Keywords

Summary



Keywords

1. Vprašanja za predhodno odločanje – Predložitev Sodišču – Nacionalno sodišče v smislu člena 267 PDEU – Pojem – Consiglio Nazionale Forense (nacionalni svet odvetniške zbornice) – Vključitev

(člen 267 PDEU)

2. Vprašanja za predhodno odločanje – Predložitev Sodišču – Vprašanje v zvezi z razlago, na katero je že bilo odgovorjeno v podobnem primeru – Možnost predložitve, ki jo imajo vsa nacionalna sodišča – Dopustnost novega predloga

(člen 267 PDEU)

3. Pravo Evropske unije – Zlorabno izvrševanje pravice, ki izhaja iz določbe Unije – Transakcije, ki pomenijo zlorabo – Dejavniki, ki jih je treba upoštevati

4. Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Odvetnik – Trajno opravljanje poklica odvetnika v državi članici, ki ni država, v kateri je pridobljena kvalifikacija – Direktiva 98/5 – Vrnitev v matično državo članico kmalu po pridobitvi poklicne kvalifikacije v drugi državi članici – Zloraba– Neobstoj

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 98/5, člena 1(1) in 3)

5. Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Odvetniki – Trajno opravljanje poklica odvetnika v državi članici, ki ni država, v kateri je pridobljena kvalifikacija – Direktiva 98/5 – Člen 3 – Presoja veljavnosti glede na spoštovanje nacionalne identitete držav članic – Veljavnost

(člen 4(2) PEU; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 98/5, člen 3)

Summary

1. Sodišče pri presoji, ali ima predložitveni organ značilnosti sodišča v smislu člena 267 PDEU, upošteva vse dejavnike, kot so zakonska podlaga organa, njegova stalnost, obveznost njegove sodne pristojnosti, kontradiktornost njegovega postopka, njegova uporaba pravnih pravil in njegova neodvisnost.

Natančneje, glede neodvisnosti predložitvenega organa se zahteva, da je instanca zavarovana pred zunanjimi posredovanji ali vplivi, ki lahko ogrozijo neodvisnost sojenja njenih članov glede sporov, ki so jim predloženi.

Poleg tega je za ugotovitev, ali je treba nacionalni organ, ki v skladu z zakonom izvaja različne naloge, opredeliti kot sodišče v smislu člena 267 PDEU, treba preučiti specifično naravo različnih nalog, ki jih opravlja v posebnem normativnem okviru, v katerem Sodišču predloži vprašanje. Nacionalna sodišča lahko sprožijo postopek pred Sodiščem le, če pred njimi poteka spor in če odločajo o postopku, ki bo privedel do izdaje sodne odločbe.

(Glej točke od 17 do 19.)

2. Nacionalna sodišča lahko v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe kljub obstoju sodne prakse Sodišča, ki rešuje zadevno pravno vprašanje, povsem svobodno zadevo predložijo Sodišču, če menijo, da je to koristno, ne da bi okoliščina, da so bile določbe, za razlago katerih je zaprošeno, že bile razložene, oviralo Sodišče pri tem, da znova odloči.

(Glej točko 32.)

3. Glej besedilo odločbe.

(Glej točke od 42 do 46.)

4. Člen 3 Direktive 98/5 za olajšanje trajnega opravljanja poklica odvetnika v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena, je treba razlagati tako, da ne gre za zlorabo, če državljan države članice odide v drugo državo članico, da bi tam pridobil poklicno kvalifikacijo odvetnika po uspešno opravljenih univerzitetnih izpitih, in se vrne v državo članico, katere državljan je, da bi tam opravljal poklic odvetnika pod poklicnim nazivom, pridobljenim v državi članici, v kateri je bila ta poklicna kvalifikacija pridobljena.

Namen Direktive 98/5 je namreč olajšati trajno opravljanje odvetniškega poklica v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila pridobljena poklicna kvalifikacija.

V zvezi s tem je pravica državljanov države članice do izbire na eni strani države članice, v kateri želijo pridobiti poklicne kvalifikacije, in na drugi države članice, v kateri nameravajo opravljati svoj poklic, neločljivo povezana z izvajanjem temeljnih svoboščin, zagotovljenih s Pogodbama, na enotnem trgu.

Tako to, da je državljan države članice, ki je v tej državi članici pridobil univerzitetno diplomo, odšel v drugo državo, da bi tam pridobil poklicno kvalifikacijo odvetnika, in se takoj zatem vrnil v državo članico, katere državljan je, da bi tam opravljal poklic odvetnika pod poklicnim nazivom, pridobljenim v državi članici, v kateri je bila ta poklicna kvalifikacija pridobljena, pomeni enega od primerov, v katerih je cilj Direktive 98/5 dosežen, in samo po sebi ne pomeni zlorabe pravice do ustanavljanja, ki izhaja iz člena 3 Direktive 98/5.

Poleg tega okoliščina, da se je državljan države članice odločil za pridobitev poklicne kvalifikacije v drugi državi članici kot tisti, v kateri prebiva, da bi pridobil korist od ugodnejše zakonodaje, sama po sebi ne zadošča za ugotovitev obstoja zlorabe pravic.

Poleg tega take ugotovitve ni mogoče ovreči s tem, da je bil predlog za vpis v imenik odvetnikov pri pristojnem organu države članice gostiteljice vložen kmalu po pridobitvi poklicnega naziva v matični državi članici. Člen 3 Direktive 98/5 namreč nikjer ne določa, da se vpis odvetnika, ki želi svoj poklic opravljati v državi članici, ki ni tista, v kateri je pridobil poklicno kvalifikacijo pri pristojnem organu države članice gostiteljice, lahko pogojuje s pridobitvijo nekaterih praktičnih izkušenj z opravljanjem odvetniške dejavnosti v matični državi članici.

(Glej točke od 47 do 52 in točko 1 izreka.)

5. Člen 3 Direktive 98/5 za olajšanje trajnega opravljanja poklica odvetnika v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena, s tem, da državljanom države članice, ki je poklicni naziv odvetnika pridobil v drugi državi članici, dovoljuje, da poklic odvetnika opravljajo v državi, katere državljani so, pod poklicnim nazivom, pridobljenim v matični državi članici, ne more vplivati niti na temeljne politične in ustavne strukture niti na temeljne funkcije države članice gostiteljice v smislu člena 4(2) PEU.

Člen 3 Direktive 98/5 se namreč nanaša le na pravico do ustanavljanja v državi članici z namenom opravljanja odvetniškega poklica pod poklicnim nazivom, pridobljenim v matični državi članici. Ta določba ne ureja dostopa do odvetniškega poklica in opravljanja tega poklica pod poklicnim nazivom, pridobljenim v državi članici gostiteljice. Iz tega nujno izhaja, da predlog za vpis v imenik odvetnikov, vložen na podlagi člena 3 Direktive 98/5, ne omogoča izogniti se uporabi zakonodaje države članice gostiteljice v zvezi z dostopom do odvetniškega poklica.

(Glej točke od 56 do 59 in točko 2 izreka.)