Zadeva T-59/07

Polimeri Europa SpA

proti

Evropski komisiji

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg butadienskega kavčuka in emulzijskega stiren-butadienskega kavčuka – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Odgovornost za kršitev – Enotna kršitev – Dokaz o obstoju omejevalnega sporazuma – Globe – Teža in trajanje kršitve – Obteževalne okoliščine“

Povzetek sodbe

1. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Dokazno breme Komisije, da dokaže kršitev in njeno trajanje – Obseg dokaznega bremena

(člena 81(1) ES in 82 ES)

2. Konkurenca – Upravni postopek – Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah – Pravna narava – Pripravljalni dokument

(člen 81 ES)

3. Konkurenca – Upravni postopek – Pristojnosti Komisije – Pristojnost za združitev dveh ločenih postopkov

(člen 81 ES)

4. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Merila za presojo – Protikonkurenčni cilj – Zadostna ugotovitev

(člen 81(1) ES)

5. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Pripis

(člena 81 ES in 82 ES)

6. Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti – Kratek povzetek navajanih razlogov – Enake zahteve za očitke, navedene v podporo tožbenemu razlogu

(Statut Sodišča, člen 21; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 44(1)(c))

7. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Merila za presojo – Protikonkurenčni cilj – Zadostna ugotovitev

(člen 81(1) ES)

8. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sporazumi med podjetji – Dokazno breme Komisije, da dokaže kršitev – Meje

(člen 81(1) ES)

9. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Dokaz – Odgovor podjetja na zahtevo Komisije po informacijah

(člena 81 ES in 82 ES)

10. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sporazumi in usklajena ravnanja, ki pomenijo enotno kršitev

(člen 81(1) ES)

11. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Presoja glede na naravo kršitve – Zelo resne kršitve

(člen 81 ES; Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

12. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Diskrecijska pravica Komisije – Obveznost zagotoviti sorazmernost med zneskom globe in celotnim obsegom trga zadevnega proizvoda – Neobstoj

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(3))

13. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Odvračilnost globe

(člen 81 ES; Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

14. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Upoštevani promet

(člen 81 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

15. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Obteževalne okoliščine – Ponovna kršitev – Pojem

(člen 81 ES; Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 2)

16. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Olajševalne okoliščine – Dejansko neizvajanje sporazuma – Presoja

(člen 81 ES; Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 3, druga alinea)

1. Komisija mora glede izvedbe dokaza kršitve člena 81(1) ES dokazati kršitve, ki jih ugotovi, in predložiti dokaze, s katerimi lahko pravno zadostno dokaže obstoj okoliščin, ki pomenijo kršitev. Tako je nujno, da Komisija predloži natančne in skladne dokaze, da bi utemeljila trdno prepričanje, da je bila kršitev storjena.

Poleg tega so v okviru protikonkurenčnih ravnanj in sporazumov dejavnosti običajno tajne, sestanki so skrivni, dokumentacija o tem pa je, kolikor je mogoče, omejena. Iz tega je mogoče sklepati, da gre običajno, tudi če Komisija najde listine, ki jasno dokazujejo nedovoljeno navezovanje stikov med gospodarskimi subjekti, le za nepopolna in posamezna dokazila, tako da je treba posamezne podrobnosti pogosto rekonstruirati s sklepanjem. Zato je v večini primerov treba o obstoju ravnanja ali protikonkurenčnega sporazuma sklepati iz več naključij in indicev, ki lahko, če se obravnavajo skupaj in če ni drugih skladnih pojasnil, pomenijo dokaz o kršitvi konkurenčnih pravil.

V tem okviru nobeno pravilo niti nobeno splošno načelo prava Skupnosti Komisiji ne prepoveduje, da se v razmerju do podjetja opre na izjave drugih obdolženih podjetij. Če ne bi bilo tako, potem bi bilo dokazno breme glede ravnanj, ki je na strani Komisije, v nasprotju s členoma 81 ES in 82 ES ter preveliko in nezdružljivo z nalogo nadzora nad pravilno uporabo teh določb, ki je Komisiji dana na podlagi Pogodbe.

Natančneje, kar zadeva izjave, dane na podlagi obvestila o imuniteti pred globami in znižanju glob v kartelnih zadevah, nobena določba Komisiji ne prepoveduje uporabe teh izjav za dokazovanje obstoja kršitve konkurenčnih pravil. Ni mogoče šteti, da so te izjave brez dokazne vrednosti, ker je treba izjave, ki nasprotujejo interesom avtorja, praviloma šteti za še posebej zanesljive dokaze. Čeprav je nekaj nezaupanja do prostovoljnih navedb glavnih udeleženk nezakonitega kartela nekaj običajnega, ker bi verjetno želeli nekateri udeleženci zmanjšati pomen svojega prispevka h kršitvi in poudariti prispevek preostalih, to ne spremeni dejstva, da to, da se z zahtevo za uporabo obvestila o ugodni obravnavi želi doseči znižanje globe, ne spodbuja nujno k temu, da se predložijo izkrivljeni dokazi o dejanskem ravnanju preostalih udeleženk kartela. Vsak poskus zavajanja Komisije lahko vzbudi dvom o odkritosti in popolnosti sodelovanja predlagatelja in s tem ogrozi njegovo možnost, da je deležen neokrnjene ugodne obravnave na podlagi obvestila o ugodni obravnavi. Zlasti kadar neka oseba prizna, da je storila kršitev, in tako potrdi obstoj dejstev, ki presegajo tista dejstva, o obstoju katerih se lahko neposredno sklepa iz zadevnih dokumentov, to dejstvo a priori, če ni okoliščin, ki bi lahko temu nasprotovale, pomeni, da se je ta oseba odločila govoriti resnico.

(Glej točke od 50 do 52 in 58.)

2. Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah je procesni in pripravljalni dokument, ki za zagotovitev učinkovitega izvajanja pravice do obrambe opredeljuje predmet upravnega postopka, ki ga je uvedla Komisija, in tako preprečuje, da bi se ta sklicevala na druge očitke v odločbi, s katero se zadevni postopek konča. Poleg tega se dejstvo, da je Komisija sestavila obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, v nobenem primeru ne more šteti za dokaz, da je bila vzpostavljena domneva krivde zadevnega podjetja. V nasprotnem primeru bi lahko bilo z odprtjem celotnega postopka v tej zadevi kršeno načelo domneve nedolžnosti.

V teh okoliščinah priprava prvega in nato še drugega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah sama po sebi ne more voditi v ugotovitev kakršne koli nezakonitosti.

Kar zadeva morebitne spremembe, ki naj bi jih vsebovalo drugo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah glede na prvo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, je za ta procesni dokument značilno, da je začasen in da lahko presoja, ki jo pozneje opravi Komisija na podlagi pripomb, ki so jih v odgovor posredovale stranke, in drugih ugotovitev o dejstvih pripelje do drugačnih sklepov. Komisija mora namreč upoštevati dejavnike, ki izhajajo iz celotnega upravnega postopka, da bi bodisi odstopila od očitkov, ki ne bi bili utemeljeni, bodisi izboljšala ali dopolnila – glede dejanskega stanja in prava – svoje trditve za utemeljitev očitkov. Zato lahko Komisija, če je tako glede dejanskega stanja in prava med obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah in končno odločbo upravičena do spremembe svoje utemeljitve, še toliko bolj upravičeno to stori med dvema obvestiloma o ugotovitvah o možnih kršitvah.

(Glej točke od 68 do 70 in 73.)

3. Na področju omejevalnih sporazumov ima Komisija iz objektivnih razlogov pravico ločiti in združiti postopke. Združena sta tako lahko dva postopka, ki se nanašata na različna proizvoda, če spadata ta dva proizvoda v isti sektor dejavnosti, še posebej ob upoštevanju fizičnih značilnosti in uporabe teh dveh proizvodov, in če se nekateri od nezakonitih sestankov med podjetji nanašajo na oba proizvoda hkrati. Poleg tega, tudi če bi bilo za kršitev, na katero se nanaša združitev, mogoče šteti, da zajema dejansko dve ločeni kršitvi, ni pomembno, ali sta bili kršitvi ugotovljeni v več odločbah ali eni sami, če zadevni kršitvi nista zastarali.

Kršitev člena 81(1) ES je lahko ne le posledica posameznega dejanja, ampak celega niza dejanj ali tudi trajajočega ravnanja. Tej razlagi ni mogoče oporekati s trditvijo, da bi lahko tudi en ali več elementov tega niza dejanj ali trajajočega ravnanja sam po sebi in ločeno pomenil kršitev navedene določbe. Kadar se različna dejanja zaradi istega cilja, ki izkrivlja konkurenco na skupnem trgu, uvrščajo v celostni načrt, lahko Komisija pripiše odgovornost za ta dejanja glede na sodelovanje pri kršitvi kot celoti. Če lahko Komisija zakonito meni, da so različni izrazi del enotne kršitve, ker so del skupnega načrta, katerega namen je izkriviti konkurenco, dejstvo, da se število in intenzivnost tajnih dogovorov razlikuje glede na zadevni trg, še ne pomeni, da kršitev ne zadeva trgov, na katerih so obravnavana ravnanja manj intenzivna in številna. Razdelitev trajajočega ravnanja, za katero je značilen en sam cilj, na več ločenih kršitev, ker se dejavnosti tajnega dogovarjanja razlikujejo glede na zadevni trg, bi bila namreč umetna.

(Glej točki 100 in 272.)

4. Pri uporabi člena 81(1) ES ni treba upoštevati konkretnih učinkov sporazuma, če se izkaže, da je njegov namen omejevanje, preprečevanje ali izkrivljanje konkurence. Zlasti glede protikonkurenčnega sporazuma, ki se izoblikuje med sestanki konkurenčnih podjetij, je kršitev člena 81(1) ES podana, kadar je namen teh sestankov omejevanje, preprečevanje ali izkrivljanje konkurence in s tem umetno organiziranje delovanja trga. V takem primeru za dokaz sodelovanja podjetja v kartelu zadošča, da Komisija dokaže, da je zadevno podjetje sodelovalo na sestankih, na katerih so bili sklenjeni protikonkurenčni sporazumi. Če je bilo sodelovanje na teh sestankih dokazano, mora to podjetje predložiti indice, s katerimi je mogoče dokazati, da je bilo njegovo sodelovanje na omenjenih sestankih brez kakršnega koli protikonkurenčnega cilja, tako da izkaže, da je konkurentom pokazalo, da na teh sestankih sodeluje z drugačnim pristopom od njihovega.

Če dokazanost uskladitve med več podjetji ne izhaja iz ugotovitve o vzporednem ravnanju na trgu, ampak iz listin, iz katerih je razvidno, da so bila nezakonita ravnanja teh podjetij posledica uskladitve, alternativna razlaga glede cen, v skladu s katero naj bi bila domnevna uskladitev cen v resnici le odziv proizvajalcev na stroške surovin in razvoj trga, ne more izpodbiti ugotovitve Komisije o obstoju kartela.

(Glej točke 103, 108 in 109.)

5. Kadar gospodarski subjekt krši pravila o konkurenci, mora v skladu z načelom osebne odgovornosti za to kršitev odgovarjati sam. Kadar pa dva subjekta sestavljata enoten gospodarski subjekt, pa dejstvo, da subjekt, ki je storil kršitev, še obstaja, samo po sebi ne preprečuje, da bi bil sankcioniran subjekt, h kateremu so bile prenesene njegove gospodarske dejavnosti. Tako izvajanje sankcije je zlasti dopustno, kadar sta ta subjekta pod nadzorom iste osebe in sta glede na tesne vezi, ki ju povezujejo na gospodarskem in organizacijskem področju, uporabljala v glavnem iste gospodarske smernice.

Če sta dve družbi ob kršitvi neposredno ali posredno v lasti iste družbe, načelo osebne odgovornosti ne nasprotuje temu, da se sankcija za kršitev, ki jo je začela prva družba in nadaljevala druga družba, v celoti naloži zadnji.

V vsakem primeru sankcija, naložena podjetju, ki pravno še obstaja, vendar ne opravlja več gospodarskih dejavnosti, ne bi imela odvračilnega učinka. Poleg tega bi se podjetja – če ni druge predvidene možnosti za naložitev sankcije drugemu subjektu od tistega, ki je storil kršitev – lahko izognila sankcijam zgolj na podlagi dejstva, da se je spremenila njihova istovetnost zaradi prestrukturiranja, prenosa ali drugih pravnih ali organizacijskih sprememb.

(Glej točke od 123 do 126 in 129.)

6. Na podlagi člena 21 Statuta Sodišča in člena 44(1)(c) Poslovnika Splošnega sodišča morata biti v vsaki tožbi navedena predmet spora in kratek povzetek tožbenih razlogov. Za dopustnost tožbe je nujno, da iz besedila tožbe izhajajo oziroma so vsaj povzeti bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih tožba temelji. Čeprav je besedilo tožbe glede posebnih vprašanj lahko podprto in dopolnjeno s sklicevanjem na odlomke iz dokumentov, ki so ji priloženi, pa splošno sklicevanje na druga pisanja ne more nadomestiti pomanjkanja bistvenih elementov pravne utemeljitve, ki morajo biti na podlagi zgoraj navedenih določb zajeti v tožbi.

Poleg tega Splošno sodišče ni dolžno v prilogah iskati ter prepoznavati razlogov in trditev, ki bi jih lahko štelo za podlago za tožbo, ker imajo priloge le dokazno in pomožno funkcijo.

Podobno se zahteva, če se v utemeljitev tožbenega razloga navaja očitek. Tem zahtevam torej ne zadosti očitek, katerega bistveni elementi so navedeni le v prilogi k tožbi.

Podjetje teh pomanjkljivosti v fazi replike ne more odpraviti z navedbo nekaterih dejanskih in pravnih podatkov ter s sklicevanjem na nekatere priloge k tožbi ali s predložitvijo novih prilog k repliki. Vsebina replike namreč ni upoštevna pri preizkusu, ali tožba izpolnjuje pogoje iz člena 44(1) Poslovnika. Zlasti se na dopustnost tožbenih razlogov in utemeljitev, ki se v repliki uporabijo za ponovitev tožbenih razlogov iz tožbe, ni mogoče sklicevati za odpravo pomanjkljivosti glede zahtev iz člena 44(1) Poslovnika, do katerih je prišlo ob vložitvi tožbe, saj bi bil sicer zadnji določbi odvzet ves pomen.

