SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

NIILA JÄÄSKINENA,

predstavljeni 13. marca 2014 ( 1 )

Zadeva C‑562/12

MTÜ Liivimaa Lihaveis

proti

Eesti‑Läti programmi 2007–2013 Seirekomitee

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Tartu Ringkonnakohus (Estonija))

„Uredba (ES) št. 1083/2006 — Uredba (ES) št. 1080/2006 — Evropski sklad za regionalni razvoj — Pristojnost nadzornega odbora za operativni program, ki je namenjen spodbujanju evropskega teritorialnega sodelovanja — Skupni program dveh držav članic — Delitev pristojnosti med nadzornim odborom in organom upravljanja programa — Prepoved sodnega nadzora odločb nadzornega odbora — Člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah — Pojem izvajanja prava Unije — Akti organov, uradov ali agencij Unije iz člena 263 PDEU — Izpodbojni akti — Nacionalna procesna avtonomija — Načeli učinkovitosti in enakovrednosti“

I – Uvod

1. Estonsko-latvijski program 2007–2013 je program čezmejnega sodelovanja, ki se je izvajal v okviru evropskega teritorialnega sodelovanja. Tartu Ringkonnakohus (regionalno sodišče v Tartuju, Estonija) sprašuje, ali je popolna prepoved sodnega nadzora odločbe nadzornega odbora programa (v nadaljevanju: nadzorni odbor) o zavrnitvi financiranja projekta v skladu s pravom Unije. S programskim navodilom nadzornega odbora (v nadaljevanju: programsko navodilo) so izključena vsa pravna sredstva zoper njegove odločbe. Program se upravlja v skladu z upravnim sporazumom, ki sta ga sklenili državi članici Estonija in Latvija skupaj z ministrstvom za notranje zadeve Estonije.

2. Natančneje, nacionalno sodišče zanima skladnost prepovedi s členom 63(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 z dne 11. julija 2006 o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu in Kohezijskem skladu in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1260/1999 ( 2 ) v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), s katerim je zavarovana pravica do učinkovitega pravnega sredstva in poštenega sojenja.

3. Nacionalno sodišče bi prav tako želelo izvedeti, ali je za odločanje o tožbah zoper odločbe nadzornega odbora pristojno Splošno sodišče Evropske unije ali nacionalno sodišče. To vprašanje je tesno povezano z odločitvijo o tem, ali je mogoče odločbo nadzornega odbora šteti za akt organa, urada ali agencije Unije v smislu člena 263 PDEU.

4. Obravnavana zadeva je zapletena zaradi večstopenjske narave odobritve pomoči na podlagi evropskega teritorialnega sodelovanja. Iz predložitvene odločbe ni jasno, ali je po estonskem pravu odločba nadzornega odbora o zavrnitvi zahtevka MTÜ Liivimaa Lihaveis pravno zavezujoča odločba, ki je predmet sodnega nadzora, ali pa odločbe te vrste pozneje v postopku na primer sprejme organ upravljanja programa. Dalje, čeprav je Estonsko-latvijski program 2007–2013 program Unije, bodo v shemah sodnega nadzora v vsaki državi članici zagotovo obstajale razlike, ki se uporabljajo za njegovo izvajanje.

5. Kljub tej kompleksnosti je temeljno načelo prava Unije, da to pravo, čeprav morata biti procesno upravičenje in pravni interes posameznika opredeljena v nacionalnem pravu, vseeno zahteva, da nacionalna zakonodaja ne krši pravice do učinkovitega sodnega varstva. ( 3 ) Države članice morajo uvesti sistem pravnih sredstev in postopkov, ki zagotavljajo spoštovanje te pravice. ( 4 ) Vprašanja, ki jih je predložilo Tartu Ringkonnakohus, bom obravnaval ob upoštevanju teh okoliščin.

II – Pravni okvir, spor o glavni stvari in predložena vprašanja

A – Estonsko‑latvijski program ter upoštevne določbe prava Unije in estonske zakonodaje

1. Uvod

6. Estonsko-latvijski program 2007–2013 je „operativni program“ v smislu člena 2(1) Uredbe št. 1083/2006. Poleg tega zanj kot za projekt teritorialnega sodelovanja, v katerega je vključena več kot ena država članica, velja Uredba (ES) št. 1080/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2006 o Evropskem skladu za regionalni razvoj in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1783/1999. ( 5 )

2. Pravni okvir

7. Operativni program je bil odobren z Odločbo Komisije C(2007) 6603 final z dne 21. decembra 2007, ( 6 ) njegov cilj pa je spodbujanje evropskega teritorialnega sodelovanja. Pomoč Skupnosti prejema od Evropskega sklada za regionalni razvoj (v nadaljevanju: ESRR).

8. Temeljna upravljavska struktura za programe Evropskega sklada za regionalni razvoj je določena v členu 59(1) Uredbe št. 1083/2006, ki določa, da država članica za vsak operativni program določi organ upravljanja, organ za potrjevanje in revizijski organ. Vendar člen 59(5) Uredbe št. 1083/2006 določa, da se za operativne programe, ki spadajo v cilj evropskega teritorialnega sodelovanja, določijo posebna pravila o upravljanju in nadzoru v Uredbi št. 1080/2006.

9. Člen 60 Uredbe št. 1083/2006 določa naloge organa za upravljanje, ki mora biti odgovoren za upravljanje in izvajanje operativnih programov v skladu z načelom dobrega finančnega poslovanja. Organ upravljanja je med drugim odgovoren za zagotavljanje, da so operacije izbrane za financiranje v skladu z merili, ki veljajo za operativni program, in da za celotno obdobje izvajanja spoštujejo ustrezna pravila Skupnosti in nacionalna pravila. Organ upravljanja mora usmerjati delo nadzornega odbora in zagotavljati dokumente, potrebne za spremljanje kakovosti izvajanja operativnega programa, ob upoštevanju njegovih posebnih ciljev.

10. V členu 63 Uredbe št. 1083/2006, ki je v predlogu za sprejetje predhodne odločbe naveden kot upoštevna določba prava Unije, je določen nadzorni odbor. V skladu s tem členom mora vsaka država članica ustanoviti nadzorni odbor za vsak operativni program, v soglasju z organom za upravljanje. Ustanovi se lahko en nadzorni odbor za več operativnih programov skupaj. Vsak nadzorni odbor mora sestaviti svoj poslovnik znotraj institucionalnega, pravnega in finančnega okvira zadevne države članice ter ga sprejeti sporazumno z organom za upravljanje, da opravlja svoje naloge v skladu s to uredbo. ( 7 )

11. Države članice so na podlagi člena 70(1)(a) Uredbe št. 1083/2006 pristojne za upravljanje in nadzor operativnih programov ter imajo posebne naloge.

12. Člen 14 Uredbe št. 1080/2006 v zvezi s posebnimi pravili, ki se uporabljajo za programe teritorialnega sodelovanja, med drugim določa, da države članice, ki sodelujejo v operativnem programu, določijo enotni organ upravljanja, enotni organ za potrjevanje ter enotni revizijski organ, pri čemer je ta v državi članici organa upravljanja. Organ upravljanja mora po posvetu z državami članicami, ki so zastopane na programskem področju, vzpostaviti skupni tehnični sekretariat. Ta mora pomagati organu upravljanja in nadzornemu odboru pri izvajanju nalog, ki so jima dodeljene. Vsaka država članica, ki sodeluje v operativnem programu, mora določiti predstavnike, ki bodo sodelovali v nadzornem odboru iz člena 63 Uredbe št. 1083/2006.

