ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Superior de Justicia de Castilla La Mancha (Španija) 16. aprila 2019 – R.C.C./M.O.L.

(Zadeva C-314/19)

(2019/C 280/26)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Superior de Justicia de Castilla La Mancha

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka in pritožnica: R.C.C.

Tožena stranka in nasprotna stranka v postopku s pritožbo: M.O.L.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali se člen 1(1)(a) Direktive Sveta 2001/23/ES z dne 12. marca 2001 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov (1) in s tem vsebina Direktive uporablja v primeru, da vodja notarske pisarne – ki je javni uslužbenec in hkrati zasebni podjetnik z zaposlenimi delavci, pri čemer odnos z njim kot delodajalcem urejata splošna delovna zakonodaja in sektorska kolektivna pogodba – nadomesti prejšnjega vodjo te notarske pisarne, ki je nehal opravljati dejavnost, in prevzame njegov arhiv, nadaljuje z opravljanjem dejavnosti v istem delovnem centru z isto materialno strukturo ter prevzame zaposlene, ki so delali za prejšnjega notarja, ki je vodil to pisarno?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 98.
Pritožba, ki jo je Evropska komisija vložila 20. maja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 7. marca 2019 v zadevi T-837/16, Kraljevina Švedska/Evropska komisija

(Zadeva C-389/19 P)

(2019/C 246/13)

Jezik postopka: švedščina

Stranke

Pritožnica: Evropska komisija (zastopniki: R. Lindenthal, K. Mifsud-Bonnici, G. Tolstoy, agenti)

Druge stranke v postopku: Kraljevina Švedska,

Kraljevina Danska,

Republika Finska,

Evropski parlament in

Evropska agencija za kemikalije

Predlog

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 7. marca 2019 v zadevi T-837/16, Kraljevina Švedska/Evropska komisija, zavrne tožbo na prvi stopnji in naloži Kraljevini Švedski plačilo stroškov ali, podredno,

— zadevo predloži Splošnemu sodišču v ponovno odločanje in pridrži stroške postopka na prvi stopnji in pritožbe, ter

— odredi, da se učinki izpodbijanega sklepa ohranijo.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožba se nanaša na sodbo, ki jo je izdalo Splošno sodišče (peti senat) z dne 7. marca 2019 v zadevi T-837/16. Splošno sodišče je s to sodbo razglasilo za ničen Izvedbeni sklep Komisije C(2016) 5644 final z dne 7. septembra 2016 o avtorizaciji nekaterih uporab svinčevega sulfokromata rumenega in svinčevega kromata molibdata sulfata rdečega, in zavrnilo zahtevek Komisije, da se učinki tega sklepa ohranijo, dokler Komisija ne preuči zahteve za avtorizacijo.

Komisija je v utemeljitev pritožbe navedla štiri pritožbene razloge.

Prvi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je očitno nepravilno uporabilo pravo glede dokaznega standarda, ki se uporabi na podlagi člena 60(4) v točkah sodbe, ki se nanašajo na dokazni standard, ki ga je treba uporabiti pri presoji alternativ, zlasti v točkah 79, 81, 85, 86, 90 in 101.

Drugi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je med odločanjem in zlasti v točkah 86, 90 in 96, očitno nepravilno uporabilo pravo, ker sploh ni upoštevalo diskrecijske pravice Komisije, da določi mejno vrednost za tehnično in gospodarsko izvedljivost pri presoji alternativ na podlagi člena 60(4), in je zato uporabilo napačno merilo za sodni nadzor in poseglo v socialne, gospodarske in tehnične preudarke Komisije.

Tretji pritožbeni razlog: Splošno sodišče je v točkah 86, 97 in 98 očitno nepravilno uporabilo pravo glede izpodbijanega sklepa, najprej s tem da ni upoštevalo dejstva, da ni bilo izdana avtorizacija za uporabe, v katerih značilnosti svinčevega pigmenta glede tehničnih rezultatov niso nujne, in drugič, s tem, da je opisalo pogoje v izpodbijanem sklepu tako, da so kazali na to, da pogoj glede analize alternativ iz člena 60(4) ni izpolnjen.

Četrti pritožbeni razlog: drugi odstavek izreka, v katerem je Splošno sodišče odločilo, da se učinki izpodbijanega sklepa ne ohranijo, temelji na očitno nepravilni uporabi prava v točki 112 sodbe.
2.

