ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Ali je treba člen 13(2) v povezavi s členom 11(1)(b) Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (1) razlagati tako, da se lahko nanj sklicuje oseba, ki je v zameno za storitve, opravljene za neposrednega oškodovanca v prometni nesreči v zvezi z nastalo škodo, pridobila zahtevek za izplačilo odškodnine, vendar ne opravlja poklicne dejavnosti na področju uveljavljanja odškodninskih zahtevkov od zavarovalnic in, ki je na sodišču, pristojnem za kraj, kjer ima svoj sedež, tožila zavarovatelja civilne odgovornosti povzročitelja prometne nesreče, ki ima sedež v drugi državi članici?
2.

Ali je treba zahtevo po enakem obravnavanju moških in žensk (v skladu s členom 157 PDEU v povezavi s členom 5 Direktive 2006/54/ES) razlagati tako, da se posredno neenako obravnavanje, kakršno je tisto, ki – morebiti – izhaja iz določb o uskladitvi pokojnin za leto 2018, ki se uporabljajo v postopkih v glavni stvari, tudi ob upoštevanju že prej sprejetih podobnih ukrepov in občutne izgube, povzročene z njihovim kumulativnim učinkom, v razmerju do uskladitve realne vrednosti pokojnin zaradi inflacije (v konkretnem primeru v višini 25 %), izkaže za upravičeno, zlasti: — z namenom preprečitve „razkoraka“ (ki nastane ob rednem usklajevanju po enotni stopnji) med višjimi in nižjimi pokojninami, čeprav bi bil ta zgolj nominalen in se razmerje vrednosti ne bi spremenilo, — z namenom uresničitve splošnega „socialnega vidika“ v smislu krepitve kupne moči prejemnikov nižjih pokojnin, čeprav bi bil (a) ta cilj uresničljiv tudi brez omejitve uskladitve višjih prejemkov in (b) zakonodajalec takega ukrepa na enak način ne določa tudi za krepitev kupne moči v primeru uskladitve nižjih prejemkov delovno aktivnih uradnikov zaradi inflacije (v breme uskladitve višjih prejemkov delovno aktivnih uradnikov) in tudi ni sprejel nobenih določb glede primerljivega posega v uskladitev zneskov pokojnin iz drugih poklicnih sistemov socialne varnosti (brez državne udeležbe), da bi se (v breme uskladitve višjih pokojnin) dosegla krepitev kupne moči nižjih pokojnin, — z namenom ohranitve in financiranja „sistema“, čeprav pokojnin uradnikov ne dolguje zavarovalnica iz sistema, ki bi bil organiziran po zgledu zavarovalnic in bi se financiral s prispevki, temveč država kot delodajalec upokojenih uradnikov kot plačilo za opravljeno delo, tako da ne bi bila odločilna ohranitev ali financiranje sistema, temveč nazadnje le proračunski preudarki, — ker pomeni samostojni utemeljitveni razlog ali (temu predhodno) že vnaprej izključuje domnevo posredne diskriminacije zaradi spola v smislu Direktive 2006/54/ES v breme moških, če je treba statistično pomembno večjo prizadetost moških v skupini prejemnikov višjih pokojnin šteti za posledico zlasti v preteklosti tipično neobstoječih enakih možnosti žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu, ali — ker je ureditev dopustna kot pozitivni ukrep v smislu člena 157(4) PDEU?
3.

Ali so določbe v pravnih ureditvah držav članic o izgubi statusa državljanov tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas, če so bili taki državljani tretjih držav v obdobju 12 zaporednih mesecev sicer prisotni na ozemlju Skupnosti, vendar tam niso imeli niti svojega običajnega prebivališča niti svojega središča življenjskih interesov, skladne s členom 9(1)(c) Direktive 2003/109/ES?
1.

