ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Ali določbe Direktive Sveta 93/13/EGS o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (1), in zlasti uvodne izjave 12, 21 in 23 ter člen 6(1), člen 7(2) in člen 8 direktive nasprotujejo razlagi nacionalnih sodišč, v skladu s katero potrošnik v okviru ugovora zoper izvršbo – ki je na podlagi nacionalnega prava poseben ukrep, ki se lahko izvede pod določenimi omejujočimi pravili in pogoji – po začetku prisilne izvršbe zoper vlagateljico ugovora, zaradi tega, ker naj bi bila za to pravno sredstvo nedopustna, ne more uveljavljati ugotovitve o obstoju nedovoljenih pogojev v kreditni pogodbi, sklenjeni s prodajalcem ali ponudnikom – kreditna pogodba, ki je po zakonu izvršilni naslov, na podlagi katerega je bila zoper potrošnika uvedena izvršba – glede na ureditev nacionalne zakonodaje, ki določa ukrep splošnega prava, za katerega ne velja časovna omejitev, zoper katerega lahko potrošnik kadar koli vloži predlog za ugotovitev obstoja nedovoljenih pogojev in predlaga, da se mu odvzamejo polni učinki, ne da bi odločba v okviru tega postopka povzročila neposredne posledice na postopek prisilne izvršbe, če obstaja tveganje, da bo prisilna izvršba dokončana, preden bo sprejet sklep v okviru postopka splošnega prava?
Pritožba, ki sta jo Ryanair DAC, nekdanja Ryanair Ltd, in Airport Marketing Services Ltd vložili 1. marca 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (šesti razširjeni senat) z dne 13. decembra 2018 v zadevi T-111/15, Ryanair in Airport Marketing Services/Komisija

(Zadeva C-202/19 P)

(2019/C 164/35)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnici: Ryanair DAC, nekdanja Ryanair Ltd, Airport Marketing Services Ltd (zastopniki: E. Vahida, avocat, I.-G. Metaxas-Maranghidis, Δικηγόρος, G. Berrisch, Rechtsanwalt, B. Byrne, Solicitor)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

Pritožnici Sodišču predlagata, naj:

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča z dne 13. decembra 2018 v zadevi T-111/15 in

— za nične razglasi člene 1(2), 2(4), 3, 4 in 5 Sklepa Komisije (EU) 2015/1226 (1) z dne 23. julija 2014 o državni pomoči SA.33963 (2012/C) (ex 2012/NN) ali podredno zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču ter vsekakor

— Komisiji naloži plačilo stroškov pritožnic v tem pritožbenem postopku in v postopku v zadevi T-111/15 pred Splošnim sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnici trdita, da je izpodbijano sodbo treba razveljaviti iz teh razlogov.

Prvič, Splošno sodišče je napačno uporabilo člen 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in pravico pritožnic do obrambe pred Komisijo. Splošno sodišče je: neupravičeno razlikovalo med posebnimi pravicami v členu 41(2) Listine in splošno pravico do dobrega upravljanja iz člena 41 Listine; napačno ugotovilo, da se pravice iz člena 41(2) Listine ne uporabljajo za preiskave na področju državnih pomoči; napačno ugotovilo, da obstaja nasprotje med členom 41(1) in (2) Listine in členoma 107 in 108 PDEU, ter napačno ugotovilo, da bi se pritožnici lahko šteli le za vir informacij v preiskavi.

Drugič, Splošno sodišče je kršilo člen 107(1) PDEU, ker je napačno razlagalo pojem prednosti. Splošno sodišče je: neupravičeno ugotovilo, da ne obstaja hierarhija metodologij za uporabo preskusa udeleženca v tržnem gospodarstvu (v nadaljevanju: UTG) med primerjalno analizo in drugimi metodami; napačno ugotovilo, da je Komisija upravičeno izhajala iz primerjalne analize in zavrnila primerjalni dokaz, ki sta ga predložili pritožnici, ter napačno ugotovilo, da se Komisiji pri uporabi merila dodatne donosnosti ni treba prepričati, da pričakovani dodatni stroški in pričakovani dodatni prihodki iz neletalskih dejavnosti odražajo to, kako bi UTG upravljal letališče.

