Zadeva T-299/08

Elf Aquitaine SA

proti

Evropski komisiji

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg natrijevega klorata – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP – Odgovornost za kršitev – Pravica do obrambe – Obveznost obrazložitve – Načelo individualizacije kazni – Načelo zakonitosti kazni – Domneva nedolžnosti – Načelo dobrega upravljanja – Načelo pravne varnosti – Zloraba pooblastil – Globe – Obteževalna okoliščina – Odvračanje – Olajševalna okoliščina – Sodelovanje med upravnim postopkom – Znatna dodana vrednost“

Povzetek sodbe

1. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Razdelitev – Matična družba in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila presoje

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

2. Konkurenca – Upravni postopek – Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah – Obvezna vsebina – Spoštovanje pravic obrambe – Obseg

(Uredba Sveta št. 1/2003, člena 23 in 27(1))

3. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Razdelitev – Matična družba in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila presoje

(člen 81(1) ES)

4. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Razdelitev – Matična družba in hčerinske družbe – Gospodarska enota

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

5. Konkurenca – Pravila Skupnosti – Kršitve – Razdelitev – Matična družba in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila presoje

(člen 81(1) ES)

6. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Odločba o uporabi pravil o konkurenci – Odločba, ki zadeva več naslovnikov – Obveznost zadostne obrazložitve, zlasti glede subjekta, ki odgovarja za kršitev

(člena 81(1) ES in 253 ES)

7. Akti institucij – Domnevnost veljavnosti – Odločba Komisije, s katero se matični družbi naloži odgovornost za kršitev konkurenčnega prava, ki jo je zakrivila njena hčerinska družba

(člen 249 ES)

8. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Odvračalni učinek

(člen 81 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 2006/C 210/02, točki 25 in 30)

9. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Nenaložitev ali znižanje globe v zameno za sodelovanje obdolženega podjetja – Nujnost ravnanja, ki Komisiji olajša ugotovitev kršitve

(Uredba Sveta št. 1/2003, člena 18 in 23(2); Obvestilo Komisije 2002/C 45/03, točke 20, 21 in 23(b))

10. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Diskrecijska pravica Komisije – Sodni nadzor – Neomejena pristojnost sodišča Unije

(člen 229 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 31)

1. Ravnanje hčerinske družbe se lahko pripiše matični družbi med drugim, če – čeprav je ločena pravna oseba – ta hčerinska družba o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma ravna v skladu z navodili matične družbe, zlasti glede gospodarskih, organizacijskih in pravnih povezav, ki povezujejo ti pravni enoti. To je zato, ker sta v takem primeru matična družba in njena hčerinska družba del iste gospodarske enote in zato tvorita eno samo podjetje, kar Komisiji omogoča, da odločbo, s katero nalaga plačilo glob, naslovi na matično družbo, ne da bi bilo treba dokazati osebno vpletenost slednje v kršitev.

V posebnem primeru, ko je matična družba stoodstotna lastnica kapitala svoje hčerinske družbe, ki je kršila konkurenčna pravila, lahko po eni strani ta matična družba odločilno vpliva na ravnanje te hčerinske družbe, po drugi strani pa obstaja izpodbitna domneva, da navedena matična družba dejansko odločilno vpliva na njeno ravnanje.

V teh okoliščinah za domnevanje, da matična družba odločilno vpliva na poslovno politiko hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija dokaže, da je celoten kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe. Komisija bo lahko tako matično družbo štela za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če matična družba, ki mora to domnevo izpodbiti, ne predloži zadostnih dokazov o tem, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno.

Od Komisije se namreč ne zahteva, da navedeno domnevo o odločilnem vplivu potrdi z dodatnimi dokazi. Čeprav je predhodna praksa odločanja Komisije vključevala potrjevanje domneve o odločilnem vplivu z dodatnimi dokazi, taka ugotovitev ne vpliva na sklep, da se je Komisija upravičena opreti zgolj na lastništvo matične družbe skoraj celotnega kapitala njene hčerinske družbe za domnevo, da je matična družba imela na hčerinsko družbo odločilen vpliv.

(Glej točke od 49 do 52 in 59.)

2. Spoštovanje pravice do obrambe zahteva, da ima družba, obravnavana zaradi kršitve konkurenčnih pravil, v upravnem postopku, ki poteka pred Komisijo, možnost izraziti svoje stališče o resničnosti in upoštevnosti zatrjevanih dejstev in okoliščin kakor tudi o dokumentih, ki jih je Komisija uporabila v podporo svoji trditvi o kršenju Pogodbe.

Uredba št. 1/2003 v členu 27(1) določa, da je treba strankam poslati obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, iz katerega morajo biti jasno razvidni vsi bistveni dokazi, na katere se je v tej fazi postopka oprla Komisija, tako da se lahko zadevne stranke dejansko seznanijo z ravnanjem, ki se jim ga očita, in da se pred sprejetjem končne odločbe Komisije učinkovito branijo.

Tako obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah je procesno jamstvo in uporablja temeljno načelo prava Skupnosti, ki zahteva spoštovanje pravice do obrambe v vseh postopkih. To načelo zlasti zahteva, da mora obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga Komisija naslovi na podjetje, ki mu namerava naložiti globo zaradi kršitve pravil konkurence, vsebovati bistvene elemente v zvezi s tem podjetjem, kot so očitano dejanje, njegova kvalifikacija in dokazi, na katere se opira Komisija, da bi lahko to podjetje v upravnem postopku, uvedenem zoper njega, učinkovito navajalo svoje trditve.

V obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah mora biti zlasti nedvoumno navedena pravna oseba, ki se ji bodo lahko naložile globe, nanjo mora biti tudi naslovljeno in v njem navedeno, v kakšni vlogi se tej osebi očitajo dejanja. Z obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah je namreč zadevno podjetje obveščeno o vseh bistvenih dokazih, na katere se Komisija opira v tej fazi postopka. Zadevno podjetje lahko zato šele po tem, ko je bilo poslano navedeno obvestilo, v celoti uveljavlja pravico do obrambe.

Tako, če Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah obvesti matično družbo, da ji namerava na podlagi domneve o odločilnem vplivu pripisati odgovornost za kršitev njene hčerinske družbe, dejstvo, da Komisija ni odredila nobenega preiskovalnega ukrepa zoper to družbo, preden ji je vročila navedeno obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ne krši pravice do obrambe tega podjetja. V zvezi s tem navedena družba lahko v upravnem postopku učinkovito izrazi svoje stališče o resničnosti in upoštevnosti dejstev ter okoliščin, ki jih navaja Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, in sicer tako v odgovoru na navedeno obvestilo kot na ustnem zaslišanju pred pooblaščencem za zaslišanje.

(Glej točke od 134 do 140.)

3. Na podlagi načela individualizacije kazni se fizično ali pravno osebo lahko kaznuje le za dejanja, ki se ji posamezno očitajo. Navedeno načelo se uporablja v vsakem upravnem postopku, ki se lahko konča s sankcijami na podlagi pravil o konkurenci.

Vendar je to načelo treba uskladiti s pojmom podjetja v smislu člena 81 ES. Tako, če določen gospodarski subjekt krši pravila konkurence, je v skladu z načelom osebne odgovornosti za to kršitev odgovoren.

Ne gre za odnos vzajemnega napeljevanja h kršitvam med matično družbo in hčerinsko družbo ali celo vpletenost matične družbe v navedeno kršitev, temveč za dejstvo, da sta eno samo podjetje v smislu člena 81 ES, zaradi česar lahko Komisija odločbo o naložitvi glob naslovi na matično družbo v skupini.

Posledično Komisija ne krši načela individualizacije kazni, s tem da kaznuje matično družbo za kršitev, ki naj bi jo slednja sama storila zaradi gospodarskih in pravnih povezav z njeno hčerinsko družbo, po katerih je lahko določala ravnanje slednje na trgu.

(Glej točke od 178 do 181.)

4. Načelo zakonitosti kazni zahteva, da zakon jasno določa kršitve in kazni. Ta pogoj je izpolnjen, ko lahko naslovnik norme iz besedila zadevne določbe in po potrebi z njeno razlago s strani sodišč razbere, za katera dejanja in opustitve mora kazensko odgovarjati.

Komisija pa lahko v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 23(2) Uredbe št. 1/2003 z odločbo naloži globe podjetjem, ki med drugim kršijo določbe iz člena 81 ES. Če se za matično družbo in njeno hčerinsko družbo ugotovi, da sta eno podjetje v smislu zadnjenavedenega člena, lahko Komisija naloži globo pravni osebi, ki je del te družbe, ne da bi pri tem kršila načelo zakonitosti kazni.

(Glej točke od 187 do 189.)

5. Načelo enakega obravnavanja zahteva, da se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in da se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je tako obravnavanje objektivno utemeljeno.

V okviru odločbe Komisije, s katero je matični družbi ob upoštevanju odločilnega vpliva matične družbe, ki ima v lasti skoraj celoten družbeni kapital svoje hčerinske družbe, ima Komisija diskrecijsko pravico, na podlagi katere lahko odgovornost za kršitev pripiše matični družbi.

Posledično, ker ima Komisija možnost, in ne obveznosti, pripisati odgovornost za kršitev matični družbi, če so izpolnjeni pogoji za tak pripis odgovornosti, samo dejstvo, da Komisija tega v drugi zadevi ni storila, ne pomeni, da bi se morala enako odločiti v izpodbijani odločbi. Vendar za tak pripis velja nadzor sodišč Unije, ki preverjajo, ali so izpolnjeni vsi pogoji za pripis odgovornosti.

(Glej točke od 196 do 198.)

6. Obrazložitev, ki se zahteva v členu 253 ES, mora biti prilagojena naravi zadevnega akta ter mora jasno in nedvoumno izražati razlogovanje institucije, ki je akt izdala, tako da se lahko zadevne osebe seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in lahko pristojno sodišče opravi nadzor. Ne zahteva se, naj se v obrazložitvi pojasnijo vsi upoštevni dejanski in pravni elementi, saj je treba vprašanje, ali je obrazložitev posameznega akta v skladu z zahtevami iz člena 253 ES, presoditi ne samo glede na njegovo besedilo, ampak tudi glede na njegov kontekst in celoto pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje.

Odločba o uporabi člena 81 ES, če se nanaša na več naslovnikov in povzroča problem v zvezi z odgovornostjo za kršitev, mora vsebovati ustrezno obrazložitev o vsakem naslovniku, zlasti tistih, ki morajo v skladu s to odločbo odgovarjati za kršitev. Šteje se, da je odločba Komisije v zvezi z matičnimi družbami hčerinskih družb, ki storijo kršitev, dovolj obrazložena, če so v njej podrobno pojasnjeni razlogi, ki utemeljujejo pripis odgovornosti za kršitev tem družbam.

(Glej točki 216 in 217.)

7. Za odločbe Komisije velja domneva veljavnosti in imajo pravne učinke, dokler niso razglašene za nične ali umaknjene. Poleg tega Komisija ni dolžna postopka, ki zaradi kršitve konkurenčnih pravil poteka zoper družbo, prekiniti do odločitve sodišča Unije v okviru tožbe, ki jo je vložila ista družba zoper drugo odločbo, s katero je bila kaznovana za druge kršitve konkurenčnih pravil. Nobena zakonska določba namreč Komisiji ne nalaga odložitve sprejetja odločb v zadevah, ki se nanašajo na drugačno dejansko stanje.

(Glej točko 241.)

8. V okviru pristojnosti Komisije, da naloži globo podjetjem, ki kršijo člen 81 ES, mora fizična ali pravna oseba, ki je zadevno podjetje vodila v času, ko je bila storjena kršitev, načeloma odgovarjati za to kršitev, tudi če je bila med sprejetjem odločbe, s katero se ugotavlja kršitev, za vodenje podjetja odgovorna druga oseba. Vendar morajo biti odločbe Komisije, sprejete na podlagi člena 81 ES, naslovljene na pravne osebe, da se lahko izvajajo in uporabljajo. Če torej Komisija sprejme odločbo na podlagi člena 81(1) ES, mora določiti eno ali več fizičnih ali pravnih oseb, ki se jim lahko pripiše odgovornost za ravnanje zadevnega podjetja in ki jih je mogoče zato kaznovati, ter odločbo nasloviti nanje.

Smernice, ki jih Komisija sprejme za izračun glob, zagotavljajo pravno varnost podjetij, ker določajo metodologijo, ki jo je Komisija sprejela pri določanju zneska globe. Uprava v posamičnem primeru od nje ne more odstopiti, ne da bi navedla razloge, združljive z načelom enakega obravnavanja.

V primeru dveh podjetij, in sicer matične družbe in njene hčerinske družbe, ki sta bili v času kršitve eno podjetje v smislu člena 81 ES, pri čemer pa na dan sprejetja odločbe o naložitvi globe tema družbama to podjetje ni več obstajalo, lahko Komisija po eni strani v skladu s členom 23(2) Uredbe št. 1/2003 solidarno naloži globo tema družbama, ki morata odgovarjati za storjeno kršitev, ter po drugi strani v skladu s točko 30 Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003, samo matični družbi poviša osnovni znesek globe, ker je slednja imela v primerjavi z drugimi kaznovanimi podjetji na dan sprejetja izpodbijane odločbe bistveno večji promet, zaradi česar bi lahko veliko lažje zbrala potrebna sredstva za plačilo globe.

V zvezi s tem dejstvo, da je globa, naložena zaradi odvračanja samo matični družbi, izračunana na podlagi osnovnega zneska globe, ki je bila solidarno naložena dvema družbama, ki že vključuje posebno povišanje zaradi odvračanja, ni nepravično.

