ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
42

Kar zadeva drugi pogoj, ki ga določa ta določba, je treba ugotoviti, da kot je poudarilo predložitveno sodišče, so sedeži, na katerih je imela družba Montis avtorske pravice do 18. aprila 1993, dela uporabne umetnosti, ki niso zajeta v Direktivi 92/100, ki v skladu s svojim členom 2(3) v zvezi z njimi ne vključuje pravice do dajanja v najem in posojanja. Iz tega vsekakor sledi, da navedena direktiva ni mogla določiti meril varstva v zvezi s temi deli.
32

V skladu s členom 9 Dodatka A, ki je vsebovan v Prilogi I k Uredbi št. 1371/2007, na katerega se sklicuje člen 6(2) tega dodatka, mora imeti potnik pri sebi veljavno vozovnico vse od začetka potovanja in jo mora ob kontroli vozovnic tudi pokazati. Ta člen 9 prav tako določa, da lahko splošni prevozni pogoji določajo, da mora potnik, ki ne pokaže veljavne vozovnice, poleg prevoznine plačati še dodatek in da je mogoče od potnika, ki odkloni takojšnje plačilo prevoznine ali dodatka, zahtevati, da prekine potovanje. Ta določba torej določa zgolj sankcije, ki se lahko izrečejo potniku, ki ni imel vozovnice in kasneje te pomanjkljivosti ni odpravil, in ne vsebuje nobene navedbe o pogojih za nastanek prevozne pogodbe.
19

Sodišče je že razsodilo, da zakonodaja države članice, ki določa odvisnost uporabe odbitka na področju dedovanja od davčne osnove od kraja stalnega prebivališča zapustnika ali pridobitelja oziroma od kraja podedovanega premoženja, pomeni omejitev prostega pretoka kapitala, ki je s členom 63(1) PDEU prepovedana, ker vodi to tega, da so dediščine nerezidentov ali dediščine, ki obsegajo premoženje, ki je v drugi državi članici, bolj obdavčene kot dediščine, v katere so vključeni le rezidenti ali ki vključujejo le premoženje, ki je v državi članici obdavčitve, in da se z njo zato zmanjšuje vrednost zapuščine (glej v tem smislu sodbe z dne 17. januarja 2008, Jäger, C‑256/06, EU:C:2008:20, točke od 30 do 35; z dne 17. oktobra 2013, Welte, C‑181/12, EU:C:2013:662, točke od 23 do 26; z dne 3. septembra 2014, Komisija/Španija, C‑127/12, neobjavljena, EU:C:2014:2130, točke od 57 do 60, in z dne 4. septembra 2014, Komisija/Nemčija, C‑211/13, neobjavljena, EU:C:2014:2148, točke od 40 do 43).
55

Na podlagi navedenega je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 71(3) Uredbe št. 1698/2005 v povezavi s členom 30 Uredbe št. 65/2011 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, ki določa, da se zahtevek za izplačilo v zvezi z dejavnostjo, ki je bila izbrana za financiranje iz EKSRP, zavrne v celoti, če so nekateri izdatki za to dejavnost nastali pred izdajo odločbe o pravici do sredstev, čeprav upravičenec do podpore v svojem zahtevku za izplačilo ni namerno podal napačne prijave.
46

Kakor je namreč razvidno iz točk od 40 do 43 te sodbe, lahko namreč taka ureditev, čeprav v manjši meri, vpliva na pogodbena razmerja, to pa še toliko bolj, ker – kot je bilo navedeno na obravnavi – ni redko, da se taka razmerja udejanjijo samo z izdajo računa. Kot pa je poudaril generalni pravobranilec v točki 69 sklepnih predlogov, ta vpliv ni odvisen od prihodnjega in hipotetičnega dogodka, temveč od samega izvajanja pravice do prostega pretoka blaga (glej po analogiji zlasti sodbo z dne 1. aprila 2008, Gouvernement de la Communauté française in gouvernement wallon, C‑212/06, EU:C:2008:178, točka 51).
—

