ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

V uvodnih izjavah 1, 3, 5, 8, 15, od 17 do 18a in 45 Uredbe št. 883/2004 je navedeno: „(1) Pravila za koordinacijo nacionalnih sistemov socialne varnosti spadajo v okvir prostega gibanja oseb in morajo prispevati k izboljšanju njihovega življenjskega standarda in pogojev za zaposlitev. […] (3) Uredba Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v [Uniji,] je bila večkrat spremenjena in posodobljena, da bi upoštevali ne samo razvoj na ravni [Unije], vključno s sodbami Sodišča, ampak tudi spremembe zakonodaje na nacionalni ravni. Ti dejavniki so prispevali k temu, da so postala koordinacijska pravila [Unije] zapletena in zamudna. Zamenjava teh pravil, ob njihovi posodobitvi in poenostavitvi, je torej bistvenega pomena za doseganje cilja prostega gibanja oseb. […] (5) V okviru te koordinacije je v [Uniji] zadevnim osebam treba zajamčiti enako obravnavanje v različnih nacionalnih zakonodajah. […] (8) Splošno načelo enakega obravnavanja je zlasti pomembno za delavce, ki ne prebivajo stalno v državi članici svoje zaposlitve, vključno z obmejnimi delavci. […] (15) Za osebe, ki se gibljejo v [Uniji], mora veljati sistem socialne varnosti ene same države članice, da bi se preprečilo prekrivanje [kopičenje] določb nacionalnih zakonodaj, ki se uporabljajo, in zaplete, ki lahko iz tega izhajajo. […] (17) Vsem osebam, ki delajo na ozemlju ene države članice, je treba čimbolj učinkovito zagotoviti enako obravnavanje, zato je primerno določiti kot zakonodajo, ki se uporablja, zakonodajo tiste države članice, v kateri oseba opravlja dejavnost zaposlene ali samozaposlene osebe. (18) V posebnih okoliščinah, ki upravičujejo drugačna merila, je mogoče odstopati od tega splošnega pravila. (18a) Načelo enotne veljavne zakonodaje je zelo pomembno in bi ga bilo treba okrepiti. […] (45) Države članice ne morejo zadovoljivo doseči cilja predlaganih ukrepov, to je koordinacije ukrepov za zagotovitev učinkovitega uresničevanja pravice do prostega gibanja oseb, in ga je zaradi obsega in učinkov ukrepov torej laže doseči na ravni Skupnosti, [zato] Skupnost lahko sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe. […]“
–

Direktive 2006/40/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. maja 2006 o emisijah iz klimatskih naprav v motornih vozilih in spremembi Direktive Sveta 70/156/EGS in členov 12 in 30 Direktive 2007/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. septembra 2007 o vzpostavitvi okvira za odobritev motornih vozil, njihovih priklopnikov ter sistemov, sestavnih delov in samostojnih tehničnih enot, namenjenih za taka vozila (Okvirna direktiva), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) št. 371/2010 z dne 16. aprila 2010, ker v roku, določenem v obrazloženem mnenju, ni sprejela potrebnih ukrepov za vzpostavitev skladnosti 133.713 vozil tipov 246, 176 in 117, ki jih je družba Daimler AG prodala od 1. januarja do 26. junija 2013, z njihovimi homologiranimi tipi, saj niso bili opremljeni s hladilnim sredstvom R1234yf, ki je bilo prijavljeno za te homologirane tipe, temveč s hladilnim sredstvom, katerega potencial globalnega segrevanja je bil višji od 150, kar je kršitev praga, določenega v členu 5(4) Direktive 2006/40, in
47

