ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 31. januarja 2008 – Komisija proti Grčiji

(Zadeva C-264/07)

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2000/60/ES — Varstvo in upravljanje voda — Neizvedba nekaterih analiz — Nepredložitev zahtevanih zbirnih poročil“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevno stanje — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 10.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 5(1) in 15(2) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike (UL L 327, str. 1) – Nepredložitev zbirnih poročil o analizah, ki se zahtevajo v skladu s členom 5 za določena vodna območja – Neizvedba analiz in pregledov, določenih v členu 5(1) Direktive.

Izrek

1. Helenska republika s tem, da za vsako vodno območje, ki leži na njenem ozemlju, ni izvedla analize njegovih značilnosti, pregleda vplivov človekovega delovanja na stanje površinskih voda in podzemne vode ter ekonomske analize rabe vode v skladu s strokovnimi zahtevami iz prilog II in III k Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike, ni izpolnila obveznosti iz člena 5(1) te direktive, in s tem, da ni predložila zbirnih poročil o analizah, določenih v tej določbi, prav tako ni izpolnila obveznosti iz člena 15(2) navedene direktive.

2. Helenski republiki se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 31. januarja 2008 – Komisija proti Grčiji

(Zadeva C-264/07)

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2000/60/ES — Varstvo in upravljanje voda — Neizvedba nekaterih analiz — Nepredložitev zahtevanih zbirnih poročil“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevno stanje — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 10.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 5(1) in 15(2) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike (UL L 327, str. 1) – Nepredložitev zbirnih poročil o analizah, ki se zahtevajo v skladu s členom 5 za določena vodna območja – Neizvedba analiz in pregledov, določenih v členu 5(1) Direktive.

Izrek

1. Helenska republika s tem, da za vsako vodno območje, ki leži na njenem ozemlju, ni izvedla analize njegovih značilnosti, pregleda vplivov človekovega delovanja na stanje površinskih voda in podzemne vode ter ekonomske analize rabe vode v skladu s strokovnimi zahtevami iz prilog II in III k Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike, ni izpolnila obveznosti iz člena 5(1) te direktive, in s tem, da ni predložila zbirnih poročil o analizah, določenih v tej določbi, prav tako ni izpolnila obveznosti iz člena 15(2) navedene direktive.
Zadeva C-98/07

Nordania Finans A/S in BG Factoring A/S

proti

Skatteministeriet

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Højesteret)

„Šesta direktiva o DDV — Člen 19(2) — Izračun odbitnega deleža — Izključitev zneska prometa, ki se nanaša na dobavo investicijskega blaga, ki ga je davčni zavezanec uporabljal za namene svoje dejavnosti — Pojem ‚investicijsko blago, ki ga je davčni zavezanec uporabljal za namene svoje dejavnosti‘ — Vozila, ki jih je lizing družba pridobila, da bi jih dala v najem in nato po izteku pogodbe o lizingu prodala“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca Y. Bota, predstavljeni 13. decembra 2007 I - 1283

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 6. marca 2008 I - 1299

Povzetek sodbe

Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davek – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Odbitek vstopnega davka

(Direktiva Sveta 77/388, člen 19(2))

Člen 19(2) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih je treba razlagati tako, da pojem „investicijsko blago, ki ga davčni zavezanec uporablja za svojo dejavnost“, ne obsega vozil, ki jih lizing podjetje pridobi z namenom, da jih da v najem in nato ob izteku pogodbe o lizingu proda, kadar je prodaja navedenih vozil ob izteku teh pogodb integralni del običajne ekonomske dejavnosti tega podjetja.

Za zadevno osebo namreč pridobitev in nato prodaja takega blaga pomeni, da mora blago in storitve, namenjene mešani uporabi, uporabljati v tekočih dejavnostih. Ker je ta prodaja del običajnih in obdavčenih dejavnosti davčnega zavezanca, je treba promet, ki se nanaša nanjo, upoštevati pri izračunu odbitnega deleža, tako da ta kar najnatančnejše odraža del uporabe blaga in storitev, ki so namenjeni mešani uporabi, za te dejavnosti, ker v nasprotnem primeru namen nevtralnosti skupnega sistema davka na dodano vrednost ne bi bil dosežen. Kadar ima prodaja vozil po izteku pogodbe o lizingu, ki je predmet teh pogodb, za zadevnega davčnega zavezanca naravo tekoče dejavnosti, ki jo opravlja profesionalno in sistematično, bi bilo v nasprotju z navedenim ciljem nevtralnosti, da ta davčni zavezanec dejansko ne bi bil razbremenjen deleža davka na dodano vrednost, ki bremeni splošne stroške, ki so služili opravljanju te prodaje, in torej opravljanju običajne obdavčene ekonomske dejavnosti.

