SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

L. A. GeelhoedA,

predstavljeni 27. aprila 2006( )

Zadeva C-125/05

VW-Audi Forhandlerforeningen kot pooblaščenec družbe Vulcan Silkeborg A/S

proti

Skandinavisk Motor Co. A/S

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe Østre Landsret (Danska))

„Razlaga člena 5(3) Uredbe Komisije (ES) št. 1475/95 z dne 28. junija 1995 o uporabi člena [81](3) Pogodbe za nekatere skupine sporazumov o distribuciji in servisiranju motornih vozil – Odpoved pogodbe s strani dobavitelja v primeru nujnosti reorganizacije celotne mreže ali njenega znatnega dela – Obveznost obrazložitve in obseg take obveznosti“

I – Uvod

1. Obravnavani predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Østre Landsret (Danska) (v nadaljevanju: predložitveno sodišče), zadeva zakonitost odpovedi pogodbe o distribuciji z enoletnim odpovednim rokom z vidika člena 5(3) Uredbe Komisije (ES) št. 1475/95 z dne 28. junija 1995 o uporabi člena [81](3) Pogodbe za nekatere skupine sporazumov o distribuciji in servisiranju motornih vozil.( )

2. Posebnost te zadeve je, da je na postavljena vprašanja nekoliko težje odgovoriti, ker se danska različica besedila člena 5(3) Uredbe št. 1475/95 bistveno razlikuje od drugih jezikovnih različic, poleg tega pa se v preteklosti objavljena stališča Komisije do razlage navedenega člena včasih izrazito razlikujejo od stališča, ki ga zagovarja v tem postopku.

II – Pravni okvir

3. Uvodna izjava 19 Uredbe št. 1475/95 določa:

„Da ne bi ovirali razvoja fleksibilnih in učinkovitih struktur distribucije, je dobavitelju treba priznati izredno pravico( ) do prekinitve sporazuma, kadar je treba reorganizirati celotno mrežo ali njen znaten del.“

Člen 5(2) in (3) navedene uredbe določa:

„2. Kadar je distributer v skladu s členom 4(1) prevzel obveznosti za izboljšanje strukture distribucije, prodaje in servisiranja, izjema velja pod pogojem, da:

1. […]

2. je sporazum sklenjen za najmanj pet let ali da je rok za redno odpoved sporazuma, sklenjenega za nedoločen čas, najmanj dve leti za obe stranki; […]

3. Pogoji za izjemo, določeni v odstavkih 1 in 2, ne vplivajo na:

– pravico dobavitelja, da odpove sporazum z najmanj enoletnim odpovednim rokom, kadar je treba reorganizirati celotno mrežo ali njen znaten del[( )],

– […]

V vsakem primeru morajo stranke, če se ne strinjajo, sprejeti sistem hitrega reševanja sporov, kot je angažiranje tretjega izvedenca ali arbitra, kar pa ne vpliva na pravico strank, da se v skladu z določbami veljavnega nacionalnega prava obrnejo na pristojno sodišče.“

4. Komisija je v obrazložitvenih navodilih( ) k Uredbi kot odgovor na vprašanje 16(a)( ), ki zadeva predčasno odpoved pogodbe o distribuciji, navedla:

„Proizvajalec ima pravico, da predčasno prekine sporazum (z enoletnim odpovednim rokom), kadar je treba reorganizirati celotno mrežo ali njen znaten del. Ali je reorganizacija nujna, soglasno ugotovijo stranke ali na zahtevo distributerja tretji izvedenec ali arbiter. Dejstvo, da se obrnejo na tretjega izvedenca ali arbitra, ne vpliva na pravico strank, da v okviru nacionalnega prava zadevo predložijo nacionalnemu sodišču (člen 5(3)). Kadar si dobavitelj v pogodbi pridrži enostransko pravico do odpovedi, ki presega v tej uredbi določene meje, samodejno izgubi ugodnost izjeme po skupinah (člen 6(1), točka 5 (…)).

Možnost predčasne odpovedi je bila uvedena z namenom, da se proizvajalcu omogoči fleksibilna prilagoditev na spremembe v strukturah distribucije (uvodna izjava 19). Nujnost reorganizacije je lahko posledica ravnanja konkurentov ali razvoja gospodarskih okoliščin bodisi zaradi internih odločitev proizvajalca bodisi zaradi zunanjih dogodkov, kot je zaprtje podjetja, v katerem je zaposlenih veliko delavcev v določeni regiji. Ob upoštevanju številnosti mogočih položajev, ki se lahko pojavijo, ne bi mogli našteti vseh mogočih razlogov za reorganizacijo.

Na podlagi preizkusa posebne organizacije mreže proizvajalca je treba v vsakem posameznem primeru odločiti, ali se ta nanaša na ‚znaten‘ del mreže ali ne. Izraz ‚znaten‘ tako zajema hkrati gospodarski in geografski vidik, ki je lahko omejen na mrežo zadevne države članice ali njen del. Proizvajalec mora v vsakem primeru doseči sporazum z distributerjem, ki mu bo odpovedal pogodbo o distribuciji, po potrebi s tretjim izvedencem ali arbitrom, pri čemer se mu ni treba posvetovati z drugimi posredno prizadetimi distributerji“( ).