Globa, solidarno naložena dvema družbama, namreč ustreza osnovnemu znesku globe, ki v skladu s točko 25 navedenih smernic vključuje dodatno povišanje, izračunano glede na določen delež vrednosti prodaje hčerinske družbe „z namenom odvračanja podjetij od udeležbe pri horizontalnih sporazumih o določitvi cen, razdelitvi trga in omejitvi proizvodnje“.

Nasprotno, globa, naložena le matični družbi in vključujoča znatno povišanje osnovnega zneska globe, je v skladu s točko 30 navedenih smernic namenjena „zagotavljanju tega, da imajo globe dovolj odvračalen učinek“ v primeru podjetij, ki imajo posebno velike prihodke, ki presegajo prodajo blaga in storitev, na katere se nanaša kršitev.

Zato po eni strani dodatni znesek, uporabljen v skladu s točko 25 navedenih smernic, in po drugi strani posebno povišanje, naloženo matični družbi na podlagi točke 30 istih smernic, ustrezata dvema različnima ciljema odvračanja, ki ju Komisija lahko pravilno upošteva pri določitvi globe.

(Glej točke od 250 do 253, 255, 256, 288 in 289.)

9. Komisija ima pri izbiri metode izračuna globe široko diskrecijsko pravico in lahko pri tem upošteva več dokazov, med katerimi je tudi sodelovanje podjetij med preiskavo, ki jo opravljajo njene službe. V tem okviru mora Komisija opraviti zapleteno dejansko presojo, kakršna je presoja sodelovanja navedenih podjetij. V okviru presoje sodelovanja udeležencev omejevalnega sporazuma je mogoče izpodbijati le očitno napako Komisije pri presoji, saj ima ta široko diskrecijsko pravico pri presoji kakovosti in koristnosti sodelovanja podjetja, predvsem v primerjavi z drugimi podjetji.

Čeprav mora Komisija obrazložiti, zakaj meni, da so dokazi, ki jih v okviru obvestila o ugodni obravnavi predložijo podjetja, prispevek, ki utemeljuje zmanjšanje naložene globe ali ne, pa morajo podjetja, ki želijo v zvezi s tem izpodbijati odločbo Komisije, dokazati, da Komisija brez takih informacij, ki so jih ta podjetja prostovoljno predložila, ne bi mogla dokazati bistvenih elementov kršitve in torej sprejeti odločbe o naložitvi glob.

Zmanjšanje glob v primeru sodelovanja podjetij, ki so bila udeležena pri kršitvah konkurenčnega prava, temelji na preudarku, da tako sodelovanje Komisiji olajša njeno nalogo, ki je ugotovitev obstoja kršitve, in da se glede na okoliščine kršitev neha. Ob upoštevanju razloga za znižanje Komisija ne more prezreti koristnosti predložene informacije, ki je nujno odvisna od dokazov, ki jih že ima.

Če podjetje v okviru sodelovanja zgolj potrdi, in sicer manj natančno in izrecno, nekatere informacije, ki jih je v okviru sodelovanja že predložilo drugo podjetje, stopnje sodelovanja tega podjetja, čeprav bi bilo v določeni meri lahko koristno za Komisijo, ni mogoče šteti za primerljivo s stopnjo sodelovanja prvega podjetja, ki je predložilo navedene informacije. Izjava, ki zgolj potrjuje izjavo, ki jo je Komisija že prejela, namreč bistveno ne olajša nalog Komisije. Zato tudi ne more biti zadostna, da bi upravičevala znižanje globe zaradi sodelovanja. Sodelovanje podjetja pri preiskavi ne upravičuje nobenega znižanja globe, če to sodelovanje ne presega tega, kar izhaja iz njegovih obveznosti iz člena 18 Uredbe št. 1/2003.

(Glej točke od 340 do 344.)

10. V zvezi z nadzorom sodišča Unije nad odločbami Komisije na področju konkurence, ki presega zgolj nadzor zakonitosti, na podlagi katerega je mogoče le zavrniti ničnostno tožbo ali razglasiti ničnost izpodbijanega akta, pristojnost za odločanje v sporu polne jurisdikcije na podlagi člena 229 ES, ki jo Splošnemu sodišču podeljuje člen 31 Uredbe št. 1/2003, temu sodišču omogoča, da izpodbijani akt spremeni, tudi če ga ne razglasi za ničnega, pri čemer pa mora upoštevati vse dejanske okoliščine pri, na primer, spremembi zneska globe.

(Glej točko 379.)

SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (drugi senat)

z dne 17. maja 2011*( )

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg natrijevega klorata – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP – Odgovornost za kršitev – Pravica do obrambe – Obveznost obrazložitve – Načelo individualizacije kazni – Načelo zakonitosti kazni – Domneva nedolžnosti – Načelo dobrega upravljanja – Načelo pravne varnosti – Zloraba pooblastil – Globe – Obteževalna okoliščina – Odvračanje – Olajševalna okoliščina – Sodelovanje med upravnim postopkom – Znatna dodana vrednost“

V zadevi T-299/08,

Elf Aquitaine SA s sedežem v Courbevoieju (Francija), ki jo zastopata É. Morgan de Rivery in S. Thibault-Liger, odvetnika,

tožeča stranka,

proti

Evropski komisiji, ki jo zastopajo X. Lewis, É. Gippini Fournier in R. Sauer, zastopniki,

tožena stranka,

katere predmet sta, primarno, predlog za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2008) 2626 konč. z dne 11. junija 2008 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma o evropskem gospodarskem prostoru (EGP) (Zadeva COMP/38.695 – Natrijev klorat) v delu, v katerem se navedena odločba nanaša na njo, in, podredno, predlog za odpravo ali znižanje glob, ki so bile tej družbi naložene z navedeno odločbo,

SPLOŠNO SODIŠČE (drugi senat),

v sestavi I. Pelikánová, predsednica, K. Jürimäe (poročevalka), sodnica, in S. Soldevila Fragoso, sodnik,

sodna tajnica: C. Kristensen, administratorka,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 2. junija 2010

izreka naslednjo

Sodbo

Dejansko stanje

1 Komisija Evropskih skupnosti je z Odločbo C(2008) 2626 konč. z dne 11. junija 2008 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) (zadeva COMP/38.695 – Natrijev klorat) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) poleg drugih podjetij sankcionirala tudi tožečo stranko, družbo Elf Aquitaine SA, ki je bila do leta 2006 matična družba družbe Arkema France (prej Atochem SA, nato Elf Atochem SA, nato pa Atofina SA in Arkema SA), zaradi njunega sodelovanja pri vseh dogovorih in usklajenih ravnanjih v zvezi s trgom natrijevega klorata v EGP med 11. majem 1995 in 9. februarjem 2000, kar zadeva tožečo stranko in družbo Arkema France (točke od 12 do 15 in člen 1 obrazložitve izpodbijane odločbe).

2 Natrijev klorat je zelo močan oksidant, ki ga dobimo z elektrolizo vodne raztopine natrijevega klorida v posodi brez pregrade. Natrijev klorat se lahko proizvede v kristalizirani obliki ali v obliki raztopine. Uporablja se predvsem za proizvodnjo klorovega dioksida, ta pa nato v industriji celuloze in papirja za beljenje kemične celuloze. Redkeje se uporablja za čiščenje pitne vode, beljenje tekstila, herbicide in rafinacijo urana (točka 2 obrazložitve izpodbijane odločbe).

3 Glavni konkurenti na trgu natrijevega klorata v EGP so bila leta 1999 ta podjetja. Na prvem mestu je bila družba EKA Chemicals AB (v nadaljevanju: EKA), katere lastnica celotnega kapitala je bila skupina Akzo Nobel, z 49-odstotnim tržnim deležem. Družba Finnish Chemicals Oy, katere lastnica celotnega kapitala je bila posredno družba Erikem Luxembourg SA (v nadaljevanju: ELSA), je imela 30‑odstotni tržni delež. Naslednja je bila družba Arkema France, katere kapital je bil v 97,55-odstotni lasti tožeče stranke med letoma 1992 in 2000, z 9-odstotnim tržnim deležem. Sledila je družba Aragonesas Industrias y Energia SAU (v nadaljevanju: Aragonesas), katere lastnica celotnega ali večinskega dela kapitala je bila med letoma 1992 in 2000 neposredno ali posredno družba Uralita SA in ki je tako kot družba Solvay SA/NV imela 5-odstotni tržni delež, medtem ko so imeli drugi proizvajalci skupaj 2-odstotni tržni delež (točke 13, 14, od 25 do 30, 42 in 46 obrazložitve izpodbijane odločbe).

4 Družba EKA je 28. marca 2003 na podlagi Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov z dne 19. februarja 2002 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 155, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi iz leta 2002) pri Komisiji vložila prošnjo za imuniteto v zvezi z obstojem kartela na trgu natrijevega klorata (v nadaljevanju: kartel). Družba EKA je navedeno prošnjo utemeljila z dokaznimi listinami in ustno izjavo (točki 54 in 55 obrazložitve izpodbijane odločbe).

5 Komisija je 30. septembra 2003 sprejela odločbo, s katero je družbi EKA odobrila pogojno imuniteto pred globami v skladu s točko 15 obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 (točka 55 obrazložitve izpodbijane odločbe).

6 Komisija je 10. septembra 2004 na družbe Finnish Chemicals, Arkema France in družbo Aragonesas v skladu s členom 18(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 [ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) naslovila zahtevke za informacije (točka 56 obrazložitve izpodbijane odločbe).

7 Družba Arkema France je 18. oktobra 2004 v odgovoru na zahtevek Komisije za informacije iz točke 6 zgoraj vložila prošnjo na podlagi obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 (točka 57 obrazložitve izpodbijane odločbe).

8 Družba Finnish Chemicals je 29. oktobra 2004 na Komisijo vložila prošnjo na podlagi obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 in ji ustno posredovala podatke o kartelu. Družba Finnish Chemicals je navedeno prošnjo potrdila z dopisom z dne 2. novembra 2004 in hkrati predložila dokazne listine o svojem sodelovanju pri zadevni kršitvi (točka 58 obrazložitve izpodbijane odločbe).

9 Komisija je od 4. novembra 2004 v skladu s členom 18(2) Uredbe št. 1/2003 zlasti na družbe Arkema France, Aragonesas, EKA in Finnish Chemicals naslovila zahtevke za informacije. Z zadnjenavedenima družbama se je tudi srečala. Komisija je na tožečo stranko zahtevek za informacije prvič naslovila 11. aprila 2008 (točke od 59 do 65 obrazložitve izpodbijane odločbe).

10 Komisija je z dopisom z dne 11. julija 2007 družbo Arkema France obvestila, da namerava njeno prošnjo na podlagi obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 zavrniti (točka 563 obrazložitve izpodbijane odločbe).

11 Komisija je z dopisom z istega dne obvestila tudi družbo Finnish Chemicals, da ji namerava v skladu z obvestilom o ugodni obravnavi iz leta 2002 odobriti od 30‑ do 50-odstotno znižanje globe, ki bi ji bila sicer naložena (točka 583 obrazložitve izpodbijane odločbe).

12 Komisija je 27. julija 2007 sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga je naslovila na tožečo stranko ter na družbe EKA, Akzo Nobel NV, Finnish Chemicals, ELSA, Arkema France, Aragonesas in Uralita. Te so nanj odgovorile v predpisanem roku (točki 66 in 67 obrazložitve izpodbijane odločbe).

13 Družba Arkema France in zlasti tožeča stranka sta 20. novembra 2007 uveljavili pravico do izjave na ustnem zaslišanju pred pooblaščencem za zaslišanje (točka 68 obrazložitve izpodbijane odločbe).

14 Komisija je 11. junija 2008 sprejela izpodbijano odločbo, ki je bila tožeči stranki vročena 16. junija 2008.

15 Komisija je v izpodbijani odločbi v bistvu navedla, da so družbe Arkema France, EKA, Finnish Chemicals in Aragonesas uporabljale strategijo stabilizacije trga natrijevega klorata, katere končni cilj je bila razdelitev obsega prodaje tega izdelka, uskladitev politike določanja cen za njihove kupce in s tem povečanje njihove marže. Delovanje kartela je temeljilo na rednih stikih med konkurenti v obliki dvo- ali večstranskih srečanj in telefonskih pogovorov brez kakršne koli vnaprej določene sheme. Po mnenju Komisije so ta skrivoma dogovorjena ravnanja trajala od 21. septembra 1994 za družbi EKA in Finnish Chemicals, od 17. maja 1995 za družbo Arkema France, od 16. decembra 1996 za družbo Aragonesas in od 13. februarja 1997 za družbo ELSA. Navedena ravnanja naj bi trajala do 9. februarja 2000, vsaj glede družb Arkema France, EKA, Finnish Chemicals in Aragonesas (točke od 69 do 71 obrazložitve izpodbijane odločbe).

16 Komisija posebej glede kršitve družbe Arkema France poudarja, da dejansko stanje, opisano v izpodbijani odločbi, kaže na to, da je ta neposredno sodelovala pri zadevnih protikonkurenčnih ravnanjih. Komisija prav tako poudarja, da je imela tožeča stranka med celotnim trajanjem kršitve v lasti več kot 97 % kapitala družbe Arkema France. Zato Komisija meni, da obstaja razlog za utemeljen sum, da se je morala družba Arkema France prilagoditi politiki, ki jo je opredelila njena matična družba, in da zato ni mogla ravnati samostojno. Komisija je zato ugotovila, da je mogoče domnevati, da je tožeča stranka odločilno vplivala na družbo Arkema France, kar naj bi bilo potrjeno tudi z dodatnimi dokazi, ki jih je navedla (točki 384 in 386 obrazložitve izpodbijane odločbe).

17 Pri izračunu zneska globe, ki je bila med drugim naložena družbi Arkema France in tožeči stranki, se je Komisija oprla na Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003 (UL 2006, C 210, str. 2, v nadaljevanju: smernice) (točka 498 obrazložitve izpodbijane odločbe).

