HANDLBAUER 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA 
ANTONIA TIZZANA, 
predstavljeni dne 15. januarja 2004 1 
1. S sklepom z dne 11. julija 2002 je 
Berufungssenat I der Region Linz bei der 
Finanzlandesdirektion für Oberösterreich 
(prvi pritožbeni senat regije Linz pri deželni 
finančni upravi za Gornjo Avstrijo, v nada­
ljevanju: Berufungssenat I ali prvi pritožbeni 
senat) Sodišču predložil vrsto vprašanj za 
predhodno odločanje na podlagi člena 234 
ES o razlagi Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 
2988/95 z dne 18. decembra 1995 o zaščiti 
finančnih interesov Evropskih skupnosti (v 
nadaljevanju: Uredba št. 2988/95). 2 Povzeto, 
prvi pritožbeni senat je zaprosil za odgovor, 
ali je člen 3(1) te uredbe neposredno 
uporaben v državah članicah in ali se 
zastaralni rok štirih let, določen v tem členu, 
lahko pretrga z obvestilom o pregledu, o 
katerem je bilo odločeno na podlagi Uredbe 
št. 4045/89, na temelju dejavnikov tveganja 
in, zlasti, pogostnosti dejanj, ki škodujejo 
finančnim interesom Skupnosti. 2. Vprašanja, ki jih je predložil Berufungsse-
nat I, je ohranil Unabhängiger Finanzsenat, 
Außenstelle Klagenfurt (v nadaljevanju: 
Unabhängiger Finanzsenat ali neodvisni 
finančni senat), ki je bil od 1. januarja 2003 
pristojen za odločanje v sporu o glavni stvari. 
I - Pravni okvir 
A - Pravo Skupnosti 
Uredba št. 3665/87 in njene poznejše spre­
membe 
3. Kakor vemo, so bile v okviru skupne 
kmetijske politike ustanovljene skupne ure­
ditve trgov, ki so med drugim vključevale 
ukrepe za uravnavanje cen kmetijskih proiz­
vodov. Ker so dejanske cene na skupnem 
trgu nenehno višje od tistih na svetovnem 
trgu, so bila, da bi se omogočil izvoz 1 — Jezik izvirnika: italijanščina. 
2 — UL L 312, str. 1. 
I - 6173 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA A. TIZZANA - ZADEVA C-278/02 
kmetijskih proizvodov s poreklom iz Skup­
nosti, za uvoznike uvedena posebna plačila, 
imenovana „izvozna nadomestila", za pokri­
tje razlike med cenami Skupnosti in svetov­
nimi cenami. 
4. V času spornih dejstev so bila sprejeta 
natančna plačila za sistem izvoznih nadome­
stil za kmetijske proizvode v Uredbi Komisije 
(EGS) št. 3665/87 z dne 27. novembra 1987 
(v nadaljevanju: Uredba št. 3665/87). 3 
5. Da bi se preprečile številne nepravilnosti 
in goljufije v škodo proračuna Skupnosti, ki 
so se pojavile ob uporabi zgoraj navedenega 
sistema, je člen 11 te uredbe, kakor je bila 
spremenjena z Uredbo (ES) št. 2945/94 4, 
določil obveznost povrnitve neupravičeno 
prejetih nadomestil in take kazni, zaradi 
katerih bodo izvozniki spoštovali določbe 
Skupnosti. 
6. Uredba št. 3665/87 je bila pred kratkim 
razveljavljena z Uredbo Komisije (ES) št. 800/1999 (v nadaljevanju: Uredba 
št. 800/99), ki je bila sprejeta po nastanku 
spornih dejstev in se za to zadevo ne 
uporablja. 5 Glede tega, kar nas zanima tu, 
je treba opozoriti, da ta uredba za povrnitev 
neupravičeno prejetih izvoznih nadomestil 
določa zastaralni rok štirih let od dneva 
obvestitve prejemnika končne odločitve o 
odobritvi nadomestila (člen 52(4), prvi pod-
odstavek, (b)). 
Uredba št. 4045/89 
7. Uredba Sveta (EGS) št. 4045/89 z dne 
21. decembra 1989 (v nadaljevanju: Uredba 
št. 4045/89) 6, še vedno s ciljem preprečevati 
in ugotavljati nepravilnosti in goljufije, 
države članice obvezuje, da morajo izdelati 
in izvesti letne programe za nadzor izbranih 
podjetij, ki prejemajo ali izvajajo plačila v 
zvezi s sistemom financiranja Jamstvenega 
oddelka Evropskega kmetijskega usmerjeval­
nega in jamstvenega sklada (v nadaljevanju: 
EKUJS), Oddelek za jamstva. Pri izboru je 
treba upoštevati finančni pomen podjetij v 
sistemu financiranja EKUJS in drugih dejav­
nikov tveganja (člen 2). 
3 — Uredba Komisije (EGS) št. 3665/87 z dne 27. novembra 1987 o 
skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih 
nadomesti] za kmetijske proizvode (UL L 351, str. 1). 
4 —- Uredba Komisije (ES) z dne 2. decembra 1994 o spremembi 
Uredbe (EGS) št. 3665/89 o skupnih podrobnih pravilih za 
uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode 
glede povrnitve neupravičeno plačanih zneskov in glede kazni 
(UL L 310, str. 57). 5 — Glej člen 54 Uredbe Komisije (ES) št. 800/1999 z dne 15. aprila 
1999 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema 
izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode (UL L 102, 
str. 11). 
6 — Uredba Sveta (EGS) št. 4045/89 z dne 21. decembra 1989 o 
pregledu transakcij, ki so del sistema financiranja Jamstvenega 
oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstve­
nega sklada, Oddelek za jamstva, s strani držav članic, in o 
razveljavitvi Direktive 77/435/EGS (UL L 388, str. 18). 
I - 6174 
HANDLBAUER 
Uredba št. 2988/95 
8. Čeprav so v okviru določenih politik, 
kakršna je skupna kmetijska politika, že 
določbe za zaščito finančnih interesov Skup­
nosti in za učinkovito preprečevanje, na vseh 
področjih, dejanj, ki škodujejo tem interesom 
(tretja in četrta uvodna izjava), je Svet 
odobril Uredbo št. 2988/95, ki vsebuje 
„splošna pravila za enotne preglede ter 
upravne ukrepe in kazni v zvezi z nepravil­
nostmi, ki se nanašajo na zakonodajo Skup­
nosti" (člen 1(1)). 
9. Člen 1(2) določa: 
„,Nepravilnost' pomeni vsako kršenje določb 
zakonodaje Skupnosti, ki je posledica dejanja 
ali opustitve s strani gospodarskega subjekta, 
ki je ali bi lahko škodljivo vplivalo na 
proračun Skupnosti ali proračunska sredstva, 
ki jih upravljajo, bodisi z zmanjšanjem ali 
izgubo prihodkov iz lastnih sredstev, ki se 
zbirajo neposredno v imenu Skupnosti, 
bodisi z neupravičenimi izdatki". 
10. Vendar je treba za to, kar nas zanima tu, 
opozoriti zlasti na člen 3 te uredbe, ki določa: „1. Pregon zastara v štirih letih od storitve7 
nepravilnosti iz člena 1(1). Sektorski predpisi 
pa lahko določijo krajši zastaralni rok, ki ne 
sme biti krajši od treh let. 