(Glej točke 161, 162, 168 in 169.)

7. V primeru sporazumov, ki so nastali na sestankih podjetij, ki si konkurirajo, so pravila o konkurenci kršena, če imajo ti sestanki tak cilj in se namerava tako umetno organizirati delovanje trga. V tem primeru je odgovornost podjetja, ki je opredeljena v okviru kršitve, veljavno ugotovljena, če je sodelovalo na teh sestankih, pri čemer je poznalo njihov cilj, pa čeprav potem ni izvajalo katerega od tam dogovorjenih ukrepov. Bolj ali manj redna prisotnost podjetja na teh sestankih in bolj ali manj popolno izvajanje dogovorjenih ukrepov ne vplivata na obstoj njegove odgovornosti, ampak na razsežnost te odgovornosti in torej na raven sankcije.

(Glej točko 173.)

8. V praksi mora Komisija pogosto dokazati obstoj kršitve konkurenčnih pravil v okoliščinah, ki so za to neugodne, ker je lahko poteklo več let od časa nastanka dejanskega stanja kršitve in ker več podjetij, ki so bila predmet preiskave, ni dejavno sodelovalo s Komisijo. V teh okoliščinah bi se podjetje, ki je odgovorno za kršitev, prelahko izognilo sankciji, če bi se lahko sklicevalo na trditev o nenatančnosti predloženih informacij glede izvajanja nezakonitega sporazuma, kadar sta obstoj sporazuma in njegov protikonkurenčni cilj vendarle zadostno dokazana. Podjetja se v takem položaju lahko primerno branijo, če imajo možnost podati pripombe na vse dokaze, ki jih proti njim uveljavlja Komisija.

(Glej točko 177.)

9. V okviru upravnega postopka, ki poteka glede kršitve konkurenčnih pravil, imajo izjave v imenu podjetij nezanemarljivo dokazno vrednost, saj pripeljejo do precejšnjih pravnih in gospodarskih tveganj. Ta dokazna vrednost je še posebej velika, kadar so izjave podjetij potrjene z drugimi istovrstnimi izjavami.

Poleg tega so odgovori, podani v imenu podjetja, verodostojnejši kot odgovori uslužbenca, ne glede na njegove osebne izkušnje ali mnenje.

(Glej točke 179, 183, 267 in 270.)

10. Podjetje je lahko odgovorno za celoten kartel tudi, če je dokazano, da je neposredno sodelovalo le pri enem ali nekaj njegovih delih, če je, prvič, vedelo ali bi moralo vedeti, da je bilo usklajevanje, pri katerem je sodelovalo, zlasti na rednih sestankih, ki so potekali več let, del celotnega sistema, namenjenega izkrivljanju običajnega delovanja konkurence, in drugič, če je ta sistem zajemal vse sestavne dele kartela. Prav tako dejstvo, da so različna podjetja imela različne vloge pri uresničevanju skupnega cilja, ne izključuje enakosti protikonkurenčnega namena in s tem kršitve, če je vsako podjetje na svoji ravni prispevalo k uresničevanju skupnega cilja.

(Glej točko 193.)

11. Iz opisa zelo resnih kršitev v Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) Pogodbe ESPJ, izhaja, da je mogoče sporazume oziroma usklajena ravnanja, ki se tako kot v tem primeru nanašajo predvsem na določitev ciljnih cen oziroma razdelitev trga, le na podlagi njihove narave opredeliti kot „zelo resne“ in ni potrebno, da Komisija dokaže dejanski vpliv takega ravnanja na trg. Podobno so horizontalni sporazumi o cenah ena izmed najhujših kršitev prava o konkurenci in jih je zato mogoče opredeliti za zelo resne.

(Glej točko 225.)

12. Komisija ima pri določitvi zneska posameznih glob, naloženih zaradi kršitve konkurenčnih pravil, diskrecijsko pravico. Na podlagi člena 23(3) Uredbe št. 1/2003 se znesek globe določi na podlagi teže kršitve in njenega trajanja. Poleg tega je navedeni znesek rezultat več računskih operacij, ki jih Komisija izvede v skladu s Smernicami o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) Pogodbe ESPJ. Ta znesek je treba določiti zlasti na podlagi različnih okoliščin, ki se nanašajo na posamezno ravnanje zadevnega podjetja, kot je obstoj obteževalnih ali olajševalnih okoliščin.

Iz tega pravnega okvira ni mogoče sklepati, da bi morala Komisija zagotoviti sorazmerje med zneskom tako izračunanih glob in obsegom trga za zadevni proizvod za dano leto kršitve, medtem ko je zadevna kršitev trajala več let in je znesek globe odvisen tudi od drugih okoliščin, povezanih s posameznim ravnanjem podjetja.

(Glej točko 232.)

13. Pooblastilo Komisije, da naloži globe podjetjem, ki namenoma ali iz malomarnosti kršijo določbe člena 81 ES, je eno od sredstev, s katerimi lahko Komisija izvaja nadzorne naloge, ki ji jih daje pravo Skupnosti, te pa vključujejo dolžnost voditi splošno politiko, na podlagi katere se na področju konkurence izvajajo načela iz Pogodbe, in v tem smislu usmerjati ravnanje podjetij. Iz tega je mogoče sklepati, da mora Komisija pri presoji teže kršitve za določitev zneska globe skrbeti za odvračilnost svojih ukrepov, predvsem pri kršitvah, ki so še posebej škodljive za doseganje ciljev Skupnosti.

To zahteva, da je globa določena ob upoštevanju želenega vpliva na podjetje, ki mu je naložena, to pa zato, da globa ne bi bila zanemarljiva oziroma, nasprotno, prekomerna, zlasti glede na finančne zmožnosti zadevnega podjetja, v skladu z zahtevami, ki izhajajo iz potrebe po zagotavljanju učinkovitosti globe in spoštovanja načela sorazmernosti. Veliko podjetje, ki ima precejšnja finančna sredstva glede na druge udeležence kartela, lahko lažje pridobi potrebna sredstva za plačilo globe, kar z vidika zadostne odvračilnosti globe utemeljuje izrek sorazmerno višje globe – med drugim z uporabo določenega množitelja – kot se jo za isto kršitev izreče podjetju, ki takih sredstev nima. Za določitev globe je zlasti pomembno upoštevati skupni promet vsakega podjetja, udeleženega v kartelu.

Z odvračilnim ciljem, ki ga Komisija upravičeno želi uresničiti pri določitvi zneska globe, se želi zagotoviti, da bodo podjetja spoštovala pravila o konkurenci, ki so za izvajanje njihovih dejavnosti na ozemlju Skupnosti ali Evropskega gospodarskega prostora določena s Pogodbo. Iz tega izhaja, da se odvračilni množitelj, ki je lahko vključen v izračun globe, presoja glede na več dejavnikov, in ne samo glede na poseben položaj zadevnega podjetja. To načelo se med drugim uporabi, kadar Komisija določi odvračilni množitelj, ki se uporabi pri globi za določeno podjetje.

(Glej točke od 243 do 246.)

14. Okoliščina, na podlagi katere je več družb solidarno zavezanih za plačilo globe, ker skupaj tvorijo podjetje v smislu člena 81 ES, ne pomeni – glede uporabe zgornje meje, določene v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003 – da se obveznost vsake omeji na 10 % prometa, ki ga je ustvarila v zadnjem poslovnem letu. Zgornja meja 10 % v smislu te določbe mora biti namreč izračunana na podlagi skupnega prometa vseh družb, ki sestavljajo enotni gospodarski subjekt, ki deluje kot podjetje v smislu člena 81 ES, saj je lahko le skupni promet družb, ki tvorijo podjetje, pokazatelj velikosti in gospodarske moči zadevnega podjetja.

(Glej točki 253 in 313.)

15. V točki 2 Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) Pogodbe ESPJ, je kot primer obteževalnih okoliščin navedena ponovljena kršitev iste vrste in istega(-ih) podjetja(-ij). Pojem ponovne kršitve, kakor se razume v več nacionalnih pravnih redih, pomeni, da je neka oseba ponovila kršitve po tem, ko je za podobne kršitve že bila kaznovana. Morebitno povratništvo je eden od elementov, ki ga je treba upoštevati pri analizi teže obravnavane kršitve.

Če Komisija pri uporabi obteževalne okoliščine v zvezi s ponovno kršitvijo upošteva pojem podjetja v smislu člen 81 ES in meni, da je isto podjetje ponovilo kršitev, ne glede na to, da v zadevne kršitve vpletene pravne osebe niso bile enake, mora v podporo svoji trditvi predložiti obrazložene in natančne elemente.

Kadar so spremembe v strukturi in nadzoru zadevnih družb še posebej zapletene, mora Komisija predložiti obrazložene in natančne podatke o razvoju družb, ki so bile v lasti zadevnega podjetja pred kršitvijo, in navesti vse potrebne obrazložene elemente za ugotovitev, da so družbe, na katere se nanaša njena odločba, in družbe, na katere se nanašata prejšnji odločbi, isto podjetje v smislu člena 81 ES.

(Glej točke od 293 do 295, 298, 299 in 302.)

16. V skladu s točko 3, druga alinea, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) Pogodbe ESPJ, je lahko dejansko neizvajanje kršitvenih sporazumov olajševalna okoliščina. Vendar dejstvo, da podjetje, katerega sodelovanje pri usklajevanju s konkurenti je ugotovljeno, na trgu ni ravnalo tako, kot se je dogovorilo s konkurenti, ni nujno element, ki se mora kot olajševalna okoliščina upoštevati pri določitvi zneska globe, ki se mora naložiti.

Podjetje, ki kljub usklajevanju s konkurenti na trgu vodi bolj ali manj neodvisno politiko, lahko samo poskuša uporabiti kartel v svojo korist in podjetje, ki se ne oddalji od sklepov sestanka, na katerem je sodelovalo, načeloma ohrani popolno odgovornost glede sodelovanja v kartelu. Zato mora Komisija priznati, da obstaja olajševalna okoliščina, ker se kartel ni izvajal, le če lahko podjetje, ki uveljavlja to okoliščino, dokaže, da je jasno in bistveno nasprotovalo izvajanju tega kartela, in sicer tako, da je oviralo njegovo izvajanje, in če ni vzbujalo vtisa, da spoštuje sporazum, in s tem spodbudilo drugih podjetij k izvajanju zadevnega kartela. Podjetja bi tako preveč preprosto zmanjšala tveganje plačila visoke globe, če bi lahko imela korist od nedopustnega kartela in bi bila deležna znižanja globe, ker so imela le manjšo vlogo pri izvajanju kršitve, medtem ko je njihov odnos spodbudil druga podjetja, da ravnajo za konkurenco škodljiveje.

(Glej točki 306 in 307.)

SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (prvi senat)

z dne 13. julija 2011( )

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg butadienskega kavčuka in emulzijskega stiren-butadienskega kavčuka – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Odgovornost za kršitev – Enotna kršitev – Dokaz o obstoju omejevalnega sporazuma – Globe – Teža in trajanje kršitve – Obteževalne okoliščine“

V zadevi T‑59/07,

Polimeri Europa SpA s sedežem v Brindisiju (Italija), ki jo zastopata M. Siragusa in F. Moretti, odvetnika,

tožeča stranka,

proti

Evropski komisiji, ki jo zastopajo V. Di Bucci, G. Conte in V. Bottka, zastopniki,

tožena stranka,

zaradi predloga za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2006) 5700 konč. z dne 29. novembra 2006 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (Zadeva COMP/F/38.638 – Butadienski kavčuk in emulzijski stiren-butadienski kavčuk) ali, podredno, za odpravo ali znižanje globe, ki je bila naložena družbi Polimeri Europa SpA.,

SPLOŠNO SODIŠČE (prvi senat),

v sestavi F. Dehousse (poročevalec), v funkciji predsednika, I. Wiszniewska-Białecka, sodnica, in N. Wahl, sodnik,

sodna tajnica: K. Pocheć, administratorka,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 21. oktobra 2009,

izreka naslednjo

Sodbo

Dejansko stanje

1 Komisija Evropskih skupnosti je z Odločbo C(2006) 5700 konč. z dne 29. novembra 2006 (Zadeva COMP/F/38.638 – Butadienski kavčuk in emulzijski stiren-butadienski kavčuk, v nadaljevanju: izpodbijana odločba) ugotovila, da je več podjetij kršilo člen 81(1) ES in člen 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) s sodelovanjem v kartelu na trgu zgoraj navedenih proizvodov.

2 Naslovniki izpodbijane odločbe so ta podjetja:

– Bayer AG s sedežem v Leverkusnu (Nemčija);

– The Dow Chemical Company s sedežem v Midlandu, Michigan (Združene države) (v nadaljevanju: Dow Chemical);

– Dow Deutschland Inc. s sedežem Schwalbachu (Nemčija);

– Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (nekdanja Dow Deutschland GmbH & Co. OHG) s sedežem v Schwalbachu;

– Dow Europe s sedežem v Horgnu (Švica);

– Eni SpA s sedežem v Rimu (Italija);

– Polimeri Europa SpA s sedežem v Brindisiju (Italija) (v nadaljevanju: Polimeri);

– Shell Petroleum NV s sedežem v Haagu (Nizozemska);

– Shell Nederland BV s sedežem v Haagu;

– Shell Nederland Chemie BV s sedežem v Rotterdamu (Nizozemska);

– Unipetrol a.s. s sedežem v Pragi (Češka republika);

– Kaučuk a.s. s sedežem v Kralupih na Vltavi (Češka republika);

– Trade-Stomil sp. z o.o. s sedežem v Lodžu (Poljska) (v nadaljevanju: Stomil).

