ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člena 52 in 52f(1) in (2) zakona 360/1968 o obdavčitvi prihodkov iz gospodarske dejavnosti (Laki elinkeinotulon verottamisesta (360/1968), v nadaljevanju: zakon o obdavčitvi družb) določata:

„Člen 52

Določbe členov od 52a do 52f se uporabljajo za združitev, delitev, prenos podjetja in zamenjavo kapitalskih deležev nacionalnih delniških družb. Členi od 52a do 52e tega zakona se uporabljajo tudi za združitev, delitev, prenos podjetja in zamenjavo kapitalskih deležev drugih družb iz člena 3 zakona o obdavčitvi prihodkov. Določbe glede delniških družb, delnic, kapitala in delničarjev se v ta namen uporabljajo za druge družbe, njihove kapitalske deleže, ki ustrezajo njihovemu kapitalu, in za njihove družbenike ali člane. Določbe glede operacij združitve se uporabljajo tudi za operacije združitev nacionalnih gospodarskih združenj. Določbe glede delniških družb, delnic in delničarjev se v ta namen uporabljajo za kapitalske deleže združenj, njihove člane in sama združenja.

Členi od 52a do 52f zakona se ob upoštevanju omejitev, navedenih v nadaljevanju, uporabljajo tudi, če združitev, delitev, prenos podjetja ali zamenjava kapitalskih deležev zadeva družbe v smislu člena 3(a) Direktive 90/434/EGS [z dne 23. julija 1990] o skupnem sistemu obdavčitve za združitve, delitve, delne delitve, prenose sredstev in zamenjave kapitalskih deležev družb iz različnih držav članic ter za prenos statutarnega sedeža SE ali SCE med državami članicami, ki so zavezane k plačilu davka od dohodkov pravnih oseb. Šteje se, da je družba rezidentka ene države članice, če se v skladu z zakonodajo te države članice šteje, da je njena rezidentka, in če se na podlagi sporazuma med državo članico Evropske unije in tretjo državo o izogibanju dvojnemu obdavčevanju ne šteje, da ima sedež zunaj Evropske unije.

[…]

Člen 52f

Zamenjava kapitalskih deležev je dogovor, pri katerem ena delniška družba pridobi toliko kapitalskih deležev druge delniške družbe, da ji kapitalski deleži, ki jih ima, dajejo več kot polovico glasovalnih pravic, ki izhajajo iz vseh kapitalskih deležev druge delniške družbe, ali – če že ima več kot polovico glasovalnih pravic – pridobi nadaljnje kapitalske deleže in delničarji druge družbe kot protidajatev prejmejo od nje na novo izdane delnice ali njene lastne kapitalske deleže. Protidajatev je lahko tudi denarna, vendar ne več kot 10 odstotkov nominalne vrednosti delnic, danih kot protidajatev, ali – če ni nominalne vrednosti – deleža vplačanega delniškega kapitala, ki ustreza delnicam.

Zamenjava kapitalskih deležev pri obdavčitvi ne šteje za odsvojitev. Kot nabavni stroški kapitalskih deležev, pridobljenih z zamenjavo, šteje pri obdavčitvi neodpisani del nabavnih stroškov prenesenih kapitalskih deležev. Zamenjava šteje za odsvojitev, če je protidajatev denarna.“
1.

Člen 3(2) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC je treba razlagati tako, — da države članice niso zavezane ugoditi vsaki prošnji za vstop ali prebivanje, ki jo vložijo družinski člani državljana Unije, ki niso zajeti v opredelitvi iz člena 2, točka 2, navedene direktive, tudi če v skladu s členom 10(2) te direktive dokažejo, da jih navedeni državljan vzdržuje; — da morajo države članice vsekakor skrbeti, da so v njihovi zakonodaji merila, ki navedenim osebam omogočajo, da glede svoje prošnje za vstop ali prebivanje prejmejo odločbo, ki temelji na temeljiti preučitvi njihovega osebnega položaja in je v primeru zavrnitve obrazložena; — da imajo države članice široko polje proste presoje pri izbiri navedenih meril, ta pa morajo biti skladna z običajnim pomenom pojma „olajša“ in s pojmi iz navedenega člena 3(2), ki se nanašajo na vzdrževanje, ter tej določbi ne smejo odvzeti polnega učinka; in – da ima vsak prosilec pravico, da pred sodiščem preveri, ali nacionalna zakonodaja in njena uporaba izpolnjujeta te pogoje.
41

