Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA (veliki senat) 
z dne 14. junija 2016 * 
„Pritožba — Poslanec Evropskega parlamenta — Nadomestilo za parlamentarno pomoč —  
Vračilo neupravičeno izplačanih zneskov — Izterjava — Izvedbeni ukrepi za statut poslancev  
Parlamenta — Spoštovanje pravice do obrambe — Načelo nepristranskosti — Zastaranje — Uredba  
(EU, Euratom) št. 966/2012 — Členi od 78 do 81 — Delegirana Uredba (EU) št. 1268 /2012 — Členi 81,  
82 in 93 — Načelo varstva legitimnih pričakovanj — Razumni rok“  
V zadevi C-566/14 P, 
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 6. decembra 2014 , 
Jean-Charles Mar c hiani, stanujoč v Toulonu (Francija), ki ga zastopa C.-S. Marchiani, odvetnik, 
pritožnik, 
druga stranka v postopku je 
E v ropski parlament, ki ga zastopata G. Corstens in S. Seyr, agenta, z naslovom za vročanje 
v Luxembourgu, 
tožena stranka na prvi stopnji, 
SODIŠČE (veliki senat), 
v sestavi K. Lenaerts, predsednik, A. Tizzano, podpredsednik, R. Silva de Lapuerta, predsednica senata, 
M. Ilešič (poročevalec), J. L. da Cruz Vilaça, A. Arabadžiev, predsedniki senatov, C. Toader, 
predsednica senata, D. Šváby in F. Biltgen, predsednika senatov, J.-C. Bonichot, M. Safjan, 
E. Jarašiūnas, C. G. Fernlund, C. Vajda in S. Rodin, sodniki,  
generalni pravobranilec: M. Wathelet,  
sodna tajnica: V. Giacobbo-Peyronnel, administratorka,  
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 8. decembra 2015 ,  
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 19. januarja 2016  
izreka naslednjo  
* Jezik postopka: francoščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2016 :437 1 
SODBA Z DNE 14. 6. 2016 – ZADEVA C-566/14 P  
MARCHIANI/PARLAMENT  
Sodbo 
1 Jean-Charles Marchiani s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 
10. oktobra 2014 , Marchiani/Parlament (T-479/13, neobjavljena, v nadaljevanju: izpodbijana sodba, 
EU:T:2014 :866), s katero je to sodišče zavrnilo njegovo tožbo za razglasitev ničnosti sklepa 
generalnega sekretarja Evropskega parlamenta z dne 4. julija 2013 o izterjavi zneska 107.694,72 EUR 
(v nadaljevanju: sporni sklep) od pritožnika in s tem povezanega opomina št. 2013 -807 z dne 5. julija 
2013 (v nadaljevanju: sporni opomin). 
Pravni okvir 
Pravo Unije 
Uredba (EU, Euratom) št. 966/2012 
2 Uredba (EU, Euratom) št. 966/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o finančnih 
pravilih, ki se uporabljajo za splošni proračun Unije, in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES, Euratom) 
št. 1605 /2002 (UL L 298, str. 1, in popravek v UL 2015 , L 188, str. 55) v členu 78, naslovljenem 
„Ugotovitev terjatev“, določa: 
„1. Ugotovitev terjatev je dejanje, s katerim odgovorni odredbodajalec na podlagi prenosa ali 
nadaljnjega prenosa pooblastil: 
(a) preveri, da dolg obstaja; 
(b) določi ali preveri nedvoumnost in znesek dolga; 
(c) preveri pogoje, pod katerimi dolg zapade v plačilo. 
2. Lastna sredstva, dana na voljo Komisiji, in vsaka zapadla terjatev v fiksnem znesku, ki se potrdi kot 
nedvoumna, se ugotovijo z nalogom za izterjavo računovodji, ki mu sledi opomin dolžniku, oba pa 
pripravi odgovorni odredbodajalec. 
3. Nepravilno plačani zneski se izterjajo. 
4. Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 210 v zvezi 
s podrobnimi pravili o ugotovitvi terjatev, vključno s postopkom in dokazili, ter o zamudnih obrestih.“ 
3 Člen 79 te uredbe, naslovljen „Odobritev izterjatve“, v odstavku 1 določa: 
„Odobritev izterjave je dejanje, s katerim odgovorni odredbodajalec z izdajo naloga za izterjavo da 
navodilo računovodji, da izterja terjatev, ki jo je ugotovil ta odgovorni odredbodajalec.“ 
4 Člen 80 navedene uredbe, naslovljen „Pravila o izterjavi“, v odstavku 1 določa: 
„Računovodja ukrepa na podlagi naloga za izterjavo terjatev, ki jih je pravilno ugotovil odgovorni 
odredbodajalec. Odredbodajalec pri tem ravna s potrebno skrbnostjo za zagotovitev, da Unija prejme 
svoje prihodke in da so pravice Unije varovane. 
Računovodja izterja zneske s pobotom z enakimi zahtevki, kot jih ima Unija do dolžnika, ki ima sam 
zahtevek do Unije. Takšni zahtevki so nedvoumni, v fiksnem znesku in zapadli.“ 
ECLI:EU:C:2016 :437 2 
SODBA Z DNE 14. 6. 2016 – ZADEVA C-566/14 P  
MARCHIANI/PARLAMENT  
5 Člen 81 Uredbe št. 966/2012 , naslovljen „Zastaralni rok“, določa: 
„1. Brez poseganja v določbe posebnih predpisov in uporabo [Sklepa Sveta 2007 /436/ES, Euratom 
z dne 7. junija 2007 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti (UL L 163, str. 17)] velja za 
upravičenosti [terjatve] Unije do tretjih oseb in upravičenosti [terjatve] tretjih oseb do Unije zastaralni 
rok pet let. 
2. Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 210 v zvezi 
s podrobnimi pravili o zastaralnem roku.“ 
6 Besedilo člena 81(1) Uredbe št. 966/2012 je podobno besedilu člena 73a Uredbe Sveta (ES, Euratom) 
št. 1605 /2002 z dne 25. junija 2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih 
skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 4, str. 74), kakor je bila spremenjena 
z Uredbo Sveta (ES, Euratom) št. 1995 /2006 z dne 13. decembra 2006 (UL L 390, str. 1). 
Delegirana uredba (EU) št. 1268 /2012 
7 Člen 81 Delegirane uredbe Komisije (EU) št. 1268 /2012 z dne 29. oktobra 2012 o pravilih uporabe 
Uredbe št. 966/2012 (UL L 362, str. 1) določa: 
„Da se terjatev lahko ugotovi, odgovorni odredbodajalec zagotovi [preveri]: 
(a) da je terjatev nedvoumna, kar pomeni, da ni z ničimer pogojena; 
(b) da je terjatev v fiksnem znesku, natančno izražena v denarju; 
(c) da je terjatev zapadla in da zanjo ni določen noben plačilni rok; 
(d) da so podatki o dolžniku točni; 
(e) da je znesek, ki ga je treba izterjati, knjižen na pravilno proračunsko postavko; 
(f) da so dokazila pravilna in 
(g) da je upoštevano načelo dobrega finančnega poslovodenja, zlasti glede meril iz 
točke (a) člena 91(1).“ 
8 Člen 82(1) in (2) te delegirane uredbe določa: 
„1. Ugotovitev terjatve temelji na dokazilih, ki potrjujejo upravičenost Unije. 
2. Pred ugotovitvijo terjatve odgovorni odredbodajalec osebno preveri dokazila ali na svojo 
odgovornost potrdi, da so bila dokazila preverjena.“ 
9 Člen 93 navedene delegirane uredbe, naslovljen „Pravila za zastaralne roke“, določa: 
„1. Zastaralni rok za upravičenosti [terjatve] Unije do tretjih oseb začne teči po izteku roka, ki se je 
dolžniku sporočil v opominu, kot je določeno v členu 80(3)(b). 
Zastaralni rok za upravičenosti [terjatve] tretjih oseb do Unije začne teči na dan, na katerega je treba  
izplačati upravičenost tretje osebe v skladu z ustrezno pravno obveznostjo.  
