ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
186

Poleg tega imata, kot je Sodišče že poudarilo, v sporu o obstoju kršitve konkurenčnega prava temeljna zahteva po pravni varnosti, ki mora biti zagotovljena gospodarskim subjektom, in cilj, da se zagotovi neizkrivljena konkurenca na notranjem trgu, velik pomen ne samo za pritožnico in njene konkurente, ampak tudi za tretje osebe, ker je zadevnih oseb veliko in so finančni interesi precejšnji (zgoraj navedena sodba Baustahlgewebe proti Komisiji, točka 30). V obravnavanem primeru je bilo – glede na prevladujoč položaj družbe DSD obseg trga storitev, na katerem ta družba in njeni konkurenti opravljajo svojo dejavnost, morebitne učinke izida spora na prakso, ki jo morajo proizvajalci in distributerji pakiranih proizvodov upoštevati, in na embalažnino, ki jo morajo plačati, ter vprašanja, ki so se v sporu pojavila v zvezi z izredno široko uporabo logotipa DGP – obdobje med koncem pisnega postopka in naslednjo fazo postopka predolgo.
85

Dalje se lahko tudi opozori, da če se na podlagi proučitve iz točk 82 in 84 te sodbe izkaže, da ime „Bud“ v postopku v glavni stvari glede na dejanske okoliščine in pojmovanje v Češki republiki vsaj lahko seznanja potrošnika s tem, da proizvod, ki ga označuje, izvira iz regije ali kraja na ozemlju te države članice in da to ime glede na te dejanske okoliščine in pojmovanje na dan začetka veljavnosti zadevnih dvostranskih pogodb ali pozneje v tej državi članici ni postalo generično, bi bilo iz tega razvidno, da člena 28 in 30 ES ne nasprotujeta nacionalni zaščiti take preproste označbe geografskega izvora niti nadaljnji razširitvi te zaščite na drugo državo članico z dvostransko pogodbo (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Budějovický Budvar, točki 101 in 102 in navedena sodna praksa).
7

Navedeni člen 89h izhaja iz zakona o spremembi zakona o konkurenci in iz nekaterih drugih zakonov v zvezi z uveljavljanjem uredb Sveta (ES) št. 1/2003 in št. 139/2004 (wet tot wijziging van de Mededingingswet en van enige andere wetten in verband met de implementatie van EG-verordeningen 1/2003 en 139/2004) z dne 30. junija 2004 (Stb. 2004, št. 345). Iz predložitvene odločbe je razvidno, da obrazložitev tega zakona vsebuje to: „2.5 Sodelovanje z nacionalnimi sodišči Sodelovanje med Komisijo in nacionalnimi sodišči je določeno v členu 15 in v uvodni izjavi 21 [Uredbe št. 1/2003]. […] V odstavku 3 tega člena je med drugim določeno, da lahko Komisija in nacionalni organi, pristojni za konkurenco, med sodno obravnavo zadeve izrazijo svoje pripombe pisno ali ustno (amicus curiae). Te pripombe imajo status mnenja, njihov cilj pa je spodbujati skladno uporabo pravil o konkurenci. Komisija in nacionalni organi, pristojni za konkurenco, morajo zato upoštevati nizozemska postopkovna pravila. V postopku med strankama je namreč sodišče pasivno in to določa potek postopka. Poleg tega mnenje Komisije sodišča ne zavezuje (uvodna izjava 21). Neodvisnost sodišča torej ni sporna. Komisija in nacionalni organi, pristojni za konkurenco, morajo spoštovati pravice strank in poskrbeti za to, da zaupne poslovne informacije ostanejo zaupne. Nazadnje ima nacionalno sodišče v skladu s členom 15(1) Uredbe št. 1/2003 pravico, da od Komisije zahteva posredovanje informacij ali mnenja. […] 3.4 Sodelovanje med generalnim direktorjem NMa, Komisijo in sodišči Člen 15(3) Uredbe [št. 1/2003] določa, da lahko nacionalni organi, ki so pristojni za uveljavljanje konkurenčnega prava, po uradni dolžnosti predložijo pisne pripombe glede uporabe člena 81 ali 82 Pogodbe in da lahko z dovoljenjem sodišča predložijo svoja mnenja tudi ustno. Člen 15(1) Uredbe [št. 1/2003] poleg tega določa, da lahko sodišče zaprosi Komisijo za informacije ali mnenje glede uporabe členov 81 ali člena 82 Pogodbe […] […] Člen 15 Uredbe [št. 1/2003] se pred upravnimi sodišči izvaja s prilagoditvijo zakona o konkurenci (člen 1, del G, [zakona o spremembah,] členi 89h, 89i in 89j [zakona o konkurenci]) in pred civilnimi sodišči s prilagoditvijo zakonika o pravdnem postopku (Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering) (člen III).“
2