13. Člen 15(1) Uredbe št. 1080/2006 med drugim določa, da organ upravljanja, razen izjem, opravlja dolžnosti, določene v členu 60 Uredbe št. 1083/2006.

14. Poleg nalog iz člena 65 Uredbe št. 1083/2006 je nadzorni odbor ali usmerjevalni odbor, ki nadzornemu poroča, v skladu s členom 19(3) Uredbe št. 1080/2006 odgovoren za izbiro projektov.

15. Za izvajanje estonsko-latvijskega programa 2007–2013 je bil vzpostavljen poseben upravljavski sistem v skladu z medsebojnim sporazumom med vladama ter ministrstvom za notranje zadeve Republike Estonije. Upravljavska struktura je pretežno v Estoniji.

16. Ministrstvo za notranje zadeve Republike Estonije opravlja naloge organa upravljanja (glej točko 7.2.1 estonsko-latvijskega programa 2007–2013) in revizijskega organa (glej točko 7.4.1 estonsko-latvijskega programa 2007–2013). Organ upravljanja je ustanovil skupni tehnični sekretariat (STS) (točka 7.7 estonsko-latvijskega programa 2007–2013), ki upravlja operativni program.

17. Poleg tega je bil ustanovljen tudi nadzorni odbor, ki ga sestavlja sedem članov iz Estonije in Latvije. Ustanovljen je bil na podlagi medsebojnega sporazuma, navedene v točki 15 zgoraj, člena 14(3) Uredbe št. 1080/2006, členoma 63 in 64 Uredbe št. 1083/2006 ter točko 7.6.2 estonsko-latvijskega programa 2007–2013. V sporu o glavni stvari se izpodbija odločba tega organa.

18. Nadzorni odbor je sprejel programsko navodilo, ki vsebuje smernice za pripravo zahtevka za pomoč ter za izvajanje in nadzor projekta, poročanje o njem in njegovo končanje. V točki 7.6.3 estonsko-latvijskega programa 2007–2013 je določeno, da „nadzorni odbor zaradi opravljanja svojih nalog v skladu s splošno ureditvijo in ureditvijo ESRR sestavi poslovnik in ga sprejme v soglasju z organom upravljanja“. ( 8 )

19. V točki 6.6.4 programskega navodila je določeno, da „odločb NO [nadzornega odbora] ni mogoče izpodbijati pred sodiščem.“

20. Člen 1(3) estonskega zakona o strukturni pomoči za obdobje 2007–2013 (Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seadus, StS 2007–2013) določa, da se različni deli zakona uporabljajo za donacijo in uporabo strukturne pomoči, ki temelji na operativnih programih evropskega teritorialnega sodelovanja iz člena 3(2)(c) Uredbe št. 1083/2006. V skladu s členom 1(5) estonskega zakona o strukturni pomoči se za postopek, določen v tem zakonu, ob upoštevanju posebnosti, ki izhajajo iz postopka, uporabljajo določbe zakona o upravnem postopku (haldusmenetluse seaduse). ( 9 )

B – Spor o glavni stvari in predložena vprašanja

21. MTÜ Liivimaa Lihaveis, estonsko združenje govedorejcev, je februarja 2010 v okviru estonsko-latvijskega programa 2007–2013 vložilo zahtevek za financiranje projekta „Ustvaritev novega izdelka z novo znamko, proizvedenega iz kakovostnega goveda, vzrejenega na raznovrstnih pašnikih Estonije in Latvije“ (v nadaljevanju: projekt).

22. Projekt, ki ga je predložilo MTÜ Liivimaa Lihaveis, je prestal prvo fazo izbirnega postopka, v kateri je bil opredeljen kot tehnično upravičen do pomoči. Potem je bil predložen v presojo kakovosti, ki jo je opravil STS, ki je nadzornemu odboru na tej podlagi predložil vrstni red. STS je 19. aprila 2010 MTÜ Liivimaa Lihaveis poslal dopis, s katerim ga je obvestil, da je zahtevek prestal prvo fazo izbirnega postopka in da je bil razglašen za tehnično upravičenega za pomoč. MTÜ Liivimaa Lihaveis je bil dalje obveščen, da bo STS nadaljeval oceno kakovosti zahtevka, da pa bo „dokončno odločbo“ sprejel nadzorni odbor 29. junija 2010.

23. Na sestanku 28. in 29. junija 2010 je nadzorni odbor zavrnil zahtevek za pomoč MTÜ Liivimaa Lihaveis. MTÜ Liivimaa Lihaveis je bil o tej odločitvi nadzornega odbora obveščen 7. julija 2010 z dopisom STS.

24. MTÜ Liivimaa Lihaveis je 1. novembra 2010 pri Tartu Halduskohus (upravno sodišče v Tartuju) vložilo tožbo, s katero je predlagalo, naj se odločba nadzornega odbora o zavrnitvi njegovega zahtevka razglasi za nično ter naj se nadzornemu odboru naloži ponovno obravnavanje zahtevka in sprejetje upravne odločbe v skladu z zakonom.

25. Tartu Halduskohus je s sklepom z dne 21. septembra 2011 zavrnilo tožbo za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, ker naj odločba ne bi bila upravni akt, ki bi ga bilo mogoče izpodbijati pred upravnim sodiščem. Člen 1(3) v povezavi z odstavkom 5 estonskega zakona o strukturni pomoči za obdobje 2007–2013 je izključeval uporabo določb estonskega zakona o upravnem postopku za projekte v okviru estonsko-latvijskega programa. Halduskohus je menilo, da je glede na posebne določbe o postopku odločanja, vsebovane v programskem dokumentu, mogoče sklepati, da je bil namen zakonodajalca, da se nacionalna določba o upravnem postopu ne uporablja za nadzorni organ, ki ni upravni organ, ampak mednarodni odbor.

26. Poleg tega je Halduskohus menilo, da gre tudi v primeru, če bi odločbo nadzornega odbora opredelili kot upravni akt, za interni upravni akt in da ga tožeča stranka ni upravičena izpodbijati s tožbo, ker izpodbijana odločba ne ustvarja, omejuje ali spreminja pravil ali obveznosti oseb zunaj uprave.

