ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
18

V pojasnjevalnih opombah k HS, ki se nanašajo na poglavje 38, je med drugim navedeno: „Splošni preudarki […] V smislu opombe 1(b) k temu poglavju so z izrazom živila ali druge snovi, ki imajo hranilno vrednost mišljeni predvsem užitni proizvodi iz oddelkov od I do IV. Ta izraz vključuje tudi nekatere druge izdelke, zlasti proizvode iz poglavja 28, ki se uporabljajo kot mineralna prehranska dopolnila, sladkorni alkoholi iz tarifne številke 29.05, esencialne aminokisline iz tarifne številke 29.22, lecitine iz tarifne številke 29.23, provitamine in vitamine iz tarifne številke 29.36, sladkorje iz tarifne številke 29.40, sestavine živalske krvi, namenjene za uporabo v živilih, iz tarifne številke 30.02, kazein in kazeinate iz tarifne številke 35.01, albumine iz tarifne številke 35.02, užitno želatino iz tarifne številke 35.03, užitne proteinske snovi iz tarifne številke 35.04, dekstrine in drug užiten modificiran škrob iz tarifne številke 35.05, sorbitol iz tarifne številke 38.24, užitne proizvode iz poglavja 39 (npr. amilopektin in amiloza iz tarifne številke 39.13). Opozoriti je treba, da je ta seznam proizvodov le ilustrativen in ne izčrpen. Zgolj prisotnost živil ali drugih snovi, ki imajo hranilno vrednost v mešanici ne zadostuje, da bi bila ta mešanica na podlagi opombe 1(b) k poglavju 38 izključena iz tega poglavja. Snovi, katerih hranilna vrednost je v zvezi z njihovo funkcijo kot kemijski proizvod, npr. kot živilski dodatek ali predelovalno sredstvo, zgolj sekundarnega pomena, se ne štejejo za živila ali druge snovi, ki imajo hranilno vrednost v smislu te opombe. Mešanice, ki so s to opombo izključene iz poglavja 38, sodijo v vrsto proizvodov, ki se uporabljajo pri pripravi živil, njihova vrednost pa temelji na njihovih hranilnih fizioloških lastnostih.“
13

Člen 39 uredbe-zakona št. 83/2012, naslovljen „Merila za nadzor trošarinskega sistema za električno energijo in energente ter splošnih stroškov elektroenergetskega sistema za podjetja, ki opravljajo energetsko intenzivno dejavnost – Posebna tarifna ureditev za industrijska podjetja, ki opravljajo energetsko intenzivno dejavnost“, v odstavkih od 1 do 3 določa: „1. Minister za gospodarstvo in finance v dogovoru z ministrstvom za gospodarski razvoj najkasneje do 31. decembra 2012 sprejme eno ali več uredb, ki ob uporabi člena 17 Direktive 2003/96 […] opredelijo podjetja, ki opravljajo energetsko intenzivno dejavnost, na podlagi pogojev in meril v zvezi z minimalno ravnjo porabe in v zvezi z vplivom stroška energije na vrednost dejavnosti podjetja. 2. Uredbe iz odstavka 1 so namenjene tudi določitvi poenostavljenega in pravičnega sistema stopenj trošarine za električno energijo in energente, ki se uporabljajo kot gorivo, ob upoštevanju pogojev, določenih v Direktivi 2003/96 […]; ta sistem mora zagotoviti vzdrževanje davčnih prihodkov […] 3. Organ za električno energijo in plin v 60 dneh po sprejetju uredb iz odstavka 1 določi nove zneske za kritje splošnih stroškov elektroenergetskega sistema in merila za njihovo delitev med končne potrošnike ob upoštevanju opredelitve podjetja, ki opravlja energetsko intenzivno dejavnost, določene v uredbah iz odstavka 1, in ob spoštovanju pogojev iz odstavka 2 v skladu s smernicami ministra za gospodarski razvoj […]“
23

Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Francija) je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je treba člen 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 razlagati tako, da ima v primeru zatrjevane kršitve prepovedi nadaljnje prodaje zunaj mreže selektivne distribucije in na spletnem trgu s prodajnimi ponudbami, objavljenimi na več spletnih mestih, ki se upravljajo v različnih državah članicah, pooblaščeni distributer, ki meni, da je oškodovan, možnost vložiti tožbo za prenehanje nezakonitega ravnanja pri sodišču, na ozemlju katerega so ali so bile dostopne vsebine, objavljene na spletnih mestih, ali pa je potrebna druga navezna okoliščina?“
56

