ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 246/22

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Supremo (Španija) 21. junija 2010 – Administración General del Estado proti Red Nacional de Ferrocarriles Españoles (RENFE)

(Zadeva C-303/10)

()

2010/C 246/37

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Supremo

Stranki v postopku v glavni stvari

Kasacijski pritožnik: Administración General del Estado

Druga stranka v postopku s kasacijsko pritožbo: Red Nacional de Ferrocarriles Españoles (RENFE)

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba dikcijo ‚na področju prevoza oseb in blaga po železnici‘ iz člena 8(2)(c) Direktive Sveta 92/81/EGS o uskladitvi trošarinskih struktur za mineralna olja, da bi se opredelila oprostitev, ki jo lahko določijo države članice na tem področju, razlagati restriktivno in upoštevati njen dobesedni pomen ali pa je, nasprotno, treba uporabiti široko razlago, ki oprostitev razširja na pogonsko gorivo, ki se uporablja za mehanizacijo, ki vozi po tirih in se uporablja za vzdrževanje železniške infrastrukture?
SL Uradni list Evropske unije C 234/20

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landesarbeitsgericht Hamm (Nemčija) 4. maja 2010 – KHS AG proti Winfriedu Schulteju

(Zadeva C-214/10)

()

2010/C 234/31

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landesarbeitsgericht Hamm

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: KHS AG

Tožena stranka: Winfried Schulte

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je člen 7(1) Direktive 2003/88/ES (1) treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji in/ali praksi, v skladu s katero pravica do plačanega minimalnega letnega dopusta ugasne po poteku referenčnega obdobja in/ali obdobja prenosa, tudi če je delavec dalj časa nezmožen za delo (pri tem pa bi zaradi dolgotrajne nezmožnosti za delo lahko kopičil pravice do minimalnega dopusta za več let, če možnost njihovega prenosa ne bi bila časovno omejena)? Če je odgovor na to vprašanje nikalen, ali mora potem možnost prenosa obstajati najmanj 18 mesecev?

(1) Direktiva 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa (UL L 299, str. 9).
SL Uradni list Evropske unije C 221/26

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 1. junija 2010 vložilo Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Španija) – David Montoya Medina proti Fondo de Garantia Salarial in Universidad de Alicante

(Zadeva C-273/10)

()

2010/C 221/41

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: David Montoya Medina

Toženi stranki: Fondo de Garantia Salarial in Universidad de Alicante

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je ureditev, kot je ta iz Decreto 174/2002 z dne 15. oktobra 2002 del Gobierno Valenciano sobre Régimen y Retribuciones del Personal Docente e Investigador Contratado Laboral de las Universidades Públicas Valencianas y sobre Retribuciones Adicionales del Profesorado Universitario (uredba 174/2002 vlade avtonomne skupnosti Valencija z dne 15. oktobra 2002 o kadrovskih pravilih in plačni ureditvi za pogodbeno osebje za poučevanje in raziskovanje pri javnih univerzah avtonomne skupnosti Valencije in o dodatkih za univerzitetne visokošolske učitelje), v delu v katerem izrednim profesorjem („profesores ayudantes doctores“) ne daje možnosti do prejemanja dodatkov za delovno dobo, kot so triletni dodatki, medtem ko se isti dodatek priznava rednim profesorjem („profesores contratados doctores“), v nasprotju z načelom nediskriminacije iz določbe 4 Direktive 1999/70/ES (1) z dne 28. junija 1999?

(1) Direktiva Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP (UL L 175, str. 43).
SL Uradni list Evropske unije C 234/25

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Judicial de Amares (Portugalska) 17. junija 2010 – Cristiano Marques Vieira proti Companhia de Seguros Tranquilidade, S.A.