Namreč, kakor je v bistvu navedel tudi generalni pravobranilec v točkah 57, 59, 67 in 68 sklepnih predlogov, sodna praksa, na katero je bilo opozorjeno v točkah 43 in 45 te sodbe in ki je bila razvita v posebnem okviru državnih pomoči, je samo poseben izraz pravnega merila, upoštevnega za presojo posamičnega nanašanja v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU, ki izhaja iz sodbe z dne 15. julija 1963, Plaumann/Komisija (25/62, EU:C:1963:17). V skladu s to sodbo se na tožečo stranko odločba, naslovljena na drugo osebo, posamično nanaša, kadar ta odločba nanjo vpliva zaradi nekaterih njenih posebnih značilnosti ali dejanskega položaja, zaradi katerega se razlikuje od vseh drugih oseb (glej tudi, na področju državnih pomoči, sodbi z dne 19. oktobra 2000, Italija in Sardegna Lines/Komisija, C‑15/98 in C‑105/99, EU:C:2000:570, točka 32, in z dne 9. junija 2011, Comitato Venezia vuole vivere in drugi/Komisija, C‑71/09 P, C‑73/09 P in C‑76/09 P, EU:C:2011:368, točka 52, ter na drugih področjih sodbi z dne 17. januarja 1985, Piraiki-Patraiki in drugi/Komisija, 11/82, EU:C:1985:18, točke 11, 19 in 31, in z dne 13. marca 2018, European Union Copper Task Force/Komisija, C‑384/16 P, EU:C:2018:176, točka 93).
Tako so dejanski prejemniki posamičnih pomoči, dodeljenih iz naslova sheme pomoči, za katere je Komisija odredila vračilo, iz tega razloga posamično prizadeti v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU. Obveznost izterjave, ki je naložena s sklepom Komisije o shemi pomoči, namreč dovolj individualizira vse upravičence iz zadevne sheme, ker so od sprejetja tega sklepa dalje izpostavljeni tveganju, da bo treba ugodnosti, ki so jih prejeli, vrniti, in so zato prizadeti v svojem pravnem položaju (glej v tem smislu sodbi z dne 9. junija 2011, Comitato Venezia vuole vivere in drugi/Komisija, C‑71/09 P, C‑73/09 P in C‑76/09 P, EU:C:2011:368, točki 53 in 56, in z dne 21. decembra 2011, A2A/Komisija, C‑320/09 P, neobjavljena, EU:C:2011:858, točki 58 in 59).
4

Člen 24 te uredbe, naslovljen „Podrobna pravila o znižanjih in izključitvah v primeru neupoštevanja pravil o navzkrižni skladnosti“, določa: „1. Podrobna pravila za znižanja in izključitve iz člena 23 se določijo po postopku iz člena 141(2). V tej zvezi se upoštevajo resnost, obseg, trajnost in ponavljanje ugotovljenega neupoštevanja, pa tudi merila iz odstavkov 2, 3 in 4 tega člena. 2. Če gre za malomarnost, odstotek znižanja ne sme presegati 5 %, v primeru ponavljajočega se neupoštevanja pa 15 %. […] 3. Če gre za namerno povzročeno neupoštevanje, odstotek znižanja načeloma ne sme biti manjši od 20 % in se lahko povzpne do popolne izključitve iz ene ali več shem pomoči ter se uporablja eno ali več koledarskih let. 4. V vsakem primeru skupni znesek znižanj in izključitev za eno koledarsko leto ne sme biti višji od skupnega zneska iz člena 23(1).“
50

Tretjič, poudariti je treba, da morajo načelo pravne varnosti spoštovati institucije Evropske unije in prav tako države članice pri izvrševanju pooblastil, ki so jim podeljena z direktivami Unije (glej v tem smislu sodbo z dne 9. julija 2015, Salomie in Oltean, C‑183/14, EU:C:2015:454, točka 30 in navedena sodna praksa).
4