Komisija je 11. decembra 2002 potrdila sporno odločbo, katere izrek se glasi: „Člen 1 Pomoč za prestrukturiranje, ki jo je Grčija dodelila družbi Olympic Airways v obliki: a) zavarovanj posojil, ki so bila družbi odobrena do 7. oktobra 1994 na podlagi člena 6 grškega zakona št. 96/75 z dne ; b) novih zavarovanj posojil v višini 378 milijonov USD za posojila, dogovorjena pred 31. marcem 2001 za nakup novih letal in za naložbe, potrebne za selitev družbe Olympic Airways na novo letališče Spata; c) odpusta dolga [družbe Olympic Airways] v višini 427 milijard grških drahem; d) preoblikovanja dolga v lastniški kapital družbe v višini 64 milijard grških drahem; e) kapitalskega vložka 54 milijard grških drahem, zmanjšanega na 40,8 milijarde grških drahem, v treh delih po 19, 14 in 7,8 milijarde grških drahem v letih 1995, 1998 in 1999, ni združljiva s skupnim trgom v smislu člena 87(1) Pogodbe, ker niso več izpolnjeni naslednji pogoji, pod katerimi je bila odobrena prvotna pomoč: a) učinkovita izvedba načrta za prestrukturiranje, da bi bila dosežena dolgoročna sposobnost preživetja družbe; b) spoštovanje 24 posebnih obveznosti, povezanih z odobritvijo pomoči, in c) redni nadzor izvedbe pomoči za prestrukturiranje. Člen 2 Državna pomoč, ki jo je Grčija odobrila v obliki dopuščanja stalnega neplačevanja prispevkov za socialno varnost, DDV na gorivo in rezervne dele, ki ga dolguje družba Olympic Aviation, najemnin, dolgovanih različnim letališčem, letaliških pristojbin, dolgovanih letališču Spata in drugim letališčem, dajatve, imenovane ‚spatosimo‘, ni združljiva s skupnim trgom. Člen 3 1. Grčija sprejme ukrepe, potrebne za izterjavo pomoči v višini 14 milijard grških drahem (41 milijonov EUR) od družbe, upravičene do pomoči iz člena 1, ki ni združljiva s Pogodbo, kot tudi pomoči iz člena 2, ki ji je bila nezakonito dodeljena. 2. Izterjava pomoči se izvede nemudoma in v skladu s postopki nacionalne zakonodaje, če dopuščajo takojšnjo in učinkovito izvršitev odločbe. Zneski, ki jih je treba izterjati, vključujejo obresti, dolgovane od dodelitve pomoči do dneva njenega dejanskega povračila. Obresti bodo izračunane na podlagi referenčne stopnje, ki se uporablja za izračun neto ekvivalenta subvencij za regionalne pomoči. Člen 4 Grčija v dveh mesecih od vročitve te odločbe obvesti Komisijo o ukrepih, ki jih je sprejela na njeni podlagi. […]“
33