Ali sodba [Sodišča], v kateri se razlaga in uporablja direktiva Unije in v skladu s katero je nacionalni zakon v nasprotju s to direktivo, takoj in v celoti razveljavi ta nacionalni zakon, ali pa je treba ta zakon še naprej uporabljati v razmerjih med osebami zasebnega prava, dokler ga ne spremeni nacionalni zakonodajalec? Prosi se za odgovor na vprašanje na splošno ali glede na sodbo z dne 14. junija 2012 (1) in njene učinke na [prvotno različico člena 83 prečiščenega besedila Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios (splošni zakon o varstvu potrošnikov in uporabnikov)].
1.

Ali člen 12(2)(a) in (d) Direktive 2003/6/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o trgovanju z notranjimi informacijami in tržni manipulaciji (1) ter člen 23(2)(g) in (h) Uredbe (EU) št. 596/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. aprila 2014 o zlorabi trga (2), s katero je bila navedena direktiva nadomeščena od 3. julija 2016, v povezavi z uvodno izjavo 65 te uredbe ne zahtevata, da ima nacionalni zakonodajalec ob upoštevanju prikritosti izmenjanih informacij in splošnosti javnosti, ki je lahko obdolžena, možnost, da operaterjem elektronskih komunikacij naloži začasno, vendar splošno hrambo podatkov o povezavah, da se upravnemu organu iz člena 11 navedene direktive in člena 22 navedene uredbe omogoči, da – kadar obstajajo razlogi za sum, da so določene osebe vpletene v zlorabo notranjih informacij ali tržno manipulacijo – od operaterja zahteva obstoječe zapise podatkov o prometu v primerih, v katerih obstajajo utemeljeni razlogi za sum, da se lahko ti zapisi, povezani s predmetom preiskave, izkažejo za upoštevne za dokaz resničnosti kršitve, zlasti ker omogočajo izsleditev stikov, ki so jih zadevne osebe navezale pred pojavom sumov?
3.

Ali je v primeru pritrdilnega odgovora na drugo vprašanje za predhodno odločanje nacionalna zakonodaja o izboru projektov, ki določa, da projekti po njihovi predstavitvi ne smejo biti predmet pojasnil, v skladu z načeloma preglednosti in prepovedi diskriminacije iz člena 125(3)(a)(ii) Uredbe (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o skupnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu, Evropskem kmetijskem skladu za razvoj podeželja in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo, o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 (2)?
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: Ali razlaga nacionalnega prava v skladu s pravom Unije dovoljuje in zahteva, da sodišča in upravni organi države članice nacionalne kazenske določbe, ki se uporabljajo v obravnavani zadevi, dopolnijo z merili sorazmernosti, določenimi v sklepih Sodišča Evropske unije Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (C-645/18, ECLI:EU:C:2019:1108) ter Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (C-140/19, C-141/19, C-492/19, C-493/19 in C-494/19), ne da bi bil na nacionalni ravni sprejet nov pravni predpis?
2.

Ali je treba člen 22(2) Direktive 2014/104/EU (1) in izraz „retroaktivno“ razlagati tako, da se člen 10 te direktive uporabi za tožbo, kakršna je vložena v sporu o glavni stvari, ki pa se – čeprav je bila vložena po začetku veljavnosti Direktive in določbe, ki to direktivo prenaša – nanaša na dejstva ali sankcije, ki so obstajale pred tem[?]
1.

Ali je treba Direktivo 93/13 (1) o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah, zlasti člena 6(1) in 7(1), v povezavi z razlago, podano v sodbi Sodišča Evropske unije v združenih zadevah C-96/16 in C-94/17, razlagati tako, da nasprotuje ureditvi, kot je zaščitna okvirna določba člena 54(1) Občiansky zákonník (civilni zakonik), ki ne dovoljuje pogodbenega poslabšanja položaja potrošnika v primerjavi z zakonsko ureditvijo, ki v primeru zamude potrošnika pri odplačilu kredita za kreditodajalca določa naslednje pravice: — pravico kreditodajalca do zamudnih obresti v višini, omejeni v skladu z vladno uredbo; — pravico kreditodajalca do naložitve drugih sankcij potrošniku, ki so skupaj z zamudnimi obrestmi omejene do višine glavnice neodplačanega kredita; — pravico kreditodajalca do odškodnine, če je škoda, ki jo je utrpel kreditodajalec, višja od zamudnih obresti, v neomejenem obsegu v skladu z dejansko škodo.
1.