(Zadeva C-299/10)

()

2010/C 234/41

Jezik postopka: portugalščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Judicial de Amares

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Cristiano Marques Vieira

Tožena stranka: Companhia de Seguros Tranquilidade, S.A.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali pravo Skupnosti, zlasti člen 3(1) Prve direktive (72/166/EGS), člen 2(1) Druge direktive (84/5/EGS) in člen 1 Tretje direktive (90/232/EGS), kot jih razlaga Sodišče Evropskih skupnosti, nasprotuje možnosti, da se ob trčenju vozil, za katero ni kriv nobeden od voznikov in v katerem je eden od voznikov (oškodovanec, ki zahteva odškodnino in je mladoleten) utrpel telesne poškodbe in mu je nastala materialna škoda, odgovornost za škodo od nevarne stvari ali nevarne dejavnosti porazdeli (člen 506(1) in (2) portugalskega civilnega zakonika), kar neposredno vpliva na znesek odškodnine, ki ga dobi oškodovanec za premoženjsko in nepremoženjsko škodo, ki izvira iz utrpljenih telesnih poškodb (saj se zaradi te porazdelitve odgovornosti za škodo od nevarne stvari ali nevarne dejavnosti znesek odškodnine sorazmerno zmanjša)?
2.

Ali je člen 78(2)(b)(i) Uredbe (EGS) št. 1408/71 treba razlagati tako, da bivši državi članici zaposlitve ni treba dodeliti družinskih dodatkov za sirote pokojnega delavca ali samozaposlenega, za katerega so veljali predpisi več držav članic in pri katerih temelji fiktivna pravica do družinske pokojnine na predpisih bivše države članice zaposlitve (potencialna pravica do nacionalne pokojnine), če je v državi članici prebivanja sicer predvidena primerljiva višja dajatev, vendar pa je nezdružljiva z drugo dajatvijo, za katero se je prizadeti odločil na podlagi možnosti izbire?
SL Uradni list Evropske unije C 221/28

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal administratif (Luksemburg) 10. junija 2010 – Tankreederei I SA proti direktorju administration des Contributions directes

(Zadeva C-287/10)

()

2010/C 221/44

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Tribunal administratif

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Tankreederei I SA

Tožena stranka: direktor administration des Contributions directes

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člena 49 ES in 56 ES nasprotujeta določbam člena 152a(1) spremenjenega zakona z dne 4. decembra 1967 o davku na dohodek, ker pridržujejo pravico do investicijske davčne olajšave luksemburškim davčnim zavezancem pod pogojem, da se te naložbe izvedejo v poslovni enoti, ki je v Velikem vojvodstvu in bo tam ostala stalno, in se poleg tega fizično uporabljajo na luksemburškem ozemlju?
—

Ugotovi naj se, da Helenska republika s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2008/103/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. novembra 2008 o spremembi Direktive 2006/66/ES o baterijah in akumulatorjih ter odpadnih baterijah in akumulatorjih glede dajanja baterij in akumulatorjev na trg (1) vsekakor pa s tem, da jih ni sporočila Komisiji, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 2 navedene direktive
2.

Ali se mora v skladu s pravom Unije, zlasti s Sporazumom s Švico o prostem pretoku oseb in členoma 3(1) in 72 Uredbe št. 1408/71, pri določanju upravičenosti do družinske dajatve v obliki dajatve za nego otroka, odvisne od dohodka, dohodek, zaslužen v Švici, izenačiti z domačim dohodkom?
2.

Če je odgovor na navedeno vprašanje pritrdilen, ali je treba člene 1, 2 in 3 Direktive 98/59/ES razlagati tako, da se stečajnega upravitelja ali likvidacijskega upravitelja obravnava kot delodajalca, ki načrtuje kolektivne odpuste in lahko s tega vidika opravi dejanja iz členov 2 in 3 navedene direktive ter izvede odpust (zadeva C-323/08, točke 39, 40 in 41) (2)?
—

Ugotovi naj se, da Portugalska republika s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2007/44/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. septembra 2007 o spremembah Direktive Sveta 92/49/EGS in direktiv 2002/83/ES, 2004/39/ES, 2005/68/ES in 2006/48/ES glede postopkovnih pravil in ocenjevalnih meril za skrbno oceno pri pridobitvah in zvišanju deležev v finančnem sektorju, oziroma jih vsaj ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz te direktive;
SL Uradni list Evropske unije C 179/17

