ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 191/16

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Združeno kraljestvo) 21. marca 2016 – Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Mercedes Benz Financial Services UK Ltd

(Zadeva C-164/16)

(2016/C 191/20)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Mercedes Benz Financial Services UK Ltd

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Kaj pomenijo besede iz člena 14(2)(b) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost „pogodba […], ki določa, da se ob normalnem poteku dogodkov lastninska pravica prenese najkasneje ob plačilu zadnjega obroka“? (1)

2. Podrobneje, ali se v okoliščinah obravnavane zadeve, z izrazom „ob normalnem poteku dogodkov“ zahteva, da davčni organ zgolj ugotovi obstoj možnosti za odkup, ki jo je mogoče izkoristiti najpozneje ob plačilu zadnjega obroka?

3. Podredno, ali se z besedilom „ob normalnem poteku dogodkov“ zahteva, da nacionalni organ stori kaj več in ugotavlja ekonomski namen pogodbe?

4. Če je odgovor na tretje vprašanje pritrdilen: a. Ali bi morala analiza tega, ali bo stranka izkoristila to možnost, vplivati na razlago člena 14(2)(b) Direktive Sveta 2006/112? b. Ali se pri ugotavljanju ekonomskega namena pogodbe upošteva višina cene, ki se plača ob uveljavljanju možnosti odkupa?

(1) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost

UL L 347, 11.12.2006, str. 1.
1.

Ali Direktiva 2006/112/ES (1) nasprotuje nacionalni zakonodaji, na podlagi katere se davčnemu zavezancu zavrne pravica do odbitka DDV z obrazložitvijo, da je zavezanca, ki je plačal vstopni davek in izdal račun, na katerem so navedeni stroški in DDV, davčna uprava razglasila za nedejavnega?
1.

Ali je v členu 4a(1) Okvirnega sklepa 2002/584/JI (1) uporabljeno besedilo — „pravočasno […] osebno povabljena in tako obveščena o predvidenem datumu in kraju sojenja, ki se je zaključilo z odločbo“ ter — „pravočasno […] dejansko kako drugače uradno obveščena o predvidenem datumu in kraju sojenja, in sicer tako, da je mogoče nedvoumno sklepati, da je bila ta oseba seznanjena z načrtovanim sojenjem“, uporabljena v členu 4a(1)(a) Okvirnega sklepa 2002/584/PNZ, avtonomna pojma prava Unije?
—

Izvedbeni sklep Komisije z dne 2. maja 2013 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS), Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Evropske unije, naj se razglasi za ničnega v delu, v katerem se z njim uporabi ekstrapolirani popravek za odhodke, ki jih je Republika poljska priglasila za podporo za delno samooskrbne kmetije v višini 11 %, in sicer v zneskih 4 583 950,92 EUR in 39 583 726,30 EUR;
2.

Ali je Evropska komisija s tem, da se je v tem sklepu za določitev referenčne vrednosti za vročo litino oprla na podatke, ki izhajajo iz dokumenta „BREF“ za železo in jeklo ter smernic „LDSD 2007“, kršila obveznost uporabe najbolj točnih in najnovejših znanstvenih podatkov, ki so na voljo, in/ali načelo dobrega upravljanja?
1.

Ali je treba obveznost uvoznika, da ravna v dobri veri, iz člena 220(2)(b) Uredbe Sveta št. 2913/92 (1) z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti opredeliti v tem smislu, da (a) vključuje obveznost uvoznika, da dokaže okoliščine, v katerih je bilo izdano potrdilo obrazec A, ki ga je prejel izvoznik (potrdila o sestavnih delih blaga, vlogi izvoznika pri izdelavi blaga, itd.)? (b) je uvoznik ravnal v slabi veri zgolj zato, ker je izvoznik ravnal v slabi veri (na primer, če izvoznik carinskim organom države izvoznice ne razkrije pravega izvora stroškov, vrednosti sestavnih delov blaga, itd.)? (c) obveznost ravnanja v dobri veri ni bila izpolnjena zgolj zato, ker je izvoznik carinskim organom države izvoznice predložil nepravilno informacijo, tudi če so sami carinski organi storili napake, ko so izdali potrdilo?
3.

