ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 195/23

Tožba, vložena 7. maja 2010 – Moselland proti UUNT – Renta Siete (DIVINUS)

(Zadeva T-214/10)

2010/C 195/37

Jezik, v katerem je bila tožba vložena: nemščina

Stranke

Tožeča stranka: Moselland eG – Winzergenossenschaft (Bernkastel-Kues, Nemčija) (Zastopnik: M. Dippelhofer, odvetnik)

Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

Druga stranka pred odborom za pritožbe: Renta Siete, SL (Albacete, Španija)

Predloga tožeče stranke

— Razveljavitev odločbe drugega odbora za pritožbe (znamke in modeli) z dne 22. februarja 2010 v zadevi R 1204/2009-2;

— naložitev stroškov postopka, vključno s stroški pritožbenega postopka, Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli).

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Prijavitelj znamke Skupnosti: Renta Siete, S.L

Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka „DIVINUS“ za proizvode in storitve iz razredov 30, 33 in 35.

Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: tožeča stranka.

Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom: nacionalna figurativna znamka z besednimi elementi „Moselland Divinum“ za proizvode iz razreda 33.

Odločba oddelka za ugovore: zavrnitev ugovora.

Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe.

Navajani tožbeni razlogi: Kršitev člena 76(2) Uredbe (ES) št. 207/2009 (1) ter pravil 19(2) in 20(1) Uredbe (ES) št. 2868/95 (2), ker odbor za pritožbe ni pravilno in/ali zadostno upošteval dokazov glede obstoja prejšnje pravice, kršitev člena 76(1), drugi stavek, Uredbe (ES) št. 207/2009, ker se odbor za pritožbe ni omejil na presojo dokazov, ki jih je predložila tožeča stranka, kršitev člena 78(1), (3) in (4) Uredbe (ES) št. 207/2009 zaradi pomanjkljive presoje dokazov in ker se je odbor za pritožbe zadovoljil z informacijami, čeprav je že bil predložen dokaz, ki je bil v nasprotju s pridobljenimi informacijami, kršitev člena 75, drugi stavek, Uredbe (ES) št. 207/2009, ker odbor za pritožbe tožeči stranki ni dal priložnosti, da poda pripombe na dokaze, kršitev pravila 50(1) Uredbe (ES) št. 2868/95, ker je odbor za pritožbe predložen dokaz o dostopu do interneta nepravilno presodil za nezadosten dokaz o pravočasnem dostopu do dokumentov, kršitev pravila 50(1), tretji stavek, Uredbe (ES) št. 2868/95 zaradi zlorabe pooblastil, in nazadnje, kršitev pravila 51(b) Uredbe (ES) št. 2868/95, ker odbor za pritožbe ni pravilno naložil povračila pristojbine za pritožbo.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL 2009, L 78, str. 1).

(2) Uredba Komisije (ES) št. 2868/95 z dne 13. decembra 1995 za izvedbo Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 o znamki Skupnosti (UL L 303, str. 1).
SL Uradni list Evropske unije C 179/54

Tožba, vložena 5. maja 2010 – Deutscher Ring proti UUNT (Deutscher Ring Sachversicherungs-AG)

(Zadeva T-209/10)

2010/C 179/92

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Tožeča stranka: Deutscher Ring Sachversicherungs-AG (Hamburg, Nemčija) (zastopnica: A. Busse, odvetnica)

Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

Predloga tožeče stranke

— Odločba prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) z dne 11. marca 2010 v zadevi R 1290/2009-1 naj se razveljavi in registrira prijavljeno znamko;

— toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka „Deutscher Ring Sachversicherungs-AG“ za storitve iz razreda 36.

Odločba preizkuševalca: zavrnitev prijave

Odločba odbora za pritožbe: zavrnitev pritožbe

Navajani tožbeni razlogi: kršitev člena 7(1)(b) in (c) Uredbe št. 207/2009 (1), saj naj bi zadevna znamka imela razlikovalni učinek in naj ne bi bila le opisna.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL L 78, str. 1).
Prvič, tožeča stranka trdi, da je z izpodbijano odločbo kršen ter nepravilno uporabljen in razlagan člen 108(3) PDEU. Tožena stranka je namreč na podlagi pritožbe tožeče stranke, ki jo je prejela 14. junija 2006, začela dolg predhodni postopek preiskave, ki je bil zaznamovan z intenzivno izmenjavo dopisov s tožečo stranko in prošnjami za informacije pri nacionalnih organih in ki je nazadnje privedel do ugotovitve v izpodbijani odločbi, da ni nobenega dvoma, da zadevni ukrepi ne pomenijo državne pomoči v smislu člena 107 PDEU.
SL Uradni list Evropske unije C 148/37