Ob nadaljevanju ali ponavljanju nepravil­
nosti teče zastaranje od dne, ko so nepravil­
nosti prenehale. Pri večletnih programih 
zastaralni rok v vsakem primeru teče do 
zaključka programa. 
Katero koli dejanje pristojnega8 organa v 
zvezi s preiskavo ali sodnim postopkom, ki se 
nanaša na nepravilnost in o katerem je organ 
obvestil zadevno osebo, pretrga zastaranje. 
Po vsakem dejanju, ki pomeni pretrganje 
zastaranja, začne zastaralni rok znova teči. 
Če pristojni organ ni izrekel kazni, zadeva 
zastara najpozneje na dan, ko poteče rok, ki 
je dvakrat daljši od zastaralnega roka, razen 
če je bil upravni postopek prekinjen v skladu 
s členom 6(1). 
7 — Opomba velja samo za italijansko različico sklepnih predlogov. 
8 — Opomba velja samo za italijansko različico sklepnih predlogov. 
I - 6175 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA A. TIZZANA — ZADEVA C-278/02 
2. Rok za izvršitev odločbe o upravni kazni 
je tri leta. Rok začne teči na dan, ko postane 
odločba pravnomočna. 
Primere pretrganja in prekinitve urejajo 
ustrezne določbe nacionalne zakonodaje. 
3. Države članice lahko določijo daljši 
zastaralni rok od tistega iz odstavkov 1 in 2." 
B - Nacionalna ureditev 
11. Iz spisa izhaja, da Ausführerstattungsge-
setz (avstrijski zakon o izvoznih nadomesti­
lih, v nadaljevanju: AEG) 9 ne določa nepo­
sredno zastaralnega roka za povrnitev neu­
pravičeno prejetih nadomestil, ampak to 
ureja v določbah, ki se uporabljajo v carin­
skih zadevah (člen 1(5)). 12. V tej zvezi člen 74(2) Zollrechts-durch-
fuhrungsgesetz (izvedbeni zakon za carinsko 
zakonodajo, v nadaljevanju: ZollR-DG) 10 za 
pobiranje carinskih dajatev na uvoz in izvoz 
določa zastaralni rok treh let, štet od datuma, 
ko je carinski dolg nastal. 11 
II - Dejansko stanje in vprašanja za 
predhodno odločanje 
13. Spor o glavni stvari izhaja iz odločbe 
Zollamt Salzburg/Erstattungen (carinski 
urad Salzburg/povračila, v nadaljevanju: Zoll­
amt Salzburg), s katero od družbe Herbert 
Handlbauer GmbH (v nadaljevanju: družba 
Handlbauer ali tožeča stranka v glavni stvari) 
zahteva povrnitev izvoznih nadomestil, ki so 
neutemeljena, in ji zato nalaga kazen. 
14. Iz sklepa predložitvenega sodišča izhaja, 
da je dne 3. septembra 1996 družba Handl­
bauer na Madžarsko izvozila tovor z 958 kosi 
govejega mesa s skupno težo 19.912,36 kg. 
Za to ji je bil dne 24. septembra 1996 
dodeljen predujem za nadomestilo v višini 
202.769 ATS. Zavarovanje za predujem je 
bilo izdano dne 12. decembra 1996. 
9 — BGBl. 1994/660. 10 — BGBl. 1994/659, kot je bil spremenjen z BGBl. 1998/13. 
11 — V carinskih zadevah je v členu 221(3) Uredbe Sveta (EGS) št. 
2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku 
Skupnosti določen tudi rok treh let za pobiranje carinskih 
dajatev (UL L 302, str. 1). 
I - 6176 
HANDLBAUER 
15. Po dodelitvi tega predujma je bila dne 
20. decembra 1999 družba Handlbauer 
obveščena, da je služba zunanjih pregledov 
in pregledov podjetij Hauptzollamt Linz 
(glavni carinski urad Linz) na področju 
ureditve trgov govejega in svinjskega mesa 
začela pregled izvozov leta 1996. Iz sklepa 
predložitvenega sodišča izhaja, da je bila 
družba Handlbauer vključena med podjetja 
za preglede na podlagi Uredbe št. 4045/89, 
ker se je glede izvozov leta 1995 pojavilo več 
nepravilnosti. 
16. Med pregledi, izvedenimi leta 2000, je 
bilo v veliko primerih ugotovljeno, da meso 
ne izvira iz Skupnosti. 
17. Zato je Zollamt Salzburg z odločbo z dne 
20. januarja 2001 od družbe Handlbauer na 
podlagi člena 5 AEG v povezavi s členom 11 
(3) Uredbe 3665/87 zahteval povrnitev prej 
dodeljenega izvoznega nadomestila. Med 
drugim ji je naložil kazen 101.384 ATS na 
podlagi člena 11 (1)(a) zgoraj navedene 
uredbe. 
18. Proti tej odločbi je družba Handlbauer 
vložila pritožbo, ki je bila zavrnjena. Dne 17. 
avgusta 2001 je vložila pritožbo tudi pri 
Berufungssenatu I, kjer je uveljavljala, da je 
bilo o povrnitvi izvoznega nadomestila in ustrezni kazni odločeno šele 20. januarja 
2001, to je po izteku triletnega zastaralnega 
roka, določenega v členu 74(2) ZollR-DG in 
členu 221(3) Carinskega zakonika Skupnosti. 
19. Ob odgovoru o tej izjemi je Zollamt 
Salzburg zatrjeval, da se za povrnitev izvoz­
nih nadomestil uporablja štiriletni zastaralni 
rok, določen v členu 3(1) Uredbe št. 2988/95. 
Med drugim je določil, da se, na podlagi te 
neposredno uporabne določbe, iztek roka 
lahko pretrga s pregledom, kakršen je bil 
izveden glede družbe Handlbauer. 
20. Berufungssenat I je ob dvomih o razlagi 
Uredbe št. 2988/95 Sodišču na podlagi člena 
234 ES predložil naslednja vprašanja za 
predhodno odločanje: 
„1. Ali je Uredba Sveta (ES, Euratom) št. 
2988/95 z dne 18. decembra 1995 o 
zaščiti finančnih interesov Evropskih 
skupnosti neposredno uporabna v drža­
vah članicah, zlasti na področju ureditve 
trgov (izvoznih nadomestil)? 
I - 6177 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA A. TIZZANA — ZADEVA C-278/02 
a) Ali carinski organi držav članic člen 3(1) 
zgoraj navedene uredbe, ki določa 
zastaralni rok štirih let za pregon proti 
nepravilnostim, neposredno uporab­
ljajo? 
2. Ali obvestilo odgovornim osebam 
podjetja o carinskem pregledu tega 
podjetja pomeni dejanje v zvezi s 
preiskavo ali sodnim postopkom, ki se 
nanaša na nepravilnost, ki pretrga 
zastaralni rok štirih let, določen v členu 
3(1) zgoraj navedene uredbe, če pregled 
na podlagi Uredbe (EGS) št. 4045/89 
zaradi splošno znanega tveganja ali 
pogostnosti dejanj škoduje finančnim 
interesom Skupnosti pri izvajanju 
skupne kmetijske politike?" 