Tretjič, Splošno sodišče je storilo napako pri presoji odgovornosti države, ker: je navedlo, da ni treba pojasniti, ali je skupni upravljavec letališča „SMAC“ javno podjetje; ni uporabilo kazalnikov iz zadeve Stardust Marine za razlikovanje med avtonomijo in pripisom ter tega ni zadostno obrazložilo.

(1) Sklep Komisije (EU) 2015/1226 z dne 23. julija 2014 o državni pomoči SA.33963 (2012/C) (ex 2012/NN), ki jo je Francija izvedla za gospodarsko zbornico v Angoulêmu, skupino SNC-Lavalin, družbo Ryanair in družbo Airport Marketing Services (notificirano pod dokumentarno številko C(2014) 5080) (UL 2015, L 201, str. 48).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hof van beroep te Antwerpen (Belgija) 31. januarja 2019 – Belgische Staat, ki jo zastopa Minister van Werk, Economie en Consumenten, belast met Buitenlandse handel, Belgische Staat, ki jo zastopa Directeur-Generaal van de Algemene Directie Economische Inspectie, Directeur-Generaal van de Algemene Directie Economische Inspectie/Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV

(Zadeva C-73/19)

(2019/C 139/35)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Hof van beroep te Antwerpen

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožniki: Belgische Staat, ki jo zastopa Minister van Werk, Economie en Consumenten, belast met Buitenlandse handel, Belgische Staat, ki jo zastopa Directeur-Generaal van de Algemene Directie Economische Inspectie, Directeur-Generaal van de Algemene Directie Economische Inspectie

Nasprotne stranke v postopku s pritožbo: Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je spor na podlagi tožbe na podlagi člena 14 zakona z dne 30. julija 2013 o prodaji vstopnic za prireditve in na podlagi člena XVII.7 WER, s katero se predlaga ugotovitev in opustitev protipravnih tržnih in/ali poslovnih praks v razmerju do potrošnikov in ki jo je vložila belgijska država proti nizozemskim družbam, ki se z Nizozemske prek spletnih strani obračajo na pretežno belgijske stranke zaradi preprodaje vstopnic za prireditve v Belgiji, civilna ali gospodarska zadeva v smislu člena 1(1) Uredbe (EU) št. 1215/2012 z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (1) ter ali je mogoče, da sodna odločba, izdana v takem sporu, zato spada na področje uporabe te uredbe?

(1) Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL L 351, 2012 str.1).
Tožba, vložena 25. januarja 2019 – Evropska komisija/Portugalska republika

(Zadeva C-49/19)

(2019/C 112/34)

Jezik postopka: portugalščina

Stranki*e

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: P. Costa de Oliveira in L. Nicolae, agenta)

Tožena stranka: Portugalska republika

Predlog tožeče stranke

Tožeča stranka Sodišču predlaga:

— naj ugotovi, da Portugalska republika s tem, da je uvedla izredni prispevek za delitev neto stroškov obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve od leta 2007 dokler operater ali operaterji, ki se določijo v skladu s členom 99(3) zakona št. 5/2004, ne začnejo zagotavljati univerzalne storitve, kot določata člena 17 in 18 zakona št. 35/2012 o kompenzacijskem skladu, ni izpolnila obveznosti iz člena 13(3) in Priloge IV, del B, Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah), (1)

— Portugalski republiki naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Člen 13(3) v povezavi s Prilogo IV, del B, Direktive o univerzalni storitvi določa, da se morajo pri mehanizmu delitve neto stroškov obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve, ki jo izvajajo operaterji elektronskih komunikacijskih omrežji in storitev, upoštevati načela transparentnosti, čim manjšega izkrivljanja trga, prepovedi diskriminacije in sorazmernosti.

