ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
72

Tako je treba ugotoviti, da je bila ugotovitev Splošnega sodišča, da zavarovanje, ki so ga zahtevali carinski organi, ni bilo ustrezno, dosledna ne glede na to, ali predpisi, ki se uporabijo, zahtevajo skupno zavarovanje v višini 30 ali 50 % dolga carin. To, da skupno zavarovanje, ki je bilo dejansko predloženo, ni nikoli pokrivalo več kot 7,29 % teh carin, medtem ko bi jih moralo kriti vsaj 30 %, upravičuje ugotovitev Splošnega sodišča v točki 55 izpodbijane sodbe, da je „zaradi neobstoja nadzora carinskih organov v začetni in bistveni fazi zunanjega tranzitnega postopka Skupnosti lahko prišlo do izdaje 68 deklaracij T1, ki niso bile pokrite s potrdilom o zavarovanju“.
1.

Kraljevina Španija s tem, da je v členu 14(3) zakona 35/2006 o dohodnini in delni spremembi zakonov o obdavčitvi družb, o dohodnini nerezidentov in davku na premoženje (Ley 35/2006 del Impuesto sobre la Renta de las Personas Físicas y de modificación parcial de las leyes de los Impuestos sobre Sociedades, sobre la Renta de no residentes y sobre el Patrimonio) z dne 28. novembra 2006 sprejela in ohranila v veljavi določbo, na podlagi katere morajo davčni zavezanci, ki prebivališče prenesejo v drugo državo članico, v davčno osnovo zadnjega davčnega leta, v katerem so se šteli za davčne zavezance rezidente, vključiti vse neobračunane dohodke, ni izpolnila obveznosti iz členov 18 ES, 39 ES in 43 ES.
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 21. julija 2011 – Komisija proti Portugalski

(Zadeva C‑518/09)

„Neizpolnitev obveznosti države – Svoboda ustanavljanja in svoboda opravljanja storitev – Opravljanje dejavnosti nepremičninskega posredovanja“

1. Svoboda ustanavljanja – Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Nacionalna ureditev, s katero se ne razlikuje med svobodno ustanovitvijo in svobodnim opravljanjem storitev za družbe za nepremičninsko posredovanje in nepremičninske posrednike – Obveznost, naložena družbam za nepremičninsko posredovanje in nepremičninskim posrednikom s sedežem v drugi državi članici, da v zadevni državi članici ustanovijo nepremičninsko agencijo, če želijo tam opravljati dejavnost – Nedopustnost – Upravičenost – Neobstoj (člena 49 PDEU in 56 PDEU) (Glej točke od 61 do 75 in 87 ter izrek.)

2. Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Nacionalna ureditev, ki nalaga, prvič, da družbe za nepremičninsko posredovanje in nepremičninski posredniki sklenejo zavarovanje, ki je v skladu z zakonodajo te države članice, in da razpolagajo s pozitivnim lastniškim kapitalom, ter drugič, da so ti subjekti podvrženi popolnemu disciplinskemu nadzoru nacionalnega organa, odgovornega za gradbeni sektor – Nedopustnost – Upravičenost – Neobstoj (člen 56 PDEU) (Glej točke od 76 do 84 in 87 ter izrek.)

3. Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Nacionalna ureditev, ki družbam za nepremičninsko posredovanje nalaga obveznost opravljati izključno svojo dejavnost, razen upravljanja nepremičnin za tretje osebe, nepremičninskim posrednikom pa obveznost opravljati izključno svojo dejavnost – Nedopustnost – Upravičenost – Neobstoj (člen 56 PDEU) (Glej točke od 64 do 66 in od 85 do 87 ter izrek.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 49 PDEU in 56 PDEU – Opravljanje dejavnosti nepremičninskega posredovanja.

Izrek

1. Portugalska republika s tem, da je

– dovolila opravljanje dejavnosti nepremičninskega posredovanja le v okviru nepremičninske agencije;

– naložila družbam za nepremičninsko posredovanje in nepremičninskim posrednikom s sedežem v drugih državah članicah obveznost skleniti zavarovanje za kritje svoje poklicne odgovornosti, ki je v skladu s portugalsko zakonodajo;

– naložila družbam za nepremičninsko posredovanje s sedežem v drugih državah članicah obveznost razpolagati s pozitivnim lastniškim kapitalom v smislu te zakonodaje in

– določila popolni disciplinski nadzor Instituto de Construção e do Imobiliário IP nad družbami za nepremičninsko posredovanje in nepremičninskimi posredniki s sedežem v drugih državah članicah,

ni izpolnila obveznosti iz člena 56 PDEU, ter s tem, da je

– naložila družbam za nepremičninsko posredovanje obveznost opravljati izključno dejavnost nepremičninskega posredovanja, razen upravljanja nepremičnin za tretje osebe, in