Glede vprašanja, ali so okoliščine v obravnavani zadevi zahtevale, da se v obrazložitvi navedejo podatki, prikriti v navedeni različici, je bilo v točkah 33 in 45 te sodbe opozorjeno, da lahko tožeče stranke navedejo kateri koli tožbeni razlog, ki kaže na to, da bi presoja informacij in elementov, ki jih je Komisija imela na voljo med predhodno fazo preučitve priglašenega ukrepa, v obravnavanem primeru morala povzročiti dvome o opredelitvi spornih ukrepov kot pomoči v smislu člena 107(1) PDEU. Zato bi moral biti namen argumentacije, ki so jo pritožnice navedle pred Splošnim sodiščem, ne izpodbijanje utemeljenosti spornega sklepa, ampak prav dokazovanje obstoja takih dvomov in torej obstoj resnih težav, ki jih je imela Komisija pri opredelitvi sporazuma VLT in dodatka kot državne pomoči.
5

Člen 9 Direktive 2000/60 z naslovom „Povračilo stroškov storitev za rabo vode“ določa: „1. Države članice upoštevajo načelo povračila stroškov storitev za rabo vode, skupaj z okoljskimi stroški in stroški virov, ob upoštevanju ekonomske analize, izvedene po Prilogi III, in zlasti skladno z načelom ‚plača povzročitelj obremenitve‘. Države članice do leta 2010 zagotovijo: — da cenovna politika za vodo porabnike ustrezno vzpodbuja, da gospodarno uporabljajo vodne vire in tako prispevajo k okoljskim ciljem te direktive; — ustrezen prispevek različnih rab vode, razdeljenih vsaj na industrijo, gospodinjstva in kmetijstvo, k povračilu stroškov storitev za rabo vode, ki temelji na ekonomski analizi, izvedeni skladno s Prilogo III, in upošteva načelo ‚plača povzročitelj obremenitve‘. Države članice pri tem lahko upoštevajo družbene, okoljske in gospodarske učinke povračil ter geografske in podnebne razmere prizadete regije ali regij. 2. Države članice v načrtih upravljanja povodij poročajo o načrtovanih ukrepih za izvajanje odstavka 1, ki bodo prispevali k doseganju okoljskih ciljev te direktive, in o prispevku različnih rab vode k povračilu stroškov storitev za rabo vode. 3. Nič v tem členu ne preprečuje financiranja posameznih preventivnih ali sanacijskih ukrepov, da se dosežejo cilji te direktive. 4. Države članice ne kršijo te direktive, če se skladno z ustaljenimi postopki odločijo, da ne bodo uporabljale določb drugega stavka odstavka 1 in s tem povezanih zadevnih določb odstavka 2 za določeno dejavnost rabe vode, kadar to ne ogroža namenov in doseganja ciljev te direktive. Države članice navedejo razloge za nepopolno uporabo drugega stavka odstavka 1 v načrtih upravljanja povodij.“
Člen 22 Direktive 2006/48 določa:

„1. Pristojni organi matične države članice zahtevajo, da ima vsaka kreditna institucija zanesljivo ureditev upravljanja, ki vključuje jasno organizacijsko strukturo z natančno opredeljenimi, preglednimi in doslednimi odgovornostmi, učinkovitimi postopki za ugotavljanje, upravljanje in spremljanje tveganj ter poročanje o tveganjih, ki jim je ali bi lahko bila izpostavljena, in ustrezne mehanizme za notranjo kontrolo, vključno z ustreznimi upravnimi in računovodskimi postopki, ter politike in prakse prejemkov, ki so skladne z ustreznim in učinkovitim upravljanjem s tveganji, ter ki tako upravljanje s tveganji tudi spodbujajo.

2. Ureditve, procesi in mehanizmi iz odstavka 1 so izčrpni in sorazmerni z naravo, obsegom in kompleksnostjo dejavnosti kreditne institucije. Upoštevajo se tehnična merila iz Priloge V.“
16