[…]  
ECLI:EU:C:2016 :437 3 
SODBA Z DNE 14. 6. 2016 – ZADEVA C-566/14 P  
MARCHIANI/PARLAMENT  
6. Upravičenosti [terjatve] se ne izterjajo po izteku zastaralnega roka, kot je določen v odstavkih 1 
do 5.“ 
10 Besedilo člena 93(1) Delegirane uredbe št. 1268 /2012 ustreza besedilu člena 85b(1) Uredbe Komisije 
(ES, Euratom) št. 2342 /2002 z dne 23. decembra 2002 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe 
št. 1605 /2002 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 4, str. 145), kakor je bila 
spremenjena z Uredbo Komisije (ES, Euratom) št. 478/2007 z dne 23. aprila 2007 o spremem bi Uredbe 
(ES, Euratom) št. 2342 /2002 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe št. 1605 /2002 (UL L 111, 
str. 13). 
Pravilnik o povračilu in nadomestilu stroškov poslancem Evropskega parlamenta 
11 Člen 27(3) Pravilnika o povračilu in nadomestilu stroškov poslancem Evropskega parlamenta (v 
nadaljevanju: Pravilnik PNSP) je v različici, ki je veljala do 14. julija 2009 , določal: 
„Če je generalni sekretar po posvetovanju s kvestorji prepričan, da so poslanci Evropskega parlamenta 
iz naslova nadomestil, predvidenih v tem pravilniku, neupravičeno prejeli plačila, izda navodila, da se 
od zadevnega poslanca zahteva povračilo teh zneskov.“ 
12 Sklep predsedstva Evropskega parlamenta z dne 19. maja in 9. julija 2008 o izvedbenih ukrepih v zvezi 
s Statutom poslancev Evropskega parlamenta (UL 2009 , C 159, str. 1) v različici, ki je veljala po 
21. oktobru 2010 (UL 2010 , C 283, str. 9) (v nadaljevanju: Izvedbeni ukrepi), v členu 68, naslovljenem 
„Vračilo neupravičeno izplačanih zneskov“, določa: 
„1. Vsi neupravičeno izplačani zneski v skladu s temi izvedbenimi ukrepi se povrnejo. Navodila za 
izterjavo teh vsot od poslanca, ki ga to zadeva, da generalni sekretar. 
2. Vse odločitve glede izterjave se sprejmejo ob upoštevanju dejanskega izvrševanja poslančevega 
mandata in nemotenega delovanja Parlamenta, pri čemer poslanca pred sprejetjem omenjene odločitve 
zasliši generalni sekretar. 
3. Ta člen se prav tako uporablja za nekdanje poslance in posrednike [tretje osebe].“ 
13 Naslov III navedenih izvedbenih ukrepov, „Splošne in končne določbe“, vsebuje poglavje IV, ki se 
nanašana „Končne določbe“. V tem poglavju IV člen 72, naslovljen „Pritožbe“, določa: 
„1. Če poslanec meni, da je pristojna služba nepravilno uporabila te izvedbene ukrepe, se lahko pisno 
obrne na generalnega sekretarja. 
V odločitvi generalnega sekretarja o pritožbi so navedeni razlogi, na katerih odločitev temelji. 
2. Poslanec, ki se ne strinja z odločitvijo generalnega sekretarja, lahko v dveh mesecih po obvestilu 
o odločitvi generalnega sekretarja zahteva, da se zadeva naslovi na kvestorje, ki se pred odločitvijo 
posvetujejo z generalnim sekretarjem. 
3. Če se katera od strank v pritožbenem postopku ne strinja z odločitvijo kvestorjev, lahko v dveh 
mesecih po obvestilu o tej odločitvi zahteva, da se zadeva naslovi na predsedstvo, ki sprejme končno 
odločitev. 
4. Ta člen velja tudi za pravne naslednike poslancev ter nekdanje poslance in njihove pravne 
naslednike.“ 
ECLI:EU:C:2016 :437 4 
SODBA Z DNE 14. 6. 2016 – ZADEVA C-566/14 P  
MARCHIANI/PARLAMENT  
14 Člen 74 Izvedbenih ukrepov določa: 
„Ob upoštevanju prehodnih določb iz naslova IV pravilnik [PNSP] preneha veljati na dan začetka 
veljavnosti statuta.“ 
Dejansko stanje 
15 J.-C. Marchiani je bil poslanec Parlamenta od 20. julija 1999 do 19. junija 2004 . Med letoma 
2001 in 2004 je uporabljal storitve parlamentarnih pomočnikov ge. T. in g. T. ter med letoma 
2002 in 2004 storitve ge. B. Preiskovalni sodnik pri Tribunal de grande instance de Paris (okrožno 
sodišče v Parizu, Francija) je 30. septembra 2004 obvestil predsednika Parlamenta, da bi bile lahko 
funkcije, ki sta jih med letoma 2001 in 2004 opravljala ga. T. in g. T., brez resnične povezave 
s funkcijami parlamentarnega pomočnika. 
16 Generalni sekretar Parlamenta (v nadaljevanju: generalni sekretar) je po končanem kontradiktornem 
postopku in posvetovanju s kvestorji, opravljenem 14. januarja 2009 , s sklepom z dne 4. marca 2009 
ugotovil, da je bil pritožniku v okviru člena 14 Pravilnika PNSP neupravičeno izplačan znesek 
148.160,27 EUR, in je odredbodajalcu Parlamenta predlagal, naj sprejme potrebne ukrepe za izterjavo 
tega zneska. 
17 Odredbodajalec Parlamenta je istega dne na pritožnika naslovil opomin, s katerim je zahteval vračilo 
148.160,27 EUR. 
18 Evropski urad za boj proti goljufijam (v nadaljevanju: OLAF) je 14. avgusta 2009 , potem ko mu je 
generalni sekretar 21. oktobra 2008 poslal spis v zvezi z zadevnimi nepravilnostmi, Parlament in 
pritožnika obvestil o začetku preiskave. 
19 OLAF je 14. oktobra 2011 , potem ko je opravil preiskavo v zvezi s pritožnikom in ga 6. julija 2011 
zaslišal, Parlamentu poslal prepis svojega končnega poročila o preiskavi (v nadaljevanju: poročilo 
OLAF). V njem je bilo ugotovljeno, da je pritožnik neupravičeno prejemal nadomestila za funkcije, ki 
so jih opravljali ga. T., g. T. in ga. B., in Parlamentu priporočeno, naj sprejme potrebne ukrepe za 
izterjavo dolgovanih zneskov. OLAF je 25. oktobra 2011 pritožnika obvestil o koncu preiskave. 
20 Generalni sekretar je 28. maja 2013 na podlagi poročila OLAF pritožnika v skladu s členom 27(3) 
pravilnika PNSP obvestil, da namerava izterjati vse zneske, ki jih je Parlament plačal v zvezi z go. T., 
g. T. in go. B., in ga pozval, naj predloži pripombe v zvezi s tem. 
21 Generalni sekretar je 25. junija 2013 zaslišal pritožnika. Pritožnik je 27. junija 2013 generalnemu 
sekretarju poslal zapisnik zaslišanja. Generalni sekretar se je 2. julija 2013 posvetoval s kvestorji. 
22 Generalni sekretar je s spornim sklepom ugotovil, da je bila v sklepu z dne 4. marca 2009 sicer 
določena izterjava zneska 148.160,27 EUR, vendar je bil pritožniku neupravičeno izplačan še znesek 
107.694,72 EUR, zato je odredbodajalcu Parlamenta predlagal, naj sprejme potrebne ukrepe za 
izterjavo tega zneska. Generalni sekretar je v bistvu menil, da pritožnik ni predložil elementov, na 
podlagi katerih bi bilo mogoče dokazati, da so ga. T., g. T. in ga. B. opravljali delo parlamentarnih 
pomočnikov. 
23 Ker je bilo ugotovljeno, da zneski, plačani iz naslova nadomestila za parlamentarno pomoč, znašajo 
skupaj 255.854,99 EUR, katerih del je bil predmet sklepa z dne 4. marca 2009 , je bilo v spornem sklepu 
navedeno, da znesek 107.694,72 EUR ni v skladu s Pravilnikom PNSP in da ga je treba izterjati. 
