ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Če imajo otrok, ki je državljan ene države članice, hkrati pa zakonito živi na ozemlju druge države članice, in njegovi starši le državljanstvo prve države članice in če kolizijsko pravilo te države članice za dodelitev priimka napotuje na materialno pravo te države o imenih, določitev imena tega otroka v tej državi članici v skladu z njeno zakonodajo ne more biti diskriminacija zaradi državljanstva v smislu člena 12 ES.

Člen 18 ES nasprotuje temu, da pristojni organ ene države članice na podlagi uporabe nacionalnega prava, v katerem je za navezno okoliščino za določitev priimka določena izključno nacionalnost, zavrne priznanje priimka otroka – kot je bil določen in registriran v drugi državi članici, v kateri je bil ta otrok rojen in v njej od rojstva živi – ki ima tako kot njegovi starši le državljanstvo prve države članice. Dejstvo, da mora imeti prizadeti v državi članici, katere državljanstvo ima, ime, ki je drugačno od imena, ki mu je že bilo dodeljeno in je bilo registrirano v državi članici rojstva in prebivališča, namreč lahko ovira pravico prostega gibanja in bivanja na ozemlju držav članic iz člena 18 ES. V zvezi s tem bi lahko neenakost priimkov prizadetemu povzročila hudo neprijetnost, med drugim v javnem ali zasebnem življenju, ker mu bo država, katere državljan je in ki je edina pristojna za izdajo potnega lista, izdala potni list, v katerem bo navedeno drugačno ime, kot ga je dobil v državi rojstva in prebivališča. Prizadeti v zvezi s tem tvega, da bo zaradi razlike med priimkoma vselej, ko bo moral v državi članici, v kateri živi, dokazati svojo istovetnost, o njej vzbudil dvom in da bo povzročil sum o lažnem izdajanju. Poleg tega lahko glede spričeval, potrdil in diplom ali katerih koli drugih dokumentov, na podlagi katerih obstaja neka pravica, razlika v priimkih vzbudi dvom o pristnosti predloženih dokumentov ali resničnosti podatkov, vsebovanih v njih.

Glede na dejstvo, da bo imel prizadeti drugačno ime vsakič, ko bo prečkal mejo med zadevnima državama članicama, bo navezovanje na državljanstvo, katerega namen je zagotoviti, da se ime osebe lahko določi trajno in nespremenljivo, pripeljalo do izida, ki je nasproten od zastavljenega, tako da ga ni mogoče upravičiti. Čeprav je cilj zagotovitve tesnih odnosov med člani širše družine lahko sam po sebi legitimen, se mu ne more pripisati takega pomena, da bi lahko upravičil tako zavrnitev. Poleg tega preudarki, ki se nanašajo na poenostavitev dela uprave in ki so državo članico, katere državljanstvo ima prizadeti, pripeljali do tega, da je prepovedala sestavljene priimke, ne morejo zadostovati za upravičenje ovire prostega pretoka, ker zadevna prepoved glede na zakonodajo zadevne države članice ni absolutna.

(Glej točke 22, 23, od 25 do 28, 31, 32, 36, 37 in izrek.)
Zadeva C-338/06

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Kraljevini Španiji

„Neizpolnitev obveznosti države — Druga direktiva 77/91/EGS — Člena 29 in 42 — Delniške družbe — Povečanje kapitala — Prednostna pravica do vpisa delnic in zamenljivih obveznic — Izključitev — Varstvo delničarjev — Enako obravnavanje“

Sklepni predlogi generalne pravobranilke V. Trstenjak, predstavljeni 4. septembra 2008 I ‐ 10142

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 18. decembra 2008 I ‐ 10169

