SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

JULIANE KOKOTT,

predstavljeni 6. maja 2004( )

Zadeva C-183/02 P

Daewoo Electronics Manufacturing España SA

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

Zadeva C-186/02 P

Ramondín SA in Ramondín Cápsulas SA

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

Zadeva C-187/02 P

Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

Zadeva C-188/02 P

Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Pritožba – Državne pomoči – Davčni ukrepi – Selektivni značaj – Zloraba pooblastil – Načelo zaupanja v pravo“

I – Uvod

1. Comunidad Autónoma del País Vasco (v nadaljevanju: Baskija) in Territorio Histório de Álava, samoupravna skupnost z lastnimi zakonodajnimi pooblastili na področju davčnega prava, ki leži v Baskiji (v nadaljevanju: Alava), sta v 90-ih letih s pomočmi in z davčnimi ugodnostmi podpirali dva industrijska obrata.

2. Najprej je družba Daewoo Electronics Manufacturing España SA (Demesa) v Álavi zgradila tovarno hladilnikov. Nato je družba Ramondín SA oziroma družba Ramondín Cápsulas SA( ) tam odprla obrat za izdelavo zamaškov za steklenice za vino in peneče se vino.

3. Komisija je v obeh primerih očitala, da so pomoči nezakonite državne pomoči in odredila njihovo vračilo.( ) Sodišče prve stopnje je s sodbo z dne 6. marca 2002( ) odločbo Komisije v zvezi z davčnimi ugodnostmi za družbo Demesa delno razglasilo za nično. Istega dne( ) je z drugo sodbo zavrnilo tožbe za razglasitev ničnosti odločbe o ukrepih v korist družbe Ramondín.

4. Podjetja, ki so bila upravičena do ugodnosti in Álava z obravnavanimi štirimi pritožbami izpodbijajo prvostopenjske sodbe v delih, kjer z njimi odločbe niso bile razglašene za nične. V vseh štirih postopkih je sporna presoja davčnega dobropisa v višini 45 % zneska, vloženega v izgradnjo obrata, ki ga je priznavala Álava. V zadevah C-186/02 P in C-188/02 P v zvezi z državnimi pomočmi za družbo Ramondín gre poleg tega še za zakonitost zmanjšanja osnove za odmero davka novoustanovljenim podjetjem.

5. Čeprav postopki pred Sodiščem niso bili združeni, kaže pritožbe proučiti skupaj, v enih sklepnih predlogih, ker se v vseh postopkih pojavljajo enaka vprašanja. V bistvu gre predvsem za to, ali sta Komisija in Sodišče prve stopnje davčne ugodnosti, ki jih je dala Álava, utemeljeno opredelila za državne pomoči, ali je Komisija zlorabila pooblastila in ali je kršila načelo zaupanja v pravo.

II – Sporne davčne ugodnosti

6. Sodišče prve stopnje v točki 8 sodbe Demesa in točki 4 sodbe Ramondín podaja veljavno ureditev davčnega dobropisa v višini 45 % obsega investicije, kot sledi:

„Šesto dodatno določilo k Normi Foral št. 22 (regionalni zakon) z dne 20. decembra 1994 o izvrševanju proračuna pokrajine Álava za leto 1995 (Boletín Oficial del Territorio Histórico de Álava, v nadaljevanju: BOTHA, […] št. 5 z dne 13 januarja 1995) določa:

,Za investicije v nova opredmetena osnovna sredstva, ki presegajo 2,5 milijarde ESP, izvedene med 1. januarjem in 31. decembrom 1995, se na podlagi odločbe Diputación Foral de Álava pri dokončnem izračunu davka od dohodkov pravnih oseb prizna olajšava v obliki davčnega dobropisa v višini 45% zneska naložbe, ki ga potrdi Diputación Foral de Álava.

Odbitki od davčne osnove, ki zaradi nezadostnih investicij niso izkoriščeni, se lahko uveljavljajo v devetih letih od leta izdaje odločbe Diputación Foral de Álava.

V tej odločbi se določijo tudi roki in zgornje meje za vsakokratni primer.

Z obravnavanimi določbami priznane olajšave izključujejo ostale davčne ugodnosti za iste investicije.