Odredbodajalec Parlamenta je 5. julija 2013 izdal sporni opomin, s katerim je odredil izterjavo zneska 
107.694,72 EUR do 31. avgusta 2013 . 
ECLI:EU:C:2016 :437 5 
SODBA Z DNE 14. 6. 2016 – ZADEVA C-566/14 P  
MARCHIANI/PARLAMENT  
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba 
24 Pritožnik je 3. septembra 2013 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložil tožbo, s katero je predlagal, 
naj se sporni sklep in sporni opomin razglasita za nična. 
25 Pritožnik je v utemeljitev tožbe navedel pet razlogov, od katerih se je prvi nanašal na kršitev postopka, 
določenega z Izvedbenimi ukrepi, ter načel kontradiktornosti in spoštovanja pravice do obrambe, drugi 
na napačno uporabo Pravilnika PNSP, tretji na napačno presojo dokazil, četrti na pomanjkanje 
nepristranskosti generalnega sekretarja, peti pa na zastaranje zneskov, katerih izterjava se zahteva. Ker 
je pritožnik menil, da sta zadevna zneska zastarala in da podpisnik spornega opomina ni utemeljil 
svojega statusa odredbodajalca, je Splošnemu sodišču predlagal tudi, naj ta opomin razglasi za ničen. 
26 Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo tožbo pritožnika vsebinsko zavrnilo, ne da bi odločilo 
o ugovorih nedopustnosti, ki jih je podal Parlament. 
Predlogi strank v pritožbenem postopku 
27 J.-C. Marchiani Sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi. 
28 Parlament Sodišču predlaga, naj: 
— pritožbo zavrne in 
— pritožniku naloži plačilo stroškov. 
Pritožba 
29 Pritožnik v utemeljitev pritožbe navaja pet razlogov. 
30 Parlament primarno meni, da pritožba v celoti ni dopustna. Parlament podredno trdi, da je treba 
razloge, ki so navedeni v utemeljitev pritožbe, delno zavreči kot nedopustne in delno zavrniti kot 
neutemeljene. 
Dopustnost pritožbe kot celote 
31 Parlament trdi, da pritožba v celoti ni dopustna, ker pritožnik v bistvu zgolj ponavlja razloge in trditve, 
ki jih je navedel že pred Splošnim sodiščem, ne da bi podal trditve, ki bi se posebej nanašale na 
razlogovanje Splošnega sodišča v izpodbijani sodbi. 
32 Vendar je treba glede tega ugotoviti, da so trditve Parlamenta oblikovane splošno in nikakor podprte 
z natančno analizo trditev, ki jih podaja pritožnik v okviru pritožbe. 
33 V teh okoliščinah je treba ugovor nedopustnosti v delu, v katerem se nanaša na pritožbo kot celoto, 
zavrniti. 
34 Vendar pa ugotovitev iz prejšnje točke nikakor ne prejudicira preizkusa dopustnosti nekaterih 
pritožbenih razlogov, obravnavanih ločeno (glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija 2013 , 
Francija/Komisija, C-601/11 P, EU:C:2013 :465, točke 70, 71 in 73). 
ECLI:EU:C:2016 :437 6 
SODBA Z DNE 14. 6. 2016 – ZADEVA C-566/14 P  
MARCHIANI/PARLAMENT  
Prvi pritožbeni razlog 
Trditve strank 
35 Pritožnik s prvim razlogom, ki ima šest delov, v bistvu trdi, da je Splošno sodišče pri uporabi 
Izvedbenih ukrepov napačno uporabilo pravo, da je v izpodbijani sodbi podalo protislovno 
obrazložitev in da je kršilo načelo spoštovanja pravice do obrambe. 
36 Parlament odgovarja, da prvi, peti in šesti del prvega pritožbenega razloga niso dopustni, ker s tem deli 
pritožnik zgolj ponavlja trditve, ki jih je podal pred Splošnim sodiščem, ne da bi posebej grajal 
obrazložitev Splošnega sodišča v izpodbijani sodbi. V preostalem naj bi bil ta pritožbeni razlog delno 
brezpredmeten, delno pa naj ne bi bil utemeljen. 
Presoja Sodišča 
37 V zvezi z nedopustnostjo prvega, petega in šestega dela prvega pritožbenega razloga, ki jo zatrjuje 
Parlament, je treba opozoriti, da če stranka izpodbija način, kako je Splošno sodišče razlagalo ali 
uporabilo pravo Unije, se o pravnih vprašanjih, ki so bila obravnavana v postopku na prvi stopnji, 
lahko ponovno razpravlja v pritožbenem postopku. Če namreč stranka svoje pritožbe ne bi mogla tako 
utemeljiti z razlogi in trditvami, ki jih je navajala že pred Splošnim sodiščem, bi pritožbeni postopek 
deloma izgubil pomen (glej zlasti sodbo z dne 21. septembra 2010 , Švedska in drugi/API in Komisija, 
C-514/07 P, C-528/07 P in C-532/07 P, EU:C:2010 :541, točka 116). 
38 V obravnavani zadevi nekateri deli utemeljitve, ki jo podaja pritožnik v okviru prvega pritožbenega 
razloga, res niso najbolj natančni, vendar je iz pritožbe jasno razvidno, da se s trditvami, ki so podane 
v okviru prvega, petega in šestega dela tega pritožbenega razloga, želi dokazati, da je Splošno sodišče 
napačno uporabilo pravo pri uporabi Izvedbenih ukrepov in kršilo pravico pritožnika do obrambe. Ti 
deli so zato dopustni. 
39 Pritožnik s prvim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče ravnalo v nasprotju 
z jasnim besedilom člena 68(3) Izvedbenih ukrepov, v katerem je pojasnjeno, da se ta določba 
uporablja tudi za nekdanje poslance in za tretje osebe, in sicer s tem, da je razsodilo, da se ti 
izvedbeni ukrepi niso uporabljali za postopek izterjave proti pritožniku, čeprav ni sporno, da je 
nekdanji poslanec. 
40 Glede tega iz člena 68(1) Izvedbenih ukrepov izhaja, da se „[v]si neupravičeno izplačani zneski v skladu 
s temi izvedbenimi ukrepi […] povrnejo“. V tem odstavku je tako natančneje določeno stvarno področje 
uporabe navedenega člena 68, tako da je omejeno na izterjavo zneskov, ki so bili izplačani v skladu 
s temi izvedbenimi ukrepi. Ni pa sporno, da so bili zneski, ki so predmet obravnavane zadeve, 
pritožniku izplačani na podlagi Pravilnika PNSP in ne na podlagi Izvedbenih ukrepov, ki so začeli 
veljati po spornih izplačilih. Zato Splošno sodišče s tem, da je vtočkah 27 in 28 izpodbijane sodbe 
izključilo uporabo člena 68 Izvedbenih ukrepov v obravnavani zadevi, ni napačno uporabilo prava, pri 
čemer glede tega ni pomem bno, da se ta določba nanaša na nekdanje poslance. 
41 Poleg tega je treba navesti, da je v skladu s členom 72(1), (3) in (4) Izvedbenih ukrepov cilj te določbe 
uvesti pritožbeni postopek, ki generalnemu sekretarju omogoča obravnavo ugovorov poslancev in 
nekdanjih poslancev ter njihovih pravnih naslednikov v zvezi s pravilno uporabo navedenih ukrepov 
v njihovem primeru. Ker pa je Splošno sodišče pravilno razsodilo, da postopek vračila neupravičeno 
izplačanih zneskov, voden proti pritožniku, ni temeljil na členu 68 Izvedbenih ukrepov, je treba šteti, 
da kakršnega koli ugovora pritožnika v zvezi s potekom tega postopka ni mogoče obravnavati kot 
pritožbo v smislu tega člena 72. 
ECLI:EU:C:2016 :437 7 
SODBA Z DNE 14. 6. 2016 – ZADEVA C-566/14 P  
MARCHIANI/PARLAMENT  
42 Zato Splošno sodišče s tem, da je v točkah 27, 28 in 31 izpodbijane sodbe izključilo uporabo 
Izvedbenih ukrepov za postopek izterjave terjatev, ki je predmet obravnavane zadeve, ni napačno 
uporabilo prava. 
