Opinion of the Advocate-General



Opinion of the Advocate-General

I – Uvod

1. Ta postopek se nanaša na razlago členov 2(4) in 6 Uredbe Sveta (EGS) št. 4045/89 z dne 21. decembra 1989 o pregledu transakcij, ki so del sistema financiranja Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada, s strani držav članic in o razveljavitvi Direktive 77/435/EGS.(2)

2. Namen te uredbe je, da vodi in pomaga državam članicam pri nalogah, ki jih imajo glede transakcij, ki jih financira Jamstveni oddelek Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (v nadaljevanju: Jamstveni oddelek EKUJS), in sicer glede pravilnega izvajanja teh transakcij, preprečevanja in reševanja nepravilnosti ter povrnitve zneskov, izgubljenih zaradi nepravilnosti ali malomarnosti. Namen določb iz te uredbe je predvsem opredeliti in okrepiti preglede, ki jih morajo opraviti pristojni nacionalni organi na podlagi trgovinskih dokumentov podjetij, ki so denarne pomoči prejela.(3)

3. Najprej se s predlogom za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d’État (Francija), poziva Sodišče, naj prvič opredeli pojem „obdobje pregledov“ v smislu člena 2(4) Uredbe št. 4045/89, ki je obdobje „med 1. julijem [določenega leta] in 30. junijem naslednjega leta“, v katerem naj bi se izvajali pregledi.(4)

4. Ta predlog se nanaša na spor v zvezi s pregledom, ki se je začel maja 2000 v prvem „obdobju pregleda“, vendar se je zaradi subjekta, ki se ga je pregledovalo, lahko na kraju samem izvedel šele nekaj mesecev kasneje, in sicer januarja 2001, torej med naslednjim „obdobjem pregleda“.(5)

5. Zato predložitveno sodišče naproša Sodišče, naj pojasni, katera so dejanja ali ravnanja skrbnosti, ki bi jih bilo treba nujno opraviti med obdobjem pregleda iz Uredbe št. 4045/89,(6) in naj navede, ali ravnanje in/ali nedejavnost subjekta, ki se ga pregleduje, lahko ima kakršenkoli vpliv na to.

6. Dalje se Sodišču zastavlja vprašanje glede posledic, ki jih imajo lahko ravnanja subjekta, ki se ga pregleduje, na rezultat pregleda. Treba je določiti, ali imajo v primeru, ko je pregled nemogoče opraviti iz razlogov, ki so na strani zadevne stranke, pristojni organi možnost, da odredijo vračilo neupravičeno prejetih pomoči, in če je odgovor pritrdilen, ali to vračilo pomeni kazen iz člena 6(2) te uredbe.

7. Ekonomske neugodnosti, povezane z varstvom finančnih interesov Evropskih skupnosti na zadevnem področju, so namreč precejšnje, kot to prikazujejo številčni podatki, ki se nanašajo na isto obdobje kot spor o glavni stvari.(7)

II – Pravni okvir

A – Uredba št. 729/70

8. V sedmi uvodni izjavi Uredbe Sveta (EGS) št. 729/70 z dne 21. aprila 1970 o financiranju skupne kmetijske politike(8) je navedeno, da „je treba sprejeti ukrepe za preprečevanje in reševanje vseh nepravilnosti ter izterjavo zneskov, izgubljenih zaradi nepravilnosti ali malomarnosti; [in] da je treba določiti prevzem finančnih posledic takšnih nepravilnosti ali malomarnosti“.

9. Člen 8(1) te uredbe določa:

„Države članice v skladu z zakonskimi in drugimi predpisi sprejmejo ukrepe, potrebne:

– za zagotovitev nadzora nad resničnostjo in pravilnostjo transakcij, ki jih financira [EKUJS],

– za preprečitev in pregon nepravilnosti,

– za izterjavo zneskov, izgubljenih zaradi nepravilnosti ali malomarnosti.

Države članice obvestijo Komisijo o ukrepih, ki so jih v ta namen sprejele in predvsem o stanju upravnih in sodnih postopkov.“

B – Uredba št. 4045/89

10. Prva uvodna izjava Uredbe št. 4045/89 opozarja na tri vrste nalog, ki jih imajo države članice na podlagi Uredbe št. 729/70.

11. V drugi uvodni izjavi je navedeno, da „[je] lahko pregled trgovinskih dokumentov podjetij, ki prejemajo ali izplačujejo plačila, zelo učinkovito sredstvo nadzora nad transakcijami, ki tvorijo del sistema financiranja Jamstvenega oddelka EKUJS; [da] ti pregledi dopolnjujejo druge fizične preglede, ki jih države članice že izvajajo; [da] poleg tega ta uredba ne vpliva na nacionalne predpise, ki se nanašajo na preglede in so obsežnejši od tistih v uredbi“.

12. Člen 1(1) Uredbe št. 4045/89 določa, da ta uredba „zadeva preglede trgovinskih dokumentov tistih gospodarskih subjektov, ki prejemajo ali izplačujejo plačila, neposredno ali posredno povezana s sistemom financiranja Jamstvenega oddelka EKUJS, v nadaljevanju ,podjetja‘“.

13. Člen 1(2), kot je bil spremenjen,(9) določa, da v tej uredbi „pomenijo ‚trgovinski dokumenti‘ vse knjige, registre, knjigovodske listine in spremne dokumente, račune in dopise, ki se nanašajo na poslovno dejavnost podjetja, in trgovinske podatke, če se ti dokumenti neposredno ali posredno nanašajo na transakcije iz odstavka 1“.

14. Člen 2(1), (2) in (4) Uredbe št. 4045/89 določa:

„1. Države članice sistematično pregledujejo trgovinske dokumente podjetij ob upoštevanju vrste transakcij, ki jih je treba preiskati. Države članice zagotovijo, da izbor podjetij za preiskavo omogoča najboljše jamstvo za učinkovitost ukrepov za preprečevanje in odkrivanje nepravilnosti v okviru sistema financiranja Jamstvenega oddelka EKUJS. Pri izboru se med drugim upošteva finančni pomen podjetij v navedenem sistemu in drugi dejavniki tveganja.

2. […]

Za vsako tekoče obdobje pregledov […] države članice […] izberejo podjetja, pri katerih je treba opraviti preglede, na podlagi analize tveganja v sektorju za izvozna nadomestila in za vse druge ukrepe, kjer je to izvedljivo. Države članice Komisiji predložijo svoje predloge za uporabo analize tveganja […] [(10) ].

[…]

4. Obdobje pregledov poteka od 1. julija do 30. junija naslednje leto.

Pregled obsega obdobje najmanj 12 mesecev, ki se konča med prejšnjim obdobjem pregleda; lahko se podaljša za obdobja, ki jih določi država članica, pred 12-mesečnim obdobjem ali po njem.[(11) ]“

15. Člen 4 te uredbe določa, da „[p]odjetja hranijo trgovinske dokumente iz členov 1(2) in 3 za obdobje najmanj treh let, ki se začne ob koncu leta njihove izdelave“ in da „[d]ržave članice lahko predpišejo daljše obdobje za zadržanje teh dokumentov“.

16. Člen 6 navedene uredbe določa:

„1. Države članice zagotovijo, da imajo uradniki, odgovorni za preglede, pravico zaseči trgovinske dokumente ali naročiti njihov zaseg. Ta pravica se uveljavlja ob upoštevanju ustreznih nacionalnih določb in ne vpliva na uporabo kazensko procesnih predpisov v zvezi z zasego dokumentov.