Diputación Foral de Álava lahko nadalje določi investicijsko dobo, ki lahko zajema investicije, ki so bile realizirane v fazi priprave projekta, ki je podlaga za investicijo.‘“

7. Pod določenimi pogoji člen 26 Norme Foral št. 24/1996 z dne 5. julija 1996 (BOTHA št. 90 z dne 9. avgusta 1996) določa zmanjšanje davčne osnove, ki velja več let in je razdeljena v razrede.( )

III – Dejansko stanje in postopek v zadevah C-183/02 P in C-187/02 P (Demesa)

A – Dejansko stanje, upravni postopek in Odločba Komisije

8. Dejansko stanje in postopek do izdaje odločbe Komisije velja za potrebe pritožbe povzeti, kot sledi v nadaljevanju.( )

9. Baskovski organi in družba Daewoo Electronics Co., matična družba družbe Demesa (v nadaljevanju: Daewoo Electronics), so 13. marca 1996 podpisali dogovor, s katerim se je družba Daewoo Electronics zavezala zgraditi obrat za proizvodnjo hladilnikov v Baskiji. Baskovski organi pa so se obvezali, da bodo projekt podprli z vrsto subvencij. Izvedenih naj bi bilo za 11.835.600 ESP (okrog 71 milijonov evrov) investicij in ustvarjenih 745 delovnih mest. Družba Demesa je novembra 1996 začela z izgradnjo obrata.

10. Poleg subvencij, ki jih je odobrila Baskija in za pritožbo niso bistvene, je Álava na podlagi Norme Foral št. 22/1994 družbi Demesa z odločbo št. 737/1997 z dne 21. oktobra 1997 priznala davčni dobropis v višini 45 % od zneska investicije.

11. Potem ko je Komisija junija 1996 prejela pritožbe več združenj proizvajalcev gospodinjskih aparatov, je uvedla upravni postopek, ki se je 24. februarja 1999 končal z izdajo Odločbe 1999/718/EG( ).

12. Komisija je v členu 1, točka d, Odločbe ugotovila, da predstavlja davčni dobropis v višini 45 % državno pomoč, ki ni združljiva s skupnim trgom. V skladu s členom 2, odstavek 1, točka b, Odločbe, mora Španija sprejeti ukrepe, potrebne za odvzem ugodnosti, ki so jih prejemniki imeli od dobropisa.

B – Sodba Sodišča prve stopnje

13. Sodišče prve stopnje v točkah od 144 do 170 sodbe Demesa zavrača tožbene razloge za izpodbijanje zgoraj navedenih členov odločbe. Zlasti ugotavlja, da je Komisija ukrep upravičeno opredelila kot selektiven, ker imajo organi Álave precejšnjo diskrecijo pri odločanju o priznanju davčnega dobropisa in ker so podpirali le velika podjetja , sposobna izpeljati investicijo v višini najmanj 2,5 milijarde ESP. Nadalje Sodišče prve stopnje zavrača, da bi razlogi narave in strukture davčnega sistema upravičevali ukrep.

14. Sodišče prve stopnje v točkah od 233 do 239 ugotavlja, da se prejemniki olajšave v zvezi z davčnim dobropisom niso mogli uspešno sklicevati na načelo zaupanja v pravo.

C – Pritožba in postopek pred Sodiščem

15. 16. maja 2002 sta družba Demesa (zadeva C-183/02 P) in Álava (zadeva C-187/02 P) vsaka vložili pritožbo zoper sodbo Sodišča prve stopnje. Sodišče je s sklepom z dne 23. oktobra 2003 Baskiji dovolilo intervencijo na strani Álave v zadevi C-187/02 P. Pritožnici v zadevah C-183/02 P in C-187/02 P Sodišču predlagata, naj:

1. razveljavi sodbo Sodišča prve stopnje z dne 6. marca 2002 v združenih zadevah T-127/99, T-129/99 in T-148/99;

2. odloči v skladu s predlogi s prve stopnje, zlasti naj se člen 1, točka b, in člen 2 Odločbe Komisije z dne 24. februarja 1999 razglasita za nična;

3. podredno, vrne zadevo Sodišču prve stopnje in naj

4. Komisiji naloži plačilo stroškov postopka.

16. Baskija v zadevi C-187/02P Sodišču predlaga:

1. naj razveljavi sodbo Sodišča prve stopnje z dne 6. marca 2002, v kateri je ugotovljeno, da predstavlja davčni dobropis v višini 45 % zneska investicije na podlagi Norma Foral Álava 22/1994 državno pomoč v smislu člena 87 in naj

2. Komisiji naloži plačilo stroškov postopka.

17. Komisija v zadevah C-187/02 P in C-187/02 P Sodišču predlaga, naj:

1. pritožbo zavrne;

2. tožečim strankam naloži plačilo stroškov postopka.