43 V teh okoliščinah je treba zavrniti tudi peti del tega pritožbenega razloga, v skladu s katerim naj bi 
Splošno sodišče s tem, da je razsodilo, da je bilo sporni sklep mogoče sprejeti na podlagi členov od 78 
do 80 Uredbe št. 966/2012 , napačno uporabilo pravo, ker naj bi se morali za postopek vračila 
neupravičeno izplačanih zneskov, voden proti nekdanjemu poslancu, uporabiti zgolj Izvedbeni ukrepi. 
44 Zgolj okoliščina, da členi od 78 do 80 Uredbe št. 966/2012 ne vsebujejo podrobnih pravil, ki bi se 
posebej nanašala na postopek izterjave terjatev od evropskih poslancev, ampak se ti členi nanašajo na 
ugotavljanje terjatev Unije in na odobritev izterjave, namrečše ne pomeni, kot je to navedlo Splošno 
sodišče v točki 31 izpodbijane sodbe, da se uporabijo Izvedbeni ukrepi ne glede na njihov stvarni 
obseg. 
45 Prvi in peti del prvega pritožbenega razloga je zato treba zavrniti. 
46 V zvezi z drugim in četrtim delom prvega pritožbenega razloga, ki se nanašata na domnevno 
protislovnost obrazložitve izpodbijane sodbe glede uporabe člena 68 Izvedbenih ukrepov in Pravilnika 
PNSP v obravnavani zadevi, je treba ugotoviti, da temeljita na napačnem razumevanju izpodbijane 
sodbe. 
47 Na prvem mestu, Splošno sodišče je namreč potem, ko je v točkah 27 in 28 izpodbijane sodbe 
ugotovilo, da se Izvedbeni ukrepi ne uporabijo za postopek proti pritožniku, v točki 29 navedene 
sodbe jasno navedlo, da bo trditve pritožnika v zvezi z napačno uporabo členov 68 in 72 Izvedbenih 
ukrepov preizkusilo „neodvisno od vprašanja, ali je bilo treba vračilo neupravičeno izplačanih zneskov 
izvesti na podlagi Izvedbenih ukrepov“ in „ob predpostavki, da se uporabljajo Izvedbeni ukrepi“. Zato 
Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ni podalo protislovne obrazložitve, kar zadeva uporabo navedenega 
člena 68 v obravnavani zadevi, ker je kršitev Izvedbenih pravil preizkusilo zaradi celovitosti. 
48 Na drugem mestu, iz izpodbijane sodbe je razvidno, da je Splošno sodišče v njeni točki 27 ugotovilo, da 
je bilo izplačilo zadevnih zneskov med letoma 2001 in 2004 sicer izvedeno na podlagi Pravilnika PNSP, 
vendar da je bil ta pravilnik, kot je Splošno sodišče navedlo v točki 30 navedene sodbe, razveljavljen 
z dnem začetka veljavnosti Sklepa Evropskega parlamenta 2005 /684/ES, Euratom z dne 28. septembra 
2005 o sprejetju statuta poslancev Evropskega parlamenta (UL L 262, str. 1). V teh okoliščinah je 
Splošno sodišče v točki 31 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo, ne da bi bila njegova sodba glede 
tega kakor koli protislovna, da postopek izterjave neupravičeno izplačanih zneskov, v okviru katerega 
je bil leta 2013 sprejet sporni sklep, ne more temeljiti na Pravilniku PNSP. 
49 Poleg tega, ker je Splošno sodišče, kot izhaja iz točk od 40 do 44 te sodbe, pravilno ugotovilo, da se 
Izvedbena pravila ne uporabijo v obravnavani zadevi, je treba prav tako ugotoviti, da se s tretjim in 
četrtim delom prvega od razlogov, ki jih navaja pritožnik, kolikor se nanašata na napačno razlago 
razmerja med členoma 68 in 72 navedenih izvedbenih ukrepov in na izkrivljanje vsebine dopisa z dne 
27. junija 2013 , ki bi ga bilo treba v skladu z navedbami pritožnika obravnavati kot pritožbo v smislu 
navedenega člena 72, graja obrazložitev, ki je bila v izpodbijani sodbi podana zaradi celovitosti, in da 
se na podlagi ustaljene sodne prakse Sodišča zaradi njiju navedena sodba ne more razveljaviti (glej 
sodbi z dne 21. decembra 2011 , Francija/People’s Mojahedin Organization of Iran, C-27/09 P, 
EU:C:2011 :853, točka 79, in z dne 13. februarja 2014 , Madžarska/Komisija, C-31/13 P, EU:C:2014 :70, 
točka 82). 
50 Glede na navedeno je treba drugi, tretji in četrti del prvega pritožbenega razloga zavrniti. 
ECLI:EU:C:2016 :437 8 
SODBA Z DNE 14. 6. 2016 – ZADEVA C-566/14 P  
MARCHIANI/PARLAMENT  
51 Nazadnje, v zvezi s šestim delom tega pritožbenega razloga, ki se nanaša na to, da je Splošno sodišče 
napačno uporabilo pravo pri presoji domnevne kršitve pravice pritožnika do obrambe s strani 
Parlamenta, je treba opozoriti, da je načelo spoštovanja pravice do obrambe v vseh postopkih, ki so 
uvedeni proti neki osebi in ki se lahko končajo s sprejetjem akta, ki posega v njen položaj, splošno 
načelo prava Unije, ki ga je treba uporabiti tudi če ni posebne ureditve v zvezi s tem. To načelo 
zahteva, da morajo imeti naslovniki odločb, ki občutno posegajo v njihove interese, možnost 
učinkovito izraziti svoja stališča v zvezi z elementi, ki so uporabljeni zoper njih za utemeljitev teh 
odločb (glej v tem smislu sodbe z dne 12. februarja 1992 , Nizozemska in drugi/Komisija, C-48/90 in 
C-66/90, EU:C:1992 :63, točki 44 in 45; z dne 24. oktobra 1996 , Komisija/Lisrestal in drugi, C-32/95 P, 
EU:C:1996 :402, točka 30, in z dne 9. junija 2005 , Španija/Komisija, C-287/02, EU:C:2005 :368, točka 37). 
52 Pritožnik pa s tem delom Splošnemu sodiščuočita, da je v točki 37 izpodbijane sodbe napačno štelo, 
da to, da njegov dopis z dne 27. junija 2013 ni bil posredovan kvestorjem, ni poseglo v njegovo 
pravico do obrambe, ker so kvestorji izdali mnenje, ne da bi se seznanili z njegovim stališčem. 
53 Glede tega iz točk od 32 do 39 izpodbijane sodbe izhaja, da je Splošno sodišče preizkusilo, ali je bila – 
ob tem, da v Uredbi št. 966/2012 ni določen poseben postopek za vračilo neupravičeno izplačanih 
zneskov – v postopku, ki se je končal s sprejetjem spornega sklepa, spoštovana pravica pritožnika do 
obrambe. Splošno sodiščeje v točki 33 izpodbijane sodbe ugotovilo, pri čemer pritožnik v pritožbi 
tega ne izpodbija, da je pred sprejetjem spornega sklepa „generalni sekretar, prvič, zaslišal pritožnika, in 
drugič, se posvetoval s kvestorji“. 
54 Pritožnik prav tako ne zatrjuje izkrivljenosti presoje Splošnega sodišča iz točke 36 izpodbijane sodbe 
o dejstvih, v skladu s katero v nasprotju s tem, kar je zatrjeval pred Splošnim sodiščem, kvestorji 
v postopku, ki je pripeljal do sprejetja spornega sklepa, niso odločali, ampak so imeli v njem zgolj 
posvetovalno vlogo, saj njihovo mnenje generalnega sekretarja pri sprejetju tega sklepa ni zavezovalo. 