– naložila nepremičninskim posrednikom obveznost opravljati izključno dejavnost nepremičninskega posrednika,

ni izpolnila obveznosti iz členov 49 PDEU in 56 PDEU.
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 12. maja 2011 – Komisija proti Avstriji

(Zadeva C‑441/09)

„Neizpolnitev obveznosti države – Davek na dodano vrednost – Direktiva 2006/112/ES – Uporaba nižje stopnje – Žive živali, ki so običajno namenjene pripravi živil ali krme – Dobava, uvoz in nakup nekaterih živih živali, zlasti konj“

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Možnost držav članic, da uporabijo nižjo stopnjo za določene dobave blaga in opravljanje storitev (Direktiva Sveta 2006/112, člena 96 in 98 ter Priloga III) (Glej točke 40 in od 43 do 50.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 96 in 98 v povezavi s Prilogo III k Direktivi Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1) – Nižja stopnja – Dobava, uvoz in nakup nekaterih živih živali (zlasti konj), ki niso namenjene pripravi ali proizvodnji živil ali krme.

Izrek

1. Republika Avstrija s tem, da je uporabila nižjo stopnjo davka na dodano vrednost na vso dobavo, uvoz in nakup konj znotraj Skupnosti, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima v skladu s členoma 96 in 98 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost v povezavi s Prilogo III k tej direktivi.

2. Republiki Avstriji se naloži plačilo stroškov.
Pritožba zoper sklep Sodišča prve stopnje (zdaj Splošno sodišče) (četrti senat) z dne 14. novembra 2008 v zadevi Transportes Evaristo Molina proti Komisiji (T‑45/08), s katerim je Splošno sodišče zavrglo zahtevek za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2006/446/ES z dne 12. aprila 2006 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 Pogodbe ES (Zadeva COMP/B 1/38348 – Repsol CPP) (povzetek objavljen v UL L 176, str. 104), s katero so postale zaveze družbe Repsol CPP zavezujoče in ki je bila sprejeta v skladu s členom 9 Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL 2003, L 1, str. 1).
1.

Helenska republika s tem, da je nadaljevala izvajanje ministrske odredbe št. A1/44351/3608 z dne 12. oktobra 2005, ni izpolnila obveznosti iz Direktive 97/67/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. decembra 1997 o skupnih pravilih za razvoj notranjega trga poštnih storitev v Skupnosti in za izboljšanje kakovosti storitve, kakor je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2002/39/ES z dne 10. junija 2002, zlasti iz njenega člena 9(1) in (2).
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 7. oktobra 2010 – Komisija proti Portugalski

(Zadeva C-154/09)

„Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 2002/22/ES – Elektronske komunikacije – Omrežja in storitve – Člena 3(2) in 8(2) – Določitev podjetij, ki so odgovorna za izvajanje univerzalne storitve – Nepravilen prenos“

1. Približevanje zakonodaj – Sektor telekomunikacij – Univerzalna storitev in pravice uporabnikov – Direktiva 2002/22 – Določitev podjetij za zagotavljanje univerzalne storitve – Obveznost učinkovitosti, objektivnosti, transparentnosti in nediskriminatornosti postopka določitve (Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/22, člena 3(2) in 8(2)) (Glej točke od 34 do 39 in od 42 do 49.)

2. Države članice – Obveznosti – Izvajanje direktiv – Neizpolnitev obveznosti – Utemeljitev – Nedopustnost (člen 226 ES) (Glej točki 37 in 38.)

3. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Pravica Komisije, da vloži tožbo – Diskrecijsko izvajanje (člen 226 ES) (Glej točko 51.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 3(2) in 8(2) Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 367) – Določitev podjetij, ki so odgovorna za izvajanje univerzalne storitve.

Izrek

1. Portugalska republika s tem, da v nacionalno pravo ni pravilno prenesla pravnih določb Unije, ki urejajo določitev izvajalca ali izvajalcev univerzalne storitve, oziroma vsekakor s tem, da ni zagotovila praktične uporabe teh določb, ni izpolnila obveznosti iz členov 3(2) in 8(2) Direktive 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah)
1.

Helenska republika s tem, da v določenem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2006/66/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. septembra 2006 o baterijah in akumulatorjih ter odpadnih baterijah in akumulatorjih in razveljavitvi Direktive 91/157/EGS, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
1.