Povzetek sodbe

Država, ki ohrani v veljavi pravila, na podlagi katerih lahko skupščina delničarjev družbe, ki kotira na borzi, pri odločitvi o povečanju kapitala, ki vključuje celotno ali delno izključitev prednostne pravice do vpisa, odloči, da se nove delnice izdajo po poljubni ceni, izpolnjuje svoje obveznosti na podlagi člena 42 Druge direktive 77/91 o pravu družb v povezavi s členom 29(1) in (4) te direktive, če je navedeni skupščini dostopno poročilo uprave družbe in poročilo zato imenovanega revizorja ter če je cena izdanih delnic višja od čiste vrednosti delnic, ki je razvidna iz poročila revizorja. Čeprav v okviru prednostne pravice do vpisa, nastale v korist delničarjev, razen izjeme, ki je izrecno določena v navedenem členu 29(4) Druge direktive, ni dopuščena nobena druga izjema, pa ravno tako velja, da so v tej direktivi postavljene minimalne zahteve glede varstva delničarjev in upnikov delniških družb, pri čemer so države članice svobodne, da sprejmejo določbe, ki so zanje ugodnejše in s katerimi se zlasti določajo bolj omejevalni pogoji za izključitev navedene prednostne pravice. Poleg tega ni mogoče šteti, da bi lahko na podlagi teh pravil dejstvo, da je določena emisijska cena novih delnic lahko nižja od njihove tržne vrednosti, povzročilo neenako obravnavanje obstoječih in novih delničarjev v smislu člena 42 Druge direktive brez dokaza, kot se zahteva v navedenem členu 42, da sta ti skupini delničarjev v enakih položajih, tako da bi jih bilo treba enako obravnavati. Nadalje bi bila lahko posledica zahteve, da emisijska cena novih delnic ni nižja od njihove tržne vrednosti, da skupščina delničarjev te cene, čeprav je bila v poročilu uprave utemeljena, ne bi mogla uporabiti brez kršitve načela enakega obravnavanja iz člena 42 Druge direktive. (Glej točke 26, 30, 31, 33 in 34.)

Država članica, ki prednostne pravice do vpisa delnic ob povečanju kapitala z denarnimi vložki ne dodeljuje le delničarjem, ampak tudi imetnikom zamenljivih obveznic, in ki prednostne pravice do vpisa zamenljivih obveznic ne dodeljuje le delničarjem, ampak tudi imetnikom zamenljivih obveznic iz prejšnjih izdaj, ne izpolnjuje obveznosti iz člena 29(1) in (6) Druge direktive 77/91 o pravu družb. Kot je namreč razvidno iz besedila navedenega člena 29 (1) in (6), ponudba novih delnic in zamenljivih obveznic ni naslovljena na ene in druge hkrati, ampak „prednostno“ na delničarje. Zato je mogoče le takrat, kadar ti niso izvršili svoje prednostne pravice, te delnice in obveznice ponuditi drugim kupcem, med katerimi so imetniki zamenljivih obveznic. (Glej točke 39, 40 in 46 ter točko 1 izreka.)
Člen 25 ES je treba razlagati tako, da nasprotuje zakonskemu ukrepu, na podlagi katerega morajo domači odjemalci električne energije svojemu upravljavcu omrežja plačati doplačilo – ki pomeni obdavčitev – za količine električne energije, proizvedene v državi članici in uvožene, ki so bile prenesene v korist teh odjemalcev, kadar mora navedeni upravljavec to doplačilo prenesti na družbo, ki jo je za ta namen določil zakonodajalec, in je bila ta družba, ki je podjetjem za proizvodnjo električne energije skupna hčerinska družba, prej upravljavka stroškov celotne proizvedene in uvožene električne energije, in kadar mora biti to doplačilo v celoti namenjeno za plačilo s trgom nezdružljivih stroškov, ki jih je osebno dolžna plačati ta družba, kar povzroči, da se zneski, ki jih ta družba obračuna, v celoti pobotajo z bremenom, ki ga nosi domača prenesena električna energija. Enako velja takrat, kadar morajo te stroške kriti nacionalna podjetja za proizvodnjo električne energije in kadar je zaradi obstoječih pogodb lahko z zakonom določena družba – s plačilom nabavne cene električne energije, proizvedene v državi članici, s plačilom dividend več nacionalnim podjetjem za proizvodnjo električne energije, katerih hčerinska družba je z zakonom določena družba, ali kakor koli drugače – korist, ki jo pomeni doplačilo, v celoti prenesla na nacionalna podjetja za proizvodnjo električne energije.

V okviru zakonskega ukrepa, na podlagi katerega morajo domači odjemalci električne energije svojemu upravljavcu omrežja plačati na podlagi doplačila, ki pomeni obdavčitev, znesek za količine električne energije, proizvedene v državi članici in uvožene, prenesene v korist teh odjemalcev, kadar mora navedeni upravljavec to doplačilo prenesti na družbo, ki jo je za ta namen določil zakonodajalec, in je bila ta družba, ki je podjetjem za proizvodnjo električne energije skupna hčerinska družba, prej upravljavka stroškov celotne proizvedene in uvožene električne energije, in kadar mora biti to doplačilo v celoti namenjeno za plačilo s trgom nezdružljivih stroškov, ki jih je osebno dolžna plačati ta družba, kar povzroči, da se zneski, ki jih ta družba obračuna, v celoti pobotajo z bremenom, ki ga nosi domača prenesena električna energija, je treba člen 87 ES razlagati tako, da so zneski, ki so bili plačani navedeni družbi, državna pomoč v smislu te določbe, ker pomenijo gospodarsko korist in ne nadomestilo v zameno za storitve, ki jih je opravila z zakonom določena družba za izvedbo obveznosti javnih služb.

