločbe organa za imenovanja o naložitvi sankcije izpolnjuje te zahteve, je treba presojati ne le glede na njeno besedilo, temveč tudi glede na sobesedilo in celoto pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje. V zvezi s tem organu za imenovanja – čeprav mora natančno navesti dejstva, ki jih je uporabil proti uradniku, ter razloge, iz katerih je sprejel izbrano sankcijo – ni treba obravnavati vseh dejanskih in pravnih vprašanj, ki jih je v postopku postavila zadevna oseba. (Glej točki 112 in 113.) Napotitev na: Sodišče za uslužbence: sodbi z dne 8. novembra 2007, Andreasen/Komisija,F‑40/05, EU:F:2007:189, točka 260, in z dne 17. julija 2012, BG/Varuh človekovih pravic,F‑54/11, EU:F:2012:114, točka 96, ki je bila potrjena v pritožbenem postopku s sodbo z dne 22. maja 2014, BG/Varuh človekovih pravic,T‑406/12 P, EU:T:2014:273.