Republika Avstrija ni izpolnila obveznosti iz Direktive 2006/24/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o hrambi podatkov, pridobljenih ali obdelanih v zvezi z zagotavljanjem javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev ali javnih komunikacijskih omrežij, in spremembi Direktive 2002/58/ES s tem, da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za prenos te direktive.
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 20. maja 2010 – Komisija proti Poljski

(Zadeva C‑228/09)

„Neizpolnitev obveznosti države – DDV – Direktiva 2006/112/ES – Členi 78, 79, 83 in 86 – Davčna osnova – Prodaja vozila – Vključitev pristojbine za neregistrirana vozila v davčno osnovo“

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Davčna osnova (Direktiva Sveta 2006/112, členi 78, prvi odstavek, točka (a), 79, 83 in 86) (Glej točke 33, 34, 39, 40, od 46 do 48, 50 in 51.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 78, 79, 83 in 86 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1) – Prodaja motornega vozila – Vključitev zapadle pristojbine za registracijo vozila v davčno osnovo

Izrek

1. Tožba se zavrne.
1.

Helenska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2007/63/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o spremembi direktiv Sveta 78/855/EGS in 82/891/EGS glede zahteve po neodvisnem strokovnem poročilu ob združitvi ali delitvi delniških družb, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
1.

Republika Poljska s tem, da je davek na dodano vrednost odmerila tako, kot je določeno v poglavju 13, odstavek 35, točke 1 in od 3 do 5, uredbe ministra za finance z dne 27. aprila 2004 o izvrševanju nekaterih določb zakona o davku na proizvode in storitve, ni izpolnila obveznosti iz členov 73, 168 in 273 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost.
Člen 20 Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 je treba razlagati tako, da v okoliščinah, kakršne so v zadevi v glavni stvari, sodišču države članice ne omogoča sprejetja začasnega ukrepa v zvezi s starševsko odgovornostjo, na podlagi katerega bi se otroka, ki je na območju te države članice, v varstvo in vzgojo dodelilo enemu od staršev, če je sodišče druge države članice, ki je na podlagi te uredbe pristojno za odločanje o glavni stvari glede varstva in vzgoje otroka, že izdalo odločbo, s katero je otroka v začasno varstvo in vzgojo zaupalo drugemu od staršev, in je bila ta odločba razglašena za izvršljivo na območju prve države članice.
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 12. novembra – Komisija proti Belgiji

(Zadeva C‑7/09)

„Neizpolnitev obveznosti – Direktiva 2006/86/ES – Zahteve po sledljivosti, obveščanju o hudih in neželenih reakcijah in pojavih ter nekaterih tehničnih zahtevah za kodiranje, predelavo, konzerviranje, shranjevanje in razdeljevanje človeških tkiv in celic – Neopravljen prenos v predpisanem roku“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 9.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nesprejetje ali neobvestitev o sprejetju predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Komisije 2006/86/ES z dne 24. oktobra 2006 o izvajanju Direktive 2004/23/ES Evropskega parlamenta in Sveta o zahtevah po sledljivosti, obveščanju o hudih in neželenih reakcijah in pojavih ter nekaterih tehničnih zahtevah za kodiranje, predelavo, konzerviranje, shranjevanje in razdeljevanje človeških tkiv in celic (UL L 294, str. 32), v predpisanem roku.

Izrek

1) Kraljevina Belgija s tem, da v roku, določenem v členu 11(1), prvi pododstavek, Direktive Komisije 2006/86/ES z dne 24. oktobra 2006 o izvajanju Direktive 2004/23/ES Evropskega parlamenta in Sveta o zahtevah po sledljivosti, obveščanju o hudih in neželenih reakcijah in pojavih ter nekaterih tehničnih zahtevah za kodiranje, predelavo, konzerviranje, shranjevanje in razdeljevanje človeških tkiv in celic, ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z navedeno direktivo, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.

2) Kraljevini Belgiji se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Summary



Keywords

Pravo Unije – Načela – Pravica do obrambe – Sklep o zamrznitvi sredstev, sprejet v zvezi z nekaterimi osebami in subjekti, osumljenimi terorističnih dejanj – Obveznosti Sveta – Seznanitev zadevne osebe z obremenilnimi dokazi in pravica do izjave – Obseg – Nespoštovanje – Kršitev pravice do obrambe

(člen 6(1) PEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 41(2)(a); Uredba Sveta št. 2580/2001, člen 2(3); Sklep Sveta 2008/583)

Summary

Svetu v primeru prvotnega sklepa o zamrznitvi sredstev zadevni osebi ali subjektu ni treba predhodno sporočiti razlogov, s katerimi namerava ta institucija utemeljiti vključitev imena te osebe ali subjekta na seznam iz člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte zaradi boja proti terorizmu. Tak ukrep mora, da ne bi bila ogrožena njegova učinkovitost, imeti učinek presenečenja in biti tak, da ga je mogoče nemudoma uporabiti. V takem primeru načeloma zadostuje, da institucija zadevni osebi ali subjektu sporoči razloge in omogoči njeno oziroma njegovo zaslišanje hkrati s sprejetjem sklepa ali takoj potem.

