ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Člen 19 navedene uredbe, naslovljen „Razvoj kmetij in podjetij“, določa: 1. Podpora v okviru tega ukrepa zajema: (a) pomoč za zagon dejavnosti za: (i) mlade kmete; […] (iii) razvoj majhnih kmetij; […] 2. Podpora iz točke (a)(i) odstavka 1 se odobri mladim kmetom. […] Podpora iz točke (a)(iii) odstavka 1 se odobri majhnim kmetijam, kot jih opredelijo države članice. […] 4. Pogoj za podporo iz točke (a) odstavka 1 je predložitev poslovnega načrta. Izvajanje poslovnega načrta se mora začeti v devetih mesecih od datuma odločitve o odobritvi pomoči. Pri mladih kmetih, ki prejemajo podporo iz točke (a)(i) odstavka 1, je v poslovnem načrtu navedeno, da je mladi kmet v 18 mesecih od datuma vzpostavitve usklajen s členom 9 Uredbe (EU) št. 1307/2013 v zvezi z aktivnimi kmeti. Države članice določijo zgornji in spodnji prag za omogočenje dostopa kmetijskih gospodarstev do podpore iz točk (a)(i) in (a)(iii) odstavka 1. Spodnji prag za podporo iz točke (a)(i) odstavka 1 je višji od zgornjega praga za podporo iz točke (a)(iii) odstavka 1. Podpora je omejena na kmetijska gospodarstva, ki ustrezajo opredelitvi pojma mikro- in malih podjetij. 5. Podpora iz točke (a) odstavka 1 se izplača v najmanj dveh obrokih v obdobju največ petih let. Obroki se lahko postopno znižujejo. Pogoj za izplačilo zadnjega obroka v skladu s točkama (a)(i) in (a)(ii) odstavka 1 je pravilno izvajanje poslovnega načrta. 6. Najvišji znesek podpore iz točke (a) odstavka 1 je določen v Prilogi I [Prilogi II]. Države članice določijo znesek podpore iz točk (a)(i) in (a)(ii) odstavka 1, pri čemer upoštevajo tudi družbeno-gospodarske razmere na območju, zajetem v programu. […]“
Člen 52 Direktive 2004/18, naslovljen „Uradni seznami potrjenih gospodarskih subjektov in potrjevanje s strani organov, ustanovljenih po javnem ali zasebnem pravu“, določa:

„1. Države članice lahko določijo bodisi uradne sezname potrjenih izvajalcev gradenj, dobaviteljev blaga ali izvajalcev storitev bodisi izdajo potrdil s strani certifikacijskih organov, ustanovljenih po javnem ali zasebnem pravu.

Države članice morajo prilagoditi pogoje za vpis na navedene sezname in za izdajo potrdil s strani certifikacijskih organov določbam iz člena 45(1), člena 45(2)(a) do (d) in (g), člena 46, člena 47(1), (4) in (5), člena 48(1), (2), (5) in (6), člena 49 ter, če je to primerno, člena 50.

[…]

2. Gospodarski subjekti, ki so vpisani na uradne sezname ali ki imajo potrdilo, lahko za vsako naročilo predložijo naročniku potrdilo o vpisu na seznam, ki ga je izdal naročnik [pristojni organ], ali potrdilo, ki ga je izdal pristojni certifikacijski organ. Potrdila morajo navesti sklicevanja, ki so jim omogočila vpis na seznam/pridobitev potrdila, in uvrstitev iz tega seznama.

3. Vpis na uradne sezname, ki so ga potrdili pristojni organi, ali potrdilo, ki ga je izdal certifikacijski organ[,] za […] naročnik[e] iz drugih držav članic[…] ne sme predstavljati domneve o usposobljenosti, razen v zvezi s členoma 45(1) in (2)(a) do (d) in (g), členom 46, členom 47(1)(b) in (c) ter členom 48(2)(a)(i), (b), (e), (g) in (h) v primeru gradbenikov, (2)(a)(ii), (b), (c), (d) in (j) v primeru dobaviteljev blaga in 2(a)(ii) in (c) do (i) v primeru izvajalcev storitev.