V teh okoliščinah je Varhoven administrativen sad prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je treba člene 179(1), 180 in 273 Direktive [o DDV] ter načelo učinkovitosti na področju posredne obdavčitve, ki se obravnava v sodbi Sodišča z dne 8. maja 2008 v združenih zadevah Ecotrade (C-95/07 in C-96/07, ZOdl., str. I-3457), razlagati tako, da dopuščajo prekluzivni rok, kot je v obravnavanem primeru v členu 72(1) [ZDDS] (v različici iz leta 2008), ki je bil podaljšan do konca aprila 2009 na podlagi člena 18 prehodnih in končnih določb [ZDDS], le za prejemnike dobav, za katere je obveznost obračuna davka nastala pred 1. januarjem 2009, pri tem pa je v postopku v glavni stvari treba upoštevati te okoliščine: — ker je registracija predpogoj za uveljavljanje pravice do odbitka DDV, se mora oseba, ki je izvedla pridobitev blaga znotraj Skupnosti in ni registrirana v skladu z [ZDDS], prostovoljno registrirati, čeprav ne izpolnjuje pogojev za obvezno registracijo; — novo ureditev člena 73a [ZDDS], ki velja od 1. januarja 2009, v skladu s katero je treba odobriti pravico do odbitka ne glede na to, ali je bil upoštevan rok iz člena 72(1) zakona o davku na dodano vrednost, če je obveznost odmere davka za prejemnika dobave nastala, če dobava ni bila prikrita, računovodske knjige pa vsebujejo podatke o njej; — poznejšo spremembo člena 72(1) [ZDDS], ki velja od 1. januarja 2010, v skladu s katero se pravica do odbitka lahko uveljavlja v davčnem obdobju, v katerem je ta pravica nastala, ali pa v naslednjih dvanajstih davčnih obdobjih? 2. Ali je treba načelo davčne nevtralnosti kot temeljno načelo, ki je pomembno za vzpostavitev in delovanje skupnega sistema DDV, razlagati tako, da je dopustna praksa davčnega nadzora, kot je ta v postopku v glavni stvari, ki priznava prepozen izračun davka na dodano vrednost in za to kot sankcijo določi obrestni dolg in poleg tega določi sankcijo v obliki zavrnitve pravice do odbitka, pri čemer je treba upoštevati, da dobava ni bila prikrita, da računovodske knjige vsebujejo podatke o njej in da davčna uprava razpolaga s potrebnimi informacijami o tem, da ne gre za zlorabo in da proračun ni bil oškodovan?“
16

Družba Neurim je to zavrnitev izpodbijala pri High Court of Justice (Chancery division – Patents Court) in v bistvu zatrjevala, da je za uporabo člena 3(d) Uredbe o DVC upoštevno dovoljenje za promet, ki se nanaša na izdelek, za katerega je zaprosila za podelitev DVC. Ker je bila njena tožba zavrnjena, je družba Neurim vložila pritožbo pri Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division). Čeprav je to sodišče menilo, da so trditve družbe Neurim utemeljene, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba pri razlagi člena 3 Uredbe [o DVC], kadar je bilo izdano dovoljenje za promet (A) z zdravilom, ki vsebuje učinkovino, člen 3(d) razlagati tako, da nasprotuje podelitvi DVC, ki temelji na poznejšem dovoljenju za promet (B), ki se sicer nanaša na drugo zdravilo, ki vsebuje enako učinkovino, pri tem pa se varstvo, podeljeno z osnovnim patentom, ne nanaša na promet z izdelkom, ki ga zajema prejšnje dovoljenje za promet, v smislu člena 4? 2. Če podelitev DVC ni izključena, ali mora biti potem pri razlagi člena 13(1) Uredbe o DVC ‚prva odobritev, da se izdelek da na trg [prvo dovoljenje za promet] v Skupnosti‘, dovoljenje za promet z zdravilom v okviru varstva, podeljenega z osnovnim patentom, v smislu člena 4? 3. Ali sta odgovora na zgornji vprašanji drugačna, če je bilo prejšnje dovoljenje za promet izdano za zdravilo za uporabo v veterinarski medicini pri neki indikaciji, poznejše dovoljenje za promet pa za zdravilo za uporabo v humani medicini pri drugačni indikaciji? 4. Ali so odgovori na zgornja vprašanja drugačni, če se je za poznejše dovoljenje za promet v skladu s členom 8(3) Direktive 2001/83/ES zahtevala popolna vloga (prej popolna vloga v skladu s členom 4 Direktive 65/65/EGS)? 5. Ali so odgovori na zgornja vprašanja drugačni, če spada izdelek, ki ga zajema dovoljenje za promet (A) z ustreznim zdravilom, v okvir varstva drugega patenta, katerega registrirani imetnik ni prijavitelj DVC?“
5