Portugalski zakon št. 35/2012 vzpostavlja kompenzacijski sklad za univerzalno storitev elektronskih komunikacij, ki je namenjen financiranju neto stroškov, ki nastanejo zaradi zagotavljanja obveznosti univerzalne storitve, in zagotavljanju delitve teh stroškov med podjetji, ki morajo plačevati prispevke.

Člen 6 tega zakona določa, je kompenzacijski sklad namenjen financiranju neto stroškov univerzalne storitve, ki so določeni v okviru izbirnih postopkov, na katere se nanaša člen 99(3) zakona št. 5/2004 z dne 10. februarja, in za katere ICP ANACOM odloči, da so prekomerni. Poleg tega je namenjen temu, da se z uvedbo izrednega prispevka, ki se nanaša na leta 2013, 2014 in 2015 in bremeni podjetja, ki so dolžna plačevati prispevke, financirajo neto stroški univerzalne storitve, dokler operater ali operaterji, ki se določijo v skladu z navedeno določbo, ne začnejo zagotavljati univerzalne storitve.

Komisija meni, da Portugalska republika z naložitvijo izrednega prispevka, namenjenega skritju stroškov univerzalne storitve, nastalih v obdobju pred sprejetjem zakona št. 35/2012, krši načela preglednosti, čim manjšega izkrivljanja trga, prepovedi diskriminacije in sorazmernosti, katerih spoštovanje se zahteva s členom 13(3) in Prilogo IV, del B, Direktive o univerzalni storitvi.

(1) Direktiva 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 367).
—

dokončno odloči o vprašanjih, ki so predmet te pritožbe, in tožbo PKK zavrne; in
C 112/34

Pritožba, ki jo je Prosegur Compañía de Seguridad, S.A. vložila 25. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 15. novembra 2018 v zadevi T-406/11, Prosegur Compañía de Seguridad/Komisija

(Zadeva C-55/19 P)

(2019/C 112/40)

Jezik postopka: španščina

Stranki

Pritožnica: Prosegur Compañía de Seguridad, S.A. (zastopniki: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, A. Lamadrid de Pablo, abogados)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga naj:

— sodbo Splošnega sodišča z dne 15. novembra 2018 razveljavi;

— ničnostni tožbi ugodi in izpodbijani sklep dokončno razglasi za ničen;

— Evropski komisiji naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Splošno sodišče je 15. novembra 2018 izreklo sodbo v zadevi Prosegur Compañía de Seguridad, S.A./Komisija, T-406/11, (1) zoper katero je vložena ta pritožba. S to sodbo je bila zavrnjena tožba pritožnice zoper sklep Evropske komisije z dne 12. januarja 2011 (2) o „finančnem dobrem imenu“, ki je urejen v členu 12(5) španskega zakona o davku od dohodkov pravnih oseb.

Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja en razlog, ki se nanaša na pravne napake v izpodbijani sodbi glede razlage člena 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije v povezavi s pojmom „selektivnost“.

V pritožbi je zlasti navedeno, da je v izpodbijani sodbi:

— napaka pri določitvi referenčnega sistema prvega dela analize selektivnosti;

— napaka pri določitvi cilja, ki je izhodišče za primerjavo različnih pravnih in dejanskih položajev v drugem delu analize selektivnosti;

— zato je v njej tudi napaka pri razdelitvi dokaznega bremena in uporabi načela sorazmernosti;

— podredno, je napaka storjena pri analizi glede domnevnega neobstoja dokazov vzročne zveze med nemožnostjo podjetji, da se združijo v tujini, in pridobitvijo deležev v tujini,

— podredno, je napaka storjena, ker je bila zavrnjena možnost izločitve ukrepa glede na odstotek nadzora.

