ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5.

Člen 26 Šeste direktive o DDV, naslovljen „Posebna ureditev za potovalne agente“, določa: „1. Države članice uporabljajo [DDV] za delovanje potovalnih agentov v skladu z določbami tega člena, če potovalni agenti poslujejo z naročniki v svojem imenu in če pri zagotavljanju potovalnih zmogljivosti uporabljajo dobave in storitve drugih davčnih zavezancev. Ta člen se ne uporablja za potovalne agente, ki delujejo samo kot posredniki in obračunavajo davek v skladu s členom 11A(3)(c). V tem členu potovalni agenti vključujejo tudi organizatorje potovanj. 2. Vse transakcije, ki jih opravi potovalni agent v zvezi s potovanjem, se obravnavajo za eno storitev potovalnega agenta potniku. Obdavčljiva je v državi članici, v kateri ima potovalni agent sedež svoje dejavnosti ali ima stalno poslovno enoto, iz katere je potovalni agent opravil storitve. Davčna osnova in cena brez davka v smislu člena 22(3)(b) glede te storitve je marža potovalnega agenta, kar pomeni razliko med celotnim zneskom, ki ga plača potnik brez davka na dodano vrednost, in dejanskimi stroški potovalnega agenta za dobave in storitve, ki jih opravijo drugi davčni zavezanci, če so te transakcije v neposredno korist potnika. 3. Če so transakcije, ki jih za potovalnega agenta opravijo drugi davčni zavezanci, opravljene izven Skupnosti, se storitev potovalnega agenta obravnava kot oproščena dejavnost posredovanja v skladu s členom 15(14). Če so te transakcije opravljene v Skupnosti pa tudi izven nje, je lahko oproščen samo tisti del storitve potovalnega agenta, ki se nanaša na transakcije izven Skupnosti. 4. [DDV], ki ga potovalnemu agentu obračunajo drugi davčni zavezanci za transakcije, opisane v odstavku 2, in so v neposredno korist potnika, ni upravičen do odbitka ali vračila v kateri koli državi članici.“
63.

Prvi del pravila 50(1), tretji pododstavek, določa splošno pravilo, ki se uporablja za pritožbe zoper odločbe oddelka za ugovore. To pravilo in še posebej besedo „omeji“ razumem tako, da lahko odbor za pritožbe obravnava samo dejstva in dokaze, ki so bili predloženi v rokih, „ki jih določi ali navede oddelek za ugovore skladno z uredbo in temi pravili“. Besedilo sicer ne razlikuje med dokazi o obstoju in veljavnosti prejšnjih znamk in drugimi dokazi, vendar predložitev teh dveh vrst dokazov urejajo drugačna pravila iz Uredbe št. 40/94 in izvedbene uredbe. Pravili 19 in 20 urejata predložitev dokazov o obstoju in veljavnosti prejšnjih znamk ter predložitev prevodov kakršnih koli dokumentov.
Člen 52(1) Direktive 2004/18 z naslovom „Uradni seznami potrjenih gospodarskih subjektov in potrjevanje s strani organov, ustanovljenih po javnem ali zasebnem pravu“ določa:

„Države članice lahko določijo bodisi uradne sezname potrjenih izvajalcev gradenj, dobaviteljev blaga ali izvajalcev storitev bodisi izdajo potrdil s strani certifikacijskih organov, ustanovljenih po javnem ali zasebnem pravu.

Države članice morajo prilagoditi pogoje za vpis na navedene sezname in za izdajo potrdil s strani certifikacijskih organov določbam iz člena 45(1), člena 45(2)(a) do (d) in (g), člena 46, člena 47(1), (4) in (5), člena 48(1), (2), (5) in (6), člena 49 ter, če je to primerno, člena 50.

Poleg tega države članice morajo prilagoditi te pogoje tudi členu 47(2) in členu 48(3) glede vlog za vpis, predloženih s strani gospodarskih subjektov, ki pripadajo isti skupini in zahtevajo, da jim druge družbe v skupini dajo na voljo svoja sredstva. V tem primeru morajo gospodarski subjekti predložiti organu, ki ureja uradni seznam, dokazilo, da bodo imeli ta sredstva na voljo med celotnim obdobjem veljavnosti potrdila, ki potrjuje, da so vpisani na uradni seznam in da bodo v tem obdobju družbe, na katere se gospodarski subjekti sklicujejo pri svojem vpisu na seznam, neprekinjeno izpolnjevale zahteve za ugotavljanje sposobnosti iz členov, navedenih v drugem pododstavku.“
2.