Člen 3 Direktive SPVO, katerega naslov je „Področje uporabe“, določa: „1. Okoljska presoja v skladu s členi 4 do 9 se izvede pri načrtih in programih iz odstavkov 2 do 4, ki bodo verjetno znatno vplivali na okolje. 2. Ob upoštevanju odstavka 3 se okoljska presoja izvede za vse načrte in programe, a) ki so pripravljeni za kmetijstvo, gozdarstvo, ribištvo, energetiko, industrijo, promet, ravnanje z odpadki, upravljanje voda, telekomunikacije, turizem, prostorsko načrtovanje ali rabo zemljišč in ki določajo okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov iz prilog I in II k Direktivi 85/337/EGS; ali b) pri katerih je bilo glede na možne vplive na območja ugotovljeno, da je zanje potrebna presoja skladno s členom 6 ali 7 Direktive [o habitatih]. 3. Pri načrtih in programih iz odstavka 2, ki določajo rabo majhnih območij na lokalni ravni, ter pri manjših spremembah načrtov in programov iz odstavka 2 je okoljska presoja potrebna le, kadar države članice ugotovijo, da bodo verjetno znatno vplivali na okolje. 4. Države članice ugotovijo, ali je verjetno, da bodo načrti in programi, ki določajo okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov in ki niso načrti in programi iz odstavka 2, znatno vplivali na okolje. 5. Države članice s preučevanjem vsakega primera posebej, z določanjem vrst načrtov in programov ali s kombinacijo obeh načinov ugotovijo, ali je verjetno, da bodo načrti ali programi iz odstavkov 3 in 4 znatno vplivali na okolje. Zato države članice v vseh primerih upoštevajo ustrezna merila iz Priloge II za zagotovitev, da so načrti in programi z verjetnimi znatnimi vplivi na okolje zajeti s to direktivo. […]“
Člen 58 Akta o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike in prilagoditvah Pogodb, na katerih temelji Evropska unija je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da se v Estoniji zoper posameznike uporabljajo določbe Uredbe Komisije (ES) št. 1972/2003 z dne 10. novembra 2003 o prehodnih ukrepih, ki jih je treba sprejeti v zvezi s trgovino s kmetijskimi proizvodi zaradi pristopa Češke, Estonije, Cipra, Latvije, Litve, Madžarske, Malte, Poljske, Slovenije in Slovaške, ki 1. maja 2004 niso bile niti objavljene v Uradnem listu Evropske unije v estonskem jeziku niti ponovno opredeljene v nacionalnem pravu te države članice, čeprav so se posamezniki z njimi lahko seznanili drugače.
48

Vendar se država članica, če se je odločila, da KNPVP, ki so rezidenti in so upravičeni do dividend, ki izvirajo iz domače države, ne bo obdavčila, ne more sklicevati na nujnost zagotoviti uravnoteženo porazdelitev davčne pristojnosti med državami članicami, da bi s tem upravičila obdavčitev KNPVP, ki so nerezidenti in so upravičeni do takih dohodkov (glej zgoraj navedene sodbe Amurta, točka 59; Aberdeen Property Fininvest Alpha, točka 67, in Komisija proti Nemčiji, točka 78).
32