3 Družbe Dow Deutschland, Dow Deutschland Anlagengesellschaft in Dow Europe so v celoti pod neposrednim ali posrednim nadzorom družbe Dow Chemical (v nadaljevanju skupaj: Dow) (točke od 16 do 21 obrazložitve izpodbijane odločbe).

4 Dejavnost družbe Eni v zvezi z zadevnimi proizvodi je sprva opravljala družba EniChem Elastomeri Srl, ki je bila pod posrednim nadzorom družbe Eni prek njene hčerinske družbe EniChem SpA (v nadaljevanju: EniChem SpA). Družba EniChem Elastomeri se je 1. novembra 1997 združila z družbo EniChem SpA. Družba Eni je nadzorovala 99,97 % družbe EniChem SpA. Družba EniChem SpA je 1. januarja 2002 prenesla svojo strateško kemično dejavnost (skupaj z dejavnostjo, povezano z butadienskim in emulzijskim stiren-butadienskim kavčukom) na hčerinsko družbo Polimeri, ki je bila v njeni stoodstotni lasti. Družbo Polimeri od 21. oktobra 2002 neposredno in v celoti nadzira družba Eni. Družba EniChem SpA je 1. maja 2003 spremenila svojo firmo v Syndial SpA (točke od 26 do 32 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija v izpodbijani odločbi uporablja poimenovanje „EniChem“ za vse družbe v lasti družbe Eni (v nadaljevanju: EniChem) (točka 36 obrazložitve izpodbijane odločbe).

5 Družba Shell Nederland Chemie je hčerinska družba družbe Shell Nederland, ki je v celoti pod nadzorom družbe Shell Petroleum (v nadaljevanju skupaj: Shell) (točke od 38 do 40 obrazložitve izpodbijane odločbe).

6 Družba Kaučuk je bila ustanovljena leta 1997 z združitvijo družb Kaučuk Group a.s. in Chemopetrol Group a.s. Družba Unipetrol je 21. julija 1997 pridobila vsa sredstva, pravice in obveznosti združenih družb. Družba Unipetrol je lastnica 100 % kapitala družbe Kaučuk (točki 45 in 46 obrazložitve izpodbijane odločbe). Poleg tega je v izpodbijani odločbi navedeno, da je družbo Kaučuk (in njeno predhodnico družbo Kaučuk Group) od leta 1991 do 28. februarja 2003 pri izvozu zastopala družba Tavorex s.r.o. (v nadaljevanju: Tavorex) s sedežem v Češki republiki. V izpodbijani odločbi je navedeno tudi, da je družba Tavorex od leta 1996 družbo Kaučuk zastopala na sestankih evropskega združenja za sintetični kavčuk (točka 49 obrazložitve izpodbijane odločbe).

7 Družba Stomil je glede na izpodbijano odločbo poljskega proizvajalca, in sicer družbo Chemical Company Dwory S.A. (v nadaljevanju: Dwory), pri njegovi izvozni dejavnosti zastopala najmanj 30 let, vsaj do leta 2001. V izpodbijani odločbi je še navedeno, da je družba Stomil v letih od 1997 do 2000 zastopala družbo Dwory na sestankih evropskega združenja za sintetični kavčuk (točka 51 obrazložitve izpodbijane odločbe).

8 Upoštevno obdobje kršitve je trajalo od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002 (za družbe Bayer, Eni in Polimeri), od 20. maja 1996 do 31. maja 1999 (za družbe Shell Petroleum, Shell Nederland in Shell Nederland Chemie), od 1. julija 1996 do 28. novembra 2002 (za družbo Dow Chemical), od 1. julija 1996 do 27. novembra 2001 (za družbo Dow Deutschland), od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002 (za družbi Unipetrol in Kaučuk), od 16. novembra 1999 do 22. februarja 2000 (za družbo Stomil), od 22. februarja 2001 do 28. februarja 2002 (za družbo Dow Deutschland Anlagengesellschaft) in od 26. novembra 2001 do 28. novembra 2002 (za družbo Dow Europe) (točke od 476 do 485 obrazložitve in člen 1 izreka izpodbijane odločbe).

9 Butadienski kavčuk (v nadaljevanju: BK) in emulzijski stiren-butadienski kavčuk (v nadaljevanju: SBK) sta vrsti sintetičnega kavčuka, ki se uporabljata zlasti pri proizvodnji pnevmatik. Ta proizvoda sta zamenljiva tako drug z drugim kot tudi z drugimi sintetičnimi kavčuki in z naravnim kavčukom (točke od 3 do 6 obrazložitve izpodbijane odločbe).

10 Poleg proizvajalcev, navedenih v izpodbijani odločbi, so na območju EGP manjše količine BK in SBK prodajali tudi drugi proizvajalci iz Azije in Vzhodne Evrope. Sicer pa veliki proizvajalci pnevmatik velik del BK proizvedejo sami (točka 54 obrazložitve izpodbijane odločbe).

11 Družba Bayer je 20. decembra 2002 navezala stik s službami Komisije in izrazila željo po sodelovanju na podlagi Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (UL 2002, C 45, str. 3, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi), in sicer glede BK in SBK. V zvezi s SBK je družba Bayer podala ustno izjavo, v kateri je opisala dejavnosti kartela. Ta izjava je bila posneta na kaseto (točka 67 obrazložitve izpodbijane odločbe).

12 Družba Bayer je 14. januarja 2003 podala ustno izjavo, v kateri je opisala dejavnost kartela v zvezi z BK. Ta izjava je bila posneta na kaseto. Družba Bayer je predložila tudi zapisnike sestankov odbora za BK Evropskega združenja za sintetični kavčuk (točka 68 obrazložitve izpodbijane odločbe).

13 Komisija je 5. februarja 2003 družbi Bayer vročila odločbo o odobritvi pogojne imunitete pred globami (točka 69 obrazložitve izpodbijane odločbe).

14 Komisija je 27. marca 2003 v skladu s členom 14(3) Uredbe Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prve uredbe o izvajanju členov [81 ES] in [82 ES] (UL 1962, 13, str. 204), v prostorih družbe Dow Deutschland & Co. opravila preveritveni obisk (točka 70 obrazložitve izpodbijane odločbe).

15 Komisija je med septembrom 2003 in julijem 2006 na podjetja, ki so navedena v izpodbijani odločbi, naslovila več zahtev po informacijah na podlagi člena 11 Uredbe št. 17 in člena 18 Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL 2003, L 1, str. 1) (točka 71 obrazložitve izpodbijane odločbe).

16 Družbi Dow Deutschland in Dow Deutschland & Co. sta se 16. oktobra 2003 srečali s službami Komisije in izrazili željo po sodelovanju na podlagi obvestila o ugodni obravnavi. Na tem srečanju je bila ustno predstavljena dejavnost kartela za BK in SBK. Ta predstavitev je bila posneta. Predan je bil tudi spis z dokumenti o kartelu (točka 72 obrazložitve izpodbijane odločbe).

17 Družba Dow Deutschland je bila 4. marca 2005 obveščena o namenu Komisije, da ji prizna zmanjšanje globe za od 30 do 50 % (točka 73 obrazložitve izpodbijane odločbe).

18 Komisija je 7. junija 2005 začela postopek in podjetjem, ki so naslovniki izpodbijane odločbe – razen družbi Unipetrol – in družbi Dwory poslala prvo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Prvo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah je bilo sprejeto tudi zoper družbo Tavorex, vendar ji ni bilo vročeno, saj je bila od oktobra 2004 v stečaju. Postopek zoper njo je bil torej ustavljen (točki 49 in 74 obrazložitve izpodbijane odločbe).

19 Zadevna podjetja so predložila pisne pripombe v zvezi s tem prvim obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah (točka 75 obrazložitve izpodbijane odločbe). Omogočen jim je bil tudi vpogled v spis z uporabo zgoščenke ter dostop do ustnih izjav in z njimi povezanih dokumentov v prostorih Komisije (točka 76 obrazložitve izpodbijane odločbe).

20 Družba Manufacture française des pneumatiques Michelin (v nadaljevanju: Michelin) je 3. novembra 2005 vložila predlog za intervencijo. Pisne pripombe je predložila 13. januarja 2006 (točka 78 obrazložitve izpodbijane odločbe).

21 Komisija je 6. aprila 2006 na podjetja, ki so naslovniki izpodbijane odločbe, naslovila drugo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Zadevna podjetja so v zvezi s tem predložila pisne pripombe (točka 84 obrazložitve izpodbijane odločbe).

22 Družba Michelin je 12. maja 2006 vložila pritožbo na podlagi člena 5 Uredbe Komisije (ES) št. 773/2004 z dne 7. aprila 2004 zvezi z vodenjem postopkov Komisije v skladu s členoma 81 [ES] in 82 [ES] (UL L 123, str. 18) (točka 85 obrazložitve izpodbijane odločbe).

23 Podjetja, ki so naslovniki izpodbijane odločbe, razen družbe Stomil, in družba Michelin so se 22. junija 2006 udeležili zaslišanja pred Komisijo (točka 86 obrazložitve izpodbijane odločbe).

24 Komisija je zaradi pomanjkanja dokazov o sodelovanju družbe Dwory v kartelu postopke v zvezi njo ustavila (točka 88 obrazložitve izpodbijane odločbe). Odločila se je tudi, da postopek prav tako ustavi v zvezi z družbo Syndial (točka 89 obrazložitve izpodbijane odločbe).

25 Poleg tega je Komisija, potem ko sta se sprva uporabljali dve številki zadev (COMP/E-1/38.637 za BK in COMP/E-1/38.638 za SBK), po prvem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah uporabljala samo eno številko (COMP/F/38.638) (točki 90 in 91 obrazložitve izpodbijane odločbe).

26 Upravni postopek se je 29. novembra 2006 končal tako, da je Komisija sprejela izpodbijano odločbo.

27 V skladu s členom 1 izreka izpodbijane odločbe so ta podjetja s tem, da so v navedenih obdobjih sodelovala pri enotnem in trajajočem sporazumu, v okviru katerega so se dogovarjala o določitvi ciljnih cen, o razdelitvi kupcev na podlagi sporazumov o nenapadanju in o izmenjavi občutljivih poslovnih podatkov glede cen, konkurentov in kupcev v sektorjih BK in SBK, kršila člen 81 ES in člen 53 EGP:

a) družba Bayer od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002;

b) družba Dow Chemical od 1. julija 1996 do 28. novembra 2002; družba Dow Deutschland od 1. julija 1996 do 27. novembra 2001; družba Dow Deutschland Anlagengesellschaft od 22. februarja 2001 do 28. februarja 2002; družba Dow Europe od 26. novembra 2001 do 28. novembra 2002;

c) družba Eni od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002; družba Polimeri od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002;

d) družba Shell Petroleum od 20. maja 1996 do 31. maja 1999; družba Shell Nederland od 20. maja 1996 do 31. maja 1999; družba Shell Nederland Chemie od 20. maja 1996 do 31. maja 1999;

e) družba Unipetrol od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002; družba Kaučuk od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002;

f) družba Stomil od 16. novembra 1999 do 22. februarja 2000.

28 Komisija je na podlagi dejanskih ugotovitev in pravne presoje, opravljene v izpodbijani odločbi, zadevnim podjetjem naložila globe, ki jih je določila v skladu z metodologijo, opisano v Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) Pogodbe ESPJ (UL 1998, C 9, str. 3, v nadaljevanju: Smernice) in v obvestilu o ugodni obravnavi.

29 V členu 2 izreka izpodbijane odločbe so naložene te globe:

a) družbi Bayer: 0 EUR;

b) družbi Dow Chemical: 64,575 milijona EUR, od tega:

i) 60,27 milijona EUR solidarno z družbo Dow Deutschland;

ii) 47,355 milijona EUR solidarno z družbama Dow Deutschland Anlagengesellschaft in Dow Europe;

c) družbama Eni in Polimeri solidarno: 272,25 milijona EUR;

d) družbam Shell Petroleum, Shell Nederland in Shell Nederland Chemie solidarno: 160,875 milijona EUR;

e) družbama Unipetrol in Kaučuk solidarno: 17,55 milijona EUR;

f) družbi Stomil: 3,8 milijona EUR.

30 Člen 3 izreka izpodbijane odločbe podjetjem, naštetim v členu 1 izreka, odreja, da – če še niso – takoj prekinejo kršitve, navedene v tem členu, in da se odslej vzdržijo vsakega dejanja ali ravnanja, opisanega v členu 1, ter vsakega ukrepa z enakim namenom ali učinkom.

Postopek in predlogi strank

31 Družba Polimeri je v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 20. februarja 2007 vložila to tožbo.

32 Ker eden od članov senata ni mogel opravljati sodniške funkcije, je bil s sklepom predsednika Splošnega sodišča z dne 1. aprila 2009 za dopolnitev senata določen N. Wahl.

33 Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Splošno sodišče (prvi senat) odločilo, da začne ustni postopek.

34 Splošno sodišče je v okviru ukrepov procesnega vodstva, določenih v členu 64 Poslovnika Splošnega sodišča, stranki pozvalo, naj odgovorita na nekatera vprašanja in naj mu predložita nekatere dokumente. Stranki sta ti zahtevi izpolnili v predpisanem roku.

35 Stranki sta na obravnavi 21. oktobra 2009 ustno podali navedbe in odgovorili na ustna vprašanja Splošnega sodišča.

36 Družba Polimeri Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– izvede predlagane pripravljalne ukrepe;

– izpodbijano odločbo razglasi za v celoti ali delno nično s posledicami za višino globe;

– podredno, odpravi ali zniža globo;

– vsekakor Komisiji naloži plačilo stroškov.

37 Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbo zavrne;

– družbi Polimeri naloži plačilo stroškov.

Pravo

38 Družba Polimeri v utemeljitev svojih predlogov v bistvu navaja šestnajst tožbenih razlogov v zvezi s kršitvami postopka, vsebino izpodbijane odločbe in določitvijo zneska globe.