Tožba, vložena 16. marca 2010 – M proti EMEA

(Zadeva T-136/10)

2010/C 148/63

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Tožeča stranka: M (zastopnika: C. Thomann, Barrister in I. Khawaja, Solicitor)

Tožena stranka: Evropska agencija za zdravila (EMEA)

Predlogi tožeče stranke

— V skladu s členom 340 PDEU naj se dodeli odškodnina za škodo, nastalo zaradi kršitev, in sicer v znesku, ki ga bo izračunalo Splošno sodišče, oziroma v kakem drugem znesku, za katerega Splošno sodišče meni, da je primeren;

— dodelijo naj se tudi obresti za te zneske, po obrestni meri, ki se uporablja v skladu s členom 35A Supreme Court Act 1981, ali v drugem znesku, za katerega Splošno sodišče meni, da je primeren;

— toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov;

— poleg tega naj se določijo dodatni ukrepi, za katere Splošno sodišče meni, da so koristni.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

V obravnavani zadevi tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj ji v skladu s členom 340 PDEU dodeli odškodnino za škodo, nastalo zaradi nesreče pri delu. Trdi, da je utrpela škodo zaradi kršitve tožene stranke, in sicer kršitve obveznosti, ki jih ima glede nje kot pri toženi stranki zaposlene osebe.

Tožeča stranka se med drugim sklicuje na člen 6(3) Direktive 89/391/EGS (1), člen 15 Priloge I k Direktivi 89/654/EGS (2) in člen 3 Direktive 89/655/EGS (3) o minimalnih zahtevah za varnost in zdravje na delovnem mestu.

Ker tožena stranka ni izpolnila svojih obveznosti glede zdravja in varnosti v zvezi z oceno in zmanjšanjem tveganja, primernostjo dane opreme in zagotovitvijo urejenih delovnih površin, je kršila obveznosti iz Health and Safety Law (zakon Združenega kraljestva o zdravju in varnosti), in splošno dolžnost skrbnega ravnanja. Tožeča stranka trdi, da je zaradi navedenih kršitev utrpela telesno poškodbo, finančno izgubo in nepremoženjsko škodo, ter navaja, da je na podlagi tega upravičena do odškodnine.

(1) Direktiva Sveta 89/391/EGS z dne 12. junija 1989 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu (UL L 183, str. 1).

(2) Direktiva Sveta 89/654/EGS z dne 30. novembra 1989 o minimalnih zahtevah za varnost in zdravje na delovnem mestu (prva posebna direktiva v smislu člena 16(1) Direktive 89/391/EGS), (UL L 393, str. 1).

(3) Direktiva Sveta 89/655/EGS z dne 30. novembra 1989 o minimalnih varnostnih in zdravstvenih zahtevah za uporabo delovne opreme delavcev pri delu (druga posebna direktiva v smislu člena 16 (1) Direktive 89/391/EGS), (UL L 393, str. 13).
Tožba, vložena 2. aprila 2010 – Francija proti Komisiji

(Zadeva T-154/10)

(2010/C 161/69)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Francoska republika (zastopniki: E. Belliard, G. de Bergues, B. Beaupère-Manokha in J. Gstalter, zastopniki)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predloga tožeče stranke

— Izpodbijana določba naj se v celoti razglasi za nično;

— Komisiji naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka s to tožbo predlaga razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2010) 133 konč. z dne 26. januarja 2010, s katero je za nezdružljivo s skupnim trgom razglašeno neomejeno neizrecno poroštvo za podjetje La Poste, predvideno z določbami francoskega prava o pravnih posledicah njenega statusa pravne osebe javnega prava, podobne industrijski in gospodarski javni ustanovi (Državna pomoč št. C 56/2007 (ex E 15/2005)).