III - Postopek pred Sodiščem 
21. V postopku pred Sodiščem so tožeča 
stranka v glavni stvari, Republika Avstrija in 
Komisija predložile pisna stališča. Nato so jih 
predstavile na obravnavi dne 4. novembra 
2003, na kateri je sodelovalo tudi Združeno 
kraljestvo Velike Britanije in Severne Irske. 22. Med postopkom je bilo Sodišče obve­
ščeno, da je Unabhängiger Finanzsenat po 
tem, ko je začel veljati Abgaben-Rechtsmit­
tel-Reformgesetz (zakon o reformi pravnih 
sredstev v finančnih zadevah, v nadaljevanju: 
zakon o reformi) 12, postal pristojno sodišče v 
postopku v glavni stvari. 
23. Med postopkom je Sodišče od Unab­
hängiger Finanzsenata zahtevalo nekaj razlag 
o njegovem statusu kot sodišču v smislu 
člena 234 ES in nekaj pojasnil o pravnem 
okviru, ki ga uvaja zgoraj navedeni zakon o 
reformi. 
IV - Pravna analiza 
A - Status sodišča Unabhängiger Finanzse­
nat 
24. Kot je bilo navedeno, so se med postop­
kom pojavili dvomi o statusu Unabhängiger 
Finanzsenata kot sodišča in, zaradi tega, o 
pristojnosti Sodišča, da odgovori na vpraša­
nja, ki so mu bila predložena. 
12 — BGBl. št. 97/2002. 
I - 6178 
HANDLBAUER 
25. Dvomi so nastali zato, ker je Unabhän­
giger Finanzsenat nasledil organ, ki je bil v 
veliko vidikih podoben pritožbenemu senatu, 
ki ga Sodišče v svoji sodbi Schmidt 13 ni štelo 
za sodišče v smislu člena 234 ES 14. 
26. Dejansko je treba opozoriti na to, da so 
bili v avstrijskem pravnem redu pred usta­
novitvijo Unabhängiger Finanzsenata v davč­
nih in carinskih zadevah pristojni organi 
regionalnih izpostav avstrijske davčne 
uprave, imenovani „pritožbeni senati". Ti 
senati so bili dveh vrst: tisti, določeni z 
Bundesabgabenordnungom (zvezni zakon o 
davkih, v nadaljevanju: BAO), pristojni za 
izdajo odločb v davčnih zadevah, in tisti, 
urejeni s ZollR-DG, pristojni v carinskih 
zadevah. 
27. Pritožbeni senati, določeni z BAO, imajo 
tesno zvezo, organizacijsko in funkcijsko, z 
upravo, ki je sprejela odločbe, o katerih so 
morali odločiti. Dejansko sta dva od petih 
članov teh senatov spadala v finančni organ in eden izmed njiju je še naprej izvajal 
dejavnosti v tej upravi in je bil v tem položaju 
podvržen navodilom hierarhično nadrejenih. 
Se več, predsednik regionalne finančne 
izpostave je bil pristojen za imenovanje 
članov pritožbenega senata, bil je član 
pritožbenega senata po uradni dolžnosti in 
je izvajal vlogo predsednika senata. Poleg 
tega ni bilo nobene zakonske določbe, ki bi 
mu preprečila spremembo sestave pritožbe­
nega senata med preiskavo v pritožbi. 
Končno bi predsednik lahko vložil tožbo 
proti odločbi pritožbenih senatov. 
28. V luči tega pravnega smisla je Sodišče v 
sodbi v zadevi Schmid glede pritožbenega 
senata, določenega v BAO, menilo, da, „kjer 
obstaja organizacijska in funkcionalna zveza 
med pritožbenim senatom in regionalno 
finančno upravo, ki sprejema odločbe, pre-
rekane pred njo, je senat nemogoče imeti za 
tretjo stranko v nasprotju s to upravo". 15 
29. Zato je odločilo, da zadevni senati niso 
sodišča, saj, po mnenju Sodišča, tega statusa 
ne more imeti „organ, ki deluje kot tretja 
stranka v nasprotju z organom, ki je sprejel 
izpodbijano odločbo". 16 13 — Sodba z dne 30. maja 2002 v zadevi Schmid (Recueil, 
str. I-4573). 
14 — Opozarjam, da „za to, ali je organ, ki predloži vprašanje, 
sodišče v smislu člena [234] ES, ki je vprašanje, ki ga ureja le 
pravo Skupnosti, Sodišče upošteva številne dejavnike, kot so: 
ali je sodišče ustanovljeno z zakonom, ali je trajno, ali je 
njegova pristojnost obvezna, ali je postopek pred njim 
kontradiktoren, ali uporablja pravna pravila in njegova 
neodvisnost" (sodbi z dne 1. septembra 1997 v zadevi Dorsch 
Consult (C-54/96, Recueil, str. I-4961, točka 23) in navedena 
sodna praksa ter z dne 21. marca 2000 v zadevi Gabalfrisa in 
drugi (združene zadeve od C-110/98 do C-147/98, Recueil, 
str. I-1577, točka 33)). 15 — Zgoraj navedena sodba v zadevi Schmid, točka 38. 
16 — Zgoraj navedena sodba v zadevi Schmid, točka 36. Glej tudi, 
glede enakega učinka, sodbo v zadevi Corbiau, (Recueil, 
str. I-1277, točka 15), navedeno v zadevi Schmid. 
I - 6179 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA A. TIZZANA - ZADEVA C-278/02 
30. V tej zadevi so se pojavili dvomi o tem, 
ali je prvi pritožbeni senat, ki ga je urejal 
ZollR-DG in ki je izvorno naslovil vprašanja 
za predhodno odločanje, imel status tretje 
stranke v nasprotju z upravo. 
31. Vendar, kot je bilo razloženo, po uvedbi 
zgoraj omenjene reforme (točka 22) pristojni 
organ za odločanje v sporu o glavni stvari ni 
bil več prvi pritožbeni senat, temveč Unab­
hängiger Finanzsenat, ki ga je nasledil in 
pred Sodiščem obdržal vprašanja za pred­
hodno odločanje, ki jih je zastavil senat. Zato 
ni več treba razrešiti težav glede narave 
senata, temveč je treba odločiti, glede na 
spremembe, uvedene s sedanjo reformo, o 
statusu organa, ki ga je nadomestil. 
32. Kot je bilo poudarjeno v razlagi, ki je bila 
predložena Sodišču, je bila nedavna reforma 
uvedena zlasti za to, da bi popravila tiste 
vidike prejšnjega sistema pritožbenih sena­
tov, ki so Sodišče privedli do tega, da je v 
sodbi Schmid odločilo, da ne morejo imeti 
statusa „sodišča". 
33. Z Zakonom o reformi je bila pristojnost 
v davčnih in carinskih zadevah dejansko 
podeljena novemu organu (Unabhängiger Finanzsenat), ki, drugače kot pritožbeni 
senati, ni bil del finančne uprave (odstavek 
1 zakona, ki uvaja neodvisno davčni organ, v 
nadaljevanju: uvedbeni zakon). 17 
34. Še več, drugače kot člani pritožbenih 
senatov člani senatov Unabhängiger Finanz-
senata ne smejo sodelovati v dejavnostih tega 
organa. Še zlasti, v skladu z novim členom 85 
(c)(4) ZollR-DG, pristojne senate novega 
organa v carinskih zadevah sestavljajo „trije 
člani s polnim delovnim časom", ki, v skladu 
z uvedbenim zakonom, ne smejo izvajati 
nobene dejavnosti, ki bi lahko preprečila 
izvajanje njihovih dolžnosti, vplivala na 
bistvene interese službe ali kakor koli vzbu­
jala dvom o njihovi nepristranskosti in 
neodvisnosti (člen 5(1) in (2) uvedbenega 
zakona). 