5. Uredbo št. 1475/95 je 1. oktobra 2002 nadomestila Uredba ES št. 1400/2002( ).

Člen 3(5) Uredbe št. 1400/2002 določa:

„Izjema velja pod pogojem, da vertikalni sporazum, sklenjen med dobaviteljem novih motornih vozil in distributerjem ali pooblaščenim serviserjem, določa:

[…]

(b) da je sporazum sklenjen za nedoločen čas; v tem primeru mora biti rok za obvestilo o redni odpovedi sporazuma najmanj dve leti za obe stranki; navedeni rok se skrajša na najmanj eno leto, če:

[…]

dobavitelj odpove pogodbo, ker je treba reorganizirati celotno mrežo ali njen znaten del.“

Člen 10 navedene uredbe določa:

„Prepoved iz člena 81(1) ne velja v obdobju od 1. oktobra 2002 do 30. septembra 2003 za sporazume, ki že veljajo na dan 30. septembra 2002 in ne izpolnjujejo pogojev za izjemo, določenih s to uredbo, vendar izpolnjujejo pogoje za izjemo, določene v Uredbi […] št. 1475/95.“

6. Komisija je v obrazložitvenih navodilih k Uredbi št. 1400/2002( ) v odgovoru na vprašanje 20( ) navedla:

„Prenehanje veljavnosti Uredbe št. 1475/95 s 30. septembrom 2002 in njena nadomestitev z novo uredbo ne pomenita, da je treba mrežo de facto reorganizirati. Po začetku veljavnosti nove uredbe pa se lahko proizvajalec vozil odloči, da bo reorganiziral znaten del mreže. Da se spoštuje Uredba št. 1475/95 in da se posledično izkoristi prehodno obdobje, je treba pogodbo odpovedati z dvoletnim odpovednim rokom, razen če se dobavitelj ne odloči za reorganizacijo ali če obstaja obveznost plačila odškodnine.“

V četrtem pododstavku odgovora na vprašanje 68 iz teh navodil je navedeno:

„Ali je nujno reorganizirati mrežo, je objektivno vprašanje in dejstvo, da dobavitelj meni, da je ta reorganizacija nujna, ne razrešuje vprašanja v primeru spora. V tem primeru bosta o vprašanju morala odločiti nacionalno sodišče ali arbiter glede na okoliščine.“

III – Dejansko stanje v sporu o glavni stvari

7. Družba Skandinavisk Motor Co. A/5 (v nadaljevanju: SM) je z Vulcan Silkeborg (v nadaljevanju: VS), družbo, ki je od leta 1975 distributer vozil znamke Audi na Danskem, sklenila dogovor o distribuciji navedenih vozil v tej državi članici.

8. Člen 19, točka 1, tega sporazuma z naslovom „Odpoved s krajšim odpovednim rokom“ določa:

„Dobavitelj ima pravico, da to pogodbo odpove pisno, s priporočenim pismom in z dvanajstmesečnim odpovednim rokom, kadar je nujna temeljita reorganizacija celotne mreže ali njenega dela.“

9. Audi AG (v nadaljevanju: Audi) je 16. maja 2002 odobril načrt reorganizacije svoje distribucijske mreže na Danskem (v nadaljevanju: načrt reorganizacije). Ob upoštevanju predvidljivega razvoja gospodarskih razmer na danskem trgu in pričakovanih poslovnih rezultatov distributerjev so v tem načrtu navedeni različni mogoči scenariji v zvezi z letno prodajo znamke Audi na tem trgu. V načrtu je za vsak scenarij opredeljeno število distributerjev, ki omogoča doseganje zastavljenih finančnih ciljev.

10. SM je 2. septembra 2002 28 distributerjem znamke Audi na Danskem poslala naslednji dopis:

„Glede na novo izjemo Skupnosti za skupine vertikalnih sporazumov in usklajenih ravnanj na področju motornih vozil, ki je začela veljati 1. oktobra 2002, smo prisiljeni, da v enem letu prestrukturiramo distribucijsko mrežo in da pogodbe o distribuciji uskladimo z novo uredbo o izjemah po skupinah.

Zato moramo v skladu s členom 19, točka 1, pogodbe o distribuciji zaradi nujnosti reorganizacije z dvanajstmesečnim odpovednim rokom, ki bo potekel 30. septembra 2003, odpovedati vašo pogodbo v zvezi z osebnimi vozili znamke Audi.“

11. Istega dne je SM poslala ločen dopis VS, v katerem je navedla, da bo v naslednjih mesecih pojasnila druge zahteve, ki jih bo Audi določil za posamezne distributerje, in poudarila, da je še prezgodaj, da bi v celoti presodila posledice za trenutno distribucijsko mrežo znamke Audi.

12. SM je z dopisom z dne 3. oktobra 2002 obvestila VS, da se bo obstoječa distribucijska mreža zaradi obvladovanja prihodnjega povpraševanja na trgu in okrepitve gospodarske osnove za distribucijo vozil znamke Audi zmanjšala z 28 na 14 distributerjev in da VS ne bo ponudila nove pogodbe o distribuciji.

13. V teh okoliščinah se je VW-Audi Forhandlerforeningen (združenje distributerjev znamk Volkswagen in Audi) v imenu distributerjev, ki jim je bil odpovedan sporazum, obrnilo na predložitveno sodišče s trditvijo, da bi odpovedni rok moral trajati 24 mesecev.

IV – Vprašanja za predhodno odločanje

14. Ker je predložitveno sodišče presodilo, da se v sporu, ki mu je bil predložen, zastavljajo vprašanja glede razlage prava Skupnosti, ki se uporablja v obravnavanem primeru, je Sodišču predložilo naslednja vprašanja za predhodno odločanje:

„1. Ali je treba člen 5(3) Uredbe Komisije (ES) št. 1475/95 z dne 28. junija 1995 o uporabi člena 85(3) Pogodbe za nekatere skupine sporazumov o distribuciji in servisiranju motornih vozil razlagati tako, da dobaviteljeva odpoved sporazuma o distribuciji z enoletnim odpovednim rokom zahteva obrazložitev, ki presega njegovo sklicevanje na to določbo?

