18

Sodišče prve stopnje je razsodilo, da ni treba odločati o tožbi za ugotovitev ničnosti sporne odločbe iz razlogov, navedenih v točkah od 27 do 39 izpodbijane sodbe: „27 Po eni strani je treba opozoriti, da čeprav se pravni interes, s katerim je pogojena dopustnost tožbe, presoja v času, ko je ta vložena (sodba Sodišča z dne 16. decembra 1963 v zadevi Forges de Clabecq proti Visoki oblasti, 14/63, Recueil, str. 719, 748, in sklep [Sodišča prve stopnje z dne ] v zadevi N proti Komisiji, [T-97/94, RecFP, str. I-A-621 in II-1879,] točka 23), to ne more preprečiti ugotovitve Sodišča prve stopnje, da ni več treba odločati o tožbi, če tožeča stranka, ki je najprej imela pravni interes, izgubi ves osebni interes za razglasitev ničnosti [izpodbijane] odločbe zaradi dogodka, ki se je pripetil po vložitvi navedene tožbe. Da lahko tožeča stranka nadaljuje tožbo za razglasitev ničnosti odločbe, mora namreč ohraniti osebni interes za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe (sodbe Sodišča prve stopnje z dne v zadevi Torre in drugi proti Komisiji, T-159/98, RecFP, str. I-A-83 in II-395, točka 30; z dne v zadevi Dionyssopoulou proti Svetu, T-105/03, [ZOdl. JU, str. I-A-137 in II-621,] točka 18, in z dne v zadevi Rounis proti Komisiji, T-274/04, [ZOdl. JU, str. I-A-407 in II-1849,] točki 21 in 22). Poleg tega mora tožeča stranka v skladu z ustaljeno sodno prakso upravičiti obstoječ in dejanski interes za razglasitev ničnosti izpodbijanega akta, tako da mora – če interes, na katerega se sklicuje, zadeva prihodnji pravni položaj – dokazati, da je ta položaj že oškodovan (sodbi Sodišča prve stopnje z dne v zadevi NBV in NVB proti Komisiji, T-138/89, Recueil, str. II-2181, točka 33; z dne v zadevi Sniace proti Komisiji, T-141/03, ZOdl., str. II-1197, točka 26, in sklep Sodišča prve stopnje z dne v zadevi First Data in drugi proti Komisiji, T-28/02, [ZOdl., str. II-4119,] točki 42 in 43). 28 Po drugi strani, kar zadeva tožbe za razglasitev ničnosti KOP, je treba opozoriti, da je KOP notranji dokument, katerega prvi namen je v rednih časovnih presledkih zagotoviti upravi informacije o tem, kako njeni uradniki opravljajo dolžnosti (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 3. julija 1980 v zadevi Grassi proti Svetu, 6/79 in 97/79, Recueil, str. 2141, točka 20, in Sodišča prve stopnje z dne v zadevi Burban proti Parlamentu, T-59/96, RecFP, str. I-A-109 in II-331, točka 73), in ki ima za uradnika pomembno vlogo v poteku njegove kariere, zlasti glede premestitev in napredovanj. Iz tega izhaja, da KOP načeloma vpliva na interes ocenjene osebe samo, če ima ta oseba pred seboj še kariero, to je do dokončnega prenehanja dela. Zato po tem prenehanju dela uradnik nima interesa za vložitev ali nadaljevanje tožbe zoper KOP, v katerem je ocenjen, razen če dokaže obstoj posebne okoliščine, ki upravičuje osebni in dejanski interes za dosego razglasitve ničnosti (glej v tem smislu zgoraj navedena sklep N proti Komisiji, točka 26, in sodbo Dionyssopoulou proti Svetu, točka 20). 