Tožeča stranka v utemeljitev svoje tožbe navaja tri tožbene razloge:

— napačno uporabo prava, ker naj Komisija ne bi pravno zadostno dokazala obstoja državne pomoči. Komisija naj namreč ne bi upoštevala dokaznih pravil na področju državnih pomoči glede dokaznega bremena in dokaznega standarda;

— dejanske in pravne napake, ker naj bi Komisija izhajala iz neomejenega neizrecnega poroštva za podjetje La Poste;
SL Uradni list Evropske unije C 148/35

Tožba, vložena 22. marca 2010 – Communauté de communes de Lacq proti Komisiji

(Zadeva T-132/10)

2010/C 148/61

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Tožeča stranka: Communauté de communes de Lacq (Mourenx, Francija) (zastopnik: J. Daniel, odvetnik)

Tožena stranka: Evropska komisija

Predlogi tožeče stranke

— Evropski uniji naj se naloži, da ji zaradi nezakonitosti ravnanja Komisije in njene nedejavnosti v zvezi s kršitvijo obveznosti s strani družbe ACETEX plača znesek 10 000 000 EUR;

— Evropski uniji naj se naloži, da ji iz naslova stroškov, ki jih ni mogoče povrniti, plača znesek 25 000,00 EUR;

— Evropski uniji naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Namen tožbe Communauté de Communes de Lacq je doseči povrnitev škode, ki naj bi nastala zaradi odločbe Komisije, s katero je bila koncentracija, katere namen je bil, da družba Celanese Corporation pridobi nadzor nad družbo Acetex Corporation, razglašena za združljivo s skupnim trgom in z delovanjem Sporazuma EGP, ne da bi se zatrjevani obveznosti družbe Celanese – zlasti obveznosti, da 5 let nadaljuje z obratovanjem tovarne, ki jo ima družba Acetex v Pardiesu – priznala lastnost pravne zaveze (zadeva COMP/M.3625 - Blackstone/Acetex).

Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja, da je Komisija kršila načeli pravne varnosti in zaupanja v pravo, ker naj s svojo razlago uredbe ES o koncentracijah (1) ne bi priznala varstva vsem neudeleženim pri koncentracijah (zaposleni in lokalne odgovorne osebe), medtem ko je bilo glede na obveznosti, ki jih je prevzelo podjetje Celanese Corporation, jasno, da so bili delavci pet let zaščiteni pred prenehanjem dejavnosti.

Tožeči stranki naj bi tako gotovo nastala velika škoda. Lokalne skupnosti v tem sektorju naj bi izgubile pomembne vire davčnih prihodkov in naj bi zaradi zaprtja tovarne morale izplačati številne socialne dajatve. Bati naj bi se namreč bilo treba številnih odpovedi pogodb o zaposlitvi zaposlenim v družbi Acetex, pa tudi zaposlenim v podjetjih, katerih dejavnost je bila izjemno tesno povezana z dejavnostjo podjetja Celanese Corporation.

Če ne bi bila priznana krivdna odgovornost Evropske komisije, tožeča stranka podredno predlaga, da se prizna objektivna odgovornost Komisije. Nobenega dvoma naj ne bi bilo glede škode, ki naj bi nastala tožeči stranki, ter glede njene neobičajnosti in posebnosti, ta škoda pa naj bi nastala neposredno zato, ker Komisija ni kaznovala podjetja Celanese Corporation.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 139/2004 z dne 20. januarja 2004 o nadzoru koncentracij podjetij (Uredba ES o združitvah) (UL L 24, str. 1).
—

neupoštevanje sodbe Sodišča z dne 8. maja 2008 v združenih zadevah Zuckerfabrik Jülich in drugi (C-5/06 in od C-23/06 do C-36/06, ZOdl., str. I-3231), ker je Komisija v izpodbijani uredbi pri izračunu proizvodnih dajatev samovoljno spremenila tudi parameter „skupni znesek nadomestil“, čeprav ta parameter ni bil predmet presoje Sodišča;
SL Uradni list Evropske unije C 113/76

Tožba, vložena 5. marca 2010 – Acron proti Svetu

(Zadeva T-118/10)

2010/C 113/110

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Tožeča stranka: Acron OAO (zastopnik: B. Evtimov, odvetnik)

Tožena stranka: Svet Evropske unije

Predloga tožeče stranke

— Za nično naj se razglasi Izvedbena Uredba Sveta (EU) št. 1251/2009 z dne 18. decembra 2009 o spremembi Uredbe (ES) št. 1911/2006 (1), in sicer v delu, ki zadeva tožečo stranko;

— Svetu naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlog in bistvene trditve

Tožeča stranka v podporo svoji tožbi navaja en tožbeni razlog, razdeljen na tri dele.