— Poleg tega je v sodbi z ohranitvijo nepravilnega pravnega razlogovanja glede več navedenih točk obrazložitev sklepa nadomeščena z drugačno obrazložitvijo, ki je vsebovana v tej sodbi, s čimer so storjene dodatne pravne napake.

(1) Sodba z dne 15. novembra 2018, Prosegur Compañía de Seguridad/Komisija (T-406/11, neobjavljena, EU:T:2018:793).

(2) Sklep Komisije 2011/282/EU z dne 12. januarja 2011 o davčni amortizaciji finančnega dobrega imena (goodwill) za prevzeme tujih deležev št. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) Španije (UL 2011, L 135, str. 1).
—

Izpodbijano sodbo zaznamujejo protislovna sklepanja do te mere, da meni, da sta znaka enaka, na eni strani, kadar eden povzame drugega brez vsakršne spremembe ali dodatka, in, na drugi strani, da sta enaka tudi kadar so izvedene variacije brez spremembe razlikovalnega značaja (glej točke od 38 do 40 izpodbijane sodbe). Takšno razlogovanje je protislovno, saj se sam pojem „enakosti“ uporabi v primeru različnih pravnih in dejanskih položajev in se mu napačno pripisujeta dva različna pomena.
—

v nacionalno pravo ni prenesla člena 46(5) Direktive 2013/32 in je sprejela določbe, s katerimi se v položajih, ki ne spadajo na področje uporabe člena 46(6) te direktive, odstopa od splošnega pravila o samodejnem suspenzivnem učinku, ni izpolnila obveznosti iz členov 3 in 6, člena 24(3), člena 43, člena 46(5) in (6) Direktive 2013/32/EU, člena 2(h), členov 8, 9 in 11 Direktive 2013/33/EU ter člena 5, člena 6(1), člena 12(1) in člena 13(1) Direktive 2008/115/ES v povezavi s členi 6, 18 in 47 Listine o temeljnih pravicah.
2.

Ali je treba člene 56, 57 in 52 Pogodbe o delovanju Evropske unije, sodno prakso Sodišča Evropske unije s področja iger na srečo in stav, ki izhaja zlasti iz sodb Gambelli (C-243/01), Placanica (C-338/04), Costa in Cifone (združeni zadevi C-72/10 in C-77/10) ter Laezza (C-375/14), in s področja davčne diskriminacije, ki izhaja zlasti iz sodb Lindman (C-42/02), Komisija/Španija (C-C153/08) ter Bianco in Fabretti (združeni zadevi C-344/13 in C-367/13), ter načeli prava Unije v zvezi enakim obravnavanjem in prepovedjo diskriminacije, tudi z vidika sodbe Corte Costituzionale (ustavno sodišče) z dne 23. januarja 2018, razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, kakršna je italijanska, ki se obravnava v tem sporu in ki določa, da so za plačilo enotnega davka na stave in napovedne igre iz členov od 1 do 3 zakonske uredbe št. 504 z dne 23. decembra 1998, kakor so bili spremenjeni s členom 1(66)(b) zakona o stabilnosti za leto 2011, zavezani zgolj nacionalni posredniki pri prenosu igralnih podatkov za račun ponudnikov stav s sedežem v drugi državi članici Evropske unije, zlasti tisti, ki so podobni družbi Stanleybet Malta Ltd, ne pa tudi nacionalni posredniki pri prenosu igralnih podatkov za račun ponudnikov stav, ki so imetniki državne koncesije in opravljajo isto dejavnost?
1.