2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen:

katere zahteve je na podlagi prava Skupnosti mogoče določiti glede vsebine take obrazložitve in kdaj je treba to obrazložitev predložiti?

3. Kakšne so posledice, če taka obrazložitev ni pravilno predložena ali je predložena po poteku roka?

4. Ali je treba člen 5(3) [Uredbe] razlagati tako, da je treba odpoved sporazuma z distributerjem z enoletnim odpovednim rokom izvesti na podlagi načrta reorganizacije, ki ga je dobavitelj že izdelal?

5. Če je odgovor na četrto vprašanje pritrdilen:

katere zahteve je na podlagi prava Skupnosti mogoče določiti glede vsebine in oblike načrta reorganizacije, ki ga izdela dobavitelj, in kdaj mora biti ta načrt reorganizacije na voljo?

6. Če je odgovor na četrto vprašanje pritrdilen:

ali mora dobavitelj distributerja, čigar sporazum je odpovedan, obvestiti o vsebini načrta reorganizacije ter, če je to potrebno, kdaj in v kakšni obliki?

7. Če je odgovor na četrto vprašanje pritrdilen:

kakšne so posledice dejstva, da morebitni načrt reorganizacije ni v skladu z zahtevami, ki se lahko določijo glede oblike in vsebine tega načrta?

8. Iz danske različice člena 5(3) [Uredbe] izhaja, da dobaviteljeva odpoved sporazuma z distributerjem z enoletnim odpovednim rokom predpostavlja, da, […] je nujna temeljita reorganizacija celotne mreže ali njenega dela […]‘. Izraz ,nujna‘ je v vseh jezikovnih različicah [Uredbe], izraz ,temeljita‘ pa se pojavlja le v danski različici.

V teh okoliščinah se vprašanje glasi:

katere zahteve je mogoče določiti glede narave reorganizacije, da lahko dobavitelj odpove sporazum z enoletnim odpovednim rokom na podlagi člena 5(3) [Uredbe]?

9. Ali je za presojo, ali so bili pogoji – da lahko dobavitelj odpove sporazum z enoletnim odpovednim rokom na podlagi člena 5(3) [Uredbe] – izpolnjeni, pomembno, kakšne gospodarske posledice bi lahko utrpel dobavitelj, če bi sporazum odpovedal z dvoletnim odpovednim rokom?

10. Kdo nosi dokazno breme, ali so izpolnjeni pogoji, da lahko dobavitelj sporazum odpove z enoletnim odpovednim rokom na podlagi člena 5(3) [Uredbe], in na kakšen način je to dokazno breme mogoče izpolniti?

11. Ali lahko člen 5(3) [Uredbe] razlagamo tako, da so pogoji, da lahko dobavitelj sporazum odpove z enoletnim odpovednim rokom na podlagi te določbe, lahko izpolnjeni zgolj z dejstvom, da je samo izvajanje Uredbe št. 1400/2002 o izjemah po skupinah lahko zahtevalo temeljito reorganizacijo mreže dobavitelja?“

V – Uvodne ugotovitve

A – Besedilo člena 5(3) Uredbe št. 1475/95 v različnih jezikovnih različicah

15. Kot je v osmem vprašanju pravilno opozorilo predložitveno sodišče, se besedilo danske jezikovne različice člena 5(3) Uredbe št. 1475/95 dejansko bistveno razlikuje od besedil drugih jezikovnih različic, saj danska različica izraz „nujna reorganizacija“, ki se pojavlja v vseh jezikovnih različicah, edina dodatno opredeljuje, tako da je „nujna temeljita reorganizacija“.

16. Bolj ali manj bistvene razlike med različnimi jezikovnimi različicami predpisov Skupnosti sicer niso zaželene, vendar se temu zaradi velikega števila zakonodajnih dokumentov Skupnosti, ki morajo biti zdaj na voljo v dvajsetih jezikovnih različicah, ni mogoče v celoti izogniti. Ta položaj mora institucije Skupnosti in njihove službe spodbuditi, da so pozorne na take razlike in pomanjkljivosti, zlasti če imajo lahko pravne posledice za družbene odnose.

17. Kot je mogoče sklepati na podlagi spisa, zadevna služba Komisije temu očitno ni namenila dovolj pozornosti, ko si je jeseni 2002 z danskim uradom za konkurenco izmenjala dopise v zvezi z razlago in uporabo člena 5(3) Uredbe št. 1475/95, ki se obravnava v tem primeru. Presenečen sem, da ob tej nedavni priložnosti danski urad za konkurenco ni bil opozorjen na to jezikovno razliko in da ta razlika ni bila odpravljena. S tem bi se nedvomno lahko izognili temu, da je moralo dansko sodišče Sodišču predložiti vprašanja, ki izhajajo iz te razlike.

18. Ob upoštevanju potrebe po enotni razlagi prava Skupnosti, kot je določeno v različnih jezikovnih različicah, je Sodišče v sodni praksi oblikovalo štiri načela.

19. Prvič, zadevna besedila se ne smejo obravnavati sama po sebi, ampak jih je treba v primeru dvoma razlagati in uporabljati ob upoštevanju drugih verodostojnih jezikovnih različic.( )

20. Drugič, v primeru razlik med več jezikovnimi različicami je treba zadevne določbe razlagati ob upoštevanju namena in splošne strukture predpisov, katerih del so.( )

21. Tretjič, načelo pravne varnosti zahteva, da se izrazi iz posamezne različice besedila razlagajo v skladu z dejanskim in običajnim pomenom ter da se postavljena vprašanja, če je to mogoče, rešujejo brez dajanja prednosti kateri koli jezikovni različici.( )

22. Nazadnje, vse verodostojne jezikovne različice so enakovredne ne glede na število prebivalcev Skupnosti, ki uporabljajo zadevni jezik.( )

23. Če se ta načela uporabljajo kot vodilo, je mogoče razmeroma preprosto odgovoriti na vprašanje, ki ga povzroča nekoliko drugačno dansko besedilo člena 5(3) Uredbe št. 1475/95.