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Republika Poljska) 9. aprila 2010 – Jarosław Słaby proti Minister Finansów

(Zadeva C-180/10)

2010/C 179/28

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Naczelny Sąd Administracyjny

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Jarosław Słaby

Tožena stranka: Minister Finansów

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je fizična oseba – ki je na zemljišču opravljala kmetijsko dejavnost, nato pa je zaradi spremembe v prostorskem načrtu, ki je nastala iz razlogov, neodvisnih od volje te osebe, prenehala opravljati dejavnost in je premoženje prekvalificirala v zasebno premoženje, izvedla njegovo delitev na manjše dele (zemljišča, namenjena počitniški gradnji) in začela z njihovo prodajo – iz tega naslova davčni zavezanec za DDV na podlagi člena 9(1) Direktive Sveta 2006/112/ES (1) ter člena 4(1) in (2) Šeste direktive Sveta 77/388/EGS (2), ki je zavezan plačati DDV iz naslova trgovske dejavnosti?

(1) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1).

(2) Šesta direktiva Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih - Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (UL L 145, str. 1).
1.

Ali je mogoče šteti, da upoštevna zakonodaja notranjega prava, ki jo je sprejela Romunija (nujna uredba – Ordonanță de Urgență a Guvernului ali OUG – št. 50/2008), z uvedbo takse na onesnaževanje, ki se je uporabljala v obdobju od 1. julija 2008 do 15. decembra 2008, spoštuje načela carinske unije in prepovedi dvojne obdavčitve, določena v členih 23 ES, 25 ES in 90 ES, oziroma ali te določbe Pogodbe dopuščajo uvedbo takse na onesnaževanje z namenom, ki ga je romunski zakonodajalec opredelil v preambuli k OUG št. 50/2008 in ki je določen tudi v členu 174 ES in naslednjih, to je zagotoviti varstvo okolja z izvedbo programov in projektov za izboljšanje kakovosti zraka in preprečevanje preseganja mejnih vrednosti, določenih v zakonodaji Skupnosti s tega področja? Povedano konkretneje, ali je ob uvedbi takse na onesnaževanje v državi članici Evropske unije, ki se plača ob registraciji motornega vozila, novega ali rabljenega, uvoženega iz druge države članice v prvo državo članico, mogoče šteti, da določbe člena 174 ES in naslednjih utemeljujejo, da se ne uporabijo členi 23 ES, 25 ES in 90 ES?
2.

Zato je Komisija na podlagi postopka iz člena 226 ES (postal člen 258 PDEU) Nizozemski poslala pisni opomin in obrazloženo mnenje. V njima je Komisija navedla, da se mora po njenem mnenju nizozemska socialnovarstvena zakonodaja uporabljati tudi za državljane drugih držav članic Evropske unije, ki delajo na vrtanih ploščadih na Nizozemskem, in da to, da nizozemski organi tem osebam zavračajo priznavanje njihovih socialnovarstvenih dajatev, krši naslov II Uredbe (EGS) št. 1408/71, zlasti člena 13(2)(a) in 3(1), ter člene od 39 do 42 Pogodbe ES (postali členi od 45 do 48 PDEU).
SL Uradni list Evropske unije C 134/21

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Düsseldorf (Nemčija) 2. marca 2010 – Zuckerfabrik Jülich AG proti Hauptzollamt Aachen

(Zadeva C-113/10)

2010/C 134/32

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Finanzgericht Düsseldorf

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Zuckerfabrik Jülich AG

Tožena stranka: Hauptzollamt Aachen

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je Uredba Komisije (ES) št. 1193/2009 z dne 3. novembra 2009 o popravku uredb (ES) št. 1762/2003, (ES) št. 1775/2004, (ES) št. 1686/2005 in (ES) št. 164/2007 in o določitvi zneskov za proizvodne dajatve v sektorju sladkorja za tržna leta 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 in 2005/2006 (1) (UL L 321/1) veljavna?