27. Tožeča stranka se je oktobra 2011 pritožila zoper sklep Tartu Halduskohus na Tartu Ringkonnakohus. To je prekinilo postopek in Sodišču Evropske unije v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „(a) Ali je poslovnik nadzornega odbora, ki sta ga skupaj ustanovili državi članici – kot je programsko navodilo, ki ga je sprejel nadzorni odbor za estonsko-latvijski program 2007–2013 – ki določa, da ‚odločb nadzornega odbora ni mogoče izpodbijati [pred nobenim sodiščem]‘ ( 10 ) (točka 6.6.4 programskega navodila), združljiv s členom 63(2) Uredbe Sveta št. 1083/2006 v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah? (b) Če je treba na vprašanje (a) odgovoriti nikalno, ali je treba člen 267, prvi odstavek, točka (b), Pogodbe o delovanju Evropske unije razlagati tako, da je točka 6.6.4 programskega navodila, ki ga je sprejel nadzorni odbor za estonsko‑latvijski program 2007–2013, akt institucije, organa, urada ali agencije Unije, ki ga je treba razglasiti za neveljavnega? (c) Če je treba na vprašanje (a) odgovoriti nikalno, ali je treba člen 263, prvi odstavek, drugi stavek, v povezavi s členoma 256(1) PDEU in 274 PDEU razlagati tako, da je za odločanje o tožbah zoper odločbe nadzornega odbora za estonsko-latvijski program 2007–2013 pristojno Splošno sodišče Evropske unije ali sodišče, ki je za to pristojno v skladu z nacionalnim pravom?

III – Analiza

A – Uvodne ugotovitve

28. Po mojem mnenju nacionalno sodišče tako potrebuje razlago prava Unije glede dveh ključnih vidikov. To sta: (i) katera sodišča so pristojna za reševanje spora, sodišča držav članic ali Splošno sodišče Evropske unije; in (ii) ali je – na podlagi dejstev v tej zadevi – izključitev zavrnitev financiranja iz sodnega nadzora v skladu s pravom Unije.

29. Na začetku je koristno ugotoviti, da bi bilo, če bi bilo treba na vprašanje (b), kakor ga je postavilo nacionalno sodišče, odgovoriti pritrdilno in če bi bila odločba nadzornega odbora za estonsko-latvijski program 2007–2013 akt institucije, organa, urada ali agencije Unije v smislu člena 263 PDEU, za obravnavanje tožbe, ki jo je vložilo MTÜ Liivimaa Lihaveis, pristojno Splošno sodišče Evropske unije in ne estonska sodišča. To problematiko je predložitveno sodišče navedlo v vprašanju (c). Zato bom pred odgovorom na vprašanje (a), ki se nanaša na skladnost točke 6.6 programskega navodila s pravom Unije, obravnaval pravna vprašanja iz vprašanj (b) in (c).

B – Odgovor na vprašanji (b) in (c)

30. Kot sem že navedel, je nadzorni odbor, katerega obstoj se zahteva z uredbama št. 1080/2006 in št. 1083/2006, ustanovljen na podlagi določil sporazuma med Latvijo in Estonijo. Uredba št. 1080/2006 je lex specialis, ki se uporablja za programe teritorialnega sodelovanja. ( 11 ) V členu 19(3) Uredbe št. 1080/2006 je navedeno tudi, da je nadzorni odbor ali usmerjevalni odbor, ki mu poroča, „odgovoren za izbiro projektov“. Prav ta določba je ključna za rešitev spora, ker sporni program spada v evropsko teritorialno sodelovanje, in ne člen 63(2) Uredbe št. 1083/2006, čeprav je ta naveden v vprašanju (a) predložitvene odločbe.

31. Na obravnavi je bilo razjasnjeno, da sporazum ni bil sklenjen na podlagi določb o sklepanju in ratifikaciji mednarodnih sporazumov. Očitno je, da gre za instrument, ki je bil opisan kot mednarodni upravni sporazum. ( 12 ) Ni neobičajno, da se organi bližnjih ali sosednjih držav medsebojno dogovorijo o izvedbi nekaterih praktičnih nalog ali izvajanju tehničnega ali upravnega sodelovanja, ne da bi uporabili formalne postopke za sklepanje pogodb. Pravna narava takih dogovorov, ki pogosto vključujejo ustanovitev skupnih ali mešanih delovnih skupin ali odborov ali drugih podobnih teles, v mednarodnem javnem pravu ni jasna. ( 13 )

32. Ne glede na to, kako je na podlagi mednarodnega ali nacionalnega prava opredeljena pravna narava nadzornega odbora, menim, da ta vsekakor zagotovo ni institucija, agencija, organ ali urad Unije v smislu člena 263 PDEU, zaradi česar Splošno sodišče Evropske unije zanj ni pristojno.

33. V zvezi s prvo od teh kategorij nadzorni odbor očitno ni „institucija“ Evropske unije. Te so določene v členu 13 PEU in obsegajo Evropski parlament, Evropski svet, Svet, Evropsko komisijo, Sodišče Evropske unije, Evropsko centralno banko in Računsko sodišče.

34. Vendar je z drugim stavkom prvega odstavka člena 263 PDEU, kot je bil uveden z Lizbonsko pogodbo, določena nova določba primarnega prava Unije, v skladu s katero sodišča Unije nadzirajo zakonitost aktov organov, uradov in agencij Unije s pravnim učinkom za tretje osebe. ( 14 ) Kot je ugotovilo Splošno sodišče, iz besedila člena 263, prvi odstavek, PDEU ni mogoče sklepati, da je mogoče vsak subjekt ali enoto, ki je del organizacijske sheme Unije in deluje v njenem okviru, šteti za agencijo ali urad Unije. ( 15 )

35. Tako morajo biti zato, da subjekt spada v okvir tega dela člena 263 PDEU, izpolnjeni nekateri pogoji. Subjekt mora biti ustanovljen z aktom Unije, ki mu daje pravno osebnost in mora biti vključen v institucionalno in upravno strukturo Evropske unije, kot se odraža v proračunu Unije. ( 16 )

36. Obstaja nekaj nedvoumnih primerov tega, kaj spada v okvir teh parametrov. Tu imam v mislih organe, ki so bili ustanovljeni kot agencije Unije in so pravne osebe, kot je Urad za usklajevanje na notranjem trgu, ( 17 ) Urad Skupnosti za sorte rastlin, ( 18 ) Evropska agencija za varnost v letalstvu ( 19 ) in Evropska agencija za kemikalije. ( 20 ) Prav to so bile vrste organov, ki naj bi jih zajel člen 263 PDEU, katerega besedilo je različno od člena 230 ES. ( 21 ) Vendar je nekaj primerov, ki niso jasni, kakršen je na primer pravni sistem evropskih šol, ki je sistem sui generis, ki se razlikuje od tistega v Evropski uniji in državah članicah. ( 22 )

37. Vendar za to ne gre v primeru subjekta, kakršen je nadzorni odbor, ki sta ga skupaj ustanovili Estonija in Latvija, ne pa Evropska unija prek pravnega instrumenta EU. Prav tako nadzorni odbor nima pravne osebnosti na podlagi ukrepa Evropske unije. Sistemsko gledano nima proračunske postavke v splošnem proračunu Evropske unije ali posebnega proračuna, ustanovljenega s pravnim instrumentom EU. Nasprotno, financira se s sredstvi, ki jih Evropska unija in državi članici odobrijo operativnemu programu v skladu z določbami prava EU, ki veljajo za strukturne sklade. Izpodbijane odločbe ni mogoče pripisati Komisiji, tako da Komisija ne more biti prava tožena stranka pred Splošnim sodiščem. ( 23 )

38. Kot je priznala Komisija na obravnavi, člen 14(1) Uredbe št. 1080/2006 med drugim določa, da države članice, ki sodelujejo v operativnem programu, določijo enotni organ upravljanja, enotni organ za potrjevanje ter enotni revizijski organ. Očitno je, da je namen tega pravila preprečiti praznino v zvezi z odgovornostjo pri uporabi financiranja EU pri izvajanju programov regionalnih skladov, v katere je vključena več kot ena država članica.