24. Posebna opredelitev nujnosti reorganizacije, ki se pojavi samo v danski jezikovni različici z uporabo pridevnika „temeljita“ („gennemgribende“), lahko v primeru dobesedne razlage člena 5(3) Uredbe št. 1475/95 dejansko povzroči nekoliko drugačen pomen te določbe v primerjavi z drugimi jezikovnimi različicami, saj se zdi, da določa strožje pogoje za reorganizacijo kot pogoj, ki omogoča uporabo krajših odpovednih rokov za pogodbe o distribuciji, sklenjene za nedoločen čas.

25. Menim, da je glede na vsebino in pomen člena 5(3) označba „temeljita“ v strogem smislu odveč, ker je reorganizacija celotne distribucijske mreže ali njenega znatnega dela že sama po sebi temeljita. Izraz „temeljita“ v ničemer ne prispeva h količinskim merilom, kot sta „celotna“ in „znaten del“. Dejstvo, da ta posebna opredelitev ni vključena v druge jezikovne različice, potrjuje, da je odveč.

26. Zato izrazu „temeljita“ iz danske jezikovne različice pri razlagi in uporabi člena 5(3) Uredbe št. 1475/95 ni treba pripisovati nobenega posebnega pomena.

B – Razlike med mnenjem Komisije iz obrazložitvenih navodil k uredbama št. 1475/95 in št. 1400/2002 ter iz pisnih in ustnih stališč v tej zadevi

27. Komisija je v odgovorih na vprašanje 16(a) v obrazložitvenih navodilih k Uredbi št. 1475/95( ) in vprašanje 68 v obrazložitvenih navodilih k Uredbi št. 1400/2002 ( ) navedla, da je pogoj iz člena 5(3) Uredbe št. 1475/95 za uporabo krajšega odpovednega roka, tj. obstoj „nujnosti“ reorganizacije, objektiven, kar lahko v tem konkretnem primeru preveri nacionalno sodišče.

28. Kot je navedeno v predložitveni odločbi, je Komisija pri tem stališču vztrajala tudi konec leta 2002 pri neuradnih stikih z danskim uradom za konkurenco, ki se je na to stališče skliceval v dopisu z dne 20. decembra 2002, naslovljenem na Dansk Automobilforhandler Forening (dansko združenje distributerjev motornih vozil).

29. Komisija v pisnih stališčih ne omenja svojega preteklega mnenja iz navodil, ampak zagovarja drugačno stališče, in sicer da je nujnost reorganizacije v celoti odvisna od subjektivne tržne ocene proizvajalca, ki ni predmet podrobnejšega sodnega nadzora.

30. Ob vprašanju, ki sva ga postavila s sodnikom poročevalcem, se je Komisija na obravnavi izrecno oddaljila od stališč, ki jih je izrazila v navodilih.

31. Ne glede na to, katero stališče je pravilno – to bo obravnavano v nadaljevanju –, je treba navesti nekaj ugotovitev v zvezi z ravnanjem Komisije.

32. Navodila, ki jih zadeva obravnavani primer, je treba obravnavati kot nezavezujoča sporočila Komisije, v katerih pojasnjuje svoje stališče do razlage in uporabe zadevnih uredb o splošnih izjemah. Navodila ne smejo odstopati od Pogodbe ES ali sekundarnega prava.( )

33. Čeprav dokumenti, kot so dokumenti v obravnavanem primeru, niso pravno zavezujoči, lahko imajo vseeno pravne posledice, kot sta v svoji sodni praksi večkrat potrdili Sodišče in Sodišče prve stopnje( ), ker skupaj z načelom zaupanja v pravo ustvarjajo obveznost Komisije pri izvajanju njenih pristojnosti.

34. Razen teh morebitnih pravnih posledic v strogem pomenu mora Komisija dokazati veliko skrbnost v interesu učinkovitosti politike konkurence, ki jo izvaja.

35. Gospodarski subjekti pri svojem ravnanju na trgu običajno natančno upoštevajo stališča, ki jih Komisija izrazi v obrazložitvenih sporočilih, kot so navodila v obravnavanem primeru. Navodila ne vplivajo samo na vertikalne odnose med Komisijo in subjekti na trgu, ampak posegajo tudi v horizontalne odnose med subjekti. To jasno kažejo dejanske okoliščine, na katerih temelji spor o glavni stvari, in trditve, ki so bile navedene pred predložitvenim sodiščem in v katerih so bili izrecno izpostavljeni ustrezni odlomki iz navodil.

36. Pomen sporočil Komisije, kot je sporočilo iz zadevnih navodil, za politiko in sodno prakso držav članic se je povečal, odkar se je nadzor nad upoštevanjem pravil Skupnosti o konkurenci na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe( ) prenesel na nacionalne urade za konkurenco in nacionalne sodne organe. Pravna varnost in enotnost prava pri uporabi in upoštevanju teh pravil ter njihova učinkovitost sta zagotovljeni, če Komisija jasno opredeli uporabo sestavnih delov teh pravil. To dejansko stanje potrjujejo tudi okoliščine, na katerih temelji spor o glavni stvari ter v katerih so pred tem sporom med Komisijo in danskim uradom za konkurenco obstajali stiki, pri čemer je glede na navedbe iz predložitvene odločbe nacionalno sodišče pridobilo podatke iz zadevnih navodil.