Ali je treba sodbo Sodišča Evropske unije z dne 9. marca 1978 v zadevi [106/77], Simmenthal (3), razumeti tako, da za to, da bi se dosegel cilj Direktive, navedene v prvem vprašanju, nacionalnemu sodišču ob upoštevanju členov 38 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ni treba uporabiti določb nacionalnega prava, kot je člen 1535 španskega civilnega zakonika, ki preprečuje uveljavljanje odkupa spornih terjatev v istem postopku, v katerem se izvršuje odstopljena terjatev, in ki od potrošnika zahteva, da za to, da bi lahko odkupil sporno terjatev, v prekluzivnem roku 9 dni po prejemu obvestila o odstopu terjatve začne nov ugotovitveni postopek zoper novega imetnika odstopljene terjatve ter nosi stroške, ki so s tem povezani (odvetnik, pooblaščenec, sodne takse, določitev pristojnega sodišča, če prevzemnik dolga nima prebivališča v Španiji, itd.)?
1.

Ali sodba Sodišča v združenih zadevah Digital Rights Ireland in Seitlinger, C-293/12 in C-594/12, ECLI:EU:C:2014:238 (v nadaljevanju: Digital Rights Ireland) (vključno zlasti s točkami od 60 do 62 sodbe) določa obvezne zahteve prava EU, ki veljajo za nacionalno ureditev države članice glede dostopa do podatkov, hranjenih v skladu z nacionalno zakonodajo, da bi bila v skladu s členoma 7 in 8 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina)?
1.

[Ali je s sodbo Sodišča Evropske unije Komisija/Italija, C-465/2005, EU:C:2007:781, s katero je Sodišče ugotovilo], da je Italija kršila načeli iz členov 43 in 49 Pogodbe ES (pravica do ustanavljanja in svoboda opravljanja storitev), pri čemer je bilo ugotovljeno, da: (a) je dejavnost zasebnega varovanja mogoče opravljati le, če se prej priseže zvestoba Italijanski republiki; (b) lahko dejavnost zasebnega varovanja opravljajo ponudniki storitev s sedežem v drugi državi članici le, če imajo dovoljenje prefekta z ozemeljsko veljavnostjo, pri čemer se ne upoštevajo obveznosti, ki za te ponudnike že veljajo v državi članici izvora; (c) ima navedeno dovoljenje omejeno ozemeljsko veljavnost ter da se pri njegovi izdaji upoštevata število in velikost podjetij za zasebno varovanje, ki že delujejo na zadevnem ozemlju; (d) morajo imeti podjetja za zasebno varovanje poslovno enoto v vseh pokrajinah, v katerih opravljajo svojo dejavnost; (e) mora imeti osebje navedenih podjetij posamično dovoljenje za opravljanje dejavnosti zasebnega varovanja, ne da bi se upoštevali nadzori in preverjanja, ki so bili že izvedeni v državi članici izvora; (g) morajo imeti podjetja za zasebno varovanje minimalno in/ali maksimalno število zaposlenih, da dobijo dovoljenje; (h) morajo ta podjetja položiti varščino pri Cassa depositi e prestiti (depozitna banka); (i) cene storitev zasebnega varovanja odobri prefekt glede na vnaprej določeno stopnjo nihanja[,] [lahko] sama po sebi izključena pristojnost pokrajinskega organa za javno varnost (kvestor), da določi takšne zahteve v zvezi s storitvijo, kakršne se izpodbijajo[, v skladu s katerimi je] treba za operacije v zvezi z nekaterimi storitvami nameniti minimalno število agentov (in sicer dva)?
1.