rednega profesorja na podlagi „svobode pri odločanju“ 20 let zaposluje na podlagi približno 20 zaporednih kratkoročnih pogodb o zaposlitvi s krajšim delovnim časom in imenovanj, opravljenih na podlagi statuta, za določen čas od enega do treh let, brez kakršne koli omejitve glede skupnega števila podaljšanj, medtem ko so bili drugi kolegi s primerljivimi nalogami imenovani za nedoločen čas s polnim delovnim časom?
1.

Ali mora biti glede na člen 3(1), člen 4(1) in člen 5 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (1) in njene uvodne izjave, ki določajo obveznost sestavljanja pogodbe v jasnem in razumljivem jeziku ter razlago dvomov v korist potrošnika, določilo v pogodbi, indeksirani z deviznim tečajem, s katerim se določa nakupni in prodajni devizni tečaj, enoznačno oblikovano, to je tako, da lahko posojilojemalec/potrošnik sam ugotovi, kakšen je ta tečaj na določen dan, ali pa je možno ob upoštevanju vrste pogodbe, kot je določeno v členu 4(1) zgoraj navedene direktive, dolgoročnosti pogodbe (več desetletij) in dejstva, da se menjalni tečaj tuje valute stalno (ves čas) spreminja, oblikovati splošnejše pogodbeno določilo, tako da se upošteva tržni devizni tečaj, s čimer se prepreči znatno neravnotežje strank glede njihovih pravic in obveznosti v škodo potrošnika v smislu člena 3(1) zgoraj navedene direktive;
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: Ali je mogoče pravice do dodatne dodelitve brezplačnih pravic do emisije za tretje trgovalno obdobje po koncu tretjega trgovalnega obdobja uveljaviti s pravicami četrtega trgovalnega obdobja, če se upravičenost do take dodelitve po sodni poti ugotovi šele po izteku tretjega trgovalnega obdobja, ali pa s koncem tretjega trgovalnega obdobja pravice do dodelitve, ki še niso bile uveljavljene, prenehajo?
1.

Ali je treba člen [7](1) Direktive 2003/88/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa razlagati tako, da delavec ne izgubi plače ali njenega dela zaradi uresničevanja svoje pravice do letnega dopusta? Ali pa je treba to določbo razlagati tako, da delavec med uresničevanjem pravice do letnega dopusta ohrani svojo plačo, ne glede na to, kaj je vzrok za to, da med dopustom ne dela?
1.

Ali določbe člena 2 in člena 273 Direktive Sveta 2006/112 z dne 28. novembra 20[0]6 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1), člena 50 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člena 325 PDEU v zvezi z okoliščinami, kakršne so v postopku v glavni stvari, nasprotujejo nacionalni zakonodaji, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari, ki omogoča sprejetje/izvajanje ukrepov za sankcioniranje davčnega zavezanca, ki je pravna oseba, tako v upravnem kot kazenskem postopku, v postopkih, ki se odvijajo vzporedno zoper njega, za ista materialna dejanja davčne utaje, v primeru, v katerem je mogoče sankcijo v upravnem postopku opredeliti kot kazensko v skladu z merili, ki jih je v svoji sodni praksi določilo evropsko sodišče, in v kolikšni meri so vsa ta dejstva skupno gledano zoper obravnavanega zavezanca pretirana?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano (Italija) 28. maja 2020 – XX/OO

(Zadeva C-220/20)