Ali so zahteve iz poročil, pripravljenih v okviru navedenega mehanizma, zlasti (toda ne samo) v zvezi s potrebo po sprejetju zakonodajnih sprememb, ki bodo skladne z ugotovitvami mehanizma za sodelovanje in preverjanje ter s priporočili Beneške komisije in Skupine držav proti korupciji, ki delujeta v okviru Sveta Evrope, za Romunijo zavezujoče?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landesgericht Klagenfurt (Avstrija) 30. aprila 2019 – Verein für Konsumenteninformation/Volkswagen AG

(Zadeva C-343/19)

(2019/C 230/27)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landesgericht Klagenfurt

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Verein für Konsumenteninformation

Tožena stranka: Volkswagen AG

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 7, točka 2, Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (1) razlagati tako, da se v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, za „kraj, kjer je prišlo do škodnega dogodka“, lahko šteje kraj v državi članici, kjer je prišlo do škode, če je ta škoda izključno finančna izguba kot neposredna posledica delikta, storjenega v drugi državi članici?

(1) UL 2012, L 351, str. 1.
2.

Ali je treba člena 3(1) in 4 Direktive 93/13 razlagati tako, da za to, da bi se klavzula, določena na podlagi dogovora med potrošnikom in prodajalcem ali ponudnikom, s katerim se spremeni prejšnja nepoštena klavzula, štela za pregledno, zahteva, da je bil potrošnik ob sklepanju pogodbe o spremembi obveščen o nepoštenosti prvotne klavzule oziroma, odvisno od primera, o možnosti, da bo taka nepoštenost ugotovljena? Ali v zvezi s tem dejstvo, da je bila nova klavzula posamično dogovorjena, vsekakor izključuje preverjanje njene nepoštenosti?
Pritožba, ki jo je Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland GmbH vložila 20. februarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 12. decembra 2018 v zadevi T-253/17, Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland GmbH/Urad Evropske unije za intelektualno lastnino

(Zadeva C-143/19 P)

(2019/C 220/23)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnica: Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland GmbH (zastopnica: P. Goldenbaum, odvetnica)

Druga stranka v pritožbenem postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi s to pritožbo izpodbijano sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 12. decembra 2018 v zadevi T-253/17;

— ugodi tožbenim razlogom, ki so bili navedeni na prvi stopnji, in dokončno odloči o sporu ali, podredno, zadevo vrne v ponovno odločanje Splošnemu sodišču Evropske unije;

— toženi stranki naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožba temelji na kršitvi prava Unije, in sicer člena 15(1), člena 51(1)(a) in člena 66(1) Uredbe št. 207/2009 (1). Splošno sodišče je ugotovilo, da gre za resno in dejansko uporabo kolektivne znamke Evropske unije le pri embalaži, ne pa tudi pri proizvodih iz razredov od 1 do 34, katerih embalaža je označena s to znamko. Pri tem so ugotovitve Splošnega sodišča v zvezi z dojemanjem uporabe znamke s strani upoštevne javnosti sicer pravilne, vendar pa to sodišče te uporabe napačno ni štelo kot uporabo za same proizvode.

Pritožnica Splošnemu sodišču očita napačno uporabo prava. Ker je Splošno sodišče ugotovilo, da se uporaba kolektivne znamke ne nanaša na proizvode, in je pravno veljavno uporabo znamke Evropske unije priznalo le za embalažo, je ta pravna presoja napačna.

V zvezi z nanašanjem na proizvode je bistveno to, da znak kaže na to, da je član združenja proizvajalec proizvoda, in ne proizvajalec embalaže. Proizvod in njegova embalaža se dajeta v promet kot prodajna enota.

Funkcija znaka je, da označuje, da se lahko odstranjevanje in predelava na podlagi članstva izdelovalca proizvoda v sistemu licenčnega sporazuma pritožnice izvaja v skladu s trenutno veljavnim dualnim sistemom pritožnice.

Zlasti nanašanju na proizvode ne nasprotuje to, da se na zadevnih embalažah proizvodov hkrati dodatno uporabljajo tudi znamke različnih podjetij, saj gre pri tem za vzporednost, ki je tipična za kolektivne znamke.