Člen 10 sporazuma EU-ZDA, naslovljen „Zaprosila za izročitev ali predajo iz več držav“, določa: „1. Če zaprošena država prejme prošnje za izročitev iste osebe iz države prosilke in od katere koli druge države ali držav, zaradi istega ali različnih kaznivih dejanj, izvršilna oblast zaprošene države odloči, ali bo osebo izročila, in določi, kateri državi jo bo izročila. 2. Če zaprošena država prejme zaprosilo za izročitev iz Združenih držav Amerike in zaprosilo za predajo na podlagi evropskega pripornega naloga za isto osebo, zaradi istega ali različnih kaznivih dejanj, pristojni organ zaprošene države članice odloči, ali bo osebo izročil, in določi, kateri državi jo bo izročil. V ta namen je pristojni organ izvršilni organ zaprošene države članice, če na podlagi dvostranske pogodbe o izročitvi, ki velja med Združenimi državami in državo članico, o več zaprosilih odloča ta organ; če v dvostranski pogodbi o izročitvi ni tako predvideno, pristojni organ imenuje država članica v skladu s členom 19. 3. Pri odločanju na podlagi odstavkov 1 in 2 zaprošena država upošteva vse dejavnike, med drugim tudi dejavnike, ki so določeni v veljavni pogodbi o izročitvi, in če še niso določeni, naslednje dejavnike: (a) ali so zaprosila izdana v skladu s pogodbo; (b) kraje, kjer so bila storjena kazniva dejanja; (c) ustrezne interese držav prosilk; (d) težo kaznivih dejanj; (e) državljanstvo žrtve; (f) možnost kasnejše izročitve med državami prosilkami; in (g) čas prejema prošenj držav prosilk.“
Člen 36 decreto legislativo n. 165 – Norme generali sull’ordinamento del Lavoro alle dipendenze delle amministrazioni pubbliche (zakonska uredba št. 165 o splošnih pravilih organizacije dela v javni upravi) z dne 30. marca 2001 (redni dodatek h GURI št. 106 z dne 9. maja 2001, v nadaljevanju: zakonska uredba št. 165/2001) določa:

„1. Javne uprave zaposlujejo za svoje običajne potrebe izključno na podlagi pogodb o zaposlitvi za nedoločen čas […].

2. Javne uprave lahko zaradi izključno začasnih in izjemnih potreb uporabijo prilagodljive pogodbene oblike za zaposlitev in delo osebja, ki jih določata civilni zakonik in zakon o delovnih razmerjih v podjetjih, ob spoštovanju veljavnih postopkov zaposlovanja […]

[…]

5. Če javne uprave kršijo prisilne določbe na področju zaposlovanja in dela delavcev, to nikakor ne more imeti za posledico nastanka delovnega razmerja za nedoločen čas pri teh javnih upravah, ne glede na odgovornost in sankcije, ki lahko temu sledijo. Zadevni delavec ima pravico do povrnitve škode, ki je nastala z opravljanjem dela v nasprotju z obveznimi določbami. Uprave morajo zneske, plačane v ta namen, izterjati od odgovornih vodilnih oseb, če je kršitev namerna ali če je posledica hude malomarnosti. Vodilne osebe, ki s svojim ravnanjem kršijo določbe tega člena, so prav tako odgovorne v smislu člena 21 te uredbe. Te kršitve se upoštevajo pri oceni dela vodilnih oseb, in sicer na podlagi člena 5 zakonske uredbe št. 286 z dne 30. julija 1999.

[…]

5c. Pogodbe o zaposlitvi za določen čas, ki kršijo ta člen, so nične in povzročijo odgovornost uprave. Vodilne osebe, ki s svojim ravnanjem kršijo določbe tega člena, so prav tako odgovorne v smislu člena 21. Vodilni osebi, odgovorni za nepravilnost pri uporabi prožnega dela, ni mogoče dodeliti nobene nagrade […] za delovno uspešnost“.
6

Člen 15 navedenega zakona določa: „1. Če ima davčni zavezanec (matična družba) s pravnega in ekonomskega vidika v lasti vsaj 95‑odstotni delež v vplačanem nominalnem kapitalu drugega davčnega zavezanca (hčerinska družba), se na predlog obeh davčnih zavezancev davek obračuna, kot da bi šlo za enega davčnega zavezanca, to je, kot da so dejavnosti in premoženje hčerinske družbe del dejavnosti in premoženja matične družbe. Davek se obračuna pri matični družbi. V tem primeru se šteje, da sta davčna zavezanca en enotni davčni subjekt. V enotnem davčnem subjektu je lahko več hčerinskih družb. 2. Z imetništvom iz odstavka 1 se razume tudi neposredno imetništvo deležev, če jih imajo neposredno eden ali več davčnih zavezancev, ki so del enotnega davčnega subjekta. 3. Odstavek 1 se uporabi zgolj, kadar: […] c. imata oba davčna zavezanca sedež na Nizozemskem […]“.
14