Kadar imetnik znamke izvaja svojo pravico do nasprotovanja prepakiranju, pri katerem so bili spoštovani legitimni interesi imetnika, je to prikrito omejevanje v smislu omenjene določbe, če izvajanje te pravice prispeva k umetni delitvi trgov med državami pogodbenicami Sporazuma EGP (v zvezi s členom 36, drugi stavek, PDEU glej po analogiji sodbi z dne 26. aprila 2007, Boehringer Ingelheim in drugi., C‑348/04, EU:C:2007:249, točka 17, in z dne 28. julija 2011, Orifarm in drugi, C‑400/09 in C‑207/10, EU:C:2011:519, točka 24 in navedena sodna praksa).
Člen 13(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, v različici po spremembi in posodobitvi z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 in kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1606/98 z dne 29. junija 1998, nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki določa, da se od dajatev, ki izvirajo iz dodatnih pokojninskih sistemov, odtegnejo prispevki, ki imajo neposredno in dovolj upoštevno zvezo z zakoni, ki urejajo področja socialne varnosti, našteta v členu 4 Uredbe št. 1408/71, kakor je bila spremenjena, čeprav prejemnik teh dodatnih pokojnin nima stalnega prebivališča v tej državi članici in se zanj v skladu s členom 13(2)(f) iste uredbe, kakor je bila spremenjena, uporablja zakonodaja s področja socialne varnosti države članice, v kateri ima stalno prebivališče.
38

Če torej v okoliščinah, kakršne so te v glavni stvari, poklicni prodajalec nastopa kot posrednik za fizično osebo, bi to, da potrošnik ne ve, v kakšni vlogi pri prodaji nastopa ta poklicni prodajalec, temu potrošniku odvzelo pravice, ki so zagotovljene z Direktivo 1999/44 in ki so v skladu s členom 7(1) te direktive zavezujoče.
7

Člen 12(3) in (3a) decreto legislativo n. 286 –Testo unico delle disposizioni concernenti la disciplina dell’immigrazione e norme sulla condizione dello straniero (zakonska uredba št. 286 o enotnem besedilu določb, ki urejajo priseljevanje in status tujcev) z dne 25. julija 1998 (redni dodatek h GURI št. 191 z dne 18. avgusta 1998), kakor je bila spremenjena z legge n. 94 (zakon št. 94) z dne 15. julija 2009 (v nadaljevanju: zakonska uredba št. 286/1998), določa: „3. Razen če dejanja pomenijo resnejše kaznivo dejanje, oseba, ki v nasprotju z določbami tega enotnega besedila spodbuja, usmerja, organizira, financira ali izvaja prevoz tujcev v Italijo ali izvaja druga dejanja, da se jim omogoči nezakonit vstop v Italijo ali na ozemlje druge države, katere državljani niso ali katere izkaznice rezidenta za neomejeni čas nimajo, se kaznuje z zaporno kaznijo od pet do petnajst let in denarno kaznijo 15.000 EUR za vsako osebo, če: (a) dejanja zadevajo nezakonit vstop petih oseb ali več v Italijo ali njihovo nezakonito navzočnost v tej državi; (b) je bilo zaradi nezakonitega vstopa na ozemlje ali nezakonitega prebivanja na njem ogroženo življenje ali varnost prepeljane osebe; (b) se je zaradi nezakonitega vstopa na ozemlje ali nezakonitega prebivanja na njem s prepeljano osebo ravnalo nehumano ali ponižujoče; (d) dejanja storijo tri osebe ali več skupaj ali so storjena z uporabo storitev mednarodnega prevoza oziroma ponarejenih ali spremenjenih dokumentov ali vsekakor nezakonito pridobljenih dokumentov; (e) so storilci oboroženi z orožjem ali eksplozivom. 3a. Če so dejanja iz odstavka 3 storjena ob izpolnitvi dveh ali več primerov iz njegovih točk (a), (b), (c), (d) in (e), se predvidena kazen zviša.“
3