Ali je treba člen 3(3) Uredbe (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva (1) (v nadaljevanju: Uredba Dublin III), razlagati tako, da (a) lahko države članice pravico, da prosilca pošljejo v varno tretjo državo, izvajajo samo, preden se določi odgovorna država članica, ali tudi po tej določitvi? (b) Ali je odgovor na zgornje vprašanje drugačen, če država članica ne ugotovi, da je odgovorna država, ko je pri njenih organih prvič vložena prošnja v skladu s členom 7(2) Uredbe Dublin III in poglavjem III te uredbe, temveč ko sprejme prosilca, ki je prišel iz druge države članice, na podlagi zahteve za predajo ali ponovni sprejem v skladu s poglavjema V in VI Uredbe Dublin III?
SL Uradni list Evropske unije C 59/6

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Združeno kraljestvo) 30. novembra 2015 – London Borough of Ealing/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Zadeva C-633/15)

(2016/C 059/05)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: London Borough of Ealing

Tožena stranka: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je Združeno kraljestvo na podlagi zadnjega odstavka člena 133 Direktive o DDV (1) upravičeno naložiti pogoj iz točke (d) tega člena osebam javnega prava (i) v okoliščinah, v katerih je Združeno kraljestvo upoštevne transakcije obdavčevalo na dan 1. januar 1989, medtem ko se je za druge športne storitve na ta dan uporabljala oprostitev, in (ii) v okoliščinah, v katerih za upoštevne transakcije ni bila odobrena oprostitev na podlagi nacionalnega prava, preden je Združeno kraljestvo uvedlo pogoj iz člena 133(d)?

2. Če je odgovor na prvo vprašanje zgoraj pritrdilen, ali je Združeno kraljestvo upravičeno naložiti pogoj iz točke (d) člena 133 Direktive o DDV neprofitnim organizacijam, ki so osebe javnega prava, ne da bi ta pogoj uporabilo tudi za neprofitne organizacije, ki niso osebe javnega prava?

3. Če je odgovor na drugo vprašanje zgoraj pritrdilen, ali je dovoljeno, da Združeno kraljestvo vsem javnim neprofitnim organizacijam ne odobri ugodnosti oprostitve iz člena 132(1)(m), ne da bi v vsakem posameznem primeru presodilo, ali bi odobritev oprostitve lahko povzročila izkrivljanje konkurence in postavila v slabši položaj komercialna podjetja, zavezance za DDV?

(1) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1).
SL Uradni list Evropske unije C 48/9

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Općinski sud u Puli-Pola (Hrvaška) 23. oktobra 2015 – Pula Parking d.o.o./Sven Klaus Tederahn

(Zadeva C-551/15)

(2016/C 048/16)

Jezik postopka: hrvaščina

Predložitveno sodišče

Općinski sud u Puli-Pola

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Pula Parking d.o.o.

Tožena stranka: Sven Klaus Tederahn

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali se v obravnavani zadevi uporabi Uredba (EU) št. 1215/2012 (1) glede na naravo pravnega razmerja med strankama v sporu?

2. Ali se Uredba (EU) št. 1215/2012 nanaša tudi na pristojnost notarjev v Republiki Hrvaški?

(1) Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL L 351, str. 1).
SL Uradni list Evropske unije C 48/27

Pritožba, ki jo je Evropska komisija vložila 7. decembra 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 24. septembra 2015 v zadevi T-674/11, TV2/Danmark A/S/Evropska komisija

(Zadeva C-656/15 P)

(2016/C 048/32)

Jezik postopka: danščina

Stranke

Pritožnica: Evropska komisija (zastopniki: ved B. Stromsky, T. Maxian Rusche in L. Grønfeldt, agenti)

Druge stranke v postopku: TV2/Danmark A/S, Kraljevina Danska, Viasat Broadcasting UK Ltd

Predlogi

Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 24. septembra 2015 v zadevi T-674/11 TV2/Danmark A/S/Evropska komisija naj se razveljavi v delu, v kateri je bil z njo Sklep Komisije z dne 20. aprila 2011 o ukrepih, ki jih izvaja Danska (C 2/03) za TV2/Danmark (1) razglašen za ničen v delu, v katerem je bilo s tem sklepom ugotovljeno, da prihodki od oglaševanja iz let 1995 in 1996 pomenijo državno pomoč.

Tretji podredni zahtevek tožeče stranke na prvi stopnji naj se zavrne.

Tožeči stranki na prvo stopnji naj se naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica trdi, da je Splošno sodišče storilo napako pri razlagi pojma „državna sredstva“ iz člena 107(1) PDEU, vključno s pojmom „nadzor“, in pri obrazložitvi.