(Glej točke 47, 57 in 96 ter točko 2 izreka.)
1.

Irska, s tem da ni zagotovila, da je komunalna odpadna voda iz aglomeracij IE22, Bray, IE31, Howth, IE34, Letterkenny, IE40, Shanganagh, IE41, Sligo, in IE45, Tramore County Waterford, ki vstopa v kanalizacijske sisteme, pred izpustom obdelana v sekundarnem postopku čiščenja ali v primerljivem postopku najkasneje do 31. decembra 2000, in ker ni zagotovila, da bi do tega roka odvajanja navedenih voda izpolnjevala zahteve iz priloge I, točka B, Direktive Sveta 91/271/EGS z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 4(1) in (3) navedene direktive.
Čeprav merilo, na podlagi katerega bi znamka, sestavljena iz opisnih sestavnih delov, lahko izpolnjevala pogoje za registracijo, ker je beseda postala del vsakdanje rabe in v vsakdanji rabi pridobila lasten pomen, upoštevno v okviru točke (c) člena 7(1) Uredbe št. 40/94, se na njegovi podlagi ne sme razlagati točke (b) tega člena. Medtem ko to merilo omogoča izključitev uporabe znamke za opis proizvoda ali storitve, pa namreč ne omogoča ugotovitve, ali znamka lahko zagotovi potrošniku ali končnemu uporabniku istovetnost izvora proizvoda ali storitve, ki ju označuje.

Čeprav obstaja določeno prekrivanje področij uporabe absolutnih razlogov za zavrnitev registracije znamke iz člena 7(1), od (b) do (d), Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti, pa iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je vsak od razlogov za zavrnitev, ki so našteti v členu 7(1) Uredbe št. 40/94, neodvisen od drugih in zahteva ločeno preučitev. Poleg tega je treba omenjene razloge za zavrnitev razlagati v smislu splošnega interesa, ki je podlaga za vsakega od njih. Splošni interes, ki se ga upošteva pri preizkusu vsakega od teh razlogov za zavrnitev, lahko odraža različne ugotovitve o zadevnih razlogih za zavrnitev in jih celo mora odražati.

Besedni znak EUROHYPO, katerega registracija se zahteva za „finančne posle; denarne posle; posle v zvezi s posredovanjem nepremičnin, finančne storitve, financiranje“ iz razreda 36 v smislu Nicejskega aranžmaja, je brez razlikovalnega učinka glede zadevnih storitev v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti.

Povprečen nemški potrošnik namreč razume besedni znak „EUROHYPO“ kot znak, ki se v celoti in na splošno nanaša na finančne storitve, za katere so potrebna stvarna jamstva, in zlasti na hipotekarna posojila, ki so izplačana v valuti Evropske ekonomske in monetarne unije. Poleg tega noben dodaten element ne omogoča presoje, da bi bila kombinacija pogostih in običajnih delov „euro“ in „hypo“ neobičajna ali da bi imela lasten pomen, na podlagi katerega bi se v zaznavi zadevne javnosti razlikovale storitve prijavitelja od storitev, ki imajo drug tržni izvor. Zato upoštevna javnost zaznava zadevno znamko kot znamko, ki daje informacije o vrsti storitev, ki jih označuje, in ne kot znamko, ki bi označevala izvor zadevnih storitev.

(Glej točki 68 in 69.)
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 13. marca 2008 – Komisija proti Španiji

(Zadeva C-248/06)

„Neizpolnitev obveznosti države — Svoboda ustanavljanja — Svoboda opravljanja storitev — Omejitve — Raziskave in razvoj — Sistem odbitja izdatkov, nastalih v tujini“

Prosto gibanje oseb — Svoboda ustanavljanja — Prosto opravljanje storitev — Omejitve — Davčna zakonodaja — Davek od dohodkov pravnih oseb (člena 43 ES in 49 ES; Sporazum EGP, člena 31 in 36) (Glej točke 25, 42, 43 in izrek.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 43 ES, 48 ES in 49 ES ter členov 31 in 36 EGP – Manj ugoden sistem odbijanja izdatkov v zvezi z dejavnostmi raziskav, razvoja in tehnološke inovativnosti, ki nastanejo v tujini, od sistema, ki se uporablja za izdatke, ki nastanejo v Španiji.