Člen 1 Direktive 98/34 določa: „V tej direktivi naslednji izrazi pomenijo: 1. ‚proizvod‘ je kateri koli industrijsko izdelan proizvod in kateri koli kmetijski proizvod, vključno z ribjimi proizvodi; 2. ‚storitev‘ katera koli storitev informacijske družbe ali katera koli storitev, ki se običajno opravi odplačno, na daljavo, elektronsko in na zahtevo prejemnika storitev. […] 3. ‚tehnična specifikacija‘ je v dokumentu vsebovana specifikacija, ki določa zahtevane lastnosti proizvoda, kakor so stopnja kakovosti, zmogljivost, varnost ali mere, vključno z zahtevami v zvezi s proizvodom glede imena, pod katerim se prodaja, izrazoslovjem, simboli, preskušanjem in preskusnimi postopki, embalažo, označevanjem ali etiketiranjem in postopki za ugotavljanje skladnosti. […] 4. ‚druge zahteve‘ je zahteva za proizvode, ki ni tehnična specifikacija in ki se nanaša na proizvod zaradi varovanja zlasti potrošnikov ali okolja ter vpliva na njegov življenjski cikel, potem ko je bil dan v promet, kakor so pogoji uporabe, predelave, vnovične uporabe ali odlaganja, kadar lahko taki pogoji znatno vplivajo na sestavo ali značilnost proizvoda ali na njegovo trženje; 5. ‚predpis o storitvah‘ je splošna zahteva v zvezi z začetkom in nadaljevanjem storitvenih dejavnosti v skladu s točko 2, zlasti določbe, ki se nanašajo na dobavitelja storitev, storitve in prejemnika storitve, razen vseh predpisov, ki niso posebej namenjeni storitvam, opredeljenim v zgoraj navedeni točki. […] 11. ‚tehnični predpis‘ tehnične specifikacije ali druge zahteve ali predpisi o storitvah, skupaj z ustreznimi upravnimi določbami, katerih upoštevanje je formalno in dejansko obvezno pri trženju, zagotavljanju storitve, ustanovitvi dobavitelja storitve ali uporabi v državi članici ali njenem večjem delu, pa tudi zakoni in drugi predpisi držav članic, razen tistih, ki so določeni v členu 10 in prepovedujejo proizvodnjo, uvoz, trženje ali uporabo izdelka ali ki prepovedujejo opravljanje ali uporabo storitve ali ustanovitev dobavitelja storitve. […]“
8

Postopek za odobritev pomoči za stabilnost članici EMS je opisan v členu 13 Pogodbe o EMS: „1. Članica EMS lahko prošnjo za pomoč za stabilnost naslovi na predsednika sveta guvernerjev. V prošnji navede instrumente finančne pomoči, ki jih je treba obravnavati. Ob prejemu take prošnje predsednik sveta guvernerjev naloži Evropski komisiji v povezavi z ECB naslednje naloge: a) oceno tveganja za finančno stabilnost euroobmočja kot celote ali njegovih držav članic, razen če je ECB v skladu s členom 18(2) že predložila analizo; b) oceno, ali je javni dolg vzdržen. Pričakuje se, da se ta ocena, kadar je to mogoče in ustrezno, opravi v sodelovanju z [Mednarodnim denarnim skladom (MDS)]; c) oceno dejanske ali potencialne finančne potrebe zadevne članice EMS. 2. Na podlagi prošnje članice EMS in ocene iz odstavka 1 lahko svet guvernerjev odloči, da načeloma odobri pomoč za stabilnost zadevni članici EMS v obliki finančne pomoči. 3. Če se sprejme odločitev v skladu z odstavkom 2, svet guvernerjev naloži Evropski komisiji, da – v sodelovanju z ECB, in kadar je mogoče, skupaj z MDS – s pogajanji z zadevno članico EMS sklene memorandum o soglasju […], v katerem so podrobno navedeni pogoji, ki veljajo za finančno pomoč. Vsebina memoranduma o soglasju odraža resnost pomanjkljivosti, ki jih je treba odpraviti, in izbran instrument finančne pomoči. Hkrati generalni direktor EMS pripravi predlog sporazuma o finančni pomoči, vključno s finančnimi in drugimi pogoji ter izbiro instrumentov, ki ga sprejme svet guvernerjev. Memorandum o soglasju mora biti popolnoma skladen z ukrepi usklajevanja ekonomske politike iz [Pogodbe DEU], zlasti z vsemi akti prava Evropske unije, vključno z vsemi mnenji, opozorili, priporočili ali sklepi, naslovljenimi na zadevno članico EMS. 4. Evropska komisija podpiše memorandum o soglasju v imenu EMS, če so predhodno izpolnjeni pogoji iz odstavka 3 in ga je svet guvernerjev odobril. 5. Svet direktorjev odobri sporazum o finančni pomoči, v katerem so navedene podrobnosti o finančnih vidikih pomoči za stabilnost, ki bo odobrena, in izplačilu prvega obroka pomoči, kadar je to ustrezno. […] 7. Evropska komisija je – v sodelovanju z ECB[, in kadar je to mogoče,] skupaj z MDS – pooblaščena za spremljanje izpolnjevanja pogojev, ki veljajo za finančno pomoč.“
5

