SL Uradni list Evropske unije C 80/7

Pritožba, ki jo je 3. decembra 2009 vložila Thomson Sales Europe zoper sodbo Sodišča prve stopnje (prvi senat), razglašeno 29. septembra 2009 v združenih zadevah T-225/07 in T-364/07, Thomson Sales Europe proti Komisiji

(Zadeva C-498/09 P)

2010/C 80/13

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnica: Thomson Sales Europe (zastopnika: F. Goguel in F. Foucault, odvetnika)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlogi pritožnice

— razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje z dne 29. septembra 2009,

— razglasitev ničnosti odločbe Evropske komisije REM št. 03/05 z dne 7. maja 2007,

— naložitev plačila stroškov Komisiji.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica v podporo svoji pritožbi v bistvu navaja tri pritožbene razloge.

Pritožnica s prvim pritožbenim razlogom zatrjuje, da je Sodišče prve stopnje kršilo pravila o pristojnosti, določena v členu 225 ES, ker je vsebinsko odločilo o predlogu za razglasitev ničnosti dopisa Komisije z dne 20. julija 2007, s katerim ugodnost nezmožnosti naknadne izterjave uvoznih dajatev za barvne televizijske sprejemnike, izdelane na Tajskem, ni bila potrjena, čeprav naj bi predhodno odločilo, da zgoraj navedeni predlog ni dopusten, ker zadevni dopis ni mogel povzročiti pravnih učinkov.

Pritožnica z drugim pritožbenim razlogom zatrjuje, da je Sodišče prve stopnje kršilo pravico do obrambe in storilo očitno napako pri pravni opredelitvi dejanskega stanja, ker je na eni strani zavrnilo predlog, naj se da strankam na voljo vse dokaze, in na drugi strani odločilo, da je družba Thomson ravnala očitno malomarno, ker bi kot izkušeni gospodarski subjekt morala od Komisije zahtevati podrobne informacije o nadaljnjem prijavljanju barvnih televizijskih sprejemnikov, izdelanih na Tajskem, kot s poreklom s Tajske, potem ko je začela kupovati cevi iz Koreje in Malezije.

Družba Thomson s tretjim pritožbenim razlogom, ki vsebuje dva dela, zatrjuje, da je Sodišče prve stopnje kršilo člen 239 carinskega zakonika (1) v zvezi z možnostjo popolnega ali delnega povračila plačanih uvoznih ali izvoznih dajatev oziroma odpusta zneska carinskega dolga. Pritožnica zatrjuje, da je Sodišče prve stopnje na eni strani napačno uporabilo pravo, ker je zavrnilo njeno tožbo, s tem, da je preizkusilo samo pogoj v zvezi z neobstojem goljufivega ravnanja ali malomarnosti, ne da bi predhodno preverilo pogoj v zvezi z obstojem posebnih okoliščin.

Na drugi strani naj bi Sodišče prve stopnje storilo napako pri pravni opredelitvi dejanskega stanja in torej napačno uporabilo pravo, ker je štelo, da pogoji za odpust iz člena 239 carinskega zakonika niso bili izpolnjeni. Pritožnica meni, da naj bi namreč izpolnjevala zahteve iz te določbe, ker naj bi bile okoliščine v obravnavani zadevi posebne okoliščine, saj naj bi Komisija spremenila prakso razlaganja upoštevnih določb, ne da bi gospodarske subjekte ustrezno obvestila.

Družba Thomson trdi, da ni dvomila o pravilnosti svojih dejavnosti, ker je bila prepričana, da se za vso njeno proizvodnjo uporablja enotna protidampinška dajatev, ki je bila v praksi določena s skupnim dogovorom s Komisijo. Tako torej naj ne bi bilo mogoče šteti, da je ravnala malomarno.

(1) Uredba Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 302, str. 1).