V obravnavani zadevi iz predložitvene odločbe izhaja, da se – kar zadeva dejavnosti gostinstva in animacije, ki jih opravlja družba Varzim Sol in za katere se plačuje DDV – odbitek plačanega DDV opravi po metodi dejanske uporabe. Poleg tega – kar zadeva letno protidajatev, izračunano na podlagi prihodkov na področju iger na srečo, ki jo je družba Varzim Sol dolžna plačati državi – družba Varzim Sol od nje lahko odbije del stroškov, nastalih v zvezi z izpolnjevanjem njenih obveznosti animacije in turistične promocije. Davčni organ meni, da je treba, če ta odbitek pomeni subvencijo za poslovanje, za katero se DDV ne plačuje, dejavnosti gostinstva in animacije obravnavati kot mešane dejavnosti in da je zato treba odbitek plačanega DDV na teh področjih opraviti na podlagi deleža, ki omogoča, da se upoštevajo tako dejavnosti, ki so oproščene plačila davka, kot obdavčljive dejavnosti. Družba Varzim Sol pa navaja, da ta zatrjevana subvencija ne more vplivati na odbitek DDV, kar zadeva davčne zavezance, ki v okviru metode dejanske uporabe izvajajo le obdavčljive transakcije, ne pa tistih, ki so oproščene plačila davka, kot sta gostinstvo in animacija, pri katerih je vstopni DDV odbiten.
Člen 3(1)(b) in (c) Direktive 2008/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami je treba razlagati tako, da se uporablja za besedno znamko, ki jo sestavljata kombinacija opisne besedne zveze in zaporedja črk, ki samo po sebi ni opisno, če javnost to zaporedje črk dojema kot okrajšavo navedene besedne zveze, ker je sestavljeno iz začetnih črk vseh besed te besedne zveze, in je tako treba zadevno znamko kot celoto razumeti kot kombinacijo opisnih označb ali okrajšav, ki je zato brez razlikovalnega učinka
(Glej točko 62 in točko 1 izreka.)

Člen 18 PDEU, ki določa splošno načelo prepovedi diskriminacije glede na državljanstvo, je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi prve države članice, s katero je za primer nespoštovanja te ureditve zagrožena globa in s katero se od letalskega prevoznika, ki ima operativno licenco, ki mu jo je izdala druga država članica, zahteva, da za lete iz tretjih držav na ozemlje te prve države članice, ki niso del rednega zračnega prevoza, pridobi dovoljenje za vstop v zračni prostor prve države članice, čeprav se takšno dovoljenje ne zahteva za letalske prevoznike, ki jim je operativna licenca izdana v prvi državi članici, in ki odobritev tega dovoljenja pogojuje z izjavo, ki potrjuje, da letalski prevoznik z operativno licenco, ki jo izda prva država članica, ni bil na voljo ali pa ni mogel izvesti zadevnih letov.

Taka ureditev namreč uvaja merilo razlikovanja, ki ima dejansko enake posledice kot merilo, ki temelji na državljanstvu. Če namreč v skladu s členom 4(a) Uredbe št. 1008/2008 o skupnih pravilih za opravljanje zračnih prevozov v Skupnosti operativno licenco izda pristojni organ države članice, v kateri ima letalski prevoznik svoj sedež v smislu člena 2(26) te uredbe, takšna ureditev v praksi v slabši položaj postavlja le letalske prevoznike, ki imajo sedež v drugi državi članici.

To še toliko bolj velja za ureditev prve države članice, ki samo letalskim prevoznikom, ki jim je operativna licenca izdana v drugi državi članici, nalaga, da morajo za pridobitev dovoljenja za vstop v njen zračni prostor za lete iz tretjih držav predložiti izjavo o nerazpoložljivosti, ki potrjuje, da letalski prevoznik z operativno licenco, ki jo izda prva država članica, ni bil na voljo ali pa ni mogel izvesti zadevnih letov.