18. Družba Demesa je pritožbo prvotno oprla na tri razloge, in sicer 1. zmotna opredelitev davčnega dobropisa kot državne pomoči; 2. zmotna opredelitev državne pomoči kot nove pomoči in 3. pravno zmotna zavrnitev uporabe načela zaupanja v pravo. Z dopisom z dne 20. februarja 2004 je družba Demesa umaknila prvi in drugi pritožbeni razlog.

19. Tudi Álava je najprej grajala napačno uporabo prava, ki jo je kot prvi in drugi pritožbeni razlog uveljavljala družba Demesa, nato pa je 20. februarja 2004 prvi pritožbeni razlog deloma, drugega pa v celoti umaknila. Poleg tega Álava opira pritožbo na pomanjkljivo obrazložitev sodbe pri presoji domnevne zlorabe pooblastil Komisije.

IV – Dejansko stanje in postopek v zadevah C-186/02 in C-188/02 P (Ramondín)

A – Dejansko stanje, upravni postopek in Odločba Komisije( )

20. Leta 1997 je družba Ramondín sklenila prenesti industrijske obrate za izdelavo zamaškov za steklenice iz Logroña (Comunidad Autònoma de la Rioja, v nadaljevanju: Rioja) v Laguardio v Álavi. S sklepom št. 738/1997 je Álava družbi Ramondín priznala davčni dobropis v višini 45 % zneska investicije, ki je bila realizirana za postavitev obrata v Álavi. Poleg tega je družba Ramondín kot novoustanovljeno podjetje uveljavljala zmanjšanje davčne osnove.

21. Na podlagi pritožbe, ki jo je zaradi teh ukrepov pomoči vložila Rioja, je Komisija uvedla upravni postopek, ki je bil končan 22. decembra 1999 z izdajo Odločbe 2000/795/EG( ).

22. Komisija je v členu 2, točki a in b, Odločbe državno pomoč, odobreno družbi Ramondín v obliki zmanjšanja davčne osnove, in – deloma – državno pomoč, ki jo predstavlja dobropis v višini 45 % zneska investicije, razglasila za nezdružljivo s skupnim trgom. V skladu s členom 3(1) Odločbe je Španija zavezana zahtevati vračilo državne pomoči.

B – Sodba Sodišča prve stopnje

23. Sodišče prve stopnje je tožbi družbe Ramondín in Álave zavrnilo. V obrazložitev je v točkah od 23 do 65, tako kot v navedenem delu sodbe Demesa, navedlo, da je Komisija davčni dobropis utemeljeno opredelila za ukrep selektivne narave, ki zaradi narave in strukture davčnega sistema ne more biti upravičen.

24. Poleg tega je Sodišče prve stopnje zavrnilo tožbeni razlog, da naj bi Komisija zlorabila pooblastilo, ko je ukrep obravnavala v okviru nadzora državnih pomoči, namesto da bi na podlagi členov 96 in 97 ES predlagala uskladitvene ukrepe (odstavka 84 in 85 sodbe).

C – Pritožba in postopek pred Sodiščem

25. Družba Ramondín (zadeva C-186/02 P C-186/02 P) in Álava (zadeva C-188/02 P) sta 15. oziroma 16. maja 2002 vložili pritožbi zoper sodbo Sodišča prve stopnje. Sodišče je s sklepom z dne 6. marca 2003 Rioji dovolilo intervencijo na strani Komisije v zadevah C-186/02 P in C-188/02 P. Pritožnici v zadevah C-186/02 P in C-188/02 P Sodišču predlagata, naj:

1. razveljavi sodbo Sodišča prve stopnje z dne 6. marca 2002 v združenih zadevah T-92/00 in T-103/00;

2. Odločbo Komisije z dne 22. decembra 1999, ki je v Normas Forales št. 22/ 1994 in 24/1996/ predvidene državne pomoči s področja davkov, odobrene družbama Ramondín SA in Ramondin Cápsulas SA, razglasila za nezdružljive s skupnim trgom in Španijo zavezala, naj njihovo vračilo razglasi za nično;

3. Komisiji naloži plačilo stroškov postopka.

26. Tako kot Rioja Komisija v zadevah C-186/02 P in C-188/02 P Sodišču predlaga, naj:

1. pritožbo zavrne;

2. pritožnicam naloži plačilo stroškov postopka.