2. Države članice sprejmejo ustrezne ukrepe za kaznovanje fizičnih in pravnih oseb, ki ne izpolnjujejo svojih obveznosti na podlagi te uredbe.“

C – Uredba št. 2988/95

17. Člen 1(2) Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 2988/95 z dne 18. decembra 1995 o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti(12) določa nepravilnost kot „vsako kršenje določb zakonodaje Skupnosti, ki je posledica dejanja ali opustitve s strani gospodarskega subjekta, ki je ali bi lahko škodljivo vplivalo na proračun Skupnosti ali proračunska sredstva, ki jih upravljajo […] [med drugim] z neupravičenimi izdatki“.

18. Člen 3 te uredbe določa, da pregon zastara v štirih letih od storitve te nepravilnosti, vendar pa sektorski predpisi lahko določijo krajši zastaralni rok, ki ne sme biti krajši od treh let, in da lahko države članice določijo daljši zastaralni rok.

19. Člen 4 iz poglavja II Uredbe št. 2988/95, naslovljenega „Upravni ukrepi in kazni“, določa:

„1. Praviloma se za vsako nepravilnost odredi odvzem neupravičeno pridobljene koristi:

– z obveznostjo vračila dolgovanega ali neupravičeno prejetega zneska

[…]

2. Uporaba ukrepov iz odstavka 1 je omejena na odvzem pridobljene koristi in, če je tako določeno, obresti, katerih višina se lahko določi pavšalno.

3. Če se ugotovi, da so bili v nasprotju s cilji veljavne zakonodaje Skupnosti zaradi pridobitve neke koristi zahtevani pogoji za pridobitev koristi ustvarjeni umetno, se korist ne odobri ali pa se odvzame.

4. Ukrepi iz tega člena se ne štejejo za kazen.“

20. Člen 5(1)(b), ki prav tako spada v navedeno poglavje II, določa, da so za namerno nepravilnost ali nepravilnost iz malomarnosti predvidene upravne kazni, določene v tem odstavku, med drugim plačilo večjega zneska od neupravičeno prejetega ali utajenega zneska in, kjer je primerno, obresti; znesek se določi v skladu z odstotkom, ki se določi s posebnimi predpisi, in ne sme presegati nujno potrebne ravni, ki še ima odvračilni učinek“.

III – Spor o glavni stvari, vprašanja za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem

21. Syndicat OP 84 je kmetijska organizacija, ki združuje 48 pridelovalcev sadja in zelenjave s sedežem v Franciji, in je v obdobju od 1. julija 1997 do 31. decembra 1998 izvajala operativni program. Zato je prejela pomoči iz sistema financiranja Jamstvenega oddelka EKUJS.

22. Pristojni nacionalni organi so z dopisom z dne 30. maja 2000 Syndicat OP 84 obvestili o začetku pregleda na kraju samem na podlagi določb Uredbe št. 4045/89. Pregledi pa so se dejansko lahko izvedli le od 22. do 24. januarja 2001. Predložitveno sodišče pojasnjuje, da je za to zamudo bilo odgovorno združenje, ki je bilo predmet pregleda.

23. Na podlagi tega pregleda je bilo ugotovljeno, da za določena dejanja, za katera naj bi Syndicat OP 84 trdilo, da je upravičeno do pomoči Skupnosti, do teh pomoči ni bilo upravičeno zaradi strogo notranje narave, kar je kasneje to združenje priznalo. Ugotovljeno je bilo tudi, da so bili finančni prispevki članov Syndicat OP 84 v operativni sklad takoj vrnjeni in da ti načini polnjenja tega sklada niso bili v skladu s členom 15 Uredbe Sveta (ES) št. 2200/96 z dne 28. oktobra 1996 o skupni ureditvi trga za sadje in zelenjavo.(13)

24. Na podlagi tega je Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l'horticulture (ONIFLHOR) (nacionalni medpanožni urad za sadje, zelenjavo in vrtnine, v nadaljevanju: ONIFLHOR) z dopisom z dne 30. oktobra 2001 zahteval, naj Syndicat OP 84 vrne vse zneske, prejete za leti 1997 in 1998. Nato je 14. januarja 2003 izdal akt, ki je izvršilni naslov za vračilo zneskov, ki jih je bilo treba vrniti.

25. Tribunal administratif de Marseille je s sodbo z dne 7. novembra 2006 odpravilo akt, ki je bil izvršilni naslov zoper Syndicat OP 84.

26. Vendar je Cour administrative d’appel de Marseille s sodbo z dne 8. decembra 2008 to sodbo razveljavilo in zavrnilo predlog, ki ga je na prvi stopnji vložilo Syndicat OP 84.

27. V utemeljitev kasacijske pritožbe, ki jo je Syndicat OP 84 vložilo pri Conseil d’État, je med drugim navedlo, da je Cour administrative d’appel napačno uporabilo pravo s tem, da je presodilo, da bi lahko organi v skladu z določbami člena 2 Uredbe št. 4045/89 začeli pregled v obdobju pregleda med 1. julijem 1999 in 30. junijem 2000 ter ga nadaljevali v obdobju pregleda med 1. julijem 2000 in 30. junijem 2001, ker je njegovo ravnanje preprečilo dejanski pregled med prvim obdobjem.

28. Ker je Conseil d’État menilo, da odgovor na ta pritožbeni razlog pomeni težavo pri razlagi določb Uredbe št. 4045/89 in da je ta odločilen za rešitev spora o glavni stvari, gre pa za resno težavo, je s sodbo z dne 2. januarja 2012 prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:

„1. Ali je treba ‚obdobje pregleda‘ med 1. julijem določenega leta in 30. junijem naslednjega leta, omenjeno v členu 2(4) Uredbe [4045/89], razlagati tako, da gre za obdobje, med katerim mora uprava, odgovorna za pregled, obvestiti organizacijo proizvajalcev o predvidenem pregledu, začeti in končati vse preglede na kraju samem in preglede listin ter sporočiti rezultate pregleda, ali pa za obdobje, med katerim je treba opraviti samo nekatere od teh dejanj postopka?

2. Ali lahko uprava, če ravnanje ali nedejavnost organizacije proizvajalcev onemogočita dejansko izvedbo pregleda, ki se je začel med obdobjem pregleda, kljub temu da v zgoraj navedeni uredbi ni izrecnih določb v tem smislu, nadaljuje svoje preglede med naslednjim obdobjem pregleda, ne da bi zaradi tega prišlo do kršitve določb postopka, na katero bi se pregledani subjekt lahko oprl pri izpodbijanju odločbe, katere ugotovitve temeljijo na rezultatih tega pregleda?

3. Če je odgovor na prejšnje vprašanje nikalen, ali lahko uprava, če ravnanje ali nedejavnost organizacije proizvajalcev onemogočita dejanski pregled, zahteva vračilo prejetih pomoči? Ali tak ukrep pomeni eno od sankcij, ki jih je mogoče določiti na podlagi določb člena 6 Uredbe?“

29. Pisna stališča so Sodišču predložili Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer) (nacionalna organizacija za kmetijske in morske proizvode, v nadaljevanju: FranceAgriMer),(14) francoska in poljska vlada ter Komisija. Obravnave ni bilo.