18 Komisija najprej navaja, da je treba za določitev osnovnega zneska globe, naložene družbi Arkema France, upoštevati znesek, ki ustreza 19 % vrednosti prodaje proizvodov, na katere se je nanašal zadevni kartel. Ker je družba Arkema France pri kršitvi sodelovala najmanj štiri leta in osem mesecev, Komisija po eni strani meni, da je treba ta znesek pomnožiti s pet, da bi se upoštevalo trajanje kršitve. Da bi se zadevni podjetji in zlasti družbo Arkema France odvrnilo od sodelovanja pri horizontalnih sporazumih o določitvi cen, Komisija po drugi strani meni, da je treba naložiti dodaten znesek globe, ki ustreza 19 % vrednosti navedene prodaje. Zato ugotavlja, da je treba družbi Arkema France in tožeči stranki skupno in solidarno naložiti globo v višini 22.700.000 EUR (točke 510 in od 521 do 523 obrazložitve izpodbijane odločbe).

19 Poleg tega Komisija glede prilagoditve osnovnega zneska globe poudarja, da je zaradi obteževalnih okoliščin ob sprejetju izpodbijane odločbe že sankcionirala družbo Arkema France s tremi odločbami, s katerimi je bila slednja spoznana za odgovorno za predhodna skrivoma dogovorjena ravnanja. Po eni strani Komisija v bistvu meni, da ponovna kršitev družbe Arkema France utemeljuje naložitev 90‑odstotnega povišanja osnovnega zneska globe. Po drugi strani ne navaja nobene olajševalne okoliščine v prid družbe Arkema France ali tožeče stranke, ki bi utemeljila znižanje globe. Natančneje, Komisija meni, da ob upoštevanju vseh dejstev v zadevi „nobena izjemna okoliščina“ ni taka, da bi utemeljila odobritev znižanja globe družbi Arkema France v obsegu, ki presega področje uporabe obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 (točke 525, 526, 538 in 544 obrazložitve izpodbijane odločbe).

20 Poleg tega Komisija v bistvu navaja, da je treba tožeči stranki za zagotovitev dovolj odvračalnega učinka glob in ob upoštevanju dejstva, da ima ta družba še posebno velik promet, ki presega prodajo blaga, na katero se nanaša kršitev, in ki navsezadnje absolutno močno presega promet drugih zadevnih podjetij, naložiti 70‑odstotno povišanje osnovnega zneska globe (točke 545, 548 in 559 obrazložitve izpodbijane odločbe).

21 Poleg tega Komisija ugotavlja, da so globe, ki jih namerava naložiti družbi Arkema France in tožeči stranki, nižje od 10 % njunega celotnega prometa leta 2007 in da sta globi, ki bi jima bili lahko naloženi pred uporabo obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002, 43.130.000 EUR za družbo Arkema France in 38.590.000 EUR za tožečo stranko (točki 551 in 552 obrazložitve izpodbijane odločbe).

22 Nazadnje, Komisija meni, da se družbi Arkema France ne bi smelo odobriti nobenega znižanja globe na podlagi obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002, ker podatki, ki jih je ta posredovala, niso imeli nobene znatne dodane vrednosti v smislu točke 21 navedenega obvestila. Nasprotno, Komisija meni, da ji je družba Finnish Chemicals predložila dokaze, ki so imeli znatno dodano vrednost v smislu člena 21 istega obvestila. Zato ji je odobrila 50-odstotno znižanje zneska globe, ki bi ji bila drugače naložena (točke 580, 588 in 591 obrazložitve izpodbijane odločbe).

23 Člena 1 in 2 izreka izpodbijane odločbe določata:

„Člen 1

Naslednja podjetja so kršila člen 81 Pogodbe in člen 53 Sporazuma EGP s sodelovanjem v navedenih obdobjih v več dogovorih in usklajenih ravnanjih, da bi določala obseg prodaje, cene, si izmenjevala občutljive tržne informacije o cenah in obsegu prodaje ter spremljala izvajanje protikonkurenčnih dogovorov za natrijev klorat na trgu v EGP:

(a) [EKA] od 21. septembra 1994 do 9. februarja 2000;

(b) Akzo Nobel […] od 21. septembra 1994 do 9. februarja 2000;

(c) Finnish Chemicals […] od 21. septembra 1994 do 9. februarja 2000;

(d) [ELSA] od 13. februarja 1997 do 9. februarja 2000;

(e) Arkema France […] od 17. maja 1995 do 9. februarja 2000;

(f) [tožeča stranka] od 17. maja 1995 do 9. februarja 2000;

(g) Aragonesas […] od 16. decembra 1996 do 9. februarja 2000;

(h) Uralita […] od 16. decembra 1996 do 9. februarja 2000.

Člen 2

Za kršitve, navedene v členu 1, so bile podjetjem naložene naslednje globe:

(a) EKA […] in Akzo Nobel […] skupno in solidarno: 0 EUR;

(b) Finnish Chemicals […]: 10.150.000 EUR, od tega skupno in solidarno z [ELSA] (v likvidaciji): 50.900 EUR;

(c) Arkema France […] in [tožeča stranka] skupno in solidarno: 22.700.000 EUR;

(d) Arkema France [...]: 20.430.000 EUR;

(e) [tožeča stranka]: 15.890.000 EUR;

(f) Aragonesas […] in Uralita […] skupno in solidarno: 9.900.000 EUR.

[…]“

24 Komisija je v členu 3 izreka izpodbijane odločbe podjetjem, navedenim v členu 1 te odločbe, odredila takojšnje prenehanje kršitev, če tega še niso storila, in opustitev ponovitve kakršnih koli dejanj ali ravnanj, opisanih v členu 1 te odločbe, ter kakršnih koli dejanj ali ravnanj, ki imajo enak ali podoben cilj ali učinek.

25 V členu 4 izreka izpodbijane odločbe so našteti naslovniki izpodbijane odločbe, ki so podjetja iz člena 1 navedene odločbe.

Postopek in predlogi strank

26 Tožeča stranka je 1. avgusta 2008 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo.

27 Splošno sodišče (drugi senat) je na podlagi poročila sodnika poročevalca sklenilo začeti ustni postopek. Splošno sodišče je postavilo nekaj vprašanj tožeči stranki in Komisiji. Od Komisije je tudi zahtevalo, naj predloži nekatere dokumente. Razen prepisa ustne prošnje za imuniteto družbe EKA, ki ga Komisija ni želela predložiti, so stranke na ta vprašanja odgovorile v predpisanem roku.

28 Stranke so ustno podale stališča in odgovorile na vprašanja, ki jim jih je na obravnavi 2. junija 2010 postavilo Splošno sodišče.

29 Splošno sodišče je s sklepom z dne 11. junija 2010 v zadevi Elf Aquitaine proti Komisiji (T-299/08, še neobjavljen v ZOdl.) Komisiji naložilo, naj predloži prepis ustne prošnje za imuniteto družbe EKA in dovolilo, da se s tem dokumentom seznanijo odvetniki tožeče stranke v sodnem tajništvu Splošnega sodišča. Komisija je v predpisanem roku predložila ta dokument, s katerim so se odvetniki tožeče stranke seznanili v sodnem tajništvu Splošnega sodišča. Tožeča stranka je v odgovoru na pisno vprašanje Splošnega sodišča navedla, da čeprav ni mogla ugotoviti, ali ta dokument ustreza dokumentu, do katerega je dovolila dostop v okviru upravnega postopka pred Komisijo, ni imela nobenega razloga, da bi podvomila o tem, da je šlo za enak dokument.

30 Ustni postopek je bil končan 16. julija 2011.

31 Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– primarno, na podlagi člena 230 ES izpodbijano odločbo v delu, v katerem se ta nanaša na tožečo stranko, razglasi za nično;

– podredno, na podlagi člena 229 ES odpravi ali zniža globo, ki ji je bila naložena v členu 2(c) in (e) izpodbijane odločbe;

– v vsakem primeru Komisiji naloži plačilo stroškov.

32 Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbo zavrne;

– tožeči stranki naloži plačilo stroškov.

Pravo

1. Primarno, predlog za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe

33 Tožeča stranka v utemeljitev svojega predloga za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe v delu, v katerem se nanaša nanjo, navaja deset tožbenih razlogov. Prvi tožbeni razlog se nanaša na kršitev pravil o odgovornosti za kršitve v skupini družb. Drugi tožbeni razlog se nanaša na kršitev šestih temeljnih načel, ki izhajajo iz odgovornosti za zadevno kršitev, ki ji je bila očitana. Tretji tožbeni razlog se nanaša na izkrivljanje sklopa dokazov, ki jih je predložila. Četrti tožbeni razlog se nanaša na protislovnost obrazložitve v izpodbijani odločbi. Peti tožbeni razlog se nanaša na kršitev načela dobrega upravljanja. Šesti tožbeni razlog se nanaša na kršitev načela pravne varnosti. Sedmi tožbeni razlog se nanaša na zlorabo pooblastil. Osmi tožbeni razlog se nanaša na neutemeljen izrek globe, ki ji je bila individualno naložena. Deveti tožbeni razlog se nanaša na kršitev načel in pravil o izračunu globe, ki je bila solidarno naložena družbi Arkema France in njej sami. Deseti tožbeni razlog se nanaša na kršitev določb obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002.

Prvi tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev pravil o odgovornosti za kršitve v skupini družb

34 Prvi tožbeni razlog tožeče stranke, v skladu s katerim je Komisija v izpodbijani odločbi kršila pravila o odgovornosti za kršitev v skupini družb, je razdeljen na pet delov.

Prvi del, ki se nanaša na napačno uporabo prava pri pripisu odgovornosti za zadevno kršitev tožeči stranki

– Trditve strank

35 Tožeča stranka v bistvu trdi, da je Komisija napačno uporabila pravo s tem, da je v točki 369 obrazložitve izpodbijane odločbe menila, da ji ni bilo treba s konkretnimi dokazi potrditi domneve o tem, da zadevna matična družba, ki ima v lasti celoten kapital svoje hčerinske družbe, nanjo dejansko izvaja odločilen vpliv (v nadaljevanju: domneva o odločilnem vplivu).

36 Prvič, iz obsežne sodne prakse in tudi predhodne prakse odločanja Komisije naj bi bilo razvidno, da mora Komisija domnevo o odločilnem vplivu potrditi s konkretnimi dokazi, ki dokazujejo navedeni vpliv. Ti dokazi morajo pokazati, bodisi da je bila matična družba vpletena v kršitev, da je bila s kršitvijo seznanjena ali da ji je notranja organizacija skupine omogočila, da je konkretno posegla v trgovinsko politiko svoje hčerinske družbe. Tožeča stranka zlasti poudarja, da je Komisija skoraj 40 let pred sprejetjem Odločbe C(2004) 4876 konč. z dne 19. januarja 2005 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/E-1/37.773 – MCAA) (UL 2006, L 353, str. 12, v nadaljevanju: odločba o MCAA) sprejela konkretne dokaze, ki potrjujejo domnevo o odločilnem vplivu. Prav tako poudarja, da je Komisija v točki 574 obrazložitve Odločbe z dne 1. oktobra 2008 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/C.39.181 – Voski za sveče) (UL C 295, str. 17, v nadaljevanju: odločba o voskih za sveče) priznala, da pred letom 2005 odgovornosti za kršitev ni pripisovala matični družbi brez predloženih konkretnih dokazov, ki potrjujejo navedeno domnevo.

37 Drugič, tožeča stranka opozarja, da Komisija v Odločbi z dne 10. decembra 2003 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/E-2/37.857 – Organski peroksidi) (UL 2005, L 110, str. 44, v nadaljevanju: odločba o organskih peroksidih) tožeči stranki ni pripisala odgovornosti za kršitev, ki se kaznuje po tej odločbi, ker je menila, da je bila družba Arkema France na trgu popolnoma samostojna.

38 Tretjič, tožeča stranka v bistvu trdi, da obveznost Komisije, da predloži dodatne dokaze, ki potrjujejo domnevo o odločilnem vplivu na podlagi člena 81 ES, podpira sodna praksa o pripisu ukrepa državi, ki ga sprejme javno podjetje na podlagi zakonodaje o državni pomoči. V zvezi s tem se tožeča stranka sklicuje na sodbo Sodišča z dne 16. maja 2002 v zadevi Francija proti Komisiji (C-482/99, Recueil, str. I-4397) in sodbo Splošnega sodišča z dne 26. junija 2008 v zadevi SIC proti Komisiji (T-442/03, ZOdl., str. II-1161). Po mnenju tožeče stranke v skladu s členom 295 ES zasebni delničar v skupini družb na podlagi načela enakega obravnavanja ne more biti slabše obravnavan kot javni delničar.

39 Četrtič, tožeča stranka trdi, da je ugotovitev Komisije iz točke 369 obrazložitve izpodbijane odločbe, v skladu s katero ji ni treba potrditi domneve o odločilnem vplivu z dodatnimi dokazi, ki dokazujejo nadzor matične družbe nad njeno hčerinsko družbo, v nasprotju z rešitvami, sprejetimi v večini držav članic Unije, kot so Belgija, Francija, Italija in Združeno kraljestvo in tudi Združene države, katerih vpliva na konkurenčno pravo Skupnosti ni mogoče zanikati. Po eni strani naj bi nacionalni organi, pristojni za konkurenco, v vseh teh državah uporabljali sklop dokazov, na podlagi katerih ugotavljajo samostojno ravnanje hčerinske družbe v razmerju do matične družbe. Čeprav po drugi strani velja, da Komisija ni vezana na rešitve, ki jih uporabljajo nacionalni organi držav članic, pristojni za konkurenco, bi jih morala kljub temu upoštevati glede na mehanizme okrepljenega sodelovanja, ki urejajo njene odnose s temi organi znotraj evropske mreže za konkurenco.