Bistvene trditve, ki jih pritožnica navaja v utemeljitev pritožbe, so:

— Splošno sodišče naj bi storilo napako v točkah 210 in 211, ker ni potrdilo, da so sredstva družbe TV2 Reklame državna, ker je družba TV2 Reklame družba v državni lasti; Splošno sodišče naj bi sodno prakso razlagalo preozko glede pojma državnih sredstev iz podjetij v državni lasti.

— Splošno sodišče naj bi storilo napako s preozko razlago pojma „nadzor“ pri presoji državnega nadzora nad sredstvi družbe TV2 Reklame. Podobno naj bi storilo napako v točki 215, ker je prav tako preozko razlagalo pojem „nadzor“ pri presoji državnega nadzora nad sredstvi iz sklada TV2.

— Splošno sodišče naj bi storilo napako z napačno razlago sodbe PreussenElektra, C-379/98, ECLI:EU:C:2001:160. Ta napačna razlaga ima osrednjo vlogo pri obrazložitvi Splošnega sodišča o razglasitvi ničnosti izpodbijanega sklepa.

(1) UL L 340, str. 1.
1.

Slovaška republika v okviru prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita napako pri pravni presoji glede: (i) narave zahtevanih finančnih sredstev in uporabe pravnih aktov o lastnih sredstvih ter s tem povezane sodne prakse, (ii) vprašanja obstoja pristojnosti institucije za presojo izpodbojnosti spornega akta in (iii) dostopa do sodnega varstva ter nujnosti položaja.
—

razveljavi sodbo Splošnega sodišča: (i) ker je bilo v njej ugotovljeno, da s Sklepom C(2012) 8839 final Komisije z dne 5. decembra 2012 v zvezi s postopkom na podlagi člena 101 PDEU in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/39.437 – Katodne cevi televizijskih in računalniških zaslonov) ni bila kršena pravica družbe Panasonic do obrambe in njena pravica do izjave v obdobju pred 10. februarjem 2003; in/ali (ii) ker Splošno sodišče ni v celoti ali deloma razglasilo za nično ugotovitve v členu 1(2)(c) in (e) Sklepa, v skladu s katero sta družbi Panasonic in MTPD sodelovali pri kršitvi v obdobju od 1. aprila 2003 do 12. junija 2006;
1.

[Tožba se nanaša na] Direktivo 2012/27/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o energetski učinkovitosti, spremembi direktiv 2009/125/ES in 2010/30/EU ter razveljavitvi direktiv 2004/8/ES in 2006/32/ES (v nadaljevanju: Direktiva). Ta direktiva v skladu z njenim členom 1 določa skupni okvir ukrepov za spodbujanje energetske učinkovitosti v Uniji, da se zagotovi izpolnitev krovnega cilja Unije za 20-odstotno povečanje energetske učinkovitosti do leta 2020 in zasnuje možnost dodatnega izboljšanja energetske učinkovitosti po tem letu. Določa še pravila, s katerimi naj bi se odpravile ovire na energetskem trgu in pomanjkljivosti trga, ki ovirajo učinkovitost pri oskrbi z energijo in rabi energije, pa tudi, da je treba opredeliti okvirne nacionalne cilje povečanja energetske učinkovitosti za leto 2020.
—

Drugi pritožbeni razlog zadeva kršitev prava Unije: Splošno sodišče naj neupravičeno ne bi upoštevalo pogojev iz člena 265 PDEU, saj naj nedelovanje Komisije ne bi bilo končano. Poleg tega naj bi Splošno sodišče napačno presodilo Uredbo (ES) št. 1924/2006 (1), zlasti njena člena 17 in 28. Odloženih in dovoljenih zdravstvenih trditev naj ne bi bilo mogoče izenačevati. Pravne posledice prehodnih določb naj ne bi bile zadostno predvidljive. Nazadnje naj bi bila pritožnica v nasprotju z ugotovitvijo Splošnega sodišča neposredno in negativno prizadeta zaradi trajajočega nedelovanja Komisije.
2.