IV – Analiza

A – Uvodne ugotovitve

30. Iz ustaljene sodne prakse Sodišča,(15) ki se sedaj nanaša na člen 4(2)(d) PDEU, je razvidno, da skupna kmetijska politika (SKP) spada med področja, kjer si Unija deli pristojnost z državami članicami.(16) Zato so države članice ohranile pristojnosti, da dopolnijo ukrepe, ki jih je na tem področju sprejel zakonodajalec Unije.

31. Pristojnost držav članic ostaja torej velika, zlasti glede pregleda nad finančnimi sredstvi, ki jih Unija odobri za izvajanje SKP. Ker se namreč države članice zavedajo, da se prispevki v visokih zneskih odobrijo iz proračuna Unije nacionalnim organom, ki jih nato razdelijo kmetom in drugim subjektom v tem sektorju, države članice sprejmejo potrebne ukrepe za zagotavljanje, da se ta sredstva uporabijo primerno v skladu s cilji, ki jih določa ureditev Unije(17) . Ta pregled se izvaja v skladu z nacionalnimi pravili ob upoštevanju morebitnih določb Unije na tem področju. Povedano drugače, nacionalno pravo določa način tega pregleda, pristojne nacionalne organe in kazni, razen če je zakonodajalec Unije glede tega sprejel posebne določbe.

32. Za zagotavljanje dobrega izvajanja SKP in predvsem za boj proti goljufijam, ki se lahko pri tem pojavijo, je zakonodajalec Unije sprejel akte, ki vzpostavljajo ukrepe za določitev enotnih okvirov pregledov. Uredba št. 4045/89, ki je nadomestila Direktivo 77/435/EGS,(18) je enako kot slednja vzpostavila sistem za zagotavljanje rednega pregleda trgovinskih dokumentov podjetij, ki prejemajo ali izplačujejo plačila, ki so velikega finančnega pomena v okviru Jamstvenega sklada EKUJS ali ki predstavljajo druge dejavnike tveganja.(19) V ta namen navedena direktiva določa subjekte, ki se jih pregleduje, obdobja pregledov in obdobja, ko je bil izveden pregled, ter način izvedbe pregleda. Poleg tega so nekatere minimalne obveznosti subjektov določene z Uredbo št. 4045/89.(20)

33. Države članice lahko kljub skupni ureditvi izvajajo strožje ukrepe pregledov v skladu s splošnimi načeli prava Unije. Minimalna narava določb prava Unije na tem področju je izrecno navedena v drugi uvodni izjavi Uredbe št. 4045/89, ki po eni strani določa, da pregledi, ki jih določa ta uredba, „dopolnjujejo druge fizične preglede, ki jih države članice že izvajajo“,(21) in po drugi strani, da „ta uredba ne vpliva na nacionalne predpise, ki se nanašajo na preglede, in so obsežnejši od tistih [v uredbi]“. To usmeritev, ki je bila prisotna že v Uredbi št. 729/70,(22) potrjuje tudi uvodna izjava Uredbe št. 485/2008,(23) ki je nadomestila Uredbo št. 4045/89.

34. Poudarjam, da je bistveni namen Uredbe št. 4045/89 določiti obveznosti držav članic do Unije, ne pa pravic, ki jih imajo podjetja, ki prejmejo pomoč od teh držav. Zdi se mi tudi, da problematika iz vprašanj za predhodno odločanje izhaja iz napačne predpostavke, ker izhaja iz razmišljanja, da naj bi zadevne določbe glede na veljavno nacionalno pravo omejevale pristojnosti, ki jih imajo pristojni organi do podjetij, ki jih je treba pregledati v skladu s to uredbo. Menim namreč, da iz določb uredbe, ki jo je treba pojasniti, ni mogoče sklepati, da pravica do pregleda, ki jo imajo nacionalni organi, zastara ali ugasne.

35. Kot sta poudarili FranceAgriMer in francoska vlada , pravno varnost podjetij, ki jih je mogoče pregledati, zagotavlja zastaralni rok za pregon, ki je določen a minima (24) štiri leta s členom 3 Uredbe št. 2988/95(25) . Vendar pa menim, da pravila glede tega, koliko časa je treba hraniti trgovinske dokumente iz člena 4 Uredbe št. 4045/89, niso del tega varstva, saj je jasno, da je namen teh pravil, da se določi obveznost, ki jo pravo Unije naloži zadevnim podjetjem, razen če glede tega v nacionalnem pravu ne obstajajo strožje zahteve in ne, da se določi obdobje, po izteku katerega bi ta obveznost povzročila zastaranje.

B – Prvo in drugo vprašanje za predhodno odločanje

36. Ker sta si problematiki iz prvega in drugega vprašanja podobni, menim, da je na ti vprašanji smiselno odgovoriti skupaj.

37. S prvim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje Sodišče, ali je treba pojem „obdobje pregleda“, kot je določen v členu 2(4) Uredbe št. 4045/89, razumeti kot obdobje, v katerem je treba izvesti vse faze pregleda, torej informacija upravičencem pomoči o predvidenem pregledu, začetek pregleda, zaključek vseh dejanj, ki jih je treba izvesti na kraju samem in v zvezi s predložitvijo dokazov, ter obvestilo zainteresiranim strankam o rezultatih pregleda, ali pa kot tisto obdobje, v katerem bi zadostovalo, da se izpolnijo določena postopkovna dejanja. Povedano drugače, Sodišče naj opredeli, katere preglede morajo uradniki, odgovorni za preglede, nujno opraviti v obdobju med 1. julijem leta, ko se pregled začne, in 30. junijem naslednjega leta.

38. Res je, da se na prvi pogled zdi, da besedilo člena 2(4), prvi pododstavek, Uredbe št. 4045/89, ki določa, da „[o]bdobje pregledov poteka od 1. julija [določenega leta] do 30. junija naslednjega leta“, govori proti široki razlagi pojma obdobja pregleda, ker ne določa izrecno možnosti, da se dejanja pregleda opravijo po koncu tega obdobja, v nasprotju z možnostjo, da se razširijo obdobja dejavnosti, ki so lahko predmet pregleda na podlagi drugega pododstavka tega odstavka.(26)

39. Kljub temu menim, tako kot FranceAgriMer, francoska in poljska vlada ter Komisija, da je treba zadevno določbo obravnavati ne le glede na njeno besedilo, ampak tudi v povezavi z ureditvijo, katere del je, in glede na splošne cilje te ureditve.

40. V zvezi s to zadnjo točko opozarjam, da Uredba št. 4045/89 spada med niz aktov, katerih namen je zagotavljanje pregledov v zvezi z izdatki Jamstvenega sklada EKUJS, da se zaščiti finančne interese Skupnosti.(27) Tudi iz uvodnih izjav Uredbe št. 4045/89 jasno izhaja, da mora ta okrepiti učinkovitost pregledov, ki jih morajo opraviti države članice, da se preprečijo in odpravijo nepravilnosti, ki lahko obstajajo na tem področju, temu cilju pa je treba kolikor je le mogoče dati prednost pri razlagi te uredbe.

41. Poleg tega ugotavljam, da člen 1 Uredbe št. 4045/89 določa, katere preglede morajo opraviti države članice, medtem ko odstavka 1 in 2 člena 2 določata obseg tega pregleda, tako da določata dejavnike za izbor podjetij, na katere se pregled nanaša,(28) in pri čemer omenjata sodelovanje med državami članicami in Komisijo.

