42

V teh okoliščinah je Court of Appeal (England and Wales), Civil Division, prekinilo odločanje in Sodišču v odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je – ob upoštevanju narave NZS ter položaja, ki ga ima le-ta v nacionalnem pravu, in ob upoštevanju sodb Smits [in Peerbooms], Muller-Faure [in van Riet] in Inizan – člen 49 ES treba razlaga tako, da so osebe z običajnim bivališčem v Združenem kraljestvu v okviru prava Skupnosti načeloma upravičeni do bolnišničnega zdravljenja v drugih državah članicah na stroške NZS? Podrobneje glede pravilne razlage člena 49 ES: a) Ali obstaja razlika med tako nacionalno zdravstveno službo, kot je NZS, ki se financira iz državnih sredstev, in zavarovalnimi nosilci, kot je nizozemska shema ZFW, še zlasti ob upoštevanju dejstva, da NZS nima sklada, iz katerega mora opravljati plačila? b) Ali mora NZS odobriti in plačati takšno zdravljenje v drugi državi članici, čeprav ni dolžna odobriti in plačati takšnega zdravljenja, ki ga izvaja zasebni ponudnik storitev v Združenem kraljestvu? c) Ali je dejstvo, da pacient prejme zdravljenje neodvisno od pristojnega organa NZS in brez predhodne odobritve ali obvestila, pomembno? 2. Ali je za odgovor na prvo vprašanje pomembno, ali bolnišnično zdravljenje, ki ga zagotovi NZS, pomeni opravljanje storitev v smislu člena 49 ES? Če je tako, in v okoliščinah, predstavljenih zgoraj v navedbi dejstev, ali je člene 48 [ES], 49 [ES] in 50 ES treba razlagati tako, da načeloma: a) bolnišnično zdravljenje, ki ga zagotavljajo organi NZS, pomeni zagotavljanje storitev v smislu člena 49 ES; b) pacient, ki je deležen bolnišničnega zdravljenja v okviru NZS, izvršuje svojo pravico do prejemanja storitev v smislu člena 49 ES; in c) organi NZS, ki zagotavljajo bolnišnično zdravljenje, pomenijo ponudnike storitev v smislu členov 48 [ES] in 50 ES? 3. Če se člen 49 ES uporablja za NZS, ali lahko le-ta ali minister kot objektivno utemeljitev za zavrnitev predhodne odobritve bolnišničnega zdravljenja v drugi državi članici šteje: a) dejstvo, da bi odobritev resno oslabila sistem NZS upravljanja zdravstvenih prednosti s čakalnimi listami; b) dejstvo, da bi taka odobritev omogočila pacientom z manj nujnimi zdravstvenimi potrebami prednosti v primerjavi s pacienti z bolj nujnimi zdravstvenimi potrebami; c) dejstvo, da bi odobritev povzročila preusmeritev sredstev za plačilo manj nujnih zdravljenj za sredstva pacientom, ki so pripravljeni potovati v tujino, kar bi negativno vplivalo na tiste, ki ne želijo ali ne morejo potovati v tujino, ali bi povečalo stroške organov NZS; d) dejstvo, da bi odobritev lahko pomenila, da mora Združeno kraljestvo v proračunu NZS zagotoviti dodatna sredstva oziroma omejiti obseg zdravljenja, ki je na voljo v okviru NZS; e) primerjalne stroške zdravljenja ter dodatne stroške le-tega v drugi državi članici? 4. Koliko je pri presoji, ali je zdravljenje na voljo ‚brez neupravičenega odlašanja‘, za potrebe člena 49 ES, treba oziroma dovoljeno upoštevati: a) čakalne dobe; b) klinično prednost, ki jo je zdravljenju dodelil pristojni organ NZS; c) upravljanje ponudbe bolnišničnega zdravljenja v skladu s prednostmi, katerih namen je zagotavljanje najboljšega učinka omejenih sredstev; d) dejstvo, da se zdravljenje v okviru NZS na kraju izvedbe zagotavlja brezplačno; e) individualno zdravstveno stanje pacienta, anamnezo in verjeten razvoj bolezni, zaradi katere pacient išče zdravljenje? 5) Glede pravilne razlage člena 22(1)(c) Uredbe [št.] 1408/71, še posebno izraza ‚v okviru časa, običajno potrebnega za pridobitev zadevnega zdravljenja‘: a) ali so merila, ki se uporabljajo, enaka tistim, ki so veljala pri opredelitvi vprašanja ‚neupravičenega odlašanja‘ za potrebe člena 49 ES? b) če ne, koliko je treba oziroma je dovoljeno upoštevati dejavnike, naštete v četrtem vprašanju? 6. Ali se v primerih, ko mora država članica na podlagi prava Skupnosti financirati bolnišnično zdravljenje v drugi državi članici oseb z običajnim bivališčem iz prve države članice, stroške takšnega zdravljenja obračuna v skladu s členom 22 Uredbe [št.] 1408/71 na podlagi zakonodaje države članice, kjer se zdravljenje zagotavlja, ali v skladu s členom 49 ES na podlagi zakonodaje države članice, kjer pacient dejansko biva? V vsakem primeru: a) V kolikšnem obsegu je treba plačati ali povrniti stroške bolnišničnega zdravljenja, še posebno kadar, kot je v primeru Združenega kraljestva, je zdravljenje pacientom na kraju zdravljenja zagotovljeno brezplačno in ne obstaja nacionalno dogovorjena tarifa povrnitve stroškov zdravljenja za paciente? b) Ali je obveznost omejena na dejanske stroške zagotavljanja istega ali enakovrednega zdravljenja v prvi državi članici? c) Ali to vključuje tudi stroške potovanja in nastanitve? 7) Ali je treba člen 49 ES in člen 22 Uredbe [št.] 1408/71 razlagati tako, da državam članicam nalagata obveznost financiranja bolnišničnega zdravljenja v drugih državah članicah, neupoštevaje pri tem proračunske omejitve, in če je tako, ali je ta zahteva v skladu z obveznostjo držav članic, da organizirajo in zagotavljajo zdravstvene storitve in zdravstvenega varstva, kot to določa člen 152(5) ES?“