ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kadar prijavljeno ali registrirano znamko sestavlja dvodimenzionalen ali tridimenzionalen prikaz proizvoda, ki ga označuje, je njen razlikovalni učinek odvisen od tega, ali ta znamka znatno odstopa od standardov ali običajev zadevnega sektorja in zato lahko izpolnjuje bistveno funkcijo označbe izvora proizvoda.

Tako je tudi v primeru znamke, ki je delno sestavljena iz oblike proizvoda, ki ga označuje, saj jo lahko upoštevna javnost takoj in brez posebnega razmišljanja dojame kot upodobitev podrobnosti ali vidika zadevnega proizvoda. V takem primeru ni odločilni element opredelitev znaka kot figurativnega, tridimenzionalnega ali drugega, temveč to, da se ta zamenjuje z videzom proizvoda, ki ga označuje.

Če se namreč v takem primeru presoja razlikovalnega učinka znamke ne bi opravila glede na odstopanje, ki ga pomeni v primerjavi s standardi ali običaji v sektorju proizvodov, ki jih označuje, bi zadoščalo zahtevati registracijo znaka, za katerega se takoj dojame, da gre za del proizvoda, ki ga označuje, da bi se povečala možnost, da bo registriran, in bi se s tem skoraj avtomatično podelilo varstvo videza ali oblike proizvoda. Ker pa povprečni potrošniki nimajo navade, da bi o izvoru proizvodov sklepali na podlagi njihovega videza ali oblike, bi ta možnost pomenila veliko tveganje za obidenje člena 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009 o blagovni znamki Evropske unije in bi torej spodkopavala javni interes, varovan s to določbo.

Glede znamk, ki jih sestavlja oblika proizvoda, ki ga označujejo, lahko pristojni organ ugotovi njihove bistvene značilnosti s preučitvijo proizvoda. Taka preučitev je namreč potrebna, če je opredelitev bistvene značilnosti znamke nujna za določitev natančne narave elementov, ki sestavljajo grafično upodobitev in morebitnih opisov, predloženih ob vložitvi zahteve za registracijo, ter da se tako zavaruje javni interes, ki je podlaga za člen 7(1)(e)(ii) Uredbe št. 207/2009. Ta interes je gospodarskemu subjektu prepovedati, da bi si neupravičeno prilastil znak, ki ga sestavlja oblika proizvoda in ki vključuje tehnično rešitev. Ta problematika se po definiciji pojavi pri znamki, ki jo sestavlja oblika konkretnega proizvoda in ne abstraktna oblika.

(Glej točke od 37 do 4.0)
3.

Kmetijstvo – Financiranje s strani EKUJS, EKJS in EKSRP – Načela – Dolžnost skrbnega ravnanja držav članic pri izterjavi nezakonito izplačanih zneskov – Neizterjava zaradi neizčrpanja vseh možnih pravnih sredstev pred nacionalnimi sodišči – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev, ki izhaja iz negativnega mnenja odvetnika pred kasacijskim sodiščem, glede možnosti vložitve kasacijske pritožbe, ki omejuje možnost vložitve take pritožbe na izjemne primere – Nedopustnost (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št.o 1306/2013, člena 54(5)(c) in 58(1); Uredba Sveta št. 1290/2005, člena 9(1) in 32(8)(a)) (Glej točke od 56 do 62.)
2.

Pritožbe uradnikov – Predhodna upravna pritožba – Roki – Prepozna pritožba – Sklep o razvrstitvi uradnika v vrsto delovnega mesta, uvedeno z Uredbo št. 1023/2013, ki je bila uresničena s spremembo elektronskega osebnega spisa zadevne osebe – Pritožba zoper nevključitev zadevne osebe na seznam uradnikov, ki lahko napredujejo – Nedopustnost (Kadrovski predpisi, člena 90(2) in 91(1), in prilogi I, oddelek A, točka 1, in XIII, člen 30(2); Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1023/2013) (Glej točke od 39 do 43.)
Zadeva T‑580/16