(1) UL L 321, str. 1.
—

Ugotovi naj se, da Veliko vojvodstvo Luxembourg s tem, da ni sprejelo vseh zakonskih in drugih predpisov za uskladitev z Direktivo 2006/43/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. maja 2006 o obveznih revizijah za letne in konsolidirane računovodske izkaze, spremembi direktiv Sveta 78/660/EGS in 83/349/EGS ter razveljavitvi Direktive Sveta 84/253/EGS (1) oziroma vsekakor s tem, da o njih ni obvestilo Komisije, ni izpolnilo obveznosti iz člena 53 te direktive.
2.

Če je odgovor negativen, ali je treba splošno načelo učinkovitega pravnega sredstva po pravu Skupnosti, ki izhaja iz členov 6 in 13 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin z dne 4. novembra 1950, razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je bila v Velikem vojvodstvu Luksemburg uvedena s členom 20(5) zakona z dne 5. maja 2006 o pravici do azila in dodatnih oblik mednarodne zaščite, kot je bil spremenjen, ob uporabi katere prosilec za azil nima nobenega sodnega pravnega sredstva proti odločbi upravnega organa, da bo o utemeljenosti prošnje za mednarodno zaščito odločeno v pospešenem postopku?
2.

Ali je pojem „dodatna odškodnina“ iz člena 12 navedene uredbe treba razumeti v smislu, da ob odpovedi leta nacionalnemu sodišču dovoljuje določiti odškodnino za nastalo škodo, vključno z nematerialno, zaradi neizpolnitve pogodbe o zračnem prevozu in v skladu z merili, določenimi v nacionalni zakonodaji, in sodno prakso o neizpolnitvi pogodbe, ali pa mora, nasprotno, omenjena odškodnina ustrezati samo nastalim stroškom potnikov, ki so bili pravilno izkazani, a jih letalski prevoznik ni v zadostni meri povrnil, v skladu z zahtevami členov 8 in 9 Uredbe 261/2004/ES, ne da bi se pri tem prvi sklicevali na omenjene določbe; in, nazadnje, ali sta ta dva pojma o dodatni odškodnini med seboj združljiva?
—

Naj se ugotovi, da Republika Slovenija, s tem, ko ni sprejela potrebnih ukrepov, s katerimi bi zagotovila, da pristojni organi z dovoljenji v skladu s členom 6 in 8 Direktive 2008/1/ES (1) ali, kadar je to primerno, tako, da na novo preučijo pogoje in jih po potrebi posodobijo, poskrbijo, da obstoječi obrati najpozneje do 30. oktobra 2007 delujejo v skladu z zahtevami iz členov 3, 7, 9, 10 in 13, člena 14(a) in (b) ter člena 15(2) navedene direktive, ne da bi pri tem posegali na posebno zakonodajo Skupnosti, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 5(1) Direktive 2008/1/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (direktiva IPPC).
1.

Ali je treba člen 5 v povezavi s členom 7 Prve direktiva Sveta z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (89/104/EGS) razlagati tako, da podjetje B krši znamko, če plinske posode, ki izvirajo od podjetja A, polni s plinom, ki ga nato prodaja, in sicer v teh okoliščinah: 1. Podjetje A prodaja plin v tako imenovanih kompozitnih posodah s posebno obliko, ki je kot taka registrirana – se pravi kot znamka v obliki embalaže – kot danska znamka in znamka Skupnosti. Podjetje A ni imetnik teh znamk v obliki embalaže, vendar ima izključno licenco za njihovo uporabo in pravico sprožiti postopke zaradi kršitev na Danskem. 2. Potrošnik ob prvem nakupu s plinom napolnjene kompozitne posode pri enem od trgovcev podjetja A plača tudi posodo, ki tako postane njegova lastnina. 3. Podjetje A znova napolni kompozitne posode tako, da gre potrošnik k enemu od trgovcev podjetja A in ob plačilu plina v zameno za prazno kompozitno posodo prejme podobno posodo, ki jo je napolnilo podjetje A. 4. V dejavnost podjetja B je vključeno polnjenje posod s plinom – vključno s kompozitnimi posodami, ki jih obsega znamka v obliki embalaže, ki je navedena v prvem vprašanju – tako, da gre potrošnik k trgovcu, ki sodeluje s podjetjem B, in lahko ob plačilu plina zamenja prazno kompozitno posodo za podobno posodo, ki jo je napolnilo podjetje B. 5. Ko zadevne kompozitne posode s plinom napolni podjetje B, so na posodah oznake, iz katerih je razvidno, da je polnjenje opravilo podjetje B?
1.