(Glej točke 25, 26, 36 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost, priznavanje in izvrševanje sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo – Uredba št. 2201/2003 – Pristojnost v zadevah, povezanih z razvezo zakonske zveze

(Uredba Sveta št. 2201/2003, členi 3(1)(a), 6, 7(1) in 17.)

Summary

Člena 6 in 7 Uredbe št. 2201/2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo je treba razlagati tako, da kadar v okviru postopka za razvezo zakonske zveze tožena stranka nima običajnega prebivališča v nobeni državi članici in ni državljan nobene države članice, pristojnost sodišč države članice, da razsodijo o tej tožbi, ne more temeljiti na njihovem nacionalnem pravu, če so za to na podlagi člena 3 te uredbe pristojna sodišča druge države članice.

Člen 7(1) Uredbe št. 2201/2003 namreč jasno določa, da se pristojnost v vsaki državi članici določi v skladu z nacionalno zakonodajo le takrat, kadar po členih od 3 do 5 te uredbe ni pristojno nobeno sodišče države članice. Poleg tega tudi člen 17 Uredbe določa, da če je sodišču predložena zadeva, za katero po tej uredbi ni pristojno, se po uradni dolžnosti izreče za nepristojno, če je po tej uredbi pristojno sodišče druge države članice.

Člen 6 Uredbe tej razlagi ne nasprotuje, ker uporaba členov 7(1) in 17 te uredbe ni odvisna od tožene stranke, temveč le od tega, ali je sodišče države članice pristojno na podlagi členov od 3 do 5 Uredbe, katere namen je uvesti enotna kolizijska pravila na področju razveze zakonske zveze, da se zagotovi najširše prosto gibanje ljudi. Zato Uredba velja tudi za državljane tretjih držav, ki so dovolj tesno povezani z ozemljem ene izmed držav članic v skladu z naveznimi okoliščinami za določitev pristojnosti, določenimi s to uredbo, pri čemer te navezne okoliščine temeljijo na načelu, da mora obstajati dejanska povezanost med prizadeto stranko in državo članico, ki pristojnost izvaja.

(Glej točke 18, 19, 21, 25, 26 in 28 ter izrek.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti

–

Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče

–

Stanje, ki ga je treba upoštevati

–

Stanje ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 13.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 5(1) in 15(2) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike (UL L 327, str. 1) – Nepredložitev zbirnih poročil o analizah, predpisanih v členu 5, za določena vodna območja – Neizvedba analiz in pregledov iz člena 5(1) Direktive.

Izrek

Izrek

1. Italijanska republika, s tem da glede vzorčnega vodnega območja reke Serchio in dela vodnega območja vzhodnih Alp ter severnih, osrednjih in južnih Apeninov ni predložila zbirnega poročila o analizah, predpisanih v členu 5(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike, kot se zahteva v skladu s členom 15(2) te direktive, in ni izvedla analiz in pregledov iz člena 5(1) te direktive, ni izpolnila obveznosti iz členov 5(1) in 15(2) navedene direktive.

2. Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.
63

V sodbi z dne 8. marca 2001 v združenih zadevah Metallgesellschaft in drugi (C-397/98 in C-410/98, Recueil, str. I-1727, točka 106) je Sodišče namreč presodilo, da bi bilo uveljavljanje pravic, ki jih določbe prava Skupnosti, ki se neposredno uporabljajo, zagotavljajo posameznikom, nemogoče ali pretežko, če bi se njihovi odškodninski zahtevki zaradi kršitve prava Skupnosti zavračali ali omejevali samo zato, ker posamezniki niso zahtevali uveljavitve pravice, ki jim jo dajejo določbe prava Skupnosti in ki jim jo nacionalni zakon odreka, da bi tako s pravnimi sredstvi, ki so za to predvidena, s sklicevanjem na primarnost in neposredni učinek prava Skupnosti izpodbijali zavrnitev države članice. V takem primeru od oškodovancev ne bi bilo razumno zahtevati, da uporabijo pravna sredstva, ki so jim na voljo, ker bi morali v vsakem primeru vnaprej plačati sporni znesek, in čeprav bi nacionalno sodišče presodilo, da vnaprejšnje plačilo ni združljivo s pravom Skupnosti, ne bi mogli dobiti obresti za ta znesek in bi se jim morebiti lahko naložila denarna kazen (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Metallgesellschaft in drugi, točka 104).
70