Zato takšna ureditev, ki je ni mogoče upravičiti s cilji zaščite nacionalnega gospodarstva in varnosti, pomeni diskriminacijo glede na državljanstvo, ki je še intenzivnejša z globami, naloženimi v primeru nespoštovanja te ureditve.

(Glej točke od 65 do 67, od 70 do 77 in točko 2 izreka.)
1.

Pritožba — Razlogi — Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov — Izključitev, razen ob izkrivljanju — Razlog, ki se nanaša na izkrivljanje dokazov — Nujnost natančne navedbe izkrivljenih elementov in dokazovanja napak pri presoji, ki so povzročile to izkrivljanje (člen 256(1), drugi pododstavek, PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člen 169(2)) (Glej točke 23, 24, 27, 28 in 123.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Podobnost med zadevnima znamkama – Merila presoje – Sestavljena znamka (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (glej točki 71 in 72)

2. Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev, predloženih Splošnemu sodišču – Izključitev, razen ob izkrivljanju (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek) (glej točki 79 in 80)

Subject of the case

Predmet

Pritožba, vložena zoper sodbo Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 6. oktobra 2001 v zadevi Seven proti UUNT - Seven for all mankind (SEVEN FOR ALL MANKIND) (T-176/10), s katero je Splošno sodišče razveljavilo odločbo R 1514/2008-2 drugega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (UUNT) z dne 28. januarja 2010, o zavrnitvi pritožbe zoper odločbo o razveljavitvi odločbe oddelka za ugovore, s katero je bil delno zavrnjen ugovor, ki ga je vložil imetnik figurativnih znamk Skupnosti in mednarodne figurativne znamke, ki vsebujejo besedni element „Seven“, za proizvode iz razredov 3, 9, 12, 14, 15, 16, 18, 20, 25 in 28 zoper registracijo besedne znamke „SEVEN FOR ALL MANKIND“, za proizvode iz razredov 14 in 18 – Razlaga in uporaba člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009 – Dejavniki, ki jih je treba upoštevati pri presoji podobnosti znakov

Izrek

Izrek

1. Pritožba se zavrne.

2. Družba Seven for all mankind LLC poleg lastnih stroškov nosi tudi stroške, ki jih je priglasila družba Seven SpA.

3. Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) nosi svoje stroške.
1.

Pritožba — Razlogi — Napačna presoja dejstev — Nedopustnost — Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov — Izključitev, razen ob izkrivljanju — Razlog, ki se nanaša na izkrivljanje dokazov — Nujnost natančno navesti izkrivljena dejstva in dokazati nepravilno presojo, ki je pripeljala do tega izkrivljanja (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58(1); Poslovnik Sodišča, člen 112(1)(1)(c)) (Glej točke 56, 57, 96 in 97.)
Glede zahteve za dostop do vseh dokumentov iz upravnega spisa v zvezi s postopkom zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES, ki je v fazi predhodnega postopka se, najprej, postopek zaradi neizpolnitve obveznosti v členu 6(1), prvi stavek, Uredbe št. 1367/2006 o uporabi določb Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah v institucijah in organih Skupnosti šteje za vrsto postopka, ki ima kot taka značilnosti, ki nasprotujejo temu, da bi se na tem področju dopustila popolna preglednost, in ki ima zato znotraj ureditve dostopa do dokumentov poseben položaj. Pravo Unije, zlasti člen 226 ES, namreč ne določa pravice posameznika do vpogleda v spis, čeprav je bil postopek uveden na podlagi njegove pritožbe. Poleg tega pritožnik v okviru postopka zaradi neizpolnitve obveznosti nima pravice zahtevati, naj Komisija poda jasno stališče, ali vložiti tožbe zaradi zavrnitve Komisije, da bi proti državi članici začela postopek zaradi neizpolnitve obveznosti.

Poleg tega je namen predhodnega postopka, da se zadevni državi članici na eni strani da priložnost, da izpolni obveznosti na podlagi prava Skupnosti, in da na drugi strani učinkovito uveljavi razloge obrambe proti očitkom Komisije. Razkritje dokumentov v zvezi s postopkom zaradi neizpolnitve obveznosti, ki je v fazi predhodnega postopka, bi poleg tega lahko spremenilo naravo in potek tega postopka, saj bi se v teh okoliščinah lahko izkazalo, da je še težje začeti pogajanja in skleniti sporazum med Komisijo in zadevno državo članico, s katerim bi prenehala očitana neizpolnitev obveznosti in bi se omogočila spoštovanje prava Unije in izognitev uporabi pravnih sredstev.