55 Poleg tega, kot je Splošno sodišče ugotovilo v točki 37 izpodbijane sodbe, pri čemer pritožnik v pritožbi 
te presoje ne izpodbija, je Parlament sicer priznal, da dopis z dne 27. junija 2013 ni bil posredovan 
kvestorjem, vendar je ta dopis zgolj pritožnikov zapisnik njegovega zaslišanja pred generalnim 
sekretarjem. Ker pa ne obstaja kakšen drug dodaten element, ki bi dokazoval, zakaj so bile 
z neposredovanjem tega dopisa kvestorjem v okviru posvetovanja z njimi kršene zahteve, ki izhajajo iz 
spoštovanja pravice pritožnika do obrambe in na katere je bilo opozorjeno v točki 51 te sodbe, je treba 
ugotoviti, da je Splošno sodišče pravilno zavrnilo trditev pritožnika v zvezi s kršitvijo njegove pravice 
do obrambe. Zato je treba šesti del prvega pritožbenega razloga zavrniti. 
56 Glede na zgoraj navedeno je treba prvi pritožbeni razlog v celoti zavrniti. 
Drugi pritožbeni razlog 
Trditve strank 
57 Pritožnik z drugim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, 
da je v točki 54 izpodbijane sodbe ugotovilo, da dokazno breme v zvezi z uporabo nadomestila za 
parlamentarno pomoč v skladu s Pravilnikom PNSP v okviru postopka za vračilo teh nadomestil nosi 
pritožnik, ne pa Parlament. Splošno sodišče naj bi moralo priznati, da glede na okoliščini, prvič,daje 
pritožnik izpolnjeval pogoje iz tega pravilnika za dodelitev navedenega nadomestila, ko je zaprosil zanj, 
in drugič, da je bil sporni sklep sprejet več kot devet let po izteku mandata pritožnika, dokazno breme 
nosi Parlament. 
ECLI:EU:C:2016 :437 9 
SODBA Z DNE 14. 6. 2016 – ZADEVA C-566/14 P  
MARCHIANI/PARLAMENT  
58 Parlament trdi, da je ta pritožbeni razlog v delu, v katerem se nanaša na napačno uporabo Pravilnika 
PNSP v zvezi z dokaznim bremenom glede pravilne uporabe nadomestil za parlamentarno pomoč, 
brezpredmeten, ker zadeva obrazložitev, ki je v izpodbijani sodbi podana zaradi celovitosti. V delu, 
v katerem se nanašanakršitev načela razumnega roka v zvezi s tem, kdo nosi breme za predložitev 
navedenega dokaza, po mnenju Parlamenta ni utemeljen. 
Presoja Sodišča 
59 Ugotoviti je treba, da drugi pritožbeni razlog v delu, v katerem se nanaša na to, da je Splošno sodišče 
napačno uporabilo pravo, ko je v točki 54 izpodbijane sodbe razsodilo, da bi „[t]ožeča stranka […] 
morala predložiti elemente, s katerimi bi bilo mogoče izpodbiti navedbo v [spornem] sklepu, da ni 
predložila nobenega dokaza za to, da so zadevni parlamentarni pomočniki opravljali naloge 
parlamentarnih pomočnikov v smislu člena 14 Pravilnika PNSP“, zadeva obrazložitev, ki je bila 
v izpodbijani sodbi podana zaradi celovitosti. Iz te točke 54 namreč izhaja, da je bil očitek pritožnika 
v zvezi z dokaznim bremenom, ki naj bi ga nosil Parlament, pred Splošnim sodiščem prvič podan 
v repliki in da ga je Splošno sodišče zaradi tega razglasilo za nedopusten. 
60 V tem delu je treba torej ta pritožbeni razlog v skladu s sodno prakso, na katero je bilo opozorjeno 
vtočki 49 te sodbe, zavrniti kot brezpredmeten. 
61 Poleg tega je treba v delu, v katerem pritožnik trdi tudi, da je Splošno sodišče napačno porazdelilo 
dokazno breme v korist Parlamenta, kar zadeva uporabo nadomestil za parlamentarno pomoč v skladu 
s Pravilnikom PNSP, kljub dolgemu obdobju, ki je preteklo med iztekom mandata poslanca in dnem 
sprejetja spornega sklepa, poudariti, da iz spisa postopka na prvi stopnji izhaja, da ta utemeljitev ni 
bila podana pred Splošnim sodiščem. Zato je ta trditev nova in jo je treba v skladu z ustaljeno sodno 
prakso Sodišča kot nedopustno zavreči (sodba z dne 8. marca 2016 , Grčija/Komisija, C-431/14 P, 
EU:C:2016 :145, točka 55 in navedena sodna praksa). 
62 Drugi pritožbeni razlog je zato treba zavrniti. 
Tretji pritožbeni razlog 
Trditve strank 
63 Pritožnik s tretjim pritožbenim razlogom Splošnemu sodiščuočita, prvič,dajekršilo načelo 
kontradiktornosti, ker ni odločilo okršitvi člena 6 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in 
temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP), čeprav bi moral 
Parlament kot institucija Unije spoštovati EKČP. 
64 Drugič, pritožnik meni, da ima načelo nepristranskosti, kot izhaja iz člena 6 EKČP, širši obseg kot 
načelo dobrega upravljanja, na podlagi katerega se je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi izreklo glede 
ustreznega razloga, ki je bil naveden v utemeljitev pri njem vložene tožbe. Splošno sodišče naj bi zato 
kršilo tudi načelo nepristranskosti. 
65 Parlament primarno trdi, da je treba tretji pritožbeni razlog zavreči kot nedopusten, ker pritožnik zgolj 
ponavlja trditve, ki jih je navedel že pred Splošnim sodiščem. Poleg tega naj bi ta pritožbeni razlog 
temeljil na napačnem razumevanju izpodbijane sodbe, ker da je Splošno sodišče ustrezno obrazložilo 
zavrnitev tožbenega razloga, ki se je nanašal na domnevno nepristranskost generalnega sekretarja. 
Nikakor pa naj se člen 6 EKČP ne bi uporabljal za postopek pred generalnim sekretarjem. 
ECLI:EU:C:2016 :437 10 
SODBA Z DNE 14. 6. 2016 – ZADEVA C-566/14 P  
MARCHIANI/PARLAMENT  
Presoja Sodišča 
66 Najprej je treba v zvezi s trditvijo Parlamenta, da je treba tretji pritožbeni razlog razglasiti za 
nedopusten, ob upoštevanju sodne prakse, na katero je bilo opozorjeno v točki 37 te sodbe poudariti, 
da če stranka izpodbija način, kako je Splošno sodišče razlagalo ali uporabilo pravo Unije, se pravna 
vprašanja, ki so bila preučena v postopku na prvi stopnji, lahko ponovno obravnavajo v pritožbenem 
postopku, sicer bi pritožbeni postopek deloma izgubil pomen. Ta trditev je zlasti upoštevna, kadar se 
Splošnemu sodiščuočita, da napačno ni preizkusilo katerega od tožbenih razlogov pritožnika (glej sklep 
z dne 22. junija 2004 , Meyer/Komisija, C-151/03 P, neobjavljen, EU:C:2004 :381, točka 50). 
67 Pritožnik pa s tretjim razlogom Splošnemu sodiščuočita, da ni odločilo o njegovi trditvi, da naj bi bil 
v obravnavani zadevi kršen člen 6 EKČP. Tretji pritožbeni razlog je zato dopusten. 
68 Glede tega je treba navesti, da pritožnik s trditvijo, da se Splošno sodišče ni izreklo glede očitka, ki se 
nanašana člen 6 EKČP, Splošnemu sodišču dejansko očita, da v okviru preizkusa očitka v zvezi 
skršitvijo načela nepristranskosti ni odločilo o njegovi trditvi, ki je bila prvič podana v repliki, da naj 
bi bilo to načelo priznano tudi v navedenem členu 6, ki da ga Parlament kot institucija Unije mora 
spoštovati. 
69 V skladu z ustaljeno sodno prakso pa obveznost Splošnega sodišča, da obrazloži svoje odločbe, ne 
pomeni, da mora podrobno odgovoriti na vsako podano trditev (glej sodbo z dne 9. septembra 2008 , 
FIAMM in drugi/Svet in Komisija, C-120/06 P in C-121/06 P, EU:C:2008 :476, točka 91, in sklep z dne 
29. oktobra 2009 , Portela/Komisija, C-85/09 P, neobjavljen, EU:C:2009 :685, točka 31). Obrazložitev 
Splošnega sodišča je torej lahko implicitna, če omogoča zadevnim osebam, da se seznanijo z razlogi za 
odločitev Splošnega sodišča, Sodišču pa, da razpolaga z dovolj elementi za izvedbo nadzora (glej zlasti 
sodbi z dne 22. maja 2008 , Evonik Degussa/Komisija, C-266/06 P, EU:C:2008 :295, točka 103, in z dne 
8. marca 2016 , Grčija/Komisija, C-431/14 P, EU:C:2016 :145, točka 38). 