Tožeča stranka trdi, da so institucije Unije kršile člen 1 in 2 temeljne uredbe, ob povezanem branju s členom 2 temeljne uredbe člen 11(9) temeljne uredbe (2) in da so večkrat naredile očitno napako pri presoji, zaradi česar so za tožečo stranko ugotovile umetno povečano računsko določeno normalno vrednost in tako neupravičeno ugotovile obstoj dumpinga.

Prvič, tožeča stranka izpodbija podlago za prilagoditve stroškov za plin. Natančneje, tožeča stranka trdi, da so institucije, s tem ko niso upoštevale velikega dela stroškov proizvodnje v državi izvora in/ali s tem ko so pri ugotavljanju velikega dela normalne vrednosti tožeče stranke dejansko uporabile metodologijo za države brez tržnega gospodarstva, nepravilno uporabile pravo in kršile člen 2(3) in (5) temeljne uredbe.

Drugič, tožeča stranka izpodbija metodo, uporabljeno za prilagoditev cene plina. Tožeča stranka trdi, da je Komisija po sprejetju odločitve o nadaljevanju prilagoditve cene plina kršila člen 2(5), drugi stavek, temeljne uredbe in/ali storila očitno napako pri presoji, in sicer s tem da je prilagoditev cene plina izvedla na podlagi cene plina v Skupnosti, ki velja v Waidhausu, Nemčija, da ni upoštevala kaznovanega omejevalnega sporazuma o razdelitvi trga glede ruskega plina, ki prihaja prek Waidhausa, da ni za 30 % znižala ruske izvozne dajatve za ruski plin in da je sprejela prilagoditve glede na lokalne stroške distribucije.

Tretjič, tožeča stranka izpodbija določitev stopnje dobička v okviru izračuna računsko določene normalne vrednosti. Tožeča stranka trdi, da stopnja dobička, ki so ga določile institucije in ki je bil dodan proizvodnim stroškom za oblikovanje računsko določene normalne vrednosti tožeče stranke, krši člen 2(3) in 2(6)(c) temeljne uredbe in je očitno neutemeljena ter posledica očitne napake pri presoji. Poleg tega tako določena stopnja dobička krši člen 11(9) temeljne uredbe, saj občutno odstopa od dobička in metode za računsko določeno normalno vrednost, uporabljene v začetni preiskavi, ki je pripeljala do sporne dajatve.

(1) Izvedbena Uredba Sveta (EU) št. 1251/2009 z dne 18. decembra 2009 o spremembi Uredbe (ES) št. 1911/2006 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz raztopin sečnine in amonijevega nitrata s poreklom, med drugim, iz Rusije (UL 2009, L 338, str. 5).

(2) Uredba Sveta (ES) št. 384/96 z dne 22. decembra 1995 o zaščiti proti dumpinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL 1996, L 56, str. 1).
SL Uradni list Evropske unije C 100/64

Tožba, vložena 24. februarja 2010 – Tempus Vade proti UUNT – Palacios Serrano (AIR FORCE)

(Zadeva T-81/10)

2010/C 100/95

Jezik, v katerem je bila tožba vložena: španščina

Stranke

Tožeča stranka: Tempus Vade, S.L. (Madrid, Španija) (zastopnik: A. Gómez López, odvetnik)

Tožena stranka: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

Druga stranka pred odborom za pritožbe: Palacios Serrano (Alcobendas, Španija)

Predlog tožeče stranke

— razglasi naj se, da odločba Četrtega odbora za pritožbe UUNT z dne 7. januarja 2010 v zadevi R 944/2006-1, s katero je bila razveljavljena odločba Oddelka za ugovore UUNT z dne 28. maja 2008, sprejeta v postopku z ugovorom št. B 1009607 in posledično registrirana znamka Skupnosti št. 5 016 704 AIR FORCE, iz razreda 14, ni skladna z Uredbo ES 207/2009 o blagovni znamki Skupnosti,

— razglasi naj se, da se registracija znamke Skupnosti št. 5 016 704 AIR FORCE, iz razreda 14 zavrne, zaradi uporabe prepovedi iz členov 8(1)(b) in 8(5) Uredbe o blagovni znamki Skupnosti,

— toženi stranki in, po potrebi, intervenientu naj se naloži plačilo stroškov postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Prijavitelj znamke Skupnosti: Juan Palacios Serrano.

Zadevna znamka Skupnosti: besedna znamka „AIR FORCE“ (prijava za registracijo št. 5 016 704), za proizvode iz razreda 14.