Irit Azoulay in drugi

proti

Evropskemu parlamentu

„Javni uslužbenci – Uradniki – Začasni uslužbenci – Osebni prejemki – Družinski dodatki – Dodatek za šolanje – Zavrnitev vračila šolnine – Člen 3(1) Priloge VII h Kadrovskim predpisom – Legitimno pričakovanje – Enako obravnavanje – Načelo dobrega upravljanja”

Povzetek – Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 28. aprila 2017

Uradniki–Osebni prejemki–Družinski dodatki–Dodatek za šolanje–Šolnina–Pojem–Prispevki, plačani neprofitnim združenjem iz naslova sodelovanja otrok pri posebnih projektih in nesubvencioniranem šolanju–Izključitev

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VII, člen 3(1))

Iz člena 3(1) Priloge VII h Kadrovskim predpisom izhaja, da se pojem „šolnina“ nanaša na stroške, ki so povezani z rednim šolanjem vzdrževanega otroka uradnika v „osnovni ali srednji šoli, ki zaračunava šolnino“.

V skladu s členom 3 splošnih izvedbenih določb v zvezi z dodelitvijo dodatka za šolanje iz člena 3 Priloge VII h Kadrovskim predpisom, ki jih je sprejel Evropski parlament, šolnina zajema „stroške vpisa in obiska izobraževalnih ustanov“. Kot je navedeno, šolnina pokriva tako stroške, ki dijaku omogočajo dostop do izobraževalne ustanove (stroški vpisa), kot tudi stroške, ki mu omogočajo, da sledi predavanjem in ima korist od sodelovanja v programih te iste ustanove (stroški obiskovanja).

Pojem „šolnina“ je samostojen pojem prava Unije in zato poimenovanja ali nacionalne klasifikacije glede stroškov izobraževanja niso odločilni. Iz tega tudi izhaja, da poimenovanje ali klasifikacija prispevkov, ki so jih starši plačali neprofitnim združenjem iz naslova sodelovanja otrok pri posebnih projektih in nesubvencioniranega šolanja, nikakor ne spremeni okoliščine, da zadevni izobraževalni ustanovi ne zahtevata plačila stroškov vpisa ali obiskovanja predavanj. Iz tega nujno izhaja, da se ti prispevki, ki jih zahtevajo omenjena neprofitna združenja, ne morejo nanašati na stroške vpisa in obiskovanja omenjenih šol.

V zvezi s tem člen 3 teh splošnih izvedbenih določb nasprotuje „vsem drugim stroškom“, ki jih izključuje iz vsakršnega povračila. Ta pojem se ne nanaša le na „stroške, ki niso povezani z dejavnostjo poučevanja“, temveč izrecno zadeva „druge stroške v zvezi z izvedbo šolskega programa obiskovane izobraževalne ustanove“.

Iz tega izhaja, da prispevkov, plačanih neprofitnim združenjem, ni mogoče opredeliti kot stroške šolanja, saj ti prispevki pomenijo stroške, ki nastanejo zaradi zahtev in dejavnosti, povezanih z izvajanjem šolskega programa, namreč udeležbe otrok v posebnem programu in nesubvencioniranem šolanju na zadevnih šolah, in je te prispevke treba šteti za „druge stroške v zvezi z izvajanjem šolskega programa obiskovane izobraževalne ustanove“ v smislu tega člena 3 splošnih izvedbenih določb, ki po isti določbi niso zajeti z dodatkom za šolanje.

(Glej točke 20, 30, 36, 38 in 40.)
Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 5. maja 2017 –

PayPal/EUIPO – Hub Culture (VENMO)

(Zadeva T‑132/16)

„Znamka Evropske unije – Postopek za ugotovitev ničnosti – Besedna znamka Evropske unije VENMO – Slaba vera – Člen 52(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009“

Znamka Evropske unije–Odpoved, razveljavitev ali ničnost–Absolutni razlogi za ničnost–Prijavitelj, ki ni v dobri veri ob vložitvi prijave znamke–Merila presoje–Upoštevanje vseh upoštevnih dejavnikov, ki obstajajo ob vložitvi zahteve za registracijo–Zavedanje prijavitelja, da tretja oseba uporablja enak ali podoben znak–Namen prijavitelja–Stopnja pravne zaščite zadevnih znakov

(Uredba Sveta št. 207/2009, člen 52(1)(b))

(Glej točke od 32 do 45, 64 in od 67 do 69.)