35. Nazadnje, člani Unabhängiger Finanzse-
nata s polnim delovnim časom uživajo 
zanesljivo varstvo „proti neupravičenemu 
poseganju ali pritisku izvršilne oblasti".18 Za 
ta organ so imenovani za nedoločen čas in so 
lahko odstavljeni s položajev samo z odločbo 
17 — Bundesgesetz zur Errichtung eines unabhängigen Finanzse­
nats - Zakon o ustanovitvi neodvisnega davčnega senata, 
vsebovan v Zakonu o reformi. 
18 — Glej zgoraj navedeno sodbo Schmid, točka 41. Glej tudi 
sodbo z dne 4. februarja 1999 v zadevi Köllensperger 
(Recueil, str. I-551, točka 21). 
I - 6180 
HANDLBAUER 
občne seje neodvisnega finančnega senata ali 
posebnega odbora, ki ga ta senat ustanovi 
(člen 6(3) uvedbenega zakona). 
36. Zato menimo, da razlogov, zaradi katerih 
je Sodišče začelo dvomiti o pristojnosti 
predložitvenega organa v sodbi Schmid, v 
tej zadevi ni več. 
37. Zato menim, da Unabhängiger Finanz­
senat pomeni sodišče v smislu člena 234 ES 
in da lahko Sodišče posledično ustrezno 
odgovori na vprašanja, ki jih je zastavil ta 
organ, česar se bomo lotili v nadaljevanju. 
B — Temelj 
38. Kot smo ugotovili, sta v tej zadevi na 
Sodišče naslovljeni vprašanji, s katerima se 
sprašuje, ali je člen 3(1) Uredbe neposredno 
uporaben v državah članicah in ali je štiriletni 
zastaralni rok, določen v tem členu, lahko 
pretrgan z obvestilom o preiskavi, o katerem je bilo odločeno na podlagi Uredbe št. 
4045/89 na podlagi dejavnikov tveganja in 
zlasti pogostnosti dejanj, ki škodujejo finanč­
nim interesom Skupnosti. 
1. Uvod: obseg uporabe člena 3(1) Uredbe 
št. 2988/95 
39. Najprej poudarjam, da se, v skladu s 
predložitvenim sklepom, zdi, da tako povzeta 
vprašanja temeljijo na predpostavki, da se ob 
zagotovilu, da „pregon zastara v štirih letih 
od storitve nepravilnosti", člen 3(1) Uredbe 
št. 2988/95 nanaša na vse upravne akte, ki so 
jih sprejeli nacionalni organi ali organi 
Skupnosti z namenom najti nepravilnosti, ki 
so bodisi upravne kazni v strogem pomenu 
besede v skladu s členom 5 bodisi ukrepi 
preprečevanja neupravičeno prejete koristi 19. 
19 — Poudarjam, da je v členu 4(1) Uredbe št. 2988/95 „ukrep" 
opredeljen kot „odvzem neupravičeno pridobljene koristi [...] 
z obveznostjo plačila ali vračila dolgovanega ali neupravičeno 
prejetega zneska [ali] z izgubo celotne garancije ali njenega 
dela, ki je bila dana za zavarovanje odobrene koristi ali ob 
prejemu predplačila". Poudarjam tudi to, da člen 5(1) te 
uredbe našteva upravne kazni, ki se lahko uporabijo ob 
namerni nepravilnosti ali nepravilnosti iz malomarnosti. 
I - 6181 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA A. TIZZANA - ZADEVA C-278/02 
40. Ker sta to predpostavko prerekali družba 
Handlbauer ín Komisija, je treba ugotoviti, 
pred neposrednim obravnavanjem vprašanj, 
ali zgoraj navedena določba vključuje deja­
nja, kakršna je odločba Zollamt Salzburg, ki 
ne določa le kazni, temveč zahteva povračilo 
neupravičeno prejetih zneskov. 
41. Družba Handlbauer na to vprašanje 
odgovarja nikalno, saj meni, da se člen 3(1) 
Uredbe št. 2988/95 nanaša izključno na 
kazenske sankcije. Natančneje, določba naj 
bi določala rok, v katerem bi bili ukrepi te 
vrste lahko sprejeti za preprečevanje nepra­
vilnosti prava Skupnosti. 
42. Odgovor Komisije je drugačen, a prav 
tako nikalen: po njenem mnenju se zadevni 
rok, nasprotno, uporablja za upravne akte, 
vendar ne za vse, temveč za tiste, ki nalagajo 
kazen v smislu člena 5 Uredbe št. 2988/95. 
Po mnenju Komisije se določba torej ne 
uporablja za ukrepe, kot je povrnitev neu­
pravičeno prejete finančne ugodnosti, na 
katero se nanaša člen 4 te uredbe, in ker, 
po mnenju Komisije, določbe, ki določajo 
zastaralni rok in ki ustrezajo tem ukrepom, 
pomenijo drugačno strukturo - ti roki tečejo od dejanja dodelitve neupravičenega zneska 
in ne, kot določa zadevna določba, od 
storitve nepravilnosti; poleg tega, drugače 
od zgoraj navedene določbe, ne razlikujejo 
med rokom za pregon in rokom za izvajanje 
kazni. 
43. Po mojem mnenju je predpostavka, na 
kateri domnevno temelji sklep predložitve-
nega sodišča, pravilna, in se nasprotna 
mnenja, navedena zgoraj, ne smejo upošte­
vati. 
44. To velja najprej glede trditve družbe 
Handlbauer, po kateri naj bi zgoraj navedena 
določba vsebovala rok za naložitev kazenske 
sankcije v zvezi s pravom Skupnosti. V tem 
smislu, ne da bi bilo treba odločiti o obstoju 
pristojnosti Skupnosti za določitev zastaral­
nih rokov na področju kazenskega prava, je 
treba poudariti, da Uredba št. 2988/95 določa 
„splošna pravila za enotne preglede ter 
upravne ukrepe in kazni 20 v zvezi z nepra­
vilnostmi, ki se nanašajo na zakonodajo 
Skupnosti" (člen 1(1)). Poleg tega „uporaba 
te uredbe ne vpliva na uporabo kazenske 
zakonodaje države članice" (dvanajsta 
uvodna izjava). 
20 — Moj poudarek. 
I - 6182 
HANDLBAUER 
45. Zgoraj navedena uredba ima torej 
namen urejati, prav tako z vidika zastaranja, 
upravne ukrepe in kazni, ki jih sprejmejo 
pristojni organi v primeru dejanj, ki škodu­
jejo finančnim interesom Skupnosti. Posle­
dično, če na podlagi nacionalnih določb 
kazenskega prava te nepravilnosti privedejo 
do kaznivih dejanj, se je za določitev rokov, v 
katerih morajo biti preganjana, treba sklice­
vati izključno na ureditev držav članic, ki se, 
kakor je bilo že obrazloženo, uporablja ne 
glede na zadevno uredbo. 
46. Zato je treba po mojem mnenju zavrniti 
tudi trditev Komisije, po kateri se zadevni 
zastaralni rok nanaša zgolj na dejanja, za 
katera je predvidena upravna kazen na 
podlagi člena 5, ne pa na ukrepe za povrnitev 
neupravičeno prejete finančne koristi, dolo­
čene v členu 4 Uredbe št. 2988/95. 
47. V tem smislu poudarjam, da člen 3(1) 
zgoraj navedene uredbe določa zastaralni rok 
za pregon, ki teče „od storitve nepravilnosti". 