40 Komisija izpodbija trditve tožeče stranke.

– Presoja Splošnega sodišča

41 Najprej je treba poudariti, da je Komisija potem, ko se je v točkah od 369 do 372 obrazložitve izpodbijane odločbe sklicevala na sodno prakso v zvezi s pripisovanjem odgovornosti za kršitev hčerinske družbe matični družbi, v točkah 386 in 387 obrazložitve navedene odločbe ugotovila:

„(386) V celotnem obdobju kršitve je [tožeča stranka] imela v lasti več kot 97 % delnic družbe [Arkema France]. Glede na to, da je v takih okoliščinah utemeljeno sklepati, da bi hčerinska družba morala slediti politiki, ki jo določi njena matična družba (pri čemer torej ne bi delovala samostojno), in da matična družba ne bi naletela na nobeno oviro pri določanju take politike za svojo hčerinsko družbo, je mogoče domnevati, da je [tožeča stranka] imela odločilen vpliv na družbo [Arkema France]. Poleg tega obstajajo še drugi dokazi, ki potrjujejo domnevo, da je [tožeča stranka] dejansko imela odločilen vpliv. Prvič, [tožeča stranka] je vedno imenovala člane upravnega odbora družbe [Arkema France]. Poleg tega je bil [P.] med letoma 1994 in 1999 hkrati član splošnega upravljalnega odbora družb [Arkema France] in [tožeče stranke] ter član upravnega odbora družbe [Arkema France]. Enako velja za [I.], ki je bil član upravnega odbora družbe [Arkema France] med letoma 1994 in 1998 ter splošnega upravljalnega odbora [tožeče stranke] med letoma 1994 in 1997. Prav tako je tudi [W.] predsedoval upravnemu odboru družbe [Arkema France] med letoma 1994 in 1999 in bil leta 1999 imenovan v splošni upravljalni odbor [tožeče stranke]. Poleg tega so bile še nekatere druge osebe, kot na primer [D.] (1994–2000) in [R.] (1994–1997), članice upravnih odborov družbe [Arkema France] in [tožeče stranke] hkrati. Glede na te številne prekrivajoče se funkcije članov vodstvenih in nazornih organov družbe [Arkema France], ki so bili (kar zadeva vodstvene organe) imenovani in bi lahko bili, kot je treba domnevati, razrešeni [s strani tožeče stranke], je jasno, da je bila ta obveščena o vseh odločitvah, ki jih je sprejela [Arkema France] in bi nanje lahko kadar koli vplivala. Poleg tega ni obstajal noben drug pomemben delničar, ki bi lahko vplival na trgovinsko politiko hčerinske družbe.

(387) Glede na domnevo, ki izhaja iz poslovnega deleža [tožeče stranke] v družbi [Arkema France] v času kršitve (ki je bil višji od 97 %), in glede na organizacijske vezi Komisija meni, da je [tožeča stranka] imela odločilen vpliv na ravnanje svoje hčerinske družbe [Arkema France].“

42 Poleg tega je Komisija v točkah od 396 do 415 obrazložitve izpodbijane odločbe zavrnila trditve, ki sta jih družba Arkema France in tožeča stranka navedli v svojih stališčih v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, katerih cilj je izpodbijanje pripisa odgovornosti za zadevno kršitev tožeči stranki.

43 Iz obrazložitve izpodbijane odločbe, ki je navedena v točkah 41 in 42 zgoraj, je torej razvidno, da je Komisija odgovornost za zadevno kršitev pripisala tožeči stranki na podlagi domneve, da ima matična družba, ki ima v lasti več kot 97 % lastniškega kapitala svoje hčerinske družbe, nanjo odločilen vpliv. Komisija prav tako meni, da so to domnevo potrdili dodatni dokazi, ki jih je poudarila v izpodbijani odločbi, in da trditve, ki sta jih podali družba Arkema France in tožeča stranka v svojih stališčih v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, niso zadostovale za izpodbitje navedene domneve.

44 Treba je torej preizkusiti, ali je Komisija napačno uporabila pravo, kot trdi tožeča stranka, ko je sklepala, da to, da je imela tožeča stranka v lasti več kot 97 % kapitala družbe Arkema France, zadostuje za pripis odgovornosti za zadevno kršitev.

45 Sodišče je v sodbi z dne 10. septembra 2009 v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji (C-97/08 P, ZOdl., str. I-8237, točka 54) opozorilo, da konkurenčno pravo zadeva dejavnosti podjetij (sodba z dne 7. januarja 2004 v združenih zadevah Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, C-204/00 P, C-205/00 P, C‑211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P in C-219/00 P, Recueil, str. I-123, točka 59) in da pojem podjetja zajema vse subjekte, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na njihovo pravno obliko in njihov način financiranja (sodbe Sodišča z dne 28. junija 2005 v združenih zadevah Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, C‑189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P do C-208/02 P in C-213/02 P, ZOdl., str. I‑5425, točka 112; z dne 10. januarja 2006 v zadevi Cassa di Risparmio di Firenze in drugi, C-222/04, ZOdl., str. I-289, točka 107; in z dne 11. julija 2006 v zadevi FENIN proti Komisiji, C-205/03 P, ZOdl., str. I-6295, točka 25).

46 Sodišče je prav tako pojasnilo, da je treba pojem podjetja, postavljen v kontekst, razumeti, kot da označuje gospodarsko enoto, čeprav s pravnega vidika to gospodarsko enoto sestavlja več fizičnih ali pravnih oseb (glej v točki 45 zgoraj navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 55 in navedena sodna praksa).

47 Kadar tak gospodarski subjekt krši pravila o konkurenci, mora v skladu z načelom osebne odgovornosti za to kršitev odgovarjati sam (glej v točki 45 zgoraj navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 56 in navedena sodna praksa).

48 Kršitev konkurenčnega prava je treba brez nejasnosti pripisati pravni osebi, ki ji je mogoče naložiti plačilo glob in na katero se mora nasloviti obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Prav tako je pomembno, da je v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah navedeno, v zvezi s čim se pravni osebi očitajo navedena dejstva (glej v točki 45 zgoraj navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 57 in navedena sodna praksa).

49 Iz ustaljene sodne prakse je razvidno, da se lahko ravnanje hčerinske družbe pripiše matični družbi med drugim, če – čeprav je ločena pravna oseba – ta hčerinska družba o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma ravna v skladu z navodili matične družbe, zlasti glede gospodarskih, organizacijskih in pravnih povezav, ki povezujejo ti pravni enoti (glej v točki 45 zgoraj navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 58 in navedena sodna praksa).

50 To je zato, ker sta v takem primeru matična družba in njena hčerinska družba del iste gospodarske enote in zato tvorita eno samo podjetje v smislu sodne prakse, navedene v točkah 45 in 46 zgoraj. Dejstvo, da matična družba in njena hčerinska družba tvorita eno samo podjetje v smislu člena 81 ES, tako Komisiji omogoča, da odločbo, s katero nalaga plačilo glob, naslovi na matično družbo, ne da bi bilo treba dokazati osebno vpletenost slednje v kršitev (glej v točki 45 zgoraj navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 59 in navedena sodna praksa).

51 V posebnem primeru, ko je matična družba stoodstotna lastnica kapitala svoje hčerinske družbe, ki je kršila konkurenčna pravila, lahko po eni strani ta matična družba odločilno vpliva na ravnanje te hčerinske družbe, po drugi strani pa obstaja izpodbitna domneva, da navedena matična družba dejansko odločilno vpliva na njeno ravnanje (glej v točki 45 zgoraj navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 60 in navedena sodna praksa).

52 V teh okoliščinah za domnevanje, da matična družba odločilno vpliva na poslovno politiko hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija dokaže, da je celoten kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe. Komisija bo lahko tako matično družbo štela za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če matična družba, ki mora to domnevo izpodbiti, ne predloži zadostnih dokazov o tem, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno (glej v točki 45 zgoraj navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 61 in navedena sodna praksa).

53 Čeprav je res, da se Sodišče v sodbi z dne 16. novembra 2000 v zadevi Stora Kopparbergs Bergslags proti Komisiji (C-286/98 P, Recueil, str. I-9925, točki 28 in 29) poleg na stoodstotno lastništvo kapitala hčerinske družbe sklicuje tudi na druge okoliščine, kot sta neizpodbijanje vpliva, ki ga izvaja matična družba na trgovinsko politiko hčerinske družbe, in skupno zastopanje obeh družb v upravnem postopku, prav tako drži, da je Sodišče navedene okoliščine poudarilo le zato, da bi predstavilo vse dokaze, s katerimi je Splošno sodišče utemeljilo svojo obrazložitev, ne pa zato, da bi uporabo navedene domneve pogojilo s predložitvijo dodatnih dokazov v zvezi z dejanskim vplivanjem matične družbe (glej v točki 45 zgoraj navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 62 in navedena sodna praksa).

54 Iz vseh ugotovitev je razvidno, da če je matična družba stoodstotna lastnica kapitala hčerinske družbe, obstaja izpodbitna domneva, da ta matična družba odločilno vpliva na ravnanje hčerinske družbe (glej v točki 45 zgoraj navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 63 in navedena sodna praksa).

55 Poleg tega je iz sodne prakse Splošnega sodišča razvidno, da če ima matična družba v lasti skoraj celoten kapital svoje hčerinske družbe, je mogoče razumno sklepati, da navedena hčerinska družba ne odloča samostojno o svojem ravnanju na trgu in da posledično s svojo matično družbo tvori isto podjetje v smislu člena 81 ES (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 30. septembra 2003 v zadevi Michelin proti Komisiji, T-203/01, Recueil, str. II-4071, točka 290 in navedena sodna praksa).

56 V obravnavani zadevi je treba po eni strani ugotoviti, kot je Komisija v točki 386 obrazložitve izpodbijane odločbe ugotovila, da tožeča stranka ne izpodbija, da je imela v lasti več kot 97 % kapitala družbe Arkema France v času zadevnega dejanskega stanja, natančneje 97,55 %, kot je bilo ugotovljeno v točki 13 obrazložitve izpodbijane odločbe. Po drugi strani, čeprav tožeča stranka trdi, da dejstvo, da je bila edina lastnica delnic družbe Arkema France, ne more potrjevati domneve o odločilnem vplivu, ni navedla nobene utemeljitve, ki bi lahko izpodbijala presojo Komisije iz točke 396 obrazložitve izpodbijane odločbe, v skladu s katero se lahko lastništvo matične družbe skoraj celotnega kapitala hčerinske družbe obravnava podobno kot lastništvo celotnega kapitala, ker dejansko „manjšinski delničarji v tem primeru niso upravičeni do nobenih posebnih pravic, razen udeležbe pri dobičku iz poslovanja hčerinske družbe“.

57 Zato je Komisija v skladu s sodno prakso iz točk od 45 do 55 zgoraj v izpodbijani odločbi pravilno domnevala, da je tožeča stranka imela odločilen vpliv na družbo Arkema France na podlagi ugotovitve, da je imela v lasti skoraj celoten kapital te družbe.

58 Te ugotovitve ne more ovreči nobena utemeljitev, ki jo je predložila tožeča stranka.

59 Prvič, trditve, na podlagi katerih je po eni strani iz sodne prakse in iz prakse odločanja Komisije pred sprejetjem odločbe o MCAA razvidno, da mora Komisija potrditi domnevo o odločilnem vplivu s konkretnimi dokazi, je treba zavrniti kot neutemeljene. Kot je razvidno iz točk od 45 do 55 zgoraj, se v skladu z ustaljeno sodno prakso, na katero se Sodišče sklicuje v sodbi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji (točka 45 zgoraj), od Komisije ni zahtevalo, da navedeno domnevo potrdi z dodatnimi dokazi. Čeprav je praksa odločanja Komisije, kot je to Komisija navedla v odločbi o voskih za sveče, poleg tega pred sprejetjem odločbe o MCAA vključevala potrjevanje domneve o odločilnem vplivu z dodatnimi dokazi, taka ugotovitev ne more vplivati na sklep iz točke 57 zgoraj, da se je bila Komisija v izpodbijani odločbi upravičena opreti zgolj na lastništvo skoraj celotnega kapitala družbe Arkema France s strani tožeče stranke za domnevo, da je tožeča stranka imela na to družbo odločilen vpliv.

60 Drugič, kot neutemeljeno je treba zavrniti trditev, da je Komisija napačno uporabila pravo s tem, da je odgovornost za zadevno kršitev pripisala tožeči stranki, čeprav ji te ni pripisala v odločbi o organskih peroksidih. Po eni strani, kot je razvidno iz točk od 45 do 55 zgoraj, ker je Komisija na podlagi pravilne razlage pojma družba v smislu člena 81(1) ES v izpodbijani odločbi odgovornost za kršitev pripisala tožeči stranki, samo dejstvo, da ji Komisija te ni pripisala že v prejšnji odločbi, s katero je kaznovala družbo Arkema France, v zvezi s tem ne more izpodbiti zakonitosti izpodbijane odločbe. Po drugi strani, ker ima Komisija možnost, ne pa obveznost, da odgovornost za kršitev pripiše matični družbi (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 24. septembra 2009 v združenih zadevah Erste Group Bank in drugi proti Komisiji, C-125/07 P, C-133/07 P, C-135/07 P, ZOdl., str. I-8681, točka 82, in sodbo Splošnega sodišča z dne 14. decembra 2006 v zadevi Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, od T-259/02 do T-264/02 in T-271/02, ZOdl., str. II-5169, točka 331), samo dejstvo, da ji Komisija tega ni pripisala v odločbi o organskih peroksidih, ne pomeni, da je dolžna v poznejši odločbi presoditi enako (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 20. aprila 1999 v zadevi Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, imenovano PVC II, od T-305/94 do T-307/94, od T-313/94 do T‑316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 in T‑335/94, Recueil, str. II‑931, točka 990).