4. Informacije, ki jih je mogoče razbrati iz vpisa v uradne sezname, se ne smejo preverjati [brez utemeljitve]. Glede plačila prispevkov za socialno varnost in davkov se lahko pri vsakem naročilu od vsakega registriranega gospodarskega subjekta zahteva dodatno potrdilo.

Naročniki drugih držav članic morajo uporabljati odstavek 3 in prvi pododstavek tega odstavka le v korist gospodarskih subjektov s sedežem v državi članici, ki ima uradni seznam.

5. Za noben vpis gospodarskih subjektov iz drugih držav članic na uradni seznam ali za izdajo potrdil le-tem s strani organov iz odstavka 1 se ne sme zahtevati dodatno dokazilo ali izjavo, razen tistih, ki se zahtevajo od nacionalnih gospodarskih subjektov, in v vsakem primeru nobeno dodatno dokazilo ali izjava, razen tistih iz členov 45 in 49 ter, če je to primerno, člena 50.

Vendar […] ta vpis ali izdaja potrdil za gospodarske subjekte iz drugih držav članic ni pogoj za njihovo sodelovanje pri javnem naročilu. Naročniki morajo sprejeti enakovredna potrdila, ki jih izdajo organi s sedežem v drugih državah članicah. Sprejeti morajo tudi druga enakovredna dokazna sredstva.

6. Gospodarski subjekti lahko kadar koli zaprosijo za vpis na uradni seznam ali za izdajo potrdila. Obveščeni morajo biti v razumno kratkem obdobju o odločitvi organa, ki ureja seznam, ali o odločitvi pristojnega certifikacijskega organa.

[…]“
9

Dežela Zgornja Avstrija dodeljuje stanovanjske pomoči, pri čemer so bili pogoji za dodelitev urejeni z določbami oberösterreichisches Wohnbauförderungsgesetz (zakon dežele Zgornja Avstrija o pomoči za gradnjo stanovanj) (LGBl. 6/1993) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: oöWFG). Člen 6 oöWFG je določal: „[…] 9. Pomoči na podlagi tega zakona se dodelijo avstrijskim državljanom, državljanom države članice [Evropskega gospodarskega prostora (EGP)] ter državljanom Unije in njihovim družinskim članom v smislu Direktive [Evropskega parlamenta in Sveta] 2004/38/ES [z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46)]. Drugim osebam se pomoč – razen če ni v mednarodni konvenciji določeno, da se jim pomoč dodeli enako kot avstrijskim državljanom – dodeli le, kadar: 1. imajo glavno prebivališče na ozemlju Avstrije neprekinjeno in zakonito več kot pet let; 2. prejemajo dohodke, ki so v Avstriji predmet dohodnine, ali so vplačali prispevke v sistem obveznega socialnega zavarovanja v Avstriji, ker so opravljali pridobitno dejavnost, sedaj pa iz tega sistema prejemajo prejemke, ali so ta dohodek oziroma prejemek prejemali 54 mesecev v zadnjih petih letih, in 3. predložijo dokazilo o osnovnem znanju nemškega jezika v skladu z odstavkom 11. […] 11. Šteje se, da je pogoj iz odstavka 9, točka 3, izpolnjen, če: 1. prosilec predloži potrdilo Österreichischer Integrationsfonds (ÖIF, avstrijski sklad za integracijo, Avstrija) ali izpitnega centra, ki ga je odobril ÖIF, ki potrjuje, da je uspešno opravil integracijski izpit, ali 2. prosilec predloži splošno priznano jezikovno diplomo ali potrdilo o osnovnem znanju nemščine na ravni A2, ki ga izda izpitni center, odobren v skladu z Integrationsvereinbarungs‑Verordnung (uredba o sporazumih o vključevanju) (BGBl. II, 242/2017), ali 3. prosilec predloži dokaz o tem, da je bil v Avstriji vsaj pet let vključen v obvezno izobraževanje in da je pri predmetu „nemščina“ imel pozitivno oceno ali da je imel pozitivno oceno pri predmetu „nemščina“ na ravni 9. razreda, ali 4. je prosilec opravil vajeniški izpit v skladu z Berufsausbildungsgesetz (zakon o poklicnem izobraževanju in vajeništvu) (BGBl. 142/1969). […]“
40