I – Tožbeni predlogi za razglasitev delne ničnosti izpodbijane odločbe

A – Tožbeni razlogi v zvezi s kršitvami postopka

1. Prvi tožbeni razlog: nepravilna uporaba obvestila o ugodni obravnavi

a) Trditve strank

39 Družba Polimeri trdi, da „90 %“ izpodbijane odločbe temelji na izjavah družb Bayer in Dow. Izpodbijana odločba naj bi se v glavnem sklicevala na ustne izjave. Dokumentov, predloženih kot dokaz, naj bi bilo sicer zelo malo in naj bi jih bilo mogoče razlagati na več načinov.

40 Namen ustnih izjav naj bi bil Komisiji omogočiti začetek preiskave. V obravnavani zadevi pa naj bi te izjave služile kot sredstvo za ugotavljanje dejanskega stanja, pri čemer naj bi tako precej nadomestile samo preiskavo, ter kot sredstvo pritiska na podjetja, ki so sodelovala s Komisijo.

41 Natančneje, družba Polimeri ugotavlja, da je izjava družbe Bayer z dne 20. decembra 2002 služila izvedbi edinega preveritvenega obiska, v konkretnem primeru pri družbi Dow. Pri nobenem drugem podjetju, ki ga je družba Bayer omenila v svoji prvi izjavi, tak preveritveni obisk ni bil opravljen.

42 Drugič, predloženi dokazi naj bi bili zelo skromni in nejasni. Te dokumente bi bilo mogoče razlagati kot dokaz o izmenjavi občutljivih informacij ali o sporazumih, lahko pa bi samo odražali podatke o tržnih cenah, ki so znani v celotnem sektorju in izvirajo iz drugih virov.

43 Družba Polimeri še posebej izpostavlja zapiske enega od udeležencev sestanka v Düsseldorfu (Nemčija) 21. februarja 1996, ki jih je priložila tožbi. Komisija naj bi sprva te dokumente uporabila kot dokaz za sporazum o cenah, potem pa sklenila, da navedeni sestanek ni bil del sestankov domnevnega kartela in zadevne dokumente umaknila iz obremenilnih dokazov. Ti dokumenti pa naj bi bili ravno tako ali še bolj podrobni kot drugi dokumenti istega udeleženca, ki jih je Komisija opredelila kot dokaz za nezakonite sporazume.

44 V tem okviru naj bi se podjetja spodbujalo k temu, da v svojih izjavah dodajo nedokazljive podrobnosti. Prvi katastrofalen učinek te politike naj bi ponazarjale izjave iz drugega kroga zaslišanj. Družba Polimeri tako opozarja na to, da je Komisija na sestanku z dvema zaposlenima družbe Dow (g. N. in F.) 12. decembra 2005 postavljala ad hoc vprašanja, da bi ti dve osebi prisilila k „naklonjenim“ izjavam v zvezi z domnevnimi sestanki kartela, pa tudi v zvezi z morebitnimi zvišanji cen, ki so predmet domnevnih sporazumov. Komisija naj bi šla celo tako daleč, da je sama predložila podatke o mogočih zvišanjih cen, ker pa ni dosegla želenih rezultatov, naj tega v izpodbijani odločbi ne bi omenila. Podobno naj bi točka 244 obrazložitve izpodbijane odločbe kazala na to, da je bila družba Dow „prisiljena“ pričati. Izjava družbe Dow z dne 17. novembra 2005 naj bi kazala tudi na to, da je spremenila svojo različico dejanskega stanja po tem, ko se je seznanila z izjavami družbe Bayer. Ugotovitev Komisije v zvezi s tem naj ne bi odražala izjav družbe Dow. V istem smislu naj bi izjava družbe Bayer z dne 6. decembra 2005 o sestanku v Düsseldorfu 21. februarja 1996 (glej točko 43 zgoraj) kazala na to, da se je navedena družba obdolžila za dejanja, ki jih ni storila.

45 Tretjič, družba Polimeri navaja, da je edina zakonodajna omemba položaja izjav, prejetih v okviru pooblastila Komisije za preiskavo, v členu 19(1) Uredbe št. 1/2003. Nesporno pa naj bi bilo, da Komisija ustnih izjav podjetij v okviru zahteve za imuniteto ne more uporabiti kot odločilni dokaz za obstoj kartela. To naj bi izhajalo iz tega, da so te izjave podjetij njim v korist. Glede na to, da naj bi Komisija – po mnenju družbe Polimeri – navedenim izjavam dajala prevladujoč pomen (družba Polimeri še posebej poudarja, da so od petnajstih sestankov, ki jih Komisija navaja kot sestanke med konkurenti, samo štirje tudi pisno dokazani), naj bi navedba, da „popolno zanikanje priznanja [družb Syndial in Polimeri], da sta sodelovali (v kartelu ali pri konkretnem ravnanju), samo po sebi ne more prevladati nad dokazi, s katerimi Komisija razpolaga“ (točka 327 obrazložitve izpodbijane odločbe), odražala sistem, v katerem tožnik, ki je tudi sodnik, nekaznovano uporablja svoja pooblastila.

46 Sodna praksa, na katero se v točkah od 203 do 205 obrazložitve izpodbijane odločbe sklicuje Komisija, naj poleg tega ne bi potrjevala njenih trditev. Splošno sodišče naj bi tako menilo, da izjave družbe, obtožene sodelovanja v kartelu, katere pravilnost izpodbija več drugih obtoženih družb, ni mogoče šteti za zadosten dokaz obstoja kršitve, ki so jo storile te družbe, ne da bi to potrjevali drugi dokazi (sodba Splošnega sodišča z dne 8. julija 2004 v združenih zadevah JFE Engineering in drugi proti Komisiji, T-67/00, T-68/00, T-71/00 in T-78/00, ZOdl., str. II-2501). Ta pristop naj bi Sodišče po vložitvi pritožbe potrdilo.

47 Družba Polimeri dodaja, da njene trditve ne zadevajo „vsebine zadeve“, kot naj bi v svojih pisanjih trdila Komisija. Po mnenju družbe Polimeri njeni očitki zadevajo poseg v pravico do obrambe zaradi obrnitve dokaznega bremena kot posledice zelo svojevrstne uporabe izjav podjetij, ki so prosila za ugodno obravnavo. Družba Polimeri ugotavlja, da je Komisija pri osmem tožbenem razlogu odgovorila na njene trditve in se sklicevala na sodno prakso v zvezi z dokaznim bremenom. Vendar naj sodna praksa v zvezi s tem ne bi bila upoštevna, ker je bila v zadevah, na katere se sklicuje Komisija, vpletenost podjetij podprta z dokaznimi listinami. V obravnavani zadevi naj bi izpodbijana odločba vsebovala splošni del, ki naj ne bi bil nič drugega kot sestavljanka izjav.

48 Komisija navaja, da se očitki družbe Polimeri nanašajo na dokazovanje kršitve in torej na vsebino zadeve, in ne na domnevne kršitve postopka. Komisija zato napotuje na tisti del odgovora na tožbo, ki se nanaša na domnevne napake pri oceni dokazov o obstoju kartela.

b) Presoja Splošnega sodišča

49 V uvodu je treba ugotoviti, da čeprav se nekatere trditve v okviru prvega tožbenega razloga nanašajo na dokazovanje kršitve in so torej neupoštevne pri tožbenih razlogih v zvezi s kršitvami postopka, ki so bile domnevno storjene pri sprejetju izpodbijane odločbe, družba Polimeri nasploh izpodbija tudi to, da je Komisija izjave podjetij uporabila kot dokaze. Družba Polimeri v zvezi s tem v bistvu navaja, da se izjavam podjetij pripisuje prevelik pomen v škodo dokaznih listin in da navedene izjave niso verodostojne.

50 Treba je opozoriti, da mora Komisija glede izvedbe dokaza kršitve člena 81(1) ES dokazati kršitve, ki jih ugotovi, in predložiti dokaze, s katerimi lahko pravno zadostno dokaže obstoj okoliščin, ki pomenijo kršitev (sodbi Sodišča z dne 17. decembra 1998 v zadevi Baustahlgewebe proti Komisiji, C‑185/95 P, Recueil, str. I‑8417, točka 58, in z dne 8. julija 1999 v zadevi Komisija proti Anic Partecipazioni, C-49/92 P, str. I-4125, točka 86). Tako je nujno, da Komisija predloži natančne in skladne dokaze, da bi utemeljila trdno prepričanje, da je bila kršitev storjena (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 6. julija 2000 v zadevi Volkswagen proti Komisiji, T‑62/98, Recueil, str. II‑2707, točka 43 in navedena sodna praksa).

51 Poleg tega so v okviru protikonkurenčnih ravnanj in sporazumov dejavnosti običajno tajne, sestanki so skrivni, dokumentacija o tem pa je, kolikor je mogoče, omejena. Iz tega je mogoče sklepati, da gre običajno, tudi če Komisija najde listine, ki jasno dokazujejo nedovoljeno navezovanje stikov med gospodarskimi subjekti, le za nepopolna in posamezna dokazila, tako da je treba posamezne podrobnosti pogosto rekonstruirati s sklepanjem. Zato je v večini primerov treba o obstoju ravnanja ali protikonkurenčnega sporazuma sklepati iz več naključij in indicev, ki lahko, če se obravnavajo skupaj in če ni drugih skladnih pojasnil, pomenijo dokaz o kršitvi konkurenčnih pravil (sodbi Sodišča z dne 7. januarja 2004 v združenih zadevah Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P in C-219/00 P, Recueil, str. I‑123, točke od 55 do 57, in z dne 25. januarja 2007 v združenih zadevah Sumitomo Metal Industries in Nippon Steel proti Komisiji, C-403/04 P in C‑405/04 P, ZOdl., str. I-729, točka 51).

52 V tem okviru nobeno pravilo niti nobeno splošno načelo prava Skupnosti Komisiji ne prepoveduje, da se v razmerju do podjetja opre na izjave drugih obdolženih podjetij. Če ne bi bilo tako, potem bi bilo dokazno breme glede ravnanj, ki je na strani Komisije, v nasprotju s členoma 81 ES in 82 ES ter preveliko in nezdružljivo z nalogo nadzora nad pravilno uporabo teh določb, ki ji je dana na podlagi Pogodbe ES (sodba Splošnega sodišča z dne 20. aprila 1999 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, imenovana „PVC II,“ od T-305/94 do T-307/94, od T-313/94 do T-316/94, T-318/94, T-325/94, T‑328/94, T-329/94 in T-335/94, Recueil, str. II-931, točka 512, in zgoraj v točki 46 navedena sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 192).

53 Poleg tega imajo izjave, dane v imenu podjetij, nezanemarljivo dokazno vrednost, saj pripeljejo do precejšnjih pravnih in gospodarskih tveganj (glej v tem smislu zgoraj v točki 46 navedeno sodbo JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točki 205 in 211, in zgoraj v točki 51 navedeno sodbo Sumitomo Metal Industries in Nippon Steel proti Komisiji, točka 103).

54 Res je, da izjave družbe, obtožene sodelovanja v kartelu, katere pravilnost izpodbija več drugih družb, obtoženih sodelovanja v istem kartelu, ni mogoče šteti za zadosten dokaz obstoja kršitve, ki so jo storile te družbe, ne da bi to potrjevali drugi dokazi (zgoraj v točki 46 navedena sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 219).

55 Vendar v obravnavani zadevi izpodbijana odločba temelji na izjavah več družb, in sicer na izjavah družb Bayer, Dow in Shell, ki se ujemajo in tako podpirajo druga drugo (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 26. aprila 2007 v združenih zadevah Bolloré in drugi proti Komisiji, T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 in T‑136/02, ZOdl., str. II‑947, točka 168). Sicer pa ni sporno, da izpodbijana odločba temelji tudi na dokaznih listinah, še posebej na ročno napisanih zapiskih s sestankov. To, da družba Polimeri izpodbija dokazno vrednost teh listin, ne more vplivati na izpodbijano odločbo v smislu postopka, ki ga je vodila Komisija.

56 Na podlagi navedenega ni mogoče sklepati, da izpodbijana odločba vsebuje take kršitve postopka, ki bi vplivale na njeno zakonitost.

57 Druge trditve družbe Polimeri ne morejo izpodbiti te ugotovitve.

58 Kar zadeva trditev, da se Komisija ne more opirati na izjave, dane na podlagi obvestila o ugodni obravnavi, je treba ugotoviti, prvič, da nobena določba Komisiji ne prepoveduje uporabe teh izjav za dokazovanje obstoja kršitve konkurenčnih pravil. Drugič, ni mogoče šteti, da so te izjave brez dokazne vrednosti, ker je treba izjave, ki nasprotujejo interesom avtorja, praviloma šteti za še posebej zanesljive dokaze (zgoraj v točki 55 navedena sodba Bolloré in drugi proti Komisiji, točka 166). Tretjič, čeprav je nekaj nezaupanja do prostovoljnih navedb glavnih udeleženk nezakonitega kartela nekaj običajnega, ker bi verjetno želeli nekateri udeleženci zmanjšati pomen svojega prispevka h kršitvi in poudariti prispevek preostalih, to ne spremeni dejstva, da ta trditev družbe Polimeri ni v skladu z logiko postopka, predvidenega v obvestilu o ugodni obravnavi. Dejstvo, da se z zahtevo za uporabo obvestila o ugodni obravnavi želi doseči znižanje globe, namreč ne spodbuja nujno k temu, da se predložijo izkrivljeni dokazi o dejanskem ravnanju preostalih udeleženk kartela. Vsak poskus zavajanja Komisije lahko vzbudi dvom o odkritosti in popolnosti sodelovanja predlagatelja in s tem ogrozi njegovo možnost, da je deležen neokrnjene ugodne obravnave na podlagi obvestila o ugodni obravnavi (sodba Splošnega sodišča z dne 16. novembra 2006 v zadevi Peróxidos Orgánicos proti Komisiji, T-120/04, ZOdl., str. II-4441, točka 70). Zlasti je treba ugotoviti, da kadar neka oseba prizna, da je storila kršitev, in tako potrdi obstoj dejstev, ki presegajo tista dejstva, o obstoju katerih se lahko neposredno sklepa iz zadevnih dokumentov, to dejstvo a priori, če ni okoliščin, ki bi lahko temu nasprotovale, pomeni, da se je ta oseba odločila govoriti resnico (zgoraj v točki 46 navedena sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 212).