Poudarjam tudi to, da, na podlagi člena 1(2), 
pojem nepravilnosti vključuje „vsako kršenje 
določb zakonodaje Skupnosti, ki je posledica 
dejanja ali opustitve s strani gospodarskega 
subjekta, ki je ali bi lahko škodljivo vplivalo 
na proračun Skupnosti ali proračunska sredstva, ki jih upravljajo, bodisi z zmanjša­
njem ali izgubo prihodkov iz lastnih sredstev, 
ki se zbirajo neposredno v imenu Skupnosti, 
bodisi z neupravičenimi izdatki". 
48. Kakor je poudarilo Sodišče prve stopnje 
v sodbi Peix proti Komisiji - „če ni določeno 
drugače, je treba šteti, da pojem nepravil­
nosti, opredeljen v členu 3(1) Uredbe 
št. 2988/95 z navedbo v širšem pomenu, ki 
mu je pripisan v členu 1 te uredbe, prav tako 
vključuje namerne nepravilnosti ali nepravil­
nosti iz malomarnosti, ki lahko, v skladu s 
členom 5 te uredbe, privedejo do upravne 
sankcije, ker nepravilnosti, kot so nepravil­
nosti, ki upravičujejo zgolj sprejetje uprav­
nega ukrepa, določenega v členu 4 te 
uredbe". 21 Posledično, kot je določilo Sodišče 
prve stopnje, je uporaba člena 3 zgoraj 
navedene uredbe ob prisotnosti nepravilnosti 
v vsakem primeru dovoljena, neodvisno od 
opredelitve „upravne kazni" v strogem 
pomenu „ukrepa" kot akta, ki ga sprejme 
pristojni organ. 
49. Kot sta upravičeno menili avstrijska 
vlada in vlada Združenega kraljestva, je ta 
rešitev v skladu s ciljem Uredbe št. 2988/95, 
ustanoviti, za ukrepe upravne kazni, „splošna 
21 — Sodba Sodišča prve stopnje z dne 13. marca 2003 v zadevi 
T-125/01, Peix proti Komisiji, Recueil, str. II-865. točka 79. 
I - 6183 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA A. TIZZANA — ZADEVA C-278/02 
pravila", ki bodo omogočala učinkovito 
preprečevanje dejanj, ki škodujejo finančnim 
interesom Skupnosti (člen 1 ter tretja in 
četrta uvodna izjava). V skladu s to razlago je 
dejansko na vseh področjih določen splošni 
štiriletni rok za vrnitev neupravičeno plača­
nih zneskov. Nasprotno, če sprejmemo 
utemeljitve Komisije, na področjih, na kate­
rih ni določen poseben zastaralni rok, naj bi 
bila zaščita interesa Skupnosti za vrnitev 
navedenih zneskov prepuščena presoji raz­
ličnih držav članic, ki bi lahko same, kot v 
tem primeru, določile krajše roke. 
50. Vendar Komisija ugovarja tudi temu, da, 
v skladu z zadevno določbo, zastaralni rok 
začne teči od dneva, ko je nepravilnost 
storjena, in ne od dodelitve zneska gospo­
darskemu subjektu. 
51. Vendar se mi ugovor ne zdi primeren, saj 
člen 3(1) Uredbe št. 2988/95 jasno dovoljuje 
določitev dies a quo za zastaranje, tudi ob 
povrnitvi neupravičeno plačanega zneska. 
Dejansko v tem primeru sovpada, kakor je 
mogoče ugotoviti iz opredelitve nepravilnosti 
v členu 1(2) navedene uredbe, z dnem, ko 
gospodarski subjekt dokonča dejanje ali opustitev, zaradi katerega je prejeti znesek 
neupravičen in ki škoduje finančnim intere­
som Skupnosti. 
52. Končno, zdi se, da ta razlaga ni v 
nasprotju z dejstvom, da člen 3 Uredbe 
2988/95 določa, v odstavku 1, zastaralni rok 
za pregon in, v odstavku 2, zastaralni rok za 
izvedbo kazni. Nasprotno, po mojem mnenju 
dejstvo, da ima tožba v prvi določbi širši 
pomen kot izraz „kazni", potrjuje, da se ta 
določba uporablja za širšo kategorijo dejanj 
kot so tista, navedena v naslednji določbi. 
Zastaralni rok, določen v členu 3(1), se torej 
ne nanaša le strogo gledano na „kazni", 
temveč splošneje na vsa dejanja, ki so, na 
podlagi uredbe, lahko uporabljena za nepo­
štena ravnanja, ki škodujejo finančnim inte­
resom Skupnosti. 
53. Iz zgoraj opisanih razlogov menim, da je 
za tako odločbo, kakršno je sprejel Zollamt 
Salzburg, treba uporabiti zastaralni rok, 
določen v členu 3(1) Uredbe št. 2988/95. 
54. Glede na to lahko preidem na analizo 
dveh vprašanj, predloženih Sodišču, o nepo­
sredni uporabnosti te določbe in pojma 
dejanja, ki pretrga zastaranje, ki ga ta določa. 
I - 6184 
HANDLBAUER 
2. Neposredna uporabnost člena 3(1) Uredbe 
št. 2988/95 
Trditve strank 
55. Družba Handlbauer meni, da Uredba št. 
2988/95 ni neposredno uporabna za gospo­
darske subjekte. Dejansko naj bi se omejevala 
na to, da opredeljuje „skupne predpise za vsa 
področja, ki jih zajemajo politike Skupnosti", 
ki jih morajo institucije Skupnosti in države 
članice spoštovati pri odobritvi novih sektor­
skih predpisov za zaščito finančnih interesov 
Skupnosti. 
56. Člen 3(1) naj bi bil torej programska 
določba brez neposrednega učinka. Kot taka 
ne more biti primarna nad že obstoječimi 
nacionalnimi ureditvami in ureditvami Skup­
nosti na dan začetka veljavnosti Uredbe št. 
2988/95. V tem primeru naj se s to določbo 
določen štiriletni rok, ki se lahko pretrga, 
torej ne bi uporabljal, temveč triletni rok, ki 
izhaja iz določbe člena 1(5) AEG, člena 74(2) 
ZollR-DG in člena 221(3) Carinskega zako­
nika Skupnosti. 57. Po mnenju družbe Handlbauer naj bi 
bila ta ugotovitev potrjena z nedavno uve­
deno določbo o zastaranju, za področje 
izvoznih nadomestil, z Uredbo št. 800/1999. 
Tudi ta uredba v členu 52(4) določa zasta­
ralni rok štirih let. Družba Handlbauer 
ugotavlja, da bi bila v primeru, da bi isti 
štiriletni rok, določen z Uredbo št. 2988/95, 
imel neposredno uporabo, uvedba nove 
določbe nekoristna in nesmiselna. 
58. Stališča avstrijske vlade in Komisije so 
popolnoma nasprotna. Po njunem mnenju se 
Uredba št. 2988/95 „neposredno uporablja v 
vseh državah članicah" (člen 249(2) ES in 
člen 11 navedene uredbe). Nasprotno, 
določbe o zastaranju, ki jih določa, prevla­
dajo nad nasprotnimi nacionalnimi določ­
bami. 
59. V tem smislu avstrijska vlada in Komisija 
opozarjata, da člen 3(1) Uredbe št. 2988/95 
pridržuje zgolj za institucije Skupnosti 
pristojnost določiti, v sektorskih predpisih, 
zastaralne roke, krajše od štirih let. 