42. Iz besedila člena 2 je razvidno, da je njegov cilj določiti obseg enotnega sistema pregledov, ki poteka pod nadzorom Komisije, ki je vsako leto obveščena o nacionalnih programih preverjanj in o njihovih rezultatih.(29) V skladu z drugo uvodno izjavo Uredbe št. 4045/89 namen tega sistema ni ovirati države članice pri izvajanju svojih ukrepov, ki so glede izbire podjetij, ki jih je treba pregledati ali glede določitve ukrepov pregleda, strožja od določb te uredbe. Ta uredba s tem ne določa pravice podjetij, da se jih pregleduje le v skladu s pravili, določenimi v uredbi, in le v vnaprej določenem roku. V resnici priznanje take pravice podjetju, ki je prejelo finančno pomoč Unije, ne bi bilo v skladu s členom 325 PDEU, ki se nanaša na boj proti goljufijam.

43. Natančneje, cilj opredelitve „obdobja pregleda“, ki jo določa člen 2 Uredbe št. 4045/89, je po mojem mnenju zgolj določitev časovnega obdobja, v katerem je treba pregledati vzorec podjetij, ki zadostujejo merilom iz te določbe. S to opredelitvijo se ne želi omejiti možnosti nacionalnih organov, da izvajajo pristojnosti, ki jih imajo v skladu z nacionalnim pravom pred ali po tem obdobju. Gre za to, da se določi želene roke za zagotovitev dobrega poteka preverjanj in da se organizira enoten program dejanj pregledov.

44. Razlaga tega pojma torej ne more imeti učinka na nacionalne upravne spore, ki kot v postopku v glavni stvari izhajajo iz tožbe, ki jo je podjetje vložilo zoper odločbo nacionalnega organa, ker se ta člen nanaša na države članice in ne na take osebe. Drugače pa bi bilo, če bi nacionalni zakonodajalec določbe Uredbe št. 4045/89 prenesel v notranji pravni red kot normativni okvir, ki določa subjektivne pravice podjetij.(30)

45. V enakem smislu Komisija navaja, da navedeni člen 2(4) Uredbe št. 4045/89 ne dodeljuje pravic subjektom, ampak usklajuje dejavnost držav članic z vlogo nadzora in koordinacije, ki jo mora Komisija izvajati v skladu z navedeno uredbo.(31) Analiza pripravljalnih aktov(32) potrjuje, da obstaja povezava med tako določenim „obdobjem pregleda“ in trenutki, ko mora Komisija intervenirati, da se prepriča, ali so države članice, kolikor je bilo mogoče, spoštovale program predvidenih pregledov, o katerih jo morajo obvestiti pred pregledi, in letno poročilo o izvajanju, ki ji ga morajo predložiti po pregledih. Načrt korespondence, ki ga določata člena 9 in 10 Uredbe št. 4045/89,(33) pojasnjuje datume, ki jih za to obdobje določa člen 2(4), in sicer 1. julij določenega leta in 30. junij naslednjega leta.

46. Pridružujem se mnenju Komisije, da ta določba želi zagotoviti periodičnost in sistematičnost „kampanj“ pregledov, ki jih morajo opraviti države članice, ne pa določiti obveznost, da se rezultati pridobijo pred koncem obdobja pregleda. Vendar iz tega samo po sebi izhaja, da morajo države članice spoštovati načelo lojalnega sodelovanja, ki ga določa člen 4(3) PEU. Slednje pomeni, da države članice ukrepajo tako učinkovito, kot je mogoče, da se pregledi, ki jih morajo izvesti v skladu z Uredbo št. 4045/89, lahko izvajajo v skladu z določenimi programi in v določenih rokih. Zdi se mi, da bi položaj, ko v obdobju pregleda ne bi prišlo do nobenega pregleda pri zadevnem podjetju, lahko pomenil neizpolnitev obveznosti zadevne države članice glede sprejetja ukrepov za zagotavljanje izpolnitve obveznosti iz prava Unije.

47. Če se izkaže, da, kot v postopku v glavni stvari, nacionalni organi kljub skrbnemu ravnanju niso uspeli dokončati pregledov pravočasno, torej v tem primeru do 30. junija 2000, saj je bil pregled naznanjen 30. maja 2000, lahko država članica po mojem mnenju odloži prenos podatkov, ki se nanašajo na zadevni pregled, v okviru letnega poročila, ki ga določa člen 9(1) Uredbe št. 4045/89, na 1. januar leta, ki sledi letu, ki je bilo načeloma predvideno, torej v tem primeru na 1. januar 2002 namesto na 1. januar 2001.(34)

48. FranceAgriMer in vladi intervenientki so zgolj s praktičnega vidika med drugim izpostavile dejanske težave, na katere lahko naletijo nacionalni organi, odgovorni za preglede, ki morajo v roku, ki naj bi bil strogo omejen na eno leto, opraviti vsa dejanja in ravnanja, ki so navedena v prvem vprašanju za predhodno odločanje, in to za vsa podjetja, ki bi jih bilo treba pregledati v danem obdobju pregleda.(35)

49. Z drugim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje Sodišče, ali je treba člen 2(4) Uredbe št. 4045/89 razlagati tako, da lahko pristojni organi s pregledom, ki je bil dejansko začet v obdobju pregledov, nadaljujejo med naslednjim obdobjem pregleda, ne da bi zaradi tega prišlo do nezakonitosti postopka, na katero bi se lahko pregledani subjekt oprl pri izpodbijanju odločbe, ki vsebuje ugotovitve na podlagi rezultatov tega pregleda, zlasti če so ravnanja ali opustitve tega subjekta dejansko onemogočila izvedbo navedenega pregleda med prvim obdobjem pregleda.

50. To vprašanje se razlikuje od prejšnjega v tem, da predložitveno sodišče natančneje nakazuje na primere, v katerih, kot v postopku v glavni stvari, pregled zaradi ravnanj subjekta, ki je prejel pomoči, ki so predmet pregleda, ni mogel biti v celoti opravljen pred potekom obdobja pregleda, v katerem je bil začet.

51. Če obstajajo takšne zunanje okoliščine, ki preprečijo izvedbo pregleda kot v postopku v glavni stvari, je treba po mojem mnenju izvedbo pregleda a fortiori izvesti tudi po 30. juniju naslednjega leta po letu začetka ali, povedano drugače, v naslednjem obdobju pregleda, saj člen 2(4) Uredbe št. 4045/89 ne določa nobenega zavezujočega roka, ampak samo roke, ki jim morajo države članice slediti, kolikor je pač mogoče.

52. Če bi namreč sprejeli drugačno razlago, bi pregled, ki ga določa Uredba št. 4045/89, izgubil svoj učinek, čeprav je namreč v skladu s prvo uvodno izjavo te uredbe njen bistven cilj, da se omogoči izterjava zneskov, izgubljenih zaradi nepravilnosti ali malomarnosti.

53. Dodajam, da ne glede na stališče Sodišča glede prejšnje točke ne bi bilo sprejemljivo, da bi se pregledani subjekt lahko izognil morebitnemu kaznovanju zgolj zato, ker bi zavrnil sodelovanje, kar bi preprečilo preiskave uradnikov, ki so odgovorni za preglede.(36) V skladu s pravilom „ nemo auditur propriam turpitudinem allegans “, ki ga je Sodišče že uporabilo,(37) je namreč izključeno, da se lahko subjekt sklicuje na domnevno nepravilnost v postopku pregleda, nepravilnost, ki po mojem mnenju ne obstaja, tako da navaja, da so bili nekateri deli pregleda izvedeni po zaključku začetnega obdobja pregleda, čeprav je sam odgovoren za odlog izvedbe tega pregleda. Opustitve ali oviranja z namenom zavlačevanja se ne sme v nobenem primeru olajševati ali celo spodbujati.