Člen 24 zakonika o DDV, ki je naslovljen „Popravek odbitkov pri osnovnih sredstvih“, v odstavkih 2, 3, 5 in 6 določa: „2 – Prav tako se vsako leto popravijo odbitki glede naložbenih izdatkov za nepremičnine, če obstaja razlika, pozitivna ali negativna, ki je enaka ali višja od petih odstotnih točk med končnim odstotkom iz prejšnjega člena, ki se uporabi v letu, v katerem je nepremičnina zasedena, in za vsako od naslednjih 19 koledarskih let, in tistim, ki je bil določen v letu pridobitve ali dokončanja gradenj. 3 – Za popravke odbitkov v zvezi z naložbami v osnovna sredstva, na katere se nanašajo prejšnji odstavki, je treba ravnati, kot sledi: (a) na koncu leta, v katerem se je začela raba nepremičnine oziroma je bila nepremičnina zasedena, in v vsakem od naslednjih 4 ali 19 koledarskih letih, odvisno od primera, je treba izračunati znesek odbitka, ki bi se uporabil, če bi bil nakup izveden oziroma bi bila gradnja nepremičnine zaključena v zadevnem letu, v skladu s končnim odstotkom tega leta; (b) tako dobljeni znesek se odšteje od odbitka, izvedenega v letu, v katerem je prišlo do nakupa, oziroma od vsote odbitkov, izvedenih do leta, v katerem so bila dela na nepremičninah zaključena; (c) pozitivno ali negativno razliko se deli s 5 ali 20, odvisno od primera, tako dobljeni rezultat pa ustreza znesku, ki ga je treba plačati, oziroma dodatnemu odbitku, ki ga je treba izvesti med zadevnim letom. […] 5 – V primeru prenosa osnovnih sredstev med obdobjem popravkov se popravek za navedeno preostalo obdobje izvede samo enkrat, pri tem pa se šteje, da se ta sredstva uporabljajo izključno za v celoti obdavčeno dejavnost v letu, v katerem je bil izveden prenos, in v preostalih letih do izteka obdobja popravka. Vendar če je prenos v skladu s členom 9, točka 30 ali 32, oproščen, se šteje, da se sredstva uporabljajo za neobdavčeno dejavnost, in je treba v prvem primeru izvesti ustrezen popravek. 6 – Popravek, določen v prejšnjem odstavku, se prav tako izvede – pri čemer se šteje, da se sredstva uporabljajo za neobdavčeno transakcijo – v primeru nepremičnin, za katere je davčni zavezanec prvotno imel pravico do celotnega ali delnega odbitka davka na zadevno gradnjo, nakup in ostale stroške vlaganja v zvezi z nepremičninami, če: (a) je davčni zavezanec zaradi spremembe dejavnosti ali zakonske zahteve prešel na opravljanje izključno oproščenih transakcij brez pravice do odbitka; (b) je davčni zavezanec prešel na opravljanje izključno oproščenih transakcij brez pravice do odbitka na podlagi določb člena 12(3) ter člena 55(3) in (4); (c) je nepremičnina postala predmet najema, ki je oproščen v skladu s členom 9, točka 29.“
1

Evropska komisija s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Helenska republika s tem, da je sprejela in ohranila v veljavi zakonodajo, ki dovoljuje prodajo neobdavčenih naftnih derivatov na bencinskih črpalkah družbe Katastimata Aforologiton Eidon AE (v nadaljevanju: KAE) na mejnih prehodih Kipoi Evrou (Grčija), Kakavia (Grčija) in Evzonoi (Grčija), ki so vsi v regijah, ki mejijo na tretje države, in sicer na Republiko Turčijo, Republiko Albanijo in Nekdanjo jugoslovansko republiko Makedonijo, ni izpolnila svojih obveznosti na podlagi člena 7(1) Direktive Sveta 2008/118/ES z dne 16. decembra 2008 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12/EGS (UL 2009, L 9, str. 12).
14

