Zakonitost izpodbijanega akta je treba presojati glede na dejanske in pravne okoliščine, ki so obstajale na dan sprejetja tega akta. Zato so določbe, ki se uporabljajo za akt, načeloma določbe, ki so veljale na datum, ko je bil ta sprejet, razen če je odstopanje od tega pravila določeno s posebno določbo.

Poleg tega se zakoni, s katerimi se spreminjajo zakonske določbe, če ni drugače določeno, uporabljajo za prihodnje učinke položajev, ki so nastali, ko je veljal stari zakon. Drugače velja le za položaje, ki so nastali in so bili dokončno utrjeni na podlagi prejšnjega zakona ter ustvarjajo pridobljene pravice.

V zvezi s tem se načeli prepovedi retroaktivnosti in pravne varnosti ne smeta razširiti do takega obsega, da bi na splošno ovirali, da bi se novo pravilo uporabilo za prihodnje učinke položajev, ki so nastali med veljavnostjo starega pravila. Nasprotno, zakonodajalec lahko kadar koli sprejme spremembe, za katere meni, da so v skladu z interesom službe, celo kadar so uvedene določbe manj ugodne za uradnike ali uslužbence, vendar le, če so zakonito pridobljene pravice uradnikov ali uslužbencev zaščitene, osebe, ki jih nova zakonodaja posebej zadeva, pa enako obravnavane.

Če torej Komisija več kot leto dni po začetku veljavnosti Kadrovskih predpisov, kakor so bili spremenjeni z Uredbo št. 1023/2013 (novi kadrovski predpisi), sprejme sklep o nenapredovanju v zvezi z napredovalnim obdobjem 2013, mora pri sprejetju tega sklepa po analogiji uporabiti določbe novih kadrovskih predpisov, ki takrat veljajo – tj. člen 45(1) Kadrovskih predpisov, oddelek A, točka 1, Priloge I k tem predpisom ter člen 30(1) in (2) Priloge XIII k tem predpisom – na podlagi katerih je napredovanje uradnikov iz funkcionalne skupine AD omejeno na naziv AD 12, če ti uradniki niso bili s sklepom organa, pristojnega za imenovanja, razvrščeni v katero od vrst delovnih mest, ki omogočajo napredovanje v višji naziv od tega.

Dalje, kar zadeva napredovalna obdobja in – po analogiji – prerazvrstitvena obdobja, ki se 31. decembra 2013 morda še niso končala, novi kadrovski predpisi ne določajo nobene določbe o odstopanju glede takojšnje upoštevnosti člena 45(1) teh kadrovskih predpisov v povezavi z oddelkom A, točka 1, Priloge I k tem predpisom. V zvezi s tem se novi kadrovski predpisi razlikujejo od tistih iz leta 2004. Člen 6, drugi odstavek, Priloge XIII h Kadrovskim predpisom iz leta 2004, ki še velja, namreč določa, da sklepe o napredovanju, ki so začeli veljati pred začetkom veljavnosti teh kadrovskih predpisov, tj. 1. majem 2004, urejajo določbe, ki so bile v veljavi na datum začetka veljavnosti teh napredovanj.

V tem okviru bi bili z zavrnitvijo prerazvrstitve začasnega uslužbenca z nazivom AD 12, za katerega se uporablja člen 2(d) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev in ki ima sklenjeno pogodbo za nedoločen čas, na podlagi pravil novih kadrovskih predpisov v zvezi z napredovanjem in zgornjo mejo takega napredovanja, določeno za administratorje, kršeni načeli prepovedi retroaktivnosti in pravne varnosti, le če bi institucija z uporabo teh določb omajala pravice, ki jih je zadevna oseba pridobila pred 1. januarjem 2014.

Kar pa zadeva sklepe o napredovanju, so bili uradniki do datuma začetka veljavnosti novih kadrovskih predpisov zgolj upravičeni do napredovanja, pri čemer je bila ta upravičenost pogojena s sklepom, katerega sprejetje je bilo v pristojnosti organa za imenovanja, ki ga ta v obravnavani zadevi 1. januarja 2014 še ni sprejel, zato se taki uradniki v zvezi z ohranitvijo upravičenosti do tega napredovanja po navedenem datumu ne morejo sklicevati na pridobljeno pravico. To načelo se po analogiji uporablja tudi za sklep o prerazvrstitvi začasnega uslužbenca, za katerega se uporablja člen 2(d) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev in ki ima sklenjeno pogodbo za nedoločen čas.

Prerazvrstitev takega uslužbenca se namreč podobno kot v primeru kakršnega koli napredovanja uradnika opravi na podlagi sklepa organa za sklepanje pogodb o zaposlitvi, ki ga ta sprejme po primerjavi uspešnosti začasnih uslužbencev, zaposlenih za nedoločen čas, ki izpolnjujejo pogoje za morebitno prerazvrstitev.

(Glej točke od 39 do 42 in od 44 do 48.)

Napotitev na:

Sodišče: sodbi z dne 7. februarja 1979, Francija/Komisija, 15/76 in 16/76, EU:C:1979:29, točka 7, in z dne 22. decembra 2008, Centeno Mediavilla in drugi/Komisija, C‑443/07 P, EU:C:2008:767, točke od 61 do 63;

Splošno sodišče Evropske unije: sodbi z dne 10. novembra 2010, UUNT/Simões Dos Santos, T‑260/09 P, EU:T:2010:461, točka 48 in navedena sodna praksa, in z dne 13. oktobra 2015, Komisija/Verile in Gjergji, T‑104/14 P, EU:T:2015:776, točka 152;

Sodišče prve stopnje: sodba z dne 15. julija 2004, Valenzuela Marzo/Komisija, T‑384/02, EU:T:2004:239, točka 98;

Sodišče za uslužbence: sodbe z dne 31. januarja 2008, Di Bucci/Komisija, F‑98/05, EU:F:2008:11, točka 43 in navedena sodna praksa; z dne 10. septembra 2009, Behmer/Parlament, F‑47/07, EU:F:2009:103, točka 52 in navedena sodna praksa, in z dne 16. julija 2015, EJ in drugi/Komisija, F‑112/14, EU:F:2015:90, točka 59.