27. Z dopisom z dne 18. februarja je družba Ramondín umaknila tri od prvotno štirih pritožbenih razlogov. Družba Ramondín še nadalje uveljavlja le očitek, da je Komisija domnevno zlorabila pooblastila, s tem ko je v okviru nadzora državne pomoči dejansko usklajevala davčno pravo.

28. Po delnem umiku, sporočenem v dopisu z dne 20. februarja 2004, Álava pritožbo v zadevi C-188/02 P opira na enake pritožbene razloge, ki jih uveljavlja v zadevi C-187/02 P.

V – Pravna presoja

A – Kršitev člena 87 ES

1. Navedbe strank

29. V obeh postopkih C-187/02 P in C-188/02P se uveljavlja enak argument, da sta Komisija in Sodišče prve stopnje s tem, ko sta davčni dobropis, v zadevi C-188/02 P pa tudi zmanjšanje davčne osnove, opredelila kot državno pomoč v smislu člena 87(1) ES, napačno uporabila pravo.

30. Ob tem so tožeče stranke najprej izpodbijale ugotovitve Sodišča prve stopnje o selektivni naravi ukrepov ter njihovi upravičenosti z vidika narave in strukture davčnega sistema.

31. V izjavi o umiku so soglasno navedle, da pritožbeni razlog umikajo deloma. Razlog delnega umika je bil, da je Komisija po izdaji teh spornih odločb izdala še nadaljnji odločbi, v katerih je predpise o davčnem dobropisu( ) in zmanjšanje davčne osnove( ) opredelila za državne pomoči. Zoper te odločbe potekajo pred Sodiščem prve stopnje štiri tožbe (med drugim je vložnik tožbe tudi Álava).( ) Pritožniki želijo z delnim umikom preprečiti, da bi Sodišče kršitev člena 87 ES v zvezi s programi državnih pomoči preučilo že ob obravnavanju pričujočih postopkov, ki zadevajo posamezne pomoči. Želijo, da bi Sodišče prve stopnje sporne davčne predpise presojalo v postopkih, ki neposredno zadevajo ta pravila.

32. Pritožniki pojasnjujejo, da vztrajajo pri pritožbenem razlogu le, kolikor se očita napačna uporaba člena 87 EG, čeprav v zgodnejšem stadiju, kot pri opredelitvi ukrepa za pomoč. Sodišče naj bi preizkusilo, ali spadajo ukrepi, kot so davčnopravna pravila, s katerimi se zasleduje cilje industrijske politike, sploh na področje uporabe člena 87 ES.

33. Sodišče prve stopnje je sicer ugotovilo, da te okoliščine ukrepom ne odvzemajo značaja pomoči. Vendar je argument vrednotilo z napačnega vidika, namreč v okviru pogojev za uporabo člena 87 ES. Prednostno vprašanje je, ali se pravo državnih pomoči pred sprejetjem predlogov Sveta „ECOFIN“ z dne 1. decembra 1997( ) in sporočila Komisije z dne 10. decembra 1998 o uporabi predpisov o državnih pomočeh za ukrepe na področju neposredne obdavčitve podjetij( ) sploh uporabi za tovrstne davčnopravne predpise.

34. Komisija in Rioja v stališčih o delnem umiku zastopata vidik, da so pritožniki prvotne argumente le preoblikovali. Poudarjata, da ni nujno, da Sodišče prve stopnje najprej odloči o kvalifikaciji programa pomoči. Pritožniki zasledujejo cilj, da bi se z odločitvijo o temeljnem vprašanju kar najdlje odlašalo. Sodišče naj o sporu meritorno odloči sedaj zato, da bi se njegovo pravno mnenje lahko upoštevalo v postopkih pred Sodiščem prve stopnje, ki so bili do odločitve Sodišča v predloženih zadevah prekinjeni.

2. Presoja

35. Navedbe tožečih strank glede njihovega delnega umika niso jasne, kar zlasti velja za dopolnilna pojasnila zastopnikov Álave, podana na ustni obravnavi. Kolikor je razvidno, pa vendarle ne izpodbijajo več ugotovitve Sodišča prve stopnje, da gre pri davčnem dobropisu in zmanjšanju davčne osnove za selektivne ukrepe ter s tem za ukrepe v korist določenih podjetij in proizvodnji posameznega blaga v smislu člena 87(1) ES, ki jih narava in struktura davčnega sistema ne upravičujeta.