37. Kot sem že pojasnil, zadevna sporočila niso zavezujoči pravni predpisi, ampak zagotavljajo pojasnila v zvezi z razlago veljavnih pravil primarnega in sekundarnega prava Skupnosti. Zato ni mogoče izključiti možnosti, da bi Komisija po natančnejšem premisleku ugotovila, da pojasnilo in razlaga, ki ju je vključila v svoja navodila, s pravnega vidika nista v celoti pravilna. Ob upoštevanju obsega in zapletenosti pravil Skupnosti o konkurenci lahko v zvezi s Komisijo kot odgovornim izvršnim organom ugotovimo, da se njena stališča včasih „razvijajo“.

38. Kljub temu je bistveno ter v interesu pravne varnosti zadevnih subjektov in učinkovitosti pri uporabi in upoštevanju pravil Skupnosti o konkurenci na nacionalni ravni, da Komisija čim prej sporoči spremembe svojih stališč. Če tega ne stori, resno ogrozi verodostojnost svojih sporočil o razlagi in uporabi prava Skupnosti o konkurenci ali njegovih sestavnih delov ter s tem učinkovitost svoje politike.

39. Komisija je v okoliščinah te zadeve to tveganje le bežno upoštevala, ko je na obravnavi brez dodatnih pojasnil sporočila, da njena razlaga člena 5(3) Uredbe št. 1475/95, ki je navedena v odlomkih obeh navodil iz točk 4 in 6, „ne velja več“.

40. Kot je mogoče sklepati tudi na podlagi drugih postopkov za predhodno odločanje, ki potekajo pred Sodiščem( ), je ta nezadostna skrbnost še pomembnejša, ker je nadomestitev Uredbe št. 1475/95 z Uredbo št. 1400/2002 več proizvajalcem vozil zagotovila priložnost, da reorganizirajo svojo mrežo distributerjev z odpovedjo vseh obstoječih pogodb o distribuciji s krajšim enoletnim odpovednim rokom, da bi pozneje manj distributerji sklenili pogodbe o distribuciji na podlagi novih pogojev iz Uredbe št. 1400/2002.( ) Zaradi teh položajev se postavljajo pravna vprašanja, ki so primerljiva z vprašanji, obravnavanimi v tem primeru.

C – Obravnava postavljenih vprašanj

41. Vprašanja, postavljena Sodišču, se delijo v štiri skupine:

– predložitveno sodišče želi s prvimi tremi vprašanji izvedeti, ali mora proizvajalec, če želi odpovedati pogodbo o distribuciji s krajšim enoletnim odpovednim rokom, to odpoved obrazložiti in – če je odgovor pritrdilen – kakšen je obseg te obveznosti obrazložitve;

– vprašanja od 4 do 9 zadevajo način reorganizacije, ki lahko upravičuje odpoved s krajšim odpovednim rokom iz člena 5(3) Uredbe št. 1475/95, medtem ko vprašanja od 4 do 7 natančneje obravnavajo informacije, ki morajo dokazati nujnost reorganizacije;

– cilj desetega vprašanja je določitev, kdo nosi dokazno breme, ali so pogoji za odpoved pogodbe o distribuciji s krajšim odpovednim rokom izpolnjeni ali ne;

– nazadnje, predložitveno sodišče z enajstim vprašanjem sprašuje, ali že sam začetek veljavnosti Uredbe št. 1400/2002 povzroča nujnost reorganizacije celotne mreže distributerjev ali njenega znatnega dela.

42. Predlagam, da se vprašanja v nadaljevanju obravnavajo po navedenih skupinah.

VI – Analiza predloženih vprašanj in odgovorov

A – Prva tri vprašanja: obveznost obrazložitve

43. V členu 5(3) Uredbe št. 1475/95 ni izrecno določena obveznost obrazložitve v zvezi z nujnostjo reorganizacije celotne mreže distributerjev ali njenega znatnega dela. Tudi v uvodni izjavi 19 Uredbe, ki zadeva ta vidik, to ni omenjeno.

44. Nasprotno pa je taka obveznost izrecno predvidena v členu 3(4) Uredbe št. 1400/2002. Ta določba je podrobneje opisana v uvodni izjavi 9 te uredbe.( )

45. Vendar se ta obveznost uporablja ne samo v primerih odpovedi pogodbe s krajšim odpovednim rokom, ampak v vseh primerih odpovedi pogodbe, kot kaže besedilo člena 3(4) in uvodne izjave 9. Za odpoved s krajšim odpovednim rokom ne velja nobena posebna in prilagojena obveznost obrazložitve na podlagi člena 3(5)(b), druga alinea.( )

46. Kljub temu Komisija na podlagi obstoja splošne obveznosti obrazložitve v primeru odpovedi pogodbe o distribuciji, kot je določena v Uredbi št. 1400/2002, nasprotuje uporabi implicitne obveznosti obrazložitve za dokazovanje, da je pogoj, v skladu s katerim se lahko na podlagi člena 5(3) Uredbe št. 1475/95 takšna pogodba odpove s krajšim odpovednim rokom, izpolnjen.