39. V zvezi s sodnim nadzorom to nujno pomeni, da so sodišča države članice, v kateri je enotni organ upravljanja, načeloma pristojna za nadzor njegovih odločb. Po mojem mnenju se mora isto pravilo uporabljati za odločbe skupnih organov programa, kakršna sta nadzorni odbor in STS, če lahko njune odločbe neodvisno ustvarjajo pravne učinke.

40. Drugače povedano, ob tej razlagi prava Unije si je težko predstavljati, kako bi lahko na nacionalni ravni šteli nadzorni odbor za tuj organ ali mednarodno organizacijo, ki ni podrejena sodnemu nadzoru. To je pomembno, ker so s členom 8(1) zakona o upravnem sporu tovrstni organi očitno izključeni iz pristojnosti estonskih upravnih sodišč. ( 24 )

41. Ta razlaga torej preprečuje, da bi se pojavili problemi v zvezi s pristojnostjo. Menim, da različno državljanstvo članov nadzornega odbora ne ovira sodnega nadzora njegovih odločb, ker je predmet takega nadzora odločba tega odbora, kot je opredeljena v upoštevnih pravnih aktih Unije in dokumentaciji programa. Na to ne vpliva dejstvo, da odločbe nadzornega odbora soglasno sprejemajo člani odbora iz Estonije in Latvije.

42. Zato predlagam, naj se zavrnejo trditve estonske vlade, da naj bi v primeru, če bi Sodišče ugotovilo, da je odločbe nadzornega odbora mogoče izpodbijati pred sodiščem, to bila posledica nekakšne kolizije med upravnimi pristojnostmi latvijskih in estonskih sodišč, ker je nadzorni odbor sestavljen iz članov iz obeh držav. Kot je na obravnavi poudarila Komisija, so se stranke operativnega programa strinjale z estonsko pristojnostjo, in to glede finančnega okvira in glede tega, kje bodo zgoraj navedeni organi programa. Te podrobnosti se odražajo v estonsko-latvijskem programu 2007–2013.

43. Zato je treba na vprašanji za predhodno odločanje (b) in (c) odgovoriti skupaj tako, da odločbe nadzornega organa niso akti institucije, organa, urada ali agencije Unije v smislu člena 263 PDEU in da so za odločanje o tožbah zoper odločbe nadzornega odbora pristojna estonska sodišča in ne Splošno sodišče Evropske unije.

44. S sistemskega vidika so lahko latvijski prosilci za financiranje zaradi te rešitve v težkem položaju zaradi neizogibnih jezikovnih težav in verjetnega nepoznavanja estonskega pravnega sistema. Obžalovanja vredno je, da zadevni državi članici nista razmišljali o ustanovitvi čezmejnega organa za nadzor zakonitosti odločb nadzornega odbora o financiranju, podobnega sodišču Beneluksa. Poleg tega po mojem mnenju nič ne onemogoča državama članicama, da se dogovorita, da so latvijska sodišča pristojna za nadzor odločb nadzornega odbora, ki so naslovljene izključno na latvijska podjetja in državljane.

C – Odgovor na vprašanje (a)

1. Uvodne ugotovitve

45. Prvič, pomembno je opredeliti del člena 47 Listine, ki pride v poštev v tem postopku. Tako kot v členu 6(1) Evropske konvencije o človekovih pravicah (v nadaljevanju: EKČP) je tudi v členu 47 Listine navedenih več različnih pravic, ki so nujne za izvajanje sodne oblasti. Mednje spadajo pravica do poštenega in nepristranskega sojenja v razumnem roku ter dostopnost učinkovitih pravnih sredstev, če omenim le nekatere med njimi. Iz spisa je razvidno, da se obravnavani spor nanaša na domnevno kršitev pravice do dostopa do sodišča, ker programsko navodilo določa popolno prepoved odločanja o sporni odločbi. ( 25 )

46. Tartu Ringkonnakohus s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je nadzorni odbor s sprejetjem poslovnika na podlagi člena 63(2) Uredbe št. 1083/2006 in z izključitvijo sodnega nadzora lastnih odločb ravnal v skladu s členom 47 Listine Unije. Vendar je, kot je bilo omenjeno zgoraj, upoštevna določba v sporih, ki so se tako kot obravnavana zadeva nanašali na evropsko teritorialno sodelovanje, člen 19(3) Uredbe št. 1080/2006 in ne člen 63(2) Uredbe št. 1083/2006.

47. Kot sem že omenil, se ta zadeva v bistvu vrti okoli vprašanja, ali je s prepovedjo iz točke 6.6 programskega navodila – in z estonskim pravom, če so ugotovitve Tartu Halduskohus pravilne – kršena pravica do dostopa do sodišča. Vendar, kot bom pojasnil spodaj, ta del člena 47 Listine prav tako zavezuje sodišča držav članic, da upoštevajo načeli učinkovitosti in enakovrednosti, ki sta prav tako pomembni. Na podlagi prvega načela morajo države članice zagotoviti, da pravna sredstva in postopkovna pravila, ki so na voljo za uveljavljanje pravic iz prava Unije, praktično ne onemogočijo ali čezmerno otežijo uveljavljanje pravic. Na podlagi drugega pravna sredstva in postopkovna pravica držav članic ne smejo biti manj ugodna od tistih, ki se nanašajo na podobne zahtevke, ki so povsem notranji. ( 26 ) Po mojem mnenju je treba načeli učinkovitosti in enakovrednosti spraviti pod okrilje člena 47 Listine. ( 27 )

48. Evropska unija temelji na vladavini prava, ker se države članice in institucije ne morejo izogniti nadzoru skladnosti svojih aktov z ustavno listino, ( 28 ) namreč s PEU, PDEU in Listino. Po mojem mnenju – in v nasprotju s pomisleki, ki jih je glede posledic dovolitve sodnega nadzora čezmejnih ukrepov na obravnavi izrazil zastopnik Latvije – si ne bi bilo mogoče zamisliti, da izvajanje programa Unije ne bi bilo podrejeno kakršnemu koli sodnemu nadzoru zgolj zato, ker vključuje več kot le eno državo članico.