59 Kar zadeva trditev, da naj bi bila nekatera podjetja „prisiljena“ dajati izjave, družba Polimeri dejansko uveljavlja kršitev načela dobrega upravljanja. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je med jamstvi, ki jih pravni red Skupnosti podeljuje v upravnih postopkih, med drugim navedeno načelo dobrega upravljanja, na katero se navezuje obveznost pristojne institucije, da skrbno in nepristransko preuči vse upoštevne elemente obravnavanega primera (sodbi Splošnega sodišča z dne 24. januarja 1992 v zadevi La Cinq proti Komisiji, T‑44/90, Recueil, str. II‑1, točka 86, in z dne 18. junija 2008 v zadevi Hoechst proti Komisiji, T‑410/03, ZOdl., str. II‑881, točka 129). Kršitev načela dobrega upravljanja pa lahko povzroči ničnost zadevne odločbe, če se dokaže, da bi bila lahko vsebina navedene odločbe drugačna, če ne bi bilo te nepravilnosti (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 16. decembra 1975 v združenih zadevah Suiker Unie in drugi proti Komisiji, od 40/73 do 48/73, 50/73, od 54/73 do 56/73, 111/73, 113/73 in 114/73, Recueil, str. 1663, točka 91; glej tudi zgoraj v točki 50 navedeno sodbo Volkswagen proti Komisiji, točka 283). Družba Polimeri v obravnavani zadevi takega dokaza ni predložila. V vsakem primeru pa, tudi če Splošno sodišče izjav podjetij, ki jih omenja družba Polimeri, zaradi domnevne kršitve načela dobrega upravljanja ne bi upoštevalo, to ne bi vplivalo na druge elemente v izpodbijani odločbi. Nič torej ne omogoča sklepa, da bi morala Komisija v navedenih okoliščinah ugotoviti, da ni bilo kršitve pravil o konkurenci.

60 Glede na navedeno je treba prvi tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.

2. Drugi tožbeni razlog: neupravičeno pošiljanje drugega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah

a) Trditve strank

61 Družba Polimeri poudarja, da je dodatno obveščanje zainteresiranih oseb o ugotovitvah o možnih kršitvah potrebno samo, če bi Komisija na podlagi preverjanja podjetja obtožila za nova dejanja ali bistveno spremenila dokaze o ugotovljenih kršitvah.

62 V obravnavani zadevi naj bi Komisija pošiljanje novega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah utemeljila s številnimi dokazi, ki jih je odkrila pri dodatni preiskavi po prejemu pisnih pripomb zainteresiranih strani na prvo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Omejila pa naj bi se samo na pridobivanje novih izjav istih družb in pogosto istih oseb v zvezi z dogodki, ki so bili že opisani v številnih izjavah.

63 Edini resnično nov element naj bi bil predlog za intervencijo družbe Michelin z dne 3. novembra 2005, ki je bil podrobneje opredeljen v stališčih z dne 13. januarja 2006 in s predložitvijo podatkov v zvezi z cenami, plačanimi njenim dobaviteljem v upoštevnem času. Kljub temu pa naj Komisija podatkov, ki jih je predložila družba Michelin, ne bi uporabila.

64 Novega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah naj torej ne bi upravičeval noben nov element niti se ne zdi zakonito glede na sodno prakso. Poleg tega naj bi povzročilo precejšnjo zamudo v postopku in povečalo napore, ki so jih podjetja morala vložiti v svojo obrambo.

65 Poleg tega naj bi bila vloga obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah izkrivljena, saj je bilo uporabljeno kot odgovor na trditve podjetij. Komisija naj bi odgovore družb Syndial in Polimeri prav tako uporabila kot sredstvo za potrditev svoje teze, elementi, ki bi zadnjo lahko oslabili, pa namerno niso bili upoštevani. Družba Polimeri v zvezi s tem navaja, da je iz podrobne kvantitativne analize cenovnih nihanj izginila vsakršna omemba razmerja med celotnim trgom proizvoda ali proizvodov in trgom, ki ga hipotetično nadzoruje domnevni kartel, kot tudi bistvena ugotovitev o medsebojni zamenljivosti naravnega in sintetičnega kavčuka.

66 Nazadnje, z izpodbijano odločbo naj bi se uvajala ogromna sprememba vrednotenja trga upoštevnih proizvodov glede na drugo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Navedeni trg naj bi bil v drugem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah za leto 2001 ocenjen na 820 milijonov EUR, v izpodbijani odločbi (točka 66 obrazložitve) pa na 550 milijonov EUR. Ta več kot 30-odstotna razlika, ki v izpodbijani odločbi ni nikjer pojasnjena, naj bi negativno vplivala na položaj podjetij. Spremenila naj bi razmerje med trgom, ki ga nadzirajo udeleženci domnevnega kartela, in „nenadzorovanim“ trgom. Prav tako naj bi spremenila položaj podjetij na trgu in torej njihovo hipotetično sposobnost vplivanja na konkurenčna gibanja. Navedeni elementi naj bi bili novi, zato družba Polimeri trdi, da gre za kršitev njene pravice do obrambe, ker v zvezi s tem ni mogla navajati svojih utemeljitev.

67 Komisija predlaga zavrnitev tožbenega razloga. V bistvu meni, da pri pošiljanju drugega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah v obravnavani zadevi ni bilo nobene nezakonitosti.

b) Presoja Splošnega sodišča

68 Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah je procesni in pripravljalni dokument, ki za zagotovitev učinkovitega izvajanja pravice do obrambe opredeljuje predmet upravnega postopka, ki ga je uvedla Komisija, in tako preprečuje, da bi se ta sklicevala na druge očitke v odločbi, s katero se zadevni postopek konča (sklep Sodišča z dne 18. junija 1986 v združenih zadevah British American Tobacco in Reynolds Industries proti Komisiji, 142/84 in 156/84, Recueil, str. 1899, točki 13 in 14; glej po analogiji sodbo Sodišča z dne 10. julija 2008 v zadevi Bertelsmann in Sony Corporation of America/Impala, C-413/06 P, ZOdl., str. I-4951, točka 63).

69 Poleg tega se dejstvo, da je Komisija sestavila obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, v nobenem primeru ne more šteti za dokaz, da je bila vzpostavljena domneva krivde zadevnega podjetja. V nasprotnem primeru bi lahko bilo z odprtjem celotnega postopka v tej zadevi kršeno načelo domneve nedolžnosti (sodba Sodišča z dne 21. septembra 2006 v zadevi JCB Service proti Komisiji, C‑167/04 P, ZOdl. str. I‑8935, točka 99).

70 V teh okoliščinah priprava drugega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah sama po sebi ne more voditi v ugotovitev kakršne koli nezakonitosti.

71 Kolikor bi se lahko razumelo, da družba Polimeri s svojimi trditvami dejansko uveljavlja kršitev načela razumnega roka, je treba spomniti, da je taka kršitev – če je dokazana – lahko razlog za razveljavitev le pri odločbi, s katero so ugotovljene kršitve, če je bilo dokazano, da je kršitev tega načela ogrozila pravico do obrambe zadevnih podjetij. Zunaj tega posebnega primera neupoštevanje obveznosti odločanja v razumnem roku ne vpliva na veljavnost upravnega postopka (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 21. septembra 2006 v zadevi Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied proti Komisiji, C‑105/04 P, ZOdl., str. I‑8725, točke od 42 do 44; glej tudi sodbi Splošnega sodišča z dne 14. februarja 2001 v zadevi Sodima proti Komisiji, T‑62/99, Recueil, str. II‑655, točka 94, in z dne 16. decembra 2003 v združenih zadevah Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied in Technische Unie proti Komisiji, T‑5/00 in T‑6/00, Recueil, str. II‑5761, točka 74).

72 V vsakem primeru pa bi bilo treba v obravnavani zadevi trditve družbe Polimeri šteti za splošne in z njimi ne bi bilo mogoče dejansko dokazati kršitve pravice do obrambe, ki jo je treba presojati glede na posebne okoliščine vsakega obravnavanega primera (glej v tem smislu zgoraj v točki 71 navedeno sodbo Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied proti Komisiji, točka 59, in zgoraj v točki 59 navedeno sodbo Hoechst proti Komisiji, točka 228).

73 Kar zadeva dejstvo, da naj bi drugo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah vsebovalo spremembe glede na prvo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, je treba spomniti, da je za ta procesni dokument značilno, da je začasen in da lahko presoja, ki jo pozneje opravi Komisija na podlagi pripomb, ki so jih v odgovor posredovale stranke, in drugih ugotovitev o dejstvih pripelje do drugačnih sklepov. Komisija mora namreč upoštevati dejavnike, ki izhajajo iz celotnega upravnega postopka, da bi bodisi odstopila od očitkov, ki ne bi bili utemeljeni, bodisi izboljšala ali dopolnila – glede dejanskega stanja in prava – svoje trditve za utemeljitev očitkov (glej zgoraj v točki 68 navedeno sodbo Bertelsmann in Sony Corporation of America/Impala, točka 63 in navedena sodna praksa). Zato lahko Komisija, če je glede dejanskega stanja in prava med obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah in končno odločbo upravičena do spremembe svoje utemeljitve, še toliko bolj upravičeno to stori med dvema obvestiloma o ugotovitvah o možnih kršitvah.

74 Nazadnje, kar zadeva dejstvo, da naj bi se z izpodbijano odločbo uvajala sprememba vrednotenja trga upoštevnih proizvodov, trditve družbe Polimeri ne podpirajo njenega tožbenega razloga. Drugi tožbeni razlog družbe Polimeri se namreč nanaša na to, da je Komisija poslala drugo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Družba Polimeri pa se s svojimi trditvami pritožuje nad tem, da ji Komisija med upravnim postopkom ni dala več možnosti za obrambo. Trditve družbe Polimeri v zvezi s tem so torej neučinkovite.

75 Vsekakor pa je treba spomniti, da je spoštovanje pravice do obrambe v vseh postopkih, ki lahko privedejo do sankcij, zlasti glob ali periodičnih denarni kazni, temeljno načelo prava Skupnosti, ki mora biti upoštevano tudi v upravnih postopkih (sodbi Sodišča z dne 13. februarja 1979 v zadevi Hoffmann-Laroche proti Komisiji, 85/76, Recueil, str. 461, točka 9, in z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Arbed proti Komisiji, C‑176/99 P, Recueil, str. I‑10687, točka 19, ter zgoraj v točki 71 navedena sodba Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied in Technische Unie proti Komisiji, točka 32). To načelo zahteva zlasti, da so v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga Komisija naslovi na podjetje, zoper katero namerava izreči sankcijo za kršitev pravil o konkurenci, navedeni vsi bistveni elementi, ki se mu očitajo, kot so očitana dejstva, opredelitev, ki je v zvezi z njimi podana, in dokazi, na katere se opira Komisija, da bi lahko to podjetje učinkovito uveljavljalo vse trditve v okviru upravnega postopka, ki poteka proti njemu (glej zgoraj navedeno sodbo Arbed proti Komisiji, točka 20 in navedena sodna praksa, in zgoraj v točki 59 navedeno sodbo Hoechst proti Komisiji, točka 421).

76 V obravnavani zadevi zadostuje ugotovitev, da – kot je utemeljeno navedla Komisija – zmanjšanje vrednosti trga BK in SBK v izpodbijani odločbi ni bilo sprejeto kot dokaz v breme zadevnih podjetij. Zato v zvezi s tem ni mogoče ugotoviti nobene kršitve pravice do obrambe družbe Polimeri. Poleg tega – kot je bilo opozorjeno v točki 73 zgoraj – je za obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah značilno, da je začasno in se lahko tako glede dejanskega stanja kot prava spremeni. To pa družbi Polimeri pred Splošnim sodiščem ne preprečuje izpodbijanja vrednotenja zadevnega trga v četrtem in desetem tožbenem razlogu te tožbe.

77 Glede na navedeno je treba drugi tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.

3. Tretji tožbeni razlog: kršitev pravice do obrambe družbe Polimeri

a) Trditve strank

78 Družba Polimeri ugotavlja, da je Komisija v izpodbijani odločbi izključila vsakršno možnost neposrednega pripisa odgovornosti družbi Syndial, je pa nanjo naslovila tako prvo kot drugo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah (točka 374 obrazložitve izpodbijane odločbe).

79 Posledica tega naj bi bila, da čeprav družba Polimeri v času med 20. majem 1996 in 1. januarjem 2002 ni opravljala dejavnosti proizvodnje in distribucije upoštevnih proizvodov, saj je dejavnosti v zvezi z BK in SBK prevzela šele 1. januarja 2002, ji je Komisija pripisala odgovornost za čas skoraj sedmih let (od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002) (točka 373 obrazložitve izpodbijane odločbe).

80 Zato naj družba Polimeri ne bi imela priložnosti odgovoriti na novo pravno presojo njene odgovornosti. Obstajala naj bi razlika med tem, da se ugotovi obstoj solidarne odgovornosti skupaj z družbo, ki je dejansko storila dejanja, ki pomenijo kršitev, in tem, da se ugotovi izključna odgovornost zadnjenavedene družbe za ves čas domnevnega kartela. Izključitev družbe Syndial iz naslovnikov izpodbijane odločbe naj bi torej pomembno vplivala na položaj družbe Polimeri in strategijo njene obrambe.

81 Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. V nasprotju s tem, v kar skuša prepričati družba Polimeri, ugotavlja, da ji je v obeh obvestilih o ugotovitvah o možnih kršitvah pripisala odgovornost za ves čas trajanja kartela. To, da je mogoče to odgovornost solidarno pripisati tudi družbi Syndial, ne more vplivati na strategijo obrambe družbe Polimeri. Poleg tega naj zadnja ne bi navedla, kako naj bi solidarna odgovornost družbe Syndial vodila v drugačen izid postopka.

b) Presoja Splošnega sodišča

82 Ugotoviti je treba, da družba Polimeri s tretjim tožbenim razlogom v bistvu uveljavlja kršitev pravice do obrambe, ker naj ji Komisija ne bi dovolila navesti stališč glede mogoče izključitve družbe Syndial iz naslovnikov izpodbijane odločbe.