Člen 24 Direktive 2006/112 je treba razlagati tako, da izkoriščanje objektov agromelioracije, kot so ti iz postopka v glavni stvari, zajema odplačno opravljanje storitev, ker so v neposredni zvezi s pristojbino, ki je bila prejeta ali ki bo prejeta, če je ta manjša pristojbina protivrednost opravljene storitve in čeprav to opravljanje storitev pomeni izpolnjevanje obveznosti, določene s pravnimi pravili. Predložitveno sodišče mora preveriti, ali je znesek pristojbine, ki je bil prejet ali bo prejet, tak, da lahko kot plačilo vpliva na obstoj neposredne zveze med opravljenimi storitvami ali storitvami, ki bodo opravljene, in navedenim plačilom in zato na odplačnost opravljanja storitev. Zlasti se bo moralo prepričati, da se s pristojbino, ki sta jo določili tožeči stranki v postopku v glavni stvari, le delno plačajo storitve, ki so bile opravljene ali ki bodo opravljene, in da njena višina ni bila določena zaradi obstoja morebitnih drugih dejavnikov, ki bi lahko ogrozili neposredno zvezo med storitvami in plačilom zanje.
7

V pojasnjevalnih opombah HS o tarifni številki 8518 tega sistema je navedeno: „Ta številka zajema mikrofone, zvočnike, slušalke in vse vrste avdiofrekvenčnih električnih ojačevalnikov, ki so predloženi ločeno, ne glede na posebno uporabo, za katero so bili oblikovani (na primer mikrofoni in slušalke za telefone in zvočniki za radie). Pod to številko se uvrščajo tudi električni sestavi za ojačevanje zvoka. […] B. Zvočniki, vključno z zvočniki v zvočnih omaricah Funkcija zvočnikov je nasprotna od funkcije mikrofonov. To so naprave, ki reproducirajo zvok s pretvorbo električnih impulzov ali nihanj iz ojačevalnika v mehanske vibracije in jih prenesejo na okoliški zrak. Vključujejo te vrste: […] V zvočnike so včasih vgrajeni ustrezni transformatorji in ojačevalniki. Na splošno so vstopni električni signali, ki jih sprejmejo zvočniki, analogni, včasih pa je vstopni signal lahko tudi digitalen. V tem primeru zvočniki vsebujejo digitalno analogne pretvornike in ojačevalnike, ki prenesejo mehanske vibracije na okoliški zrak. Zvočniki so lahko v skladu z uporabo, kateri so namenjeni, vgrajeni v ohišja ali okvirje različnih oblik, ki imajo na splošno akustični učinek, in ki so lahko celo deli pohištva. Taki kompleti ostanejo uvrščeni v to tarifno številko, če je njihova bistvena razlikovalna funkcija funkcija zvočnikov. Tudi ohišja in okvirji, ki so predloženi ločeno, ostanejo v tej tarifni številki, če je mogoče skleniti, da je njihov bistveni namen montaža zvočnikov, razen, seveda, če gre za pohištvo v smislu poglavja 94, ki je zasnovano tako, da poleg običajne rabe omogoča namestitev zvočnikov. Ta tarifna številka zajema zvočnike, ki so namenjeni priključitvi na stroj za avtomatsko obdelavo podatkov, kadar so predloženi ločeno.“
Čeprav v tej direktivi pojem večstranski sistem ni opredeljen, je v njeni uvodni izjavi 6 navedeno, da bi morala pojma „regulirani trg“ in „večstranski sistem trgovanja (MTF)“, ki sta vrsti večstranskega sistema iz navedene direktive, izključevati dvostranske sisteme, v katerih se investicijsko podjetje udeležuje vsakega posla za lastni račun, in ne kot pogodbena stranka, ki brez tveganja posreduje med kupcem in prodajalcem. V skladu s členom 4(1), točka 6, Direktive 2004/39 poslovanje za lastni račun pomeni uporabo lastnega kapitala, katerega rezultat je sklenitev transakcij s finančnimi instrumenti. Iz jasnega razlikovanja med večstranskim sistemom in dvostranskim sistemom je treba izpeljati, da je upravljavec trga ali investicijsko podjetje, ki upravlja večstranski sistem, pri sklenitvi transakcij v tem sistemu udeležen brez tveganja in brez uporabe lastnega kapitala.

Člen 4(1), točka 14, Direktive 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov in o spremembah direktiv Sveta 85/611/EGS, 93/6/EGS in Direktive 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/22/EGS je treba razlagati tako, da je sistem trgovanja, v okviru katerega veliko zastopnikov skladov in borznih posrednikov, ki zastopajo odprte investicijske sklade oziroma vlagatelje, in katerega edini namen je tem investicijskim skladom pomagati, da izpolnijo svojo obveznost izvrševanja naročil navedenih vlagateljev za nakup in prodajo enot premoženja, zajet z opredelitvijo „reguliranega trga“ v smislu te določbe.