49. Vendar mora ob upoštevanju spodaj predlaganih napotkov nacionalno predložitveno sodišče odločiti, ali so sporni dogovori glede sodnega nadzora v skladu s pravico do dostopa do sodišča, ki je varovana s členom 47 Listine. S stališča prava Unije lahko uporabi svoja pravna sredstva in postopkovna pravila ob upoštevanju načel učinkovitosti in enakovrednosti. Ker se spor nanaša na uporabo prava Unije, morajo biti v vsebinskih razlogih za preverjanje, ki so jih dolžna uporabiti sodišča držav članic, vsebovani splošna načela prava in temeljne pravice ter razlogi za preverjanje, ki so na voljo na podlagi upravnega prava države članice. ( 29 )

50. Dalje, po mojem mnenju pravo Unije državi članici ne preprečuje določitve ugodnejših pogojev za dostop do sodišča in sodni nadzor, kot obstajajo v pravu Unije, če to ne ogrozi učinkovitega izvajanja prava Unije. To se nanaša na pogoje za odobritev procesnega upravičenja in na merila za določitev izpodbojnih aktov. ( 30 )

51. Za pravilno razumevanje vloge splošnih načel prava Unije in člena 47 Listine za obravnavano zadevo je pomembno razlikovati med dvema vprašanjema, namreč (i), ali je prišlo do pravno zavezujoče zavrnitve zahtevka MTÜ Liivimaa Lihaveis za financiranje na podlagi estonsko-latvijskega programa, in (ii), v kateri fazi upravnega postopka se je to zgodilo; z drugimi besedami, katero dejanje je bilo v tem pogledu odločilno. Pri prvem vprašanju je neposrednega pomena člen 47 Listine, medtem ko gre pri drugem za vprašanje nacionalne procesne avtonomije, kakor je omejena s splošnimi načeli učinkovitosti in enakovrednosti prava Unije, pri čemer je to vprašanje izraz splošnejšega načela prepovedi diskriminacije.

2. Člen 47 Listine in pravica do dostopa do sodišča

52. Pomembno se je zavedati, da je zaradi člena 6(1) PEU Listina del primarnega prava Evropske unije. Zato je treba vso zakonodajo Unije, vključno s členom 19(3) Uredbe št. 1080/2006, razlagati v skladu s pravicami iz Listine. ( 31 )

53. Sodišče je ugotovilo, da Evropsko sodišče za človekove pravice pri preverjanju, ali je prišlo do kršitve pravice do dostopa do sodišča, upošteva, „ali ni bila z omejitvami […] pravica kršena v svojem bistvu, ali se je z omejitvami uresničevalo legitimen cilj in ali je med uporabljenimi sredstvi in uresničevanim ciljem obstajalo razumno razmerje sorazmernosti“. ( 32 ) Zaradi absolutnosti domnevne prepovedi pravice do dostopa do sodišča, ki je sporna v tej zadevi, bi bili potrebni zares tehtni razlogi, da bi bilo lahko upravičena.

54. Zagotovo morata Estonija in Latvija pri uporabi in izvajanju programa spoštovati pravico do dostopa do sodišča, varovano s členom 47 Listine. Dalje, ta temeljna pravica zavezuje tudi sam nadzorni odbor. Opozarjam, da je nadzorni odbor sam sprejel programsko navodilo, ki vsebuje prepoved dostopa do sodišča.

55. Povsem sem prepričan, da organ, kakršen je nadzorni odbor, ki očitno ni zakonodajni organ, ne more imeti pristojnosti za izključitev sodnega nadzora lastnih odločb z učinkom, ki zavezuje zadevna nacionalna sodišča. To ne bi izpolnilo merila „predpisano z zakonom“, ki je zahtevano za omejitev izvrševanja pravic, priznanih s Listino. ( 33 ) Če je torej mogoče v tej zadevi zakonito določiti izključitev dostopa do sodišča v zvezi z odločbami nadzornega odbora, mora to biti posledica jasne določitve v estonskem pravu in ne programskega navodila.

56. Zato je v členu 47 Listine poudarjeno načelo ustaljene sodne prakse, da morajo biti odločbe, s katerimi se zavrne financiranje od Unije, ki jih sprejmejo nacionalni organi ob izvrševanju izvedbenih pristojnosti, predmet sodnega nadzora. ( 34 )

3. Člen 47 Listine ter načeli učinkovitosti in enakovrednosti

57. Kot sem že omenil, sta procesna avtonomija in avtonomija glede pravnih sredstev nacionalnega predložitvenega sodišča omejeni z načeloma učinkovitosti in enakovrednosti. Po mojem mnenju ta pravila, kot je navedeno v točki 47, zdaj spadajo v okvir člena 47 Listine.

58. V teh okoliščinah je treba oceniti, ali je odločba nadzornega organa resnično samostojen izpodbojni akt ali pa zgolj interno postopkovno dejanje pred sprejetjem dokončne odločitve nadzornega odbora. V tem zadnjem primeru je treba upoštevati tudi dejstvo, da je v skladu s programskim navodilom (točka 6.7) končno dejanje pri odobritvi financiranja ESRR sklenitev pogodbe o pomoči med organom upravljanja in vodilnim partnerjem odobrenega projekta. Povedano drugače, mogoče je, da postopek odločanja ne pripelje do upravne odločbe v klasičnem smislu, ampak do pogodbe zasebnega ali upravnega prava med organom upravljanja in vodilnim partnerjem.

59. Koristno je opozoriti, da je treba na ravni Unije za preverjanje, ali upravni sklep bistveno spremeni vlagateljev pravni položaj, pogledati dejansko vsebino izpodbijanega akta ( 35 ) in ne njegove oblike ( 36 ) ter zadevna pravna razmerja v ozadju. ( 37 )

60. Tako mora biti za akte – čeprav so sprejeti med potekom pripravljalnega postopka – ki pomenijo najvišjo točko posebne faze glavnega postopka in imajo pravne učinke, ( 38 ) omogočena pravica do sodnega nadzora. Koristno je poudariti, da je Sodišče razsodilo prav o pravnih učinkih odločb organov Unije, ki nekatere vlagatelje izključujejo iz financiranja Unije v zgodnjih fazah večstopenjskega postopka. Sodišče je ugotovilo, da lahko oblikovanje seznamov povzroči pravne učinke, če je njegova posledica ta, da so nekatera podjetja izključena s teh seznamov in tako prikrajšana za sklenitev pogodb. ( 39 )

61. Tu bi rad dodal, da rezultat modernega večstopenjskega upravnega odločanja ni nujno upravna odločba, ampak pogodba upravnega ali zasebnega prava med organom in zasebnim pogodbenikom. O taki pogodbi morda ni uradnega obvestila ali je celo nedostopna za neuspešne vlagatelje. ( 40 ) Povedano drugače, v takih okoliščinah je lahko do odločitve, s katero je bil objektivno zavrnjen zahtevek za financiranje, prišlo pred sklenitvijo pogodbe. Menim, da mora biti v takih okoliščinah vlagatelju omogočeno, da izpodbija to zavrnitev pred sodišči, razen če je zoper zavrnilno odločbo o financiranju na voljo druga oblika tožbe in ne upravna pritožba. ( 41 )

62. Predlog za sprejetje predhodne odločbe ne vsebuje pojasnil o upoštevnih nacionalnih določbah, ki se nanašajo na upravni postopek in postopek pred upravnimi sodišči. Zato ni mogoče ugotoviti, katera pravna sredstva in oblike tožb so na voljo v ustreznih povsem nacionalnih primerih. Vendar, kot sem že navedel, mora biti na voljo pravno sredstvo v primeru zavrnitve zahtevka za financiranje, to pravno sredstvo pa mora izpolnjevati pogoje, ki izhajajo iz načel učinkovitosti in enakovrednosti. Nazadnje, nacionalni pravni red države članice mora omogočiti „samostojno tožbo“ za preizkus skladnosti nacionalnih določb s pravom Unije, če vsa druga pravna sredstva na podlagi nacionalnega prava ne zagotavljajo učinkovitega sodnega varstva. ( 42 )

63. V zvezi z načelom učinkovitosti je Sodišče vedno menilo, da med vidike, ki jih je treba upoštevati za preverjanje tega, ali pravilo države članice praktično onemogoča ali pretirano otežuje izvrševanje prava Unije, spadajo „položaj določbe v celotnem postopku ter potek postopka in njegove posebnosti“ ter „temeljna načela nacionalnega pravnega sistema, kot so načelo varstva pravic[e do] obrambe, načelo pravne varnosti in učinkovit potek postopka“. ( 43 ) Iz tega je razvidno, da mora pri presoji, ali je odločba nadzornega odbora izpodbojni akt, nacionalno sodišče upoštevati, ali poleg upravne pritožbe obstajajo alternativna pravna sredstva, ki zagotavljajo učinkovito sodno varstvo.