61 Tretjič, v delu, v katerem tožeča stranka v bistvu trdi, da v točki 38 zgoraj navedena sodba Francija proti Komisiji (točke od 50 do 52, 55 in 56) in v točki 38 zgoraj navedena sodba SIC proti Komisiji (točke 94, 95, 98, 99, od 101 do 105 in 107) potrjujeta, da mora Komisija predložiti dodatne dokaze, ki bi potrdili domnevo o odločilnem vplivu, na katero se je oprla v okviru uporabe člena 81 ES, je treba to trditev zavrniti kot brezpredmetno. Zadevne točke v zvezi z vprašanjem, ali se lahko ukrep, ki ga sprejme javno podjetje, naloži državi, in ali se tak ukrep šteje za državno pomoč v smislu člena 87 ES, namreč po eni strani niso povezane s pogoji za pripis odgovornosti za kršitev člena 81 ES matični družbi in po drugi strani ne nasprotujejo obstoju domneve o odločilnem vplivu v zvezi s kršitvijo člena 81 ES, ki so ji sodišča Unije izrecno priznala zakonitost, kot je razvidno iz sodne prakse iz točk od 45 do 55 zgoraj.

62 Četrtič, kot brezpredmetno je treba zavrniti trditev, da sodna praksa v nekaterih državah članicah Evropske unije in v Združenih državah Amerike v bistvu zahteva, da mora biti odločilni vpliv matične družbe na hčerinsko družbo potrjen s konkretnimi dokazi. Poleg dejstva, da sodna praksa navedenih držav za Komisijo ni zavezujoča in ne pomeni ustreznega pravnega okvira, glede na katerega se mora preučiti zakonitost izpodbijane odločbe, dejstvo, da sodna praksa navedenih držav domneve o odločilnem vplivu ne priznava, tudi če bi se pokazala za resnično, nikakor ne bi pomenilo, da je v pravu Skupnosti ta nezakonita.

63 Ob upoštevanju vseh zgoraj navedenih ugotovitev je treba prvi del zavrniti deloma kot neutemeljen in deloma kot brezpredmeten.

Drugi del, ki se nanaša na kršitev načel pravne in gospodarske samostojnosti družb

– Trditve strank

64 Tožeča stranka trdi, da če domneva o odločilnem vplivu, kot pri praksi odločanja Komisije pred sprejetjem odločbe o MCAA, ni potrjena z dodatnimi dokazi, ki potrjujejo vpletenost matične družbe v dejavnost njene hčerinske družbe na trgu, ki ga zadeva kršitev, je taka domneva nezdružljiva z načelom samostojnosti pravne osebe, ker povzroča avtomatično odgovornost matične družbe za kršitve, ki jih je zagrešila njena hčerinska družba.

65 Prvič, tožeča stranka trdi, da se lahko matično družbo prizna kot del obsega podjetja v smislu člena 81 ES le na podlagi ustrezno utemeljenih izjem od načela gospodarske samostojnosti pravne osebe. V takem izrednem primeru se lahko matični družbi pripiše odgovornost za kršitev, ki jo je storila hčerinska družba, in se ji solidarno naloži plačilo globe, pripisane navedeni hčerinski družbi, pri čemer pa se ji globa ne more naložiti individualno.

66 Tožeča stranka navaja, da pravica družb v državah članicah Unije potrjuje načelo pravne samostojnosti pravnih oseb, vključno s hčerinskimi družbami, katerih družbeni kapital je v celoti v lasti matične družbe. To načelo naj bi izhajalo iz lastnosti pravne osebe in bi zlasti podeljevalo popolno pravno sposobnost in lastna sredstva družbe, ki bi bila popolnoma odgovorna za svoja lastna dejanja, vključno s posledicami njene gospodarske dejavnosti na trgu. V zvezi s tem pojasnjuje, da sodna praksa priznava načelo gospodarske samostojnosti hčerinske družbe, ki izhaja iz njene pravne samostojnosti. To načelo naj bi prav tako bilo temeljni element za dobro delovanje sodobnih gospodarstev. Zato sta tožeča stranka in družba Arkema France kot različni pravni osebi pravno in gospodarsko samostojni.

67 Drugič, tožeča stranka trdi, da načelo gospodarske samostojnosti hčerinske družbe pomeni dejanski izraz uporabe s strani te hčerinske družbe vseh pravnih lastnosti njene pravne osebnosti. Po eni strani naj bi analiza prava v večini držav članic Unije pokazala, da je načelo samostojnosti pravne osebe del temeljnih pravnih podlag, na katerih temelji njihova družbena organizacija, odstopanje od tega načela pa je mogoče le v izrednih okoliščinah, kot naj bi bilo to razvidno iz različnih nacionalnih sodnih praks. Po drugi strani Komisija pri uporabi konkurenčnega prava ne sme prezreti sodne prakse sodišč držav članic Unije, če ne želi ogroziti potrebne skladnosti različnih konkurenčnih zakonodaj v evropskih in mednarodnih konkurenčnih omrežjih.

68 Komisija trditve tožeče stranke izpodbija.

– Presoja Splošnega sodišča

69 Tožeča stranka v bistvu trdi, da je Komisija s tem, ko ji je pripisala odgovornost za kršitev, kršila načeli pravne in gospodarske samostojnosti družb.

70 Ne da bi se bilo treba izreči glede obsega načel pravne in gospodarske samostojnosti družb niti glede njihovega obstoja, zadošča ugotovitev, da nikakor ne moreta pomeniti, da družba, katere kapital je v celoti ali skoraj v celoti v lasti druge družbe, na trgu obvezno deluje samostojno le zato, ker razpolaga s pravno osebo ali lastnimi gospodarskimi sredstvi. Taka predpostavka bi namreč popolnoma izničila številne možnosti, ki obstajajo v praksi za matično družbo, ki ima v lasti celoten ali skoraj celoten kapital hčerinske družbe, da bi nanjo vplivala formalno ali neformalno.

71 Zato Komisija v tej zadevi ni kršila domnevnih načel pravne in gospodarske samostojnosti, kot jih navaja tožeča stranka.

72 Trditve, ki jih v zvezi s tem navaja tožeča stranka, ne morejo biti uspešne. Po eni strani je treba kot neutemeljene zavrniti trditve, da bi bila domneva o odločilnem vplivu v nasprotju s pravom, ki velja v nekaterih državah članicah Unije, zaradi istih razlogov, kot so navedeni v točki 62 zgoraj, zlasti da pravo navedenih držav ni upoštevni pravni okvir, v skladu s katerim se mora presojati zakonitost izpodbijane odločbe. V delu, v katerem tožeča stranka trdi, da je Komisija s tem, da ji je pripisala odgovornost za zadevno kršitev, kršila pravo družb, ki velja v državah članicah Unije, in s tem načelo subsidiarnosti, je treba po drugi strani ugotoviti, da mora v skladu s členom 81(1) ES gospodarski subjekt ob kršitvi pravil o konkurenci za to kršitev, za katero ga lahko v skladu s členom 23(2) Uredbe št. 1/2003 Komisija kaznuje, odgovarjati.

73 Ob upoštevanju vseh zgoraj navedenih ugotovitev je treba drugi del zavrniti kot neutemeljen.

Tretji del, ki se nanaša na napako v zvezi s tem, da dokazi, ki jih je Komisija uporabila v izpodbijani odločbi, ne potrjujejo domneve o odločilnem vplivu

– Trditve strank

74 Tožeča stranka v bistvu trdi, da je Komisija napačno uporabila pravo in storila očitno napako pri presoji z ugotovitvijo, da bi trije dodatni dokazi, navedeni v točki 386 obrazložitve izpodbijane odločbe (glej točko 41 zgoraj), potrdili domnevo o odločilnem vplivu. Tožeča stranka v zvezi s tem v bistvu trdi, da po eni strani dejstvo, da je imenovala člane upravnega odbora svoje hčerinske družbe, in po drugi strani dejstvo, da je pet članov splošnega upravljalnega odbora ali upravnega odbora družbe Arkema France zasedalo v njenem splošnem upravnem odboru ali njenem upravnem odboru, navedene domneve ne potrjuje.

75 Komisija izpodbija trditve tožeče stranke.

– Presoja Splošnega sodišča

76 V skladu s sodno prakso, navedeno v točkah od 52 do 55 zgoraj, Komisija domneve o odločilnem vplivu ni dolžna potrditi z dodatnimi dokazi, pri čemer lahko domnevo uporabi, kadar ima matična družba v lasti celoten ali skoraj celoten kapital hčerinske družbe, vendar pa mora nasprotno tožeča stranka, da bi to domnevo izpodbila, predložiti zadostne dokaze, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno.

77 Zato čeprav bi bilo treba šteti, kot trdi tožeča stranka, da se je Komisija v točki 386 obrazložitve izpodbijane odločbe nepravilno oprla na dokaze, ki niso mogli potrditi domneve o odločilnem vplivu, taka napaka v nobenem primeru ne bi mogla izpodbijati dejstva, da se je lahko pravilno oprla le na ugotovitev, da ima tožeča stranka v lasti skoraj celoten kapital hčerinske družbe za domnevo, da ima nanjo odločilen vpliv.

78 Zato je treba tretji del zavrniti kot brezpredmeten, ne da bi bilo treba preučiti trditve, s katerimi želijo tožeče stranke v bistvu izpodbijati upoštevnost dokazov, ki jih Komisija v izpodbijani odločbi uporablja, da bi potrdila domnevo o odločilnem vplivu.

Četrti del, ki se nanaša na to, da je Komisija nepravilno štela, da tožeča stranka ni predložila sklopa dokazov, s katerim bi se izpodbila domneva o odločilnem vplivu

– Trditve strank

79 Tožeča stranka v bistvu trdi, da je Komisija nepravilno štela, da ni predložila sklopa skladnih dokazov, s katerim bi se izpodbila domneva o odločilnem vplivu ter ugotovila po eni strani samostojnost družbe Arkema France na trgu in po drugi strani njena nevpletenost v trgovinsko politiko hčerinske družbe. Tožeča stranka navaja, da v nasprotju s tem, kar trdi Komisija, predložen sklop dokazov ni omejen na ugotavljanje tega, da pri kartelu ni sodelovala ali da zanj ni vedela.

80 Tožeča stranka najprej trdi, da je z sklopom skladnih dokazov dokazala samostojnost družbe Arkema France na trgu.

81 Prvič, tožeča stranka najprej opozarja, kot je navedla v prvem delu prvega tožbenega razloga (glej točko 37 zgoraj), da je Komisija priznala samostojnost družbe Arkema France na trgu v odločbi o organskih peroksidih. Poleg tega trdi, da čeprav Komisija v odločbi z dne 3. maja 2006 o vodikovem peroksidu in perboratu (zadeva COMP/F/38.620), (UL L 353, str. 54, v nadaljevanju: odločba o vodikovem peroksidu) ni nikoli poskusila s kakršnim koli konkretnim dokazom potrditi domneve o odločilnem vplivu, je nato štela, da ne obstaja noben dokaz, ki bi navedeno domnevo podprl. Nazadnje, v delu, v katerem natrijev klorat pripada isti skupini proizvodov, kot sta skupini iz odločbe o organskih peroksidih in odločbe o vodikovem peroksidu, in ki ga je skupina Elf Aquitaine upravljala povsem enako kot proizvode, ki jih zadevata ti dve odločbi, Komisija v okviru te zadeve ne bi mogla pravilno zatrjevati, da je tožeča stranka posegla v trgovinsko strategijo družbe Arkema France.

82 Drugič, tožeča stranka trdi, da je družba Arkema France pripadala skupini, za katero je značilno decentralizirano upravljanje hčerinskih družb, in da tožeča stranka, ki vodi skupino, zato deluje le kot neoperativna holdinška družba, ki nikakor ni vključena v operativno upravljanje svojih hčerinskih družb. Zato ji Komisija ne bi smela pripisati odgovornosti za zadevno kršitev, kakor je tudi zaradi istega razloga ni pripisala eni od matičnih družb, ki je bila kaznovana v skladu z Odločbo z dne 20. oktobra 2004 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] (zadeva COMP/C.38.238 – Surovi tobak – Španija) (UL 2007, L 102, str. 14, v nadaljevanju: odločba o surovem tobaku – Španija).

83 Tretjič, tožeča stranka trdi, da je družba Arkema France svojo trgovinsko strategijo vedno določala samostojno.

84 Po eni strani v nasprotju s tem, kar Komisija trdi v točki 324 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah in kot je priznala na obravnavi pred pooblaščencem za zaslišanje, naj tožeča stranka ne bi nikoli prekinila ali odobrila načrta dejavnosti ali proračuna za dejavnosti družbe Arkema France, ki so posebej povezane z natrijevim kloratom. Nasprotno naj bi takrat družba Arkema France razpolagala z vsemi sredstvi ter organizacijskimi, pravnimi in finančnimi viri, ki so potrebni za določitev trgovinske strategije dejavnosti, povezane z natrijevim kloratom in upravljanjem teh dejavnosti.