Gesetz über das Verfahren in Familiensachen und in den Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit (zakon o postopku v družinskih in nepravdnih zadevah, v nadaljevanju: FamFG) v členu 107, naslovljenem „Priznanje tujih odločb v zakonskih sporih“, določa: (1) Odločbe, izdane v tujini, s katerimi se zakonska zveza razveljavi, ugotovi za neveljavno […] ali razveže […], se priznajo le, če deželni pravosodni organ ugotovi, da so pogoji za priznanje izpolnjeni. Če je odločbo sprejelo sodišče ali organ države, katere državljanstvo imata zakonca na dan izdaje odločbe, priznanje ni odvisno od ugotovitve deželnega pravosodnega organa. (2) Pristojen je pravosodni organ dežele, v kateri ima eden od zakoncev svoje običajno prebivališče. […] (3) Deželne vlade lahko pristojnosti, ki so s temi določbami podeljene deželnim pravosodnim organom, z uredbo prenesejo na enega ali več predsednikov višjega deželnega sodišča […]. (4) Odločba se sprejme na zahtevo. Zahtevo lahko vloži vsaka oseba, ki izkaže pravni interes za priznanje. (5) Če deželni pravosodni organ zahtevo zavrne, lahko vlagatelj zahteve od višjega deželnega sodišča zahteva, naj odloči. (6) Če deželni pravosodni organ ugotovi, da so pogoji za priznanje izpolnjeni, lahko zakonec, ki ni vložil zahteve, višje deželno sodišče zaprosi za sprejetje odločbe. Odločba deželnega pravosodnega organa začne učinkovati z njeno vročitvijo vlagatelju zahteve. Vendar lahko deželni pravosodni organ v svoji odločbi odloči, da ta začne učinkovati šele ob poteku roka, ki je v njej določen. (7) Pristojen je civilni senat višjega deželnega sodišča, na območju katerega ima deželni pravosodni organ sedež. Zahteva za izdajo sodne odločbe nima suspenzivnega učinka. Za postopek se smiselno uporabljata oddelka 4 in 5 ter člena 14(1) in (2) ter 48(2). (8) Zgornje določbe se uporabljajo smiselno, če se zahteva ugotovitev, da pogoji za priznanje niso izpolnjeni. (9) Ugotovitev, ali so pogoji za priznanje izpolnjeni ali ne, veže sodišča in upravne organe. […]“
56

Kot je generalni pravobranilec navedel v točkah od 69 do 73 sklepnih predlogov, ker družba Binca posebnih trditev glede člena 1, točki 3 in 5, sporne uredbe, s katerima sta bila v člen 25k izvedbene uredbe dodana točka (e) odstavka 1 in odstavek 5, ni navedla v tožbi, jih ni mogoče upoštevati zaradi preveritve, ali je družba Binca imela pravni interes, da je zahtevala razglasitev ničnosti sporne uredbe. Iz določbe člena 21 Statuta Sodišča Evropske unije in člena 44(1) Poslovnika Splošnega sodišča z dne 2. maja 1991 (postal člen 76 Poslovnika Splošnega sodišča z dne 23. aprila 2015) je namreč razvidno, da mora tožba med drugim vsebovati predmet spora in povzetek navedenih razlogov.
28

V skladu s prav tako ustaljeno sodno prakso člen 267 PDEU nacionalnim sodiščem daje najširšo možnost za začetek postopka pri Sodišču, če ugotovijo, da so se v zadevi, o kateri odločajo, pokazala vprašanja, ki zahtevajo razlago ali presojo veljavnosti določb prava Unije, ki so potrebne za rešitev spora, o katerem odločajo. Poleg tega lahko nacionalna sodišča to možnost uporabijo, kadar koli to v okviru postopka ocenijo za primerno (sodba z dne 5. julija 2016, Ognyanov, C‑614/14, EU:C:2016:514, točka 17 in navedena sodna praksa).
6