36. Zastopnik Álave je sicer na ustnih obravnavah vsakokrat opozoril na sestavek v pritožbi, ki spada v okvir navedb o selektivnem značaju ukrepov. Na teh mestih je poudarjeno, da je najmanjša investicija, ki je pogoj za priznanje davčnega dobropisa, objektivno merilo, ki je izraz določene ekonomsko-politične odločitve. Toda izjava o delnem umiku postavi ta argument v popolnoma nov kontekst. Zdaj naj bi dokazala, da davčnopravni predpisi, ki zasledujejo ekonomsko-politične cilje, že ab initio ne spadajo na področje uporabe člena 87 ES.

37. Volja tožečih strank, da v zadevnih postopkih vprašanja selektivnosti predpisov o pomoči ne načne več, pride do izraza v tem, da se sklicujejo na domnevno logične prednosti obravnave programa pomoči z vidika člena 87 ES v postopkih pred Sodiščem prve stopnje, ki se nanje neposredno nanašajo.

38. Sodišče je vezano na voljo strank in v predloženih zadevah ne more več presojati, ali je pri opredelitvi ukrepov kot selektivnih iz Odločbe Komisije in sodb Sodišča prve stopnje podana napačna uporaba prava.

39. Z vidika ekonomičnosti postopka se zdi obžalovanja vredno, da to pravno vprašanje ne bo rešeno že zdaj, ko se njegova rešitev pričakuje v številnih postopkih pred Sodiščem prve stopnje. Vendar pa procesno pravo Sodišču ne daje nobene diskrecije pri dovolitvi umika pritožbenega razloga. Nasprotno, na podlagi člena 118 v zvezi s členom 78 Poslovnika ima umik pritožbe (v celoti) avtomatično za posledico izbris zadeve. Iz ustrezne uporabe tega pravila pri delnem umiku izhaja, da Sodišče o umaknjenem delu ne sme več odločati. Ne nazadnje je to izraz načela dispozitivnosti.

40. Kot nakazuje Komisija, velja le v dopolnitev opozoriti na to, da v postopku s to spremembo ne bo prišlo do zavlačevanja pri izvajanju prava Skupnosti s področja državnih pomoči. Če nobeden izmed preostalih pritožbenih razlogov ne bo uspešen, bodo v teh zadevah izpodbijane Odločbe, če bo Sodišče v predloženih zadevah izreklo sodbo, izvršljive, kolikor jih Sodišče prve stopnje ni razglasilo za nično. V njih zajete pomoči morajo biti zato zagotovo vrnjene, tudi če bi se v drugih postopkih pred Sodiščem prve stopnje izkazalo, da uporabljeni davčni predpisi dejansko niso vsebovali pomoči.( ) Ker tožbe pred sodišči Skupnosti nimajo odložilnega učinka, morajo biti prav vse odločbe, v katerih je Komisija odredila vračilo pomoči, kljub vložitvi tožbe, izvršene nemudoma, razen če je bila odložitev izvršitve sodno odrejena.

41. Pojasniti je treba še, ali je bil del tega tožbenega razloga, pri katerem v skladu z izjavo o umiku vztrajajo tožeče stranke, že predmet postopka pred Sodiščem prve stopnje oziroma ali gre za nedopusten nov izpodbojni razlog.

42. V skladu z ustaljeno sodno prakso so namreč pristojnosti Sodišča v okviru postopka s pritožbo omejene na presojo pravne odločitve o navedbah na prvi stopnji.( ) Če bi stranka pred Sodiščem prvič navajala izpodbojni razlog ali sredstvo obrambe, ki ga pred Sodiščem prve stopnje ni navedla, bi lahko Sodišču v končni fazi predložila spor, ki je daljnosežnejši od tistega, o katerem je odločalo Sodišče prve stopnje.

43. Pritožniki so sicer že na prvi stopnji navedli, da gre pri spornih predpisih za določbe davčnega prava, ki so izraz ekonomsko-politične odločitve. V nadaljevanju so tožbe oprli na to, da so ukrepi glede na naravo in strukturo davčnega sistema vsekakor upravičeni.