Glede na zgoraj navedene ugotovitve je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da: — je treba člen 29, prvi odstavek, Direktive 92/50 razlagati tako, da ne onemogoča, da država članica poleg izključitvenih razlogov iz tega člena določi druge izključitvene ukrepe, katerih namen je zagotoviti spoštovanje načela enakega obravnavanja in načela preglednosti, če taki ukrepi ne prekoračijo okvirov, ki so potrebni za doseganje tega cilja, in da — pravo Skupnosti nasprotuje nacionalni določbi, ki čeprav sledi legitimnim ciljem zagotavljanja enakega obravnavanja ponudnikov in preglednosti v okviru postopkov oddaje javnega naročila, za podjetja, ki so v razmerju odvisnosti ali so med seboj povezana, določa brezpogojno prepoved sočasnega sodelovanja in konkuriranja v istem postopku oddaje javnega naročila, ne da bi imela možnost dokazati, da to razmerje ne vpliva na njihovo ravnanje v okviru tega javnega razpisa.
1)

Helenska republika s tem, da za dividende tujih družb uporablja manj ugoden davčni sistem kot za dividende domačih družb, ni izpolnila obveznosti iz členov 43 ES in 56 ES ter iz ustreznih členov Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992, in sicer členov 31 in 40.
38

Izredni značaj tega položaja je prav tako potrjen z dejstvom, da je zadevna zaščita subsidiarna in je v skladu s sistematiko člena 15 Direktive, saj škode, opredeljene v točkah (a) in (b) tega člena, zahtevajo jasno stopnjo individualizacije. Čeprav je nedvomno res, da so za uporabo člena 15(c) Direktive pomembni skupni elementi, tako da zadevna oseba, enako kot druge osebe, spada v krog potencialnih žrtev samovoljnega nasilja v mednarodnem ali notranjem oboroženem spopadu, pa ostane dejstvo, da je treba to določbo razlagati sistematično glede na dva druga položaja, na katera se nanaša člen 15 Direktive, in jo je torej treba razlagati v tesni zvezi s to individualizacijo.
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 12. marca 2009 – Antartica proti UUNT

(Zadeva C-320/07 P)

„Pritožba – Znamka Skupnosti – Uredba (ES) št. 40/94 – Člen 8(5) – Zavrnitev registracije – Prejšnja ugledna znamka NASDAQ – Figurativni znak ‚nasdaq‘ – Raba prejšnje znamke za domnevno brezplačno ponujeno blago in storitve – Neupravičeno izkoriščanje razlikovalnega učinka ali ugleda prejšnje znamke – Upoštevna javnost“

Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje znamke Skupnosti, ki je enaka ali podobna in uživa ugled – Varstvo prejšnje ugledne znamke, ki je razširjeno na blago ali storitve, ki niso podobne (Uredba Sveta št. 40/94, člen 8(5) (Glej točke od 48 do 51.)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 10. maja 2007 v zadevi Antartica proti UUNT (T‑47/06), s katero je Sodišče prve stopnje kot neutemeljeno zavrnilo tožbo prijavitelja figurativne znamke „nasdaq“ za proizvode iz razredov 9, 12, 14, 25 in 28, vloženo zoper odločbo R752/2004‑2 drugega odbora za pritožbe UUNT z dne 7. decembra 2005, ki je razveljavila odločbo oddelka za ugovore, ki je zavrnil ugovor imetnika skupnostnih in nacionalnih besednih znamk „NASDAQ“ za proizvode iz razredov 9, 16, 35, 36, 38 in 42 – Razlaga člena 8(5) Uredbe Sveta št. 40/94/ES z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL L 11, str. 1)