Predmet

Tožba zoper odločbo petega odbora za pritožbe pri EUIPO z dne 12. januarja 2016 (zadeva R 2974/2014‑5) v zvezi s postopkom za ugotovitev ničnosti med družbama Paypal in Hub Culture.

Izrek

1. Odločba petega odbora za pritožbe pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) z dne 12. januarja 2016 (zadeva R 2974/2014‑5) se razveljavi.

2. EUIPO nosi svoje stroške in plača stroške, ki jih je priglasila družba PayPal, Inc.
6.

Znamka Evropske unije — Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije — Absolutni razlogi za zavrnitev — Prekrivanje področij uporabe razlogov, navedenih v točkah (b) in (c) člena 7(1) Uredbe št. 207/2009 (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b) in (c)) (Glej točko 41.)
4.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Absolutni razlogi za zavrnitev–Znamke, sestavljene izključno iz znakov ali podatkov, ki lahko označujejo lastnosti proizvoda ali storitve–Besedna znamka BRENT INDEX (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(c)) (Glej točke od 28 do 35 in od 38 do 40.)
2.

Znamka Evropske unije–Pripombe tretjih oseb in ugovor–Dejstva, dokazi in stališča, navedena oziroma predloženi v podporo ugovoru–Pravica vlagatelja ugovora, da predloži dokaze v podporo ugovoru (Uredba Komisije št. 2868/95, člen 1, pravila 15, 18 in 19) (Glej točko 58.)
Res je, da je Sodišče v sodbi, izdani v pritožbenem postopku, razveljavilo prvotno sodbo in sporni sklep v delu, v katerem sta Komisija in po zavrnitvi tožbe tožeče stranke Splošno sodišče ovrgla njen status mednarodne organizacije. Vendar je Sodišče navedlo:

„91 […] pojem ‚mednarodna organizacija‘ iz [finančnih ureditev iz let 2002 in 2012] med drugim zajema ‚mednarodne organizacije javnega sektorja, ustanovljene na podlagi medvladnih sporazumov, in specializirane agencije, ki jih ustanovijo take organizacije‘.

92 V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da Splošno sodišče ni opravilo nadzora zakonitosti spornih sklepov glede na to opredelitev, ampak je zgolj navedlo, da trditve in dokazi, ki jih je predložila [tožeča stranka], ne ovržejo dvomov Komisije o tem, ali ima [tožeča stranka] status mednarodne organizacije.

93 S to navedbo pa je bilo pravo napačno uporabljeno, ker z nobenim od elementov, ki jih je Splošno sodišče navedlo za ugotovitev, da so dvomi Komisije […] utemeljeni, ni mogoče pravno utemeljiti teh dvomov.

94 Kar zadeva prvega od teh elementov, ki se nanaša na vprašanje, ali je več držav, ki jih je [tožeča stranka] predstavila kot svoje članice, to res bilo, je namreč iz samih ugotovitev Splošnega sodišča razvidno, da so se dvomi Komisije o tem nanašali samo na ‚nekatere‘ članice [tožeče stranke], natančneje na pet od skupaj šestnajstih članic. Taki dvomi pa, tudi če so utemeljeni, v mednarodnem pravu ne povzročijo, da subjekt, katerega te države ne bi bile ali ne bi bile več članice, ne bi imel statusa ‚mednarodne organizacije‘, in to še manj, kadar – kot je to v obravnavani zadevi – zadevne države pomenijo zgolj zelo manjšinski del zadevnega subjekta.

95 Kar zadeva drugi element, ki je povezan z obstojem dvomov o pooblastilih oseb, ki so zastopale nekatere države ob podpisu ustanovnega akta [tožeče stranke], je treba prav tako navesti, da bi ta element morda lahko omajal veljavnost dejanja podpisa – zlasti s strani teh držav – ustanovnega akta [tožeče stranke], ne pa tudi veljavnosti same ustanovitve [tožeče stranke], ker so se morebitne nepravilnosti glede zastopanja, ki se zatrjujejo, nanašale zgolj na omejeno število sodelujočih držav.

[…]

97 Ob upoštevanju vseh zgornjih preudarkov je treba ugotoviti, da je drugi pritožbeni razlog, ki ga [tožeča stranka] navaja […] ter ki se nanaša na to, da je Splošno sodišče […] napačno razsodilo, da Komisija ni napačno uporabila prava niti ni storila očitne napake pri presoji s tem, da je sprejetje [spornega sklepa] utemeljila z dvomi, ki jih je imela o tem, ali ima [tožeča stranka] status ‚mednarodne organizacije‘ v smislu finančnih ureditev iz let 2002 in 2012, utemeljen. […]

104 […] Kot […] izhaja iz točk od 92 do 96 te sodbe, [je sporni sklep nezakonit], ker na podlagi elementov, s katerimi je Komisija utemeljevala sprejetje [tega sklepa], ni mogoče podvomiti o tem, da ima [tožeča stranka] status mednarodne organizacije v smislu finančnih ureditev iz let 2002 in 2012. Zato je treba [navedeni sklep] v celoti razglasiti za [ničen].“
4

Člen 3 Uredbe št. 320/2006, naslovljen „Pomoč za prestrukturiranje“, določa: „1. Vsako podjetje, ki proizvaja sladkor, izoglukozo ali inulinski sirup in mu je bila kvota dodeljena do 1. julija 2006 […], je upravičeno do pomoči za prestrukturiranje na tono opuščene kvote, pod pogojem, da v enem od tržnih let 2006/07, 2007/08, 2008/09 in 2009/10: (a) opusti kvoto, ki jo je podelilo eni ali več svojih tovarn in v celoti odstrani proizvodne zmogljivosti zadevnih tovarn ali (b) opusti kvoto, ki jo je podelilo eni ali več svojih tovarn, delno odstrani proizvodne zmogljivosti zadevnih tovarn in mesta proizvodnje ter preostalih proizvodnih zmogljivosti zadevnih tovarn ne uporablja za proizvodnjo proizvodov, ki jih zajema skupna tržna ureditev za sladkor, […] 3. Popolna odstranitev proizvodnih zmogljivosti zahteva: (a) dokončno in popolno ustavitev zadevne proizvodnje sladkorja, izoglukoze in inulinskega sirupa v zadevnih proizvodnih zmogljivostih, (b) zaprtje tovarne ali tovarn in odstranitev njihovih proizvodnih zmogljivosti v roku iz točke (d) člena 4(2) in (c) vzpostavitev dobrih okoljskih pogojev na mestu tovarne in pomoč pri prerazporeditvi delovne sile v roku iz točke (f) člena 4(2). […] 4. Delna odstranitev proizvodnih zmogljivosti zahteva: (a) dokončno in popolno ustavitev zadevne proizvodnje sladkorja, izoglukoze in inulinskega sirupa v zadevnih proizvodnih zmogljivostih, (b) odstranitev proizvodnih zmogljivosti, ki se ne bodo uporabljale za novo proizvodnjo in so bile namenjene in uporabljane za proizvodnjo proizvodov pod (a) […] (c) vzpostavitev dobrih okoljskih pogojev na mestu tovarne in pomoč pri prerazporeditvi delovne sile v roku iz točke (f) člena 4(2) […] 5. Znesek pomoči za prestrukturiranje na tono opuščene kvote je: (a) v primeru iz točke (a) odstavka 1: 730 EUR za tržno leto 2006/2007, 730 EUR za tržno leto 2007/2008, 625 EUR za tržno leto 2008/2009, 520 EUR za tržno leto 2009/2010, (b) v primeru iz točke (b) odstavka 1: 547,50 EUR za tržno leto 2006/2007, 547,50 EUR za tržno leto 2007/2008, 468,75 EUR za tržno leto 2008/2009, 390 EUR za tržno leto 2009/2010; […]“
94

Tožeče stranke v drugem delu drugega tožbenega razloga, navedenega v zadevah T‑624/15 in T‑694/15, in v prvem delu drugega tožbenega razloga, navedenega v zadevi T‑704/15, trdijo, da jim arbitražna odločba ne podeljuje gospodarske prednosti, temveč se nanaša le na odškodnino za škodo, ki jim je nastala. V zvezi s tem trdijo, da navedena odločba ne vzpostavlja ponovno EGO, ampak jim podeljuje odškodnino, ker Romunija ni izpolnila svojih obveznosti, določenih z BIS, in zlasti ker je ohranila ustrezajoče obveznosti vlagateljev, čeprav so bile spodbude preklicane. Tožeče stranke, ki so pri arbitražnem sodišču sprva zahtevale ponovno vzpostavitev EGO, naj bi svoje predloge v zvezi s tem izrecno spremenile. Komisija naj bi se napačno osredotočila na način, na katerega je arbitražno sodišče izračunalo odškodnino, namesto na razlog za njeno dodelitev. Ta izračun odškodnine naj v obravnavanem primeru ne bi bil upošteven. Poleg tega naj Komisija ne bi bila pristojna za ponovno preučitev odškodnine, ker se ne strinja z izbrano metodo izračuna. Komisija naj nikakor ne bi dokazala, da dodeljeni zneski ustrezajo natančnemu znesku vračil in oprostitev, ki naj bi jih tožeče stranke pridobile na podlagi EGO za zadevno obdobje, in da naj bi torej bila ta shema z arbitražno odločbo dejansko ponovno vzpostavljena. Zato naj jim v skladu s sodno prakso Sodišča (sodba z dne 27. septembra 1988, Asteris in drugi, od 106/87 do 120/87, EU:C:1988:457) izvrševanje arbitražne odločbe ne bi podeljevalo prednosti v smislu člena 107(1) PDEU.
307

Nasprotno pa Komisiji za določitev zneska pomoči, ki ga je treba vrniti, ni treba preučiti, ali in v kolikšnem obsegu je tožeči stranki dejansko koristila gospodarska prednost, izhajajoča iz zneskov, ki so ustrezali negativnim letnim dodatnim tokovom, ki jo je dobila zaradi pogodbe iz leta 2006 (glej v tem smislu sodbo z dne 21. decembra 2016, Komisija/Aer Lingus in Ryanair Designated Activity, C‑164/15 P in C‑165/15 P, EU:C:2016:990, točka 100).
100

V obravnavanem primeru se, prvič, tožeča stranka opira na smernice EUIPO, v skladu s katerimi: „če je prijavljena kombinacija barv, mora grafična predstavitev, kot je prijavljena, razmejevati barve v prostoru, da se lahko ugotovi obseg zahtevane pravice (what you see is what you get – kar vidiš, to dobiš). Grafična predstavitev mora jasno navesti razmerje in položaj različnih barv in mora vsebovati torej sistematično razporeditev, ki zadevne barve združuje na vnaprej določen in nespremenljiv način“. Iz tega sklepa, da je praksa EUIPO določala analizo zahtev za registracijo barvnih znamk na podlagi pravila „kar vidiš, to dobiš“.
16

Tu je treba opozoriti, da je tožeča stranka tako pred oddelkom za ugovore kot pred odborom za pritožbe predlagala prekinitev postopka do sprejetja odločbe Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (sodišče za gospodarske spore št. 1 v Alicanteju, Španija). Pri tem sodišču kot sodišču za blagovne znamke Evropske unije je bila vložena nasprotna tožba za ugotovitev ničnosti prejšnjih besednih znamk Evropske unije TORO, ki sta bili v korist intervenientke registrirani pod številkama 2844264 in 1722362. To nasprotno tožbo je vložila tožeča stranka po tožbi intervenientke za razglasitev ničnosti španske besedne znamke BADTORO, ki je bila za označitev proizvodov in storitev iz razredov 25 in 35 registrirana pod številko 2782026.
93