(Glej točko 44 in izrek.)
Lastna sredstva Evropske unije–Varstvo finančnih interesov Unije–Boj proti goljufijam in drugim nezakonitim ravnanjem–Obveznost držav članic, da uvedejo učinkovite in odvračilne sankcije–Pojma goljufija in druga nezakonita dejanja–Opustitev plačila davka na dodano vrednost, ki izhaja iz letnega obračuna, v zakonsko predpisanem roku–Nezakonito dejanje, ki lahko škodi finančnim interesom Unije

(člen 325(1) PDEU; Direktiva Sveta 2006/112, člena. 206 in 250(1); Konvencija o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti, člen 1(1)(b))
Zadeva C‑616/15

Evropska komisija

proti

Zvezni republiki Nemčiji

„Neizpolnitev obveznosti države – Obdavčenje – Davek na dodano vrednost – Direktiva 2006/112/ES – Člen 132(1)(f) – Oprostitev storitev, ki jih za svoje člane opravljajo neodvisne skupine oseb – Omejitev na neodvisne skupine, katerih člani opravljajo omejeno število poklicev“

Povzetek – Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 21. septembra 2017

Usklajevanje davčne zakonodaje – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Oprostitve – Oprostitve za določene dejavnosti, ki so v javnem interesu – Storitve neodvisnih skupin oseb, ki opravljajo oproščeno dejavnost zaradi opravljanja storitev svojim članom – Nacionalna ureditev, ki oprostitev omejuje na neodvisne skupine članov, ki opravljajo omejeno število poklicev – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev – Splošna nevarnost izkrivljanja konkurence – Nedopustnost

(Direktiva Sveta 2006/112, člen 132(1)(f))

Država članica ne izpolni obveznosti na podlagi člena 132(1)(f) Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (v nadaljevanju: DDV), če oprostitev plačila DDV omejuje na neodvisne skupine oseb, ki opravljajo omejeno število poklicev.

Oprostitev iz člena 132(1)(f) Direktive 2006/112 namreč velja za storitve, ki jih opravijo neodvisne skupine oseb, če te storitve neposredno prispevajo k opravljanju dejavnosti, ki so v javnem interesu iz člena 132 te direktive.

Poleg tega se področje uporabe oprostitev iz člena 132 Direktive 2006/112 razlaga ozko, saj te oprostitve pomenijo izjeme od splošnega načela, na podlagi katerega se DDV plača za vsako dobavo blaga ali storitev, ki jo davčni zavezanec opravi za plačilo.

Iz tega sledi, da oprostitev iz člena 132(1)(f) Direktive 2006/112 ne velja za storitve, ki ne prispevajo neposredno k opravljanju dejavnosti v javnem interesu iz tega člena 132, ampak k opravljanju drugih oproščenih dejavnosti, zlasti iz člena 135 te direktive.

Iz tega izhaja, da je treba člen 132(1)(f) Direktive 2006/112 razlagati tako, da se oprostitev iz te določbe nanaša zgolj na neodvisne skupine oseb, katerih člani opravljajo dejavnosti v javnem interesu iz tega člena. Zato je treba zavrniti glavni očitek Komisije, da področje uporabe oprostitve iz člena 132(1)(f) Direktive 2006/112 ni omejeno na neodvisne skupine oseb, katerih člani opravljajo dejavnosti v javnem interesu.

Za ugotovitev, ali je verjetno, da bi uporaba oprostitve iz člena 132(1)(f) Direktive 2006/112 za neko dejavnost povzročila izkrivljanje konkurence, je treba poudariti, da države članice niso zavezane ta pogoj dobesedno prenesti v svoje nacionalno pravo. Nacionalnemu zakonodajalcu se sicer lahko dovoli, da določi pravila, ki bi jih pristojni organi preprosto upravljali in nadzorovali. V skladu s členom 131 Direktive 2006/112 namreč države članice določijo pogoje, ki veljajo za oprostitve, zaradi zagotavljanja njihove pravilne in enostavne uporabe. Vendar se ti pogoji ne morejo nanašati na opredelitev vsebine oprostitev, določenih s to direktivo.

(Glej točke od 48 do 51, 64, 65 in 72 ter izrek.)
Kot izpodbojni akti v smislu člena 263 PDEU se štejejo vse določbe, ki jih sprejmejo institucije Unije, ne glede na obliko, in ki imajo zavezujoče pravne učinke.