Ali opredelitev pojmov „pomembni razlogi, ki se nanašajo na javni interes“, „sorazmernost“ in „potreba“ iz členov [4] in [15] Direktive o storitvah na notranjem trgu (1), kot jo je sprejelo Sodišče Unije, sodiščem držav v primerih, v katerih glede določitve zneska storitev obstaja ureditev države in implicitna izjava – zaradi pravne praznine v pravilu o prenosu – o obstoju pomembnih razlogov, ki se nanašajo na javni interes, čeprav primerjava te ureditve s sodno prakso Skupnosti ne dovoljuje njene ohranitve, dopušča, da štejejo, da v nekem konkretnem primeru obstaja omejitev, ki ni utemeljena z javnim interesom, in da zato pravnega pravila, ki ureja nagrado sodnih pooblaščencev, ne uporabijo ali ga spremenijo?
—

razglasi ničnost odločbe iz leta 2009 v delu, v katerem je družbi Akzo Nobel N.V. pripisana odgovornost in/ali naložena globa iz naslova nezakonitega ravnanja družb Akzo Nobel Chemicals GmbH and AkzoNobel Chemicals B.V, zlasti njen člen 1(1)(a) za obdobje od 24. februarja 1987 do 28. junija 1993 in člen 1(2)(a) za obdobje od 11. septembra 1991 do 28. junija 1993 ter/ali člen 2(6) in (23); ali
2.

Ali sta člena 34 in 35 zakona 1/2000 v nasprotju s členoma 6(1) in 7(2) Direktive 93/13/EGS (2) in členi 6(1)(d), 11 in 12 Direktive 2005/29/ES, (3) ker izključujejo, da bi se po uradni dolžnosti nadzirali morebitni nepošteni pogoji ali poslovne prakse, ki jih lahko vsebujejo pogodbe, sklenjene med odvetniki in fizičnimi osebami, ki delujejo za namen, ki je izven njihovih poslovnih ali poklicnih dejavnosti?
SL Uradni list Evropske unije C 389/17

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgericht Berlin (Nemčija) 28. avgusta 2015 – Schaefer Kalk GmbH & Co. KG/Zvezna republika Nemčija

(Zadeva C-460/15)

(2015/C 389/19)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Verwaltungsgericht Berlin

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Schaefer Kalk GmbH & Co. KG

Tožena stranka: Zvezna republika Nemčija

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali je Uredba Komisije (EU) št. 601/2012 (1) neveljavna in v nasprotju s cilji Direktive 2003/87/ES (2), kolikor v členu 49(1), drugi stavek, določa, da se CO2, ki se ne prenese v smislu člena 49(1), prvi stavek, šteje kot emisija naprave, ki proizvaja CO2?

2. Ali je Uredba Komisije (EU) št. 601/2012 neveljavna in v nasprotju s cilji Direktive 2003/87/ES, kolikor v Prilogi IV, Oddelek 10, določa, da se CO2, ki se prenese v drug obrat za proizvodnjo oborjenega kalcijevega karbonata (PCC), šteje kot emisija naprave, ki proizvaja CO2?

(1) Uredba Komisije (EU) št. 601/2012 z dne 21. junija 2012 o spremljanju emisij toplogrednih plinov in poročanju o njih v skladu z Direktivo 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 181, str. 30).

(2) Direktiva 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 7, str. 631).
SL Uradni list Evropske unije C 398/14

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Bremen (Nemčija) 12. avgusta 2015 – Madaus GmbH/Hauptzollamt Bremen

(Zadeva C-441/15)

(2015/C 398/17)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Finanzgericht Bremen