Ta zadeva spada v skupino tožb zaradi neizpolnitve obveznosti ( 5 ), ki jih je Komisija vložila v letih 2010 in 2011 in se nanašajo na uporabo direktiv 91/440 in 2001/14 v državah članicah, pri čemer je glavni namen teh direktiv zagotovitev pravičnega in enakopravnega dostopa prevoznikov v železniškem prometu do infrastrukture, to je do železniškega omrežja. Te tožbe so novost, ker ima Sodišče prvič možnost, da preuči liberalizacijo železnic v Evropski uniji in zlasti da poda razlago v zvezi s tako imenovanim „prvim železniškim paketom“.
109.

Glede na zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je predložilo Sąd Okręgowy we Wrocławiu, odgovori tako: 1. Člen 7 Uredbe (ES) št. 1896/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o uvedbi postopka za evropski plačilni nalog je treba razlagati tako, da razen točk, v zvezi s katerimi se posebej sklicuje na pravo držav članic, izčrpno ureja zahteve, ki jih mora izpolnjevati vloga za evropski plačilni nalog. 2. Člen 4 in člen 7(2)(c) Uredbe št. 1896/2006 je treba razlagati tako, da je mogoče s postopkom za evropski plačilni nalog poleg glavnice zahtevati tudi vse vrste obresti, ki se lahko zahtevajo na podlagi materialnega prava, ki se uporablja za pogodbeno razmerje, in torej, odvisno od okoliščin, obresti od dneva njihove zapadlosti, ki je naveden s točnim datumom, obresti do dneva plačila, ki ni natančno naveden, kot tudi obresti do dneva vložitve vloge ali do dneva izdaje plačilnega naloga. 3. V skladu z Uredbo št. 1896/2006 je treba v obrazcu plačilnega naloga odločbo glede obresti oblikovati tako: a) če gre za tako imenovane odprte obresti in če se slednje lahko priznajo na podlagi materialnega prava, ki ureja pogodbo, sodišče v ustreznem polju na dnu obrazca vloge za izdajo plačilnega naloga, v katerem se navede znesek za plačilo obresti, v polju „Obresti“, v stolpec „Datum“ vpiše, da navedene obresti tečejo do trenutka poravnave terjatve, v stolpec „Znesek“ pa vpiše ustrezno obrestno mero, pri tem pa se šteje, da je sprejemljiva tudi vsaka druga navedba, ki je v bistvu enakovredna in se z njo na jasen način pojasni vsebina odločitve; b) če se zahteva plačilo obresti do dneva vložitve vloge ali do dneva izdaje plačilnega naloga, lahko sodišče izvede ustrezen izračun in v polju na dnu navedenega obrazca navede znesek dolgovanih obresti. 4. Če tožeča stranka ne izračuna obresti, ki jih zahteva do dneva vložitve vloge, mora ta izračun opraviti sodišče, če je upnik navedel potrebne podatke. 5. Če podatki, potrebni za izračun, niso navedeni ali so nepopolni, razen če je zahtevek očitno neutemeljen ali če je vloga nedopustna, sodišče tožeči stranki v skladu s členom 9 Uredbe št. 1896/2006 da možnost, da vlogo dopolni ali popravi v roku, ki ga šteje za primernega.
16.

Tako so bili ti potniki naslednji dan, 29. julija 2006, vkrcani na let za Helsinke (Finska) ob 11.40 in na posebej organiziran let ob 21.40. Zaradi te prerazporeditve je moral del potnikov, ki so kupili vozovnico za let 29. julija 2006 ob 11.40, počakati na redni let za Helsinke 30. julija 2006 ob 11.40 in na let ob 21.40, posebej organiziran ob tej priložnosti. Prav tako so morali nekateri potniki, kot je T. Lassooy, ki so kupili vozovnico za let 30. julija 2006 ob 11.40 in ki so se želeli vkrcati v skladu s pogoji, leteti v Helsinke s posebnim letom ob 21.40.
66.

Vendar je tak pristop lahko dopusten le glede tistih, ki proti uredbi, ki je bila nazadnje razglašena za nezakonito, niso ukrepali s sredstvi, ki so jim bila na voljo. Ni pa ga mogoče uporabiti v razmerju do tistih, ki so to razglasitev omogočili, torej tistih, ki so z izpodbijanjem izvedbenih aktov Uredbe omogočili posredovanje Sodišča. Za slednje mora namreč veljati – razen v primeru izjemne in ustrezno utemeljene odločbe Sodišča – načelo retroaktivnosti sodnih razglasitev ničnosti. ( 20 )
21.