Pod ta pojem na podlagi pojava takih „zunanjih“ dogodkov spadajo trčenje med letalom in ptico (glej v tem smislu sodbo z dne 4. maja 2017, Pešková in Peška, C‑315/15, EU:C:2017:342, točka 26), poškodba letalske pnevmatike s tujkom, kot je predmet, ki leži na vzletno-pristajalni stezi letališča (glej v tem smislu sodbo z dne 4. aprila 2019, Germanwings, C‑501/17, EU:C:2019:288, točka 34), prisotnost goriva na letališki stezi, ki je povzročila njeno zaprtje (glej v tem smislu sodbo z dne 26. junija 2019, Moens, C‑159/18, EU:C:2019:535, točka 29), trk med višinskim krmilom letala v parkiranem položaju in krilom letala druge letalske družbe, ki ga je povzročilo premikanje zadnjenavedenega letala (glej v tem smislu sklep z dne 14. januarja 2021, Airhelp, C‑264/20, neobjavljen, EU:C:2021:26, točka 26), pa tudi skrita napaka, nastala pri izdelavi, ali celo sabotaža in teroristična dejanja (glej v tem smislu sodbi z dne 22. decembra 2008, Wallentin-Hermann, C‑549/07, EU:C:2008:771, točka 26, in z dne 17. septembra 2015, van der Lans, C‑257/14, EU:C:2015:618, točka 38).
2.

Pritožbe uradnikov – Odškodninska tožba – Samostojnost, glede na ničnostno tožbo – Meje – Odškodninski zahtevek, katerega cilj je, da se obide nedopustnost tožbe za razglasitev ničnosti – Nedopustnost – Odškodninska tožba za povračilo iste škode, kot je ta, na katero se nanaša prošnja za pomoč, ki jo je uprava že zavrnila – Odločba o zavrnitvi, ki ni bila izpodbijana v roku – Presoja dopustnosti – Primerjava cilja, ki se želi doseči z odškodninsko tožbo in prošnjo za pomoč (člen 268 PDEU; Kadrovski predpisi za uradnike, členi 24, 90 in 91) (Glej točke od 58 do 65.)
43

Predložitveno sodišče nasprotno ne dvomi o tem, da je treba državnega tožilca šteti za odreditveni pravosodni organ v smislu člena 6(1) Okvirnega sklepa 2002/584, in sicer glede na elemente, ki jih je Sodišče določilo za ugotavljanje, ali je mogoče neki organ šteti za tak odreditveni pravosodni organ, to je glede na to, prvič, da sodeluje pri izvajanju sodne oblasti v kazenskih zadevah, in drugič, da je pri opravljanju nalog, povezanih z izdajo evropskega naloga za prijetje, neodvisen (glej v zvezi s tem sodbi z dne 27. maja 2019, OG in PI (Državni tožilstvi v Lübecku in Zwickauu), C‑508/18 in C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456, točki 51 in 74, in z dne 12. decembra 2019, Parquet général du Grand‑Duché de Luxembourg in Openbaar Ministerie (Državni tožilstvi v Lyonu in Toursu), C‑566/19 PPU in C‑626/19 PPU, EU:C:2019:1077, točka 52).
2.