29 V tem primeru Komisija trdi, da je tožeča stranka, preden je bila upokojena na podlagi člena 78 Kadrovskih predpisov, zaradi popolne trajne invalidnosti dokončno prenehala delati in je v skladu z zgoraj navedeno sodno prakso izgubila interes za nadaljevanje tožbe. Vendar pa tožeča stranka meni, da se navedena sodna praksa v tem primeru ne uporablja zaradi dveh razlogov. Prvič, v tem primeru naj ne bi šlo za dokončno prenehanje dela, saj je mogoče, da se v skladu s členom 14 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom ponovno zaposli, če bi ji to dopuščalo zdravstveno stanje. Drugič, njena upokojitev je bila obvezna in je nastopila po vložitvi te tožbe. Po njenem mnenju bi morala v teh okoliščinah imeti njena pravica do sodnega varstva prednost pred drugimi vidiki in ji omogočiti sodbo o zakonitosti izpodbijanega KOP. Zato meni, da ima še vedno osebni in dejanski interes za razglasitev ničnosti navedenega KOP. 30 Prvič, kar zadeva vprašanje dokončnosti prenehanja dela v primeru upokojitve zaradi popolne trajne invalidnosti, je treba poudariti, da je zakonodajalec – čeprav je v členu 14 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom predvidena možnost ponovne zaposlitve uradnika, ki je upravičen do invalidske pokojnine – popolno trajno invalidnost zasnoval zato, da se z njo konča kariera zadevnega uradnika. Tako je v členu 53 Kadrovskih predpisov določeno, da ‚[č]e invalidska komisija ugotovi, da za uradnika veljajo določbe člena 78, se samodejno upokoji zadnji dan meseca, v katerem [OI] prizna njegovo trajno nezmožnost za delo‘. V členu 47 Kadrovskih predpisov so med vzroke za dokončno prenehanje dela uvrščene vse oblike upokojitve, skupaj z upokojitvijo zaradi popolne trajne invalidnosti. Tako je navedena invalidnost v zakonodaji obravnavana, kar zadeva dokončnost ali nedokončnost prenehanja dela, ki jo vsebuje, enako kot drugi vzroki za prenehanje dela, o katerih dokončnosti ni dvoma, kot so odstop, odpust zaradi nesposobnosti ali odstranitev z delovnega mesta. 31 Iz tega izhaja, da se v sistemu Kadrovskih predpisov za upokojitev zaradi popolne trajne invalidnosti v smislu členov 53 in 78 šteje, da se z njo kariera uradnika načeloma konča. Tako se razlikuje od bolniškega dopusta iz člena 59 Kadrovskih predpisov, ki ne vpliva na nadaljevanje kariere uradnika, ki začasno ne more opravljati svojega dela. 32 Sodišče prve stopnje zato meni, da v skladu z zgoraj navedeno sodno prakso upokojitev tožeče stranke na podlagi člena 78 Kadrovskih predpisov vpliva na njen interes za dosego razglasitve ničnosti izpodbijanega KOP, saj je bila njena kariera v instituciji načeloma dokončno prekinjena. 33 Argument tožeče stranke v zvezi z morebitno ponovno zaposlitvijo na podlagi člena 14 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom ne vpliva na to stališče. Treba je namreč opozoriti, da mora tožeča stranka upravičiti obstoječ in dejanski interes za razglasitev ničnosti izpodbijanega akta in da mora – če interes, na katerega se sklicuje, zadeva prihodnji pravni položaj – dokazati, da je bil ta položaj že oškodovan. Vendar pa je treba ugotoviti, da je ponovna zaposlitev tožeče stranke v službi Komisije samo možnost, katere uresničitev je v tem trenutku negotova. Tako gre samo za hipotetični interes, ki torej ne zadostuje za ugotovitev, da bi, če izpodbijani KOP ne bi bil razglašen za ničnega, to vplivalo na pravni položaj tožeče stranke (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 21. januarja 1987 v zadevi Stroghili proti Računskemu sodišču, 204/85, Recueil, str. 389, točka 11). 