Zlasti je treba poudariti, da so pogoji za registracijo modela precej preprostejši in „hitrejši“ od pogojev, ki so potrebni za registracijo znamke. Predvsem je treba izpostaviti dve razliki. Prvič, UUNT registrira model po preprostem, formalnem in nepoglobljenem pregledu prijave za registracijo ( 8 ). Drugič, Uredba za modele, drugače kot za znamke ( 9 ), ne določa faze med prijavo in registracijo, med katero lahko drugi subjekti vložijo ugovore zoper samo registracijo.
56.

Sicer se strinjam z argumentacijo Komisije, ki v obravnavanem postopku izhaja iz tega, da so bile nedejavne družbe pogosto uporabljene za izogibanje plačilu davkov in pranje denarja in si zato ne bi zaslužile prednostne obravnave. Fiktivne družbe imajo namreč lahko povsem zakonite namene in v okviru tega olajšajo uresničevanje temeljnih svoboščin. Tako je lahko za tujega investitorja ali podjetje lažje ustanoviti podjetje v drugi državi članici tako, da kupi za ta namen ustanovljeno fiktivno družbo ter tako prihrani čas in se izogne morebitnim težavam, ki so povezane z ustanovitvijo in vpisom družbe.
44.

Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložilo predložitveno sodišče, odgovori: Člena 43 ES in 56 ES nasprotujeta zakonodaji države članice, v skladu s katero dividende, ki jih odvisna družba izplača matični družbi rezidentki, niso obdavčljivi dohodek, in sicer ne glede na obliko matične družbe, medtem ko dividende, izplačane matični družbi nerezidentki, ki ima obliko, ki v zakonodaji države odvisne družbe ne obstaja, in ne spada na področje uporabe Direktive Sveta št. 90/435/EGS z dne 23. julija 1990 o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic, pomenijo obdavčljivi dohodek in so obdavčene z davkom, odtegnjenim pri viru, tudi kadar je matična družba nerezidentka v državi, v kateri je rezidentka, oproščena davka na dohodek.
56.

Država članica se ne more sklicevati na določbe Direktive 90/313 in Direktive 2003/4, da bi zavrnila dostop do informacij, ki bi v skladu z Direktivo 2001/18 in Direktivo 90/220 morale biti javne.
53.

Sodišču predlagam, naj ugotovi, da je Republika Avstrija kršila člen 43 ES, s tem da je domnevala, da so družbeniki osebnih družb in družbeniki družb z omejeno odgovornostjo z manj kot 25-odstotnim deležem iz držav članic, ki so pristopile k Evropski uniji 1. maja 2004 – z izjemo Malte in Cipra –, v delovnem razmerju, in s tem da jim je prepovedala opravljanje dejavnosti ter preprečila vpis njihovih osebnih družb in družb z omejeno odgovornostjo v sodni register, razen če ne izpodbijejo te domneve.
—

ugotovi, da Helenska republika, s tem ko je Mednarodni pomorski organizaciji predložila nacionalni predlog za nadzor skladnosti ladij in pristanišč z zahtevami iz poglavja XI-2 Mednarodne konvencije o varstvu človeškega življenja na morju iz leta 1974 in Mednarodnega kodeksa o zaščiti ladij in pristanišč, ni izpolnila svojih obveznosti iz členov 10 ES, 71 ES in 80(2) ES in iz Uredbe (ES) št. 725/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o povečanju zaščite na ladjah in v pristaniščih;
42.

Poleg tega preprosta navedba telefonske številke na spletni strani ne bi zagotavljala neposrednega in učinkovitega komuniciranja, ki je določeno v Direktivi; to bi lahko dosegli samo s „klicnim centrom“ („call center“ v podjetniškem žargonu). Taki sistemi telefonskega sprejema stranke nalagajo podjetjem veliko ekonomsko breme, ( 13 ) ki bi imelo negativne posledice za cene in bi ogrozilo sposobnost preživetja spletnega poslovanja za manjša podjetja, tudi tista, ki so najbolj inovativna in vir gospodarske vitalnosti.
12.