To pa ne velja za dopis, ki ga je na državo članico naslovil nek direktor Komisije, v katerem je po eni strani izrazil stališče svojega direktorata, da se navedena država članica šteje za odgovorno za izgubo lastnih sredstev v neki drugi državi članici, po drugi strani pa je izrazil svoje mnenje glede pravnih posledic navedenih izgub in glede obveznosti, ki iz tega po njegovem mnenju nastanejo za državo članico naslovnico, pri čemer je navedeno državo članico pozval, naj sporne zneske da na voljo. Najprej, niti zgolj predstavitev pravnega mnenja niti zgolj poziv k dajanju na voljo zadevnih zneskov namreč ne moreta imeti pravnih učinkov. Poleg tega zgolj na podlagi dejstva, da je v spornem dopisu določen rok za dajanje na voljo teh zneskov z navedbo, da bo zaradi zamude mogoče treba plačati zamudne obresti, ob upoštevanju celotne vsebine tega dopisa ni mogoče šteti, da je Komisija, namesto da bi izrazila svoje mnenje, nameravala sprejeti akt z zavezujočimi pravnimi učinki, in torej niti da je navedenemu dopisu nameravala pripisati naravo izpodbojnega akta.

Dalje, kar zadeva kontekst, je pošiljanje dopisa, kot je sporni dopis, stalna praksa Komisije, ki je namenjena vzpostavitvi neformalnih pogovorov glede spoštovanja prava Unije s strani države članice, katerim lahko sledi uvedba predhodnega postopka, ki je del postopka zaradi neizpolnitve obveznosti. Glede na to, da ima Komisija diskrecijsko pravico za uvedbo postopka zaradi neizpolnitve obveznosti, obrazloženo mnenje ne more imeti zavezujočih pravnih učinkov. To velja a fortiori za dopise, ki jih je mogoče dojemati zgolj kot vzpostavitev neformalnega stika pred začetkom predhodne faze postopka zaradi neizpolnitve obveznosti. Nazadnje, kar zadeva pristojnosti Komisije, ta institucija nima nobene pristojnosti za sprejetje zavezujočih aktov, na podlagi katerih bi bila država članica dolžna dati na voljo sporne zneske.

(Glej točke 47 in od 60 do 66.)
Zbi rka odločb sodne pr akse  
Zadeva C-6 0 5 / 1 5  
Minister Finansów  
proti  
Aviva Towar zystwo Ubezpiec zeń na Życie SA w Warszawie,  
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,  
ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny)  
„Predhodno odločanje – Obdavčenje – Davek na dodano vrednost – Direktiva 2006 /112/ES –  
Člen 132(1)(f) – Oprostitve za določene dejavnosti, ki so v javnem interesu – Oprostitve za storitve, ki  
jih za svoje člane opravijo neodvisne skupine oseb – Uporaba za zavarovalniške storitve“  
Povzetek – Sodba Sodišča(četrti senat) z dne 21. septembra 2017  
Usklajevanje davčne zakonodaje — Skupni sistem davka na dodano vrednost — Oprostitve — 
Oprostitve za nekatere dejavnosti, ki so v javnem interesu — Storitve, ki jih za svoje člane opravijo 
neodvisne skupine oseb, katerih dejavnosti so oproščene — Področje uporabe — 
Zavarovalniška gospodarska dejavnost — Izključitev 
(Direktiva Sveta 2006 /112, člen 132(1)(f)) 
Člen 132(1)(f) Direktive Sveta 2006 /112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na 
dodano vrednost je treba razlagati tako, da se oprostitev iz te določbe nanaša le na neodvisne skupine 
oseb, katerih člani opravljajo dejavnost v javnem interesu, določeno v členu 132 te direktive, in da za 
storitve, ki jih opravijo neodvisne skupine oseb, katerih člani opravljajo zavarovalniško gospodarsko 
dejavnost, ki ni takšna dejavnost v javnem interesu, ta oprostitev ne velja. 
(Glej točko 40 in izrek.) 
SL 
ECLI:EU:C:2017 :718 1
Komisiji za preučitev ukrepa na podlagi člena 106(2) PDEU ni treba preučiti, ali so bili pogoji, ki so bili postavljeni s sodno prakso Altmark, zlasti drugi in četrti pogoj, izpolnjeni. Nadzor spoštovanja pogojev, ki jih je določila ta sodna praksa, namreč pride prej, in sicer ko se preučuje, ali je treba zadevne ukrepe opredeliti kot državne pomoči. To vprašanje se namreč zastavi pred tistim, v katerem se, če je to potrebno, preuči, ali je nezdružljiva pomoč sploh nujna za izvršitev naloge, ki je bila dodeljena upravičencu zadevnega ukrepa na podlagi člena 106(2) PDEU.