Za funkcijo kolektivne znamke ni nujno, da mora vedno označevati določeno kakovost blaga. Zadošča namreč, da kolektivna znamka kaže na članstvo v nekem združenju.

Splošno sodišče pri odločitvi ni dovolj upoštevalo razlikovanja med različnimi uporabniki znakov v pravilih tožeče stranke, ki urejajo uporabo znamke.

Cilj uporabe je tudi ustvariti trg, in sicer s prizadevanjem da se– glede na naravo kolektivne znamke – ohrani in/ali izboljša tržni položaj kolektiva nasproti konkurenčnim kolektivom, zlasti nasproti konkurenčnim dualnim sistemom in/ali segmentom podjetij, ki niso členi združenja.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (Kodificirano besedilo) (UL 2009, L 78, str. 1).
1.

Ali je treba člen 56 PDEU ter Direktivo Evropskega parlamenta in sveta 96/71/ES z dne 16. decembra 1996 o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev (1) in Direktivo 2014/67/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o izvrševanju Direktive 96/71/EG (2) razlagati tako, da nasprotujejo nacionalnemu predpisu, ki za kršitve formalnih obveznosti pri čezmejnem zagotavljanju dela delavcev, kot je opustitev hranjenja plačnih dokumentov ali opustitev prijave osrednji koordinacijski enoti (prijava OKE), določa zelo visoke upravne globe, zlasti visoke minimalne globe, ki se naložijo kumulativno za vsakega zadevnega delavca?
2.

Če se ugotovi neposredna diskriminacija v skladu s členom 2(2)(a) Direktive 2000/78/ES (2), in sicer iz verskih razlogov (člen 1), ter neposredna diskriminacija v skladu z Listino iz Nice, se Sodišče sprašuje, katera sredstva lahko uporabi to sodišče, da odpravi posledice, ob upoštevanju, da so bili vsi učitelji, razen učiteljev katoliške vere, upravičeni do izrednega načrta zaposlovanja iz l. 107/15 (zakon št. 107/15) in so bili zaposleni s pogodbo za nedoločen čas, in torej, ali mora to sodišče vzpostaviti delovno razmerje za nedoločen čas s toženim organom javne uprave?
4.

Ali je treba člen 5(1) Direktive 2014/17/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. februarja 2014 o potrošniških kreditnih pogodbah za stanovanjske nepremičnine in spremembi direktiv 2008/48/ES in 2013/36/EU ter Uredbe (EU) št. 1093/2010 razlagati tako, da položaj, v katerem je tožena stranka kreditna zadruga, registrirana v Republiki Avstriji, in ni imela niti dovoljenja HNB za opravljanje potrošniškega kreditiranja v letih 2007 in 2008 niti posebnega dovoljenja Ministrstva za finance na podlagi člena 21 zakona o potrošniških kreditih niti registriranega predstavništva ali podružnice na ozemlju RH, pomeni razlog za razglasitev ničnosti kreditne pogodbe in kršitev navedene določbe Direktive, ker se na ta način (morebiti) neposredno ogrožajo potrošniške pravice fizičnih oseb na ozemlju RH, glede na to, da tožena stranka ni bila pod predpisanim nadzorom, utemeljenim v pravu za namen varstva potrošnikov in oblikovanje posameznih standardov in meril za kreditiranje potrošnikov v primeru hipotekarnih kreditov, kakor je navedeno v uvodnih izjavah Direktive 2014/17/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. februarja 2014?
1.

Ali je praksa države članice, ki za namene uveljavljanja pravice do odbitka davka upošteva izključno trenutek, ko je nastala obveznost obračuna davka, ne da bi upoštevala, da je bil obseg izpolnitve predmet civilnega spora med strankama, ki je bil razrešen po sodni poti, in da račun ni bil izdan, dokler ni bila izdana pravnomočna sodba, v nasprotju z načelom davčne nevtralnosti in formalnimi pogoji za uveljavljanje pravice do odbitka DDV?
2.