Nasprotno pa v primeru poznejšega sklepa o zamrznitvi sredstev, s katerim se ohrani vpis imena osebe ali subjekta na seznamu iz člena 2(3) Uredbe št. 2580/2001, ta učinek presenečenja ni več nujen za zagotovitev učinkovitosti ukrepa, tako da je treba zadevno osebo ali subjekt pred sprejetjem takega sklepa načeloma seznaniti z obremenilnimi dokazi in ji oziroma mu omogočiti, da se o tem izreče.

Glede tega je element varstva, ki ga zagotavljata zahteva po seznanitvi z obremenilnimi dokazi in pravica do podajanja stališč pred sprejetjem sklepa, ki povzroči uporabo omejevalnih ukrepov, temeljnega in bistvenega pomena za pravico do obrambe. To velja še toliko bolj, ker taki ukrepi pomembno vplivajo na pravice in svoboščine zadevnih oseb in skupin. Namen pravila, da mora biti naslovniku odločbe, ki posega v njegov položaj, omogočeno, da predstavi svoja stališča, preden bo odločba sprejeta, je namreč, da se zadevnemu organu omogoči, da ustrezno upošteva vse upoštevne elemente. Da bi se zagotovilo učinkovito varstvo navedenega naslovnika, je namen pravila zlasti to, da ta naslovnik lahko popravi napako ali uveljavlja dejstva v zvezi s svojim osebnim položajem, ki govorijo v prid sprejetju ali nesprejetju odločbe ali taki ali drugačni vsebini odločbe.

Ta temeljna pravica do spoštovanja pravice do obrambe v postopku pred sprejetjem omejevalnega ukrepa je poleg tega izrecno določena v členu 41(2)(a) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki ji člen 6(1) PEU priznava enako pravno veljavnost kot Pogodbama. Čeprav je bila glede navedene temeljne pravice priznana izjema v zvezi s prvotnimi sklepi o zamrznitvi sredstev, pa to izjemo upravičuje potreba po zagotavljanju učinkovitosti ukrepov zamrznitve in nazadnje nujni preudarki, ki se nanašajo na varnost ali vodenje mednarodnih odnosov Unije in držav članic.

(Glej točke 61, 62, 64 in 67.)
Iz člena 11(2) Direktive 2003/87 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61 jasno izhaja, da je le država članica pristojna po eni strani za pripravo nacionalnega načrta razdelitve, ki ga priglasi Komisiji in s katerim predlaga dosego ciljev, ki so opredeljeni v tej direktivi glede emisij toplogrednih plinov, ter po drugi strani za sprejetje končnih odločitev, s katerimi določi skupno količino pravic, ki jih bo dodelila za vsako petletno obdobje, in razdelitev te količine med gospodarske subjekte. Nasprotno pa iz člena 9(3) te direktive nedvoumno izhaja, da je vloga Komisije omejena na nadzor skladnosti nacionalnega načrta razdelitve države članice z merili iz Priloge III k navedeni direktivi in s členom 10 te direktive. Komisija je pristojna, da preveri to skladnost in da nacionalni načrt razdelitve z obrazloženo odločbo zavrne, če ni skladen s temi merili ali določbami. Če Komisija zavrne njen načrt, lahko država članica sprejme odločitev na podlagi člena 11(2) navedene direktive le, če je Komisija sprejela spremembe načrta, ki jih je država članica predlagala.

Čeprav lahko sicer obstajajo velike razlike glede vrste obveznosti, ki jih direktive nalagajo državam članicam, ter glede rezultatov, ki jih te morajo doseči, in čeprav prav tako ni sporno, da določbe direktiv, ki se nanašajo le na razmerje med državo članico in Komisijo, ne zahtevajo nujno ukrepov za prenos, pa ni mogoče zanikati, da člena 9 in 11 Direktive 2003/87 urejata vlogo Komisije in držav članic pri postopku sprejetja nacionalnih načrtov razdelitve, in sicer vprašanje razdelitve pristojnosti med njimi. Na podlagi teh določb je mogoče ugotoviti, ali imajo države članice pri oblikovanju svojega načrta manevrski prostor, in če je tako, koliko manevrskega prostora.