Izrek

1) Pritožba se zavrne.
13

Bayerischer Verwaltungsgerichtshof je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je za odgovor na vprašanje, ali se živilo v smislu člena 1(2) [Uredbe (ES) št. 258/97] ‚do sedaj še [ni] v pomembnem obsegu uporabljal[o] za prehrano ljudi v Skupnosti‘, pomembno dejstvo, da je bilo živilo uvoženo v ozko določeno območje Skupnosti (v tem primeru San Marino), kjer ga je bilo mogoče dobiti, tik preden je 15. maja 1997 začela veljati navedena uredba? 2. Ali se živilo ne šteje za novo v smislu člena 1(1) in (2) [Uredbe (ES) št. 258/97] že v primeru, če so se vse sestavine, uporabljene pri njegovi proizvodnji, do sedaj v pomembnem obsegu uporabljale za prehrano ljudi v Skupnosti? 3. Ali je treba člen 1(2)(d) [Uredbe (ES) št. 258/97] razlagati ozko, tako da v skupino ‚živil […], ki jih sestavljajo […] alge‘ ne spadajo živila, ki vsebujejo le take alge, ki so se že do sedaj uporabljale za prehrano ljudi v Skupnosti? 4. Ali lahko živilo v smislu člena 1(2)(e) [Uredbe (ES) št. 258/97] velja za ‚že iz preteklosti […] varn[o] živil[o]‘, če so bile izkušnje o varnosti pridobljene le na področjih zunaj Evrope (v tem primeru Japonska)? 5. Ali živilo lahko šteje za ‚že iz preteklosti […] varn[o] živil[o]‘, ker je proizvedeno iz sestavin, ki že iz preteklosti veljajo za varne v skladu z običajno proizvodnjo in postopkom obdelave, če še ni izkušenj glede kombinacije sestavin in postopka? 6. Ali izhaja iz člena 1(3) [Uredbe (ES) št. 258/97], na podlagi katerega ‚[je mogoče] po potrebi […] po postopku iz člena 13 določiti, ali vrsta živila ali živilske sestavine sodi na področje uporabe odstavka 2 tega člena‘ obveznost podjetja, da v sporu to poskuša ugotoviti in počaka na rezultate? Ali je iz tega člena in iz člena 1(2) [Uredbe (ES) št. 258/97] mogoče kaj sklepati glede obveznosti predložitve dokaza in materialnega dokaznega bremena?“
27

Iz tega izhaja, da se domneva upoštevnost vprašanj v zvezi z razlago prava Skupnosti, ki jih je postavilo nacionalno sodišče v normativnem in dejanskem okviru, ki ga to opredeli v okviru lastne odgovornosti in katerega pravilnosti Sodišče ne preizkuša. Zavrnitev predloga nacionalnega sodišča je mogoča samo, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Skupnosti nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora v postopku v glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo pravnih in dejanskih elementov, ki so potrebni za to, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo uporabne odgovore (glej zlasti sodbi z dne 5. decembra 2006 v združenih zadevah Cipolla in drugi, C-202/04 in C-94/04, ZOdl., str. I-11421, točka 25, in z dne 7. junija 2007 v združenih zadevah van der Weerd in drugi, od C-222/05 do C-225/05, ZOdl., str. I-4233, točka 22, ter zgoraj navedeno sodbo Kirtruna in Vigano, točka 27).
Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 22. decembra 2008 – Komisija proti Italiji

(Zadeva C-283/07)

„Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 75/442/EGS – Člen 1 – Pojem odpadka – Ostanki, namenjeni za uporabo v jeklarski dejavnosti – Gorivo iz visokokakovostnih odpadkov – Nepravilen prenos“

1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Predmet spora – Določitev med predhodnim postopkom – Prilagoditev očitkov po izdaji obrazloženega mnenja zaradi spremembe nacionalne zakonodaje – Dopustnost (člen 226 ES) (Glej točke od 21 do 24.)

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Pravica Komisije do vložitve tožbe – Rok za izvršitev – Neobstoj – Izjema – Predolgo trajanje predhodnega postopka, ki škoduje pravici do obrambe – Dokazno breme (člen 226 ES) (Glej točki 26 in 27.)

3. Države članice – Obveznosti – Nadzorstvena naloga, zaupana Komisiji – Dolžnost držav članic – Sodelovanje pri poizvedbah na področju neizpolnitve obveznosti države (člena 10 ES in 226 ES) (Glej točki 28 in 29.)