83 Spoštovanje pravice do obrambe v vseh postopkih, ki lahko pripeljejo do sankcij, zlasti glob ali periodičnih denarni kazni, je temeljno načelo prava Skupnosti, ki mora biti upoštevano tudi v upravnih postopkih. To načelo zahteva zlasti, da so v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga Komisija naslovi na podjetje, zoper katero namerava izreči sankcijo za kršitev pravil o konkurenci, navedeni vsi bistveni elementi, ki se mu očitajo, kot so očitana dejstva, opredelitev, ki je v zvezi z njimi podana, in dokazi, na katere se opira Komisija, da bi lahko to podjetje učinkovito uveljavljalo vse trditve v okviru upravnega postopka, ki poteka proti njemu (glej zgoraj v točkah 74 in 75 navedeno sodno prakso).

84 Tretji tožbeni razlog družbe Polimeri temelji na premisi, da je Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah družbo EniChem SpA (postala Syndial) spoznala za odgovorno za obdobje od 20. maja 1996 do 1. januarja 2002, medtem ko je v izpodbijani odločbi Komisija za odgovorno spoznala samo družbo Polimeri, in to vključno z zgoraj navedenim obdobjem, v katerem ni opravljala dejavnosti proizvodnje in distribucije zadevnih proizvodov.

85 Prvič, v drugem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah je navedeno, da je treba družbo Polimeri – še posebej ob upoštevanju prenosa dejavnosti med družbama EniChem SpA in Polimeri 1. januarja 2002 in zaradi pripadnosti obeh družb istemu podjetju – šteti za odgovorno za kršitev za obdobje od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002. Zato je bila družbi Polimeri v drugem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah – tako kot v izpodbijani odločbi (točke od 365 do 373) – pripisana odgovornost za celotno obdobje kršitve, torej vključno z dejanji, ki jih je pred 1. januarjem 2002 storila družba EniChem SpA.

86 Drugič, v drugem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah je navedeno, da ker je družba EniChem SpA med 1. januarjem in 20. oktobrom 2002 nadzirala 100 % kapitala družbe Polimeri, je družba Syndial solidarno odgovorna za kršitev družbe Polimeri za to obdobje. Zato je bila družbi Syndial kot matični družbi družbe Polimeri v drugem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah pripisana odgovornost samo za omejeno obdobje med 1. januarjem in 20. oktobrom 2002, in ne za celotno trajanje kršitve.

87 Iz tega sledi, da je premisa družbe Polimeri napačna.

88 Ker ni bolj podrobnih trditev, je treba zavrniti očitek, ki se nanaša na kršitev pravice družbe Polimeri do obrambe v zvezi s tem.

89 Kar zadeva trditev družbe Polimeri z obravnave, da je izključitev družbe Syndial iz naslovnikov izpodbijane odločbe Komisiji omogočila, da se „izogne“ najvišji omejitvi globe v višini 10 % prometa, je treba – če je ta trditev dopustna kljub temu, da je pozna – ugotoviti, da spada med trditve v okviru šestnajstega tožbenega razloga. Iz razlogov, navedenih v točkah od 313 do 316 v nadaljevanju, je treba to trditev zavrniti.

90 Glede na navedeno je treba tretji tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.

B – Tožbeni razlogi v zvezi z vsebino izpodbijane odločbe

1. Četrti tožbeni razlog: nepravilna opredelitev upoštevnega trga

a) Trditve strank

91 Družba Polimeri navaja, da je Komisija v izpodbijani odločbi zadevi v zvezi z BK in SBK združila, čeprav sta bili med preiskavo ločeni. Analiza tega hipotetično skupnega sektorja naj bi bila, brez kakršnega koli pojasnila, omejena na pripravo preglednice (preglednica 3 v izpodbijani odločbi). Družba Polimeri opozarja na to, da je Komisija pri koncentracijah vedno pozorna na razlikovanje med dvema ločenima trgoma. Družba Polimeri navaja, da v obravnavani zadevi niti tehnično niti ekonomsko niti z vidika sistema konkurence niso izpolnjeni pogoji, ki bi upravičevali tako združitev.

92 Prvič, družba Polimeri navaja, da je BK konkurenčen naravnemu kavčuku. Uporabljal naj bi se za pnevmatike lahkih in težkih gospodarskih vozil, v glavnem za stranico pnevmatike. Družba Polimeri je v zvezi s tem predložila analizo in navedla, da bi moral biti trg BK sestavljen iz trga BK in dela trga naravnega kavčuka. V tem okviru tržni delež družbe Polimeri med letoma 1996 in 2002 ni nikoli presegel 11,8 %. Družba Polimeri opozarja na to, da Komisija v preglednici 1 izpodbijane odločbe ni navedla nobenih tržnih deležev, celotnega trga BK niti tistega dela tega trga, ki ga ne nadzorujejo zadevna podjetja. Ti podatki naj bi bili, kljub temu da so po mnenju družbe Polimeri sporni, povzeti v drugem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah. V izpodbijani odločbi naj torej ne bi bilo nobene omembe sposobnosti domnevnega kartela, da vpliva na trg, niti sposobnosti vsakega od udeležencev. Družba Polimeri dodaja, da je skušala Komisija z opustitvijo odstraniti elemente, zaradi katerih bi bila njena analiza sporna, kot je na primer stopnja nadziranja upoštevnega trga s strani zadevnih podjetij, ki naj bi bila veliko nižja, kot je bilo sprva omenjeno v drugem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah.

93 Drugič, družba Polimeri opozarja na to, da je SBK kavčuk za splošno uporabo, ki ga je mogoče uporabljati za različne stvari, ni pa odličen za nobeno rabo. Največ se uporablja pri proizvodnji tekalnih plasti. Vendar naj ne bi bilo sektorja, v katerem bi bil SBK tehnično nenadomestljiv. Družba Polimeri je predložila analizo v zvezi s tem in navedla, da bi moral biti trg SBK sestavljen iz trga SBK in dela trga naravnega kavčuka. Pri tem tržni delež družbe Polimeri med letoma 1996 in 2002 ni nikoli presegel 13,8 %. Tudi v zvezi s tem naj bi tržni deleži za SBK iz izpodbijane odločbe izginili, izginila pa naj bi tudi omemba celotnega trga in vrednotenje prodaje drugih proizvajalcev. Družba Polimeri v zvezi s prodajo drugih proizvajalcev opozarja na to, da je izpodbijala podatke, ki jih je prvotno vsebovalo drugo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.

94 Tretjič, družba Polimeri – ob tem da meni, da se trga BK in SBK ne bi smela združevati – opozarja na to, da je Komisija v izpodbijani odločbi korenito spremenila vrednotenje združenega trga. Družba Polimeri ugotavlja, da je vrednost celotnega trga v preglednici 3 izpodbijane odločbe precej nižja od tiste v istovrstni preglednici iz drugega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, čeprav je promet zadevnih podjetij ostal enak. Ta razlika naj bi bila posledica prodaje BK in SBK s strani drugih proizvajalcev. Tako se ob branju izpodbijane odločbe zdi, da je domnevni kartel nadziral 90 % trga, medtem ko je v drugem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah nadziral komaj 60 % trga. Družba Polimeri dodaja, da če bi se upoštevala prisotnost zadevnih podjetij na trgu naravnega kavčuka, ki je konkurenčen BK in SBK, bi se vplivno območje zmanjšalo na raven, ki je precej nižja od 50 %.

95 Četrtič, družba Polimeri glede povpraševanja navaja, da se BK in SBK ne uporabljata izključno – kot naj bi trdila Komisija – pri proizvodnji pnevmatik, čeprav je ta uporaba prevladujoča (med 60 in 70 %). Pomembne razlike pri uporabi BK in SBK zunaj proizvodnje pnevmatik naj bi potrjevale, da je napačno poskušati združiti oba proizvoda v skupen trg ali sektor. V zvezi s pnevmatikami naj bi pet glavnih proizvajalcev porabilo celotno količino BK in SBK, ki je namenjena taki uporabi. Vendar nobeden od teh velikih kupcev ne nabavlja samo pri enem proizvajalcu sintetičnega kavčuka. Poleg tega je Komisija sama priznala, da imajo številni proizvajalci pnevmatik lastno proizvodnjo sintetičnih kavčukov in se torej večinoma oskrbujejo z naravnim kavčukom. Iz tega naj bi sledilo, da je pogodbena moč proizvajalcev pnevmatik velika glede na tisto, ki jo imajo proizvajalci kavčuka, in da je stopnja preglednosti trga, ki so jo ustvarili proizvajalci pnevmatik, v fazi pogajanj visoka. Zaradi navedenega naj bi bil obstoj sporazuma med proizvajalci malo verjeten. Poleg tega naj bi velik odstotek pogodb (med 40 in 60 %) temeljil na „formulah za oblikovanje cene“, ki se navezujejo na ceno surovin. Zato naj bi bili trimesečni pogovori o cenah med konkurenti dejansko nepomembni in brez vpliva.

96 Družba Polimeri dodaja, da se Komisija v svojih pisanjih nepopolno sklicuje na sklep Sodišča z dne 16. februarja 2006 v zadevi Adriatica di Navigazione proti Komisiji (C‑111/04 P, še neobjavljen v ZOdl.). Sodišče je v točki 32 navedenega sklepa ugotovilo, da „je Splošno sodišče potrdilo, da je lahko posledica nejasne in nepopolne opredelitve upoštevnega trga napaka pri pripisu odgovornosti“. V obravnavani zadevi naj bi opredelitev trga Komisiji omogočila, da absolutno nevtralno ravnanje opredeli kot nezakonito. Še posebej naj tega kot takega ne bi bilo v zvezi z BK.

97 Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. Trdi zlasti, da je izpodbijanje opredelitve upoštevnega trga brezpredmetno v zvezi z obstojem kartela.

b) Presoja Splošnega sodišča

98 Komisija je v izpodbijani odločbi pojasnila, da sta bili prvotno dodeljeni dve številki zadev. Prva je bila dodeljena glede zahteve družbe Bayer za imuniteto v zvezi z BK. Druga je bila dodeljena prav tako glede zahteve družbe Bayer za imuniteto v zvezi s SBK. Preiskava pa je bila vodena enotno in večina procesnih dejanj (zlasti obe obvestili o ugotovitvah o možnih kršitvah) je zajemala oba sektorja. Po prvem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah se je uporabljala samo ena številka zadeve. Komisija je v obeh obvestilih o ugotovitvah o možnih kršitvah in v izpodbijani odločbi ugotovila, da zadevna ravnanja pomenijo enotno nadaljevano kršitev (točki 90 in 91 obrazložitve izpodbijane odločbe).

99 Družba Polimeri s svojimi trditvami dejansko zoper izpodbijano odločbo uveljavlja dva očitka. Prvič, meni, da Komisija ne bi bila smela združiti obeh prvotnih postopkov glede BK in SBK. Drugič, izpodbija sektorsko opredelitev trga, ki jo je podala Komisija.

100 V zvezi s prvim očitkom družbe Polimeri je treba opozoriti na to, da ima Komisija iz objektivnih razlogov pravico ločiti in združiti postopke (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 12. septembra 2007 v zadevi Prym in Prym Consumer proti Komisiji, T‑30/05, še neobjavljena v ZOdl., točka 64 in navedena sodna praksa). V obravnavani zadevi nič ne omogoča sklepa, da združitev obeh prvotnih postopkov ni bila opravljena iz objektivnih razlogov. Natančneje, ni mogoče izpodbijati tega, da BK in SBK spadata v isti sektor dejavnosti, še posebej ob upoštevanju fizičnih značilnosti in uporabe teh dveh proizvodov. Dalje, iz izpodbijane odločbe in izjav zadevnih podjetij izhaja, da so se nekateri od zadevnih nezakonitih sestankov nanašali tako na BK kot na SBK. Zato trditve družbe Polimeri ne morejo izpodbiti izbire Komisije v zvezi s tem. Poleg tega, tudi če bi bilo za zadevno kršitev mogoče šteti, da zajema dejansko dve ločeni kršitvi, ni pomembno, ali sta bili kršitvi ugotovljeni v več odločbah ali eni sami, ker je v obravnavani zadevi nesporno, da zadevni kršitvi nista zastarali (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Prym in Prym Consumer proti Komisiji, točka 63, in sodbo Splošnega sodišča z dne 12. decembra 2007 v združenih zadevah BASF in UCB proti Komisiji, T-101/05 in T-111/05, ZOdl., str. II‑4949, točka 158). Natančneje, nič ne omogoča sklepa, da je Komisija zaradi združitve postopkov napačno pripisala kršitev družbi Polimeri. Sicer pa je lahko kršitev člena 81(1) ES ne le posledica ločenega dejanja, ampak celega niza dejanj ali tudi trajajočega ravnanja. Tej razlagi ni mogoče oporekati, ker bi lahko tudi en ali več elementov tega niza dejanj ali trajajočega ravnanja sam po sebi in ločeno pomenil kršitev navedene določbe. Kadar se – kot v obravnavani zadevi – različna dejanja zaradi istega cilja, ki izkrivlja konkurenco na skupnem trgu, uvrščajo v celostni načrt, lahko Komisija pripiše odgovornost za ta dejanja glede na sodelovanje pri kršitvi kot celoti (zgoraj v točki 51 navedena sodba Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točka 258).