Člen 4 te uredbe, naslovljen „Pravo, ki se uporablja, če pogodbeni stranki ne izbereta prava“, določa: „1. Če pogodbeni stranki nista izbrali prava v skladu s členom 3, se pravo, ki se uporablja za pogodbo, določi brez poseganja v člene 5 do 8, kakor sledi: (a) za prodajno pogodbo o prodaji blaga se uporablja pravo države, v kateri ima običajno prebivališče prodajalec; (b) za pogodbo o opravljanju storitev se uporablja pravo države, v kateri ima običajno prebivališče izvajalec storitev; (c) za pogodbo, katere predmet je stvarna pravica na nepremičnini ali najemna pravica na nepremičnini, se uporablja pravo države, v kateri se nahaja nepremičnina; (d) ne glede na točko (c) se za najemno pogodbo za nepremičnino, sklenjeno za začasno zasebno uporabo za največ šest zaporednih mesecev, uporablja pravo države, v kateri ima običajno prebivališče najemodajalec, pod pogojem, da je najemojemalec fizična oseba in da ima običajno prebivališče v isti državi; (e) za franšizno pogodbo se uporablja pravo države, v kateri ima običajno prebivališče franšizojemalec; (f) za pogodbo o distribuciji se uporablja pravo države, v kateri ima običajno prebivališče distributer; (g) za prodajno pogodbo o prodaji blaga na dražbi se uporablja pravo države, v kateri poteka dražba, če je tak kraj mogoče določiti; (h) za pogodbo, sklenjeno v okviru večstranskega sistema, ki združuje ali omogoča združevanje več nakupnih in prodajnih interesov tretjih oseb v zvezi s finančnimi instrumenti, kot so opredeljeni s točko 17 člena 4(1) Direktive 2004/39/ES [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov in o spremembah direktiv Sveta 85/611/EGS, 93/6/EGS in Direktive 200/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/22/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 263)], v skladu s pravili, ki niso diskrecijska in ki jih ureja eno samo pravo, se uporablja to pravo. 2. Če pogodba ni zajeta v odstavku 1 ali če bi lahko elemente pogodbe uvrstili v več kot eno točko od (a) do (h) iz odstavka 1, se za pogodbo uporablja pravo države, v kateri ima običajno prebivališče pogodbena stranka, ki je dolžna opraviti za posamezno pogodbo značilno izpolnitev. 3. Kadar je iz vseh okoliščin primera razvidno, da je pogodba očitno v tesnejši zvezi z drugo državo kot z državo iz odstavka 1 ali 2, se uporablja pravo te druge države. 4. Če prava, ki se uporablja, ni mogoče določiti v skladu z odstavkoma 1 ali 2, se za pogodbo uporablja pravo države, s katero je ta pogodba najtesneje povezana.“
Člen 24(1) Sklepa Komisije 2011/278/EU z dne 27. aprila 2011 o določitvi prehodnih pravil za usklajeno brezplačno dodelitev pravic do emisije na ravni Unije v skladu s členom 10a Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da država članica od podjetij, za katere v Evropski uniji velja obveznost trgovanja s pravicami do emisij toplogrednih plinov in so upravičena do brezplačne dodelitve teh pravic, zahteva predložitev podatkov v zvezi z vsemi načrtovanimi ali že izvedenimi spremembami zmogljivosti, ravni dejavnosti in obratovanja naprave, ne da bi to zahtevo omejila zgolj na podatke o spremembah, ki bi lahko vplivale na to dodelitev.
47

V zvezi z zagotavljanjem storitev iz postopka v glavni stvari, in sicer dajanjem finančnega posojila, je treba ugotoviti, da je zagotovitev take storitve res povezana z nastankom poslovnih stroškov, kot so na primer potni stroški, stroški nastanitve in stroški pravnega ali finančnega svetovanja, za katere je razmeroma lahko ugotoviti neposredno povezavo z zadevnim posojilom in dokazati dejanski znesek. Ker je treba subjektom, ki so delni davčni zavezanci, omogočiti, da so deležni enakega obravnavanja kot subjekti, ki so polni davčni zavezanci, jim je v zvezi s temi stroški torej treba priznati enake možnosti odbitka, pri čemer pa zanje veljajo enake zahteve zlasti glede dokaznega bremena.
12

Organizacija Český rozhlas je z dodatnimi davčnimi napovedmi za obdobje od marca do decembra 2006 dodatno zvišala svojo pravico do odbitka DDV, tako da je iz izračuna količnika, uporabljenega za odbitek DDV, izključila storitve, ki ustrezajo radijskim prispevkom, ki so ji bili plačani, in jih je sprva prijavila kot storitve, oproščene DDV brez pravice do odbitka davka. V zvezi s tem je Český rozhlas trdila, da ti prispevki niso plačilo za opravljeno storitev javne radiodifuzije.
16