(2020/C 279/41)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: XX

Tožena stranka: OO

Intervenientka: WW

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali členi 2, 4(3), 6(1) in 9 Pogodbe o Evropski uniji, členi 67(1) in (4), 81 in 82 Pogodbe o delovanju Evropske unije v povezavi s členi 1, 6, 20, 21, 31, 34, 45 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah nasprotujejo nacionalnim določbam, kot so členi 42, 83 in 87 uredbe-zakona z dne 17. marca 2020 št. 18 v povezavi z odločbo sveta ministrov z dne 31. januarja 2020, s katero so bile razglašene izredne zdravstvene razmere na nacionalni ravni za šest mesecev do 31. julija 2020, ter členoma 14 in 263 uredbe-zakona z dne 19. maja 2020 št. 34 o podaljšanju izrednih razmer na nacionalni ravni zaradi bolezni Covid-19 in ustavitvi civilnega in kazenskega pravosodja ter dejavnosti upravnih postopkov pred italijanskimi sodišči do 31. januarja 2021, pri čemer navedene določbe posegajo v neodvisnost predložitvenega sodišča in kršijo načelo poštenega sojenja ter s tem povezane pravice oseb do dostojanstva, svobode in varnosti, enakosti pred zakonom, prepovedi diskriminacije, poštenih in pravičnih delovnih pogojev, dostopa do dajatev socialne varnosti, svobode gibanja in prebivanja?
1.

Ali je treba člen 2(2)(d) Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. maja 1999 o nekaterih vidikih prodaje potrošniškega blaga in z njim povezanih garancij (1) razlagati tako, da ima motorno vozilo, ki spada na področje uporabe Uredbe (ES) št. 715/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. junija 2007 o homologaciji motornih vozil glede na emisije iz lahkih potniških in gospodarskih vozil (Euro 5 in Euro 6) in o dostopu do informacij o popravilu in vzdrževanju vozil (2), kakovost, ki je običajna za blago iste vrste in jo potrošnik lahko razumno pričakuje, če je vozilo opremljeno s prepovedano odklopno napravo v smislu člena 3, točke 10, in člena 5(2) Uredbe (ES) št. 715/2007, ES-homologacija za ta tip vozila pa je kljub temu veljavna, tako da je vozilo mogoče uporabljati v cestnem prometu?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) 8. maja 2020 – XC

(Zadeva C-195/20)

(2020/C 230/24)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesgerichtshof

Stranki v postopku v glavni stvari

Obtoženec: XC

Druga stranka v postopku: Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 27(2) in (3) Okvirnega sklepa Sveta z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami (1) (2002/584/PNZ), kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009 (2), razlagati tako, da pravilo specialnosti ne nasprotuje ukrepu, vezanemu na odvzem prostosti, za neko drugo dejanje, ki je bilo storjeno pred predajo in se razlikuje od dejanja, zaradi katerega je bila oseba predana, če je ta oseba po predaji prostovoljno zapustila ozemlje odreditvene države članice, jo je druga izvršitvena država članica zaradi novega evropskega naloga za prijetje pozneje ponovno predala na ozemlje odreditvene države članice in je druga izvršitvena država članica podala soglasje h kazenskemu pregonu, sojenju in izvršitvi kazni zaradi tega drugega dejanja?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 34.

(2) UL 2009, L 81, str. 24.
(1)

napačna razlaga člena 24(1) Uredbe št. 65/2011 (1) in neizpolnitev obveznosti obrazložitve sodbe, ker Splošno sodišče ob presoji meril, ki se uporabijo za ugotovitev, ali so imeli prijavitelji status MSP, ki jo je opravilo v točkah od 61 do 80, ni jasno in nedvoumno navedlo razlogov za svojo odločitev;
1.

Ali člen 168(a) v povezavi s členom 167 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. 11. 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1) nasprotuje nacionalni sodni praksi, po kateri je pravica do odbitka vstopnega davka izključena v primerih, v katerih obstaja pravica do izbire vključitve prejetih dobav, če do izteka zakonskega roka za oddajo letnega obračuna davka na dodano vrednost ni bila oddana nobena za finančne organe razvidna izjava o vključitvi?
C 161/40

Predlog za sprejetje predhodne odočbe, ki ga je vložilo Conseil d'État (Belgija) 28. februarja 2020 – M. A./État belge

(Affaire C-112/20)

(2020/C 161/53)

Langue de procédure: le français

Predložitveno sodišče

Conseil d'État

Stranki v postopku v glavni stvari

Vlagatelj kasacijske pritožbe: M. A.