Imetnik znamke ali znaka, navajanega v postopku z ugovorom: Tožeča stranka.

Znamka ali znak, navajan v postopku z ugovorom: besedna znamka Skupnosti „TIME FORCE“ (prijava za registracijo št. 395 657), za proizvode iz razredov 14, 18 in 25; in druge štiri figurativne znamke Skupnosti, ki vsebujejo besedni element „TIME FORCE“: prijava za registracijo št. 398 776, za proizvode iz razredov 14, 18 in 25; prijava za registracijo št. 3 112 133, za proizvode iz razredov 3, 8, 9, 14, 18, 25, 34, 35 in 37, in prijave za registracijo št. 1 998 375 in 2 533 667, za proizvode iz razreda 14.

Odločba oddelka za ugovore: Ugoditev ugovoru v celoti.

Odločba odbora za pritožbe: Razveljavitev izpodbijane odločbe in zavrnitev ugovora.

Navajani tožbeni razlogi: Nepravilna uporaba člena 8(1)(b), in (5) Uredbe št. 207/2009 o blagovni znamki Skupnosti.
—

Podredno, kršitev člena 24 Uredbe Sveta (EGS) št. 4253/88 z dne 19. decembra 1988 v povezavi s sedanjim členom 4(3) PEU (načelo lojalnega sodelovanja) zaradi uporabe popravka z ekstrapolacijo kljub temu, da ni bila izkazana nezadostnost sistema upravljanja, nadzora ali revizije v zvezi s spremenjenimi pogodbami, saj so organi upravljanja uporabili špansko zakonodajo, ki je Sodišče ni razglasilo za nezdružljivo s pravom Evropske unije. Kraljevina Španija meni, da to, da so upravni organi spoštovali nacionalno pravo, celo kadar lahko privede Komisijo do ugotovitve, da obstajajo dejanske nepravilnosti ali kršitve prava Evropske unije, ne more biti podlaga za ekstrapolacijo zaradi neučinkovitosti sistema upravljanja, kadar zakona, ki ga ti organi uporabljajo, Sodišče ni razglasilo za neskladnega s pravom Evropske Unije niti ni Komisija pred Sodiščem vložila tožbe zoper državo članico zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 258 PDEU.
SL Uradni list Evropske unije C 63/48

Tožba, vložena 4. januarja 2010 – PPG in SNF proti ECHA

(Zadeva T-1/10)

2010/C 63/85

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Tožeči stranki: Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) (Bruselj, Belgija) SNF SAS (Andrézieux, Francija) (zastopniki: K. Van Maldegem, P. Sellar in R. Cana, odvetniki)

Tožena stranka: Evropska agencija za kemikalije (ECHA)

Predlogi tožečih strank

— tožba naj se razglasi za dopustno in utemeljeno;

— izpodbijana odločba naj se razglasi za nično;

— ECHA naj se naloži plačilo stroškov tega postopka;

— sprejmejo naj se drugi potrebni ukrepi.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeči stranki predlagata, naj se odločba Evropske agencije za kemikalije (v nadaljevanju: ECHA) z dne 7. decembra 2009, s katero je bilo v skladu s členom 59 Uredbe (ES) št. 1907/2006 (1) (v nadaljevanju: REACH) ugotovljeno, da je akrilamid (ES št. 201 – 173 – 7) snov, ki izpolnjuje merila iz člena 57 REACH, razglasi za nično.

Na podlagi izpodbijane odločbe, za katero sta tožeči stranki izvedeli iz sporočila za javnost ECHA z dne 7. decembra 2009, je bila snov akrilamid vključena na seznam 15 novih kemičnih snovi Seznama kandidatk za snovi, ki zbuja veliko skrb. Tožeči stranki trdita, da bosta zato morali razkriti določene informacije glede ravni akrilamida v svojih proizvodih, ki jih prodajata strankam, zato da bodo te izpolnile obveznost prijave in predložitve informacij, ki jim ju nalaga REACH. Poleg tega se bo od njiju lahko zahtevalo tudi, da posodobita varnostne liste in/ali sporočita svojim strankam informacijo o opredelitvi akrilamida kot snovi, ki vzbuja veliko skrb.