Člen 307 ES bi se uporabil, če bi prišlo do neskladja med sporazumi, ki sta jih sklenili Avstrija in Švedska, in Pogodbo. V skladu s tem členom bi sporazum ostal v veljavi, vendar bi Avstrija in Švedska morali storiti vse potrebno za odpravo vseh nezdružljivosti: „Določbe te pogodbe ne vplivajo na pravice in obveznosti, ki izhajajo iz sporazumov med eno ali več državami članicami na eni strani ter eno ali več tretjimi državami na drugi strani, ki so bili sklenjeni pred 1. januarjem 1958, ali za države, ki pristopajo, pred datumom njihovega pristopa. Kolikor takšni sporazumi niso združljivi s to pogodbo, država članica ali države članice, ki jih to zadeva, ustrezno ukrepajo, da bi odpravile ugotovljeno nezdružljivost. V ta namen si države članice po potrebi pomagajo, in kadar je primerno, sprejmejo skupno stališče. Pri uporabi sporazumov iz prvega odstavka države članice upoštevajo, da so prednosti, ki jih vsaka država članica priznava v skladu s to pogodbo, sestavni del ustanovitve Skupnosti in zato neločljivo povezane z oblikovanjem skupnih institucij, z dodelitvijo pristojnosti tem institucijam in s tem, da vse druge države članice priznavajo enake prednosti.“
35.

V tej zadevi se strinjam z družbo Lidl, da drugemu med temi kumulativnimi pogoji ni zadoščeno. Ne morem se strinjati, da je verjetno, da bi Nemčijo, ko je razveljavila prejšnjo zakonodajo in tako dejansko obnovila veljavnost izpodbijanega ukrepa, v ta korak vodila objektivna, znatna negotovost glede obsega določb člena 43 ES. Sodišče je že pred letom 1999 odločilo, da je bila nacionalna zakonodaja, ki je odrekla olajšavo za skupino za izgube, če je bila večina odvisnih družb rezidentk v preostalih državah članicah, v nasprotju s členom 43 ES ( 32 ) in da ta svoboda podjetij, ki izvršujejo pravico do ustanavljanja tako, da izberejo, ali bodo to storila prek odvisne družbe ali prek podružnice (stalne poslovne enote), ne sme biti omejena z diskriminatornimi davčnimi določbami. ( 33 ) Poleg tega predlog za direktivo Sveta glede dogovorov za to, da podjetja upoštevajo izgube stalnih poslovnih enot in odvisnih družb, ki so v preostalih državah, ( 34 ) izdan leta 1991, razjasni pogled Komisije: nacionalna zakonodaja, ki podjetjem ne omogoča, da upoštevajo izgube, ki so jih imele njihove stalne poslovne enote, ki so v preostalih državah članicah, ni združljiva z notranjim trgom. ( 35 )
77.

Ne vidim razloga, zakaj bi nezaposlena oseba, za katere položaj velja člen 18 ES, lahko koristila to pravico do prebivanja na ozemlju držav članic, medtem ko bi bil delavec, ne glede na njegov status, zanjo prikrajšan. Vse pravice, ki izhajajo iz člena 18 ES, pridejo posebej do izraza v členih 39 ES in 43 ES.
89.

Luksemburg pravilno navaja, da se morajo v skladu s členom 13(6) načrti upravljanja povodij objaviti najkasneje devet let po začetku veljavnosti Direktive; prav tako trdi, da je treba v skladu s členom 14(1) obvestiti javnost in ji omogočiti, da poda pripombe, od enega do treh let pred začetkom obdobja, na katerega se nanaša načrt, odvisno od ukrepov. Vendar je tudi jasno, da je namen člena 14 za posameznike in zainteresirane strani ustvariti pravico, da se dejavno vključijo v izvajanje Direktive, „zlasti v izdelovanje, pregledovanje in posodabljanje načrtov upravljanja povodij“.
6.