Izrek

1. Kraljevina Španija, s tem da je obdržala v veljavi manj ugoden sistem odbijanja izdatkov v zvezi z dejavnostmi raziskav, razvoja in tehnološke inovativnosti, ki nastanejo v tujini, od sistema, ki se uporablja za stroške, ki nastanejo v Španiji, kot to izhaja iz člena 35 zakona o davku od dohodkov pravnih oseb, kot je bil spremenjen s kraljevo zakonsko uredbo 4/2004 z dne 5. marca 2004, ni izpolnila obveznosti iz členov 43 ES in 49 ES glede svobode ustanavljanja in glede svobode opravljanja storitev ter iz ustreznih členov Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992, to je iz členov 31 in 36 tega sporazuma.

2. Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 13. marca 2008 – Komisija proti Španiji

(Zadeva C-248/06)

„Neizpolnitev obveznosti države — Svoboda ustanavljanja — Svoboda opravljanja storitev — Omejitve — Raziskave in razvoj — Sistem odbitja izdatkov, nastalih v tujini“

Prosto gibanje oseb — Svoboda ustanavljanja — Prosto opravljanje storitev — Omejitve — Davčna zakonodaja — Davek od dohodkov pravnih oseb (člena 43 ES in 49 ES; Sporazum EGP, člena 31 in 36) (Glej točke 25, 42, 43 in izrek.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 43 ES, 48 ES in 49 ES ter členov 31 in 36 EGP – Manj ugoden sistem odbijanja izdatkov v zvezi z dejavnostmi raziskav, razvoja in tehnološke inovativnosti, ki nastanejo v tujini, od sistema, ki se uporablja za izdatke, ki nastanejo v Španiji.

Izrek

1. Kraljevina Španija, s tem da je obdržala v veljavi manj ugoden sistem odbijanja izdatkov v zvezi z dejavnostmi raziskav, razvoja in tehnološke inovativnosti, ki nastanejo v tujini, od sistema, ki se uporablja za stroške, ki nastanejo v Španiji, kot to izhaja iz člena 35 zakona o davku od dohodkov pravnih oseb, kot je bil spremenjen s kraljevo zakonsko uredbo 4/2004 z dne 5. marca 2004, ni izpolnila obveznosti iz členov 43 ES in 49 ES glede svobode ustanavljanja in glede svobode opravljanja storitev ter iz ustreznih členov Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992, to je iz členov 31 in 36 tega sporazuma.
Zadeva C-450/06

Varec SA

proti

državi Belgiji

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État (Belgija))

„Javna naročila — Tožba — Direktiva 89/665/EGS — Učinkovita revizija — Pojem — Ravnovesje med načelom kontradiktornosti in pravico do varstva poslovne skrivnosti — Varstvo zaupnosti podatkov gospodarskih subjektov, ki ga zagotavljajo pristojni revizijski organi“

Sklepni predlogi generalne pravobranilke E. Sharpston, predstavljeni 25. oktobra 2007 I - 583

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 14. februarja 2008 I - 601

Povzetek sodbe

Približevanje zakonodaj – Revizijski postopki na področju oddaje javnih naročil za preskrbo in gradnje – Direktiva 89/665 – Načelo kontradiktornosti – Uskladitev z varstvom poslovnih skrivnosti – Pristojni organi za revizijske postopke

(direktivi Sveta 89/665, člen 1(1) in 93/36, člen 15(2))

Člen 1(1) Direktive 89/665 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje, v različici iz Direktive 92/50 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil storitev, v povezavi s členom 15(2) Direktive 93/36 o usklajevanju postopkov oddaje javnih naročil blaga, kot je bila spremenjena z Direktivo 97/52, je treba razlagati tako, da mora pristojni revizijski organ v smislu člena 1(1) zagotavljati zaupnost in pravico do varstva poslovnih skrivnosti za podatke v spisih, ki mu jih predložijo stranke postopka, vključno z naročnikom, pri čemer se lahko sam seznani s tovrstnimi podatki in jih upošteva. V okviru revizije odločitve, ki jo sprejme naročnik v postopku oddaje javnega naročila, načelo kontradiktornosti namreč strankam ne omogoča neomejenega in absolutnega dostopa do celote podatkov o zadevnem postopku oddaje naročila, predloženih pristojnemu revizijskemu organu. Nasprotno, pravico dostopa je treba pretehtati glede na pravico drugih gospodarskih subjektov do varstva njihovih zaupnih podatkov in poslovnih skrivnosti. Pristojni organ odloča o tem, koliko in kako je treba zagotoviti zaupnost in varstvo podatkov glede na zahteve učinkovitega pravnega varstva in varstva pravic obrambe, ki jih imajo stranke v postopku, v primeru pravnega sredstva oziroma sredstva, o katerem odloča organ, ki je sodišče v smislu člena 234 ES, in pa glede na to, da je treba v celotnem postopku zagotoviti pravično sojenje.