34 Drugič, kar zadeva dejstvo, da je bila upokojitev tožeče stranke obvezna in je nastopila po vložitvi te tožbe, je treba najprej poudariti, da je Sodišče prve stopnje že imelo priložnosti za odločanje, da uradnik, ki je prenehal delo na podlagi odpusta zaradi nesposobnosti ali odstranitve z delovnega mesta, ki je postala dokončna na podlagi pravnega postopka, nima interesa za razglasitev ničnosti svojega ocenjevalnega poročila (zgoraj navedeni sklep N proti Komisiji, točka 27, in sodba Sodišča prve stopnje z dne 21. februarja 2006 v zadevi V proti Komisiji, T-200/03 in T-313/03, [ZOdl. JU, str. I-A-2-00015 in II-A-2-00057,] točka 184). Iz sodne prakse tako izhaja, da je vprašanje, ali je prenehanje dela prostovoljno ali ne, nepomembno za presojo o obstoju pravnega interesa. V zvezi s časom upokojitve glede na datum vložitve tožbe je treba poudariti tudi, da iz sodne prakse, navedene v točki 27, izhaja, da če izguba pravnega interesa nastopi po vložitvi tožbe, to Sodišču prve stopnje ne more preprečiti ugotovitve, da o tožbi ni več treba odločati (sodba [Sodišča prve stopnje z dne ] v zadevi Moritz proti Komisiji, [T-20/89, Recueil, str. II-769,] točka 16; ter zgoraj navedeni sodbi Dionyssopoulou proti Svetu, točka 18, in Rounis proti Komisiji, točka 21). 35 Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba ugotoviti, da naj sprememba izpodbijanega KOP, ki jo želi tožeča stranka, načeloma ne bi vplivala na njeno kariero, ki se je končala 28. februarja 2005. Torej mora tožeča stranka dokazati obstoj posebne okoliščine, ki upravičuje ohranitev osebnega in dejanskega pravnega interesa za razglasitev ničnosti (zgoraj navedeni sklep N proti Komisiji, točki 26 in 27). 36 Treba je poudariti, da tožeča stranka z izpodbijanjem dokončnosti prenehanja dela ne navaja nobene posebne okoliščine v smislu zgoraj navedenega sklepa N proti Komisiji. Po drugi strani tožeča stranka trdi, da bi bilo treba priznati njen interes za razglasitev ničnosti izpodbijanega KOP za zagotovitev spoštovanja njene pravice do učinkovitega sodnega varstva. 37 V zvezi s tem zadostuje poudarek, da pravica do učinkovitega sodnega varstva vsebuje le pravico, da se sodišču predložijo tisti akti institucij Skupnosti, ki vplivajo na interes tožeče stranke in ji škodijo (glej v tem smislu sklepa Sodišča z dne 1. oktobra 2004 v zadevi Pérez Escolar proti Komisiji, C-379/03 P, […], točki 41 in 42, in Sodišča prve stopnje z dne v zadevi Forum 187 proti Komisiji, T-276/02, Recueil, str. II-2075, točka 50). Vendar je treba v tem primeru ugotoviti, da zaradi upokojitve v tem trenutku in dokler ne bi bila ponovno zaposlena, tožeči stranki ne škodita ne [sporna] odločba ne izpodbijano KOP. Iz tega sledi, da je treba sklepati – pri čemer v tej fazi ni treba odločiti o upoštevnosti tožnikovega argumenta, ki bi ga ta navedel v podporo morebitni tožbi, če bi ga Komisija ponovno zaposlila –, da pravica tožeče stranke do učinkovitega sodnega varstva ne more pomeniti tudi pravice, da doseže odločanje Sodišča prve stopnje o predlogu za razglasitev ničnosti. 38 Iz vseh zgornjih ugotovitev izhaja, da tožeča stranka ni zagotovila dokaza o obstoječem in dejanskem pravnem interesu. Torej o predlogu za razglasitev ničnosti zadevnega KOP ni več treba odločati. 39 Kar zadeva predlog, naj Sodišče prve stopnje razsodi o nezakonitosti splošnih določb za izvajanje in prehodnega priročnika ali trenutno veljavnih določb, je treba opozoriti, kot je tožeča stranka sama navedla, da je ta predlog ugovor nezakonitosti, dan v okviru predloga za razglasitev ničnosti. Zato o tem ni treba odločati.“