Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurenca – Upravni postopek – Prenehanje kršitev – Pooblastila Komisije – Ravnalni ukrepi in zaveze – Spoštovanje načela sorazmernosti – Sodni nadzor – Obseg

(Uredba Sveta št. 1/2003, člena 7 in 9)

2. Konkurenca – Upravni postopek – Prenehanje kršitev – Pooblastila Komisije – Zaveze – Diskrecijska pravica – Spoštovanje načela sorazmernosti – Sodni nadzor – Obseg

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 9)

3. Konkurenca – Upravni postopek – Prenehanje kršitev – Pooblastila Komisije – Ravnalni ukrepi in zaveze – Pojem zadevne stranke – Pravice zadevnih strank in tretjih zainteresiranih strank

(člena 81 in 82 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, členi 7, 9 in 27(2))

Summary

1. Cilja členov 7 in 9 Uredbe št. 1/2003 sta različna, saj je prvi cilj odpraviti ugotovljeno kršitev, drugi pa odpraviti pomisleke Komisije, razvidne iz njene predhodne ocene. Posebne značilnosti mehanizmov, predvidenih v teh določbah, in ukrepi, ki jih ta uredba ponuja na podlagi vsake od teh določb, so različni, kar pomeni, da ima obveznost Komisije, da zagotavlja spoštovanje načela sorazmernosti, drugačen obseg in vsebino glede na to, ali se obravnava v okviru prvega ali drugega od teh členov.

V členu 7 Uredbe št. 1/2003 je izrecno opredeljen obseg uporabe načela sorazmernosti v položajih, ki spadajo na področje njegove uporabe. Člen 7(1) Uredbe št. 1/2003 namreč določa, da lahko Komisija zainteresiranim podjetjem naloži vse ravnalne ali strukturne ukrepe, ki so sorazmerni storjeni kršitvi in potrebni za njeno učinkovito odpravo.

Člen 9 Uredbe št. 1/2003 po drugi strani zgolj določa, da je Komisija v okviru postopka, sproženega na podlagi te določbe – kot je razvidno iz uvodne izjave 13 navedene uredbe – dolžna opredeliti in ugotoviti kršitev, tako da je njena vloga omejena na preizkus in morebitno sprejetje zavez, ki jih predlagajo zadevna podjetja, glede na težave, ki jih je opredelila v svoji predhodni oceni, in cilje, za katere si prizadeva.

Komisija pri izvajanju načela sorazmernosti v okviru člena 9 Uredbe št. 1/2003 zgolj preveri, ali zadevne zaveze odpravljajo pomisleke, o katerih je obvestila zadevna podjetja, in ali so ta podjetja ponudila manj omejevalne zaveze, ki prav tako ustrezno odpravljajo te pomisleke. Pri tem preverjanju pa mora Komisija upoštevati tudi interese tretjih strank.

Sodni nadzor je omejen na preizkus, ali je bila presoja Komisije očitno napačna.

Ni upravičenega razloga, da bi moral biti ukrep, ki bi bil lahko naložen v okviru člena 7 Uredbe št. 1/2003, merilo za presojo obsega zavez, sprejetih v skladu s členom 9 te uredbe, in da bi bilo treba vse, kar presega navedeni ukrep, samodejno šteti za nesorazmerno. Tako tudi če sta odločbi, sprejeti na podlagi teh dveh določb, skladni z načelom sorazmernosti, je uporaba tega načela vseeno različna glede na vsako od teh določb.

Podjetja, ki predlagajo zaveze na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003, zavestno tvegajo, da njihove privolitve morebiti presegajo tisto, kar bi jim Komisija lahko naložila v odločbi, ki bi jo po temeljitem preizkusu sprejela v skladu s členom 7 te uredbe. Toda konec postopka za ugotavljanje kršitev, ki poteka proti tem podjetjem, jim omogoča, da se izognejo ugotovitvi kršitve konkurenčnega prava in morebitni globi.

Poleg tega dejstvo, da je Komisija enostranske zaveze, ki jih je predlagalo podjetje, spremenila v obvezne, ne pomeni, da druga podjetja ne morejo zaščititi svojih morebitnih pravic v okviru svojih odnosov s tem podjetjem.

(Glej točke od 38 do 42 in od 46 do 49.)

2. Komisija pri sprejemanju zavez na podlagi člena 9 Uredbe št. 1/2003 ni dolžna sama iskati manj omejevalnih in zmernejših rešitev od predloženih zavez. Glede sorazmernosti zavez je dolžna zgolj preveriti, ali te zadostujejo za odpravo pomislekov, ki jih je imela v okviru postopka.

Splošno sodišče bi lahko razsodilo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, le če bi ugotovilo, da je ugotovitev Komisije očitno neutemeljena glede na dejstva, ki jih je ugotovila. Toda Splošno sodišče je s proučitvijo drugih, manj omejevalnih rešitev, da bi se uporabilo načelo sorazmernosti, vključno z morebitnimi prilagoditvami skupnih zavez, s tem, da je izrazilo svojo drugačno presojo primernosti zavez za odpravo težav v zvezi s konkurenco, ki jih je ugotovila Komisija, in z ugotovitvijo, da obstajajo drugačne rešitve za zadevna podjetja, ki so manj omejevalne, izvedlo kompleksno gospodarsko presojo in tako presojo Komisije nadomestilo s svojo, s čimer je kršilo diskrecijsko pravico Komisije, namesto da bi preverilo zakonitost njene presoje.

(Glej točke 60, 61, 63 in od 65 do 67.)

3. Podjetje, ki meni, da ga zadeva odločba, sprejeta na podlagi členov 7 ali 9 Uredbe št. 1/2003, lahko zaščiti svoje pravice s tožbo zoper to odločbo. Vendar tako podjetje ne postane „stranka“ v smislu člena 27(2) Uredbe št. 1/2003.

V zadevi, v kateri Komisija začne dva postopka, enega na podlagi člena 81 ES v zvezi z ravnanjem dveh družb sopogodbenic na trgu, drugega pa na podlagi člena 82 ES glede enostranskih praks ene od teh dveh družb na istem trgu, in v kateri postopek, začet na podlagi člena 82 ES, pripelje do odločbe, s katero postanejo zaveze, ki jih predlaga podjetje, ki ima prevladujoč položaj, zavezujoče, podjetje, ki ga „zadeva“ zgolj postopek, začet na podlagi člena 81 ES, ne more uveljavljati procesnih pravic, pridržanih za stranke postopka v zvezi z zavezami. Ima le manj obsežne pravice zainteresirane tretje stranke.

Samo če bi se izkazalo, da je Komisija isti dejanski položaj brez objektivnega razloga pripisala ločenima postopkoma, bi se drugemu podjetju morale priznati pravice, ki jih ima zadevno podjetje v okviru postopka, začetega na podlagi člena 82 ES.

Poleg tega sprejetje zavez prvega podjetja s strani Komisije ni odvisno od stališča drugega podjetja ali katerega koli drugega podjetja v zvezi s temi zavezami. Iz člena 9(1) Uredbe št. 1/2003 je namreč razvidno, da ima Komisija široko diskrecijsko pravico, da predlog zaveze spremeni v zavezujoč ali da ga zavrne. Komisija torej ni dolžna upravičiti svoje zavrnitve zavez, ki sta jih je skupaj predložili podjetji, in drugemu podjetju predlagati, naj predloži nove skupne zaveze.

(Glej točke od 88 do 94.)