Keywords

Summary



Keywords

1. Prosti pretok kapitala – Določbe Pogodbe

(členi 56(1) ES, 57(1) ES in 58 ES)

2. Prosti pretok kapitala – Omejitve

(člen 56(1) ES)

3. Prosti pretok kapitala – Omejitve pretoka kapitala v tretje države ali iz njih

(člen 57(1) ES)

4. Prosti pretok kapitala – Omejitve – Davčna zakonodaja – Davki na dobiček

(člena 56 ES in 58 ES)

Summary

1. V zvezi s pretokom kapitala med državami članicami in tretjimi državami se je pred nacionalnim sodiščem mogoče sklicevati na člen 56(1) ES v povezavi s členoma 57 ES in 58 ES in na to, da lahko privede do neuporabe nacionalnih pravil, ki jim nasprotujejo, ne glede na kategorijo spornega pretoka kapitala. Člen 56(1) ES ima namreč neposredni učinek, ne da bi bilo treba razlikovati med kategorijami pretoka kapitala, za katere velja člen 57(1) ES, in tistimi, za katere ta člen ne velja, saj izjema iz navedenega člena ne more ovirati člena 56(1) ES, da posameznikom podeli pravice, ki jih lahko uveljavljajo pred sodiščem.

(Glej točki 26 in 27.)

2. Pojem omejitev pretoka kapitala je treba razlagati enako v razmerjih med državami članicami in tretjimi državami kot v razmerjih med državami članicami. Čeprav bi liberalizacija pretoka kapitala s tretjimi državami res lahko zasledovala druge cilje, kot je uresničitev notranjega trga, na primer predvsem zagotovitev kredibilnosti enotne valute Skupnosti na svetovnih finančnih trgih in ohranitev finančnih središč svetovnega pomena v državah članicah, je treba ugotoviti, da so države članice, ko je člen 56(1) ES razširil načelo prostega pretoka kapitala na pretok kapitala med tretjimi državami in državami članicami, izbrale potrditev tega načela v istem členu in z istimi besedami za pretok kapitala v Skupnosti in za pretok kapitala, ki zadeva razmerja s tretjimi državami. Poleg tega iz vseh določb, ki so v Pogodbi vsebovane v poglavju o kapitalu in plačilih, izhaja, da so države članice, da bi upoštevale dejstvo, da se cilj in pravne okoliščine liberalizacije pretoka kapitala razlikujejo glede na to, ali gre za razmerja med državami članicami in tretjimi državami ali za prosti pretok kapitala med državami članicami, menile, da je treba sprejeti zaščitne določbe in izjeme, ki veljajo posebej za pretok kapitala v tretje države ali iz njih.

(Glej točke 31, 32 in 38.)

3. Pojem omejitve, ki je obstajala na dan 31. decembra 1993, kot je vsebovana v členu 57(1) ES, predpostavlja, da je bil pravni okvir, v katerega spada zadevna omejitev, od tega dne neprekinjeno del pravnega reda zadevne države članice. Tako nacionalni ukrep, ki je bil sprejet po tako določenem datumu, ni samo zaradi tega samodejno izključen iz sistema odstopanja, ki je določen v odstavku, saj je to določbo treba razumeti tako, da zajema določbe, ki so vsebinsko enake prejšnji zakonodaji ali samo zmanjšujejo ali odstranjujejo oviro za izvrševanje pravic in svoboščin Skupnosti, ki so bile določene v prejšnji zakonodaji. Nasprotno pa so iz navedenega sistema odstopanja izključene določbe, ki temeljijo na drugačni logiki kot prejšnje in ki uvajajo nove postopke. Tako niso zajete določbe, ki so ponovno uvedle oviro prostemu pretoku kapitala, ki po razveljavitvi prejšnje zakonodaje ni več obstajala, čeprav so bile vsebinsko enake zakonodaji, ki je obstajala na dan 31. decembra 1993.

(Glej točki 48 in 49.)

4. Člena 56 ES in 58 ES je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta zakonodaji države članice, v skladu s katero se oprostitev plačila dohodnine od dividend, razdeljenih v obliki delnic hčerinske družbe, lahko odobri, le če ima družba, ki jih razdeli, sedež v državi članici Evropskega gospodarskega prostora (EGP) ali v državi, s katero je bila sklenjena davčna konvencija, ki določa izmenjavo informacij, če za to omejitev veljajo pogoji, katerih izpolnjevanje lahko pristojni organi te države članice preverijo le s pridobitvijo informacij od države, v kateri ima sedež družba, ki razdeljuje delnice.

Čeprav taka zakonodaja pomeni omejitev pretoka kapitala med državami članicami in tretjimi državami, ker ima za posledico, da davčne zavezance, ki so rezidenti zadevne države članice, odvrača od vlaganja njihovega kapitala v družbe s sedežem zunaj EGP, je lahko kljub temu upravičena zaradi nujnosti, da se zagotovi učinkovit davčni nadzor, pri tem pa mora biti spoštovano načelo sorazmernosti, tako da mora biti primerna, da zagotovi uresničitev zastavljenega cilja, in ne sme preseči tistega, kar je nujno, da se ta cilj doseže. Država članica se res ne more sklicevati na to, da ne more zaprositi druge države članice za sodelovanje, da bi opravila poizvedbe ali zbrala informacije, zato da bi upravičila zavrnitev davčne ugodnosti. Vendar pa tega načela, ki se nanaša na omejitve pri izvrševanju svobode pretoka v Skupnosti, ni mogoče v celoti prenesti na pretok kapitala med državami članicami in tretjimi državami, saj se tak pretok dogaja v drugačnih pravnih okoliščinah, kot so tiste, v katerih poteka pretok kapitala med državami članicami. Iz tega sledi, da kadar je uporaba davčne ugodnosti v ureditvi države članice odvisna od izpolnitve pogojev, katerih izpolnjevanje se lahko preveri le s pridobitvijo informacij pristojnih organov tretje države, lahko ta država članica načeloma legitimno zavrne odobritev te ugodnosti, če se pridobitev informacij iz te države izkaže za nemogočo, predvsem ker za to tretjo državo ne obstaja obveznost iz konvencije, da mora predložiti informacije.

(Glej točke 42, 43, 55, 56, 58, 60, 63 in 67 ter izrek.)