70 Ob upoštevanju te sodne prakse je treba ugotoviti, da se Splošno sodišče v točkah od 63 do 68 
izpodbijane sodbe sicer ni izrecno izreklo glede člena 6 EKČP, vendar iz obrazložitve Splošnega 
sodišča jasno izhaja, da se je opredelilo glede očitka v zvezi z načelom nepristranskosti, in sicer tako, 
da ga je zavrnilo z obrazložitvijo, ki omogoča pritožniku, da razume razloge za njegovo odločitev, 
Sodišču pa, da izvede nadzor. Glede tega je Splošno sodišče v točki 63 izpodbijane sodbe zlasti 
navedlo, da načelo dobrega upravljanja, ki se uporabi za vse institucije Unije, vsebuje obveznost vsake 
institucije, da nepristransko preuči vse elemente, ki so upoštevni za dano zadevo. Poleg tega je 
vtočki 64 navedene sodbe navedlo, da mora generalni sekretar pred predsedstvom Parlamenta slovesno 
priseči, da bo svoje naloge opravljal nepristransko in vestno. Nato je v točkah od 65 do 68 navedene 
sodbe po podrobnem preizkusu razsodilo, da generalni sekretar pri sprejetju spornega sklepa ni ravnal 
v nasprotju s to zavezo. Splošno sodišče je tako v točkah od 63 do 68 izpodbijane sodbe odločilo 
o očitku pritožnika, ki se je nanašal na kršitev načela nepristranskosti. 
71 Poleg tega – ne da bi se bilo treba izreči glede vprašanja, ali se člen 6 EKČP uporabi za upravni 
postopek v zvezi z vračilom neupravičeno izplačanih zneskov, ki ga vodi Parlament – je treba 
ugotoviti, da pritožnik v delu, v katerem zgolj trdi, da ima načelo nepristranskosti, kot izhaja iz te 
določbe, širši obseg kot v okviru načela dobrega upravljanja, ne podaja nobenega pravnega argumenta, 
s katerim bi bilo mogoče izpodbiti ugotovitve Splošnega sodiščavtočkah od 63 do 68 izpodbijane 
sodbe. 
72 Zato je treba to trditev na podlagi ustaljene sodne prakse Sodišča, v skladu s katero morajo biti 
v pritožbi natančno navedeni izpodbijani deli sodbe, katere razveljavitev se predlaga, in pravne trditve, 
ki ta predlog specifično utemeljujejo, zavreči kot nedopustno (sodbi z dne 11. aprila 2013 , 
Mindo/Komisija, C-652/11 P, EU:C:2013 :229, točka 21, in z dne 3. oktobra 2013 , Inuit Tapiriit 
Kanatami in drugi/Parlament in Svet, C-583/11 P, EU:C:2013 :625, točka 46). 
ECLI:EU:C:2016 :437 11 
SODBA Z DNE 14. 6. 2016 – ZADEVA C-566/14 P  
MARCHIANI/PARLAMENT  
73 Tretji razlog, s katerim pritožnik utemeljuje pritožbo, je zato treba zavrniti. 
Četrti pritožbeni razlog 
74 Pritožnik s četrtim razlogom trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je razsodilo, da izterjava 
neupravičeno izplačanih zneskov ni zastarala, napačno uporabilo pravo. Ta pritožbeni razlog ima štiri 
dele. Najprej je treba preučiti tretji del tega pritožbenega razloga, nato pa skupaj njegov prvi in drugi 
del. 
Tretji del četrtega pritožbenega razloga 
– Trditve strank 
75 Pritožnik s tretjim delom četrtega pritožbenega razloga Splošnemu sodiščuočita, da je kršilo načelo 
varstva legitimnih pričakovanj s tem, da je razsodilo, da pritožnik ni mogel pričakovati, da od njega ne 
bo zahtevano vračilo zneskov, ki so mu bili izplačani iz naslova nadomestila za parlamentarno pomoč, 
ker je med datumom izplačila teh zneskov in datumom sprejetja spornega sklepa preteklo veliko časa. 
76 Parlament prereka trditve pritožnika. 
– Presoja Sodišča 
77 Opozoriti je treba, da je pravica do sklicevanja na načelo varstva legitimnih pričakovanj pogojena s tem, 
da so pristojni organi Unije zadevni osebi dali natančna, brezpogojna in skladna zagotovila, ki izhajajo 
iz pooblaščenih in zanesljivih virov (glej zlasti sodbi z dne 22. junija 2006 , Belgija in Forum 
187/Komisija, C-182/03 in C-217/03, EU:C:2006 :416, točka 147, in z dne 7. aprila 2011 , 
Grčija/Komisija, C-321/09 P, EU:C:2011 :218, točka 45). 
78 Glede tega je Splošno sodišče v točki 80 izpodbijane sodbe razsodilo, da pritožnik ni podal nobene 
trditve, na podlagi katere bi bilo mogoče sklepati, da je v okoliščinah obravnavane zadeve lahko 
legitimno pričakoval, da zadevnih zneskov ni mogoče izterjati. Poleg tega je Splošno sodišče navedlo, 
da je na podlagi elementov, s katerimi razpolaga in ki se nanašajo na potek postopka proti pritožniku, 
izključeno, da je ta lahko imel takšno pričakovanje, čeprav je od nastanka dejanskega stanja, ki je 
pripeljalo do sprejetja spornega sklepa, preteklo veliko časa. 
79 Tako je treba ob upoštevanju sodne prakse, na katero je bilo opozorjeno v točki 77 te sodbe, šteti, da je 
Splošno sodišče pravilno razsodilo, da okoliščina, da je med datumom izplačila teh zneskov in 
datumom sprejetja spornega sklepa minilo veliko časa, brez kakršnega koli drugega upoštevnega 
elementa ne zadošča za to, da je pritožnik lahko legitimno pričakoval, da ne bo več zahtevano vračilo 
zadevnih zneskov. 
80 Zato je treba šteti, da je Splošno sodišče pravilno zavrnilo očitek pritožnika v zvezi s kršitvijo načela 
varstva legitimnih pričakovanj. 
81 Tretji del četrtega pritožbenega razloga zato ni utemeljen. 
ECLI:EU:C:2016 :437 12 
SODBA Z DNE 14. 6. 2016 – ZADEVA C-566/14 P  
MARCHIANI/PARLAMENT  
Prvi in drugi del četrtega pritožbenega razloga 
– Trditve strank 
82 Pritožnik s prvim delom četrtega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodiščekršilo Uredbo 
št. 1605 /2002 in Uredbo št. 478/2007 s tem, da je razsodilo, da zneski, ki se zahtevajo na podlagi 
spornega sklepa, niso zastarali, čeprav bi moralo priznati, da so zneski, ki so bili izplačani 
v letu 2001 in začetku leta 2002 , zastarali leta 2007 na podlagi petletnega zastaralnega roka, določenega 
v Uredbi št. 1605 /2002 . Kar zadeva zneske, ki so bili izplačani v drugi polovici leta 2002 in do 
leta 2004 , naj začetek veljavnosti Uredbe št. 478/2007 , v kateri je pojasnjeno, da začne petletni 
zastaralni rok teči po poteku roka, ki se je dolžniku sporočil v spornem opominu, ne bi mogel 
povzročiti prekinitve zastaranja, ker v obravnavani zadevi Parlament v obdobju zastaranja, ki bi še 
moralo preteči, ni izdal nobenega opomina. 
83 Pritožnik z drugim delom četrtega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je zavrnilo 
njegovo utemeljitev, v skladu s katero sporni opomin, sprejet na podlagi Delegirane uredbe 
št. 1268 /2012 , ne more povzročiti, da začnejo znova teči zastaralni roki, ki so se iztekli leta 2009 , 
kršilo načelo prepovedi retroaktivnosti. 