(Glej točki 51, 55 in izrek.)
Zadeva C-296/06

Telecom Italia SpA

proti

Ministero dell’Economia e delle Finanze

in

Ministero delle Comunicazioni

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale amministrativo regionale del Lazio)

„Telekomunikacijske storitve — Direktiva 97/13/ES — Členi 6, 11, 22 in 25 — Dajatve in pristojbine za splošna dovoljenja in posamične licence — Obveznosti nekdanjih imetnikov izključnih pravic — Začasna ohranitev“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca D. Ruiz-Jaraboja Colomerja, predstavljeni 25. oktobra 2007 I - 803

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 21. februarja 2008 I - 815

Povzetek sodbe

Približevanje zakonodaj – Telekomunikacijski sektor – Skupni okvir za splošna dovoljenja in posamične licence – Direktiva 97/13 – Dajatve in pristojbine, ki jih morajo plačevati podjetja s posamičnimi licencami

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 97/13, členi 6, 11, 22 in 25)

Členi 6, 11, 22 in 25 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 97/13 o skupnem okviru za splošna dovoljenja in posamične licence na področju telekomunikacijskih storitev nasprotujejo temu, da država članica od nekdanjega imetnika izključne pravice za ponujanje javnih telekomunikacijskih storitev, ki je nato postal imetnik splošnega dovoljenja, zahteva plačilo denarne dajatve, kakršna je zadevna pristojbina v postopku v glavni stvari, ki je enaka znesku, ki ga je nekdaj zahtevala za izključno pravico, in sicer to zahteva za eno leto od dne, določenega kot skrajni rok za prenos te direktive v nacionalno pravo, oziroma do 31. decembra 1998.

(Glej točko 45 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Trošarine – Direktiva 92/12 – Višja sila v smislu člena 14(1) – Pojem

(Direktiva Sveta 92/12, člen 14(1))

2. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Trošarine – Direktiva 92/12 – „Primanjkljaji, ki izhajajo iz narave izdelka“ v smislu člena 14(1) – Pojem

(Direktiva Sveta 92/12, člen 14(1))

Summary

1. Pojem „višja sila“ v smislu člena 14(1), prvi stavek, Direktive 92/12/EGS o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov, kot je bila spremenjena z Direktivo 94/74/ES, se nanaša na okoliščine, ki so tuje imetniku trošarinskega skladišča, ter so neobičajne in nepredvidljive, hkrati pa se imetnik njihovim posledicam kljub vsej skrbnosti ne bi bil mogel izogniti. Pogoj, da morajo biti okoliščine imetniku trošarinskega skladišča tuje, se ne omejuje na okoliščine, ki od njega v materialnem ali fizičnem smislu niso odvisne, temveč se nanaša tudi na okoliščine, ki nastanejo objektivno in niso pod nadzorom imetnika trošarinskega skladišča ali so zunaj območja njegove odgovornosti.

(Glej točke 31, 33 in 40 ter točko 1 izreka.)

2. Primanjkljaj dela goriva, ki je iztekel iz naftovoda, se zaradi njegove značilnosti tekočine ter zaradi značilnosti tal, na katerih je prišlo do izlitja, ki ovirata njegovo ponovno pridobitev, ne sme obravnavati kot „primanjkljaj, ki izhaja iz narave izdelka“ v smislu člena 14(1), drugi stavek, Direktive 92/12, kot je bila spremenjena z Direktivo 94/74. Glede na samo besedilo te določbe se namreč ta uporablja le za primanjkljaje, ki izhajajo iz narave izdelka in ki so nastali v okviru nekaterih dejavnosti, ki so taksativno naštete, med katerimi je prevoz. Medtem ko pojem primanjkljajev, ki izhajajo iz narave izdelka, lahko vključuje tako imenovane „tehnične“ primanjkljaje, pa se ne more razširiti na primanjkljaje zaradi nesreče. Poleg tega, ker se oprostitev, določena za take naravne primanjkljaje, razlikuje od tiste, ki je v členu 14(1), prvi stavek, Direktive 92/12 določena za primanjkljaje, ki so posledica naključnih dogodkov ali višje sile, prve oprostitve ni mogoče razlagati široko, da bi pokrili položaje, v katerih pogoji, ki omogočajo pridobitev zadnje, ne bi bili izpolnjeni.