Člen 57, ki je v tem naslovu III, določa: „1. Če je kršitelj tujec in izvrši ravnanja, ki so opredeljena kot zelo huda ali huda v smislu člena 53(1)(a), (b), (c), (d) in (f) tega zakona, je mogoče ob upoštevanju načela sorazmernosti po izvedbi ustreznega upravnega postopka z obrazloženo odločbo, v kateri se pretehta dejstva, iz katerih sestoji kršitev, namesto globe odrediti izgon tujca s španskega ozemlja. 2. Razlog za izgon po izvedbi ustreznega upravnega postopka je podan tudi, če je bil tujec v Španiji ali drugje obsojen zaradi naklepnega ravnanja, ki v Španiji pomeni kaznivo dejanje, ki se kaznuje z zaporom najmanj enega leta, razen če je obsodba izbrisana iz kazenske evidence. 3. Kazni izgona in globe nikakor ni dovoljeno izreči skupaj. 4. Izgon vedno povzroči odpoved dovoljenja za zakonito prebivanje v Španiji in ustavitev postopka, katerega predmet je bilo dovoljenje za prebivanje ali delo tujca, ki se ga izžene, v Španiji. Vendar je mogoče izgon preklicati v primerih, določenih s predpisi. […] 5. Razen če je storjeno kaznivo ravnanje tisto, ki je določeno v členu 54(1)(a), ali pomeni, da je v roku enega leta storjeno istovrstno kaznivo ravnanje, za katero je zagrožena kazen izgona, se sankcije izgona ne sme naložiti tujcem, ki so v enem od spodaj navedenih položajev: […] (b) Rezidenti za daljši čas. Pred sprejetjem odločbe o izgonu rezidenta za daljši čas je treba upoštevati dolžino njegovega prebivanja v Španiji in ustvarjene vezi, njegovo starost, posledice zanj in za njegove družinske člane ter povezanost z državo, kamor bo izgnan. […]“
41

Spomniti je treba, da glede na pojasnjevalne opombe HS k tarifni številki 6212 k tej tarifni številki spada blago, ki je namenjeno opori določenega dela telesa ali držanju različnih oblačil pri nošenju, in deli tega blaga in da je to blago lahko izdelano iz različnih tekstilnih materialov, tudi elastičnih, vključno s pletenimi in kvačkanimi.
13

Člen 34 Direktive 2005/36, naslovljen „Osnovno zobozdravstveno usposabljanje“, določa: „1. Za sprejem v osnovno zobozdravstveno usposabljanje se zahteva diploma ali spričevalo, ki omogoča dostop do zadevnih študijev na univerzah ali visokošolskih ustanovah, ki jim je priznan enakovreden status, v državi članici. […] 3. Osnovno zobozdravstveno usposabljanje mora zagotoviti, da oseba pridobi naslednja znanja in veščine: (a) primerno poznavanje ved, na katerih temelji zobozdravstvo, in dobro razumevanje znanstvenih metod, vključno z načeli o merjenju bioloških funkcij, presojo znanstveno dokazanih dejstev in analizo podatkov; (b) primerno poznavanje organizma, fiziologije in obnašanja zdravih in bolnih oseb kako[r] tudi vpliva naravnega in družbenega okolja na zdravstveno stanje človeka, če ti dejavniki vplivajo na zobozdravstvo; (c) primerno poznavanje zgradbe in delovanja zdravega in bolnega zobovja, ustne votline, čeljusti in s tem povezanih tkiv ter njihove povezanosti s splošnim zdravstvenim stanjem in fizično in socialno dobrobit[jo] pacienta; (d) primerno poznavanje kliničnih panog in metod, ki zobozdravniku dajejo razumljivo sliko o nepravilnostih, poškodbah in boleznih zobovja, ustne votline, čeljusti in s tem povezanih tkiv ter poznavanje preventivnega, diagnostičnega in terapevtskega zobozdravstva; (e) ustrezne klinične izkušnje pod primernim nadzorom. To usposabljanje mora zagotoviti strokovna znanja, potrebna za izvajanje vseh dejavnosti, ki vključujejo preventivo, diagnostiko in zdravljenje nepravilnosti in bolezni zobovja, ustne votline, čeljusti in s tem povezanih tkiv.“
4