Pritožba – Razlogi – Izpodbijanje razlage ali uporabe prava Unije, ki jo je podalo Splošno sodišče, s katerim se ponavlja razloge in trditve, navedene pred tem sodiščem – Dopustnost (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člena 168(1)(d) in 169(2)) (Glej točke od 45 do 47.)
Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 14. oktobra 2021 –
INSS (Vdovska pokojnina na podlagi zunajzakonske skupnosti)
(Zadeva C-244/20)1
„Predhodno odločanje  –  Direktiva 79/7/EGS  –  Člen 3(2)  –  Enako obravnavanje moških in 
žensk v zadevah socialne varnosti  –  Dajatve za preživele družinske člane  –  Vdovska pokojnina, 
ki temelji na zunajzakonskem razmerju  –  Izključitvena klavzula  –  Veljavnost  –  
Prepoved vsakršne diskriminacije na podlagi spola  –  Dajatev, ki ne spada na področje uporabe 
Direktive 79/7  –  Nedopustnost  –  Člen 21(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah  –  
Nediskriminacija na podlagi spola  –  Člen 17(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah  –  
Lastninska pravica  –  Pravni položaj, ki ne spada na področje uporabe prava Unije  –  
Nepristojnost “
1. Socialna politika  –  Enako obravnavanje moških in žensk v zadevah socialne varnosti  –  
Stvarno področje uporabe Direktive 79/7  –  Vdovska pokojnina, ki temelji na 
zunajzakonskem razmerju  –  Dajatve za preživele družinske člane  –  Izključitev s področja 
uporabe navedene direktive in Direktive 2006/54
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/54; Direktiva Sveta 79/7, člen 3(2))
(Glej točke od 35 do 40 in 67.)
2. Vprašanja za predhodno odločanje  –  Presoja veljavnosti  –  Enako obravnavanje moških in 
žensk v zadevah socialne varnosti  –  Direktiva 79/7  –  Vprašanje veljavnosti klavzule 
o izključitvi dajatev za preživele družinske člane, določene s to direktivo  –  Vdovska 
pokojnina, ki temelji na zunajzakonskem razmerju, ki ne spada na področje uporabe navedene 
direktive, ne glede na obstoj te klavzule  –  Nedopustnost
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/54, člen 7(1)(a); Direktiva Sveta 79/7, 
člena 3(1) in (2) ter 4(1))
(Glej točke od 41 do 54 ter točko 1 izreka.)
3. Vprašanja za predhodno odločanje  –  Pristojnost Sodišča  –  Meje  –  Predlog za razlago 
Listine o temeljnih pravicah  –  Nacionalna ureditev, ki ne pomeni ukrepa za izvajanje prava 
Unije  –  Nepristojnost Sodišča
(člen 6(1) PEU; člen 19 PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 51(1) in (2))
SLZbirka odločb sodne prakse
1 UL C 320, 28.9.2020.
ECLI:EU:C:2021:854                                                                                                          1OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLOČBAH
(Glej točke 57, od 59 do 63, 68 in 69 ter točko 2 izreka.)
Izrek
1. Prvo vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo Tribunal Superior de Justicia de 
Cataluña (vrhovno sodišče Katalonije, Španija), je nedopustno.
2. Sodišče Evropske unije ni pristojno za odgovor na drugo, tretje in četrto vprašanje za 
predhodno odločanje, ki jih je postavilo Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (vrhovno 
sodišče Katalonije).
2                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:854
55

Dopolnilni značaj določb naslova III, poglavje 1, oddelek 2, Uredbe št. 883/2004 – ki se uporabljajo za „upokojence in njihove družinske člane“ – v primerjavi z določbami oddelka 1 tega poglavja – ki se uporabljajo za „zavarovane osebe in njihove družinske člane, razen za upokojence in njihove družinske člane“, potrjuje člen 31 te uredbe, v skladu s katerim se členi od 23 do 30, ki spadajo v navedeni oddelek 2 te uredbe, ne uporabljajo za upokojenca, ki je upravičen do dajatev zdravstvenih storitev po zakonodaji države članice na podlagi opravljanja dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe. V takem primeru pravico take osebe do teh dajatev iz naslova III, poglavje 1, navedene uredbe urejajo členi od 17 do 21 te uredbe, ki spadajo v oddelek 1 navedenega poglavja 1.
5