Nasprotno naj bi, na podlagi odstavka 3 
zgoraj navedene določbe, države članice 
lahko določile le daljše roke. Avstrijska vlada 
I - 6185 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA A. TIZZANA — ZADEVA C-278/02 
pojasnjuje, da naj zato v tem primeru roka 
treh let, ki velja v carinskem pravu in ki je 
preklican z AEG na področju izvoznih 
nadomestil, ne bi bilo mogoče uporabiti. 
Presoja 
60. Najprej opozarjam na to, da se, kakor je 
bilo rečeno, v skladu s členom 249(2) ES 
„uredba [...] splošno uporablja" in „nepo­
sredno uporablja v vseh državah članicah". 
Zaradi svoje narave in vloge v sistemu virov 
prava Skupnosti ima torej „na splošno 
takojšen učinek v nacionalnih pravnih redih, 
ne da bi morali nacionalni organi sprejeti 
ukrepe uporabe". 22 
61. Res je v izjemnih primerih Sodišče 
Evropskih skupnosti samo priznalo, da dolo­
čene določbe Uredbe „[lahko] za izvedbo [...] 
potrebujejo sprejetje ukrepov za uporabo s 
strani držav članic". 23 Vendar menim, da to 
kljub temu ni primer člena 3(1) Uredbe št. 
2988/95. Uporaba zastaralnega roka štirih 
let, ki ga določa, državam članicam ne pušča 
nobenega prostega preudarka in od njih ne zahteva sprejetja nobenega izvedbenega 
ukrepa. 
62. Dejstvo, da Uredba dopušča možnost 
določitve v sektorskih predpisih Skupnosti 
krajših zastaralnih rokov, a ne krajših od treh 
let (člen 3(1), prvi pododstavek, zadnji 
stavek), in v nacionalnih zakonodajah rokov, 
daljših od štirih let (člen 3(3)). Če se ta 
možnost uporabi, bi bile to očitno posebne 
določbe, skupnostne ali nacionalne, ki bi se 
uporabljale; v drugem primeru je zadevna 
določba sama po sebi dovolj jasna in 
natančna za neposredno uporabo za nacio­
nalne organe z namenom ugotoviti, ali so 
ukrepi ali kazni, sprejeti za pregon nepravil­
nosti, pravočasno sprejeti. 
63. Posledično se nacionalne določbe, kakr­
šen je člen 1(5) AEG (in določbe, na katere 
napotuje), ki določajo zastaralni rok krajši od 
štirih let in so torej v nasprotju z zgoraj 
navedeno uredbo, ne smejo uporabljati, 
čeprav so bile sprejete pred Uredbo. 
64. Glede na navedeno se nam ne zdi, da bi 
lahko obstajali dvomi o dejstvu, da morajo 
vsi nacionalni organi, vključno s carinskimi 
organi, spoštovati zgoraj navedeni štiriletni 
rok na vseh področjih prava Skupnosti, 22 — Glej sodbo z dne 11. januarja 2001 v zadevi Azienda Agricola 
Monte Arcosu, (Recueil, str. I-103, točka 26). Glej tudi sodbo 
z dne 17. maja 1972 v zadevi Leonesio, 93/71 (Recueil, 
str. 287, točka 5). 
23 — Zgoraj navedena sodba v zadevi Azienda Agricola Monte 
Arcosu, točka 26. 
I - 6186 
HANDLBAUER 
vključno s tistim, ki nas tu zanima -
izvoznimi nadomestili za kmetijske proiz­
vode. 
65. Uredba št. 2988/95 dejansko uvaja, na 
podlagi člena 1(1), „splošno ureditev", ki je 
bila sprejeta samo z namenom „na vseh 
področjih 24 preprečevati dejanja, ki škodujejo 
finančnim interesom Skupnosti" (tretja 
uvodna izjava). Zato jo je treba uporabljati 
na vseh področjih, določenih s politiko 
Skupnosti. Njena splošna uporaba se ne 
izgubi, če je na danem področju posebna 
ureditev, ki v mejah, dopuščenih z Uredbo 
samo, prilagaja pogoje zaščite zgoraj nave­
denih interesov posebnim zahtevam na 
urejenem področju, in zato sektorski predpis 
Skupnosti, ki določa krajši rok, ali nacionalna 
ureditev, ki določa daljšega. 
66. Med nastankom spornih dejstev na 
področju izvoznih nadomestil za kmetijske 
proizvode torej ni bilo nobene posebne 
določbe za zastaranje povrnitve neupravi­
čeno prejetih zneskov. Šele člen 52(4)(b), 
prvi pododstavek, Uredbe št. 800/1999 je 
določil zastaralni rok, vendar se ta, kot smo 
videli, v tem primeru ne uporablja. 67. Drugače, kot zatrjuje družba Handl-
bauer, ta določba ne prenaša določbe, 
domnevno brez neposrednega učinka, člena 
3 Uredbe št. 2988/95. Predpisuje, nasprotno, 
za zadevni sektor, posebno ureditev zastara­
nja, ki prevlada nad splošno ureditvijo, 
vendar samo v primeru, za katerega se 
uporablja ratione temporis. 
68. Ob odločitvi o tem torej menim, da se 
člen 3(1) Uredbe št. 2988/95 v državah 
članicah uporablja neposredno. Zlasti zasta­
ralni rok štirih let, ki je določen, neposredno 
uporabljajo nacionalni organi, kar vključuje 
carinske organe v vseh sektorjih, ki jih 
vključuje politika Skupnosti, pod pogojem, 
da sektorski predpisi Skupnosti določajo 
krajši rok (vendar ne krajšega od treh let), 
ali pod pogojem, da nacionalna zakonodaja 
določi daljši rok. 
3. Pojem dejanja, ki pomeni pretrganje 
zastaranja 
69. Z drugim vprašanjem predložitveno 
sodišče sprašuje Sodišče, ali je obvestilo o 
pregledu, na katero se nanaša ta zadeva, 
dejanje v zvezi s preiskavo ali sodnim 24 — Moj poudarek. 
I - 6187 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA A. TIZZANA - ZADEVA C-278/02 
postopkom, ki se nanaša na nepravilnost, ki 
pretrga zastaralni rok, določen v členu 3(1), 
tretji pododstavek, Uredbe št. 2988/95. 
70. Glede tega je treba najprej na kratko 
opozoriti, da Uredba št. 4045/89 obvezuje 
države članice k izdelavi in izvedbi letnih 
programov za nadzor izbranih podjetij, ki 
prejemajo ali izvajajo plačila v zvezi s 
sistemom financiranja Jamstvenega oddelka 
Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in 
jamstvenega sklada (v nadaljevanju: EKUJS), 
Oddelek za jamstva. Na podlagi člena 2 
Uredbe morajo države članice določiti podje­
tja, v skladu s finančnim pomenom v sistemu 
financiranja Jamstvenega oddelka EKUJS in 
predhodno določenih meril tveganja. 