54. Zato menim, da je treba člen 2(4) Uredbe št. 4045/89 razlagati tako, da pojma „obdobje pregleda“, ki ga vsebuje, ni mogoče razumeti tako, kot da se med tem obdobjem opravijo vsi ukrepi pregleda. Ukrepi, ki so se začeli v obdobju pregleda, kot ga določa ta določba, se torej lahko izvedejo še v naslednjem obdobju pregleda, če jih pristojni organi kljub skrbnosti niso pravočasno zaključili. Kakorkoli, tudi če Sodišče ne bo sledilo pristopu, ki ga na tem mestu predlagam, ni mogoče dovoliti, da se prejemniki pomoči, ki se jih pregleduje, lahko sklicujejo na domnevno nepravilnost postopka v primeru, če je bilo ta pregled zaradi ravnanj ali opustitev tega prejemnika v celoti nemogoče izvesti v prvotnem obdobju.

C – Tretje vprašanje za predhodno odločanje

55. Predložitveno sodišče naproša Sodišče, naj odgovori na tretje vprašanje le, če bo odgovor na drugo vprašanje nikalen, torej če organi, ki so odgovorni za preglede, ne smejo nadaljevati pregleda med naslednjim obdobjem pregleda, kadar pregleda dejansko niso mogli opraviti zaradi ravnanj ali opustitev prejemnikov pomoči.

56. V bistvu želi izvedeti, ali lahko ti organi v takem primeru od subjekta, ki se ga pregleduje, za katerega se izkaže, da ni sodeloval, zahtevajo, da vrne pomoči, ki so mu bile izplačane. Poleg tega sprašuje, ali tak ukrep pomeni kazen v smislu člena 6(2) Uredbe št. 4045/89.

57. Glede na pritrdilen odgovor, ki bi ga moralo po mojem mnenju dobiti drugo vprašanje predložitvenega sodišča, tako kot FranceAgriMer in francoska vlada menim, da na to dvojno vprašanje ni treba odgovoriti, ker v tem primeru ni upoštevno.

58. Vendar pa želim, če bi Sodišče na prejšnje vprašanje za predhodno odločanje odgovorilo nikalno, za vsak slučaj podati naslednja stališča.

59. V zvezi s prvim delom tretjega vprašanja za predhodno odločanje menim, da morajo pristojni organi imeti možnost, da zahtevajo vračilo izplačanih pomoči, kadar učinkovit pregled kot v postopku v glavni stvari ni bil mogoč zaradi ravnanj prejemnika teh pomoči, pri čemer ni pomembno, ali gre za dejanja, goljufije ali zavlačevalne taktike ali celo opustitve, nedejavnosti ali malomarnosti.(38)

60. Kot je navedla francoska vlada, je Sodišče v okviru razlage drugih pravnih aktov Skupnosti v zvezi s kmetijstvom že presodilo, da je treba, če pregleda dejansko ni mogoče opraviti, šteti, da tega pregleda dejansko ni mogoče izvesti zaradi dejanj vlagatelja, in je treba zato prošnjo za pomoč zavrniti, razen v primeru višje sile.(39)

61. Strinjam se z mnenjem FranceAgriMer in francoske vlade , da morajo prejemniki pomoči, ki so te prejeli iz Jamstvenega sklada EKUJS, organom, ki so pristojni za preglede, predložiti vse podatke, ki so potrebni, da se ta pomoč upraviči in da se ugotovi, da so bile transakcije, ki so bile z njo financirane, zakonite.(40) Če taki dokazi niso bili predloženi, bodisi zaradi opustitve prejemnikov pomoči bodisi so to a fortiori storili namenoma,(41) lahko ti organi legitimno sklepajo, da so bile zadevne pomoči neupravičeno prejete in zato lahko odredijo njihovo vračilo.

62. Poudarjam, da bi bilo treba v skladu s splošnimi pravnimi načeli znesek vrniti, tudi če subjekt, ki se ga pregleduje, ni ravnal v slabi veri, saj velja, da so bile pomoči neupravičeno prejete, če zadevni subjekt ne more dokazati, da je izpolnjeval pogoje za pridobitev teh pomoči.

63. Tako rešitev narekuje določba o dobrem izvajanju in učinkovitosti ukrepov pregledov, ki jih določa Uredba št. 4045/89, in to z namenom, da se ohrani sama izvedljivost sistema transakcij, ki se financirajo iz Jamstvenega sklada EKUJS.

64. V zvezi z drugim delom tretjega vprašanja za predhodno odločanje se mi zdi, da vračilo izplačanih pomoči, do katerega pride v teh okoliščinah, ne spada pod določbe člena 6(2) Uredbe št. 4045/89, v skladu s katerimi države članice sprejmejo ustrezne ukrepe za kaznovanje fizičnih in pravnih oseb, ki ne izpolnjujejo svojih obveznosti na podlagi te uredbe.

65. V tem smislu poljska vlada pravilno poudarja, da pravo Unije razlikuje med ukrepi, s katerimi se zahteva vračilo neupravičeno plačane pomoči, in kaznimi, ki se lahko določijo zaradi nepravilnosti, do katerih je prišlo namenoma ali zaradi pomanjkanja skrbnosti.

66. Zlasti Uredba št. 2988/95, ki spada v enak normativni okvir kot Uredba št. 4045/89 in določa splošna načela, ki jih je treba na tem mestu upoštevati,(42) v poglavju II jasno določa razliko med „ukrepi“ in „upravnimi kazni“, ki lahko sledijo škodovanjem finančnim interesom Skupnosti. Člen 4(1) in (2) te uredbe določa, da vsaka „nepravilnost“(43) na splošno povzroči odvzem neupravičeno plačane pomoči zlasti z obveznostjo, da se vrnejo neupravičeno plačani zneski, skupaj z določenimi obrestmi. Odstavek 4 tega člena izrecno odloča, da „se ukrepi, ki jih določa [ta] člen, ne štejejo za kazni“. Nasprotno pa člen 5 Uredbe št. 2988/95 našteva „upravne kazni“, ki lahko vodijo v nepravilnosti, ki se povzročijo z namenom ali iz malomarnosti, kot je plačilo upravne denarne kazni ali plačilo zneska, ki se določi sorazmerno glede na neupravičeno plačane zneske, in v skrajnem primeru, obresti.(44)

67. Kot izpostavljajo FranceAgriMer ter francoska in poljska vlada , tudi iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da obveznost vračila neupravičeno prejetega zneska v skladu z ureditvijo Skupnosti ne pomeni kazni. Taka obveznost je zgolj nujna posledica ugotovitve pristojnih organov, da pogoji, ki morajo biti izpolnjeni zato, da se dodeli znesek v skladu s pravom Unije, dejansko niso bili izpolnjeni.(45)

68. Temu pristopu je treba po eni strani slediti tudi glede razlikovanja med obveznostjo vračila neupravičeno izplačanih pomoči in po drugi strani kaznimi, ki so določene v členu 6(2) Uredbe št. 4045/89. Zaradi nepravilnosti, tudi zgolj navidezne, transakcija, ki je bila financirana s tako prejeto pomočjo, postane neupravičeno izplačana, s čimer je utemeljeno, da jo mora prejemnik, ki je bil pregledan, vrniti, pri tem pa to povračilo nima lastnosti upravne denarne kazni. Poudarjam, da to velja, tudi če se vračilo odredi le zato, ker zadevni subjekt ni predložil dokazov, ki so jih od njega zahtevali pristojni organi, da bi lahko preverili, ali so bili pogoji za dodelitev zadevne pomoči izpolnjeni.