4. Akti institucij – Direktive – Izvajanje držav članic – Prenos direktive brez zakonodajnega ukrepa – Pogoji (člen 249, tretji pododstavek, ES) (Glej točki 32 in 33.)

5. Okolje – Odpadki – Direktiva 75/442 – Pojem odpadka – Snov, ki se jo odstrani – Merila za presojo (člen 174(2) ES; Direktiva Sveta 75/442, kakor je bila spremenjena z Direktivo 91/156, člen 1(a) in priloga I) (Glej točke od 40 do 48.)

6. Okolje – Odpadki – Direktiva 75/442 – Področje uporabe – Možnost držav članic, da opredelijo različne kategorije odpadkov – Omejitve (člen 174 ES; Direktiva Sveta 75/442, kakor je bila spremenjena z Direktivo 91/156, člena 1(a) in 2(1)) (Glej točke od 49 do 53 in od 59 do 67.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev člena 1(a) Direktive Sveta 75/442 z dne 5. julija 1975 o odpadkih (UL L 194, str. 39), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 91/156/EGS z dne 18. marca 1991 (UL L 78, str. 32) – Goriva iz odpadkov (RDF) in železo, namenjena za uporabo v jeklarski in metalurški dejavnosti – Izključitev s področja uporabe nacionalnega zakona o prenosu

Izrek

1) Italijanska republika s tem, da je sprejela in da ohranja v veljavi določbe, kot so:

– člen 1, od (25) do (27) in 29(a), zakona št. 308 z dne 15. decembra 2004 o prenosu pristojnosti za spremembo, uskladitev in dopolnitev zakonodaje na področju varstva okolja na vlado in o ukrepih za neposredno uporabo, in

– člen 1(29)(b) zakona št. 308 z dne 15. decembra 2004 ter člena 183(1)(s) in 229(2) zakonske uredbe št. 152 z dne 3. aprila 2006, s katero so bila uvedena pravila na področju varstva okolja,

na podlagi katerih so nekateri ostanki, ki so namenjeni za uporabo v jeklarski in metalurški dejavnosti, oziroma goriva iz visoko kakovostnih odpadkov (CDR Q) a priori izključeni s področja uporabe italijanske zakonodaje o odpadkih, s katero je bila prenesena Direktiva Sveta 75/442/EGS z dne 15. julija 1975 o odpadkih, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 91/156/EGS z dne 18. marca 1991, ni izpolnila obveznosti iz člena 1(a) te direktive.
63

V skladu z ustaljeno sodno prakso mora biti obrazložitev, ki se zahteva v členu 190 Pogodbe ES (postal člen 253 ES), prilagojena vrsti zadevnega pravnega akta ter mora jasno in nedvoumno izražati utemeljitev institucije, ki je akt izdala, tako da se lahko zainteresirane osebe seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da lahko Sodišče izvrši nadzor. Zahtevo po obrazložitvi je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera, zlasti glede na vsebino pravnega akta, vrsto navedenih razlogov in interes, ki ga imajo lahko naslovniki ali druge osebe, ki jih pravni akt neposredno in posamično zadeva, da prejmejo pojasnila. V obrazložitvi ni treba podrobno navesti vseh dejanskih in pravnih okoliščin, ki so se upoštevale, ker je treba vprašanje, ali je obrazložitev posameznega akta v skladu z zahtevami iz člena 190 Pogodbe, presojati ne samo glede na njegovo besedilo, ampak tudi glede na njegov kontekst in glede na celoto pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje (glej zlasti sodbi z dne 15. aprila 2008 v zadevi Nuova Agricast, C-390/06, ZOdl., str. I-2577, točka 79, in z dne v zadevi Chronopost in La Poste proti UFEX in drugim, C-341/06 P in C-342/06 P, ZOdl., str. I-4777, točka 88 in navedena sodna praksa).
23