V zvezi s tem člen 7 Uredbe Komisije št. 1546/88 med drugim določa: „Za uporabo člena 7 Uredbe št. 857/84 (EGS) in brez poseganja v odstavek 3 tega člena se referenčne količine proizvajalcev in kupcev, v okviru formul A in B, in proizvajalcev, ki prodajajo neposredno za porabo, prenesejo pod naslednjimi pogoji: 1. V primeru prodaje, zakupa ali prenosa z dedovanjem gospodarstva se ustrezna referenčna količina prenese na proizvajalca, ki prevzame gospodarstvo; 2. v primeru prodaje, zakupa ali prenosa z dedovanjem enega dela gospodarstva, se ustrezna referenčna količina razdeli med proizvajalce, ki prevzamejo gospodarstvo, glede na površine, ki se uporabljajo za proizvodnjo mleka ali glede na druga objektivna merila, ki jih določijo države članice. Državam članicam ni treba upoštevati prenesenih delov, katerih površina, uporabljena za proizvodnjo mleka, je manjša od najmanjše površine, ki jo določijo. Del referenčne količine, ki ustreza tej površini, se lahko v celoti doda k rezervi; 3. določbe točk 1 in 2 četrtega pododstavka se, v skladu z različnimi nacionalnimi ureditvami, uporabljajo po analogiji za druge vrste prenosov, ki imajo primerljive pravne posledice za proizvajalce; 4. če se uporabljajo določbe člena 7(1), drugi pododstavek, in (4) Uredbe (EGS) št. 857/84, ki zadeva prenos zemljišča na javne organe in/ali za uporabo v javnem interesu oziroma za vrste kmetijskih zakupnih razmerij, ki se iztekajo in jih ni mogoče pod podobnimi pogoji obnoviti, potem se celotna ali del referenčne količine, ki ustreza gospodarstvu ali delu gospodarstva, ki se – odvisno od primera – prenaša ali je predmet neobnovljenega zakupnega razmerja, zagotovi zadevnemu proizvajalcu, če namerava nadaljevati s proizvodnjo mleka, pod pogojem, da vsota referenčne količine, ki mu je tako zagotovljena, in količine, ki ustreza gospodarstvu, ki ga prevzame ali v okviru katerega nadaljuje svojo proizvodnjo, ni večja od referenčne količine, ki jo je imel na voljo pred prenosom ali pred potekom zakupa. Države članice lahko uporabljajo določbe točk 1, 2 in 4 za prenose, izvršene med in po referenčnem obdobju. […]“
44.

Glede odgovora na drugo vprašanje predložitvenega sodišča se strinjam s stališčem avstrijske vlade. Dejstvo, da se znižana oprostitev trošarine za 25 cigaret trenutno uporablja le za prostocarinsko območje ene same tretje države (Švice), medtem ko je iz vseh drugih tretjih držav v Avstrijo dovoljen uvoz 200 cigaret brez plačila trošarine, je mogoče pojasniti z objektivno okoliščino, da je to območje po pristopu Republike Slovenije edino območje, ki meji na Avstrijo in ki pripada tretji državi, v kateri se ne uporablja davčna stopnja, ki je vsaj enaka najnižji skupni trošarini, določeni s pravom Skupnosti. Tak položaj ne vpliva na skladnost zadevnih avstrijskih predpisov v zvezi z Republiko Slovenijo (in v zvezi z drugimi novimi državami članicami, ki mejijo na Avstrijo) v prehodnem obdobju, med katerim Republiki Sloveniji ni treba uporabljati najnižje skupne trošarine za cigarete, kot je določena s pravom Skupnosti. Tak položaj niti ne pomeni, da bi lahko uporaba take znižane oprostitve za državo članico, kot je Republika Slovenija, in za prostocarinsko območje ene same tretje države pomenila – kot se je izrazilo predložitveno sodišče – kršitev načela prostega pretoka blaga v smislu členov 23 ES, 25 ES in 26 ES.
2.

Člen 4 Direktive o ohranjanju prostoživečih ptic vsebuje določbe o tem, katere površine države članice določijo kot posebna območja varstva za ptice (v nadaljevanju: POV): „1. Vrste iz priloge I so predmet posebnih ukrepov za ohranitev njihovih habitatov, da se zagotovi preživetje in razmnoževanje teh vrst na njihovem območju razširjenosti. V zvezi s tem se upoštevajo: (a) vrste, ki jim grozi izumrtje; (b) vrste, občutljive na določene spremembe v svojih habitatih; (c) vrste, za katere se šteje, da so redke, ker so njihove populacije majhne ali pa so omejeno lokalno razširjene; (d) druge vrste, ki zahtevajo posebno pozornost zaradi posebne narave svojih habitatov. Kot osnova za vrednotenje se upoštevajo trendi in nihanja populacijskih nivojev. Države članice razvrstijo zlasti ozemlja, ki so glede na število in velikost najprimernejša, kot posebna območja varstva za ohranjanje teh vrst, upoštevaje varstvene zahteve teh vrst na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja direktiva.“
25.