47. Poleg tega sedanje stališče Komisije bistveno odstopa od stališča, ki ga je konec leta 2002 sporočila danskemu uradu za konkurenco, ko je na kratko navedla, da je treba odpoved treba obrazložiti zelo podrobno.( )

48. Ne glede na razloge za to nenadno spremembo stališča ta sprememba ne more v nobenem primeru temeljiti, v smislu sklepanja po nasprotnem razlogovanju, na besedilu in področju uporabe člena 3(4) Uredbe št. 1400/2002. Ta določba zadeva splošno obveznost obrazložitve, katere cilj je zlasti preprečevanje, da bi dobavitelji motornih vozil izkoriščali pravico do odpovedi pogodb o distribuciji, da bi s tem distributerje ovirali pri ravnanju, ki spodbuja konkurenco.

49. V obravnavanem primeru je pomembno vprašanje, ali in v kolikšnem obsegu se pri odpovedi s krajšim odpovednim rokom zahteva posebej prilagojena obrazložitev, da se lahko uporabi ta pravica do izredne odpovedi.

50. Vendar na to vprašanje ni mogoče odgovoriti na podlagi sklepanja, katerega odločilni argument temelji na neobstoju splošne obveznosti obrazložitve za proizvajalca v primeru odpovedi pogodbe o distribuciji iz Uredbe št. 1475/95 in dejstvu, da v Uredbi št. 1400/2002 taka obveznost ni določena.

51. Ker je v obravnavani zadevi Komisija ravnala nedosledno, poleg tega pa je v pisnih in ustnih stališčih navajala sporne trditve, je ogrozila verodostojnost svojih stališč.

52. V strukturi Uredbe št. 1475/95, zlasti v členu 5(2), točka 2, in členu 5(3), prva alinea, je odpoved s krajšim enoletnim odpovednim rokom za pogodbe, sklenjene za nedoločen čas, izrecno predvidena kot odstopanje od glavnega pravila, ki določa, da je treba v primeru odpovedi upoštevati dvoletni odpovedni rok.

53. Če želi proizvajalec uporabiti možnost izrednega krajšega odpovednega roka, mora vsaj zagotoviti, da so izpolnjeni pogoji za uporabo tega izrednega odpovednega roka.

54. Če ta pogoj ni določen, uporaba posebnega krajšega odpovednega roka ni več izredna. Zdi se mi, da ta izid ni v skladu s strukturo in ciljem člena 5(2) in (3) Uredbe št. 1475/95.

55. Zato mora proizvajalec, ki želi odpovedati pogodbo o distribuciji s krajšim odpovednim rokom, v skladu z določbami iz prejšnje točke pojasniti, zakaj želi pogodbo odpovedati na tak način.

56. Za odgovor na vprašanje, kakšen je obseg te obveznosti obrazložitve, je treba upoštevati besedilo člena 5(3), prva alinea. V tej določbi so izpostavljeni trije elementi:

a) nujnost

b) reorganizacije

c) celotne mreže ali njenega znatnega dela.

57. Prva dva elementa sta delno opredeljena v uvodni izjavi 19 Uredbe št. 1475/95.( ) V drugem stavku te uvodne izjave je določeno, da običajni dvoletni odpovedni rok ne sme ovirati razvoja fleksibilnih in učinkovitih struktur distribucije.

58. Na podlagi tega sklepam, da mora biti „nujnost reorganizacije“ kot razlog za uporabo posebnega krajšega odpovednega roka povezana z gospodarsko učinkovitostjo struktur distribucije v dinamičnem gospodarskem okolju, kjer deluje proizvajalec.

59. Tretji element ima predvsem količinsko razsežnost: nujnost reorganizacije mora biti tako izrazita, da zadeva celotno distribucijsko mrežo ali njen znaten del.

60. V skladu z ustaljeno sodno prakso na tem področju( ) se v celoti strinjam s stališčem Komisije in strank v sporu o glavni stvari, da je mrežo distributerjev kot sestavni del distribucijske mreže proizvajalca mogoče obravnavati kot „njen znaten del“.

61. Pri taki razlagi ti trije elementi, če jih obravnavamo skupaj, pomenijo, da mora proizvajalec, ki odpove pogodbo o distribuciji s krajšim odpovednim rokom, vsaj obrazložiti, da je to izredno pravico uporabil zaradi potrebe po ohranitvi ali izboljšanju gospodarske učinkovitosti distribucijske mreže ob upoštevanju objektivnih notranjih ali zunanjih gospodarskih sprememb, s katerimi se mora spopadati, pri čemer mora biti ta potreba tudi tako izrazita, da je priložnost za reorganizacijo celotne mreže ali njenega znatnega dela.

62. Smiselno je, da je treba to obrazložitev vključiti v sporočilo, ki ga proizvajalec predloži distributerju in v katerem odpove obstoječo pogodbo o distribuciji s krajšim odpovednim rokom. Če taka obrazložitev, katere cilj je verodostojno dokazati, da so izpolnjeni dejanski pogoji za odpoved s krajšim odpovednim rokom, ni predložena, odpoved dejansko ne izpolnjuje zahtev iz člena 5(3), prva alinea, Uredbe št. 1475/95.

B – Vprašanja od 4 do 9: potreba po odpovedi

63. Iz zgoraj predlaganega odgovora na prva tri vprašanja izhaja, da mora proizvajalec verodostojno dokazati, da so izpolnjeni pogoji za odpoved s krajšim odpovednim rokom, ki se obravnava kot izjema.

64. To nujno pomeni, da mora obstajati določen sodni nadzor v zvezi z obstojem objektivne potrebe, ki jo proizvajalec navaja kot razlog za reorganizacijo.

65. V nasprotnem primeru bi zadostovalo, da bi proizvajalec za odpoved pogodbe o distribuciji navedel to potrebo, ne da bi moral dejansko predložiti utemeljitev, ki bi jo bilo mogoče preveriti. Kot sem že navedel v točki 53, bi bila v tem primeru zaščita, ki je na podlagi člena 5(2) Uredbe št. 1475/95 izrecno zagotovljena distributerju, v celoti simbolna.