69. Menim, da je glavni cilj izravnave, naložene v takem položaju, odprava finančne škode, ki je nastala Jamstvenemu skladu EKUJS in s tem splošnemu proračunu Unije,(46) kot tudi to, da se ponovno vzpostavi poštena konkurenca med subjektom, ki je nezakonito dobil pomoč, in subjekti, ki od tega neupravičeno niso imeli koristi.(47) S tega vidika morajo pristojni nacionalni organi, ki delujejo za račun Unije, izterjati finančne pomoči Skupnosti, ki so bile izplačane v okoliščinah, ki se štejejo za nezakonite, čeprav nimajo diskrecijske pravice glede tega, ali je primerno zahtevati to vračilo ali ne.(48)

70. Tudi prepoved neupravičene obogatitve, ki jo je Sodišče večkrat uporabilo v svoji sodni praksi(49) in jo določilo za splošno načelo prava Unije,(50) govori v tej smeri. Nesporno je, da mora oseba, ki je pridobila finančno ugodnost brez ustreznega pravnega temelja, obvezno vrniti pridobljeno korist v višini škode, ki je nastala drugi stranki, v tem primeru Uniji.(51)

71. Zaradi popolnosti poudarjam, da bi se lahko kazen, kot je določena v členu 6 Uredbe št. 4045/89, naložila poleg takšne zahteve za vračilo.(52) Vendar pa se v skladu s splošnimi načeli prava Unije, kot sta zakonitost in sorazmernost kazni,(53) lahko subjektu, ki se ga pregleduje takšna kazen naloži le, če so bili s tem namenom sprejeti posebni predpisi v pravu Unije ali v nacionalnemu pravu(54) in je izbrana kazen sorazmerna neizpolnitvi obveznosti iz Uredbe št. 4045/89.

72. Nasprotno je treba obveznost vračila pomoči, ki je bila nezakonito prejeta, razumeti kot neposredni in takojšnji rezultat neupravičenosti te pomoči, katere ugotovitev sama po sebi predstavlja zadostno pravno podlago.

73. Menim torej, podredno, da če bo odgovor na drugo vprašanje nikalen, je treba na tretje vprašanje odgovoriti, prvič, da lahko pristojni nacionalni organi, če je ravnanje ali opustitev subjekta, ki se ga pregleduje, onemogočilo učinkovit pregled, zahtevajo vračilo prejetih pomoči, ker v takih okoliščinah ti organi niso mogli preveriti, ali so bili pogoji, ki se zahtevajo za dodelitev teh pomoči, izpolnjeni, in drugič, da ta zahtevek za vračilo ne pomeni kazni v smislu člena 6(2) Uredbe št. 4045/89.

V – Predlog

74. Glede na zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je zastavilo Conseil d’État, odgovori:

Člena 2(4) Uredbe Sveta (EGS) št. 4045/89 z dne 21. decembra 1989 o pregledu transakcij, ki so del sistema financiranja Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada, s strani držav članic in o razveljavitvi Direktive 77/435/EGS ni mogoče razlagati tako, da je treba vsa dejanja pregleda opraviti med „obdobjem pregleda“, ki ga ta določba opredeljuje kot da „poteka od 1. julija do 30. junija naslednje leto“, amp ak ga je treba razlagati tako, da se pregled, ki se je začel v obdobju pregleda, lahko nadaljuje v naslednjem obdobju. Nikakor pa subjekt, ki se ga pregleduje, na podlagi kakršnekoli nezakonitosti v postopku ne more izpodbijati odločbe o takšnem pregledu, če je bila izvedba pregleda med prvim obdobjem pregleda nemogoča zaradi njegovih ravnanj ali opustitev.

Na tretje vprašanje za predhodno odločanje ni treba odgovoriti.

Če pa bi Sodišče na prejšnje vprašanje za predhodno odločanje odgovorilo nikalno, bi bilo treba na tretje vprašanje odgovoriti tako, da če pristojni organi niso mogli opraviti dejanskega pregleda zaradi ravnanja ali opustitve prejemnika pomoči, ki so bile izplačane v okviru transakcij in ki jih financira Jamstveni oddelek Evropskega kmetijskega in usmerjevalnega javnega sklada, lahko ti organi zahtevajo vračilo teh pomoči, za katere ni bilo mogoče dokazati, da jih je bilo treba izplačati, ob tem pa tega ukrepa ni mogoče šteti za kazen v smislu člena 6(2) Uredbe št. 4045/89.

(1) .

(2) – UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 9, str. 208. To uredbo, ki je bila večkrat spremenjena, je 22. junija 2008 kodificirala in razveljavila Uredba Sveta (ES) št. 485/2008 z dne 26. maja 2008 o pregledu transakcij, ki so del sistema financiranja Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada, s strani držav članic (UL L 143, str. 1, zlasti uvodna izjava 1 in priloga I).

(3) – Glej predvsem prvo, tretjo in peto uvodno izjavo Uredbe št. 4045/89.

(4) – Ta problematika je sorodna, vendar drugačna kot problematika v združenih zadevah Viniflhor (od C-671/11 do C-676/11), ki še potekajo pri Sodišču in v katerih isto predložitveno sodišče sprašuje Sodišče, kako naj država članica izvaja možnost, ki ji jo nudi člen 2(4) Uredbe št. 4045/89, da razširi obdobje pregleda – torej obdobje, v katerem se bo izvajal pregled – „za obdobja […] pred ali po dvanajstmesečnem obdobju“, ki ga ta država določi, saj se je to vprašanje postavilo upoštevajoč med drugim pojem „obdobje pregleda“, na katerega se nanaša ta postopek.

(5) – Prvo obdobje teče od 1. julija 1999 do 30. junija 2000, naslednje pa od 1. julija 2000 do 30. junija 2001.

(6) – Iz vprašanj za predhodno odločanje izhaja, da se predložitveno sodišče sprašuje, natančneje, ali bi v tem obdobju pristojni organi morali hkrati obvestiti subjekt, ki se ga bo pregledovalo, začeti pregled, izvesti vse potrebne preglede na mestu, pregledati vse pridobljene dokaze in sporočiti rezultate njihovega pregleda.

(7) – V letnem poročilu o zaščiti finančnih interesov Skupnosti in bojem proti goljufiji (COM (2001) 255 final, str. 8 in 88) je Evropska komisija navedla, da so leta 2000 goljufije in nepravilnosti, ki so jih ugotovile države članice v zvezi z izdatki Jamstvenega sklada EKUJS, znašale 474,5 milijonov EUR, kar predstavlja 1,17 % proračuna EKUJS.

(8) – UL L 94, str. 13.

(9) – Besedilo določbe, kot ga določa Uredba Sveta št. 3094/94 z dne 12. decembra 1994 o spremembi Uredbe št. 4045/89 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 17, str. 24).

(10) – Idem. V drugi uvodni izjavi Uredbe št. 3094/94 je navedeno, „[da] je treba določbe za izbor podjetij, pri katerih je treba opraviti pregled, iz člena 2 [Uredbe št. 4045/89], spremeniti, da bi [med drugim] državam članicam omogočili večjo prilagodljivost pri izboru podjetij“.

(11) – Idem.

(12) – UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 1, str. 340.

(13) – UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 20, str. 55.