Člen 70 Uredbe št. 806/2014, naslovljen „Predhodni prispevki“, v odstavkih 1 in 2 določa: „1. Posamezni prispevek vsake institucije se zbere vsaj na letni osnovi in se izračuna sorazmerno z zneskom njenih obveznosti (kapital ni vključen) brez kritih vlog, glede na celotno obveznost (kapital ni vključen) brez kritih vlog vseh institucij z dovoljenjem na ozemljih vseh sodelujočih držav članic. 2. „[EOR] vsako leto po posvetovanju z [Evropsko centralno banko (ECB)] ali pristojnim nacionalnim organom ter v tesnem sodelovanju z nacionalnimi organi za reševanje izračuna posamezne prispevke, da zagotovi, da prispevki, ki jih morajo plačati vse institucije z dovoljenjem na ozemlju vseh sodelujočih držav članic, ne presegajo 12,5 % ciljne ravni. Izračun prispevkov posameznih institucij vsako leto temelji na: (a) pavšalnem prispevku, ki se izračuna sorazmerno z zneskom obveznosti institucije, brez kapitala in kritih vlog, glede na skupne obveznosti, brez kapitala in kritih vlog, vseh institucij z dovoljenjem na ozemlju sodelujočih držav članic, ter (b) prispevku, ki je prilagojen tveganju in se izračuna na podlagi meril iz člena 103(7) Direktive 2014/59/EU [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij ter o spremembi Šeste direktive Sveta 82/891/EGS ter direktiv 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU in 2013/36/EU in uredb (EU) št. 1093/2010 ter (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2014, L 173, str. 190)], pri čemer se upošteva načelo sorazmernosti, ne da bi pri tem prišlo do izkrivljanja med strukturami bančnega sektorja držav članic. Razmerje med pavšalnim prispevkom in tveganju prilagojenimi prispevki upošteva uravnoteženo porazdelitev prispevkov med različnimi vrstami bank. Celotni znesek posameznih prispevkov vseh institucij z dovoljenjem na ozemljih vseh sodelujočih držav članic, izračunanih v skladu s točkama (a) in (b), v nobenem primeru letno ne presega 12,5 % ciljne ravni.“
5

Člen 3 navedene direktive, naslovljen „Določbe in pogoji za zaposlitev“, določa: „1. Države članice poskrbijo, da ne glede na to, katera zakonodaja se uporablja za delovno razmerje, podjetja iz člena 1(1) zagotovijo delavcem, ki so napoteni na njihovo ozemlje, pogoje za delo in zaposlitev v zvezi z naslednjimi zadevami, ki so urejene v državi članici, v kateri se opravlja delo: – z zakonom ali drugim predpisom in/ali – s kolektivnimi pogodbami ali arbitražnimi odločbami, razglašenimi za splošno veljavne v smislu odstavka 8, kolikor zadevajo dejavnosti, omenjene v Prilogi: […] (c) minimalne urne postavke, tudi za nadurno delo; ta točka se ne uporablja za programe dodatnega kolektivnega pokojninskega zavarovanja; […] V tej direktivi je koncept minimalnih urnih postavk iz odstavka 1 točke (c) opredeljen z nacionalno zakonodajo in/ali prakso države članice[,] na katere ozemlje je delavec napoten. […] 7. Odstavki od 1 do 6 ne onemogočajo uporabe za delavce ugodnejših pogojev za delo in zaposlitev. Šteje se, da so posebni dodatki, ki sodijo k napotitvi, del minimalne plače, razen če so izplačani kot povračilo za stroške, ki dejansko nastanejo zaradi napotitve, denimo potni stroški in stroški za stanovanje in hrano. […]“
78

V skladu z ustaljeno sodno prakso iz samega besedila navedene določbe izhaja, da morata biti za uporabo pravila o nezavezanosti za plačilo davka kumulativno izpolnjena dva pogoja, in sicer zadevne dejavnosti mora, prvič, izvrševati oseba javnega prava in, drugič, ta oseba mora delovati kot državi organ. V zvezi z zadnjenavedenim pogojem so podrobni pogoji izvrševanja zadevnih dejavnosti tisti, ki omogočajo ugotovitev obsega nezavezanosti oseb javnega prava za davek. Tako so dejavnosti, ki se opravijo v svojstvu državnega organa v smislu člena 13(1), prvi pododstavek, Direktive o DDV, tiste, ki jih osebe javnega prava opravljajo v okviru posebne pravne ureditve, ki velja zanje, pri čemer so izključene dejavnosti, ki jih opravljajo pod enakimi pravnimi pogoji kot zasebni gospodarski subjekti (sklep z dne 20. marca 2014, Gmina Wrocław, C‑72/13, neobjavljen, EU:C:2014:197, točka 19 in navedena sodna praksa).
3