64. V zvezi z načelom enakovrednosti me skrbi to, da je v Estoniji iz sodnega nadzora očitno izvzeto samo financiranje na podlagi evropskih programov teritorialnega sodelovanja. Očitno je, da bi to lahko pomenilo poseben omejujoč sistem pravnih sredstev, ki se ne uporablja za enakovrstne domače (v tem primeru estonske) zahtevke. Vendar mora nacionalno sodišče odločiti, ali je prišlo do kršitve načela enakovrednosti. ( 44 )

4. Obseg sodnega nadzora, ki je zahtevan s splošnimi načeli prava Unije

65. Nazadnje, končujem z vprašanjem o obsegu sodnega nadzora, ki je na voljo kandidatom, katerih zahtevke je nadzorni odbor zavrnil.

66. Menim, da je odločba o financiranju, ki jo izpodbija MTÜ Liivimaa Lihaveis, povsem diskrecijska, saj celo tisti vlagatelji, ki izpolnjujejo pravna merila in pogoje za financiranje, nimajo subjektivne pravice, da bi ga prejeli. Razlog za to je morda, da je več zahtevkov, ki izpolnjujejo merila, kot je na voljo sredstev. Druga možnost je, da se nobenega od konkurenčnih projektov ne šteje za vrednega financiranja, čeprav izpolnjujejo formalne in tehnične pogoje za upravičenost.

67. To pomeni, da je financiranje, tudi če je projekt MTÜ Liivimaa Lihaveis izpolnil vsa merila, določena v skladu z evropskim teritorialnim sodelovanjem, še vedno mogoče zavrniti.

68. Dalje, po mojem mnenju mora država članica upoštevati dejstvo, da za nadzorni odbor veljajo enaka merila kot za institucije Unije, kadar izvajajo to diskrecijsko pravico. V teh okoliščinah se je štelo, da je „spoštovanje jamstev, zagotovljenih s pravnim redom Skupnosti, v upravnih postopkih še pomembnejše. Med temi jamstvi je tudi obveznost pristojne institucije, da skrbno in nepristransko preuči vse upoštevne vidike posamezne zadeve, pravica zainteresirane osebe, da predstavi svoje stališče, in pravica do zadostno obrazložene odločbe. Samo tako lahko Sodišče preveri, ali so bili podani dejanski in pravni elementi, od katerih je odvisno izvrševanje diskrecijske pravice.“ ( 45 ) Po mojem mnenju so ti elementi del dolžnosti dobrega upravljanja, ki se zdaj odraža v členu 41 Listine.

69. Vendar je to meja obsega sodnega nadzora, ki ga mora na podlagi prava Unije opraviti sodišče države članice. ( 46 )

70. Zato predlagam, naj se na vprašanje (a) odgovori, da je ne glede na pravila nadzornega odbora, ki sta ga skupaj ustanovili državi članici v okviru Evropskega sklada za regionalni razvoj, kot je programsko navodilo, ki ga je sprejel nadzorni odbor estonsko-latvijskega programa 2007–2013, v skladu s katerim odločbe odbora niso izpodbojne, z načelom učinkovitega sodnega varstva in členom 47 Listine zahtevano, da ima vlagatelj, čigar zahtevek za financiranje na podlagi uredb št. 1080/2006 in 1083/2006 je bil zavrnjen, možnost izpodbijati to zavrnitev pred pristojnim sodiščem države članice, ki je odgovorna za upravljanje programa. Nacionalno sodišče mora ob upoštevanju zahtev, ki izhajajo iz načel enakovrednosti in učinkovitega sodnega varstva, odločiti, s katerimi postopkovnimi določbami in načeli nacionalnega prava je v teh okoliščinah urejen dostop do sodišča.

D – Časovni učinki

71. Ne vidim razloga, da bi pritrdili navedbam latvijske vlade, da bi morala sodba časovno učinkovati ex nunc (z izjemo zadev, ki se nanašajo na nadzorni odbor in so že pred sodišči), ker bi za nacionalni proračun nastali dodatni stroški, če bi bila sodba izdana z učinkom ex nunc. Latvijska vlada je dalje trdila, da bo v zvezi z odločbami nadzornega odbora, ki so že bile izvršene, pljusknil val tožb, če časovni učinki sodbe ne bi bili omejeni.

72. Preden Sodišče sprejme izjemen ukrep in omeji časovne učinke sodbe, morata biti izpolnjena dva bistvena pogoja, in sicer dobra vera zainteresiranih oseb in nevarnost resnih težav, če časovni učinki sodbe niso omejeni. ( 47 )

73. V zvezi s pogojem dobre vere zainteresiranih oseb bi se morali estonska in latvijska vlada na splošno, nadzorni odbor pa še posebej, zavedati zahtev učinkovitega sodnega varstva na podlagi prava Unije, ko so oblikovali zadevna pravila, ki se uporabljajo za odločanje v okviru evropskega teritorialnega sodelovanja.

74. V zvezi s pogojem nevarnosti resnih težav je Sodišče poudarilo, da finančne posledice, ki bi lahko nastale za državo članico zaradi sodbe, izdane v postopku predhodnega odločanja, niso nikoli utemeljevale časovne omejitve učinkov te sodbe. ( 48 ) Poleg tega, ker ne more obstajati subjektivna pravica za odobritev pomoči v okviru Evropskega sklada za regionalni razvoj, iz tega ne sledi, da bi za zadevno državo članico lahko nastale kakršne koli finančne posledice razlage, ki jo sprejme Sodišče.

75. V teh okoliščinah v tej zadevi ni ničesar, kar bi lahko upravičevalo odstop od načela, da začne sodba o razlagi prava Unije učinkovati od dneva, ko je začelo veljati razlagano pravilo.