(14) – FranceAgriMer je organizacija, ki je pravna naslednica nacionalnega medpanožnega urada za sadje, zelenjavo in vrtnine (VINIFLHOR), ta pa je pravni naslednik ONIFLHOR.

(15) – Glej med drugim sodbe, navedene v opombi na strani 11 mojih sklepnih predlogovz dne 6. februarja 2013 v zadevi Panellinios Syndesmos Viomichanion Metapoiisis Kapnou, C-373/11, ki še poteka pri Sodišču.

(16) – Člen 2(2) PDEU določa, da „[č]e ima Unija po Pogodbah na določenem področju deljeno pristojnost z državami članicami, lahko Unija in države članice na tem področju izdajajo zakonodajne in sprejemajo pravno zavezujoče akte“.

(17) – Tudi v osmi uvodni izjavi Uredbe št. 729/70 je bilo navedeno, da morajo uslužbenci Komisije preverjanja izvajati le „kot dopolnitev pregleda, ki ga države članice izvajajo na lastno pobudo in ostaja bistvenega pomena“.

(18) – Direktiva Sveta z dne 27. junija 1977 o pregledu transakcij, ki so del sistema financiranja Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega in usmerjevalnega jamstvenega sklada (UL L 172, str. 17). V tretji uvodni izjavi Uredbe št. 4045/89 je navedeno, da je treba države članice spodbujati k okrepitvi pregledov trgovinskih dokumentov, ki so jih izvedle do takrat.

(19) – Glej šesto uvodno izjavo in člen 2(1) Uredbe št. 4045/89.

(20) – Člen 4(2) te uredbe dopušča državam članicam, da postavijo na tem področju še več zahtev.

(21) – Člen 2(5) Uredbe št. 4045/89 določa, da „[p]regled, opravljen v skladu s to uredbo, ne vpliva na inšpekcijske preglede, opravljene na podlagi člena 6 Uredbe Sveta (EGS) št. 283/72 [z dne 7. februarja 1972 o nepravilnostih in povračilu napačno izplačanih vsot v zvezi s financiranjem skupne kmetijske politike ter o ustanovitvi informacijskega sistema na tem področju (UL L 36 str. 1)], niti tistih, opravljenih na podlagi člena 9 Uredbe [št. 729/70]“.

(22) – Člen 9(2) Uredbe št. 729/70 je določal, da se pregledi, ki jih določa ta uredba, izvedejo „[b]rez vpliva na preglede, ki so jih izvedle države članice v skladu z zakoni in drugimi nacionalnimi predpisi“.

(23) – V tretji uvodni izjavi se v bistvu ponovi besedilo druge uvodne izjave Uredbe št. 4045/89, vendar s terminološko prilagoditvijo, saj je bil Jamstveni sklad EKUJS s 1. januarjem 2007 nadomeščen z Evropskim kmetijskim jamstvenim skladom (EKJS).

(24) – Glej sodbo z dne 24. junija 2004 v zadevi Handlbauer (C-278/02, ZOdl., str. I-6171, točka 40) glede tega, da je treba funkcijo zagotavljanja pravne varnosti izpolniti s tem pravilom zastaralnega roka in vsemi ostalimi tovrstnimi pravili, in sodbo z dne 22. decembra 2010 v zadevi Corman (C-131/10, ZOdl., str. I-14199, točka 54) glede minimalnosti zastaralnega roka iz te določbe.

(25) – Ta člen določa, da je ta rok vsaj tri leta, vendar lahko države članice določijo daljši rok.

(26) – Ta drugi pododstavek, kot izhaja iz Uredbe št. 3094/94, tako določa obdobja dejavnosti subjekta, ki so lahko predmet pregleda: „[p]regled obsega obdobje najmanj 12 mesecev, ki se konča med prejšnjim obdobjem pregleda; lahko se podaljša za obdobja, ki jih določi država članica, pred 12-mesečnim obdobjem ali po njem“. Gre za drugo vrsto obdobja, ki jo je isto predložitveno sodišče v zgoraj navedenih zadevah Viniflhor, ki še tečejo, opredelilo kot „obdobje, ko je bil izveden pregled“.

(27) – To uredbo je treba obravnavati zlasti v povezavi z Uredbo št. 2988/95, ki je, kot je opozorilo Sodišče v točki 33 sodbe z dne 5. junija 2012 v zadevi Bonda (C-489/10), „skupni pravni okvir za vsa področja, ki jih zajemajo politike Skupnosti“, in določa posledice „nepravilnosti“, kot jih določa člen 1(2) zadnjenavedene uredbe.

(28) – V zvezi s tem poudarjam, da ta uredba ne določa, da je treba vsa podjetja, na katera se nanaša pregled, pregledati med „obdobjem pregleda“, ki ga določa njen člen 2(4). Določa le kvantitativna in kvalitativna merila, ki opredeljujejo obveznost pregleda za vsako državo članico.

(29) – Podobno obveznost obveščanja je določal člen 8(1), drugi pododstavek, Uredbe št. 729/70.

(30) – Tako je na primer pri členih R 622-49 in R 622-50 francoskega kmetijskega zakonika.

(31) – Glej deseto uvodno izjavo navedene uredbe.

(32) – V prvotnem predlogu (COM(89) 290 final) je bilo besedilo člena 2(4) enako kot v končni različici Uredbe št. 4045/89, v spremenjenem predlogu (COM(89) 623 final) pa je določalo: „Obdobje pregledov poteka od 1. julija do 30. junija naslednje leto. Država članica lahko začne preglede pred 1. julijem, če ji Komisija da[…] soglasje k predvidenemu programu iz člena 10 te uredbe“ (moj poudarek).

(33) – Člen 10, od (1) do (3), določa, da vsako leto pred 15. aprilom države članice pošljejo Komisiji svoj program pregledov, ta pa ga mora preučiti v največ šestih tednih. Člen 9(1) določa, „[ p ] red 1. januarjem, ki sledi obdobju pregledov, države članice predložijo Komisiji podrobno poročilo o uporabi te uredbe“ (moj poudarek).

(34) – Komisija pravilno navaja, da priloga II, točka 4(g), Uredbe Komisije (ES) št. 1863/90 z dne 29. junija 1990 o določitvi podrobnih pravil Uredbe št. 4045/89 (UL L 170, str. 23), kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2992/95 z dne 19. decembra 1995 (UL L 312, str. 11), izrecno določa možnost, da se dokončajo pregledi, ki so se opravili v obdobju pred tistim, ki ga določa letno poročilo, ki ga je poslala država članica, saj se ta določba nanaša na „rezultate pregledov, ki so se opravili v obdobju pregledov pred obdobjem, na katerega se nanaša to poročilo, katerih rezultati niso bili na voljo, ko je bilo poslano poročilo za to obdobje“.

(35) – Kot izpostavlja poljska vlada, lahko same okoliščine pregleda zahtevajo, da se pregled, začet v začetnem obdobju pregleda, nadaljuje tudi po preteku tega obdobja, predvsem v primeru ugotovljenih nepravilnosti, ki so zahtevale še več preiskav ali v primeru čakanja na rezultate navzkrižnih pregledov, opravljenih na nacionalni ali celo čezmejni ravni.

(36) – V sporu o glavni stvari je po podatkih FranceAgriMer Syndicat OP 84 zavlačevalo pregled na kraju samem, ker je večkrat odložilo dogovorjeno srečanje in ker zadevnim uradnikom ni predložilo zahtevanih dokumentov.