Poleg tega je treba spomniti, da je Sodišče v točki 101 zgoraj navedene sodbe Groot odločilo, da morajo mehanizmi, uporabljeni za izogibanje dvojnemu obdavčevanju, ali nacionalni davčni sistemi, ki imajo za posledico izključitev ali ublažitev dvojnega obdavčevanja, davčnim zavezancem v državah članicah kljub temu zagotavljati, da bo njihov osebni ali družinski položaj v celoti primerno upoštevan, ne glede na to, kako so zadevne države članice to obveznost razdelile med seboj, saj bi v nasprotnem primeru prišlo do neenake obravnave, ki ni združljiva z določili Pogodbe o prostem gibanju delavcev, ki nikakor ne bi izhajala iz razlik med nacionalnimi davčnimi predpisi. Glede na preudarke iz zgoraj navedene sodbe Lakebrink in Peters-Lakebrink, povzete v točki 63 te sodbe, velja ta presoja tudi pri upoštevanju univerzalne davčne sposobnosti delavca.
55

Namen Direktive 89/48 je odprava ovir za opravljanje poklica v državi članici, ki ni država članica, v kateri je bilo izdano potrdilo, ki dokazuje zadevne poklicne kvalifikacije. Iz prve, tretje in pete uvodne izjave navedene direktive je razvidno, da dokazilo o poklicnih kvalifikacijah ne more biti enakovredno „diplomi“ v smislu te direktive, razen če so bile kvalifikacije v celoti ali deloma pridobljene v okviru izobraževalnega sistema države članice, ki je izdala zadevno dokazilo. Poleg tega je Sodišče že odločilo, da dokazilo olajšuje dostop do poklica ali njegovega opravljanja, če dokazuje dodatne kvalifikacije (glej v tem smislu sodbi z dne 31. marca 1993 v zadevi Kraus, C-19/92, Recueil, str. I-1663, točke od 18 do 23, in z dne v zadevi Burbaud, C-285/01, Recueil, str. I-8219, točke od 47 do 53).
12

Šesta, osma in deseta uvodna izjava Uredbe št. 1873/2003 določajo: „(6) SCVPH [znanstveni odbor za veterinarske javnozdravstvene ukrepe] je večkrat potrdil, da uporaba hormonov za pospeševanje rasti pri proizvodnji mesa pomeni možno tveganje za zdravje potrošnikov zaradi njihovih vsebovanih farmakoloških in toksikoloških lastnosti ter na podlagi epidemioloških ugotovitev. Vendar pa trenutno podatki, ki so na voljo o progesteronu, ne zadoščajo za kakršno koli kvantitativno oceno tveganja zaradi izpostavljenosti ostankom v mesu in mesnih izdelkih, ki so pridobljeni iz zdravljenih živali. V zvezi s tem za progesteron ni mogoče določiti nobenih pragov. […] (8) Živali tudi naravno proizvajajo progesteron. Raven endogene sekrecije progesterona pri živalih je različna in je odvisna predvsem od spola, starosti, pasme in spolnega ciklusa. Na voljo so validirane metode za odkrivanje progesterona v živalskih tkivih. Vendar pa s temi metodami ni mogoče razlikovati med naravno ustvarjenimi hormoni in ostanki progesterona ter jih uporabljati za nadzorovanje tega, ali se spoštujejo omejitve uporabe, določene v Direktivi 96/22/ES. […] (10) Komisija meni, da so potrebni nadzorni ukrepi glede možnosti zlorabe zdravil za uporabo v veterinarski medicini, ki vsebujejo progesteron. Omejevanje pogojev uporabe progesterona samo na intravaginalno uporabo pri samicah goveda, ovac, koz in kopitarjev določa ta dodatni zaščitni ukrep, ki je potreben, da bi se izognili zlorabi, ker zadevnih zdravil za uporabo v veterinarski medicini zaradi njihove specifične oblike uporabe realno ni mogoče uporabljati za prepovedane namene. Zato je primerno, da se progesteron vnese v Prilogo II k Uredbi Sveta […] št. 2377/90 v skladu s Prilogo k sedanjemu predlogu uredbe Komisije, ki omejuje uporabo progesterona na ta določen namen in sestavo proizvoda.“
100