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: État belge

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 5 Direktive 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav (1), s katerim je državam članicam naloženo, da pri izvajanju Direktive upoštevajo največje koristi otroka, v povezavi s členom 13 te direktive ter členoma 24 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah razlagati tako, da se z njimi zahteva upoštevanje največjih koristi otroka, ki je državljan Unije, tudi kadar se odločba o vrnitvi sprejme le v zvezi s staršem otroka?

(1) UL 2008, L 348, str. 98.
1.

Ali pojem „stalno prebivališče potrošnika“ iz člena 17(1)(c) Uredbe (EU) št. 1215/2012 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, prenovitev, ki je zavezujoča od 10. januarja 2015, pomeni stalno prebivališče potrošnika na dan vložitve tožbe ali na dan nastanka obligacijskega razmerja med potrošnikom in njegovim sopogodbenikom (torej na primer na dan sklenitve pogodbe), to je, ali gre za potrošniško pogodbo v smislu člena 17(1)(c) zgoraj navedene uredbe tudi, če ima potrošnik na dan vložitve tožbe stalno prebivališče na ozemlju države članice, ki ni država, v kateri sopogodbenik potrošnika opravlja svojo poklicno ali gospodarsko dejavnost?
4.

Ali členi 20, 21, 34 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah nasprotujejo uvedbi prava ali veljavne prakse s strani države članice v zvezi z izvajanjem Direktive 98/59/ES, ki za zaposlene, katerih delovno razmerje je bilo sklenjeno po 7. marcu 2015 in ki so del tega postopka, predvideva sistem kazni, ki izključuje, za razliko od zavarovanja, zagotovljenega drugim delavcem, ki so del tega postopka, vendar so bili zaposleni pred tem datumom, ponovno vrnitev na delovno mesto in tudi odpravo posledic zaradi izgube dohodka in izgube socialne varnosti, ob čemer se prizna izključno odškodnina, znesek katere se prednostno določi na podlagi parametra delovne dobe, zato se na podlagi datuma zaposlitve razlikuje kazen, da se ustvarijo različne stopnje varstva, na podlagi zadnje navedenega merila in ne posledic, nastalih zaradi nepravične izgube vira za preživljanje?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État (Belgija) 17. januarja 2020 – E. M. T./Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

(Zadeva C-20/20)

(2020/C 95/22)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Conseil d'État

Stranki v postopku v glavni stvari

Vlagatelj kasacijske pritožbe: E. M. T.

Nasprotna stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 46 Direktive 2013/32/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite (1) (prenovitev), v skladu s katerim morajo prosilci imeti pravico do učinkovitega pravnega sredstva zoper odločbe, ,izdan[e] v zvezi z [njihovo] prošnjo za mednarodno zaščito‘, in člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah v povezavi s členoma 20 in 26 zgoraj navedene direktive 2013/32/EU razlagati tako, da nasprotujeta nacionalnemu postopkovnemu pravilu, kot je člen 39/57 zakona z dne 15. decembra 1980 o vstopu na ozemlje, prebivanju, nastanitvi in odstranitvi tujcev, ki določa, da je rok za vložitev tožbe zoper odločbo o zavrnitvi ponovne prošnje za mednarodno zaščito deset, koledarskih‘ dni od vročitve upravne odločbe, ,kadar tožbo vloži tujec, ki je ob vročitvi določbe na opredeljenem kraju, določenem v členih 74/8 in 74/9 [istega zakona], ali je na voljo vladi‘, zlasti če mora vlagatelj kasacijske pritožbe po vročitvi zgoraj navedene upravne odločbe najti novega odvetnika v okviru možnosti brezplačne pravne pomoči, da začne pritožbeni postopek?

(1) UL 2013, L 180, str. 60.
1.