Ali se, čeprav bi se določba iz člena 25(16) deželnega zakona Sicilije št. [19] z dne 22. decembra 2005, ki določa: „Za doseganje ciljev iz člena 1 deželnega zakona št. 12 z dne 5. junija 1989, v smislu in v skladu z določbami člena 134 deželnega zakona št. 32 z dne 23. decembra 2000, se odobri plačilo v višini 20 000 000 EUR za plačila, ki jih dolgujejo AUSL [Azienda Unità Sanitaria Locale] na Siciliji lastnikom živali, ki so bile zaklane zaradi okužbe z nalezljivimi bolezni, ki so bile razširjene v obdobju od leta 2000 do leta 2006, ter za plačilo nadomestila samostojnim veterinarjem, ki so v istem obdobju sodelovali pri dejavnostih sanacije. Za namene iz tega odstavka se za finančno leto 2005 odobrijo sredstva v višini 10 000 000 EUR (UPB 10.3.1.3.2, poglavje 417702). Za prihodnja finančna leta se odloči v skladu s členom 3(2)(i) deželnega zakona št. 10 z dne 27. aprila 1999 s poznejšimi spremembami in dopolnitvami“, načeloma lahko štela za državno pomoč, ki z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco, lahko kljub temu ugotovi njena skladnost s členoma 87 in 88 Pogodbe ES – in zdaj s členoma 107 in 108 PDEU – ob upoštevanju razlogov, ki so Evropsko komisijo prepričali, da je s sklepom C(2002)4786 z dne 6. decembra 2002 štela, da so glede na pogoje, določene v „smernicah Skupnosti o državni pomoči v kmetijskem sektorju“ iz sporočila Evropske komisije 2000/C 28/01, objavljenih v Uradnem listu Evropskih skupnosti z dne 1. februarja 200, podobne določbe v členu 11 deželnega zakona Sicilije 40/1997 in členu 7 deželnega zakona 22/1999 skladne s členoma 87 in 88 ES?
1.

ali pravo [Unije] – v zvezi s položajem, v katerem Direktiva Sveta 2004/80/ES z dne 29. aprila 2004„o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj“, ki se ne uporablja neposredno (non self executing), kar zadeva uvedbo sheme odškodnin žrtvam nasilnih kaznivih dejanj, zahtevano s to direktivo, ki v zvezi s posamezniki v čezmejnih položajih, na katere se izključno nanaša, ustvarja podlago za odškodninsko odgovornost države članice v skladu z načeli sodne prakse Sodišča EU (med drugim iz sodb,Francovich‘ in,Brasserie du Pecheur in Factortame III‘, v nacionalno pravo ni bila prenesena pravočasno (in/ali popolno)) – zahteva, da se podobna odgovornost države članice vzpostavi tudi v zvezi s posamezniki, ki se ne znajdejo v čezmejnih položajih (torej s prebivalci lastne države), ki sicer ne bi bili neposredno upravičeni do ugodnosti, ki izhajajo iz izvajanja te direktive, ampak bi, da bi se izognili kršenju načela enakosti/prepovedi diskriminacije iz tega istega prava [Unije], morali in mogli – če bi bil prenos Direktive pravočasen in popoln – biti upravičeni do teh ugodnosti na podlagi razširitve polnega učinka te direktive (oziroma navedene sheme odškodnin)?; Če je odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen:
C 148/26

Pritožba, ki jo je Mohamed Hosni Elsayed Mubarak vložil 20. februarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 12. decembra 2018 v zadevi T-358/17, Mubarak/Svet

(Zadeva C-145/19 P)

(2019/C 148/24)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnik: Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (zastopniki: D. Anderson QC, B. Kennelly QC, J. Pobjoy, barrister, G. Martin, C. Enderby Smith, F. Holmey, solicitors)

Druga stranka v postopku: Svet Evropske unije

Predlogi

Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

1. izpodbijano sodbo razveljavi;

2. samo dokončno odloči v tej zadevi, tako da za nične razglasi izpodbijane akte v delu, v katerem se nanašajo na pritožnika;

3. podredno, zadevo vrne Splošnemu sodišču v razsojanje v skladu s pravno presojo Sodišča; in

4. Svetu naloži, naj pritožniku plača stroške postopka pred Sodiščem in Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je storilo napako z ugotovitvijo, da Svet ni bil dolžan preveriti, ali so egiptovski organi spoštovali temeljne pravice pritožnika na podlagi prava Unije.

Drugi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je storilo napako z ugotovitvijo, da Svet ni bil dolžan preveriti, ali so sodni postopki in preiskave v zvezi s pritožnikom zadevali akte, ki so taki, da v Egiptu ogrožajo vladavino prava.