(37) – Generalni pravobranilec G. Reischl je na straneh 3185 in 3186 sklepnih predlogov v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 17. decembra 1981 v zadevi de Hoe proti Komisiji (151/80, Recueil, str. 3161), poudaril, da kandidat „v nobenem primeru ne more pozneje doseči razveljavitve postopka za imenovanje, v katerem je bil udeležen, z navajanjem nepravilnosti, za katere je bil sam odgovoren“ (glej tudi točki 18 in 19 navedene sodbe). V točki 13 sodbe z dne 9. februarja 1984 v združenih zadevah Kohler proti Računskemu sodišču (316/82 in 40/83, Recueil, str. 641) je Sodišče tudi odločilo, da bi to, da „bi se ugodilo argumentu Računskega sodišča, pomenilo, da se mu dovoli sklicevanje na kršitev, ki jo je samo povzročilo“.

(38) – V zvezi s tem opozarjam, da prva uvodna izjava Uredbe št. 4045/89, ki ponavlja določbe sedme uvodne izjave in člena 8(1) Uredbe št. 729/70, določa, da države članice sprejmejo potrebne ukrepe za povrnitev zneskov, izgubljenih zaradi „nepravilnosti“ ali „malomarnosti“.

(39) – Sodba z dne 13. decembra 2001 v zadevi Nilsson (C-131/00, Recueil, str. I-10165, točka 32). V tej zadevi je bilo pregled nemogoče izvesti, ker imetnik sploh ni vodil registra živali.

(40) – V tem smislu glej točko 7 obrazložitve predložitvene odločbe.

(41) – Pojasnjujem, da iz točk 8 in 9 obrazložitve predložitvene odločbe izhaja, da v sporu o glavni stvari odredba o vračilu prejetih pomoči ni temeljila le na oviranju postopka s strani Syndicat OP 84, ki organom, zadolženim za pregled, ni predložilo zahtevanih dokazil, ampak tudi na nedopustnosti teh pomoči in na nezakonitosti, ki izhaja iz zadevnega financiranja operativnega sklada.

(42) – V sodbi z dne 21. julija 2011 v zadevi Beneo-Orafti (C-150/10, ZOdl., str. I-6843, točka 69 in navedena sodna praksa) je opozorjeno, da „je zakonodajalec Unije s sprejetjem Uredbe št. 2988/95 za področje nadzora in sankcioniranja nepravilnosti, storjenih po pravu Unije, postavil vrsto splošnih načel in je za vse sektorske predpise na splošno zahteval, naj spoštujejo ta načela“.

(43) – Opredelitev tega pojma v členu 1(2) Uredbe št. 2988/95 je bila natančneje določena s členom 2(1) Uredbe Komisije (ES) št. 1848/2006 z dne 14. decembra 2006 o nepravilnostih in izterjavi nepravilno plačanih zneskov v okviru financiranja skupne kmetijske politike ter organizaciji informacijskega sistema na tem področju in razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 595/91 (UL L 355, str. 56).

(44) – Člen 5(1)(b) te uredbe določa, da ta se ta znesek, plačan kot kazen, poleg vračila neupravičeno prejetih zneskov, določi v skladu z odstotkom, ki se določi s posebnimi predpisi in ne sme presegati nujno potrebne ravni, ki še ima odvračalni učinek.

(45) – Glej zlasti točko 269 sodbe z dne 8. maja 2003 v zadevi Španija proti Komisiji (C-349/97, Recueil, str. I-3851, v kateri je navedeno: „vračil, ki se uporabijo v tem primeru, ni mogoče šteti kot kazni, saj gre za nujno posledico nezakonitih izplačil, ki jih je izvedla Kraljevina Španija“) in točko 28 sodbe z dne 4. junija 2009 v zadevi Pometon (C-158/08, ZOdl., str. I-4695, v kateri je navedeno: „obveznost vračila koristi, ki je bila z nepravilno prakso pridobljena neupravičeno […] ne pomeni sankcije, temveč je zgolj posledica ugotovitve, da so bili zahtevani pogoji za pridobitev koristi na podlagi skupnostne ureditve ustvarjeni umetno, zaradi česar je pridobljena korist neupravičena, in je torej obveznost njenega vračila upravičena“). Glej tudi zgoraj navedeno sodbo Beneo-Orafti (točka 70).

(46) – V skladu z določbami člena 1 Uredbe št. 2988/95.

(47) – Glej po analogiji sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (zdaj Splošno sodišče) z dne 8. junija 1995 v zadevi Siemens proti Komisiji (T-459/93, Recueil, str. II-1675), v kateri je v točkah 96 in 97 navedeno, da se z vračilom nezakonite državne pomoči ustvari položaj, ki je obstajal pred izplačilom te pomoči, kar pomeni odpravo vseh iz tega izhajajočih finančnih ugodnosti, ker izkrivljajo konkurenco.

(48) – Glej v tem smislu točko 30 sodbe z dne 6. maja 1982 v združenih zadevah BayWa in drugi (146/81, 192/81 in 193/81, Recueil, str. 1503), v kateri je navedeno, da „[b]i razlaga v nasprotju [s členom 8(1) Uredbe št. 729/70] ogrozila enako obravnavanje ekonomskih subjektov iz različnih držav članic in uporabo prava Skupnosti, ki mora, kolikor je mogoče, ostati enotna v celotni Skupnosti“.

(49) – Glej zlasti sodbi z dne 4. aprila 1960 v združenih zadevah Mannesmann in drugi proti Visoki oblasti (od 4/59 do 13/59, Recueil, str. 241) in z dne 11. julija 1968 v zadevi Danvin proti Komisiji (26/67, Recueil, str. 463, zlasti str. 474).

(50) – V sodbi z dne 10. julija 1990 v zadevi Grčija proti Komisiji (C-259/87, Recueil, str. I-2845) je Sodišče v primeru zneskov, ki so bili nakazani EKUJS, odločilo, da bi bila neupravičena obogatitev za Skupnost v nasprotju s splošnimi načeli prava Skupnosti.

(51) – Glej po analogiji glede osebe, ki je utrpela izgubo, zaradi česar je nastala premoženjska korist drugi osebi, ne da bi za to obogatitev obstajali pravni temelji, sodbi z dne 16. decembra 2008 v zadevi Masdar (UK) proti Komisiji (C-47/07 P, ZOdl., str. I-9761, točka 44) in z dne 21. januarja 2010 v zadevi van Dijk (C-470/08, ZOdl., str. I-603, točka 41).

(52) – Glej tudi točko 29 zgoraj navedene sodbe Pometon, v skladu s katero „[p]odobno je uvoznik, ki se je nepravilno podal v postopek aktivnega oplemenitenja in ga izkoristil tako, da je umetno ustvaril zahtevane pogoje za njegovo uporabo, zavezan plačati dajatve na zadevne proizvode, ne glede na morebitne upravne, civilne in kazenske sankcije, določene z nacionalno zakonodajo “, moj poudarek).

(53) – Na to dvojno zahtevo opozarja člen 5(1)(b) Uredbe št. 2988/95, katerega vsebina je navedena zgoraj.

(54) – V zvezi z upravnimi kaznimi, ki jih določa Uredba št. 2988/95 glej sodbo z dne 28. oktobra 2010 v zadevi SGS Belgium in drugi (C-367/09, ZOdl., str. I-10761, točka 43) in točko 35 in naslednje sklepnih predlogov generalne pravobranilke J. Kokott v tej zadevi.