IV – Predlog

76. Na podlagi zgoraj navedenih razlogov predlagam te odgovore na vprašanja, ki jih je predložilo Tartu Ringkonnakohus: Vprašanje (a) Z načelom učinkovitega sodnega varstva in členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah je zahtevano, da ima vlagatelj, čigar zahtevek za financiranje na podlagi Uredbe (ES) št. 1080/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2006 o Evropskem skladu za regionalni razvoj in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1783/1999 in Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 z dne 11. julija 2006 o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu in Kohezijskem skladu in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1260/1999 je bil zavrnjen, možnost izpodbijati to zavrnitev pred pristojnim sodiščem države članice, ki je odgovorna za upravljanje programa. Nacionalno sodišče mora odločiti, v kateri fazi postopka odločanja je bil sprejet izpodbojni akt in s katerimi postopkovnimi določbami in načeli nacionalnega prava, če izpolnjujejo zahteve, ki izhajajo iz načel enakovrednosti in učinkovitega sodnega varstva, je v teh okoliščinah urejen dostop do sodišča. Vprašanji (b) in (c) Odločbe nadzornega odbora, ki sta ga skupaj ustanovili državi članici v okviru Evropskega sklada za regionalni razvoj, kakršen je nadzorni odbor za estonsko-latvijski program 2007–2013, niso akti institucije, organa, urada ali agencije Unije v smislu člena 263 PDEU, zato so za odločanje o tožbah zoper odločbe nadzornega odbora pristojna sodišča države članice in ne Splošno sodišče Evropske unije.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) UL L 210, str. 25. Uredba št. 1083/2006 je bila razveljavljena z Uredbo (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o skupnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu, Evropskem kmetijskem skladu za razvoj podeželja in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo, o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 (UL L 347, str. 320). Vendar se za obravnavano zadevo ratione temporis uporablja Uredba št. 1083/2006.

( 3 ) Sodba z dne 13. marca 2007 v zadevi Unibet (C-432/05, ZOdl., str. I-2271, točka 42 in navedena sodna praksa).

( 4 ) Prav tam.

( 5 ) UL L 210, str. 1. Evropska komisija je na obravnavi poudarila, da je to za programe evropskega teritorialnega sodelovanja lex specialis. Uredba št. 1080/2006 je bila s 1. januarjem 2014 razveljavljena s členom 15 Uredbe (EU) št. 1301/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o Evropskem skladu za regionalni razvoj in o posebnih določbah glede cilja „naložbe za rast in delovna mesta“ ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1080/2006 (UL L 347, str. 289). Vendar je Uredba št. 1080/2006 upoštevna uredba ratione temporis.

( 6 ) Iz predložitvene odločbe izhaja, da je Komisija 24. oktobra 2012 sprejela Odločbo C(2012) 7497 o spremembi Odločbe C(2007) 6603.

( 7 ) Predstavnik države članice ali organa za upravljanje mora na podlagi člena 64(1) Uredbe št. 1083/2006 predsedovati nadzornemu organu. Njegovo sestavo mora določiti država članica s soglasjem organa za upravljanje. Člen 64(2) Uredbe št. 1083/2006 med drugim določa, da predstavnik Komisije na lastno pobudo ali na pobudo nadzornega odbora sodeluje pri delu organa v svetovalni vlogi.

( 8 ) Vendar je bilo programsko navodilo glede na navedbe Komisije na obravnavi sprejeto na podlagi člena 5(1) Uredbe Komisije (ES) št. 1828/2006 z dne 8. decembra 2006 o pravilih za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu in Kohezijskem skladu ter Uredbe (ES) št. 1080/2006 Evropskega parlamenta in Sveta o Evropskem skladu za regionalni razvoj (UL L 371, str. 1). Glej tudi Popravek Uredbe Komisije (ES) št. 1828/2006 z dne 8. decembra 2006 o pravilih za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu in Kohezijskem skladu ter Uredbe (ES) št. 1080/2006 Evropskega parlamenta in Sveta o Evropskem skladu za regionalni razvoj (UL L 45, str. 3).

( 9 ) Iz predložitvenega sklepa je razvidno, da je Tartu Halduskohus menilo, da te določbe nasprotujejo uporabi zakona o upravnem postopku za projekte v okviru estonsko-latvijskega programa. Glej točko 25 spodaj.

( 10 ) V skladu s popravkom Evropske komisije z dne 15. novembra 2013 njenih pisnih stališč v različici programskega navodila, ki se ratione temporis uporablja v obravnavani zadevi, ni bilo besedila v oglatem oklepaju. V tej različici je v točki 6.6 navedeno, da „odločbe nadzornega odbora niso izpodbojne“.

( 11 ) Glej uvodno izjavo 14 Uredbe št. 1080/2006 in uvodno izjavo 48 Uredbe št. 1083/2006.

( 12 ) Klabbers, J.,The Concept of Treaty in International Law (Kluwer, 1996) str. od 21 do 25, in Möllers, C., „Transnationale Behördenkooperation Verfassungs- und völkerrechtliche Probleme transnationaler administrativer Standardsetzung“, v ZaörV 65 (2005), str. 351.

( 13 ) Klabbers, ibid, str. od 94 do 97.

( 14 ) Splošno sodišče je seveda imelo pristojnost za obravnavo zadev zoper agencije Evropske unije, preden se je člen 263 PDEU nanje izrecno skliceval. Glej sodbo z dne 8. oktobra 2008 v zadevi Sogelma (T-411/06, ZOdl., str. II-2771, točke od 33 do 57).

( 15 ) Glej sodbo z dne 4. junija 2012 v zadevi Elti proti delegaciji Evropske unije v Črni gori (T‑395/11, točka 27).

( 16 ) Glej člene 55, 171 in 185 Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 z dne 25. junija 2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 4, str. 74), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES, Euratom) št. 1995/2006 z dne 13. decembra 2006 o spremembah Uredbe (ES, Euratom) št. 1605/2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (UL L 390, str. 1). Glej tudi Predlog splošnega proračuna Evropske komisije za proračunsko leto 2013, delovni dokument, del III, „Organi, ki jih je ustanovila Evropska unija in so pravne osebe“, COM(2012) 300 – maj 2012. Uredba št. 1605/2002 je bila delno razveljavljena z učinkom od 1. januarja 2013 s členom Uredba (EU, Euratom) št. 966/2012 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o finančnih pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 (UL L 298, str. 1).

( 17 ) Ustanovljen z Uredbo Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 146). Uredba št. 40/94 je bila razveljavljena na podlagi člena 166 Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (Kodificirano besedilo) (UL L 78, str. 1).

( 18 ) Ustanovljen z Uredbo Sveta (ES) št. 2100/94 z dne 27. julija 1994 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 16, str. 390).

( 19 ) Ustanovljena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1592/2002 z dne 15. julija 2002 o skupnih predpisih na področju civilnega letalstva in ustanovitvi Evropske agencije za varnost v letalstvu (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 7, str. 30).

( 20 ) Ustanovljena z Uredbo (ES) št. 1907/2006 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH), o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije ter spremembi Direktive 1999/45/ES ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES (UL L 396, str. 1).

( 21 ) Glej moje sklepne predloge v zadevi Združeno kraljestvo proti Svetu in Parlamentu (sodba z dne 22. januarja 2014, C‑270/12, točke 23, 73 in 74).

( 22 ) Glej na primer sodbe z dne 14. junija 2011 v zadevi Paul Miles in drugi proti Evropskim šolam (C-196/09, ZOdl., str. I-5105, točka 39), z dne 15. januarja 1986 v zadevi Derrick Guy in Edmund Hurd proti Kennethu Jonesu (44/84, Recueil, str. 29, točke od 3 do 6, 20 in 21) in z dne 30. septembra 2010 v zadevi Komisija proti Belgiji (C-132/09, ZOdl., str. I-8695).

