25

Tožeče stranke zatrjujejo, da je Komisija kršila člen 58(2) Uredbe št. 1907/2006, ker zadevne uporabe kromovega trioksida ni izvzela iz obveznosti avtorizacije. Po njihovem mnenju naj bi bilo tveganje, ki izhaja iz te uporabe, dobro obvladovano. Obstajala naj bi posebna zakonodaja Skupnosti, ki določa minimalne ukrepe, ki jih morajo delodajalci obvezno sprejeti, da je tveganje, ki izhaja iz uporabe kromovega trioksida, pod primernim nadzorom, zlasti Direktiva Sveta 98/24/ES z dne 7. aprila 1998 o varovanju zdravja in zagotavljanju varnosti delavcev pred tveganji zaradi izpostavljenosti kemičnim dejavnikom pri delu (štirinajsta posebna direktiva v smislu člena 16(1) Direktive 89/391/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 279) in Direktiva 2004/37/ES Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o varovanju delavcev pred nevarnostmi zaradi izpostavljenosti rakotvornim ali mutagenim snovem pri delu (šesta posebna direktiva v skladu s členom 16(1) Direktive Sveta 89/391/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 35). Ti direktivi naj bi bili „posebni“ celo za snovi, ki jih izrecno ne navajata, če te snovi spadajo v eno od skupin snovi, ki so zajete s tema direktivama. To, da ti direktivi ne vsebujeta mejnih vrednosti izpostavljenosti na delovnem mestu za kromov trioksid, naj ne bi izključevalo, da bi bili dovolj „posebni“ in določali „minimalne zahteve“ v smislu člena 58(2) Uredbe št. 1907/2006. Če bi se zahtevale mejne vrednosti izpostavljenosti bi bilo treba določiti maksimalne zahteve, kar naj bi presegalo okvir člena 58(2) Uredbe št. 1907/2006, ki se sklicuje le na minimalne zahteve. Komisija naj bi v Sporočilu o rezultatih ocene tveganja in strategijah za zmanjšanje tveganja za snovi: kromov trioksid, amonijev dikromat in kalijev dikromat (UL C 152, str. 1) med drugim menila, da so ukrepi za zmanjšanje tveganja, ki so že v uporabi, zadostni. V „Načrtu v zvezi s snovmi, ki vzbujajo veliko zaskrbljenost“, ki ga je objavila februarja 2013, naj bi priznala, da bi se lahko tveganja obvladala celo „izven“ Uredbe št. 1907/2006. Poleg tega naj ne bi bilo nobenega posebnega tveganja raka, ki bi ga povzročal sektor galvanotehnike, za kar naj bi bila zaslužna učinkovitost ukrepov zmanjševanja tveganj, ki so jih sprejeli delodajalci. Prav tako naj bi uporabnike kromovega trioksida zavezovali drugi predpisi, namenjeni varstvu zdravja in okolja, kot so Direktiva 2012/18/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o obvladovanju nevarnosti večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi, ki spreminja in nato razveljavlja Direktivo Sveta 96/82/ES (UL L 197, str. 1), Direktiva 2010/75/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o industrijskih emisijah (celovito preprečevanje in nadzorovanje onesnaževanja) (UL L 334, str. 17) in predpisi več nacionalnih pravnih redov. Zadostno raven nadzora nad tveganji, povezanimi z zadevnimi uporabami kromovega trioksida, naj bi bila poleg tega zagotovljena z nizom nacionalnih pravil, doseči pa bi jo bilo mogoče tudi s prostovoljno uvedbo mejnih vrednosti izpostavljenosti na delovnem mestu. Nazadnje, obveznost ocene možnosti izvzetja in dokazno breme, ki je s tem povezano, naj bi v skladu s členom 58(2) Uredbe št. 1907/2006 imela Komisija in ne gospodarski subjekti.