Prav tako ni mogoče zanikati, da Direktiva 2003/87 ne določa posebne metode za oblikovanje nacionalnega načrta razdelitve in za določitev skupne količine pravic do emisije toplogrednih plinov, ki se dodelijo. Ravno nasprotno, v Prilogi III, točka 1, k navedeni direktivi je izrecno določeno, da morajo države članice skupno količino pravic, ki se dodelijo, določiti ob upoštevanju zlasti nacionalnih energetskih politik in nacionalnega programa o spremembi podnebja.

Države članice imajo torej manevrski prostor pri izbiri ukrepov, za katere menijo, da so najprimernejši za dosego z navedeno direktivo določenega cilja v specifičnem kontekstu nacionalnega energetskega trga.

V zvezi z dejstvom, da nacionalne načrte razdelitve v skladu s členom 9 te direktive presoja Komisija pri nadzoru ex ante, je treba navesti, da se ta pristojnost za nadzor sicer v več pogledih razlikuje od nadzora ex post, določenega v členu 226 ES. To pa ne pomeni, da mora nadzor ex ante presegati nadzor zakonitosti.

(Glej točke 49 in od 51 do 54.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Približevanje zakonodaj – Gensko spremenjena živila in krma – Uredba št. 1829/2003 – Gensko spremenjeni organizem – Pojem

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1829/2003, člen 2, točka 5)

2. Približevanje zakonodaj – Gensko spremenjena živila in krma – Uredba št. 1829/2003 – Področje uporabe

(uredbi Evropskega parlamenta in Sveta št. 178/2002, člen 2, in št. 1829/2003, člena 2, točke 1, 10 in 13, in 3(1)(c)); Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta št. 2000/13, člen 6(4)(a))

3. Približevanje zakonodaj – Gensko spremenjena živila in krma – Uredba št. 1829/2003 – Obveznost odobritve in nadzora živila

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1829/2003, členi 3(1), 4(2) in 12(2))

Summary

1. Pojem gensko spremenjenega organizma v smislu člena 2, točka 5, Uredbe št. 1829/2003 o gensko spremenjenih živilih in krmi je treba razlagati tako, da snov – kakršna je cvetni prah, ki je pridobljen iz ene sorte gensko spremenjene koruze – ki je izgubila sposobnost razmnoževanja in nikakor ni sposobna prenašati genskega materiala, ki ga vsebuje, ne spada več pod ta pojem.

(Glej točko 62 in točko 1 izreka.)

2. Člena 2, točke 1, 10 in 13, in 3(1)(c) Uredbe št. 1829/2003 o gensko spremenjenih živilih in krmi, člen 2 Uredbe št. 178/2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane in člen 6(4)(a) Direktive 2000/13 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju, predstavljanju in oglaševanju živil je treba razlagati tako, da kadar snovi, kakršna je cvetni prah, ki vsebuje gensko spremenjeno DNK in gensko spremenjene beljakovine, ni mogoče šteti za gensko spremenjeni organizem, so proizvodi, kot so med in prehranska dopolnila, ki vsebujejo tako snov, v smislu člena 3(1)(c) Uredbe št. 1829/2003 živila, ki vsebujejo sestavine, proizvedene iz gensko spremenjenih organizmov. Sprejeti je mogoče podobno opredelitev, neodvisno od vprašanja, ali je bil vnos zadevne snovi nameren ali naključen.

Cvetni prah namreč ni tuja primes, nečistoča v medu, temveč običajna komponenta v medu, ki je glede na željo zakonodajalca Unije načeloma ni dovoljeno odstraniti, čeprav sta redni vnos te komponente in količina, v kateri je ta prisotna v medu, odvisna od nekaterih naključnih dejavnikov med pridelavo. Torej ga je treba šteti za snov, ki se uporablja pri proizvodnji ali pripravi živila in je še vedno prisotna v končnem izdelku, zaradi česar se ga opredeli kot „sestavino“ v smislu člena 2, točka 13, Uredbe št. 1829/2003 in člena 6(4)(a) Direktive 2000/13.

(Glej točke od 77 do 79 in 92 ter točko 2 izreka.)

3. Člena 3(1) in 4(2) Uredbe št. 1829/2003 o gensko spremenjenih živilih in krmi je treba razlagati tako, da če vsebujeta obveznost odobritve in nadzora živila, po analogiji za to obveznost ni mogoče uporabiti mejne vrednosti, kot je določena na področju označevanja v členu 12(2) iste uredbe.

(Glej točko 108 in točko 3 izreka.)