Ali je treba člen 25(2) Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (1) razlagati tako, da je državam članicam dovoljeno, da podjetjem, ki naročnikom dodeljujejo telefonske številke, naložijo, da dajo na voljo podatke o naročnikih, ki jim to podjetje ni samo dodelilo telefonske številke, za namen zagotavljanja javno razpoložljivih imeniških storitev, če so ti podatki podjetju na razpolago?
SL Uradni list Evropske unije C 63/26

Tožba, vložena 17. decembra 2009 – Evropska komisija proti Republiki Estoniji

(Zadeva C-528/09)

2010/C 63/44

Jezik postopka: estonščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: A. Marghelis in K. Saaremäel-Stoilov, zastopnika)

Tožena stranka: Republika Estonija

Predlogi tožeče stranke

Tožeča stranka predlaga:

— Ugotovi naj se, da Republika Estonija ni izpolnila svojih obveznosti iz Direktive 2002/96/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. januarja 2003 o odpadni električni in elektronski opremi (OEEO) s tem, da v nacionalno pravo ni ustrezno prenesla členov 3(i)(iii), 8(2)(3) in 8(3)(2);

— Republiki Estoniji naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Direktiva 2002/96/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. januarja 2003 ureja ravnanje z odpadno električno in elektronsko opremo. Po analizi ukrepov, s katerimi je bila ta direktiva prenešena v estonski pravni red, Komisija meni, da Republika Estonija ni ustrezno prenesla členov 3(i)(iii), 8(2)(3) in 8(3)(2).

Člen 3(i)(iii) Direktive opredeljuje proizvajalca električne in elektronske opreme. Estonski predpisi o odpadni električni in elektronski opremi vsebujejo dve različni opredelitvi proizvajalcev in s tem otežujejo razumevanje in uporabo predpisov o ravnanju z odpadno opremo.

Člen 8(2)(3) Direktive določa, da se stroški zbiranja, obdelave in okolju primerne odstranitve ob prodaji novih proizvodov, kupcem ne prikažejo ločeno. Te zahteve Republika Estonija ni prenesla v svoj notranji pravni red.

Člen 8(3)(2) Direktive določa dolžnost držav članic, da zagotovijo, da za prehodno obdobje osmih let po začetku veljavnosti te direktive proizvajalci ob prodaji novih izdelkov lahko kupcem pokažejo stroške zbiranja, obdelave in okolju primerne odstranitve, pri čemer navedeni stroški ne smejo presegati dejansko nastalih stroškov. Estonija te obveznosti ni prenesla v svoj pravni red.

Republika Estonija je pritrdila navedenim očitkom in je v svojem odgovoru na obrazloženo mnenje Komisije obljubila, da bo odpravila kršitev členov 3(i)(iii), 8(2)(3) in 8(3)(2) Direktive z zakonom o spremembi zakona o odpadkih. S tem, da Republika Estonija po vedenju Komisije obljubljenega zakona o spremembi zakona o odpadkih do sedaj še ni sprejela, oziroma Komisije vsaj o tem še ni obvestila, Republike Estonija do sedaj v nacionalno pravo ni redno prenesla členov 3(i)(iii), 8(2)(3) in 8(3)(2), in je s tem kršila obveznosti iz Direktive.

(1) UL L 37, str. 24.
1.

Ali je treba pojem „živila“ v kategoriji 1 iz Priloge H k Šesti direktivi Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih (1) razlagati tako, da so s tem zajeta le živila „za s seboj“, kot se običajno prodajajo v trgovinah z živili, ali so s tem zajete tudi jedi oziroma obroki, ki so – s kuhanjem, cvrtjem, pečenjem ali kako drugače – pripravljeni za takojšnje zaužitje?
2.