44. Sodišče prve stopnje se v obeh izpodbijanih sodbah ukvarja z ekonomsko-političnimi razlogi, na katerih temeljijo predpisi Álave. Vendar te cilje, ustrezno z navedbami tožečih strank, vrednoti v okviru presoje selektivnosti predpisov (točka 51 sodbe Ramondín) oziroma upravičenosti z vidika narave in strukture davčnega sistema (točki 167 in 168 sodbe Demesa).

45. V nobenem izmed prvostopenjskih postopkov pa pritožniki niso zatrjevali, da so davčnopravni predpisi že izvzeti s področja uporabe prava državnih pomoči. Prav tako pred Sodiščem prve stopnje niso uveljavljali trditve, da se člen 87 ES za davčnopravne predpise uporablja šele z uveljavitvijo predlogov Sveta ECOFIN z dne 1. decembra 1997 in z objavo navedenega obvestila Komisije, temveč so to prvič storili šele v obrazložitvah delnega umika pritožbe.

46. Pritožniki tako pritožbe z izjavo o umiku ne omejujejo na določene, že predstavljene vidike razloga kršitve člena 87 ES. Nasprotno, pred Sodiščem navajajo nov izpodbojni razlog.

47. Pritožbeni razlog kršitve člena 87 ES v različici, v kakršni se je obdržal po izjavah o umiku, je zato treba zavreči kot nedopusten.

48. Zgolj v pomoč velja opozoriti, da pritožbeni razlog v zadevi ne bi bil odločilen tudi, če bi bil dopusten.

49. V skladu z ustaljeno sodno prakso pojem državnih pomoči na obsega samo pozitivnih dajatev, torej pomoči, temveč tudi ukrepe, ki v različnih oblikah zmanjšujejo bremena, ki bi jih podjetja običajno morala nositi. ( )

50. Zato takšne prednosti, ki jih dajejo države, niso vnaprej izvzete s področja uporabe določb o državnih pomočeh, ker jih gre pripisati področju ekonomske politike( ) oziroma davčni zakonodaji. Zlasti v sodbi Banco Exterior de España( ), izrečeni leta 1994, torej preden so bile podjetjema Demesa in Ramondín priznane davčne olajšave, je Sodišče nedvoumno izreklo, da so lahko v davčnopravnih predpisih zajete tudi državne pomoči.V tej sodbi navaja „da je ukrep, s katerim državni uradi določena podjetja oprostijo plačila dajatev, ki ni povezan s prenosom državnih sredstev, pa vendar prejemnike postavi v boljši položaj od drugih zavezancev, državna pomoč v smislu člena 92(1) Pogodbe o EGS [po spremembi postal člen 87 ES]“.

51. Za uporabo člena 87 ES pri izvajanju nacionalnih davčnih zakonov ni potreben noben nadaljnji akt Sveta ali Komisije. Dejstvo, da je Komisija najbrž šele z določenim trenutkom začela preverjati, ali davčne določbe predstavljajo kršitev člena 87 ES, še ne izključuje tega, da bi se v skladu s predpisi o državnih pomočeh presojale tudi davčne olajšave, priznane do tega trenutka.( )

B – Zloraba pooblastil

1. Dopustnost pritožbenega razloga

52. Ramondín pritožbo opira (zadeva C-186/02 P) na to, da Sodišče prve stopnje tožbenega razloga zlorabe pooblastil ni zavrglo zakonito. Ta pritožbeni razlog navaja Álava v zadevi C-187/02 P in tudi v zadevi C-188/02 P ter Sodišču prve stopnje v zvezi s tem očita pomanjkljivo utemeljitev sodb.

53. Pri tem je treba predhodno ugotoviti, da Álava teh očitkov v zadevi T-127/99 na prvi stopnji ni navedla, zaradi česar Sodišče prve stopnje v sodbi Demesa tega tudi ni obravnavalo. Iz tega sledi, da je treba ustrezni pritožbeni razlog v zadevi C-187/02 P, iz razlogov, predstavljenih v točki 42, zavreči kot nedopusten.

54. V zadevi T-92/00 je Álava, v nasprotju s trditvami Komisije, ustrezni tožbeni razlog navedla že v tožbi. Poleg tega je Ramondín tožbo (zadeva T-103/00) od vsega začetka opiral na tožbeni razlog zlorabe pooblastil, Sodišče prve stopnje pa je ta tožbeni razlog obravnavalo v sodbi Ramondín, potem ko je združilo obe zadevi. Álava lahko s pritožbo v zadevi C-188/02 P, ki je vložena zoper sodbo v združenih zadevah T-92/00 in T-103/00, posledično izpodbija ugotovitve Sodišča prve stopnje o tem tožbenem razlogu, ne da bi bil predmet spora v primerjavi s prvostopenjskim postopkom s tem razširjen.