101 V zvezi z drugim očitkom družbe Polimeri zadostuje ugotovitev, da je nasprotovanje opredelitvi upoštevnega trga v četrtem tožbenem razlogu neučinkovito, ker samo po sebi ne dokazuje, da pogoji za uporabo člena 81(1) ES niso izpolnjeni. Družba Polimeri torej iz tega ne more izpeljati, da ni sodelovala v kartelu (glej v tem smislu zgoraj v točki 96 navedeni sklep Adriatica di Navigazione proti Komisiji, točka 30; glej v tem smislu tudi sodbo Splošnega sodišča z dne 14. decembra 2006 v združenih zadevah Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, od T‑259/02 do T‑264/02 in T‑271/02, ZOdl., str. II‑5169, točka 172). Še posebej nič ne omogoča ugotovitve, da je Komisija zaradi opredelitve upoštevnega trga napačno pripisala kršitev družbi Polimeri. V zvezi s tem je treba poudariti, da je v izpodbijani odločbi jasno ugotovljena odgovornost družbe Polimeri v zvezi z BK in SBK. Zato dejstvo, da je Komisija ugotovila obstoj ene same kršitve za ta dva proizvoda, ne more povzročiti tega, da se družbi Polimeri pripiše kršitev, za katero ne bi smela odgovarjati. Navedeno pa družbi Polimeri ne preprečuje izpodbijanja opredelitve upoštevnega trga v desetem tožbenem razlogu, ki se nanaša na presojo teže kršitve.

102 Glede na navedeno je treba četrti tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.

2. Peti tožbeni razlog: gibanje cen v obravnavanem obdobju

a) Trditve strank

103 Družba Polimeri navaja, da je Komisija v prvem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah opravila analizo gibanja cen na trgih BK in SBK. V drugem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah in nato v izpodbijani odločbi pa naj bi Komisija umaknila del v zvezi z „ekonomskimi dokazi“ kršitve. S tem naj bi imlicitno priznala, da domnevna kršitev ni imela nobenega dejanskega učinka. Družba Polimeri opozarja na to, da je bil umik opravljen po podrobni analizi, ki jo je med upravnim postopkom predložila družba Syndial in ki je priložena k tožbi. Navedena analiza naj bi dokazovala, da cene niso sledile logiki nadzora in usklajevanja in da je bilo domnevno usklajevanje cen, če je obstajalo, dejansko odziv proizvajalcev na stroške surovin in razvoj trga.

104 Pojasnilo Komisije iz točk od 275 do 280 izpodbijane odločbe v odgovor na analizo, ki jo je predložila družba Syndial, naj ne bi bilo prepričljivo. Družba Polimeri, ki je podrobneje pojasnila izračun gibanja prodajnih cen na upoštevnem trgu, meni, da so bile razlike v cenah med podjetji prevelike, da bi jih bilo mogoče opredeliti kot „višjo stopnjo medsebojne odvisnosti“. Družba Polimeri kot primer navaja, da je bilo zvišanje cen družbe EniChem SpA v prvem trimesečju leta 1992 in tretjem trimesečju leta 1995 za več kot 30 % višje kot zvišanje cen družbe Shell. V zvezi s kritiko Komisije, da analiza za vse proizvode arbitrarno določa enako izhodiščno vrednost dejanskih cen, družba Polimeri pojasnjuje, da navedena analiza, nasprotno, navaja učinke nihanj na izhodiščno ceno vsakega proizvajalca, ne glede na absolutno izhodiščno vrednost. Družba Polimeri pa priznava, da je bilo za proizvajalce, katerih popolni niz nihanja cen ni bil na voljo (to so družbe Bayer, Dwory in Kaučuk), izhodišče določeno glede na kumulativno nihanje cen, enako tistemu pri družbi EniChem SpA. Vendar naj v nobenem primeru ne bi šlo za to, da se je posameznemu proizvajalcu pripisala dejanska cena, in kakršen koli drugačen izbor naj bi vodil v enak rezultat. Nazadnje, družba Polimeri poudarja, da nikoli ni trdila, da je cena butadiena edini dejavnik, ki vpliva na končno ceno BK in SBK, čeprav ima ta dejavnik prevladujoč vpliv.

105 Družba Polimeri dodaja – in to velja tudi za šesti tožbeni razlog – da neizkazanost učinkov domnevnega kartela pomeni pomanjkljiv preiskovalni postopek in zmanjšuje vrednost sicer zbranih dokazov. Družba Polimeri tudi poudarja, da je Splošno sodišče v sodbi z dne 15. marca 2000 v združenih zadevah Cimenteries CBR in drugi proti Komisiji, imenovani „Ciment“ (T‑25/95, T‑26/95, od T‑30/95 do T‑32/95, od T‑34/95 do T‑39/95, od T‑42/95 do T‑46/95, T‑48/95, od T‑50/95 do T‑65/95, od T‑68/95 do T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 in T‑104/95, Recueil, str. II‑491, točka 245), ob sklicevanju na sodbi z dne 29. junija 1995 v zadevi Solvay proti Komisiji (T‑30/91, Recueil, str. II‑1775) in ICI proti Komisiji (T‑36/91, Recueil, str. II‑1847) ugotovilo, da je v navedenih dveh sodbah „[Splošno sodišče] zaradi šibkosti dokaznih listin […] presodilo, da bi morala Komisija, če bi želela pravno zadostno dokazati usklajeno ravnanje, ki se očita družbama ICI in Solvay, od faze [obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah] predvideti celovito in poglobljeno ekonomsko presojo, zlasti upoštevnega trga ter pomena in ravnanja podjetij, ki so delovala na tem trgu“.

106 Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. Opozarja na to, da pri uporabi člena 81(1) ES ni treba upoštevati dejanskih učinkov sporazuma, če je njegov cilj omejiti, preprečiti ali izkriviti konkurenco. Komisija dodaja – in to velja tudi za šesti tožbeni razlog – da obstoj kartela neizpodbitno izhaja iz celega niza določnih in skladnih elementov, ki so obširno navedeni v izpodbijani odločbi.

b) Presoja Splošnega sodišča

107 V uvodu je treba ugotoviti, da družba Polimeri s svojimi trditvami izpodbija ugotovitev Komisije o obstoju kartela med zadevnimi podjetji. Družba Polimeri v bistvu meni, da cene niso bile posledica usklajevanja, ampak zlasti posledica sprememb stroškov surovin in razvoja trga.

108 V skladu z ustaljeno sodno prakso pri uporabi člena 81(1) ES ni treba upoštevati konkretnih učinkov sporazuma, če se izkaže, da je njegov namen omejevanje, preprečevanje ali izkrivljanje konkurence (zgoraj v točki 50 navedena sodba Komisija proti Anic Partecipazioni, točki 122 in 123, ter sodbi Sodišča z dne 15. oktobra 2002 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, od C-250/99 P do C-252/99 P in C-254/99 P, Recueil, str. I-8375, točka 491, in z dne 25. januarja 2007 v zadevi Dalmine proti Komisiji, C-407/04 P, ZOdl., str. I-829, točka 84). Zlasti glede protikonkurenčnega sporazuma, ki se, kot v tem primeru, izoblikuje med sestanki konkurenčnih podjetij, je Sodišče že presodilo, da je kršitev člena 81(1) ES podana, kadar je namen teh sestankov omejevanje, preprečevanje ali izkrivljanje konkurence in s tem umetno organiziranje delovanja trga (zgoraj navedena sodba Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, točki 508 in 509; zgoraj v točki 51 navedena sodba Sumitomo Metal Industries in Nippon Steel proti Komisiji, točka 47, in zgoraj navedena sodba Dalmine proti Komisiji, točka 84). V takem primeru za dokaz sodelovanja podjetja v kartelu zadošča, da Komisija dokaže, da je zadevno podjetje sodelovalo na sestankih, na katerih so bili sklenjeni protikonkurenčni sporazumi. Če je bilo sodelovanje na teh sestankih dokazano, mora to podjetje predložiti indice, s katerimi je mogoče dokazati, da je bilo njegovo sodelovanje na omenjenih sestankih brez kakršnega koli protikonkurenčnega cilja, tako da izkaže, da je konkurentom pokazalo, da na teh sestankih sodeluje z drugačnim pristopom od njihovega (sodba Sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Hüls proti Komisiji, C‑199/92 P, Recueil, str. I‑4287, točka 155; zgoraj v točki 51 navedena sodba Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točka 81, in zgoraj v točki 51 navedena sodba Sumitomo Metal Industries in Nippon Steel proti Komisiji, točka 47).

109 V obravnavani zadevi iz izpodbijane odločbe izhaja, da dokazanost uskladitve ne izhaja samo iz ugotovitve o vzporednem ravnanju na trgu, ampak tudi iz listin, iz katerih je razvidno, da so bila zadevna ravnanja posledica uskladitve. Zato alternativna razlaga družbe Polimeri glede cen ne more izpodbiti ugotovitve Komisije o obstoju kartela med zadevnimi podjetji (glej v tem smislu zgoraj v točki 52 navedeno sodbo PVC II, točki 727 in 728).

110 Glede na navedeno je treba peti tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.

3. Šesti tožbeni razlog: dobava glavnim strankam

a) Trditve strank

111 Družba Polimeri meni, da je težko razumeti obseg in vpliv intervencije družbe Michelin. Ta naj ne bi niti skušala dokazati, da se je vzporednost cen iz leta 1995 nadaljevala tudi v naslednjih letih. Poleg tega družba Polimeri navaja, da se družba Michelin z BK oskrbuje pri štirih proizvajalcih in s SBK pri šestih proizvajalcih. Iz analize, naslovljene na Komisijo med upravnim postopkom, naj bi izhajalo, da dobave, ki jih je opravila družba EniChem SpA, ne morejo biti del načrta razdelitve ali „dogovora.“ To naj bi izhajalo zlasti iz nihanja količin, dodeljenih posamičnemu proizvajalcu pnevmatik v obdobju od leta 1997 do 2003.

112 Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. Opozarja, da dejanskih učinkov sporazuma ni bilo treba upoštevati, ker je njegov cilj omejiti konkurenco.

b) Presoja Splošnega sodišča

113 V uvodu je treba ugotoviti, da družba Polimeri s svojimi trditvami izpodbija ugotovitev Komisije o obstoju kartela med zadevnimi podjetji. Družba Polimeri v bistvu meni, da dobava glavnim dobaviteljem ni bila usklajena, kar naj bi dokazovala nihanja prodanih količin.

114 Vendar trditve družbe Polimeri iz enakih razlogov, kot so bili navedeni pri petem tožbenem razlogu v točkah od 107 do 109 zgoraj, ne morejo izpodbiti ugotovitve Komisije o obstoju kartela med zadevnimi podjetji.

115 Glede na navedeno je treba šesti tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.

4. Sedmi tožbeni razlog: nezakonit pripis kršitve družbi Polimeri

a) Trditve strank

116 Družba Polimeri navaja, da če bi bilo treba ugotoviti, da je sodelovala v kartelu – kar sama izpodbija – bi morala Komisija razlikovati med odgovornostjo družbe Syndial in nje same v obdobjih, ko sta vodili dejavnosti v zvezi z BK in SBK (to je od 20. maja 1996 do 31. decembra 2001 v primeru družbe Syndial ter od 1. januarja 2002 do 28. novembra 2002 v primeru družbe Polimeri). V zvezi s tem se sklicuje na načelo, ki je bilo razvito v sodni praksi in po katerem mora fizična ali pravna oseba, ki je zadevno podjetje vodila ob nastanku kršitve skupnostnih konkurenčnih pravil, načeloma zanjo odgovarjati, čeprav je bila ob sprejetju odločbe o ugotovitvi kršitve za poslovanje podjetja odgovorna druga oseba (sodbi Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi Cascades proti Komisiji, C-279/98 P, Recueil, str. I-9693, točke od 77 do 82, in v zadevi Stora Kopparbergs Bergslags proti Komisiji, C-286/98 P, Recueil, str. I-9925, točka 38). Komisija naj bi to načelo priznala v točki 337 obrazložitve izpodbijane odločbe. Družba Polimeri pa trdi, da ji je Komisija kljub temu v naslednji točki obrazložitve pripisala vso odgovornost za kršitev, tudi za obdobje, ko je bila družba Syndial dejavna v zadevnih sektorjih, zadnjo pa je razbremenila vsakršne odgovornosti.

117 Komisija je svojo odločitev utemeljila v točkah od 367 do 369 izpodbijane odločbe, in sicer s sklicevanjem na merilo ekonomske kontinuitete in na zgoraj v točki 51 navedeno sodbo Aalborg Portland in drugi proti Komisiji. Vendar naj bi Sodišče v navedeni sodbi ugotovilo tudi, da med prenosnikom in prejemnikom obstajajo strukturne vezi, in sicer 50-odstotni nadzor enega nad drugim. Družba Polimeri dodaja, da v tisti zadevi družba prejemnica, Aalborg, ni bila nič drugega kot ad hoc ustvarjena za kršitev, da bi se nanjo prenesle dejavnosti matične družbe na trgu cementa. V obravnavani zadevi naj bi družba Polimeri kot družba obstajala od leta 1995, medtem ko so proizvajalci BK in SBK (po mnenju Komisije) sklepali protikonkurenčne sporazume, pa se je povsem zakonito ukvarjala s polietileni (in ne elastomeri). Neuravnotežena uporaba merila „enoten gospodarski subjekt“ zaradi prenosa odgovornosti podjetja prenosnika na prejemnika bi lahko med drugim vodila v kršitev načela individualizacije kazni (sklepni predlogi generalnega pravobranilca D. Ruiz-Jaraboja k zgoraj v točki 51 navedeni sodbi Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, Recueil, str. I‑133). Komisija bi morala, če bi hotela prenesti odgovornost, navesti druge dejavnike. V obravnavani zadevi naj bi Komisija natančneje navajala, prvič, da je prenos dejavnosti, ki se je zgodil 1. januarja 2002, pomenil prenos glavnih dejavnosti in osebja družbe Syndial, drugič, da se je promet družbe Syndial v času prenosa dejavnosti zmanjšal in da je torej obstajala resna nevarnost, da družba Syndial ni imela več dovolj sredstev za plačilo globe ter, tretjič, da je družba Polimeri po prenosu sodelovala na sestankih Evropskega združenja za sintetični kavčuk prek iste osebe, zaposlene pri družbi EniChem SpA. Prva in tretja trditev naj ne bi bili upoštevni za utemeljitev prenosa odgovornosti. Družba Polimeri v zvezi s tem ugotavlja, da sta ta dejavnika prisotna tudi pri razmerju med družbama Dow in Shell, pa nista povzročila odgovornosti družbe Dow za kršitev, ki jo je družba Shell storila pred prenosom dejavnosti. Kar zadeva drugo trditev Komisije, naj bi bila pravno neupoštevna, razen če bi se dokazalo, da je družba v stečaju – kar naj družba Syndial ne bi bila – saj naj bi ta družba obstajala še danes. Poleg tega naj bi bila ta trditev še manj verodostojna, ker je Komisija v obravnavani zadevi naložila solidarno odgovornost, da bi se izognila tveganju neplačila. Družba Polimeri dodaja, da je bil nadzor družbe EniChem SpA nad družbo Polimeri v obdobju desetih mesecev po prenosu dejavnosti samo začasna rešitev, preden je nadzor prevzela holding družba.