85 Po drugi strani tožeča stranka navaja sklop utemeljitev, zakaj je družba Arkema France na trgu delovala samostojno. Najprej je imela družba Arkema France polno pristojnost, da sklepa pogodbe brez predhodnega dovoljenja matične družbe, kar ji je omogočilo popolnoma samostojno upravljanje lastne trgovinske politike. Nato je družba Arkema France vedno prosto določala izbor proizvodov ali storitev, ki jih je tržila na trgu natrijevega klorata, saj tožeča stranka na svojo hčerinsko družbo ni nikoli naslovila nobenih navodil ali smernic o njeni proizvodnji, zaračunanih cenah in možnostih njene proizvodnje. Poleg tega je bila družba Arkema France pri določanju svojih prodajnih ciljev in bruto marž popolnoma svobodna brez posredovanja matične družbe, pri čemer nihče od osebja tožeče stranke ni mogel sodelovati pri taki vrsti odločitev. Poleg tega tožeča stranka ni bila nikoli prisotna na trgih – nabavnih ali prodajnih trgih –, na katerih je delovala njena hčerinska družba. Nazadnje, družba Arkema France je na trgu natrijevega klorata nastopala v svojem imenu in za svoj račun, ne pa kot njena predstavnica ali trgovska zastopnica.

86 Četrtič, po mnenju tožeče stranke je bila družba Arkema France popolnoma finančno samostojna. Taka ugotovitev je razvidna iz preudarkov iz točk od 81 do 85 zgoraj in tudi iz zelo majhnega obsega dejavnosti v zvezi z natrijevim kloratom v skupini ob nastanku spornega dejanskega stanja. Tožeča stranka dodaja, da je bil finančni nadzor, ki ga je izvajala nad družbo Arkema France, zelo splošen in se torej ni mogel nanašati na dejavnost v zvezi z natrijevim kloratom.

87 Petič, tožeča stranka trdi, da je družba Arkema France ni obvestila o svoji dejavnosti na trgu in da je priprava njenih računovodskih izkazov s strani družbe Arkema France še naprej strogo v mejah obveznosti holdinške družbe, ob upoštevanju veljavnih računovodskih pravil in finančne zakonodaje. Priprava računovodskih izkazov je bila zato zelo splošna in ni zajemala trgovinske politike družbe Arkema France.

88 Šestič, tožeča stranka ugotavlja, da bi morala Komisija glede na vse ugotovitve, poudarjene v točkah od 81 do 87 zgoraj, po eni strani potrditi, da dejavnost družbe Arkema France ni podrejena navodilom njene matične družbe. Po drugi strani je iz sodne prakse in iz prakse odločanja Komisije razvidno, da so vsi dokazi, ki jih je tožeča stranka predložila za izpodbijanje domneve o odločilnem vplivu, pomembni za dokazovanje samostojnosti njene hčerinske družbe. Z zavrnitvijo dokazov, ki ji jih je predložila tožeča stranka, naj bi Komisija de facto zavrnila to obliko dokazovanja za izpodbijanje navedene domneve.

89 Drugič, tožeča stranka trdi, da je Komisija v točki 370 obrazložitve izpodbijane odločbe nepravilno zavrnila dokazno vrednost njenega nesodelovanja pri kršitvi, ki jo je zagrešila njena hčerinska družba, in dokaz, da tožeča stranka ni bila seznanjena s kršitvijo, da bi se razbremenila odgovornosti, čeprav je Komisija v izpodbijani odločbi izrecno priznala, da ni bila tožeča stranka nikoli neposredno ali posredno vključena v zadevno kršitev. Vendar pa bi Komisija in sodišča Unije v okviru pripisovanja odgovornosti za to kršitev matični družbi sodelovanje pri kršitvi ali seznanjenost z njo priznali kot pomemben dokaz.

90 Tretjič, tožeča stranka poudarja, da je Komisija v točki 403 obrazložitve izpodbijane odločbe napačno menila, da dejstvo, da ni posredovala niti na trgu natrijevega klorata v EGP niti na nabavnih ali prodajnih trgih tega proizvoda, ni dokaz za njeno neodvisnost. Tako stališče ni združljivo s sodno prakso, kot je razvidna iz sodbe Splošnega sodišča z dne 12. septembra 2007 v zadevi Prym in Prym Consumer proti Komisiji (T-30/05, neobjavljena v ZOdl.).

91 Komisija trditve tožeče stranke izpodbija.

– Presoja Splošnega sodišča

92 Tožeča stranka v bistvu trdi, da je predložila sklop dokazov, ki dokazujejo samostojnost družbe Arkema France na trgu natrijevega klorata in njeno nevpletenost v trgovinsko politiko hčerinske družbe.

93 Kot je razvidno iz sodne prakse, predstavljene zlasti v točkah od 52 do 55 zgoraj, je treba po eni strani opozoriti, da kadar Komisija na podlagi domneve o odločilnem vplivu pripiše odgovornost za kršitev matični družbi, jo mora ta izpodbijati s predložitvijo zadostnih dokazov o samostojnem ravnanju hčerinske družbe na trgu. Da se ugotovi samostojnost njene hčerinske družbe na trgu in se torej izpodbija navedena domneva, mora matična družba po drugi strani predložiti vse dokaze v zvezi z organizacijskimi, gospodarskimi in pravnimi povezavami med njo in hčerinsko družbo, ki dokazujejo, da nista en sam gospodarski subjekt.

94 V obravnavani zadevi je treba torej preizkusiti, ali je Komisija pravilno ugotovila, da dokazi sklopa dokazov, ki jih je tožeča stranka predložila, ne omogočajo ugotovitve samostojnosti družbe Arkema France na trgu in izpodbijanja domneve o odločilnem vplivu.

95 Prvič, trditev tožeče stranke, na podlagi katere stališče Komisije v odločbi o organskih peroksidih in odločbi o vodikovem peroksidu dokazuje, da je družba Arkema France na trgu ravnala samostojno, je treba zavrniti kot neutemeljeno. Najprej je treba poudariti, da po eni strani tožeča stranka navedeni odločbi razlaga nepravilno, saj Komisija v teh odločbah nikakor ni ugotovila, da je družba Arkema France delovala samostojno zlasti na trgu natrijevega klorata in na splošno na drugih trgih s proizvodi, ki jih je tržila. Kot je namreč razvidno zlasti iz člena 1 odločbe o organskih peroksidih, se je Komisija zadovoljila s kaznovanjem družbe Arkema France (prej Atofina), ne da bi odločila o vprašanju, ali je treba odgovornost za to kršitev pripisati tožeči stranki. Po drugi strani je treba ugotoviti, da je Komisija v odločbi o vodikovem peroksidu v bistvu ugotovila, zlasti v točki 427 obrazložitve navedene odločbe, da je treba odgovornost za zadevno kršitev v tej odločbi pripisati tožeči stranki. Torej nobena od teh odločb ne dopušča sklepa, da je Komisija v podobnih okoliščinah kot v tej zadevi upoštevala samostojno delovanje družbe Arkema France na trgu.

96 Poleg tega v delu, v katerem, kot je bilo ugotovljeno v točki 60 zgoraj, ima Komisija možnost, ne pa obveznost, da odgovornost za kršitev pripiše matični družbi, in je na podlagi pravilne razlage člena 81 ES v tej zadevi odgovornost za zadevno kršitev pripisala tožeči stranki, morebitna ugotovitev, na podlagi katere naj bi Komisija v prejšnjih zadevah presodila, da takega pripisa ne bi smelo biti, ali potrdila domnevo o odločilnem vplivu z dodatnimi dokazi, v nobenem primeru v tej zadevi ne bi omogočila sklepa, da je Komisija napačno uporabila pravo s tem, da je odgovornost za zadevno kršitev pripisala tožeči stranki.

97 Drugič, trditve tožeče stranke, da samostojnost družbe Arkema France potrjuje decentralizirano upravljanje skupine Elf Aquitaine, in dejstvo, da je bila tožeča stranka le „neoperativna holdinška družba“, ki ni posegala v operativno upravljanje svojih hčerinskih družb, in ji zato Komisija ne bi smela pripisati kršitve – česar sicer ni storila – nasproti drugi matični družbi v odločbi o surovem tobaku – Španija, je treba prav tako zavrniti kot neutemeljene.

98 Po eni strani je treba najprej poudariti, da trditev, da je tožeča stranka „neoperativna holdinška družba“, ni podprta z nobenim konkretnim dokazom, na podlagi katerega bi bilo mogoče dokazati, da tožeča stranka ni imela nobenega odločilnega vpliva na svojo hčerinsko družbo. Po drugi strani, kot je razvidno iz sodne prakse iz točke 60 zgoraj, dejstvo, da Komisija v odločbi o surovem tobaku – Španija kršitve ni pripisala matični družbi, v nobenem primeru ne vpliva na ugotovitev, da so bili v izpodbijani odločbi izpolnjeni pogoji za tak pripis.

99 Poleg tega ima v vsakem primeru v skupini družb holdinška družba nalogo, da združuje kapitalske deleže v različnih družbah in zagotavlja njihovo enotno upravljanje. Zato ni mogoče izključiti, da je imela tožeča stranka zlasti z usklajevanjem finančnih naložb v skupini Elf Aquitaine odločilen vpliv na ravnanje svoje hčerinske družbe. Poleg tega je notranja razdelitev različnih dejavnosti tožeče stranke, ki je podobna decentraliziranemu upravljanju, med različnimi enotami in oddelki običajen pojav v skupinah družb, kot je družba, ki jo vodi tožeča stranka. Torej ta trditev nikakor ne izpodbija domneve, da sta bili tožeča stranka in družba Arkema France v smislu člena 81 ES eno podjetje.

100 Tretjič, v delu, v katerem tožeča stranka po eni strani trdi, da je družba Arkema France svojo poslovno strategijo na trgu natrijevega klorata vedno določala samostojno, ker ni nikoli prekinila ali potrdila načrta dejavnosti in proračuna dejavnosti družbe Arkema France, ki so posebej povezane s tem proizvodom, in ker je lahko ta družba v bistvu na trgu delovala samostojno ter je bila družba Arkema France po drugi strani popolnoma finančno samostojna, zato ker je imela tožeča stranka nad svojo hčerinsko družbo zelo splošen nadzor, je treba te trditve prav tako zavrniti kot neutemeljene.

101 Poleg dejstva, da trditve tožeče stranke niso podprte z nobenim konkretnim dokazom, je treba namreč najprej poudariti, da na podlagi dejstva, da tožeča stranka ni nikoli prekinila niti odobrila načrta dejavnosti in proračuna dejavnosti družbe Arkema France, ni mogoče ugotoviti, da jih ni mogla niti spremeniti, niti zavrniti, niti nadzirati njihove uporabe.

102 Poleg tega ni mogoče izključiti, da je imela tožeča stranka odločilen vpliv na ravnanje svoje hčerinske družbe zlasti z usklajevanjem finančnih naložb v skupini Elf Aquitaine.

103 Nazadnje, čeprav je tožeča stranka, kot je to poleg tega trdila v svojem odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah (glej stran 71 navedenega odgovora) in kot je razvidno iz točke 392 obrazložitve izpodbijane odločbe, nadzorovala najpomembnejše obveznosti svoje hčerinske družbe, ta okoliščina dodatno podkrepi ugotovitev Komisije, da navedena hčerinska družba v razmerju do tožeče stranke ni bila samostojna.

104 Četrtič, trditev tožeče stranke, da je družba Arkema France ni obvestila o svoji dejavnosti na trgu in je zanjo pripravila zelo splošen računovodski izkaz v skladu s francosko zakonodajo in njenimi statuti, je treba zavrniti kot neutemeljeno. Poleg tega, da je treba poudariti, da ta trditev ni podprta z nobenim konkretnim dokazom, bi bilo lahko v zvezi s tem priznanje tožeče stranke, da je nadzorovala najpomembnejše obveznosti svoje hčerinske družbe, kot je predstavljeno v točki 103 zgoraj, v nasprotju z navedeno trditvijo.

105 Petič, v delu, v katerem tožeča stranka trdi, da pri kršitvi ni nikoli sodelovala, da ni bila seznanjena z njo in da ni posredovala niti na nabavnih ali prodajnih trgih natrijevega klorata niti na navedenem trgu, ki je bil zanjo manj pomemben, je treba ugotoviti, da s takimi dokazi ni mogoče dokazati samostojnosti družbe Arkema France. Najprej je treba opozoriti, da, kot je razvidno iz sodne prakse, Komisija lahko odločbo o naložitvi glob naslovi na matično družbo v skupini družb ne zaradi odnosa vzajemnega napeljevanja h kršitvam med matično družbo in hčerinsko družbo niti zaradi vpletenosti matične družbe v navedeno kršitev, temveč zato, ker gre za eno samo podjetje (v točki 55 zgoraj navedena sodba Michelin proti Komisiji, točka 290). Dalje, ničesar ni mogoče sklepati na podlagi tega, da sta tožeča stranka in družba Arkema France delovali na različnih trgih ali da je bil trg natrijevega klorata za tožečo stranko manj pomemben. Treba je namreč ugotoviti, da je v taki skupini, kot jo vodi tožeča stranka, porazdelitev nalog običajna in ne omogoča izpodbijanja domneve, da sta tožeča stranka in družba Arkema France eno samo podjetje v smislu člena 81 ES. Zato je treba te argumente zavrniti kot brezpredmetne.

106 Šestič, trditev tožeče stranke, da ji je Komisija de facto odvzela pravico, da izpodbije domnevo o odločilnem vplivu ob upoštevanju, da dokazi, ki jih je predložila, ne omogočajo ugotovitve samostojnosti družbe Arkema France, je treba zavrniti kot neutemeljeno. Ne samo da Komisija v izpodbijani odločbi ni izpodbijala pravice tožeče stranke do predložitve dokazov, s katerimi bi se lahko izpodbila domneva o odločilnem vplivu, ampak je šele po preizkusu sklopa dokazov, ki ji ga je predložila tožeča stranka, pravilno ugotovila, kot to izhaja iz ugotovitev iz točk od 95 do 105 zgoraj, da na podlagi dokazov iz sklopa navedene domneve ni mogoče izpodbiti.

107 Glede na vse navedeno je treba ugotoviti, da je Komisija pravilno štela, da tožeča stranka ni predložila dokazov, na podlagi katerih bi bilo mogoče izpodbiti domnevo o odločilnem vplivu.