2. Trditve strank

55. V zadevah C-186/02 P in C-188/02 P tožeče stranke navajajo, da Komisija dejansko ne namerava odpraviti izkrivljanja konkurence med podjetji. Nasprotno, uskladiti želi razlike med nacionalnimi davčnimi sistemi. Vendar pravna podlaga, in sicer členov 96 in 97 ES, ki je odločilna za področje uskladitve davkov, predvideva, akt Sveta, na izdajo katerega Svet ni pripravljen. Sodišče prve stopnje je v točki 85 sodbe Ramondín napačno ugotovilo, da tožeče stranke niso predstavile indicev za to, da naj bi Komisija z odločbo zasledovala nedopusten cilj. Le površno se je opredelilo do razlogov za zlorabo pooblasti, ki jih je navedla Álava.

56. Komisija, pri čemer jo podpira tudi Rioja, meni, da pritožniki niso navedli nobenih objektivnih indicev za to, da je Komisija svoja pooblastila uporabila za druge cilje in ne za navedene. Njihove teze temeljijo na špekulacijah. Prav tako ni razvidno, v kolikšni meri Odločba Komisije zasleduje uskladitev davčnih sistemov.

3. Presoja

57. Kot je Sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo v točki 84 sodbe Ramondín, gre za zlorabo pooblastil pri odločbi le, če se lahko na podlagi objektivnih, prepričljivih in skladnih indicev domneva, da je bila sprejeta za drugačne namene od navedenih.( )

58. Pritožniki tega pravnega stališča končno tudi ne izpodbijajo več. Menijo pa, da so kljub ugotovitvam Sodišča prve stopnje dejansko navedli ustrezne indice. Ali so bili na prvi stopnji kljub temu predstavljeni indici za obstoj zlorabe pooblastil, je vprašanje ugotavljanja dejstev, za presojo katerih pa Sodišče v skladu s členom 225 ES in členom 58(1) Statuta ni pristojno.( ) Posledično je treba ta del pritožbenega razloga zavrniti kot nedopustnega.

59. Álava poleg tega uveljavlja pomanjkanje obrazložitve sodbe Ramondín. Sodišče prve stopnje naj bi se le površno spustilo v obravnavanje razlogov, na katere se je med drugim sklicevala Komisija v Odločbi 93/337/EWG z dne 10. maja 1993 (v nadaljevanju: Odločba 93/337)( ) in v postopku v združenih zadevah C-400/97, C-401/97 in C-402/97.( )

60. Pa vendar je Sodišče prve stopnje zavrnitev tega argumenta zadostno obrazložilo v točki 87 sodbe Ramondín. Nadaljnje obrazložitve ni bilo dolžno podati že zato, ker motivi Komisije, na katere opozarja Álava, niso v neposredni zvezi z izdajo sporne Odločbe. Odločba 93/337 pa zadeva baskovske predpise o državnih pomočeh. Na te predpise se nanaša tudi postopek s predlogom za sprejetje predhodne odločbe v združenih zadevah C-400/97, C-401/97in C-402/97.

61. Iz tega sledi, da je treba pritožbeni razlog o napačni presoji zlorabe pooblastil v celoti zavrniti.

C – Varstvo zaupanja v pravo

62. Demesa v zadevi C-183/02 P Sodišču prve stopnje očita, da ni utemeljeno zavrnilo tožbenega razloga kršitve načela zaupanja v pravo. Sicer je seznanjena z ustaljeno sodno prakso, v skladu s katero se prejemnik pomoči ne more sklicevati na načelo legitimnih pričakovanj, če pomoč ni bila prijavljena Komisiji v skladu s členom 88 ES. Vendar je treba upoštevati, da celo skrben podjetnik ne bi mogel predvideti opredelitve davčnega dobropisa za državno pomoč. Po eni strani se to kaže v tem, kako sporno je vprašanje selektivnosti ukrepa. Po drugi strani pa je Komisija Odločbo 93/337 o baskovskih predpisih o državnih pomočeh( ) v prvi vrsti oprla na kršitev pravice do ustanavljanja in ne na kršitev člena 87 ES. Sicer pa Komisija v nadaljevanju ni reagirala, čeprav naj bi ji bili obravnavani davčni predpisi znani.