84 Parlament prereka trditve pritožnika. 
– Presoja Sodišča 
85 Pritožnik s prvim in drugim delom četrtega pritožbenega razloga trdi, da je bil z ureditvijo Unije, ki je 
veljala v času izplačila spornih zneskov, določen petletni zastaralni rok za terjatve Unije do tretjih oseb 
in da je bilo pravilo o začetku teka tega roka, v skladu s katerim ta začne teči od datuma, ki je naveden 
v opominu, sprejeto šele med letom 2007 . 
86 Glede tega je treba navesti, da je Sodišče že pojasnilo, da se ni mogoče uspešno sklicevati samo na 
člen 73a Uredbe št. 1605 /2002 , s katerim je bil določen petletni zastaralni rok za terjatve Unije, brez 
njegovih izvedbenih določb, da bi se ugotovilo, da je terjatev Unije zastarala (glej sodbo z dne 
13. novembra 2014 , Nencini/Parlament, C-447/13 P, EU:C:2014 :2372 , točki 43 in 44). 
87 Tako ta člen 73a, ki ga je treba razlagati ob upoštevanju njegovih izvedbenih določbiz člena 85b 
Uredbe št. 2342 /2002 , določa petletni zastaralni rok, da lahko organi Unije izterjajo terjatve Unije do 
tretjih oseb, pri čemer ta rok začne teči po izteku roka, ki se je dolžniku sporočil v opominu (glej sodbo 
z dne 13. novembra 2014 , Nencini/Parlament, C-447/13 P, EU:C:2014 :2372 , točki 45 in 46). 
88 Ta razlaga velja tudi za člen 81 Uredbe št. 966/2012 in člen 93 Delegirane uredbe št. 1268 /2012 , ki sta 
veljala ob sprejetju spornega sklepa, ker ti določbi v bistvu ustrezata členu 73a Uredbe št. 1605 /2002 
oziroma členu 85b Uredbe št. 2342 /2002 . 
89 V nasprotju s tem, kar očitno meni pritožnik, s tema določbama ni določen nikakršen rok, v katerem je 
treba dolžniku vročiti opomin od dneva nastanka razloga za zadevno terjatev (glej v tem smislu sodbo 
z dne 13. novembra 2014 , Nencini/Parlament, C-447/13 P, EU:C:2014 :2372 , točka 47). Zato je Splošno 
sodišče pravilno ugotovilo, da terjatve, na katere se nanaša sporni sklep, niso zastarale in da 
s sprejetjem spornega sklepa ni bilo kršeno načelo prepovedi retroaktivnosti. 
90 V teh okoliščinah je treba prvi in drugi del četrtega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljena. 
ECLI:EU:C:2016 :437 13 
SODBA Z DNE 14. 6. 2016 – ZADEVA C-566/14 P  
MARCHIANI/PARLAMENT  
Četrti del četrtega pritožbenega razloga 
– Trditve strank 
91 Pritožnik s četrtim delom četrtega pritožbenega razloga Splošnemu sodiščuočita nespoštovanje obsega 
načela razumnega roka, ker naj ne bi upoštevalo vseh okoliščin, ki so pomem bne za zadevo. Pritožnik 
meni, da bi moralo Splošno sodišče glede na višino zadevnih zneskov, nezapletenost zadeve in zgledno 
ravnanje pritožnika priznati, da skoraj desetletno obdobje, ki je preteklo med koncem mandata 
pritožnika in tem, da je Parlament sprejel sporni sklep, ni razumno. 
92 Parlament primarno meni, da Splošnemu sodišču v obravnavani zadevi ni bilo treba preizkusiti 
nespoštovanja razumnega roka, ker pritožnik tega nespoštovanja pred njim ni zatrjeval. Če pa bi bilo 
treba šteti, da je Splošno sodišče po uradni dolžnosti obravnavalo razlog v zvezi z nespoštovanjem 
razumnega roka, naj bi navedeno sodišče napačno uporabilo pravo, ker ta razlog ne spada v kategorijo 
razlogov, ki jih Splošno sodišče bodisi lahko obravnava po uradni dolžnosti bodisi to mora storiti. 
Vsekakor bi moralo Splošno sodišče pozvati stranki, naj se opredelita glede tega vprašanja. V teh 
okoliščinah Parlament Sodišču predlaga, naj obrazložitev v izpodbijani sodbi nadomesti s svojo. 
93 Parlament podredno meni, da Splošnemu sodišču ni mogočeočitati nespoštovanja načela razumnega 
roka. 
– Presoja Sodišča 
94 Navesti je treba, da je Sodišče že razsodilo, da spoštovanja zastaralnega roka sodišče Unije ne more 
preverjati po uradni dolžnosti, ampak mora to vprašanje sprožiti zadevna stranka (sodba z dne 
8. novembra 2012 , Evropaïki Dynamiki/Komisija, C-469/11 P, EU:C:2012 :705, točka 51 in navedena 
sodna praksa). V obravnavani zadevi ni sporno, da je pritožnik pred Splošnim sodiščem izrecno podal 
očitek, ki se je nanašal na zapoznelo ukrepanje Parlamenta v zvezi z ugotovitvijo svoje terjatve, s čimer 
naj bi bile kršene določbe uredb št. 1605 /2002 in št. 2342 /2002 o pravilih glede zastaranja, ki se 
uporabijo za terjatve Unije do tretjih oseb. 
95 V tem okviru je Splošno sodišče, kot izhaja iz točke 89 te sodbe, pravilno razsodilo, da v nobeni določbi 
prava Unije ni določen rok, v katerem je treba dolžniku vročiti opomin, torej akt, s katerim se zadnjega 
obvesti o ugotovitvi terjatve institucije Unije. 
96 Iz sodne prakse Sodišča pa izhaja, da v takšnih okoliščinah zahteva po pravni varnosti pomeni, da 
morajo institucije Unije svoje pristojnosti izvajati v razumnem roku (glej v tem smislu sodbe z dne 
24. septembra 2002 , Falck in Acciaierie di Bolzano/Komisija, C-74/00 P in C-75/00 P, EU:C:2002 :524, 
točke od 139 do 141 in navedena sodna praksa; z dne 28. februarja 2013 , Preveritev Arango Jaramillo 
in drugi/EIB, C-334/12 RX-II, EU:C:2013 :134, točka 28, in z dne 13. novembra 2014 
Nencini/Parlament, C-447/13 P, EU:C:2014 :2372 , točki 47 in 48), kar je v točki 81 izpodbijane sodbe 
navedlo tudi Splošno sodišče. 
97 Zato je Splošno sodišče ravnalo pravilno, ko se je v točkah od 81 do 87 izpodbijane sodbe – glede na 
to, da akti ki se uporabijo, ne vsebujejo določb v zvezi s tem, in glede na okoliščine obravnavane 
zadeve – o trditvah pritožnika, ki so se nanašale na prepozno ukrepanje Parlamenta v zvezi 
z ugotovitvijo terjatev do njega, izreklo tudi z vidika načela razumnega roka. 
98 Posledično je treba zavrniti ugovore Parlamenta, ki so navedeni v točki 92 te sodbe, ne da bi se bilo 
treba izreči o njegovem predlogu za nadomestitev obrazložitve, in preizkusiti utemeljenost četrtega 
dela četrtega pritožbenega razloga, s katerim pritožnik Splošnemu sodiščuočita, da ni spoštovalo 
obsega načela razumnega roka. 
ECLI:EU:C:2016 :437 14 
SODBA Z DNE 14. 6. 2016 – ZADEVA C-566/14 P  
MARCHIANI/PARLAMENT  
99 Glede tega je treba navesti, da se razumnost roka presoja na podlagi vseh okoliščin posamezne zadeve, 
zlasti glede na pomen spora za zadevno osebo, zapletenost zadeve, različne stopnje postopka, ki jih je 
izvedla institucija Unije, in ravnanje strank med postopkom (glej v tem smislu sodbe z dne 15. julija 
2004 , Španija/Komisija, C-501/00, EU:C:2004 :438, točka 53; z dne 7. aprila 2011 , Grčija/Komisija, 
C-321/09 P, EU:C:2011 :218, točka 34, in z dne 28. februarja 2013 , Preveritev Arango Jaramillo in 
drugi/EIB, C-334/12 RX-II, EU:C:2013 :134, točka 28 in navedena sodna praksa). 