118 Družba Polimeri na podlagi navedenega sklepa, da je bilo merilo gospodarske kontinuitete v obravnavani zadevi uporabljeno v nasprotju z načelom individualizacije kazni in sodno prakso Skupnosti, da je bilo brez zadostne obrazložitve in diskriminatorno.

119 Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. Navaja zlasti, da je obstajala gospodarska kontinuiteta med družbo prenosnico, vpleteno v kartel (družba EniChem SpA/Syndial), in družbo prejemnico (družba Polimeri).

b) Presoja Splošnega sodišča

120 Kot je bilo navedeno v točki 4 zgoraj, je dejavnost družbe Eni za zadevne proizvode prvotno opravljala družba EniChem Elastomeri, posredno pod nadzorom družbe Eni prek njene hčerinske družbe EniChem SpA. Družba EniChem Elastomeri je bila 1. novembra 1997 združena z družbo EniChem SpA. Družba Eni je nadzorovala 99,97 % družbe EniChem SpA. Družba EniChem SpA je 1. januarja 2002 svojo strateško kemično dejavnost (vključno z dejavnostjo v zvezi z butadienskim kavčukom in emulzijskim stiren-butadienskim kavčukom) prenesla na svojo hčerinsko družbo Polimeri, ki je bila v njeni stoodstotni lasti . Družba Eni od 21. oktobra 2002 neposredno in v celoti nadzira družbo Polimeri. Družba EniChem SpA je 1. maja 2003 svojo firmo spremenila v Syndial (točke od 26 do 32 obrazložitve izpodbijane odločbe).

121 Komisija v izpodbijani odločbi navaja, da med družbo EniChem SpA (postala Syndial) in družbo Polimeri obstajajo strukturne vezi, saj ti dve družbi pripadata istemu podjetju. V konkretnem primeru je sklenila, da bi bilo treba družbi Polimeri pripisati odgovornost za kršitev, ki jo je storila družba Syndial, kljub temu da je zadnja družba še naprej obstajala (točke 338, 368 in 369 obrazložitve izpodbijane odločbe).

122 Komisija dodaja, da je odgovornost družbe Polimeri dodatno podkrepljena s tem, prvič, da je bila družba EniChem SpA pred in po zadevnem prenosu dejavnosti edini delničar družbe Polimeri in da pri navedenem prenosu dejansko ni prišlo do nobenega plačila. Drugič, kapital in promet družbe EniChem SpA naj bi se po prenosu dejavnosti precej zmanjšal, dejavnost te družbe pa naj bi bila omejena. Nazadnje, zaposleni, ki je sodeloval pri kršitvi za družbo EniChem SpA, naj bi še naprej sodeloval pri navedeni kršitvi za družbo Polimeri (točke od 369 do 373 obrazložitve izpodbijane odločbe).

123 V zvezi s tem je treba opozoriti na to, da kadar gospodarski subjekt krši pravila o konkurenci, mora v skladu z načelom osebne odgovornosti za to kršitev odgovarjati sam (glej v tem smislu zgoraj v točki 50 navedeno sodbo Komisija proti Anic Partecipazioni, točka 145, in zgoraj v točki 116 navedeno sodbo Cascades proti Komisiji, točka 78; glej tudi sodbo Sodišča z dne 11. decembra 2007 v zadevi ETI in drugi, C‑280/06, ZOdl., str. I‑10893, točka 39).

124 Kadar pa dva subjekta sestavljata enoten gospodarski subjekt, pa dejstvo, da subjekt, ki je storil kršitev, še obstaja, samo po sebi ne preprečuje, da bi bil sankcioniran subjekt, h kateremu so bile prenesene njegove gospodarske dejavnosti (glej v tem smislu zgoraj v točki 51 navedeno sodbo Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točke od 355 do 358, in sodbo Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2006 v zadevi Jungbunzlauer proti Komisiji, T‑43/02, ZOdl., str. II‑3435, točka 132).

125 Tako izvajanje sankcije je zlasti dopustno, kadar sta ta subjekta pod nadzorom iste osebe in sta glede na tesne vezi, ki ju povezujejo na gospodarskem in organizacijskem področju, uporabljala v glavnem iste gospodarske smernice (zgoraj v točki 123 navedena sodba ETI in drugi, točka 49).

126 V obravnavani zadevi ni sporno, da sta bili družbi EniChem SpA in Polimeri ob kršitvi neposredno ali posredno v lasti iste družbe, in sicer družbe Eni. V teh okoliščinah načelo osebne odgovornosti ne nasprotuje temu, da se sankcija za kršitev, ki jo je začela družba EniChem SpA in nadaljevala družba Polimeri, v celoti naloži zadnji (glej v tem smislu zgoraj v točki 123 navedeno sodbo ETI in drugi, točka 51).

127 Druge trditve družbe Polimeri ne morejo izpodbiti te ugotovitve.

128 Natančneje, kar zadeva trditev, da elementi, ki jih Komisija navaja in ki so povzeti v točki 122 zgoraj, niso upoštevni, je treba ugotoviti, da ugotovitev Komisije, da bi bilo treba odgovornost za dejanja družbe EniChem SpA (postala Syndial) pripisati družbi Polimeri, temelji na tem, da je do zadevnega prenosa dejavnosti prišlo med dvema družbama, ki pripadata istemu podjetju. Drugi elementi, ki jih je v izpodbijani odločbi navedla Komisija in so povzeti v točki 122 zgoraj, samo podpirajo ugotovitev Komisije, kot nakazuje uporaba besede „tudi“ v točki 369 izpodbijane odločbe. Zato tudi če bi bile navedbe Komisije neupoštevne, ta ugotovitev ne more izpodbiti zakonitosti izpodbijane odločbe glede tega.

129 V vsakem primeru pa so upoštevne navedbe Komisije, ki jih družba Polimeri ne izpodbija z vidika dejanskega stanja. Te navedbe kažejo na to, da sankcija, naložena podjetju, ki pravno še obstaja, vendar ne opravlja več gospodarskih dejavnosti, ne bi imela odvračilnega učinka, in da bi se podjetja – če ni druge predvidene možnosti za naložitev sankcije drugemu subjektu od tistega, ki je storil kršitev – lahko izognila sankcijam zgolj na podlagi dejstva, da se je spremenila njihova istovetnost zaradi prestrukturiranja, prenosa ali drugih pravnih ali organizacijskih sprememb (glej v tem smislu zgoraj v točki 123 navedeno sodbo ETI in drugi, točki 40 in 41).

130 Nazadnje, ker družba Polimeri s svojimi trditvami zatrjuje, da je obrazložitev izpodbijane odločbe pomanjkljiva, zadostuje ugotovitev, da je Komisija v točkah obrazložitve, navedenih v točkah od 120 do 122 zgoraj, jasno opredelila elemente za presojo, ki so ji omogočili ugotovitev odgovornosti družbe Polimeri v obravnavani zadevi.

131 Glede na navedeno je treba sedmi tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.

5. Osmi tožbeni razlog: neutemeljena ugotovitev obstoja kartela

a) Trditve strank

Uvodne ugotovitve

132 Osmi tožbeni razlog družbe Polimeri ima formalno dva dela. V prvem delu družba Polimeri izpodbija vire dokazov, ki jih je uporabila Komisija. V drugem delu družba Polimeri izpodbija del izpodbijane odločbe z naslovom „Splošni opis kartela“.

133 Družba Polimeri v zvezi z delom izpodbijane odločbe z naslovom „Sestanki kartela“ napotuje na tri priloge, ki jih je priložila k tožbi in glede katerih – v nasprotju s Komisijo – trdi, da so dopustne. Iz sodne prakse, na katero se v svojih vlogah sklicuje Komisija, je mogoče izpeljati, da je treba nedopustnost priloge presojati glede na besedilo tistega tožbenega razloga v tožbi, ki se nanaša na navedeno prilogo. Splošno sklicevanje na eno ali več prilog bi bilo treba šteti za nedopustno, če pravna podlaga (tožbeni razlog), na katero se navezuje vsebina priloge, ne bi bila ustrezno oblikovana v tožbi. V obravnavani zadevi naj bi se družba Polimeri, prvič, v tožbi konkretno sklicevala na vsebino prilog in, drugič, naj bi eno od prilog natančneje navedla v navedeni tožbi. Poleg tega naj bi bili v samem besedilu prilog večkrat omenjeni nekateri deli tožbe in druge priloge, hkrati pa naj bi bil predložen tudi prevod v francoščino. Zadevne priloge naj bi imele torej zgolj dokazno in pomožno funkcijo v zvezi s tožbenim razlogom iz tožbe.

Prvi del osmega tožbenega razloga: viri dokazov

134 Prvič, družba Polimeri v zvezi z izjavami podjetij, ki so zahtevala imuniteto ali znižanje globe, ugotavlja, da se dejansko stanje, ki ga je opisala Komisija, večkrat razlikuje od vsebine izjav zaposlenih. Družba Polimeri v zvezi z zadevnimi zaposlenimi navaja, da razlike ne obstajajo samo med različnimi družbami, ampak tudi znotraj iste družbe. Družba Polimeri dodaja, da so razlike, na katere opozarja, navedene na več mestih v tožbi. Očitek Komisije v zvezi s tem, da trditve družbe Polimeri ne vsebujejo niti indicev niti dokazov, naj bi bil povsem formalen.

135 Drugič, ročno napisani zapiski N. (družba Dow), zbrani med preveritvenim obiskom, naj bi bili edina resnična listinska podlaga, ki jo lahko Komisija predloži v podporo svoji obtožbi.

136 Družba Polimeri natančneje ugotavlja, da je na podlagi tega v točki 202 obrazložitve izpodbijane odločbe v zvezi z domnevnim nezakonitim sestankom konkurentov 16. novembra 1999 v Frankfurtu (Nemčija) navedeno: „Po sestanku 16. novembra 1999 in večerji so se (P., F., N., V., L., L. in T.) sestali v baru Casablanca v hotelu Meridien.“ Iz preiskovalnega spisa pa naj bi izhajalo, da P. ob navedeni uri ni bilo več v Frankfurtu. Družba Polimeri je priložila kopijo dokumentov iz preiskovalnega spisa. Poleg tega je družba Polimeri predložila dokaze, ki naj bi dokazovali, da se je L. (družba EniChem) že vrnil v Milano (Italija). Dvomi tudi o prisotnosti F., in sicer glede na plačilo s kreditno kartico v hotelu 16. novembra 1999. Družba Polimeri dodaja, da bi bilo treba enega od dokumentov, priloženih odgovoru na tožbo (to je račun hotela, izdan P.), izločiti iz obremenilnih dokazov. Čeprav je namreč navedeni dokument del preiskovalnega spisa, naj ne bi bil uporabljen kot dokaz niti v obvestilih o ugotovitvah o možnih kršitvah niti v izpodbijani odločbi. Družba Polimeri naj torej ne bi mogla oblikovati stališč v zvezi s tem. Enako naj bi bilo v zvezi z dejstvom, da je Komisija v svojih pisanjih pred Splošnim sodiščem spremenila uradni datum sestanka in v nadaljevanju uporabljala 15. november 1999. Sicer pa naj Komisija ne bi pojasnila, kako je lahko sestanek potekal 15. novembra 1999 zvečer, če pa naj bi se ročno napisani zapiski N. začeli z uradnim sestankom (ki je potekal 16. novembra 1999). Izpodbijana odločba naj tako ne bi temeljila na preiskavi in naj ne bi bila obrazložena. Novo različico dejanskega stanja, ki jo je Komisija predstavila v odgovoru na tožbo, bi bilo treba torej razglasiti za nedopustno. Družba Polimeri poleg tega opozarja na to, da je – v nasprotju s tem, kar želi prikazati Komisija – ves čas izpodbijala dejstvo, da je bila prisotna na zadevnem sestanku.

137 Nazadnje, dva druga ročno napisana zapiska N., ki sta bila prvotno uporabljena kot dokaza za kartel (za sestanke 21. februarja 1996 v Düsseldorfu ter 30. novembra in 1. decembra 1998 v Bruslju (Belgija)), naj bi izgubila status dokaza. Družba Polimeri na podlagi tega sklepa, da vsaj trije ročno napisani zapiski N. od petih niso bili povezani z nezakonitimi sestanki. Splošno sodišče bi moralo zato temeljito in pozorno proučiti besedilo in razlago ročno napisanih zapiskov N. in jih po potrebi dodatno preveriti, zlasti zaradi ugotovitve, kako in v kakšni obliki so navedeni zapiski prišli na Komisijo.

138 Družba Polimeri dodaja, da je v nasprotju s tem, kar v svojih pisanjih navaja Komisija, v tožbi večkrat navedla dejavnike, na podlagi katerih je mogoče dvomiti o dokazni vrednosti ročno napisanih zapiskov N., in to ne samo tistih v zvezi s sestankom 16. novembra 1999. Sicer pa poudarja, da v skladu s sodno prakso v dvomu velja, da je domneva nedolžnosti na strani podjetja naslovnika odločbe o ugotovitvi kršitve (zgoraj v točki 46 navedena sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 177).

139 Tretjič, družba Polimeri v repliki v zvezi z BK in SBK navaja, da ni dokazov o domnevnih sestankih kartela. V zvezi s tem je družba Polimeri komentirala vsakega od zadevnih sestankov (v obdobju od leta 1996 do 200