Pogoji, ki jih je določila sodna praksa Altmark, pa se ne uporabijo, kadar Komisija – ko ugotovi, da je treba ukrep opredeliti kot pomoč, zlasti ker podjetja, ki je do ukrepa upravičeno, ni mogoče primerjati s povprečnim, dobro vodenim in ustrezno opremljenim podjetjem, zato da lahko zadosti zahtevam javne službe – preuči, ali je ta pomoč lahko upravičena na podlagi člena 106(2) PDEU.

(Glej točke od 33 do 35.)
V skladu s členom 174 Poslovnika Sodišča se v odgovoru na pritožbo predlaga, naj se pritožbi v celoti ali deloma ugodi ali naj se pritožba v celoti ali deloma zavrne Poleg tega lahko v skladu s členoma 172 in 176 tega poslovnika vsaka stranka, ki lahko vloži odgovor na pritožbo, z ločeno vlogo, ki ni odgovor na pritožbo, vloži nasprotno pritožbo, s katero se v skladu s členom 178(1) in (3), drugi stavek, navedenega poslovnika, predlaga, naj se izpodbijana sodba v celoti ali deloma razveljavi na podlagi pravnih razlogov in trditev, ki niso enaki pravnim razlogom in trditvam iz odgovora na pritožbo. Iz teh določb, ki jih je treba razlagati skupaj, je razvidno, da se z odgovorom na pritožbo ne more predlagati razveljavitev izpodbijane sodbe iz razlogov, ki so drugačni in neodvisni od tistih, navajanih v pritožbi, saj se lahko taki razlogi uveljavljajo le v okviru nasprotne pritožbe.

(Glej točko 20.)
Zadeva C‑398/15

Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Lecce

proti

Salvatoreju Manniju

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Corte suprema di cassazione)

„Predhodno odločanje – Osebni podatki – Varstvo posameznikov pri obdelavi teh podatkov – Direktiva 95/46/ES – Člen 6(1)(e) – Podatki, ki se objavijo v registru družb – Prva direktiva 68/151/EGS – Člen 3 – Prenehanje zadevne družbe – Omejitev dostopa tretjih oseb do teh podatkov“

Povzetek – Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 9. marca 2017

Približevanje zakonodaj – Varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov – Direktiva 95/46 – Osebni podatki, ki se objavijo v registru družb v skladu z Direktivo 68/151 – Prenehanje zadevne družbe – Možnost zadevnih fizičnih oseb, da od organa, odgovornega za vodenje registra, zahtevajo, da se na podlagi presoje posameznega primera in izjemoma dostop do podatkov v zvezi z njimi, ki so vpisani v navedeni register, omeji na tretje osebe, ki izkažejo poseben interes za njihov vpogled – Pogoji – Nujni in zakoniti razlogi, povezani s posebnim položajem zadevnih fizičnih oseb – Iztek dovolj dolgega obdobja od prenehanja zadevne družbe – Obstoj ali neobstoj take omejitve dostopa v nacionalnem pravnem redu, o katerem odloči vsaka država članica

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 95/46, členi 6(1)(e), 12(b) in 14, prvi odstavek, točka (a); Direktiva Sveta 68/151, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/58, člen 2(1)(d) in (j) ter člen 3)

Člen 6(1)(e), člen 12(b) in člen 14, prvi odstavek, točka (a), Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov v povezavi s členom 3 Prve direktive Sveta 68/151/EGS z dne 9. marca 1968 o uskladitvi zaščitnih ukrepov za varovanje interesov družbenikov in tretjih oseb, ki jih države članice zahtevajo od gospodarskih družb v skladu z drugim odstavkom člena 58 Pogodbe, zato da se oblikujejo zaščitni ukrepi z enakim učinkom v vsej Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/58/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2003, je treba razlagati tako, da morajo v sedanjem stanju prava Unije države članice določiti, ali lahko posamezniki iz člena 2(1)(d) in (j) zadnjenavedene direktive od organa, odgovornega za vodenje centralnega registra, trgovinskega registra ali registra družb, zahtevajo, da na podlagi presoje posameznega primera preveri, ali je izjemoma upravičeno, da se po tem, ko je minilo dovolj časa od prenehanja zadevne družbe, dostop do osebnih podatkov, ki se nanašajo nanje in so vpisani v ta register, iz zakonitih in nujnih razlogov, povezanih z njihovim posebnim položajem, omeji na tretje osebe, ki izkažejo poseben interes za vpogled v te podatke.