(Glej točke od 42 do 44 in točko 2 izreka.)
Če do prenosa Direktive 2002/74 o spremembi Direktive 80/987 o približevanju zakonodaje držav članic o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti njihovega delodajalca v notranje pravo ne pride do izteka roka za prenos, se v zvezi s stanjem plačilne nesposobnosti, do katerega je prišlo pred tem datumom, ni mogoče sklicevati na morebiten neposredni učinek člena 3, prvi odstavek, Direktive 80/987.

(Glej točko 30 in točko 1 izreka.)
Keywords

Summary



Keywords

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Posredni davki na zbiranje kapitala – Dajatev na kapital, ki se obračuna kapitalskim družbam

(Direktiva Sveta 69/335, člen 12(1)(a) in (c))

Summary

Direktivo Sveta 69/335 o posrednih davkih na zbiranje kapitala je treba razlagati tako, da se njen člen 12(1)(c) ne nanaša na obdavčitev s takim davkom, kot je finski davek na prenos sredstev, če se vrednostni papirji kot vložek prenesejo na kapitalsko družbo, ki v zameno za ta prenos izroči svoje na novo izdane delnice. Obdavčitev s takim davkom je v skladu s členom 12(1)(a) navedene direktive dovoljena.

Medtem ko se točki (a) in (b) člena 12(1) Direktive 69/335 nanašata na posebne kategorije sredstev, in sicer na, prvič, vrednostne papirje in, drugič, nepremičnine in poslovanje, se točka (c) člena 12(1) nanaša na sredstva na splošno, in sicer na „sredstva katere koli vrste“, in poleg tega obdavčitev z davkom na prenos pogojuje s tem, da se prenos teh sredstev „poplača drugače kot z deleži“.V teh okoliščinah, v skladu z načelom polnega učinka, je mogoče pod pojmom „sredstva katere koli vrste“ iz člena 12(1)(c) Direktive 69/335 razumeti le sredstva, ki so drugačna od tistih, navedenih v tem členu 12(1)(a) in (b), in sicer od „vrednostnih papirjev“ oziroma „nepremičnin ali poslovanja“. Taka razlaga člena 12(1)(c) Direktive 69/335, da naj bi se ta nanašal na „sredstva katere koli vrste“, vključno s tistimi iz točk (a) in (b) istega člena 12(1), bi namreč popolnoma prevzela vsebino navedenih točk, tako da njun obstoj ne bi imel ne smisla ne cilja.

(Glej točke od 37 do 39, 43 in izrek.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Izpolnitev obveznosti pred pretekom roka, določenega v obrazloženem mnenju – Nedopustnost (člen 226 ES) (Glej točko 21.)

2. Pravo Skupnosti – Načela – Varstvo zaupanja v pravo – Področje uporabe (Direktiva Sveta 71/305) (Glej točko 23.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 3 in 12 Direktive Sveta 71/305/EGS z dne 26. julija 1971 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje (UL L 185, str. 5) – Dodelitev v postopku s pogajanji brez objave obvestila o naročilu za gradnje, katerega predmet je izvedba del, navedenih v odloku občinskega sveta Stintino št. 48 z dne 14. decembra 1989, in zlasti „izvršitvenega koncepta in izvedba del za tehnološko in strukturno posodobitev, vzdrževanje in dokončanje vodovodnih in kanalizacijskih omrežij, cestnega omrežja, storitvenih obratov in naprav za naselje, za zunanja naselja turističnega območja in območja občine Stintino, vključno s sanacijo in čiščenjem obale in turističnih središč te občine“.

Izrek

Izrek

1) Italijanska republika, s tem da je dopustila izvedbo vsaj enega posla, ki ga je občina Stintino zaupala družbi Maresar Soc. Cons. Arl v skladu s pogodbo št. 7/91, podpisano 2. oktobra 1991, in dodatnimi akti, ki sta jih isti stranki sklenili pozneje, ni izpolnila obveznosti iz Direktive Sveta 71/305/EGS z dne 26. julija 1971 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje, zlasti iz njenih členov 3 in 12.

2) Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.