Člen 4 Direktive 2011/95, naslovljen „Obravnavanje dejstev in okoliščin“, določa: „1. Države članice lahko naložijo prosilcu dolžnost, da čim prej predloži vse potrebne elemente za utemeljitev prošnje za mednarodno zaščito. Dolžnost države članice je, da v sodelovanju s prosilcem obravnava ustrezne elemente prošnje. 2. Elementi iz odstavka 1 so izjave prosilca in vsa dokumentacija, s katero razpolaga prosilec, glede svoje starosti, porekla, vključno s poreklom ustreznih sorodnikov, identitete, državljanstva(-ev), držav(-e) in kraja(-ev) prejšnjega prebivališča, prejšnjih prošenj za azil, prepotovanih poti, potovalnih dokumentov ter razlogov za prošnjo za mednarodno zaščito. 3. Obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito se izvede v vsakem posameznem primeru posebej in vključuje upoštevanje naslednjega: […] (b) ustrezne izjave in dokumentacijo, ki jih predloži prosilec, vključno z informacijami o tem, ali je bil ali bi lahko bil prosilec podvržen preganjanju oziroma mu je bila ali bi mu lahko bila povzročena resna škoda; […] 5. Kadar države članice uporabljajo načelo, po katerem je dolžan prošnjo za mednarodno zaščito utemeljiti prosilec, in kadar vidiki izjav prosilca niso utemeljeni z dokumentarnimi ali drugimi dokazi, teh vidikov ni treba potrditi, kadar so izpolnjeni naslednji pogoji: (a) prosilec se je kar najbolj potrudil za utemeljitev svoje prošnje; (b) vsi ustrezni elementi, ki so na voljo prosilcu, so bili predloženi, glede morebitne odsotnosti drugih ustreznih elementov pa je bila podana zadovoljiva razlaga; (c) ugotovljeno je, da so prosilčeve izjave skladne in verjetne ter ne nasprotujejo dostopnim specifičnim in splošnim informacijam, povezanim s prosilčevim primerom; (d) prosilec je zaprosil za mednarodno zaščito, kakor hitro je bilo to mogoče, razen če lahko prosilec izkaže tehten razlog, zakaj tega ni storil, in (e) ugotovljena je bila splošna verodostojnost prosilca.“
79