66. Če bi imelo stališče Komisije v tem postopku, ki se razlikuje od stališča, ki ga je v preteklosti izrazila v obrazložitvenih navodilih k uredbama št. 1475/95 in št. 1400/2002 ( ), tako skrajne posledice, je nesprejemljivo.

67. Ta pristop namreč povzroča, da distributer v primeru odpovedi s krajšim odpovednim rokom ni več pravno zaščiten, kar zadeva vprašanje, ali ta odpoved temelji na objektivni gospodarski potrebi.

68. Proizvajalec, ki želi odpovedati pogodbo o distribuciji s krajšim odpovednim rokom, mora torej verodostojno dokazati, da za tako ravnanje obstaja objektivna gospodarska potreba. Ta zahteva, ki je nujna zaradi minimalne pravne zaščite distributerja, po drugi strani ne sme zmanjšati možnosti proizvajalca, da se prilagodljivo odziva na spremembe gospodarskih okoliščin, v katerih deluje.

69. Čeprav nacionalnemu sodišču ni treba preučiti gospodarskih premislekov, na katerih temeljita natančna priprava in izvajanje reorganizacije distribucijske mreže, lahko nadzoruje obstoj sprememb notranjih ali zunanjih objektivnih gospodarskih okoliščin, ki lahko povzročijo takšno ravnanje.

70. Na podlagi zgornjih ugotovitev je mogoče sklepati, da morajo biti navedene spremembe objektivnih gospodarskih okoliščin tako izrazite, da pomenijo zadosten razlog za precej obsežno reorganizacijo celotne distribucijske mreže ali njenega znatnega dela. Omogočiti je treba tudi, da to količinsko razmerje nadzoruje nacionalno sodišče.

71. Če je izpolnjen pogoj, da mora proizvajalec verodostojno dokazati, da so notranje ali zunanje objektivne gospodarske okoliščine tako izrazite, da upravičujejo reorganizacijo celotne distribucijske mreže ali njenega znatnega dela, je distributer zaščiten vsaj pred spremembo mnenja proizvajalca o optimalni ureditvi njegove distribucijske mreže, ki ne bi temeljilo na spremembi objektivnih okoliščin. To je v skladu s področjem uporabe člena 5(3), prva alinea, Uredbe št. 1475/95, kot potrjuje uvodna izjava 19 navedene uredbe.( )

72. Dejstvo, da je nujno, da je odpoved pogodbe o distribuciji s krajšim odpovednim rokom lahko predmet omejenega sodnega nadzora, pomeni, da mora proizvajalec v primeru odpovedi pogodbe o distribuciji zagotoviti informacije, ki verodostojno dokazujejo potrebo po znatni reorganizaciji.

73. Iz zgoraj navedenega izhaja, da informacijam, ki jih mora predložiti proizvajalec v primeru odpovedi s krajšim odpovednim rokom, ni treba priložiti v celoti izdelanega načrta reorganizacije. Taka zahteva bi presegala okvire, ki so potrebni za zakonito uporabo posebnega odpovednega roka.

74. Kot sem že navedel v točkah od 15 do 26 zgoraj, pridevnik „temeljita“ („gennemgribende“) v danski različici člena 5(3), prva alinea, nima posebnega pomena razen tega, da mora biti potreba, ki jo verodostojno dokazuje proizvajalec, taka, da je reorganizacija celotne mreže ali njenega znatnega dela sorazmerna.

75. V točki 71 sem implicitno že navedel odgovor na deveto vprašanje: če mora proizvajalec zaradi spremembe notranjih ali zunanjih objektivnih gospodarskih okoliščin reorganizirati celotno distribucijsko mrežo ali njen znaten del, je mogoče po drugi strani predvidevati, da bi imel neobstoj take reorganizacije zanj neugodne gospodarske posledice.

C – Deseto vprašanje: kdo nosi dokazno breme?

76. Ob upoštevanju zgornjih ugotovitev je mogoče preprosto odgovoriti na vprašanje, kdo nosi dokazno breme: to je proizvajalec, ki želi uporabiti posebno možnost odpovedi pogodbe. Zato je odgovoren za to, da verodostojno dokaže, da so izpolnjeni pogoji za uporabo krajšega odpovednega roka.

77. Poleg tega iz sodne prakse Sodišča izhaja, da mora subjekt, ki uveljavlja izjemo v smislu člena 81(3) Pogodbe ES, vključno s skupinsko izjemo, dokazati, da so izpolnjeni pogoji za to( ): zato mora subjekt, ki uveljavlja poseben način odpovedi neke pogodbe, kot je predviden v skupinski izjemi, dokazati, da so izpolnjeni pogoji za to.

D – Enajsto vprašanje: ali sam začetek veljavnosti Uredbe št. 1400/2002 zadostuje za odpoved pogodbe o distribuciji s krajšim odpovednim rokom?

78. Za odgovor na to vprašanje je treba razlikovati med začetkom veljavnosti nove uredbe kot takim ter morebitnimi spremembami gospodarskih okoliščin proizvodnje in prodaje motornih vozil na podlagi te uredbe.

79. Sam začetek veljavnosti Uredbe ni dejstvo ali okoliščina, ki bi kot objektivna gospodarska sprememba lahko ustvarila potrebo po odpovedi obstoječih pogodb o distribuciji s krajšim odpovednim rokom.