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Madaus GmbH

Tožena stranka: Hauptzollamt Bremen

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba kombinirano nomenklaturo iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 (1) z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 927/2012 z dne 9. oktobra 2012 o spremembi Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, razlagati tako, da je treba vhodno snov z oznako „DESTAB Calcium Carbonate 90SE Ultra 250“ za proizvodnjo kalcijevih tablet v obliki navadnih tablet, šumečih tablet in žvečljivih tablet, ki je sestavljena iz kemično opredeljenega kalcijevega karbonata v prahu in modificiranega škroba, dodanega z namenom lažje izdelave tablet, z vsebnostjo škroba manj kot 5 mas. %, določeno v skladu z Uredbo Komisije (EU) št. 118/2010 z dne 9. februarja 2010 o spremembi Uredbe (ES) št. 900/2008 o določitvi analiznih metod in drugih tehničnih določb, potrebnih za izvajanje uvoznih režimov za nekatero blago, pridobljeno s predelavo kmetijskih proizvodov, uvrstiti v tarifno podštevilko 3824 9097 990?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 2, str. 382, v različici, ki izhaja iz Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 927/2012 z dne 9. oktobra 2012 o spremembi Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (UL L 304, str. 1).
SL Uradni list Evropske unije C 381/12

Pritožba, ki sta jo Changshu City Standard Parts Factory in Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd vložili 9. julija 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 29. aprila 2015 v združenih zadevah T-558/12 in T-559/12, Changshu City Standard Parts Factory in Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd/Svet Evropske unije

(Združeni zadevi C-376/15 P in C-377/15 P)

(2015/C 381/15)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnici: Changshu City Standard Parts Factory, Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd (zastopnika: R. Antonini, odvetnik, E. Monard, odvetnik)

Druga stranka v postopku: Svet Evropske unije, Evropska komisija, European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI)

Predlogi

Pritožnice Sodišču predlagajo, naj:

— sodbo Splošnega sodišča v združenih zadevah T-558/12 in T-559/12, Changshu City Standard Parts Factory in Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd/Svet Evropske unije, razveljavi;

— ugodi predlogu pritožnic iz tožbe, vložene pri Splošnem sodišču, in Izvedbeno uredbo Sveta (EU) št. 924/2012 z dne 4. oktobra 2012 o spremembi Uredbe (ES) št. 91/2009 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz nekaterih pritrdilnih elementov iz železa ali jekla s poreklom iz Ljudske republike Kitajske (1) razglasi za nično v delu, v katerem se nanaša na pritožnici;

— Svetu naloži plačilo stroškov postopka pred Splošnim sodiščem in Sodiščem, vključno s stroški pritožnic;

— intervenientkam naloži, naj nosijo svoje stroške.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnici trdita, da je Splošno sodišče zlasti glede pojma „vseh [primerljivih] izvoznih transakcij“ in razmerja med zadevnimi določbami napačno uporabilo pravo, ker je napačno razlagalo člen 2(10) in (11) Uredbe Sveta (ES) št. 1225/2009 z dne 30. novembra 2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (2) ter členov 2.4 in 2.4.2 Sporazuma o izvajanju člena VI Splošnega sporazuma o carinah in trgovini iz leta 1994, in ker je pritožnicama naložilo nerazumno dokazno breme.

Pritožnici dalje trdita, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je napačno razlagalo člen 2(10) Uredbe Sveta (ES) št. 1225/2009 z dne 30. novembra 2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti in člen 2.4 Sporazuma o izvajanju člena VI Splošnega sporazuma o carinah in trgovini iz leta 1994, da ni obravnavalo nekaterih zahtevkov pritožnic in da je napačno uporabilo pravo, ko je presojalo zahtevo za obrazložitev na podlagi člena 296 PDEU.

(1) UL L 275, str. 1.

(2) UL L 343, str. 51.
4.

Če je odgovor na prejšnja tri vprašanja (ali katero koli od njih) pritrdilen in se poda razlaga, da odločitev, da se delavca, ki je do tedaj dobro opravljal delo, odpusti zgolj zaradi njegove začasne nezmožnosti za delo, za katero ni bilo gotovo, koliko časa bo še trajala, in ki je nastala zaradi nesreče pri delu, medtem ko je ta prejemal zdravstveno pomoč in ekonomske dajatve iz sistema socialne varnosti, spada na področje uporabe in/ali varstva nekaterih ali katerega od členov Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ali lahko nacionalno sodišče te člene uporabi za rešitev spora med posamezniki, bodisi ker se – glede na to, ali gre za „pravico“ ali „načelo“ – šteje, da imajo horizontalni učinek, bodisi se jih uporabi na podlagi „načela skladne razlage“? Če je odgovor na prejšnja štiri vprašanja nikalen, se postavlja peto vprašanje: