Zbi rka odločb sodne pr akse  
Zadeva C-3 5 3 / 1 6  
MP  
proti  
Sec retary of State for the Home Department  
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supreme Court of the United Kingdom) 
„Predhodno odločanje – Azilna politika – Listina Evropske unije o temeljnih pravicah – Člen 4 – 
Direktiva 2004 /83/ES – Člen 2(e) – Pogoji za upravičenost do subsidiar ne zaščite – Člen 15(b) – 
Tveganje resne škode za duševno zdravje prosilca v primeru vrnitve v izvorno državo – Oseba, ki je 
bila žrtev mučenja v svoji izvorni državi“ 
Povzetek – Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 24. aprila 2018 
Mejni nadzor, azil in priseljevanje — Azilna politika — Status begunca ali status subsidiarne zaščite — 
Direktiva 2004 /83 — Pogoji za upravičenost do subsidiarne zaščite — Člena 2(e) in 15(b) — Mučenje ali 
nečloveško ali ponižujoče ravnanje — Pojem — Nevarnost resne škode za telesno in duševno zdravje 
državljana tretje države v primeru vrnitve v izvorno državo zaradi travm, ki so posledica mučenja 
v preteklosti — Vključitev — Pogoj — Namerna odtegnitev zdravstvene oskrbe v izvorni državi — 
Preverjanje, ki ga opravi nacionalno sodišče 
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 4; Direktiva Sveta 2004 /83, člena 2(e) in 15(b)) 
Člen 2(e) in člen 15(b) Direktive Sveta 2004 /83/ES z dne 29. aprila 2004 o minimalnih standardi h glede 
pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da se jim prizna 
status begunca, ali osebe, ki iz drugih razlogov potrebuje mednarodno zaščito, in o vsebini te zaščite 
v povezavi s členom 4 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da je 
državljanu tretje države, ki so ga organi njegove države izvora v preteklosti mučili in ki v primeru 
vrnitve v to državo ni več izpostavljen tveganju mučenja, vendar bi se lahko njegovo telesno in 
duševno zdravje v takem primeru hudo poslabšalo, s tveganjem, da bo ta državljan storil samomor 
zaradi travm, ki izvirajo iz dejanj mučenja, katerih žrtev je bil, mogoče priznati status subsidiar ne 
zaščite, če obstaja dejansko tveganje, da navedenemu državljanu v navedeni državi namerno ne bo 
zagotovljena oskrba, prilagojena za zdravljenje telesnih in duševnih posledic teh dejanj mučenja, kar pa 
mora preveriti nacionalno sodišče. 
Ta zadeva se torej ne nanaša na varstvo pred odstranitvijo, ki v skladu s členom 3 EKČP izhaja iz 
prepovedi izpostavitve osebe nečloveškem u ali ponižujočemu ravnanju, temve č na ločeno vprašanje, ali 
mora država članica gostiteljica priznati status subsidiar ne zaščite iz naslova Direktive 2004 /83 
državljanu tretje države, ki je bil žrtev mučenja, ki so ga izvajali organi njegove izvorne države, in čigar 
hude psihološke posledice bi se lahko bistveno poslabšale z resnim tveganjem, da bi storil samomor, če 
bi se vrnil v navedeno državo. 
SL 
ECLI:EU:C:2018 :276 1 
POVZETEK – ZADEVA C-353/16  
PM (SUBSIDIARNA ZAŠČITA ŽRTVE MUČENJA V PRETEKLOSTI)  
V zvezi s tem je treba spomniti, da je v skladu s členom 2(e) te direktive državljan tretje države lahko 
upravičen do subsidiar ne zaščite samo, če obstajajo utemeljeni razlogi za prepričanje, da bi se 
v primeru vrnitve v izvorno državo soočil z utemeljenim tveganjem, da utrpi eno od treh vrst resne 
škode, opredeljene v členu 15 navedene direktive (glej v tem smislu sodbo z dne 18. decembra 2014 , 
M’Bodj, C-542/13, EU:C:2014 :2452 , točka 30 in navedena sodna praksa). Med vrstami resne škode, 
opredeljenimi v členu 15 Direktive 2004 /83, so v točki (b) tega člena navedeni mučenje ali nehumano 
ali poniževalno ravnanje ali kaznovanje prosilca v njegovi izvorni državi. 
V zvezi s tem je treba na prvem mestu navesti, da zgolj na podlagi okoliščine, da je bila zadevna oseba 
v preteklosti žrtev mučenja, ki so ga izvajali organi njene izvorne države, tej ni mogoče priznati 
subsidiar ne zaščite v trenutku, v katerem ne obstaja več utemeljeno tveganje, da bi se v primeru vrnitve 
vto državo taka dejanja mučenja ponovila. 
Vendar je treba na drugem mestu poudariti, da se predlog za sprejetje predhodne odločbe v skladu 
z navedbami v spisu, predloženem Sodišču, nanašana dr žavljana tretje države, ki ni bil samo žrtev 
mučenja organov države izvora v preteklosti, temve č ima poleg tega – tudi čeniveč podano tveganje, 
da bo v primeru vrnitve v to državo ponovno deležen takih dejanj – še danes hude psihološke posledice 
zaradi preteklega mučenja, ki bi se v skladu z ustrezno utemeljenimi zdravniškimi ugotovitvami 
bistveno poslabšale, z resnim tveganjem, da bi ta državljan tretje države storil samomor, če bi se vrnil. 
Ni pa mogoče šteti, da že tako poslabšanje pomeni nečloveško ali ponižujoče ravnanje z navedenim 
državljanom v njegovi izvorni državi v smislu člena 15(b) navedene direktive. 
Glede tega je treba preučiti, kot se poziva v predložitveni odločbi, mogoč vpliv tega, da v izvorni državi 
zadevne osebe ni zdravstvene infrastrukture, prilagojene za oskrbo telesnih ali duševnih posledic dejanj 
mučenja, ki so jih storili organi te države. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Sodišče že razsodilo, da 
resna škoda iz člena 15(b) Direktive 2004 /83 ne sme izhajati zgolj iz splošnih pomanjkljivosti 
zdravstvenega sistema izvorne države. Tveganje poslabšanja zdravstvenega stanja hudo bolnega 
državljana tretje države zaradi nerazpoložljivosti ustreznega zdravljenja v njegovi izvorni državi – če 
ne gre za namerno zavrnitev zdravstvene oskrbe temu državljanu – ne zadostuje za priznanje 
subsidiar ne zaščite tej osebi (glej v tem smislu sodbo z dne 18. decembra 2014 , M’Bodj, C-542/13, 
EU:C:2014 :2452 , točki 35 in 36). 
(Glej točke od 28 do 30, 35, 45, od 49 do 51 in 58 ter izrek.) 
ECLI:EU:C:2018 :276 2