Tretji pritožbeni razlog: Splošno sodišče je storilo napako z ugotovitvijo, da Svet ni storil očitne napake pri presoji s sklicevanjem na zadevo št. 8897 (zadeva, ki se nanaša na obnovo zasebne rezidence).

Četrti pritožbeni razlog: Splošno sodišče je storilo napako z ugotovitvijo, da Svet ni storil očitne napake pri presoji s sklicevanjem na zadevo št. 756 (očitek, ki se nanaša na prejem darila od Al-Ahram Establishmenta) in zadevo št. 53 (očitek, ki se nanaša na prejem darila od Dar El Tahrira).
1.

Prvi pritožbeni razlog se nanaša na te napake: i. Splošno sodišče je kršilo določbe v javnem interesu prava Unije, zlasti določbe glede sedmega okvirnega programa za raziskave, zakonodajo, ki ureja ta program (na primer Uredbo [ES] št. 1906/2006) in Finančno uredbo (v nadaljevanju: predpisi); ii. Splošno sodišče je kršilo razlagalne določbe s tem, da je sprejelo očitno napačno in nedopustno razlago sporazuma o dodelitvi nepovratnih sredstev št. 211166 (v nadaljevanju: sporazum), ki poleg tega ni združljiva s predpisi in zato ni zakonita; iii. podredno, Splošno sodišče je izkrivilo natančen pomen upoštevnih določb sporazuma in s tem tudi predložene dokaze; iv. Splošno sodišče ni navedlo razlogov 1) zakaj ni bilo nadzora v primeru dela na daljavo oziroma 2) zakaj vse vrste dela na daljavo po definiciji izpolnjujejo zahteve glede nadzora, to pomeni brez dodatnih ukrepov (ob predpostavki, da je nadzor potreben tudi za delo na daljavo).
2.

Ali je treba člen 6(1) Direktive 93/13 razlagati tako, da določa procesno pravilo javnega reda, ki nacionalnim sodiščem nalaga, da ne izdajo plačilnega naloga, kadar je z dokaznimi listinami pred sodiščem, ki izda plačilni nalog, dokazano, da kredit izhaja iz splošnih pogodbenih pogojev (SPP), ki so bili že razglašeni za nične, ker so nepošteni, s pravnomočnimi sodbami na področju opustitvenih tožb, ki so jih združenja potrošnikov vložila zoper dobavitelje, ki so naštete v sklepu ministrstva Z1-798/25-06-2008 (FEK B 1353/11-07-2008), ki zajema nacionalni register nepoštenih pogojev [kakor je bil spremenjen in dopolnjen s sklepom ministrstva Z1-21/17-01-2011 in ki ga je državni svet (Symvoulio tis Epikrateias) razglasil za zakonitega s sodbo št. 1210/2010, pri čemer je upošteval, prvič, sodbe kasacijskega sodišča (Areios Pagos) št. 1219/2001 in 430/2005, sodbe pritožbenega sodišča v Atenah (Efeteio Athinon) št. 5253/2003 in 6291/2000, sodbe sodišča prve stopnje v Atenah (Polymeles Protodikeio Athinon) št. 1119/2002 in 1208/1998, ki so že pravnomočne, ter sodbo istega Polymeles Protodikeio Athinon št. 961/2007 v delu, ki je že pravnomočen, in drugič, dejstvo, da so učinki pravnomočnosti, ki velja za te sodne odločbe, v večjem javnem interesu za dobro delovanje trga in varstvo potrošnikov (člen 10(2) zakona 2251/1994); z navedenim ministrskim sklepom je bila urejena „prepoved vključitve splošnih pogodbenih pogojev, ki so bili že razglašeni za nepoštene s pravnomočnimi sodnimi odločbami v okviru opustitvenih tožb združenj potrošnikov, v pogodbe, sklenjene med kreditnimi institucijami in potrošniki, v njem pa so navedeni tudi SPP, ki so bili že razglašeni za nične, ker so nepošteni, na podlagi kolektivnih tožb združenj potrošnikov proti bankam kot ponudnicam], ob upoštevanju, da so v Grčiji za izdajo plačilnega naloga pristojna sodišča, natančneje Eirinodikeia (mirovni sodniki) in Protodikeia (prvostopenjska sodišča), in da je plačilni nalog takojšnji izvršilni naslov, na podlagi katerega lahko dobavitelj v treh (3) dneh začne postopek izvršbe, ki je ni mogoče odložiti?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona (Španija) 6. februarja 2019 – SL/Vueling Airlines S.A.