108 Zato je treba četrti del prvega tožbenega razloga zavrniti deloma kot neutemeljen in deloma kot brezpredmeten.

Peti del, ki se nanaša na spremembo domneve o odločilnem vplivu v neizpodbitno domnevo

– Trditve strank

109 Tožeča stranka trdi, da je Komisija z zavrnitvijo sklopa dokazov, ki ji ga je predložila, domnevo o odločilnem vplivu, ki bi morala biti izpodbitna domneva, spremenila v neizpodbitno domnevo.

110 Prvič, tožeča stranka trdi, da sprememba izpodbitne domneve v neizpodbitno ni v skladu z načelom domneve nedolžnosti. Ta sprememba najprej pomeni probatio diabolica, in sicer dokaz, ki ga ni mogoče izpodbijati, in torej glede na sodno prakso nedopusten dokaz. Dalje, tožeča stranka je na obravnavi pojasnila, da je taka domneva v nasprotju z načelom domneve nedolžnosti, ki ga določata Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisana v Rimu 4. novembra 1950 (v nadaljevanju: EKČP), kot ga je razložilo Evropsko sodišče za človekove pravice v sodbi z dne 7. oktobra 1988 v zadevi Salabiaku proti Franciji (série A št. 141-A, točka 28), in Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, ki je bila razglašena 7. decembra 2000 v Nici (UL C 364, str. 1) in ima enako pravno vrednost kot pogodbe v skladu s členom 6(1), prvi pododstavek, PEU. Nazadnje, tožeča stranka je v odgovor na vprašanja Splošnega sodišča na obravnavi pojasnila, da meni, da je bila v točki 45 zgoraj navedena sodba Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z navedenimi določbami nezdružljiva.

111 Drugič, tožeča stranka trdi, da domneve o odločilnem vplivu, ki jo je postavila Komisija v izpodbijani določbi, ni mogoče izpodbiti.

112 Prvič, iz točk od 396 in 412 obrazložitve izpodbijane odločbe je razvidno, da Komisija priznava, da je domnevo o odločilnem vplivu v praksi skoraj nemogoče izpodbiti, ker je v njih zlasti navedla, da „je ta domneva potrjena skoraj v vseh primerih“.

113 Drugič, Komisija je zavrnila upoštevanje dokazov, ki jih je predložila tožeča stranka, da bi izpodbila domnevo o odločilnem vplivu, čeprav taki dokazi, če se nanje sklicuje Komisija, tej omogočajo, da navedeno domnevo potrdi.

114 Tretjič, iz točke 401 na koncu obrazložitve izpodbijane odločbe je razvidno, da Komisija nepravilno šteje, da mora biti matična družba odgovorna za kršitev, če je posegala v dejavnost hčerinske družbe ali ne, če ji je pustila delovati svobodno ali ne in če je bila seznanjena s kršitvami, ki jih je zagrešila navedena hčerinska družba, ali ne.

115 Četrtič, Komisija ni ustrezno ukrepala zaradi napake pri razlagi – ki jo je priznala na obravnavi pred pooblaščencem za zaslišanje – stališč družbe Arkema France, ki jih je oblikovala 18. oktobra 2004 v odgovoru na zahtevek za informacije, ki ji ga je Komisija poslala 10. septembra 2004 in v katerem je zamenjala družbo Elf Atochem in tožečo stranko.

116 Petič, Komisija se v izpodbijani odločbi ni oprla na konkretne dokaze, ki dokazujejo učinkovito izvajanje odločilnega vpliva tožeče stranke na poslovno upravljanje družbe Arkema France, temveč na preproste nepodprte trditve, ki pomenijo druge domneve in predpostavke, ki jih Komisija ni nikoli preverila.

117 Šestič, iz zavrnitve vseh dokazov iz sklopa dokazov, ki ga je predložila tožeča stranka, bi bilo treba sklepati, da Komisija zahteva negativne dokazne listine o nevpletenosti matične družbe v trgovinsko politiko hčerinske družbe.

118 Komisija trditve tožeče stranke izpodbija.

– Presoja Splošnega sodišča

119 Tožeča stranka v bistvu trdi, da je Komisija z zavrnitvijo dokazov, ki jih je predložila tožeča stranka, domnevo o odločilnem vplivu spremenila v neizpodbitno domnevo. Vendar pa je taka domneva nezakonita glede na EKČP in Listino Evropske unije o temeljnih pravicah ter glede na sodno prakso sodišč Evropske unije in Evropskega sodišča za človekove pravice.

120 V zvezi s tem je treba poudariti, da se v skladu s sodno prakso iz točke 52 zgoraj od tožeče stranke ni zahtevala predložitev dokaza o nevpletenosti v upravljanje hčerinske družbe, ampak le predložitev zadostnih dokazov, da je hčerinska družba na zadevnem trgu ravnala samostojno.

121 Okoliščina, da tožeča stranka v obravnavani zadevi ni predložila dokazov, ki bi lahko izpodbili domnevo o odločilnem vplivu, kot je razvidno iz preizkusa četrtega dela prvega tožbenega razloga (glej točke od 95 do 106 zgoraj), ne pomeni, da navedene domneve v nobenem primeru ni mogoče izpodbiti.

122 Zato je, prvič, treba kot brezpredmetno zavrniti trditev tožeče stranke iz točke 110 zgoraj, da je domneva o odločilnem vplivu, ki jo je postavila Komisija v izpodbijani odločbi in ki ji je Sodišče priznalo zakonitost v točki 45 zgoraj navedeni sodbi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, v nasprotju z načelom domneve nedolžnosti, kot je bilo to načelo priznano v Listini Evropske unije o temeljnih pravicah in EKČP ter kot so ga razlagala Evropsko sodišče za človekove pravice in sodišča Evropske unije. Drugič, kot neutemeljene je treba zavrniti trditve iz točk od 111 do 117 zgoraj, da je Komisija v bistvu nepravilno štela, da je mogoče na podlagi dokazov, ki ji jih je predložila tožeča stranka, ugotoviti, da ni imela odločilnega vpliva na družbo Arkema France, ker nobeden od predloženih dokazov tožeče stranke v obravnavani zadevi, kot je bilo ugotovljeno v okviru preizkusa četrtega dela prvega tožbenega razloga (glej točke od 95 do 106 zgoraj), ni mogel dokazati samostojnosti družbe Arkema France na trgu, ki ji je Komisija v izpodbijani odločbi pripisala odgovornost za kršitev.

123 Zato je treba peti del prvega tožbenega razloga zavrniti kot deloma neutemeljen in deloma brezpredmeten ter zato tudi prvi tožbeni razlog v celoti.

Drugi tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev šestih temeljnih načel zaradi pripisa odgovornosti za zadevno kršitev tožeči stranki

124 Tožeča stranka v bistvu trdi, da je Komisija kršila šest temeljnih načel, ker ji je pripisala kršitev družbe Arkema France. Ta tožbeni razlog je torej razdeljen na šest delov.

Prvi del, ki se nanaša na kršitev pravice do obrambe tožeče stranke

– Trditve strank

125 Tožeča stranka v bistvu meni, da je bila njena pravica do obrambe kršena pred uradno izdajo obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah in po njej.

126 Prvič, tožeča stranka najprej trdi, da presojo Komisije v točki 406 obrazložitve izpodbijane odločbe, v skladu s katero ni bila dolžna ravnati s posebno skrbnostjo nasproti njej pred vročitvijo obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, izpodbije sodna praksa, kot je razvidno iz sodb Sodišča z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Thyssen Stahl proti Komisiji (C-194/99 P, Recueil, str. I-10921) in z dne 21. septembra 2006 v zadevi Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied proti Komisiji (C-105/04 P, ZOdl., str. I‑8725). Meni namreč, da bi morala Komisija uporabiti svoja preiskovalna pooblastila pred pošiljanjem obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, da bi zbrala dokaze za potrditev domneve o odločilnem vplivu pri tožeči stranki, namesto da se je zadovoljila z dokazi, ki jih je predložila družba Arkema France. Tožeča stranka je na obravnavi pojasnila, da je taka obveznost prav tako razvidna iz sodbe Splošnega sodišča z dne 8. julija 2008 v zadevi AC-Treuhand proti Komisiji (T-99/04, ZOdl., str. II-1501) in iz kodeksa ravnanja Komisije v zvezi s členoma 101 PDEU in 102 PDEU (v nadaljevanju: kodeks ravnanja), ki je bil na dan obravnave na voljo na spletni strani Komisije.

127 Ker zoper tožečo stranko niso bili odrejeni preiskovalni ukrepi, ji je bila pred sprejetjem obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah odvzeta pravica, da pojasni način delovanja družbe Elf Aquitaine, svoje razmerje z družbo Arkema France in svojo popolnoma pasivno vlogo pri vodenju dejavnosti v zvezi z natrijevim kloratom. Tožeča stranka prav tako ni mogla preveriti verodostojnosti informacij, ki jih je predložila družba Arkema France in za katere je ta zahtevala zaupno obravnavo, kot so podatki o prometu tožeče stranke, ki jih je družba Arkema France posredovala Komisiji v odgovor na zahtevek za informacije.

128 Ker je poleg tega preiskava zajemala obdobje po izstopu družbe Arkema France iz skupine Elf Aquitaine 18. maja 2006, Komisija ni mogla zbrati popolnih odgovorov na vprašanja, postavljena tožeči stranki. Tožeča stranka je po eni strani zato izgubila možnost, da bi spremenila očitke v zvezi z njo z dokazom že v fazi preiskave, da ji ni mogoče pripisati odgovornosti za kršitev, ki jo je storila družba Arkema France, po drugi strani pa se ni mogla izogniti dvema ločenima globama. Tožeča stranka je na obravnavi dodala, da nima več dokazov, ki bi ji omogočali učinkovito obrambo na dan prejetja obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, ker ga je prejela takrat, ko družba Arkema France ni bila več del skupine Elf Aquitaine, od začetka postopka pa so minila že štiri leta.

129 Nazadnje, tožeča stranka se ni mogla primerno zagovarjati zaradi neskladnega in protislovnega stališča Komisije v odločbi o MCAA, Odločbi C(2006) 2098 konč. z dne 31. maja 2006 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/F/38.64 – Metakrilati) (UL L 322, str. 20, v nadaljevanju: odločba o metakrilatih), odločbi o vodikovem peroksidu ter v izpodbijani odločbi.

130 Poleg tega je tožeča stranka na obravnavi tudi opozorila, da je Sodišče po eni strani priznalo kazensko naravo glob na področju konkurence v sodbah z dne 8. julija 1999 v zadevi Hüls proti Komisiji (C-199/92 P, Recueil, str. I-4287); z dne 22. maja 2008 v zadevi Evonik Degussa proti Komisiji in Svetu (C-266/06 P, neobjavljena v ZOdl.) in z dne 23. decembra 2009 v zadevi Spector Photo Group in Van Raemdonck (C-45/08, ZOdl., str. I‑12073), po drugi strani pa se je Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, ki je začela veljati 1. decembra 2009, takoj uporabljala za spore, ki potekajo pred Splošnim sodiščem. V tem okviru trdi, da so bile kršene njene temeljne pravice, ker je Komisija nepravilno štela, da „bi moralo biti do temeljnih pravic upravičeno podjetje, ne pa posamezne pravne osebe“.

131 Drugič, tožeča stranka trdi, da je iz točk od 402 do 406 obrazložitve izpodbijane odločbe razvidno, da Komisija v nasprotju z zahtevami sodne prakse ni skrbno preizkusila celotnega sklopa dokazov, ki ga je predložila za izpodbijanje domneve o odločilnem vplivu, ker je zadevne dokaze zavrnila z neobrazloženimi izjavami, predpostavkami in izključno teoretičnimi domnevami, ki ne ustrezajo dejanskemu delovanju skupine Elf Aquitaine v času zadevnega dejanskega stanja.

132 Komisija trditve tožeče stranke izpodbija.

– Presoja Splošnega sodišča

133 Tožeča stranka trdi, da je Komisija kršila njeno pravico do obrambe, ker po eni strani pred vročitvijo obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah ni odredila nobenih preiskovalnih ukrepov zoper njo in ker po drugi strani po vročitvi omenjenega obvestila ni skrbno preizkusila vseh dokazov sklopa dokazov, ki ga je tožeča stranka predložila za izpodbijanje domneve o odločilnem vplivu.

134 V skladu z ustaljeno sodno prakso spoštovanje pravice do obrambe zahteva, da zadevna družba v upravnem postopku izrazi svoje stališče o resničnosti in relevantnosti dejstev ter domnevnih okoliščin, kakor tudi o dokumentih, ki jih je Komisija uporabila v podporo svoji trditvi o kršenju Pogodbe (sodbi Sodišča z dne 7. junija 1983 v združenih zadevah Musique Diffusion française in drugi proti Komisiji, od 100/80 do 103/80, Recueil, str. 1825, točka 10, in z dne 6. aprila 1995 v zadevi BPB Industries in British Gypsum proti Komisiji, C-310/93 P, Recueil, str. I-865, točka 21).

135 Tako kot Uredba Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prva uredba o izvajanju členov [81 ES] in [82 ES] (UL 1962, 13, str. 204), ki je bila razveljavljena in nadomeščena z Uredbo št. 1/2003, ki v členu 27(1) določa, da je treba strankam poslati obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, iz katerega morajo biti jasno razvidni vsi bistveni dokazi, na katere se je v tej fazi postopka oprla Komisija (v točki 45 zgoraj navedena sodba Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točka 67), tako da se lahko zadevne stranke dejansko seznanijo z ravnanjem, ki jim ga očita Komisija, in se pred sprejetjem končne odločbe učinkovito branijo. Tako obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah je procesno jamstvo in uporablja temeljno načelo prava Skupnosti, ki zahteva spoštovanje pravice do obrambe v vseh postopkih (sodba Sodišča z dne 3. septembra 2009 v združenih zadevah Papierfabrik Avgust Koehler in drugi proti Komisiji, C-322/07 P, C-327/07 P in C-338/07 P, ZOdl., str. I-7191, točka 35).