(Glej točko 64 in izrek.)
Pojem „priobčitev javnosti“ v smislu člena 3(1) Direktive 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi je treba razlagati tako, da zajema prodajo multimedijskega predvajalnika, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, na katerem so bili vnaprej nameščeni dodatki, ki so na voljo na spletu in ki vsebujejo hiperpovezave, ki napotujejo na spletna mesta, ki so prosto dostopna javnosti in na katerih so bila z avtorsko pravico varovana dela javnosti dana na voljo brez dovoljenja imetnikov te pravice.

(Glej točko 53 in točko 1 izreka.)
Zadeva C‑92/15

Sven Mathys

proti

De Grave Antverpia NV

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Hof van beroep te Antwerpen)

„Predhodno odločanje — Direktiva 96/75/ES — Sistemi najemanja ladijskega prostora in določanja cen v prevozu po celinskih plovnih poteh — Obseg — Člen 1(b) — Pojem ‚prevoznik‘ — Člen 2 — Svoboda sklepanja pogodb in pogajanj o ceni“

Povzetek – Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 12. oktobra 2016

Promet – Prevoz po celinskih plovnih poteh – Direktiva 96/75 – Sistemi najemanja ladijskega prostora in določanja cen v prevozu – Prevoznik – Pojem – Nacionalna zakonodaja, na podlagi katere lahko oseba, ki ne ustreza opredelitvi pojma prevoznik, sklene prevozno pogodbo kot prevoznik – Dopustnost

(Direktiva Sveta 64/221, členi od 1 do 3)

V okviru dejavnosti prevoza blaga po celinskih plovnih poteh je treba člen 1(b) Direktive 96/75 o sistemih najemanja ladijskega prostora in določanja cen v nacionalnem in mednarodnem prevozu po celinskih plovnih poteh v Skupnosti, ki prevoznika opredeljuje kot lastnika ali upravljavca enega ali več plovil za celinsko plovbo, in člen 2 te direktive v delu, ki določa, da na tem področju zadevne stranke prosto sklepajo pogodbe, razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, kot je ta, ki se uporabi v sporu o glavni stvari, ki naj bi osebi, ki ne ustreza tej opredelitvi, omogočala, da sklene prevozno pogodbo kot prevoznik.

Z Direktivo 96/75 nikakor ne ureja posredovanja posrednikov pri zakupu ali oseb, ki se, čeprav same nimajo sredstev, primernih za izvajanje dejavnosti prevoza po celinskih plovnih poteh, osebno zavežejo izvesti tak prevoz, pri čemer predvidijo uporabo storitev ladjarja. Opredelitev stranke pri takih pogodbah kot „posrednika pri zakupu“ oziroma „zakupnika“ v nacionalnem pravu torej ni povezana z razlago navedene direktive.

(Glej točki 34, 36 in izrek.)
(Glej točki 19 in 20.)

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki se nanaša na postopek za oddajo javnega naročila gradenj, katerega vrednost ne presega praga, določenega z Direktivo 2004/18 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1251/2011, je treba razglasiti za nedopusten, saj nacionalno sodišče ni predložilo nobenega elementa, ki bi Sodišču omogočil razpolaganje z informacijami glede obstoja gotovega čezmejnega interesa. V zvezi s tem na obstoj gotovega čezmejnega interesa ni mogoče hipotetično sklepati na podlagi nekaterih elementov, ki lahko z abstraktnega vidika pomenijo indice za to, temveč mora ta jasno izhajati iz konkretne presoje okoliščin zadevnega naročila. Natančneje, nacionalno sodišče ne more Sodišču zgolj predložiti elementov, ki omogočajo, da se obstoj gotovega čezmejnega interesa ne izključi, temveč mora predložiti podatke, s katerimi je mogoče ta obstoj dokazati.

(Glej točke 22, 23 in 27 ter izrek.)