Izrek spornega sklepa je sestavljen tako: „Člen 1 1. Ukrepi, ki se financirajo iz plačil, niso pomoči. 2. Financiranje [presejalnih] testov na BSE iz državnih sredstev je pomoč kmetom, klavnicam in drugim subjektom, ki predelujejo, pretovarjajo, prodajajo ali tržijo proizvode iz goveda, za katero so obvezni testi na BSE, ki je združljiva z notranjim trgom v obdobjih od 1. januarja 2001 do 31. decembra 2002 ter od 1. julija 2004 do 31. decembra 2005. 3. Financiranje [presejalnih] testov na BSE iz državnih sredstev v obdobju od 1. januarja 2003 do 30. junija 2004 je pomoč kmetom, klavnicam in drugim subjektom, ki predelujejo, pretovarjajo, prodajajo ali tržijo proizvode iz goveda, za katero so obvezni testi na BSE, ki je združljiva z notranjim trgom za zneske do 40 EUR na test. Zneski, ki presegajo 40 EUR na test, niso združljivi z notranjim trgom in jih je treba vrniti, razen pomoči za posebne projekte, ki so ob dodelitvi izpolnjevale vse pogoje iz veljavne uredbe o pomočeh de minimis. 4. Belgija je v obdobju od 1. januarja 2001 do 30. junija 2004 nezakonito izvajala pomoč za financiranje [presejalnih] testov na BSE v nasprotju s členom 108(3) PDEU. Člen 2 1. Belgija sprejme potrebne ukrepe za izterjavo nezakonitih in nezdružljivih pomoči iz člena 1(3) in (4) od prejemnikov teh pomoči. […]“
6

Člen 27(1) in (5) te uredbe določa: „1. Prosilec […] ima pravico do učinkovitega pravnega sredstva v obliki pritožbe zoper odločitev o predaji ali ponovnega dejanskega in zakonskega pregleda te odločitve pred sodiščem ali razsodiščem. […] 5. Države članice zagotovijo, da ima zadevna oseba dostop do pravne pomoči in po potrebi do jezikovne pomoči.“
6

V uvodni izjavi 3 Direktive 2006/112 je navedeno: „Da bi zagotovili, da so določbe predstavljene na jasen in racionalen način, v skladu z načelom boljše zakonodaje, je treba preoblikovati strukturo in besedilo Direktive, čeprav to načeloma ne bo povzročilo bistvenih sprememb v obstoječi zakonodaji. Manjše število vsebinskih sprememb pa je neločljivo povezanih s preoblikovanjem in jih je vseeno treba vključiti. Primeri, v katerih so spremembe narejene, se izčrpno podajo v določbah, ki urejajo prenos in začetek veljavnosti.“
1

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 67(3) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 3) in kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 592/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 (UL L 177, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 1408/71), in na veljavnost te določbe glede na člena 45 PDEU in 48 PDEU ter člen 15(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
37

Na tretje vprašanje je zato treba odgovoriti, da je treba KN razlagati tako, da UNP, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki vsebuje 0,32 % metana, etana in etilena, 58,32 % propana in propilena ter ne več kot 39,99 % butana in butilena in za katerega ni mogoče ugotoviti, katera od snovi, iz katerih sestoji, mu daje bistven značaj, spada pod tarifno podštevilko 2711 19 00 kot „Naftni plini in drugi plinasti ogljikovodiki, utekočinjeni, drugo“.
18

Izdelek iz postopka v glavni stvari je pripravek, čigar bistvena sestavina je kalcij in ki se uživa raztopljen v vodi. Vsaka tableta vsebuje 500 mg kalcija. Informacije o tem izdelku, med drugim o odmerjanju, uporabi in aktivnih učinkovinah, so navedene na njegovi škatli in na navodilih za uporabo. Priporočeni dnevni odmerek za odrasle je od 1 do 3 šumeče tablete, torej od 500 mg do 1500 mg kalcija, za otroke pa od 1 do 2 šumeči tableti, torej od 500 mg do 1000 mg kalcija. V teh navodilih za uporabo je navedeno, da se šumeče tablete uporabljajo za preprečevanje in zdravljenje pomanjkanja kalcija ali kot podpora pri specialni terapiji za preprečevanje in zdravljenje osteoporoze. Družba Salutas Pharma šumeče tablete prodaja izključno v lekarnah.