136 To načelo zlasti zahteva, da mora obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga Komisija naslovi na podjetje, ki mu namerava naložiti globo zaradi kršitve pravil konkurence, vsebovati bistvene elemente v zvezi s tem podjetjem, kot so očitano dejanje, njegova kvalifikacija in dokazi, na katere se opira Komisija, da bi lahko to podjetje v upravnem postopku, uvedenem zoper njega, učinkovito navajalo svoje trditve (glej v točki 135 zgoraj navedeno sodbo Papierfabrik Avgust Koehler in drugi proti Komisiji, točka 36 in navedena sodna praksa).

137 V obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah mora biti zlasti nedvoumno navedena pravna oseba, ki se ji bodo lahko naložile globe, nanjo mora biti tudi naslovljeno in v njem navedeno, v kakšni vlogi se tej osebi očitajo dejanja (glej v tem smislu v točki 135 zgoraj navedeno sodbo Papierfabrik Avgust Koehler in drugi proti Komisiji, točki 37 in 38).

138 Z obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah je namreč zadevno podjetje obveščeno o vseh bistvenih dokazih, na katere se Komisija opira v tej fazi postopka. Zato lahko zadevno podjetje šele po tem, ko je bilo poslano navedeno obvestilo, v celoti uveljavlja svojo pravico do obrambe (glej sodbi Sodišča z dne 25. januarja 2007 v zadevi Dalmine proti Komisiji, C-407/04 P, ZOdl., str. I-829, točka 59 in navedena sodna praksa, in v točki 126 zgoraj navedeno sodbo AC‑Treuhand proti Komisiji, točka 48).

139 V zvezi s prvim očitkom tožeče stranke, da je Komisija kršila njeno pravico do obrambe s tem, da ni odredila nikakršnega preiskovalnega ukrepa proti njej, preden ji je bilo vročeno obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, je treba poudariti, da čeprav stranke Splošnega sodišča niso seznanile z navedenim obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah, je iz stališč tožeče stranke z dne 27. septembra 2007 v odgovor na navedeno obvestilo nedvoumno razvidno, da jo je Komisija obvestila, da namerava družbi Arkema France pripisati odgovornost za kršitev na podlagi domneve o odločilnem vplivu. Tožeča stranka je bila torej v navedenem obvestilu seznanjena z očitki zoper njo in je imela možnost odgovoriti na to obvestilo, kar je s pisnim odgovorom dejansko tudi storila. Poleg tega ne zanika, da je imela možnost predstaviti svoja stališča v zvezi z navedenim obvestilom na ustnem zaslišanju pred pooblaščencem za zaslišanje, kar je dejansko tudi storila.

140 Dejstvo, da Komisija ni odredila nobenega preiskovalnega ukrepa zoper tožečo stranko, preden ji je vročila obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ali celo, kot sama navaja, da ji je Komisija v predhodnih odločbah pripisala odgovornost za druge kršitve njene hčerinske družbe, ne more omajati sklepa, da jo je lahko Komisija o kršitvah, ki se ji očitajo, prvič obvestila v navedenem obvestilu. Tožeča stranka je lahko namreč v upravnem postopku učinkovito izrazila svoje stališče o resničnosti in upoštevnosti dejstev ter okoliščin, ki jih navaja Komisija v svojem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, v odgovoru na navedeno obvestilo in na ustnem zaslišanju pred pooblaščencem za zaslišanje.

141 Zato Komisija ni kršila pravice do obrambe tožeče stranke, ker ni odredila nobenega preiskovalnega ukrepa proti njej, preden ji je vročila obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.

142 Druge trditve, ki jih je navedla tožeča stranka, te ugotovitve ne izpodbijejo.

143 Prvič, trditev tožeče stranke na obravnavi, da je Komisija kršila njene temeljne pravice, kot jih priznavata sodna praksa Skupnosti in Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, ker je nepravilno štela, da naj bi bilo podjetje, ne pa vsaka posamezna pravna oseba upravičena do teh temeljnih pravic, je treba zavrniti kot neutemeljeno. Poleg tega da niti iz izpodbijane odločbe niti iz njenih pisnih vlog ni razvidno, da je Komisija izrazila tako stališče, je treba ugotoviti, kot je razvidno iz točke 66 obrazložitve izpodbijane odločbe in člena 4 izreka te odločbe, da je Komisija poslala tako obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah in izpodbijano odločbo ločeno tožeči stranki in družbi Arkema France, tako da je tako med upravnim postopkom in ob njegovem koncu spoštovala pravico do obrambe obeh družb.

144 Drugič, trditev, v skladu katero je iz sodne prakse, navedene v točki 126 zgoraj, razvidno, da je Komisija v obravnavani zadevi nepravilno štela, da ni bila dolžna ravnati s posebno skrbnostjo nasproti tožeči stranki, je prav tako treba zavrniti kot neutemeljeno.

145 Prvič, Sodišče je v točki 126 zgoraj navedeni sodbi v zadevi Thyssen Stahl proti Komisiji (točka 31) razsodilo, da Komisija krši pravice do obrambe podjetja, če obstaja možnost, da bi se zaradi nepravilnosti s strani Komisije upravni postopek končal drugače. Sodišče je v tej točki prav tako štelo, da je podjetje pravno zadostno dokazalo, da je do take kršitve prišlo, ne pa da bi odločba Komisije imela drugačno vsebino, temveč da bi brez nepravilnosti lahko bolje zagotovilo svojo obrambo, če bi na primer za ta namen lahko uporabilo dokumente, do katerih v upravnem postopku ni imelo dostopa. V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da tožeča stranka ni dokazala, da bi lahko dejstvo, da Komisija proti njej ni odredila nobenega preiskovalnega ukrepa, preden ji je vročila obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, v izpodbijani odločbi pripeljalo do drugačnega sklepa. V nasprotju s svojimi izjavami je na podlagi obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah namreč imela možnost predstaviti svoja stališča o načinu delovanja skupine Elf Aquitaine, svoje razmerje z družbo Arkema France in svojo domnevno zgolj pasivno vlogo pri vodenju dejavnosti v zvezi z natrijevim kloratom.

146 Dalje, Sodišče je v točki 126 zgoraj navedeni sodbi Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied proti Komisiji (točke od 48 do 50 in 56) med drugim razsodilo, da je treba preprečiti, da bi bila ta pravica nepopravljivo okrnjena zaradi predolge preiskovalne faze in da bi to trajanje lahko oviralo pridobitev dokazov za izpodbijanje obstoja ravnanj, za katera bi zadevna podjetja lahko odgovarjala. V obravnavani zadevi je treba poudariti, da tožeča stranka ni predložila nobenega konkretnega dokaza, da je bila preiskovalna faza postopka, zaradi katere je bila izpodbijana odločba sprejeta, predolga in bi torej lahko ovirala predložitev dokazov za izpodbijanje domneve o odločilnem vplivu.

147 Nazadnje, Splošno sodišče je v točki 126 zgoraj navedeni sodbi AC-Treuhand proti Komisiji (točka 56) razsodilo, da mora Komisija zadevno podjetje v fazi prvega ukrepa, sprejetega zoper njega, tudi v zahtevkih za informacije, ki mu jih pošlje na podlagi člena 11 Uredbe št. 17, obvestiti predvsem o predmetu in namenu preiskave. Splošno sodišče je v točki 58 navedene sodbe prav tako opozorilo, da bi v skladu s sodno prakso taka nepravilnost s strani Komisije lahko povzročila razglasitev ničnosti končne odločbe Komisije le, če bi ta lahko dejansko vplivala na pravico do obrambe zadevnega podjetja v upravnem postopku. Vsekakor je treba v tej zadevi poleg dejstva, da iz navedene sodbe ni mogoče sklepati, da mora Komisija, kot navaja tožeča stranka, izvesti preiskovalne ukrepe v zvezi s podjetjem pred vročitvijo obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, če meni, da ima tudi informacije, ki utemeljujejo pošiljanje takega obvestila, poudariti, da tožeča stranka ni predložila nobenega konkretnega dokaza, da zato ni mogla dokazati, da ni imela odločilnega vpliva na družbo Arkema France.

148 Tretjič, glede trditve, da je Komisija kršila kodeks ravnanja, ker ni izvedla nobenih preiskovalnih ukrepov, je treba poudariti, da je bil po eni strani navedeni kodeks, ki se glede na objavo v Uradnem listu Evropske unije v skladu z odstavkom 5 lahko uporablja le za tekoče in prihodnje poslovanje, sprejet pozneje kot izpodbijana odločba in se zato ne uporablja za dejansko stanje v tej zadevi. Po drugi strani je v vsakem primeru treba opozoriti, da točka 14 navedenega kodeksa, ki se sklicuje na v točki 126 zgoraj navedeno sodbo AC-Treuhand proti Komisiji (točka 56), določa, da so „v času prvega preiskovalnega ukrepa (po navadi je to zahteva za informacije ali inšpekcijski pregled) podjetja seznanjena z dejstvom, da se v zvezi z njimi izvaja predhodna preiskava, ter z vsebino in namenom tovrstne preiskave“. Zato je vsekakor treba ugotoviti, ne da bi se bilo treba izreči o pravni naravi zadevnega kodeksa, da iz njega nikakor ni razvidno, da mora Komisija pred sprejetjem obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah preiskovalne ukrepe nasloviti na podjetja.

149 Zato je treba prvi očitek tožeče stranke zavrniti kot neutemeljen.

150 Kar zadeva drugi očitek tožeče stranke, da je Komisija kršila njene pravice do obrambe, ker ni skrbno preučila vseh dokazov sklopa dokazov, ki ga je predložila za izpodbijanje domneve o odločilnem vplivu, je treba ugotoviti, da po eni strani, kot je potrdila Komisija, tožeča stranka v izpodbijani odločbi ni opredelila dejanskih in pravnih okoliščin, ki jih ni mogla obrazložiti v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Po drugi strani se je treba sklicevati na točke od 397 do 415 obrazložitve izpodbijane odločbe, iz katerih je razvidno, da je Komisija obrazloženo in celovito odgovorila na utemeljitve družbe Arkema France in tožeče stranke, podane v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Zato Komisiji ni mogoče očitati, da je v tem smislu kršila pravico do obrambe tožeče stranke.

151 Zato je treba drugi očitek tožeče stranke in tudi prvi del v celoti zavrniti kot neutemeljen.

Drugi del, ki se nanaša na kršitev načela enakosti orožij





– Trditve strank

152 Tožeča stranka trdi, da je Komisija kršila načelo enakosti orožij. V obravnavani zadevi je ta kršitev posledica tega, da je Komisija zgolj predstavila nove predpostavke in domneve, namesto da bi predložila konkretne dokaze, ki bi dejansko stanje zadeve prikazali v drugačni luči, kakor je razvidno iz sklopa dokazov, ki ga je predložila tožeča stranka, čeprav je ta v skladu s sodno prakso podala drugo prepričljivo razlago dejanskega stanja, ki je v nasprotju z razlago Komisije.

153 Na obravnavi je tožeča stranka dodala, da je prišlo do kršitve načela enakosti orožij, ker Komisija ni odredila preiskovalnih ukrepov, zato tožeča stranka ni mogla „zavarovati dokazov“ in „se zagovarjati pred obtožbami glede poseganja v lastno hčerinsko družbo“.

154 Komisija trditve tožeče stranke izpodbija.

– Presoja Splošnega sodišča

155 Tožeča stranka v bistvu trdi, da je Komisija kršila načelo enakosti orožij, ker bi morala zagotoviti konkretne dokaze, ki potrjujejo domnevo o odločilnem vplivu, saj je tožeča stranka predložila sklop dokazov kot verjetno razlago dejstva, da je družba Arkema France svojo dejavnost opravljala samostojno.

156 Opozoriti je treba, da načelo enakosti orožij in med drugim načelo kontradiktornosti izhajata iz pojma poštenega sojenja (glej po analogiji sodbi Sodišča z dne 26. junija 2007 v zadevi Ordre des barreaux francophones et germanophone in drugi, C-305/05, ZOdl., str. I-5305, točka 31; z dne 2. decembra 2009 v zadevi Komisija proti Irski in drugim, C-89/08 P, ZOdl., str. I‑11245, točka 50; in z dne 17. decembra 2009 v zadevi M proti EMEA, C-197/09 RX‑II, še neobjavljena v ZOdl., točki 39 in 40). Vključuje zlasti obveznost dati vsaki stranki razumno možnost, da predstavi svoje trditve pod pogoji, ki je ne postavljajo v bistveno slabši položaj, kot je nasprotna stranka (glej sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 27. oktobra 1993 v zadevi Dombo Beheer BV proti Nizozemski (série A št. 274, točka 33); z dne 15. julija 2003 v zadevi Ernst in drugi proti Belgiji (točka 60) in z dne 18. aprila 2006 v zadevi Vezon proti Franciji (točka 31)).

157 Vsekakor v obravnavani zadevi tožeča stranka v nasprotju s svojimi trditvami ni bila v bistveno slabšem položaju v primerjavi s Komisijo, ker ji je ta na podlagi kapitalskih povezav z družbo Arkema France očitala domnevno odločilen vpliv.

158 Komisija v obravnavani zadevi namreč ni kršila načela enakosti orožij, ker je po eni strani, kot je bilo ugotovljeno v točki 57 zgoraj, pravilno domnevala, da je ime