Spomniti je treba, da se med okoliščinami, opisanimi v točki B.1 priloge k izpodbijanemu aktu, v oddelku „Dodatne informacije“, ki upravičuje ukrep vpisa, o katerem je odločil Svet, pojavlja teh pet razlogov: „[Družbi Badica in Kardiam] sta zagotavljali podporo oboroženim skupinam v Srednjeafriški republiki, zlasti nekdanji Séléki in skupinam anti-balaka, in sicer z nezakonitim izkoriščanjem naravnih virov, vključno z diamanti in zlatom, in trgovino z njimi. [Družba Badica] je leta 2014 še naprej kupovala diamante iz Brie in Sam-Ouandje (provinca Haute-Kotto) na vzhodu Srednjeafriške republike, kjer nekdanje sile Séléke pobirajo davke na zračni prevoz diamantov in prejemajo plačila od nabiralcev diamantov za zagotavljanje varnosti. Več dobaviteljev [družbe Badica] v Brii in Sam-Ouandji je tesno povezanih s poveljniki nekdanje Séléke. Belgijske oblasti so maja 2014 zasegle dva paketa diamantov, poslana predstavništvu [družbe Badica] v Antwerpnu, ki je v Belgiji uradno registrirano pod imenom K[ardiam]. Strokovnjaki za diamante so ocenili, da so zaseženi diamanti po poreklu najverjetneje iz Srednjeafriške republike ter da imajo lastnosti, značilne za Sam-Ouandjo in Brio, pa tudi Nolo (provinca Sangha Mbaéré) na jugozahodu države. Trgovci, ki so kupovali diamante, nezakonito prodane iz Srednjeafriške republike na tuje trge, vključno z zahoda države, so v Kamerunu delovali v imenu [družbe Badica]. [Družba Badica] je maja 2014 izvozila tudi zlato, pridobljeno v Yalokéju (Ombella-Mpoko), kjer je majhne rudnike zlata nadzorovala Séléka do začetka februarja 2014, ko so nadzor prevzele skupine anti-balaka.“
109

Drugič, tožeča stranka v repliki v bistvu trdi, da bi se z neposrednim bonitetnim nadzor nemških organov bolje dosegal cilj skladne uporabe visokih nadzornih standardov, na katerega se sklicuje člen 70(1) okvirne uredbe o EMN. V zvezi s tem opozarja, da zanjo veljajo različni predpisi, in sicer ne le Uredba (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja ter o spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (UL 2013, L 176, str. 1), kakor je bila popravljena (UL 2013, L 208, str. 68, in UL 2013, L 321, str. 6), in nemški zakon o organizaciji bančnega sektorja, temveč tudi zakon o regionalni kreditni banki zvezne dežele Baden‑Württemberg, prav tako pa spada pod več nadzornih organov, in sicer ne le pod Finanzdienstleistungsaufsicht (Bafin) (zvezni organ za finančni nadzor, Nemčija), Bundesbank (zvezna banka, Nemčija) in ECB, temveč tudi pod ministrstvo za finance zvezne dežele Baden-Württemberg.
113

Prvič, glede Komisijine domnevne kršitve člena 42 Listine o temeljnih pravicah glede pravice dostopa do dokumentov in člena 15(3) PDEU je treba spomniti, da je na podlagi te določbe pravica dostopa do dokumentov zagotovljena ob upoštevanju načel in pogojev, ki so določeni s poslovniki Parlamenta in Sveta v skladu z rednim zakonodajnim postopkom. Tako Uredba št. 1049/2001, sprejeta na podlagi člena 255 ES, katerega vsebina je bila prenesena v člen 15(3) PDEU, določa splošna načela in omejitve glede pravice dostopa do dokumentov, s katerimi razpolaga Komisija. Poleg tega člen 52(2) Listine o temeljnih pravicah določa, da se pravice, ki jih priznava ta listina in jih urejajo določbe Pogodb, uresničujejo v skladu s pogoji in v mejah, opredeljenih v teh pogodbah.
16

Odbor za pritožbe je poleg tega v točkah od 31 do 39 izpodbijane odločbe preučil dokaze, ki so se nanašali izključno na proizvode iz razreda 24 in storitve iz razreda 42 in ki so bili v presojo predloženi oddelku za izbris. Na eni strani je menil, da se z dokazom o uporabi prejšnje znamke za proizvode iz razreda 24 ni uspelo iz drugega razloga, to je v bistvu neobstoj zadostnih dokazov (točki 31 in 32 izpodbijane odločbe), in na drugi, da so bili dokumenti, predloženi v zvezi s storitvami iz razreda 42, povsem neprimerni kot dokaz o uporabi za te storitve (točke od 33 do 39 izpodbijane odločbe).
36