Ali členi od 184 do 187 Direktive o DDV iz leta 2006 (1) nasprotujejo nacionalnemu mehanizmu popravkov za investicijsko blago, s katerim je predvidena razporeditev popravka na več let, pri čemer se v letu prve uporabe – ki je tudi prvo leto popravka – prilagodi (popravi) celotni znesek začetnega odbitka za to investicijsko blago, če pri prvi uporabi blaga ta začetni odbitek očitno odstopa od odbitka, do katerega je davčni zavezanec upravičen glede na dejansko uporabo investicijskega blaga?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Kassel Zweigstelle Hofgeismar (Nemčija) 27. aprila 2018 – Petra Breyer, Heiko Breyer/Sundair GmbH

(Zadeva C-292/18)

(2019/C 93/25)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Amtsgericht Kassel Zweigstelle Hofgeismar

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Petra Breyer, Heiko Breyer

Tožena stranka: Sundair GmbH

Sodišče je s sklepom z dne 6. decembra 2018 sklenilo:

Člen 3(5) Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 v povezavi z njenim členom 2(a) je treba razlagati tako, da podjetje, kakršno je to iz postopka v glavni stvari, ki je zaprosilo za izdajo operativne licence, vendar mu ta do datumov, predvidenih za izvedbo nameravanih letov, še ni bila izdana, ne more biti zajeto z navedeno uredbo, tako da zadevni potniki nimajo pravice do odškodnine na podlagi člena 5(1)(c) in člena 7(1) te uredbe.
C 93/29

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Rechtbank Amsterdam (Nizozemska) 3. decembra 2018 – A, B/C

(Zadeva C-750/18)

(2019/C 93/38)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Rechtbank Amsterdam

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: A, B

Tožena stranka: C

Vprašanje za predhodno odločanje

Kako je treba razlagati Direktivo 93/13 (1) in zlasti v njej vsebovano načelo kumulativnega učinka pri presoji, ali je nadomestilo škode, ki se naloži potrošniku, ki ne izpolni obveznosti (v nadaljevanju: pogodbena kazen), nesorazmerno visoko v smislu točke 1(e) Priloge k Direktivi, v primeru, v katerem so klavzule o pogodbeni kazni določene za kršitve različne vrste, za katere glede na njihovo naravo ni nujno, da nastopijo skupaj, in ki v konkretnem primeru tudi dejansko niso?

(1) Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288).
C 82/10

Pritožba, ki jo je Päivi Leino-Sandberg vložila 3. decembra 2018 zoper sklep Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 20. septembra 2018 v zadevi Leino-Sandberg/Parlament, T-421/17

(Zadeva C-761/18 P)

(2019/C 82/10)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnica: Päivi Leino-Sandberg (zastopnika: O. W. Brouwer, advocaat, S. Schubert, Rechtsanwalt)

Druga stranka v postopku: Evropski parlament

Predlog

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— sklep Splošnega sodišča z dne 20. septembra 2018 v zadevi C-421/17 razveljavi;

— uporabi pooblastilo iz drugega stavka člena 61(1) Statuta Sodišča in dokončno razsodi o sporu in

— Evropskemu parlamentu naloži plačilo stroškov postopka, vključno s stroški vseh intervenientov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvi pritožbeni razlog: v izpodbijanem sklepu je v delu, v katerem je ugotovljeno, da tožba nima več namena in da zato o njej ni treba odločiti, pravo uporabljeno napačno. Pritožnica navaja, da z izpodbijanim sklepom nepravilno ni uporabljen pravni test, vzpostavljen v zadevi ClientEarth/Komisija (C-57/16 P, EU:C:2018:660), po katerem bi bilo treba ugotoviti, da tožba še vedno ima namen, saj Evropski Parlament ni odpravil izpodbijanega sklepa,

Drugi pritožbeni razlog: v izpodbijanem sklepu je pravo uporabljeno napačno in vsebuje procesne napake v delu, v katerem je ugotovljeno, da ni več pravnega interesa za postopek. Pritožnica trdi, da je v izpodbijanem sklepu napačno uporabljen pravni test, ki je vzpostavljen v ustaljeni sodni praksi, vključno z zadevo C-57/16 P, po katerem bi bilo treba ugotoviti, da bo do nezakonitosti prišlo v prihodnosti ne glede na posebne okoliščine zadeve in da je zato pravni interes za začetek postopka še vedno obstajal.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal de commerce de Paris (Francija) 24. decembra 2018 – Trendsetteuse SARL/DCA SARL