63. Komisija nasprotno meni, da naj bi obstajali številni namigi zato, da se sporne predpise opredeli za selektivne ukrepe. Tako naj bi bili za nezakonite državne pomoči označeni podobni predpisi v Odločbi 93/337. Domnevna nedejavnost naj pri neprijavljenih pomočeh ne bi bila pomembna.

64. Kot je pravilno ugotovilo Sodišče prve stopnje, se lahko prejemnik pomoči zanese na to, da je pomoč v skladu s predpisi le, če je odobrena ob upoštevanju postopka iz člena 88 ES.( )

65. Smisel obveznosti prijave pomoči, določene v členu 88(3) ES, je ravno v tem, da se odstrani morebitne dvome glede tega, ali je posamezni ukrep pomoč. Če država članica ne izpolni obveznosti prijave, se prejemnik pomoči zoper vračilo nezakonite pomoči ne more sklicevati na načelo zaupanja v pravo, ki temelji na tem, da si je napačno razlagal člen 87 ES.

66. Zaupanje, ki uživa zaščito, je podano le, če je lahko prejemnik pomoči na podlagi konkretnih dejstev ali izjav Komisije izhajal iz tega, da s strani državnega urada podeljena korist ni pomoč.( )

67. Ugotovitve Komisije v Odločbi 93/337 ne predstavljajo takih okoliščin. Prvič Odločba se neposredno ne nanaša na predpise, ki jih je izdala Álava. Drugič Komisija je v Odločbi prišla do sklepa, da baskovski prepisi vsebujejo pravila o državnih pomočeh v smislu člena 87 EG, kot je pravilno ugotovilo Sodišče prve stopnje v točki 237 sodbe Demesa.

68. Končno niti domnevna neaktivnost Komisije ne daje nikakršne podlage za legitimna pričakovanja. V tem pogledu zadostuje opozorilo, da so bili predpisi, upoštevni v tej zadevi, uvedeni šele z Normo Foral št. 22/1994 z dne 20. decembra 1994 (objavljeno 13. januarja 1995). Nanjo oprta Odločba Álave, s katero je družbi Demesa odobrila davčni dobropis, je bila izdana 21. oktobra 1997. Komisija je sporno Odločbo izdala 24. februarja 1999. Družba Demesa ni pojasnila, v katerem izmed teh obdobij naj bi bila Komisija, kljub vedenju o obstoju pomoči, predolgo ostala nedejavna.

69. Zato je pritožbeni razlog kršitve načela zaupanja v pravo treba zavrniti.

VI – Stroški

70. V skladu s členom 69(2) Poslovnika, ki se za postopek v zvezi s pritožbo uporablja na podlagi člena 118, se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker pritožniki s pritožbo niso uspeli, se jim naloži plačilo stroškov postopka.

71. V skladu s členom 69(4), tretji pododstavek, Poslovnika, ki se na podlagi člena 118 ravno tako uporabi za postopek v zvezi s pritožbo, lahko Sodišče odloči, da države članice in institucije, ki se kot intervenienti udeležijo postopka, nosijo svoje stroške. Na tej podlagi Baskija v zadevi C-187/02 P in Rioja v zadevah C-186/02 P in C-188/02 P nosita svoje stroške.

VII – Predlog

72. Sodišču predlagam, naj o pritožbah odloči tako:

– Zadeva Demesa proti Komisiji (C-183/02 P)

1. Pritožba se zavrne.

2. Družba Daewoo Electronics Manufacturing España SA nosi stroške postopka.

– Zadeva Ramondín SA in drugi proti Komisiji (C-186/02 P)

1. Pritožba se zavrne.

2. Družbi Ramondín SA in Ramondín Cápsulas SA nosita stroške postopka.

3. Comunidad Autónoma de la Rioja nosi svoje stroške.

– Zadeva Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava proti Komisiji (C-187/02 P)

1. Pritožba se zavrne.

2. Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava nosi stroške postopka.

3. Comunidad Autónoma del País Vasco nosi svoje stroške.

– Zadeva Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava proti Komisiji (C-188/02 P)

1. Pritožba se zavrne.

2. Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava nosi stroške postopka.

3. Comunidad Autónoma de La Rioja nosi svoje stroške.