71. Med merili, ki se uporabljajo za organi­
zacijo načrtov pregledov, so avstrijski carin­
ski organi upoštevali zlasti pogostnost nepra­
vilnosti gospodarskih subjektov. Ob uporabi 
tega merila so se odločili, da bodo družbo 
Handlbauer vključili med podjetja, v katerih 
bodo izvedli nadzor za izvoze leta 1996, glede 
na to, da se je v tem podjetju pojavilo že več 
nepravilnosti pri poslih, izvedenih leto pred 
tem. Dne 20. decembra 1999 so navedeni 
organi družbi Handlbauer poslali obvestilo, s 
katerim so jo obvestili, da bodo izvedli 
pregled izvoza leta 1996 na področju ure­
ditve trgov govejega in svinjskega mesa. 72. Glede na to opozarjam, da družba 
Handlbauer na tu obravnavano vprašanje 
odgovarja nikalno. Zatrjuje zlasti to, da bi do 
pretrganja zastaranja lahko prišlo samo kot 
posledica dejanj pristojnih organov glede 
ugotovljene nepravilnosti. Nasprotno, niti 
obvestilo niti izvedba pregleda, o katerem je 
bilo odločeno na podlagi Uredbe št. 4045/89, 
ki splošno ureja izvozne posle, ki jih izvaja 
subjekt v določenih obdobjih, nimajo tega 
učinka. 
73. Avstrijska vlada ni sprejela stališča glede 
učinka pretrganja zastaranja, ki naj bi ga 
imelo obvestilo, naslovljeno na družbo 
Handlbauer. Nasprotno poudarja, da bi 
moralo biti v tem primeru zastaranje v 
vsakem primeru pretrgano z izvedbo pre­
gleda družbe Handlbauer. Po mnenju te 
vlade dejstvo, da je bilo podjetje izbrano na 
podlagi analize tveganj, izvedeno na podlagi 
Uredbe št. 4045/89, naj ne bi imelo nobenih 
posledic. Nasprotno, odločilno je dejstvo, da 
je bilo zadevno podjetje obveščeno o pre­
gledu in da ga je pristojni organ izvedel. 
74. Komisija nasprotno meni, da že obvestilo 
o pregledu, o katerem je bilo odločeno na 
podlagi Uredbe št. 4045/89, pomeni dejanje, 
ki pomeni pretrganje zastaranja. Zlasti 
poudarja, da naj bi, v skladu s členom 3(1), 
I - 6188 
HANDLBAUER 
tretji pododstavek, Uredbe št. 2988/95, vsa 
dejanja preiskave odgovornih organov, o 
katerih je obveščena zadevna oseba, imela 
ta učinek. Ta določba nasprotno ne zahteva, 
da se dejanje preiskave nanaša na točno 
določeno nepravilnost. Sicer pa, dodaja 
Komisija, naj zveza z določeno nepravilnost­
jo ne bi mogla biti nikoli določena a priori od 
dne obvestila o pregledu, temveč naj bi se 
vedno pokazala a posteriori po dokončanju 
pregleda. 
75. Razlaga, ki jo predlaga Komisija, me ne 
prepriča. 
76. Zlasti menim, da se ne moremo zanesti 
na utemeljitev, v skladu s katero obvestilo, 
kot je tisto, ki je bilo poslano družbi 
Handlbauer, čeprav ne pomeni dejanja, 
namenjenega pregonu nepravilnosti, kljub 
temu pomeni „dejanje preiskave", ki lahko 
pretrga zastaranje v smislu člena 3(1), tretji 
pododstavek, Uredbe št. 2988/95. 
77. Kljub temu se mi zdi dvomljivo, da se 
dejanje, ki je omejeno na to, da na splošno 
naznani izvedbo pregleda vseh poslov, izve­
denih v enem letu v okviru več ureditev 
trgov, lahko samo po sebi šteje za preiskavo. 78. Najprej se mi zdi dvom dovoljen zaradi 
člena 3(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 
2988/95, ki zahteva, da je dejanje, ki pomeni 
pretrganje zastaranja, točno in natančno, v 
smislu, v katerem se nanaša na posebno 
nepravilnost. Kljub drugačnemu mnenju 
Komisije se mi dejansko zdi, da družba 
Handlbauer pravilno zatrjuje, da formulacija 
te določbe privede do tega, da se zastaranje 
lahko pretrga samo, če se dejanje v zvezi s 
preiskavo ali sodnim postopkom, ki se 
nanaša na nepravilnosti, o katerem je bila 
zainteresirana oseba obveščena, nanaša na 
eno ali več določenih nepravilnosti. 
79. V prid temu govorijo skoraj vse jezi­
kovne različice zadevne določbe, iz katere 
jasno izhaja, da mora biti dejanje, ki pomeni 
pretrganje zastaranja, namenjeno ugotovitvi 
ali pregonu „nepravilnosti". Čeprav se dejanje 
v zvezi s preiskavo ne more nanašati na 
nedoločeno nepravilnost, temveč se mora 
nanašati na določeno nepravilnost. 25 
25 — Ta razlaga, čeprav ne izhaja jasno iz italijanske in nemške 
različice člena 3(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 2988/95, 
izhaja iz večjega dela razpoložljivih jezikovnih različic. V tem 
smislu so zlasti jasne francoska, angleška in španska različica 
določbe, ki, gledano vsako posamezno, govorijo o „acte [...] 
visant à l'instruction ou à la poursuite de l'irrégularité4 (moj 
poudarek); „act [...] relating to investigation or legal 
proceedings concerning the irregularity" (moj poudarek); 
„acto [...] destinado a instruir la irregularidad o a ejecutar la 
acción contra la misma" (moj poudarek). Glej v tem smislu 
tudi finsko, grško, nizozemsko in švedsko različico. 
I - 6189 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA A. TIZZANA - ZADEVA C-278/02 
80. Zdi se, da je ta razlaga določbe poleg tega 
potrjena s povezanim razumevanjem prvega 
in tretjega pododstavka člena 3(1). V prvem 
pododstavku je predviden učinek, da je 
zastaralni rok „štiri [...] let[a] od storitve 
nepravilnosti 26 iz člena 1(1)". V tretjem 
pododstavku je nato določeno, da se ta rok 
pretrga z dejanjem v zvezi s preiskavo ali 
sodnim postopkom, ki se nanaša na „nepra­
vilnost". 26 
81. Po mojem mnenju je torej z uporabo 
izraza „nepravilnost" (v ednini z določnim 
členom) tako za določitev dies a quo za 
zastaranje in za opredelitev pojma dejanja, ki 
to pretrga, zakonodajalec Skupnosti hotel 
poudariti, da, če je namenjen ugotovitvi ali 
pregonu nedoločenih nepravilnosti, dejanje, 
ki ga sprejme pristojni organ, naj ne bi moglo 
pretrgati začetega zastaranja. Iz tega sledi, da 
zadevno dejanje naj ne bi bilo splošno 
opozorilo o pregledu, ki se, zaradi svoje 
narave, nedoločno nanaša na skupino mož­
nih kršitev; nasprotno je dejanje, ki pomeni 
dejanje v zvezi s preiskavo ali pregonom te 
določene nepravilnosti. Naj se enači z obve­
stilom o pregledu ali naj bo sprejeto med 
pregledom ali ob njegovem zaključku, je pomembno to, da je jasno, da se navedeni 
organ sprašuje o zakonitosti tega določenega 
dejanja. 
82. Vsaka drugačna razlaga po mojem mne­
nju tvega, da še bolj nasprotuje „nalogi, 
zagotoviti pravno varnost", primerno za vse 
zastaralne roke. 27 
83. Menim, da s tem, da ne izpolnjuje te 
vloge, se zastaranje, ki bi lahko bilo pre­
trgano z upravnim aktom, kakršno je obve­
stilo, naslovljeno na družbo Handlbauer, brez 
izjeme nanaša na vse posle, ki jih je izvedel 
posameznik v sorazmerno dolgem obdobju. 