V zvezi s ciljem, ki se želi doseči s členom 54 Schengenske konvencije, iz sodne prakse izhaja, da je načelo ne bis in idem iz tega člena namenjeno temu, da se na območju svobode, varnosti in pravice prepreči, da bi se zoper osebo, proti kateri je bil sodni postopek pravnomočno končan, zaradi uresničevanja njene pravice do prostega gibanja na ozemlju več držav pogodbenic začel pregon zaradi istih dejanj, s čimer bi se v odsotnosti harmonizacije ali približanja kazenskih zakonodaj držav članic zagotovila pravna varnost s tem, da bi se spoštovale odločbe javnih organov, ki so postale pravnomočne. V zvezi s tem je namreč treba člen 54 Schengenske konvencije razlagati ob upoštevanju člena 3(2) PEU, v skladu s katerim Unija svojim državljanom zagotavlja območje svobode, varnosti in pravice brez notranjih meja, na katerem je v povezavi z ustreznimi ukrepi, zlasti glede preprečevanja kriminala in boja proti njemu, zagotovljeno prosto gibanje oseb (sodba z dne 29. junija 2016, Kossowski, C‑486/14, EU:C:2016:483, točki 44 in 46 ter navedena sodna praksa). Natančneje, iz te sodne prakse izhaja, da je treba osebi, zoper katero je bil sodni postopek že pravnomočno končan, omogočiti, da se prosto giblje, ne da bi se morala bati novih kazenskih pregonov za ista dejanja v drugi državi pogodbenici (sodba z dne 28. septembra 2006, Gasparini in drugi, C‑467/04, EU:C:2006:610, točka 27 in navedena sodna praksa).
Člen 20 decreto legislativo no 75 – Modifiche e integrazioni al decreto legislativo 30 marzo 2001, n. 165, ai sensi degli articoli 16, commi 1, lettera a), e 2, lettere b), c), d) ed e) e 17, comma 1, lettere a), c), e), f), g), h), l) m), n), o), q), r), s) e z), della legge 7 agosto 2015, n. 124, in materia di riorganizzazione delle amministrazioni pubbliche (zakonska uredba št. 75 o spremembah in dopolnitvah zakonske uredbe št. 165 z dne 30. marca 2001 v skladu s členom 16(1)(a) in 2(b), (c), (d) in (e) ter členom 17(1)(a), (c), (e), (f), (g), (h), (l), (m), (n), (o), (q), (r), (s) in (z) zakona št. 124 z dne 7. avgusta 2015 o reorganizaciji javne uprave) z dne 25. maja 2017 (GURI št. 130 z dne 7. junija 2017), naslovljen „Boj proti prekarnemu delu v javni upravi“ (v nadaljevanju: zakonska uredba št. 75/2017), določa:

„1. Uprave lahko – da bi odpravile prekarnost dela, zmanjšale uporabo pogodb o zaposlitvi za določen čas in izkoristile strokovno znanje, ki ga je osebje pridobilo na podlagi pogodbe o zaposlitvi za določen čas – v letih od 2018 do 2020 v skladu s triletnim načrtom potreb iz člena 6(2) in ob navedbi finančnih sredstev za nedoločen čas zaposlujejo nevodstveno osebje, ki je:

(a) zaposleno po datumu začetka veljavnosti zakona št. 124 iz leta 2015 na podlagi pogodb za določen čas pri upravi, ki zaposluje, ali – v primeru občinskih uprav, ki opravljajo povezane naloge – tudi pri upravah, katerih storitve so povezane;

(b) bilo zaposleno za določen čas za opravljanje istih dejavnosti na podlagi natečajnih postopkov, tudi če niso bili izvedeni pri tistih javnih upravah, ki zaposlujejo;

(c) do 31. decembra 2017 pri upravi iz točke (a), ki zaposluje, zaposleno vsaj tri leta v zadnjih osmih letih, čeprav niso bila zaporedna.

2. Uprave lahko v istih letih, od 2018 do 2020, v skladu s triletnim načrtom potreb iz člena 6(2) in brez poseganja v zagotavljanje ustreznega dostopa od zunaj, ob navedbi finančnih sredstev organizirajo natečajne postopke, ki so do največ 50 odstotkov razpoložljivih delovnih mest namenjeni nevodstvenemu osebju, ki:

(a) ima po datumu začetka veljavnosti zakona št. 124 iz leta 2015 sklenjeno pogodbo o prožnem delu z upravo, ki je organizirala natečaj;

(b) je do 31. decembra 2017 pri upravi, ki je organizirala natečaj, zaposleno vsaj tri leta v zadnjih osmih letih, čeprav niso bila zaporedna.

[…]

8. Uprave lahko podaljšajo prožna delovna razmerja z osebami, ki sodelujejo v postopkih iz odstavkov 1 in 2, do njihovega zaključka, v mejah razpoložljivih sredstev v smislu člena 9(28) uredbe-zakona št. 78 z dne 31. maja 2010, s spremembami preoblikovane v zakon št. 122 z dne 30. julija 2010.

9. Ta člen se ne uporablja za zaposlovanje izobraževalnega, upravnega, tehničnega in pomožnega osebja (UTP) v državnih šolskih in izobraževalnih ustanovah. […] Prav tako se ta člen ne uporablja za pogodbe o zagotavljanju osebja javnim upravam.“