Ker v Pogodbi ni opredeljen pojem „pretok kapitala“ v smislu člena 56(1) ES, je Sodišče že pred tem priznalo informativno vrednost nomenklaturi, priloženi k Direktivi Sveta 88/361/EGS z dne 24. junija 1988 o izvajanju člena 67 Pogodbe (ta člen je bil razveljavljen na podlagi Amsterdamske pogodbe) (UL L 178, str. 5). Pretok kapitala v smislu člena 56(1) ES so zlasti neposredne naložbe, torej, kot izhaja iz te nomenklature in pripadajočih pojasnil, naložbe vseh vrst fizičnih in pravnih oseb, ki so namenjene vzpostavitvi ali ohranjanju trajnih in neposrednih vezi med osebo, ki je zagotovila kapital, in podjetjem, ki je dobilo na voljo kapital za izvajanje gospodarske dejavnosti (v tem smislu glej zgoraj navedeno sodbo Test Claimants in the FII Group Litigation, točke od 179 do 181, sodbo z dne 23. oktobra 2007 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C-112/05, ZOdl., str. I-8995, točka 18, in zgoraj navedeno sodbo A, točka 46).
70

Upoštevajoč zgornjo presojo, je treba na postavljena vprašanja odgovoriti, da je treba člene 1(2), 7(1) in 8(2) in (4) Direktive 91/439 razlagati tako, da nasprotujejo temu, da država članica v okoliščinah, kot so v zadevah v glavni stvari, na svojem ozemlju ne prizna pravice do vožnje, ki izhaja iz vozniškega dovoljenja, ki ga je kasneje izdala druga država članica zunaj obdobja prepovedi zaprositi za novo dovoljenje, ki je bilo določeno za zadevno osebo, in da torej ne prizna veljavnosti tega dovoljenja, vse dokler njegov imetnik ne izpolni pogojev, ki veljajo v prvi državi članici za izdajo novega dovoljenja po odvzemu prejšnjega dovoljenja, med katerimi je preizkus sposobnosti za vožnjo, ki dokazuje, da ni več razlogov, ki so upravičevali navedeni odvzem. V enakih okoliščinah navedene določbe ne nasprotujejo temu, da država članica na svojem ozemlju ne prizna pravice do vožnje, ki izhaja iz vozniškega dovoljenja, ki ga je kasneje izdala druga država članica, če je na podlagi navedb v tem dovoljenju ali drugih nespornih informacij države članice izdajateljice dokazano, da imetnik tega dovoljenja, ki mu je bilo na ozemlju prve države članice odvzeto prejšnje dovoljenje, v času, ko je bilo izdano novo dovoljenje, ni imel običajnega prebivališča na ozemlju države članice izdajateljice.
22

Negotovost glede tega, ali nacionalno sodišče na podlagi odgovora Sodišča na vprašanje za predhodno odločanje v zvezi z razlago Direktive lahko v skladu z načeli, ki jih je oblikovalo Sodišče (glej v tem smislu sodbi z dne 5. oktobra 2004 v združenih zadevah Pfeiffer in drugi, od C-397/01 do C-403/01, ZOdl., str. I-8835, točke od 113 do 116, ter z dne 4. julija 2006 v zadevi Adeneler in drugi, C-212/04, ZOdl., str. I-6057, točke od 110 do 112), razlaga nacionalno pravo glede na ta odgovor, ne sme vplivati na obveznost Sodišča, da odloča o tem vprašanju. Vsaka drugačna rešitev bi bila v nasprotju z namenom pristojnosti, ki so Sodišču priznane v členu 234 ES in katerih bistveni cilj je zagotavljati, da nacionalna sodišča enotno uporabljajo pravo Skupnosti (sodbi z dne 6. decembra 2005 v zadevi Gaston Schul Douane-expediteur, C-461/03, ZOdl., str. I-10513, točka 21, in z dne 10. januarja 2006 v zadevi IATA in ELFAA, C-344/04, ZOdl., str. I-403, točka 27).
7