Tožeči stranki navajata, da je izpodbijana odločba nezakonita, ker temelji na preučiti akrilamida, ki je znanstveno in pravno napačna. V skladu z njunimi stališči je tožena stranka s sprejetjem izpodbijane odločbe storila očitne napake pri presoji. Zlasti navajata, da se z izpodbijano odločbo krši veljavna pravila, ki so bila z REACH sprejeta za opredelitev snovi, ki zbujajo veliko skrb.

Če se povzame, tožeči stranki trdita, da izpodbijana odločba dejansko opredeljuje akrilamid kot snov, ki zbuja veliko skrb, ker je akrilamid kemična snov. Tožeči stranki pa trdita, da se akrilamid uporablja izključno kot intermediat in da zato zanj v skladu s členoma 2(8) in 59 REACH ne velja njen Naslov VII o avtorizaciji.

Dalje tožeči stranki navajata, da je bila izpodbijana odločba sprejeta brez zadostnih dokazov in da je tožena stranka zato storila očitno napako pri presoji.

Nazadnje tožeči stranki trdita, da izpodbijana odločba poleg zahtev iz REACH, krši tudi načeli sorazmernosti in enakega obravnavanja.

(1) Uredba (ES) št. 1907/2006 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH), o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije ter spremembi Direktive 1999/45/ES ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES, (UL 2006, L 396, str. 1).
Popravek obvestila v Uradnem listu v zadevi T-507/10

( Uradni list Evropske unije C 13 z dne 15. januarja 2011, str. 28 )

2011/C 72/61

Obvestilo v UL v zadevi T-507/10, Uspaskich proti Parlamentu, se glasi:

Tožba, vložena 28. oktobra 2010 – Viktor Uspaskich proti Evropskemu parlamentu

(Zadeva T-507/10)

2011/C 72/61

Jezik postopka: litovščina

Stranki

Tožeča stranka: Viktor Uspaskich (Kėdainiai, Litva) (zastopnik: Vytautas Sviderskis, odvetnik)

Tožena stranka: Evropski parlament

Predlogi tožeče stranke

— Sklep Evropskega parlamenta št. P7_ TA(2010)0296 z dne 7. septembra 2010 o zahtevi za odvzem imunitete Viktorju Uspaskichu naj se razglasi za ničnega;

— Toženi stranki naj se naloži plačilo 10 000 EUR za nepremoženjsko škodo;

— Toženi stranki naj se naloži plačilo stroškov postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožeča stranka v utemeljitev svoje tožbe navaja štiri tožbene razloge.

Prvič, tožeča stranka trdi, da je tožena stranka v postopku 2009/2147 (IMM) kršila njeno pravico do obrambe in načelo dobrega upravljanja. Evropski parlament v postopku za odvzem imunitete tako pred Odborom za pravne zadeve kot tudi med plenarnim zasedanjem ni hotel zaslišati tožeče stranke. Ni upošteval večine utemeljitev tožeče stranke ter na nobeno od njih ni podal odgovora.

Drugič, Evropski parlament je izpodbijani sklep sprejel na napačni pravni podlagi in kršil člen 9(1)(a) Protokola o privilegijih in imunitetah Evropske unije, ker je upošteval očitno napačno razlago člena 62(1) in (2) litovske ustave. Tožeča stranka se sklicuje na sodbo Splošnega sodišča z dne 19. marca 2010 v zadevi Gollnisch proti Parlamentu (T-42/06), kjer je Sodišče ugotovilo podobno kršitev s strani Evropskega parlamenta.

Tretjič, tožena stranka ni upoštevala načela fumus persecutionis in je storila očitno napako pri presoji. Tožena stranka v celoti ni upoštevala prejšnjih odločitev, ki so se nanašale na fumus persecutionis. Evropski parlament poleg tega ni upošteval dejstev, da v času sprejetja odločitve o uvedbi kazenskega pregona politični vodja ni bil odgovoren za kršitve v povezavi z upravljanjem in da je prišlo do objave gradiva, pridobljenega med predhodno preiskavo.

Četrtič, tožena stranka je kršila pravico tožeče stranke do vložitve zahteve za zaščito imunitete v skladu s členom 6(3) Poslovnika Evropskega parlamenta. Tožena stranka ni hotela obravnavati zahteve tožeče stranke za zaščito imunitete, ki jo je ta vložila iz razloga, da naj varščina v znesku 436 000 EUR, ki bi jo morala plačati, ne bi bila sorazmerna z najvišjo zagroženo kaznijo za kaznivo dejanje, za katerega je bila obtožena.