Nazadnje, dokumenti v zvezi s postopkom zaradi neizpolnitve obveznosti, ki je v fazi predhodnega postopka, za uporabo zgoraj navedene splošne domneve pomenijo enotno kategorijo dokumentov.

Zato se lahko domneva, da bi razkritje takšnih dokumentov lahko spremenilo naravo postopka zaradi neizpolnitve obveznosti in njegov potek, in da bi zato to razkritje načeloma ogrozilo varstvo namena preiskav v smislu člena 4(2), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije. Vendar ta splošna domneva ne izključuje možnosti, da se dokaže, da za dani dokument, katerega razkritje se zahteva, navedena domneva ne velja ali da obstaja prevladujoč javni interes, ki upravičuje razkritje dokumenta v skladu s členom 4(2), zadnji del stavka, Uredbe št. 1049/2001.

(Glej točke 55, 59, 60 in od 62 do 66.)
Zadeva C‑281/11

Evropska komisija

proti

Republiki Poljski

„Neizpolnitev obveznosti države — Uporaba gensko spremenjenih mikroorganizmov v zaprtih sistemih — Direktiva 2009/41/ES — Nepravilen in nepopoln prenos“

Povzetek – Sodba Sodišča (peti senat) z dne 19. decembra 2013

Direktiva 2009/41 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 18)

(Direktiva 2009/41 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 10(4)(b))

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Vloga, s katero se postopek začne – Navedba očitkov in tožbenih razlogov – Formalne zahteve – Nedvoumna formulacija predlogov – Absolutna procesna predpostavka

(Direktiva 2009/41 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 3(3))

(Direktiva 2009/41 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 10(3))

(Direktiva 2009/41 Evropskega parlamenta in Sveta, člena 2(d) in 15)

Akti institucij – Direktive – Izvajanje držav članic – Nujnost jasnega in natančnega prenosa – Direktiva 2009/41 – Uporaba gensko spremenjenih mikroorganizmov v zaprtih sistemih – Širša opredelitev pojma nesreča kot v direktivi – Dopustnost

(Direktiva 2009/41 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 2(a), (b), (d) in (e))

Akti institucij – Direktive – Izvajanje držav članic – Prenos direktive brez formalnega in dobesednega povzemanja njenih določb – Dopustnost – Pogoji – Obstoj splošnega pravnega okvira, ki zagotavlja polno uporabo direktive

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 37 in 38.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 52 do 57 in od 87 do 92.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 60 do 65 in od 80 do 83.)

Ker sta glavna cilja Direktive 2009/41 o uporabi gensko spremenjenih mikroorganizmov v zaprtih sistemih varovanje zdravja ljudi in okolja, nič ne nasprotuje temu, da država članica v nacionalni zakonodaji določi opredelitev pojma nesreča, ki je širša kot ta iz člena 2(d) Direktive 2009/41 in ki zajema tudi nesreče v zvezi z gensko spremenjenimi organizmi. Poleg tega lahko države članice določijo strožje varstvo pri nesrečah, ki vključujejo take organizme. V zvezi s tem, nacionalna zakonodaja, za katero je značilna visoka raven varstvenih ukrepov na področju nesreč, povezanih z uporabo gensko spremenjenih organizmov v zaprtih sistemih, ne more biti v nasprotju s cilji navedene direktive. (Glej točki 71 in 75.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 94 do 97.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 101 do 105 in 140.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 121 do 125.)

Ker nobena določba Direktive 2009/41 o uporabi gensko spremenjenih mikroorganizmov v zaprtih sistemih ne določa trajanja ugotavljanja ali posvetovanja iz člena 10(4)(b) navedene direktive, lahko države članice načeloma svobodno določijo to trajanje ob upoštevanju prava Unije, če menijo, da je potrebno. (Glej točko 127.)