80. Skupinska izjema je ena od možnosti, ki so na voljo gospodarskim subjektom, da s področja prepovedi iz člena 81(1) Pogodbe izključijo nekatere klavzule, ki omejujejo konkurenco in ki so v pogodbah o distribuciji, ki jih sklepajo. Kljub temu se lahko svobodno odločajo, ali bodo uporabili to možnost ali ne.( )

81. To ne preprečuje, da bi začetek veljavnosti nove skupinske izjeme lahko dejansko imel take gospodarske posledice, da bi se gospodarske okoliščine, v katerih morajo poslovati proizvajalci motornih vozil, tako spremenile, da bi bilo treba reorganizirati distribucijsko mrežo.

82. Vendar se nova skupinska izjema, ki jo določa Uredba št. 1400/2002, bistveno razlikuje od predhodne izjeme iz Uredbe št. 1475/95 ter s tem, da proizvajalcem in distributerjem dejansko dovoljuje več različnih možnosti, omogoča veliko različnih priložnosti za distribucijo, ki zadevnim gospodarskim subjektom omogočajo konkurenco v korist potrošnikov.

83. V obrazložitvenih navodilih k Uredbi št. 1400/2002( ) je navedeno, da je cilj nove skupinske izjeme omogočiti širšo uporabo novih tehnik distribucije, kot so prodaja prek spleta in obstoj trgovcev, ki prodajajo več blagovnih znamk. Poleg tega bodo imeli lastniki osebnih vozil več možnosti za izbiro, kje želijo izvajati popravila in vzdrževanje ter kateri nadomestni deli se pri tem uporabljajo.

84. V skladu s tem ciljem se omejevalne prakse, kot sta možnost združevanja izključne in selektivne distribucije ter obveznost hkratnega zagotavljanja prodaje novih vozil in servisiranja, odpravljajo.

85. Iz tega izhaja, da se lahko gospodarski pogoji proizvodnje, prodaje in vzdrževanja osebnih vozil po začetku veljavnosti Uredbe št. 1400/2002 bistveno spremenijo, kar je v uvodnih izjavah te uredbe izrecno določen cilj.( )

86. V teh okoliščinah je mogoče potrditi, da lahko nova skupinska izjema vpliva na pogoje prodaje motornih vozil, tako da je treba prilagoditi obstoječe distribucijske mreže.( )

87. Nacionalno sodišče mora presoditi, ali so nove okoliščine, ki so posledica nove skupinske izjeme, take, da je dejansko nujna reorganizacija celotne distribucijske mreže ali njenega znatnega dela.

VII – Predlog

88. Glede na zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, da na vprašanja, ki jih je postavilo Østre Landsret, odgovori:

„Prva tri vprašanja:

– Proizvajalec, ki na podlagi člena 5(3), prva alinea, Uredbe Komisije (ES) št. 1475/95 z dne 28. junija 1995 o uporabi člena [81](3) Pogodbe za nekatere skupine sporazumov o distribuciji in servisiranju motornih vozil odpove pogodbo o distribuciji s krajšim enoletnim odpovednim rokom, mora v sporočilu kot obrazložitev za uporabo tega izrednega odpovednega roka navesti vsaj potrebo po ohranitvi ali izboljšanju gospodarske učinkovitosti distribucijske mreže ob upoštevanju notranjih ali zunanjih objektivnih gospodarskih sprememb, s katerimi se mora spopadati, pri čemer mora biti ta potreba tudi tako izrazita, da je treba reorganizirati celotno mrežo ali njen znaten del.

Vprašanja od 4 do 9

– Proizvajalec mora v sporočilu, s katerim distributerja obvesti o odpovedi pogodbe s krajšim odpovednim rokom, navesti notranje ali zunanje objektivne gospodarske okoliščine, ki dokazujejo nujnost reorganizacije celotne distribucijske mreže ali njenega znatnega dela.

– Nacionalno sodišče lahko preverja obstoj takih gospodarskih okoliščin in njihov pomen.

– Vendar proizvajalec ni dolžan predložiti več informacij, kot je potrebno za uporabo krajšega odpovednega roka.

– Pridevnik „temeljita“ („gennemgribende“) v danski različici člena 5(3), prva alinea, Uredbe št. 1475/95 nima posebnega pomena razen tega, da mora biti potreba, ki jo verodostojno dokaže proizvajalec, taka, da je reorganizacija celotne mreže ali njenega znatnega dela sorazmerna.

– Če mora proizvajalec zaradi spremembe notranjih ali zunanjih objektivnih gospodarskih okoliščin reorganizirati celotno distribucijsko mrežo ali njen znaten del, je mogoče po drugi strani predvidevati, da bi imel neobstoj take reorganizacije neugodne gospodarske posledice.

Deseto vprašanje

– Dokazno breme glede tega, da so pogoji za uporabo odpovedi s krajšim odpovednim rokom izpolnjeni, v skladu s členom 5(3), prva alinea, Uredbe št. 1475/95 nosi proizvajalec.

Enajsto vprašanje

– Člen 5(3), prva alinea, Uredbe št. 1475/95 je treba razlagati tako, da sam začetek veljavnosti Uredbe Komisije (ES) št. 1400/2002 z dne 31. julija 2002 o uporabi člena 81(3) Pogodbe za skupine vertikalnih sporazumov in usklajenih ravnanj na področju motornih vozil sam po sebi ne pomeni, da so izpolnjeni pogoji za proizvajalca, da lahko odpove pogodbo o distribuciji s krajšim odpovednim rokom.

– Kljub temu lahko začetek veljavnosti navedene uredbe povzroči tako spremembo objektivnih gospodarskih okoliščin za proizvajalca, da je odpoved s krajšim odpovednim rokom upravičena.

– Slednje mora dokazati proizvajalec.“