Poglavje I priloge k Direktivi 91/628 vsebuje določbe, ki se uporabljajo zlasti za prevoz domačih prašičev. Naslov A, točka 2, od (a) do (c), tega poglavja določa: „a) Živali imajo na voljo dovolj prostora, da lahko stojijo v naravnem položaju, in po potrebi pregrade, ki ščitijo živali pred sunki prevoznega sredstva. Razen če posebni pogoji za zaščito živali zahtevajo drugače, imajo živali na voljo dovolj prostora, da ležejo. b) Prevozna sredstva in zabojniki so zgrajeni in upravljani tako, da zaščitijo živali pred slabim vremenom in večjimi razlikami v vremenskih pogojih. Prezračevanje in prostornina ustrezata pogojem prevoza ter vrsti živali, ki jih prevažajo. Znotraj ograd in na vsaki ploščadi mora biti živalim zagotovljena dovolj velika talna površina in višina, ki zagotavlja primerno kroženje zraka, ko stojijo v naravnem položaju, ne da bi kar koli oviralo njihovo naravno gibanje. c) Prevozna sredstva in zabojniki so takšni, da se jih zlahka čisti, da iz njih ni mogoče pobegniti, in so zgrajena in upravljana tako, da se živali ne poškodujejo in da jim je prihranjeno nepotrebno trpljenje, ter zagotavljajo varnost živali med prevozom. […] Vozila dopuščajo pregledovanje in oskrbovanje živali ter so natovorjena tako, da prezračevanje ni onemogočeno. […]“
2.

Določitev metod in meril razdelitve zneskov vstopnega davka na dodano vrednost med gospodarske in negospodarske dejavnosti v smislu Šeste direktive je predmet diskrecijske pravice držav članic, ki morajo pri izvajanju tega pooblastila upoštevati cilj in sistematiko navedene direktive in na tej podlagi predvideti način izračunavanja, ki objektivno odraža dejanski del vstopnih stroškov, ki se pripišejo tema dejavnostima.
Uredbo Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kot je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 307/1999 z dne 8. februarja 1999, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da država članica, katere zakonodaja na področju socialne varnosti velja za samozaposlenega delavca rezidenta, iz osnove za prispevke, kot sta CSG in CRDS, izvzame dohodke, ki jih navedeni delavec prejema v drugi državi članici, zlasti na podlagi sporazuma o izogibanju dvojnega obdavčevanja na področju davkov na dohodke, kot je Sporazum med Združenim kraljestvom Velika Britanija in Severna Irska ter Francosko republiko o izogibanju dvojnega obdavčevanja in preprečevanju davčnega izogibanja na področju davkov na dohodke, podpisan 22. maja 1968 v Londonu.
57

Kljub temu je treba opozoriti, da kadar na določenem področju ni predpisov Skupnosti, mora v skladu z ustaljeno sodno prakso pravni red vsake države članice določiti pristojna sodišča in podrobneje urediti postopkovna pravila pravnih sredstev, katerih namen je varstvo pravic, ki za upravičene subjekte izhajajo iz prava Skupnosti, če ta pravila niso manj ugodna od tistih, ki veljajo za podobna nacionalna pravna sredstva (načelo enakovrednosti), in če v praksi ne onemogočajo ali znatno otežujejo uveljavljanja pravic, ki jih podeljuje pravni red Skupnosti (načelo učinkovitosti) (glej zlasti sodbi z dne 13. marca 2007 v zadevi Unibet, C-432/05, ZOdl., str. I-2271, točka 43, in z dne 7. junija 2007 v združenih zadevah van der Weerd in drugi, od C-222/05 do C-225/05, ZOdl., str. I-4233, točka 28 in navedena sodna praksa).
28