Ali je treba člen 205 Direktive Sveta 2006/112/ES (1) z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost in načelo sorazmernosti razlagati tako, da solidarna odgovornost osebe, registrirane kot zavezanec za DDV, ki je prejemnik obdavčljive dobave, za DDV, ki ga njen dobavitelj ni plačal, poleg glavnega dolga dobavitelja (dolg DDV) obsega tudi akcesorno obveznost nadomestila škode, nastale zaradi zamude, v višini zakonskih obresti na glavni dolg od začetka zamude dolžnika do datuma izdaje odločbe o odmeri davka, s katero je ugotovljena solidarna odgovornost, oziroma do izpolnitve obveznosti?
1)

Ali je treba člen 47 Listine o temeljnih pravicah in člen 31 Direktive 2013/32/EU (1) Evropskega parlamenta in Sveta (tako imenovana „Direktiva o postopkih“) ob upoštevanju določb členov 6 in 13 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin razlagati tako, da je mogoče, da država članica zagotavlja učinkovito pravno varstvo, čeprav njena sodišča ne morejo spremeniti odločb, izdanih v azilnem postopku, temveč jih lahko zgolj odpravijo in upravnemu organu naložijo izvedbo novega postopka?
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je treba člen 273 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost razlagati tako, da nasprotuje nacionalnemu predpisu, kakršen je sporni predpis iz postopka v glavni stvari, v skladu s katerim se za naknadno zmanjšanje davčne osnove zahteva račun na ime imetnika pravice do povračila, ki dokazuje, da je bila opravljena transakcija, ki daje pravico do tega povračila, čeprav je transakcija, ki omogoča naknadno zmanjšanje davčne osnove, ustrezno dokumentirana in jo je mogoče naknadno preveriti ter delno temelji na avtentičnih javnih podatkih in omogoča pravilno pobiranje davka?
3.

Če je treba na drugo vprašanje odgovoriti nikalno: ali se člen 211 carinskega zakonika Unije pri zahtevkih, katerih obdobje dovoljenja z učinkom za nazaj je pred 1. majem 2016, uporablja tudi, če so carinski organi take zahtevke zavrnili že pred 1. majem 2016 in tudi pozneje (z drugo obrazložitvijo)?
a)

Ali je treba člen 11(2) Direktive o DDV – ob upoštevanju načela sorazmernosti in nevtralnosti – razlagati tako, da se z njim lahko utemelji izključitev takih osebnih družb, kakršna je navedena v prvem vprašanju za predhodno odločanje, iz davčne enote, ker za osebne družbe za sklenitev in spremembo družbenih pogodb v skladu z nacionalnim pravom ni predpisana obličnost in v primeru zgolj ustnih dogovorov v posameznih primerih lahko pri dokazovanju obstoja finančne vključenosti integrirane družbe obstajajo težave?
1.

Ali je treba člen 19(1), drugi pododstavek, v povezavi s členom 2 Pogodbe o Evropski uniji in vrednoto pravne države, ki je v njem izražena, ter člen 6(1) in (2) v povezavi z uvodno izjavo 22 Direktive (EU) 2016/343 (1) Evropskega parlamenta in Sveta razlagati tako, da so zahteve učinkovitega sodnega varstva – vključno z zahtevo po neodvisnosti sodstva – in zahteve, ki izhajajo iz domneve nedolžnosti, kršene, če sodni postopek, kakršen je kazenski postopek, ki teče proti obsojencu zaradi predloga za izdajo sodbe, s katero se izreče enotna kazen, poteka tako, da: — je v senatu sodišča sodnik (sodnik občinskega sodišča KL), ki je bil na mesto v tem sodišču z odločbo, ki jo je minister za pravosodje sprejel sam, delegiran iz sodišča, ki je po hierarhiji eno stopnjo nižje, pri čemer ni znano, po katerih merilih se je minister za pravosodje ravnal pri delegiranju tega sodnika, nacionalno pravo pa ne določa sodnega nadzora take odločbe in ministru za pravosodje omogoča, da sodnika v poljubnem trenutku odpokliče z mesta, na katero ga je delegiral.