(Zadeva C-86/19)

(2019/C 164/21)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: SL

Tožena stranka: Vueling Airlines S.A.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali mora letalska družba v primeru dokazane izgube kovčka zato, ker gre za primer, ki je med primeri iz členov 17(2) in 22(2) Montrealske konvencije z dne 28. maja 1999 najbolj resen, potniku največjo možno odškodnino v višini 1131 PPČ izplačati vselej in v vsakem primeru ali pa gre za največjo možno odškodnino, katere višino lahko tudi […] (ni prevedeno) v primeru izgube kovčka sodišče prilagodi glede na dane okoliščine, tako da se znesek 1131 PPČ prizna le, če potnik s kakršnim koli pravno dopustnim sredstvom dokaže, da vrednost osebnih predmetov in stvari, ki jih je imel v oddani prtljagi, ter teh, ki jih je moral kupiti, da bi nadomestil izgubljene, dosega ta največji znesek, oziroma – če to ni dokazano – ali lahko sodišče za oceno nepremoženjske škode, ki je potniku nastala zaradi nevšečnosti, povezanih z izgubo njegove prtljage, upošteva tudi druge dejavnike, kot so na primer teža kovčka v kilogramih ali to, ali je do izgube prtljage prišlo pri letu tja ali letu nazaj?
C 172/18

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Združeno kraljestvo) 26. februarja 2019 – Pfizer Consumer Healthcare Ltd/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Zadeva C-182/19)

(2019/C 172/21)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Pfizer Consumer Healthcare Ltd

Tožena stranka: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Vprašanja za predhodno odločanje

Ali je Izvedbena uredba Komisije (EU) 2016/1140 (1) z dne 8. julija 2016 o uvrstitvi določenega blaga v kombinirano nomenklaturo neveljavna v delu, v katerem proizvode, ki:

i. so sestavljeni iz materiala, podobnega povojem, ki vsebuje „toplotne celice“, vključno s kemikalijami;

ii. delujejo podobno kot obkladki, vendar zagotavljajo dodatne koristi;

iii. z eksotermično kemično reakcijo lajšajo bolečine, zmanjšujejo zakrčenost in spodbujajo celjenje tkiva (kakor je bilo potrjeno s številnimi kliničnimi preskusi);

iv. so v oblikah ali pakiranjih za prodajo na drobno in

v. se izrecno predstavljajo in tržijo kot izdelki v medicinske namene, ki učinkujejo tako, kot je navedeno v točki (iii) zgoraj, na podlagi kemikalij, ki so material ali sestavina, ki jim daje njihov bistven značaj, uvršča pod oznako KN 3824, natančneje KN 38249096, in ne pod tarifno številko 3005 (na podlagi besedila upoštevnih tarifnih številk, opomb k oddelkom ali poglavjem ter pojasnjevalnih opomb, kot se zahteva s splošnim pravilom razlage 1, na podlagi splošnega pravila razlage 3(a), v skladu s katerim se zahteva uvrstitev v skladu z najbolj natančnim poimenovanjem, ali na drugi podlagi)?

(1) UL L 189, str. 1.
1.

Ali je treba določbe Direktive 98/34/ES (1) (člen 1(2)), kakor je bila spremenjena z Direktivo 98/48/ES (2), in Direktive 2000/31/ES (3) [člen 2(a)], v skladu s katerimi storitev informacijske družbe pomeni „storitev […], ki se […] opravi odplačno, na daljavo, elektronsko in na zahtevo prejemnika storitev“, razlagati tako, da je treba dejavnost, kakršna je ta, ki jo opravlja družba Star Taxi App SRL (to je storitev, ki vključuje neposredno povezovanje strank z vozniki taksijev prek elektronske aplikacije), šteti za posebno storitev informacijske družbe in sodelovalnega gospodarstva (glede na to, da družba Star Taxi App SRL ne izpolnjuje meril, ki veljajo za prevoznike in ki jih je Sodišče Evropske unije v zvezi z družbo Uber upoštevalo v točki 39 sodbe v zadevi C-434/15)?