Drugič, glede presoje izgube možnosti je Sodišče prve stopnje, potem ko je v točkah 96 in 97 izpodbijane sodbe ugotovilo, da so prijave M.-C. Girardot izpolnjevale pogoje, ki se zahtevajo zato, da bi bile lahko obravnavane, v točkah od 98 do 122 navedene sodbe preizkusilo, ali bi bila možnost, ki ji je bila odvzeta, lahko gotova, v smislu, ali je M.-C. Girardot imela, če ne vse, potem pa vsaj resne možnosti, da zasede eno od zadevnih delovnih mest. V zvezi s tem je Sodišče prve stopnje, potem ko je v točkah od 102 do 107 iste sodbe poudarilo, da je bila M.-C. Girardot edina kandidatka za vsako od teh delovnih mest v tej fazi postopka, da je lahko izkazala bogate predhodne izkušnje z delom na Komisiji, da je bilo njeno delo spoštovano in da so bile njene kvalifikacije primerne za navedena delovna mesta, v točkah od 115 do 117 navedene sodbe razsodilo: „115 Glede na zgoraj navedena dejstva ni mogoče izhajati iz tega, da bi Komisija, ki bi seveda gotovo raje imela večjo izbiro […], po koncu prve faze postopka zasedbe prostih delovnih mest, določene v členu 29(1) Kadrovskih predpisov, zagotovo sprejela eno od prijav M. C. Girardot in da bi ta temu ustrezno dobila pogodbo o zaposlitvi začasnega uslužbenca v smislu člena 2(d) PZDU ter koristila denarne ugodnosti, ki izhajajo iz njenega izvrševanja. Sodišče prve stopnje je kljub temu menilo, da je imela M.-C. Girardot resno možnost, ki ji je bila odvzeta, ker je Komisija njene prijave zavrgla, ne da bi jih preučila. 116 Med fazo postopka zasedbe prostih delovnih mest iz člena 29(1)(b) Kadrovskih predpisov se je še en kandidat, prav tako začasni uslužbenec, pri Komisiji potegoval za vseh osem delovnih mest, za katera se je M.-C. Girardot prav tako potegovala […]. Komisija bi lahko sprejela enega ali drugega kandidata. Vendar ji po preizkusu prijav prav tako ne bi bilo treba sprejeti nobene vložene prijave in nadaljevati postopka iz člena 29(1)(c) Kadrovskih predpisov […]. Nazadnje, Komisiji, v skladu z načeli, ki jih določa sodna praksa, ne bi bilo treba nadaljevati navedenega postopka […]. Ti dejavniki lahko zmanjšajo možnost M.-C. Girardot za zasedbo enega od zadevnih delovnih mest. 117 Kljub temu, če bi M.-C. Girardot bila upravičena sodelovati v novem postopku zapolnitve prostih delovnih mest, ki bi bil organiziran po razglasitvi odločitev o zavrženju njene prijave […] za nično, bi se lahko ustrezno potegovala za delovna mesta iste vrste in bi bila eventualno sprejeta, zlasti glede na dejavnike, navedene v zgoraj navedenih točkah od 103 do 106, česar Komisija ne izpodbija. To lahko poveča možnost M.-C. Girardot, da kot začasna uslužbenka v smislu člena 2(d) PZDU zasede stalno delovno mesto kategorije A v Skupnem raziskovalnem centru, v GD ‚Raziskave‘ ali GD ‚Informacijska družba‘ Komisije, ki je plačano iz odobrenih proračunskih sredstev za raziskave in naložbe.“
23

Sicer pa je Sodišče večkrat ugotovilo interes, ki ga ima Skupnost glede zdravja in zaščite živali (sodbi z dne 1. aprila 1982 v združenih zadevah Holdijk in drugi, od 141/81 do 143/81, Recueil, str. 1299, točka 13, in z dne 23. februarja 1988 v zadevi Združeno kraljestvo proti Svetu, 131/86, Recueil, str. 905, točka 17). Presodilo je namreč, da doseganje ciljev skupne kmetijske politike ne more izključiti takšnih zahtev v splošnem interesu, kot sta zaščita zdravja in življenja živali ter ki jih morajo institucije Skupnosti upoštevati pri izvrševanju svojih pooblastil in zlasti v okviru skupnih ureditev trgov.
Pritožba, vložena zoper sodbo Sodišča prve stopnje (peti senat) z dne 30. maja 2006 v zadevi Blom proti Svetu in Komisiji (T-87/94), s katero je Sodišče prve stopnje na podlagi člena 178 Pogodbe ES (postal člen 235 ES) in člena 215, drugi odstavek, Pogodbe ES (postal člen 288, drugi odstavek, ES) zavrnilo odškodninski zahtevek za škodo, ki naj bi jo pritožnik utrpel, zato ker mu naj ne bi bilo omogočeno trženje mleka na podlagi Uredbe Sveta (EGS) št. 857/84 z dne 31. marca 1984 o splošnih pravilih za uporabo dajatev iz člena 5d Uredbe (EGS) št. 804/68 v sektorju mleka in mlečnih proizvodov (UL L 90, str. 13), kot je bila dopolnjena z Uredbo Komisije (EGS) št. 1371/84 z dne 16. maja 1984 o načinu uporabe dodatnih dajatev iz člena 5d Uredbe št. 804/68 (UL L 132, str. 11).