(Zadeva C-828/18)

(2019/C 82/19)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Tribunal de commerce de Paris

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Trendsetteuse SARL

Tožena stranka: DCA SARL

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 1(2) Direktive Sveta 86/653/EGS z dne 18. decembra 1986 (1) razlagati tako, da samozaposleni posrednik, ki ne more spreminjati cen in pogodbenih pogojev naročitelja, ni pooblaščen za posredovanje v smislu tega člena in torej ne more imeti statusa trgovskega zastopnika v smislu navedene direktive?

(1) Direktiva Sveta z dne 18. decembra 1986 o usklajevanju zakonodaje držav članic o samozaposlenih trgovskih zastopnikih (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 177).
C 65/29

Pritožba, ki jo je Jean-François Jalkh vložil 17. decembra 2018 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 17. oktobra 2018 v zadevi Jalkh/Parlament, T-27/17

(Zadeva C-793/18 P)

(2019/C 65/37)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnik: Jean-François Jalkh (zastopnik: F. Wagner, avocat)

Druga stranka v postopku: Evropski parlament

Predlogi

— Razveljavi naj se sodba, ki jo je 17. oktobra 2018 izdal sedmi senat Splošnega sodišča Evropske unije (T-26/17); zato:

— naj se za ničen razglasi sklep Evropskega parlamenta z dne 22. novembra 2016 o sprejetju poročila št. A8-0319/2016 o zahtevi za odvzem imunitete in privilegijev Jean-François JALKHU, poslancu Evropskega parlamenta;

— naj se odloči o znesku, ki ga je treba prisoditi pritožniku iz naslova stroškov postopka;

— naj se Evropskemu parlamentu naloži plačilo vseh stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožbeni razlogi se nanašajo na kršitev prava Unije, napačno uporabo prava, napačno pravno kvalifikacijo dejstev in očitno napako pri presoji.

1. Uvodne ugotovitve o sodbi

V nasprotju z navedbo Splošnega sodišča v točki 21 izpodbijane sodbe, neobstoj odvzema poslanske imunitete stranke stranki ne odvzame možnosti, da v Franciji od poslanca zahteva povrnitev škode le v pravdnem postopku na podlagi krivde (člen 1240 civilnega zakonika).

2. Prvi razlog, ki ga je preučilo Splošno sodišče

Preizkus Splošnega sodišča temelji na zamenjavi dveh določb. Točka H je del razlogovanja s sklicevanjem na člen 8 Protokola št. 7 o izražanju mnenj, Splošno sodišče pa je razlogovanje o tem v točkah od 44 do 46 razvilo s sklicevanjem na člen 9 Protokola o imuniteti, ki napotuje na upoštevne nacionalne določbe.

3. Drugi in tretji razlog, ki ju je preučilo Splošno sodišče

Splošno sodišče je storilo očitno napako pri presoji, ker delovnemu dokumentu generalnega direktorata za raziskave Evropskega parlamenta „Poslanska imuniteta v državah članicah Evropske skupnosti in Evropskem parlamentu, serija Pravne zadeve“ ni priznalo normativne vrednosti in ni upoštevalo načel, ki so v tem dokumentu navedena, zaradi česar je napačno presodilo člen 9 Protokola št. 7 glede na dejstva obravnavane zadeve.

4. Četrti razlog, ki ga je preučilo Splošno sodišče

— Obstoječa pravna praksa V nasprotju z navedbami Splošnega sodišča naj bi obstajala ustaljena pravna praksa Parlamenta „o zavračanju zahtev za odvzem poslanske imunitete, utemeljenih na dejstvih, ki se nanašajo na politično dejavnost poslancev“, ki bi morala pripeljati do drugačne ugotovitve o odvzemu poslanske imunitete.