( 23 ) Na primer zgoraj navedena sodba Elti proti delegaciji Evropske unije v Črni gori.

( 24 ) To je razlaga zakona o upravnem sporu, ki jo je podalo Tartu Halduskohus in ki izhaja iz predložitvenega sklepa.

( 25 ) To je razmeroma neobičajna ureditev, ki pa jo je Sodišče obravnavalo. Za klasičen primer glej sodbo z dne 15. maja 1986 v zadevi Johnston (222/84, Recueil, str. I-1651).

( 26 ) Sodba z dne 27. junija 2013 v zadevi Agrokonsulting‑04 (C‑93/12, točka 36 in navedena sodna praksa).

( 27 ) Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota, predstavljene 14. marca 2013 v zadevi Agrokonsulting‑04.

( 28 ) Sodba z dne 10. julija 2003 v zadevi Komisija proti EIB (C-15/00, ZOdl., str. I-7281, točka 42 in navedena sodna praksa). To načelo se je uporabilo za Evropski ekonomsko-socialni odbor v sodbi z dne 31. marca 2011 v zadevi Italija proti EESO (T-117/08, ZOdl., str. II-1463, točka 32).

( 29 ) Glej na primer sodbo z dne 4. junija 2009 v zadevi JK Otsa Talu (C-241/07, ZOdl., str. I-4323). V točki 40 sodbe z dne 19. septembra 2002 v zadevi Huber (C-336/00, Recueil, str. I-7699) je navedeno, da „odobritev nacionalnega programa pomoči s strani Komisije nikakor ne pripelje do tega, da dobi ta program naravo akta prava Skupnosti“. Kot je Sodišče v nadaljevanju ugotovilo v isti točki, to pomeni, da je pri neusklajenosti pogodbe o pomoči in programa, odobrenega s strani Komisije, dolžnost nacionalnega sodišča, da iz tega izpelje posledice glede nacionalne zakonodaje in da pri njenem izvajanju upošteva ustrezno zakonodajo Skupnosti (moj poudarek). Glej tudi analizo obravnavanega problema v točki 53 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca S. Alberja k zgoraj navedeni sodbi Huber. Tako s to sodbo ni bilo razveljavljeno pravilo, da je treba pri sodnem nadzoru v okviru javnega prava preizkušati zavrnitve pomoči ob upoštevanju splošnih načel prava Unije in temeljnih pravic ter nacionalnih razlogov za sodni nadzor.

( 30 ) Glej na splošno sodbo z dne 23. aprila 2009 v zadevi Sahlstedt in drugi proti Komisiji (C-362/06 P, ZOdl., str. I-2903, točka 43).

( 31 ) Sodba z dne 5. oktobra 2010 v zadevi J. McB. (C-400/10 PPU, ZOdl., str. I-8965).

( 32 ) Sodba z dne 22. decembra 2010 v zadevi DEB (C-279/09, ZOdl., str. I-13849, točka 47). Glej tudi sodbo z dne 18. marca 2010 v združenih zadevah Alassini in drugi (od C-317/08 do C-320/08, ZOdl., str. I-2213, točka 63). Glej na primer sodbi Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 23. oktobra 1996 v zadevi Levages Prestations Services proti Franciji, točka 40, Reports of Judgments and Decisions, 1996‑V, in z dne 31. januarja 2012 v zadevi Assuncao Chaves proti Portugalski (pritožba št. 61226/08), točka 71.

( 33 ) Glej člen 52(1) Listine.

( 34 ) Zgoraj navedena sodba JK Otsa Talu.

( 35 ) Glej sklep z dne 31. marca 2011 v zadevi Volker Mauerhofer (C‑433/10 P, točka 58).

( 36 ) Glej sodbo z dne 26. januarja 2010 v zadevi Internationaler Hilfsfonds proti Komisiji (C-362/08 P, ZOdl., str. I-669, točka 55 in navedena sodna praksa).

( 37 ) Zgoraj navedeni sodbi Volker Mauerhofer (točka 61) in Internationaler Hilfsfonds.

( 38 ) Sklepni predlogi generalnega pravobranilca Y. Bota, predstavljeni 5. julija 2012 v zadevi Jager & Polacek GmbH proti UUNT (sodba z dne 18. oktobra 2012 v zadevi C‑402/11 P), v katerih se sklicuje na sodbo z dne 11. novembra 1981 v zadevi IBM proti Komisiji (60/81, Recueil, str. 2639).

( 39 ) Sodba z dne 27. septembra 1988 v zadevi Združeno kraljestvo proti Komisiji (114/86, Recueil, str. I-5289, točka 13).

( 40 ) Glede na odgovore Liivimaa Lihaveis na pisna vprašanja Sodišča je med organom upravljanja in ministrstvom za notranje zadeve Estonije julija 2010 potekala izmenjava elektronskih sporočil, v kateri je organ pojasnil, da se v okviru estonsko-latvijskega programa ne sprejemajo upravne odločbe o odobritvi ali zavrnitvi projektov. Neuspešni kandidati bodo zgolj prejeli dopis, v katerem bodo pojasnjeni razlogi za zavrnitev.

( 41 ) Na obravnavi je potekala podrobna razprava o tem, ali odločbe nadzornega odbora zavezujejo organ upravljanja in ali ima ta pristojnost razveljaviti zavrnitev zahtevka za pomoč, ki jo je sprejel prvi. Po mojem mnenju to ni pomembno, ker je edino obvestilo, ki ga je prejel vlagatelj, izpodbijani dopis. Poleg tega je v pravilu 5, točka 8, poslovnika nadzornega odbora navedeno, da se v „primeru, da organ upravljanja resno nasprotuje skladnosti odločbe nadzornega odbora s pravno podlago programa, odločba ne sprejme, dokler organ upravljanja prek komunikacije z zadevnimi organi in organizacijami ne razreši zadeve. […] Poročilo mora biti upoštevano v novi odločbi nadzornega odbora“.

( 42 ) Zgoraj navedena sodba Unibet (točka 65).

( 43 ) Zgoraj navedena sodba Agrokonsulting‑04 (točka 48); glej tudi sodbi z dne 14. decembra 1995 v zadevi Peterbroeck (C-312/93, Recueil, str. I-4599, točka 14) in z dne 29. oktobra 2009 v zadevi Pontin (C-63/08, ZOdl., str. I-10467, točka 47).

( 44 ) Zgoraj navedena sodba Agrokonsulting‑04, točka 39.

( 45 ) Sodba z dne 21. novembra 1991 v zadevi Technische Universität Munchen (C-269/90, Recueil, str. I-5469, točka 14).

( 46 ) Glej na primer zgoraj navedeno sodbo JK Otsa Talu.

( 47 ) Sodba z dne 19. decembra 2013 v zadevi Vent de Colère in drugi (C‑262/12, točka 40 in navedena sodna praksa).

( 48 ) Glej v zvezi s tem med drugim sodbo z dne 19. oktobra 1995 v zadevi Richardson (C-137/94, Recueil, str. I-3407, točka 37 in navedena sodna praksa).