Na prvem mestu, kar zadeva upoštevno javnost, je treba potrditi opredelitev, ki jo je podal veliki odbor za pritožbe in ki je pojasnjena v točkah od 36 do 42 izpodbijane odločbe. Po eni strani je namreč sporna znamka besedni znak SUEDTIROL, ki ga lahko razumeta tako italijanska kot nemško govoreča javnost Unije. Izraz „suedtirol“ in nemški izraz „südtirol“, ki se uporablja za označevanje dežele Južna Tirolska, imata enak pomen, pri čemer prvi vsebuje dvoglasnik, ki običajno nadomešča črko „ü“ iz nemške abecede. Po drugi strani so nekatere storitve, ki jih označuje sporna znamka, in sicer storitve vodenja komercialnih poslov, poslovne administracije in pisarniških del, znanstvene in tehnološke storitve, storitve industrijskih analiz in raziskovanja ter oblikovanja in razvoja računalnikov in programske opreme, namenjene podjetjem, ki delujejo v katerem koli od gospodarskih sektorjev in ki so specializirani potrošniki. V zvezi s tem je treba poudariti, da čeprav je mogoče šteti, da so te storitve namenjene tudi samostojnim podjetnikom, je tudi te treba šteti za strokovnjake, ki torej spadajo v specializirano javnost. Pravne storitve (razred 42) ter storitve pakiranja in skladiščenja blaga (razred 39) pa so namenjene tako povprečnim kot specializiranim potrošnikom. Upoštevna javnost je torej večinoma bolj pozorna javnost.
33

Glede zatrjevane neobrazložitve je treba spomniti, da mora EUIPO v skladu s členom 75 Uredbe št. 207/2009 v odločbah navesti razloge, na katerih temeljijo. Ta obveznost obrazložitve, ki temelji tudi na členu 296 PDEU, je bila predmet ustaljene sodne prakse, v skladu s katero mora obrazložitev jasno in nedvoumno izražati razlogovanje avtorja akta, tako da lahko zadevne osebe učinkovito uresničujejo pravico do sodnega nadzora izpodbijane odločbe in da lahko sodišče Unije opravi nadzor zakonitosti odločbe. Ni nujno, da se v obrazložitvi podrobno navedejo vse upoštevne dejanske in pravne okoliščine. Vprašanje, ali obrazložitev odločbe izpolnjuje te zahteve, je treba presojati ne le glede na njeno besedilo, ampak tudi glede na njen kontekst in vsa pravna pravila, ki urejajo zadevno področje (sodbi z dne 29. februarja 1996, Komisija/Svet, C‑122/94, EU:C:1996:68, točka 29, in z dne 28. januarja 2016, Gugler France/UUNT – Gugler (GUGLER), T‑674/13, neobjavljena, EU:T:2016:44, točka 52). Tudi zahtevo po obrazložitvi je treba presojati glede na okoliščine obravnavanega primera, zlasti vsebine akta in vrsto navajanih razlogov, česar posledica je, da ni nujno, da je v njej vedno navedeno izrecno stališče glede vseh elementov, ki jih navajajo ali predlagajo stranke (sodba z dne 30. marca 2000, VBA/Florimex in drugi, C265/97 P, EU:C:2000:170, točka 93; glej v tem smislu tudi sodbi z dne 30. novembra 2000, Industrie des poudres sphériques/Komisija, T‑5/97, EU:T:2000:278, točka 199, in z dne 9. decembra 2010, Tresplain Investments/UUNT – Hoo Hing (Golden Elephant Brand), T‑303/08, EU:T:2010:505, točka 46).
16.

Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Določitev osnovnega zneska – Teža kršitve – Znižanja in izključitve v primeru neupoštevanja pravil o navzkrižni skladnosti – Dejavniki, ki jih je treba upoštevati (člen 101(1) PDEU; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2) in (3); Obvestilo Komisije 2006/C 210/02, točke od 20 do 23 in 25) (Glej točke od 322 do 325, 338, 341, 344 in 345.)