CBB sprašuje, ali v primeru, ko za dajatev na sladkor C ni možnosti odobritve odpusta dolga, neobstoj vsakršne pravne podlage v tržni ureditvi za sladkor, ki bi omogočala tak odpust, odvzema veljavnost Uredbi št. 1785/81 in Uredbi št. 2670/81. Neveljavnost predpisov bi lahko povzročila, da bi dajatve temeljile na enakih predpisih. Za pojasnitev veljavnosti uredb in posledice ob morebitni ničnosti teh uredb je CBB z odločbo z dne 9. junija 2004 Sodišču v predhodno odločanje predložilo naslednji vprašanji: „1. Ali v primeru, ko se možnost odpusta dajatev skladno s členom 13 Uredbe EGS št. 1430/79, ki ga zdaj nadomešča člen 239 Carinskega zakonika Skupnosti, ne uporablja za take dajatve na sladkor C, kakršne so v predmetni zadevi, Uredba Sveta (EGS) št. 1785/81 z dne 30. junija 1981 o skupni ureditvi trgov za sladkor in Uredba Komisije (EGS) št. 2670/81 z dne 14. septembra 1981 o podrobnih izvedbenih pravilih glede proizvodnje sladkorja, ki presega kvoto, ne veljata v delu ali v celoti, glede na to, da ne predvidevata možnosti povračila ali odpusta dajatve na sladkor C iz razlogov, ki temeljijo na pravičnosti? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali obveznost plačila dajatve na sladkor C preneha oziroma ali lahko pristojni organ zadevne države članice in/ali Komisija odločita, da za količino sladkorja C skladno s členom 3 Uredbe (EGS) št. 2670/81 ne naložita obveznosti plačila dajatve, kadar zavezancu za plačilo dajatve ni mogoče očitati niti goljufivega ravnanja niti malomarnosti, ki bi lahko vplivala na dejstvo, da ni izvozil količin, ki jih je nameraval izvoziti, in kadar v interesu odprte preiskave nacionalnih organov, pristojnih za ugotavljanje kršitev in nepravilnosti, zavezanec za plačilo dajatve o tej preiskavi ni bil obveščen?“
1.

ugotovi, da Združeno kraljestvo Velike Britanije in Severne Irske ni izpolnilo obveznosti iz člena 2(1) in člena 4 Direktive Sveta 85/337/EGS z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, s tem ko je ohranilo v veljavi zakonodajo, ki s priznavanjem diskrecijske pravice pristojnim lokalnim organom za sprejetje prisilnih ukrepov v zvezi z rabami zemljišča, ki so v nasprotju z zakonodajo o urejanju prostora, omogoča izvedbo projektov iz prilog I in II k navedeni direktivi brez predhodne preučitve in, glede na okoliščine primera, brez presoje njihovih vplivov na okolje;
11.

V praksi belgijskih organov, vsekakor pa v pričujočem sporazumu o poravnavi, se za zagotavljanje polnega spoštovanja poravnava sklene pod „razveznim pogojem“, tako da če storilec kršitve carinskih predpisov in predpisov o trošarinah ne izpolni svojih obveznosti plačila, še naprej obstaja pravica do kazenskega pregona in lahko tako carinski organi vložijo obtožni akt. V skladu s poravnavo ostanejo zneski, ki so že bili plačani, „položeni“ pri carinski in trošarinski upravi, če zavezanec ne izpolnjuje več svojih obveznosti do plačila in če organ proti njemu vloži tožbo na plačilo.
125

V obravnavani zadevi pa ni sporno, prvič, da je bila s sklepom predsednika Sodišča z dne 15. oktobra 2019, Komisija/Belgija in Magnetrol International (C‑337/19 P, neobjavljen, EU:C:2019:915), družbama Soudal in Esko‑Graphics dovoljena intervencija pred Sodiščem v zadevi C‑337/19 P, in drugič, da je Sodišče s sodbo z dne 16. septembra 2021, Komisija/Belgija in Magnetrol International (C‑337/19 P, EU:C:2021:741), razveljavilo sodbo Splošnega sodišča z dne 14. februarja 2019, Belgija in Magnetrol International/Komisija (T‑131/16 in T‑263/16, EU:T:2019:91), ter zadevi T‑131/16 in T‑263/16 vrnilo Splošnemu sodišču v razsojanje, da odloči o nekaterih tožbenih razlogih v navedenih zadevah.