V teh okoliščinah je Vestre Landsret prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo naslednja vprašanja: „1) Ali je treba člen 17(6), drugi pododstavek, Šeste direktive razlagati tako, da je pravica države članice zavrniti pravico do odbitka [DDV] za nabavo v zvezi dobavo obrokov poslovnim partnerjem in zaposlenim v menzi podjetja na sestankih pogojena s tem, da je v nacionalni zakonodaji, preden je začela veljati Direktiva, obstajala pravna podlaga za to zavrnitev in da so to pravno podlago davčni organi v praksi uporabljali, da bi zavrnili pravico do odbitka [DDV] za to nabavo? 2) Ali dejstvo, da a) menze, ki so jih upravljala podjetja, v skladu z nacionalno zakonodajo na področju [DDV], ki velja v zadevni državi članici, pred prenosom Šeste direktive leta 1978 niso bile predmet [DDV], b) nacionalni predpisi o omejitvi pravice do odbitka s prenosom Šeste direktive niso bili spremenjeni, in c) da je bilo mogoče pravila o omejitvi odbitka za ta podjetja upoštevati izključno zaradi okoliščine, da so menze, ki so jih upravljala podjetja, postale predmet [DDV] med prenosom Šeste direktive, vpliva na odgovor na prvo vprašanje? 3) Ali je izključitev od pravice do odbitka ‚ohranila‘ pomen v smislu člena 17(6), Šeste direktive, če je pravica do odbitka za sporne stroške od prenosa Šeste direktive leta 1978 in do 1999 obstajala zaradi upravne prakse, kot je ta v zadevi v glavni stvari? 4) Ali je treba člen 6(2)(a) in (b) Šeste direktive razlagati tako, da se ta določba nanaša na brezplačno dobavo obrokov podjetja poslovnim partnerjem podjetja v menzi podjetja na sestankih, ki potekajo v podjetju? 5) Ali je treba člen 6(2)(a) in (b) Šeste direktive razlagati tako, da se ta določba nanaša na brezplačno dobavo obrokov podjetja zaposlenim v podjetju v menzi podjetja na sestankih, ki potekajo v podjetju?“
60

Komisija ob sklicevanju na točki 50 in 52 izpodbijane sodbe meni, da iz nje izhaja napačna ugotovitev, da je Komisija zakonsko zavezana upoštevati, da ima prejemnik v času naloga za vračilo ugodnosti. Meni, da to pojmovanje temelji na napaki v zvezi z bistvenim namenom in ciljem ureditve državnih pomoči, ki naj bi se dejansko nanašala na konkurenco med državami članicami in ne na konkurenco med podjetji. Komisija je le dokazala, da so bili na dan odobritve pomoči izpolnjeni pogoji iz člena 87(1) ES. Komisija niti ni bila zavezana še enkrat preveriti, ali so bili ti pogoji izpolnjeni v času izdaje naloga za vračilo, niti ni bila za to pristojna.
66

Tako nacionalno sodišče, kot je v tem primeru Gerechtshof te Amsterdam, ki obravnava tožbo zoper zahtevek za plačilo uvoznih dajatev, če je med postopkom pred nacionalnim sodiščem seznanjeno s predložitvijo zadeve Komisiji na podlagi členov 220 in 239 carinskega zakonika, ne sme sprejemati odločb, ki nasprotujejo odločbi, ki jo namerava sprejeti Komisija na podlagi omenjenih členov (glej po analogiji sodbi z dne 28. februarja 1991 v zadevi Delimitis, C-234/89, Recueil, str. I-935, točka 47, in z dne 14. decembra 2000 v zadevi Masterfoods in HB, C-344/98, Recueil, str. I-11369, točka 51). To pomeni, da bi lahko predložitveno sodišče, ki ugotovitve Komisije ne more nadomestiti s svojo, prekinilo postopek in počakalo na odločbo Komisije (glej v tem smislu sodbo z dne 7. septembra 1999 v zadevi De Haan, C-61/98, Recueil, str. I-5003, točka 48).
54

