Združeni zadevi C-71/11 in C-99/11

Bundesrepublik Deutschland

proti

Y in Z

(predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ju je vložilo Bundesverwaltungsgericht)

„Direktiva 2004/83/ES — Minimalni standardi glede pogojev priznanja statusa begunca ali statusa subsidiarne zaščite — Člen 2(c) — Status begunca — Člen 9(1) — Pojem ‚dejanja preganjanja‘ — Člen 10(1)(b) — Veroizpoved kot razlog za preganjanje — Povezava med tem razlogom za preganjanje in dejanji preganjanja — Pakistanska državljana, pripadnika ahmadijske verske skupnosti — Dejanja pakistanskih organov, s katerimi se prepoveduje izpovedovanje vere v javnosti — Dejanja, ki so dovolj resna, da je lahko posameznika utemeljeno strah preganjanja zaradi veroizpovedi — Posamična presoja dejstev in okoliščin — Člen 4“

Povzetek – Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 5. septembra 2012

Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Azilna politika – Status begunca ali status subsidiarne zaščite – Direktiva 2004/83 – Pogoji priznanja statusa begunca – Nevarnost preganjanja – Pojem dejanja preganjanja – Poseg v zunanje izražanje svobode vere – Vključitev – Pogoji – Resna nevarnost preganjanja, nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja (Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 10(1); Direktiva Sveta 2004/83, člena 6(c) in 9(1)(a)) Mejni nadzor, azil in priseljevanje – Azilna politika – Status begunca ali status subsidiarne zaščite – Direktiva 2004/83 – Pogoji priznanja statusa begunca – Resna nevarnost preganjanja med verskimi praksami (Direktiva Sveta 2004/83, člen 2(c))

Člen 9(1)(a) Direktive 2004/83 o minimalnih standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da se jim prizna status begunca ali osebe, ki iz drugih razlogov potrebuje mednarodno zaščito, in o vsebini te zaščite je treba razlagati tako, da ne more vsak poseg v pravico do verske svobode, zagotovljene s členom 10(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, pomeniti „dejanje preganjanja“ v smislu navedene določbe te direktive. Iz besedila člena 9(1) te direktive namreč izhaja, da mora zato, da se zadevna dejanja štejejo za preganjanje, obstajati „huda kršitev“ navedene svobode, ki odločilno vpliva na posameznika. Zato se dejanja, ki niso tako resna, da bi pomenila hudo kršitev temeljnih človekovih pravic, od katerih odstopanja po členu 15(2) Evropske konvencije o človekovih pravicah niso mogoča, ne morejo šteti za preganjanje v smislu člena 9(1) Direktive 2004/83 in člena 1(A) Ženevske konvencije o statusu beguncev. Dejanja, ki lahko pomenijo „hudo kršitev“ v smislu tega člena, zajemajo resna dejanja, ki ne posegajo samo v svobodo prosilca do izražanja vere v zasebnosti, temveč tudi do javnega izpovedovanja. Zato je lahko obstoj dejanja preganjanja posledica posega v zunanji izraz navedene svobode. Pristojni organi morajo za presojo, ali je poseg v pravico do verske svobode, ki pomeni kršitev člena 10(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, lahko „dejanje preganjanja“, ob upoštevanju osebnih okoliščin zadevne osebe preveriti, ali ji zaradi uresničevanja te svobode v izvorni državi resno grozi preganjanje, nečloveško ali ponižujoče ravnanje ali kaznovanje s strani enega od subjektov iz člena 6 Direktive 2004/83. (Glej točke 59, 61, 63 in 72 ter točko 1 izreka.) Člen 2(c) Direktive 2004/83 o minimalnih standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da se jim prizna status begunca ali osebe, ki iz drugih razlogov potrebuje mednarodno zaščito, in o vsebini te zaščite je treba razlagati tako, da je strah prosilca pred preganjanjem utemeljen, če pristojni organi ob upoštevanju njegovih osebnih okoliščin menijo, da je razumno pričakovati, da bo po vrnitvi v izvorno državo opravljal verska dejanja, zaradi katerih mu bo resno grozilo preganjanje. Navedeni organi pri posamični obravnavi prošnje za priznanje statusa begunca od prosilca ne morejo utemeljeno pričakovati, da se bo tem verskim dejanjem odpovedal. (Glej točko 80 in točko 2 izreka.)

Združeni zadevi C-71/11 in C-99/11

Bundesrepublik Deutschland

proti

Y in Z

(predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ju je vložilo Bundesverwaltungsgericht)

„Direktiva 2004/83/ES — Minimalni standardi glede pogojev priznanja statusa begunca ali statusa subsidiarne zaščite — Člen 2(c) — Status begunca — Člen 9(1) — Pojem ‚dejanja preganjanja‘ — Člen 10(1)(b) — Veroizpoved kot razlog za preganjanje — Povezava med tem razlogom za preganjanje in dejanji preganjanja — Pakistanska državljana, pripadnika ahmadijske verske skupnosti — Dejanja pakistanskih organov, s katerimi se prepoveduje izpovedovanje vere v javnosti — Dejanja, ki so dovolj resna, da je lahko posameznika utemeljeno strah preganjanja zaradi veroizpovedi — Posamična presoja dejstev in okoliščin — Člen 4“

Povzetek – Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 5. septembra 2012

Mejni nadzor, azil in priseljevanje — Azilna politika — Status begunca ali status subsidiarne zaščite — Direktiva 2004/83 — Pogoji priznanja statusa begunca — Nevarnost preganjanja — Pojem dejanja preganjanja — Poseg v zunanje izražanje svobode vere — Vključitev — Pogoji — Resna nevarnost preganjanja, nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja (Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 10(1); Direktiva Sveta 2004/83, člena 6(c) in 9(1)(a)) Mejni nadzor, azil in priseljevanje — Azilna politika — Status begunca ali status subsidiarne zaščite — Direktiva 2004/83 — Pogoji priznanja statusa begunca — Resna nevarnost preganjanja med verskimi praksami (Direktiva Sveta 2004/83, člen 2(c))