100 Razumnosti roka namreč ni mogoče presojati s sklicevanjem na neko natančno zgornjo mejo, ki bi bila 
določena abstraktno (sodbi z dne 7. aprila 2011 , Grčija/Komisija, C-321/09 P, EU:C:2011 :218, točka 33, 
in z dne 28. februarja 2013 , Preveritev Arango Jaramillo in drugi/EIB, C-334/12 RX-II, EU:C:2013 :134, 
točki 29 in 30). 
101 Kar zadeva specifičen okvir obravnavane zadeve, je Sodišče že pojasnilo, da je namen člena 73a Uredbe 
št. 1605 /2002 , ki v bistvu ustreza členu 81 Uredbe št. 966/2012 , časovno omejiti možnost izterjave 
terjatev Unije do tretjih oseb zaradi spoštovanja načela dobrega finančnega poslovodenja, zaradi česar 
je v njem določen petletni rok, in da člen 85b Uredbe št. 2342 /2002 , ki ustreza členu 93(1) Delegirane 
uredbe št. 1268 /2012 , določa, da začne ta rok teči po izteku roka, ki se je dolžniku sporočil v opominu 
(glej v tem smislu sodbo z dne 13. novembra 2014 Nencini/Parlament, C-447/13 P, EU:C:2014 :2372 , 
točka 45). 
102 Ob upoštevanju tega člena 73a je bilo razsojeno, da glede na to, da v aktih, ki se uporabijo, ni določen 
rok, v katerem mora institucija Unije dolžniku vročiti opomin, je treba ta rok načeloma šteti za 
nerazumen, če do te vročitve pride po več kot petih letih od trenutka, ko je bila institucija običajno 
sposobna uveljavljati svojo terjatev (glej v tem smislu sodbo z dne 13. novembra 2014 
Nencini/Parlament, C-447/13 P, EU:C:2014 :2372 , točki 48 in 49). 
103 V zvezi s tem je treba šteti, da je glede na člen 78(1) in (2) Uredbe št. 966/2012 ter člena 81 in 82 
Delegirane uredbe št. 1268 /2012 institucija Unije običajno sposobna uveljavljati terjatev od datuma, ko 
ta institucija razpolaga z dokazili, na podlagi katerih lahko dano terjatev opredeli kot nedvoumno, 
v fiksnem znesku in zapadlo, ali ko bi s takšnimi dokazili lahko razpolagala, če bi ravnala z zadostno 
skrbnostjo. 
104 V tem okviru je treba pojasniti, da če med datumom, ko je institucija Unije običajno sposobna 
uveljavljati terjatev, in datumom vročitve opomina preteče ve č kot pet let, to ne more samodejno 
povzročiti kršitve načela razumnega roka. Ob upoštevanju sodne prakse, na katero je bilo opozorjeno 
vtočki 99 te sodbe, je treba namreč preveriti še, ali je to trajanje mogoče pojasniti z okoliščinami 
zadeve. 
105 Tako se Sodišče v točki 49 sodbe z dne 13. novembra 2014 , Nencini/Parlament (C-447/13 P, 
EU:C:2014 :2372 ), na petletno obdobje iz te točke ni sklicevalo kot na zgornjo mejo, onkraj katere bi 
bilo treba šteti, da je bila ne glede na okoliščine dane zadeve vročitev opomina institucije dolžniku 
izvedena v nerazumnem roku, ampak za namene potrditve domneve, ki je poleg tega izpodbojna, na 
katero je opozorjeno v točki 102 te sodbe. 
106 Prav tako je mogoče,da zvročitvijo tega opomina prej kot v navedenem petletnem roku zahteve načela 
razumnega roka ne bi bile izpolnjene, čebi šlo za zadevo, ki ni zapletena, ki je za dolžnika pomem bna 
ali v kateri institucija Unije ne bi ravnala skrbno, zlasti kar zadeva pridobitev dokazil, na podlagi katerih 
bi lahko terjatev opredelila kot nedvoumno, v fiksnem znesku in zapadlo. V tem primeru bi moral 
dolžnik dokazati, da ta rok, ki je krajši od petih let, ni razumen. 
107 V obravnavani zadevi Parlament s spornim sklepom od pritožnika zahteva vračilo dodatnega zneska, ki 
mu je bil izplačan iz naslova nadomestil za parlamentarno pomoč in ki se prišteje k znesku, ki je bil 
zahtevan že v sklepu o vračilu, ki ga je sprejel generalni sekretar 4. marca 2009 . Ta dodatna zahteva za 
vračilo je bila sprejeta potem, ko je OLAF 14. oktobra 2011 predložil poročilo, iz katerega je razvidno, 
ECLI:EU:C:2016 :437 15 
SODBA Z DNE 14. 6. 2016 – ZADEVA C-566/14 P  
MARCHIANI/PARLAMENT  
da nobeden od treh pomočnikov pritožnika ni opravljal nalog, ki so zajete s parlamentarno pomočjo. 
V teh okoliščinah je treba šteti, da je bil v obravnavani zadevi Parlament običajno sposoben uveljaviti 
terjatev v smislu, kot je pojasnjen v točki 103 te sodbe, ko je bilo predloženo to poročilo. Ker je 
Parlament sporni opomin izdal 5. julija 2013 , roka, v katerem je bil ta vročen pritožniku, ni mogoče 
šteti za nerazumnega. 
108 Zato je v skladu s sodo prakso, na katero je bilo opozorjeno v točki 99 te sodbe, Splošno sodišče lahko 
razsodilo, ne da bi s tem napačno uporabilo pravo, da je Parlament ob sprejetju spornega sklepa in 
spornega opomina glede na okoliščine zadeve, zlasti tiste v zvezi z ravnanjem in skrbnostjo institucije 
Unije pri vodenju postopka, ki se je končal s sprejetjem tega sklepa 
obveznosti, ki jih ima na podlagi načela razumnega roka. 
109 Glede na navedeno četrti del četrtega razloga, ki ga pritožnik navaja 
utemeljen. 
110 Četrti pritožbeni razlog je zato treba v celoti zavrniti. 
Peti pritožbeni razlog in tega opomina, izpolnil 
v utemeljitev pritožbe, ni 
111 Pritožnik s petim razlogom Splošnemu sodiščuočita, da je zavrnilo njegov predlog za razglasitev 
ničnosti spornega opomina, čeprav bi moralo priznati, da so zneski, ki se zahtevajo s spornim 
sklepom, zastarali in zato ta opomin razglasiti za ničen. 
112 Parlament meni, da se s trditvami, ki jih navaja pritožnik v okviru tega pritožbenega razloga, zgolj 
ponavljajo trditve, ki so bile podane pred Splošnim sodiščem. Vsekakor naj bi jih bilo treba zavrniti, 
ker naj bi pritožnik napačno trdil, da je izterjava zneskov iz spornega sklepa zastarala. 
113 V zvezi s petim pritožbenim razlogom zadošča navesti, da je treba zaradi zavrnitve četrtega 
pritožbenega razloga, ki se nanaša na nespoštovanje pravil o zastaranju in načela razumnega roka, in 
iz istih razlogov zavrniti tudi peti pritožbeni razlog. 
114 Ker nobenemu od pritožbenih razlogov ni mogoče pritrditi, je treba pritožbo v celoti zavrniti. 
Stroški 
115 Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da če pritožba ni utemeljena, o stroških odloči Sodišče. 
116 V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi 
njegovega člena 184(1), se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. 
117 Ker pritožnik s svojimi predlogi ni uspel in ker je Parlament predlagal, naj 
stroškov, se mu naloži plačilo stroškov. 
Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo: 
1. Pritožba se zav rne. 
2. Jean-Charlesu Mar c hianiju se naloži plačilo stroškov. 
Podpisi 
16 se mu naloži plačilo 
ECLI:EU:C:2016 :437