Člen 5(1)(c) te uredbe določa: „1. V primeru odpovedi leta: […] (c) imajo zadevni potniki pravico do odškodnine, ki jim jo mora plačati dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 7, razen če: (i) so o odpovedi obveščeni najmanj dva tedna pred odhodom po voznem redu; ali (ii) so o odpovedi obveščeni dva tedna do sedem dni pred odhodom po voznem redu in jim je ponujena sprememba poti, ki jim zagotavlja odhod največ dve uri pred odhodom po voznem redu in prihod v njihov končni namembni kraj manj kot štiri ure po prihodu po voznem redu; ali (iii) so o odpovedi obveščeni manj kot sedem dni pred odhodom po voznem redu in jim je ponujena sprememba poti, ki jim zagotavlja odhod največ eno uro pred odhodom po voznem redu in prihod v njihov končni namembni kraj manj kot dve uri po prihodu po voznem redu.“
32

V teh okoliščinah je Cour d’appel de Mons (pritožbeno sodišče v Monsu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali ob upoštevanju: – zahtev po predvidljivosti rešitev in pravni varnosti, na katerih je temeljilo sprejetje pravil v zvezi s sodno pristojnostjo in izvrševanjem odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, ki so bila določena [s Konvencijo z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, kakor je bila spremenjena s kasnejšimi konvencijami o pristopu novih držav članic k tej konvenciji] in z Uredbo [Bruselj I] (glej med drugim sodbo z dne 19. julija 2012, Mahamdia (C‑154/11, EU:C:2012:491, točki 44 in 46), – posebnosti, povezanih s sektorjem evropske zračne navigacije, v okviru katerega navigacijsko osebje letalskih družb, katerih sedež je v kateri od držav Unije, dnevno preletava ozemlje Evropske unije iz domače baze, ki je lahko, tako kot v obravnavanem primeru, v drugi državi Unije, – posebnosti tega spora, kakor so opisane v obrazložitvi [predloga za sprejetje predhodne odločbe], – merila, ki izhaja iz pojma ‚domača baza‘ (kakor je opredeljen v Prilogi III k Uredbi št. 3922/91), uporabljenega v Uredbi št. 883/2004 za določitev zakonodaje s področja socialne varnosti, ki se uporablja za člane letalske posadke in kabinskega osebja od 28. junija 2012, – ugotovitve, izhajajoče iz sodne prakse Sodišča Evropske unije v skladu s sodbami, navedenimi v obrazložitvi tega [predloga za sprejetje predhodne odločbe]; pojma ‚kraj običajnega izpolnjevanja pogodbe o zaposlitvi‘, kakor je naveden v členu 19, točka 2, Uredbe [Bruselj I], ni mogoče razlagati tako, da bi ga bilo mogoče izenačiti s pojmom ‚domača baza‘, opredeljenim v Prilogi III k Uredbi [št. 3922/91] kot ‚kraj, ki ga za člana posadke določi operator, na katerem član posadke ponavadi začne in konča delovni čas ali vrsto delovnih časov in na katerem operator v običajnih okoliščinah ni odgovoren za nastanitev zadevnega člana posadke‘, in sicer da bi se določila država pogodbenica (in s tem njeno sodišče), na ozemlju katere delavci običajno opravljajo delo, če so ti delavci, zaposleni kot člani navigacijskega osebja, dodeljeni družbi, za katero velja pravo katere od držav Unije in ki opravlja mednarodni zračni prevoz potnikov na celotnem ozemlju Evropske unije, pod pogojem da je ta navezna okoliščina – izhajajoča iz ‚domače baze‘, razumljene kot ‚dejanski center delovnega razmerja‘, ker delavci v njej dosledno začenjajo svoj delovni dan in ga v njej končajo, saj tam organizirajo svoje vsakodnevno delo in za obdobje pogodbenih razmerij, v katerem so bili dodeljeni navedeni letalski družbi, dejansko stalno prebivajo v njeni bližini – tista, ki je najtesneje povezana z državo pogodbenico in hkrati zagotavlja najustreznejše varstvo najšibkejši stranki pogodbenega razmerja?“