Če je odgovor na vprašanje 1, da se te dajatve štejejo za dajatve za bolezen: (a) ali je oseba, kot je mati tožeče stranke, ki v nobenem primeru ni zaposlena ali samozaposlena, ker se je upokojila, vseeno „zaposlena oseba“ za namene člena 19 zaradi njene pretekle zaposlenosti ali samozaposlenosti ali se uporabljajo pravila iz členov od 27 do 34 (upokojenci)? (b) Ali je oseba, kot je oče tožeče stranke, ki ni bil zaposlen ali samozaposlen od leta 2001, vseeno „zaposlena oseba“ za namene člena 19 zaradi njegove pretekle zaposlenosti ali samozaposlenosti? (c) Ali je treba tožečo stranko šteti za „upokojenca“ za namene člena 28, ker prejema dajatve na podlagi člena 95b Uredbe št. 1408/71, ne glede na to, da: (i) zadevna tožeča stranka nikoli ni bila zaposlena oseba v skladu s členom 1(a) Uredbe št. 1408/71; (ii) tožeča stranka ni dosegla zakonsko določene starosti za upokojitev; (iii) tožeča stranka spada na osebno področje uporabe Uredbe št. 1408/71 le kot družinski član? (d) Če upokojenec spada v člen 28 Uredbe št. 1408/71, ali lahko družinski član tega upokojenca, ki je vedno prebival z njim in v isti državi, na podlagi člena 28.1 v povezavi s členom 29 zahteva denarno dajatev za bolezen od pristojne institucije, določene s členom 28.2, kadar se te dajatve (če je to potrebno) plačajo družinskemu članu (in ne upokojencu)? (e) Ali je uporaba pogoja, določenega z nacionalnim pravom socialne varnosti – če se ta lahko uporabi (glede na odgovore na točke od (a) do (d) zgoraj) – v skladu s katerim je lahko dodeljena pravica do dajatev za bolezen le osebam, ki so bile v določenem obdobju v pristojni državi članici, skladna z določbami členov 19 in/ali 28 Uredbe št. 1408/71?
2.

Popačenje tožbenih razlogov, napačna uporaba prava, kakor tudi protislovnost in pomanjkljiva obrazložitev v povezavi z navedbami pritožnice glede pomena sodne prakse Deggendorf za presojo tega primera. Pritožnica z drugim pritožbenim razlogom očita, da je sodba napačna zaradi uporabe sodne prakse Deggendorf v delu, v katerem potrjuje presojo Komisije tudi glede obstoja objektivnih pogojev za uporabo te sodne prakse. Zlasti graja preudarke Splošnega sodišča v delu, v katerem je potrdilo, da Komisija ni bila zavezana podati natančnih in osnovanih dokazov za obrazložitev okoliščine, da ima kopičenje prve in druge pomoči neugodno posledico za trgovino znotraj Skupnosti, zaradi katere je lahko nova pomoč nezdružljiva s skupnim trgom. Dokaznega bremena za vrednotenje nezdružljivosti najavljene pomoči naj ne bi bilo mogoče poljubno preobrniti, zlasti zato, ker Komisija ni uporabila instrumentov, ki jih ima na podlagi Poslovnika. Splošno sodišče po mnenju pritožnice ni obravnavalo njenih argumentov in je nekritično potrdilo odločbo Komisije. Nazadnje naj Splošno sodišče razloga, – ki ga je pritožnica navedla, v delu, v katerem je bilo navedeno, da ni namen sodne prakse Deggendorf to, da se ustvari instrument za delovanje podjetij, ki ne bi vrnila predhodne pomoči, temveč le preprečiti, da bi kopičenje več pomoči pri istem podjetju vplivalo na trgovino znotraj Skupnosti tako, da bi nova pomoč postala nezdružljiva s skupnim trgom do povračila predhodne pomoči, – ni razumelo niti ga ni obravnavalo.