Ureditev vzajemnega priznavanja diplom ter poklicnega izobraževanja in usposabljanja, ki jo uvajata direktivi 89/48 in 92/51, ne implicira, da dokazila, ki jih izdajo druge države članice, potrjujejo, da je izobraževanje in usposabljanje enako ali primerljivo tistemu, ki ga določa država članica gostiteljica. Dejansko na podlagi ureditve, ki jo vzpostavljata ti direktivi, diploma ni priznana zaradi upoštevanja stvarne vrednosti izobraževanja in usposabljanja, ki ga priznava, ampak zato, ker v državi članici, kjer je bila izdana ali priznana, odpira dostop do reguliranega poklica. Razlike v trajanju ali vsebini izobraževanja in usposabljanja, opravljenega v državi članici porekla, v primerjavi s tistim, ki je pridobljeno v državi članici gostiteljici, ne zadostuje za utemeljitev zavrnitve priznanja zadevne poklicne kvalifikacije. Poleg tega bi, če so te razlike vsebinske, te lahko upravičile zahtevo države članice gostiteljice, da prosilec zadosti enemu od izravnalnih ukrepov, ki so določeni v členu 4 teh direktiv (glej v tem smislu v zvezi z Direktivo 89/48 sodbo z dne 19. januarja 2006 v zadevi Colegio, C-330/03, ZOdl., str. I-801, točka 19).
29

Poleg tega niti splošna pravila o ohranjanju kakovosti površinske vode in nacionalne določbe ali določbe, ki veljajo za določeno območje, kot so določene v členih L. 211-2 in L. 211-3 zakonika o okolju, in kot so določbe, ki veljajo za ribogojnice, določene z odlokom, ki je bil glede na navedbe, podane na obravnavi, sprejet 1. aprila 2008, čeprav vključujejo sankcije, niti posredovanje prepisa veljavnih splošnih določb, kot so določbe iz člena R. 214-33 istega zakonika, priglasitelju ne morejo nadomestiti tega, da niso določeni emisijski standardi, ki bi veljali za posamezen izpust in ki bi bili opredeljeni glede na veljavne standarde okoljske kakovosti in konkretno stanje prizadetih voda.
1)

Slovaška republika, s tem da ni zagotovila, da podjetja, ki so pristojna za obratovanje javnega telefonskega omrežja, dajo organom, ki rešujejo nujne primere, pri vseh klicih na enotno evropsko številko klica v sili „112“ na voljo informacije o lokaciji kličočega, če je to tehnično izvedljivo, ni izpolnila obveznosti iz člena 26(3) Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah).
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 25. septembra 2008 – Komisija proti Italiji

(Zadeva C‑368/07)

„Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 2000/59/ES – Pristaniške zmogljivosti za sprejem ladijskih odpadkov in ostankov tovora – Nepriprava in neizvedba načrta za sprejem odpadkov in ravnanje z njimi za vsa pristanišča“

1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 12.)

2. Akti institucij – Direktive – Prenos, ki ga opravijo države članice – Zahteva po zagotovitvi učinkovitosti direktiv (člen 249 ES) (Glej točko 16.)

3. Okolje – Odpadki – Direktiva 2000/59 – Ladijski odpadki in ostanki tovora (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2000/59, členi 3(b), 5(1) in 16(1)) (Glej točke od 17 do 22 in izrek.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2000/59/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. novembra 2000 o pristaniških zmogljivostih za sprejem ladijskih odpadkov in ostankov tovora (UL L 332, str. 81), v predvidenem roku.

Izrek

1) Italijanska republika, s tem da ni za vsako italijansko pristanišče izdelala in sprejela načrta za sprejem in ravnanje z odpadki, ni izpolnila obveznosti iz členov 5(1) in 16(1) Direktive 2000/59/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. novembra 2000 o pristaniških zmogljivostih za sprejem ladijskih odpadkov in ostankov tovora.