SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(drugi senat)

z dne 8. septembra 2011

Zadeva F-89/10

François-Carlos Bovagnet

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Uradniki – Osebni prejemki – Družinski dodatki – Dodatek za šolanje – Stroški šolanja – Pojem“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero F.-C. Bovagnet predlaga razglasitev ničnosti odločbe Komisije, s katero mu je bila zavrnjena povrnitev dela stroškov šolanja, ki so mu nastali in so povezani s prispevanjem v naložbena in obratna sredstva zasebne šole, ki jo obiskujeta njegova otroka.

Odločitev: Odločba Komisije z dne 17. decembra 2009 se razglasi za nično v delu, v katerem je bila tožeči stranki zavrnjena povrnitev dela stroškov šolanja, ki so ji nastali in so povezani s prispevanjem v naložbena in obratna sredstva zasebne šole, ki jo obiskujeta njena otroka. Komisija mora tožeči stranki izplačati razliko med dodeljenim zneskom dodatka za šolanje in zneskom dodatka za šolanje, ki bi se izračunal tako, da bi se upoštevali stroški prispevanja v naložbena in obratna sredstva šole, ki jo obiskujeta njena otroka, s tem da se spoštuje zgornja meja, ki jo določa člen 3 Priloge VII h Kadrovskim predpisom za uradnike Evropske unije. Komisija nosi vse stroške.

Povzetek

1. Uradniki – Osebni prejemki – Družinski dodatki – Dodatek za šolanje – Stroški šolanja – Pojem

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga VII, člen 3(1))

2. Uradniki – Pravno sredstvo – Neomejena sodna pristojnost – Spori finančne narave v smislu člena 91(1) Kadrovskih predpisov – Pojem

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91(1))

1. Pojem „stroškov šolanja“ iz Kadrovskih predpisov je neodvisen pojem, katerega vsebina ne more biti odvisna od obstoječih poimenovanj ali klasifikacij na nacionalni ravni, ampak je odvisna od same narave in elementov stroškov, ki se povrnejo.

V skladu s Splošnimi določbami za izvajanje v zvezi z dodelitvijo dodatka za šolanje iz člena 3 Priloge VII h Kadrovskim predpisom, ki jih je sprejela Komisija, stroški šolanja pokrivajo stroške vpisa in obiskovanja izobraževalnih zavodov. Tako izraženi stroški šolanja pokrivajo stroške, ki učencu omogočajo dostop do izobraževalnega zavoda (stroški vpisa), in stroške, ki mu omogočajo obiskovanje pouka in koristno udeležbo pri programih tega zavoda (stroški obiskovanja). Ker se šolanje lahko izvaja le v prilagojeni infrastrukturi, ki zahteva stroške delovanja, so stroški, povezani s to infrastrukturo in tem delovanjem, stroški, ki učencu omogočajo najprej dostop do šole in nato njeno obiskovanje. Taki stroški, ki ustrezajo prispevanju v naložbena in obratna sredstva zasebnega izobraževalnega zavoda, so tako zaradi svojega cilja in namembnosti stroški šolanja, ki se povrnejo kot dodatek za šolanje, če skupni znesek tega dodatka ne presega mesečne zgornje meje iz člena 3(1) Priloge VII h Kadrovskim predpisom.

(Glej točke 22, 23 in 32.)

2. Predlog, naj institucija enemu od svojih uslužbencev izplača znesek, ki mu ga po njegovem mnenju dolguje na podlagi Kadrovskih predpisov, spada pod pojem „spori finančne narave“ v smislu člena 91(1), drugi stavek, Kadrovskih predpisov, ki se razlikuje od odškodninskih tožb, ki jih uslužbenci vložijo zoper svojo institucijo za pridobitev odškodnine. Na podlagi istega člena ima Sodišče za uslužbence v teh sporih neomejeno pristojnost, s katero mu je podeljena naloga, da celovito reši spor ter odloči o vseh pravicah in obveznostih uslužbenca, zadevni instituciji pa prepusti, da pod njegovim nadzorom izvrši tak del sodbe pod natančnimi pogoji, ki jih določi. Iz tega sledi, da ima Sodišče za uslužbence v sporih finančne narave pristojnost, ki mu omogoča, da toženi instituciji naloži plačilo določenih zneskov, po potrebi povečanih za zamudne obresti.

(Glej točko 35.)

Napotitev na:

Sodišče: 18. december 2007, Weißenfels proti Parlamentu, C-135/06 P, točke 65, 67 in 68;

Sodišče prve stopnje: 23. marec 2000, Rudolph proti Komisiji, T-197/98, točki 33 in 92 ter navedena sodna praksa;

Sodišče za uslužbence: 2. julij 2009, Giannini proti Komisiji, F-49/08, točke od 39 do 42; 13. april 2011, Scheefer proti Parlamentu, F-105/09, točka 68.