Dejansko bi ta akt med obdobjem štirih let 
vzbudil dvom o vseh operacijah, izvedenih 
med tem obdobjem, kar bi očitno povzročilo 
hude težave za operaterje, za katere bi 
postalo zlasti zapleteno načrtovanje dejav­
nosti, ki dobijo pomoči Skupnosti, kar 
pomeni dejavnosti, ki bi se jim moralo 
pomagati z dodelitvijo teh pomoči. 
26 — Moj poudarek. 27 — Glej sodbo z dne 17. julija 1970 v zadevi ACF Chemiefarma 
proti Komisiji (41/69, Recueil, str. 661, točka 19) in sodbo 
Sodišča prve stopnje z dne 17. oktobra 1991 v zadevi De 
Compte proti Parlamentu (T-26/89, Recueil, str. II-781, točka 
68; z dne 15. septembra 1998 v zadevi BFM in EFIM proti 
Komisiji (združeni zadevi T-126/96 in T-127/96, Recueil, 
str. II-3437, točka 67); zgoraj navedeno sodbo Peix proti 
Komisiji (točka 74) in z dne 17. septembra 2003 v zadevi 
Neuss proti Komisiji (T-137/01, še neobjavljena v Recueil, 
str. 123)). 
I - 6190 
HANDLBAUER 
84. Z utemeljitvijo, ki jo predlagam, naj bi, 
nasprotno, določene podrobnosti predvidele, 
kateri izmed poslov, izvedenih v določenem 
obdobju, morajo šteti za dokončne in kateri 
so lahko, nasprotno, po tem, ko so bili 
posebej določeni v zvezi z morebitnimi 
nepravilnostmi, predmet zahteve za povrni­
tev ali kazni uprave. Nedoločnost, povezana 
z iztekom novega obdobja zastaranja, naj bi 
bila tako omejena na določene posle. 
85. Sicer pa se mi ne zdi, da bi ta rešitev 
zahtevala pretirano žrtev pristojnih organov. 
Dejansko od uprave ni zahtevano, naj ugotovi 
nepravilnost, da bi lahko koristila nov 
zastaralni rok. Zadošča, da v aktu, sporoče­
nem zainteresiranemu, določi nepravilnost, 
to je, da subjektu pojasni svoje dvome o 
zakonitosti določenega dejanja, ki ga je 
opazil. 
86. V tem primeru se je obvestilo družbi 
Handlbauer o pregledu, o katerem je bilo 
odločeno na podlagi Uredbe št. 4045/89, 
nanašalo brez izjeme na vse posle izvoza, ki 
so bili izvedeni leta 1996 v okviru ureditve 
trgov govejega in svinjskega mesa. Po mojem mnenju ta ne more, glede na zgoraj nave­
deno, pretrgati zastaralnega roka za povra­
čilo nadomestila, dodeljenega dne 24. sep­
tembra tega leta. 
87. Glede na navedeno moram vseeno 
poudariti, da, v skladu s tem, kar izhaja iz 
sklepa predložitvenega sodišča, pregled, spo­
ročen dne 20. decembra 1999 in nato 
„izveden leta 2000 [...], je omogočal ugoto­
vitev, da za veliko število 28 izvozov ni 
določeno, da blago izvira iz Skupnosti". Zdi 
se torej, da bi lahko razumeli, da je pregled 
sledil obvestilu in da je bilo, v okviru 
pregleda, družbi Handlbauer očitano veliko 
določenih nepravilnosti, izmed katerih so 
nekatere predmet tega spora. 
88. Posledično, res pa je, da zadevno obve­
stilo ne more pretrgati zastaralnega roka za 
vrnitev nadomestila, dodeljenega dne 24. sep­
tembra 1996, bi lahko ta učinek nastal s 
kritiko nepravilnosti, izvedeno v navedenem 
pregledu. Na ta dan je avstrijski organ tako 
dejansko izvedel dejanje v zvezi s preiskavo 
glede te določene nepravilnosti, ki je bila nato 
predmet odločbe z dne 20. januarja 2001. 
28 — Moj poudarek. 
I - 6191 
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA A. TIZZANA - ZADEVA C-278/02 
Vendar mora nacionalno sodišče presoditi s 
tem, da preveri, ali je, v okviru ali kot 
posledica pregleda, pristojni organ izrazil 
dvom o zakonitosti dodelitve zgoraj navede­
nega izvoznega nadomestila. 
89. Iz zgoraj navedenih razlogov predlagam, 
da Sodišče odgovori Unabhängiger Finanz-
senatu, da, na podlagi člena 3(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 2988/95, zastaralni 
rok za pregon določene nepravilnosti ni 
pretrgan z obvestilom o pregledu, o katerem 
je bilo odločeno v skladu z Uredbo št. 
4045/89, na podlagi dejavnikov tveganja 
nepravilnosti in, zlasti, glede na pogostnost 
dejanj, ki škodujejo finančnim interesom 
Skupnosti, ali se to obvestilo nanaša brez 
izjeme na vse posle, ki jih izvede gospodarski 
subjekt v okviru več ureditev trgov v 
sorazmerno daljšem časovnem obdobju. Za 
pretrganje zastaranja mora dejanje, ki sezna­
nja zainteresirano osebo, na poseben način 
določiti eno ali več določenih nepravilnosti. 
V - Predlog 
90. Glede na zgoraj razložena stališča predlagam Sodišču, naj Unabhängiger 
Finanzsenatu odgovori tako: 
1) Člen 3(1) Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 2988/95 z dne 18. decembra 1995 o 
zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti se uporablja za odločitev, 
I - 6192 
HANDLBAUER 
kakršna je sprejeta v tem primeru, ki odreja povrnitev neupravičeno plačane 
vsote in nalaga kazen. 
2) Člen 3(1) Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 2988/95 z dne 18. decembra 1995 o 
zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti se v državah članicah uporablja 
neposredno. Zlasti zastaralni rok štirih let, ki ga določa, neposredno uporabljajo 
nacionalni organi, kar vključuje carinske organe v vseh sektorjih, ki jih zajema 
politika Skupnosti, razen če sektorski predpisi Skupnosti določajo krajši rok 
(vendar ne krajšega od treh let) ali če nacionalna ureditev določa daljši rok. 
3) V smislu člena 3(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 2988/95 se zastaralni rok za 
pregon določene nepravilnosti ne pretrga z obvestilom o pregledu, o katerem je 
bilo odločeno na podlagi Uredbe Sveta (EGS) št. 4045/89 z dne 21. decembra 
1989 o pregledu transakcij, ki so del sistema financiranja Jamstvenega oddelka 
Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada, Oddelek za 
jamstva, s strani držav članic in o razveljavitvi Direktive 77/485/EGS, na podlagi 
dejavnikov tveganja nepravilnosti in, zlasti, ob upoštevanju pogostnosti dejanj, 
ki škodujejo finančnim interesom Skupnosti, če se to obvestilo nanaša brez 
izjeme na vse posle, ki jih izvede gospodarski subjekt v okviru več ureditev trgov 
v sorazmerno dolgem obdobju. Za pretrganje zastaranja mora dejanje, ki 
seznanja zainteresirano osebo, na poseben način določiti eno ali več določenih 
nepravilnosti. 
I - 6193