ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 178/5

Pritožba, ki jo je Kraljevina Španija vložila 16. aprila 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 31. januarja 2013 v zadevi Španija proti Komisiji, T-540/10

(Zadeva C-197/13 P)

2013/C 178/10

Jezik postopka: španščina

Stranki

Pritožnik: Kraljevina Španija (zastopnik: A. Rubio González, agent)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlog

— Ta pritožba naj se v vsakem primeru razglasi za utemeljeno in sodba Splošnega sodišča z dne 31. januarja 2013 v zadevi Španija proti Komisiji, T-540/10, naj se razveljavi.

— Sklep Komisije C(2010) 6154 z dne 13. septembra 2010 o zmanjšanju pomoči iz Kohezijskega sklada za faze projektov „Hitra proga Madrid-Zaragoza-Barcelona-francoska meja. Odsek Lleida-Martorell (ploščad). Pododsek IX-A“ (CCI št. 2001.ES.16.C.PT.005), „Hitra proga Madrid-Zaragoza-Barcelona-francoska meja. Odsek Lleida-Martorell (ploščad). Pododsek X-B (Avinyonet del Penedés-Sant Sadurní d’Anoia)“ (CCI št. 2001.ES.16.C.PT.008), „Hitra proga Madrid-Zaragoza-Barcelona-francoska meja. Odsek Lleida-Martorell (ploščad). Pododseka XI-A in XI-B (Sant Sadurní d’Anoia-Gelida)“ (CCI št. 2001.ES.16.C.PT.009) in „Hitra proga Madrid-Zaragoza-Barcelona-francoska meja. Odsek Lleida-Martorell (ploščad). Pododsek IX-C“ (CCI št. 2001.ES.16.C.PT.010), naj se razglasi za ničen;

— V vsakem primeru naj se plačilo stroškov naloži toženi stranki.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Napačna uporaba prava glede učinkov roka, določenega v členu H(2) Priloge II k Uredbi Sveta (ES) št. 1164/94 (1) z dne 16. maja 1994 o ustanovitvi Kohezijskega sklada . Po izteku navedenega roka Komisija ne more več izdati nobenega ukrepa za finančni popravek, zato mora plačilo izvesti, uporabljen popravek pa je nezakonit.

Napačna uporaba prava glede pojma oddaje naročil v smislu Direktive Sveta 93/38/EGS (2) z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov naročanja naročnikov v vodnem, energetskem, transportnem in telekomunikacijskem sektorju. Člen 20(2)(e) in (f) Direktive 93/38 se praviloma ne uporablja za kakršno koli spremembo oddanih javnih naročil v fazi njihovega izvajanja, ampak le za bistvene spremembe. Za bistveno spremembo, ki bi pomenila novo oddajo naročila, gre le, če so izpolnjeni pogoji iz sodbe Pressetext Nachrichtenagentur. (3)

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 14, zvezek 1, str. 9.

(2) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 2, str. 194.

(3) Sodba Sodišča z dne 19. junija 2008 v zadevi Pressetext Nachrichtenagentur (C-454/06, ZOdl., str. I-4401).
SL Uradni list Evropske unije C 171/15

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunalul Specializat Cluj (Romunija) 20. marca 2013 – Bogdan Matei, Ioana Ofelia Matei proti SC Volksbank România SA

(Zadeva C-143/13)

2013/C 171/29

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Tribunalul Specializat Cluj

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Bogdan Matei, Ioana Ofelia Matei

Tožena stranka: SC Volksbank România SA

Vprašanje za predhodno odločanje

Ob upoštevanju, da v skladu s členom 4(2) Direktive 93/13/EGS (1), ocena nedovoljenosti pogojev ne sme biti povezana niti z opredelitvijo predmeta pogodbe niti z ustreznostjo med ceno in plačilom za izmenjane storitve ali blago, če so pogoji jasno in razumljivo določeni;

in

ob upoštevanju, da se v skladu s členom 2[2](a) Direktive 2008/48/ES (2) opredelitev iz člena 3(g) Direktive 2008/48/ES o skupnih stroških kredita za potrošnika, ki vključujejo vse provizije, ki jih mora potrošnik plačati v zvezi s kreditno pogodbo, ne uporablja za opredelitev predmeta kreditne pogodbe, zavarovane s hipoteko,

se postavlja vprašanje, ali

je pojma „predmet“ in „cena“ iz člena 4(2) Direktive 93/13/EGS mogoče razlagati tako, da ta pojma – „predmet“ in/ali „cena“ kreditne pogodbe, zavarovane s hipoteko – poleg elementov, ki pomenijo protidajatev, ki jo je treba plačati kreditni instituciji, vključujeta tudi efektivno obrestno mero kreditne pogodbe, zavarovane s hipoteko, ki jo sestavljajo zlasti obrestna mera, fiksna ali spremenljiva, bančne provizije in drugi stroški, vključeni in opredeljeni v kreditni pogodbi?

(1) Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288).

(2) Direktiva 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS (UL L 133, str. 66).
—

ugotovi, da Poljska republika s tem, da glede samozaposlenih voznikov ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2002/15/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2002 o urejanju delovnega časa oseb, ki opravljajo spremljevalne dejavnosti v cestnem prometu, (1) oziroma o teh vsekakor ni obvestila Komisije, ni izpolnila obveznosti iz členov 2(1), od 3 do 7 in 11 te direktive;
SL Uradni list Evropske unije C 123/11

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 31. januarja 2013 – Posteshop SpA – Divisione Franchising Kipoint proti Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Presidenza del Consiglio dei Ministri

(Zadeva C-52/13)

2013/C 123/16

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Posteshop SpA - Divisione Franchising Kipoint

Toženi stranki: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Presidenza del Consiglio dei Ministri

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba Direktivo 2006/114/ES (1) razlagati tako, da se v zvezi z varstvom trgovcev nanaša na oglaševanje, ki je zavajajoče in hkrati temelji na nedovoljenem primerjanju, ali pa se nanaša na dve ločeni nepravilnosti, ki sta pomembni tudi samostojno, in sicer zavajajoče oglaševanje in nedovoljeno primerjalno oglaševanje?

(1) Direktiva 2006/114/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o zavajajočem in primerjalnem oglaševanju (UL L 376, str. 21).
SL Uradni list Evropske unije C 147/12

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Arbeidshof te Antwerpen (Belgija) 11. marca 2013 – Theodora Hendrika Bouman proti Rijksdienst voor Pensioenen

(Zadeva C-114/13)

2013/C 147/22

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Arbeidshof te Antwerpen

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Theodora Hendrika Bouman

Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Rijksdienst voor Pensioenen

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba del dajatve AOW, izplačane nizozemskemu državljanu, ki temelji na zavarovalni dobi, med katero se lahko nizozemski državljan zgolj na prošnjo odpove vključitvi v nizozemski sistem in tako v plačevanje prispevkov v ta sistem ter je to za določen čas tudi storil, šteti za dajatev, odobreno na podlagi prostovoljnega nadaljevanja zavarovanja v smislu člena 46a(3)(c) Uredbe št. 1408/71 (1), tako da ga ob uporabi pravila za preprečevanje kumuliranja iz člena 52(1), prvi pododstavek, belgijskega kraljevega odloka z dne 21. decembra 1967 o uvedbi splošne ureditve glede starostnih in družinskih pokojnin delavcem ni mogoče upoštevati?

(1) Uredba Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 35).
SL Uradni list Evropske unije C 141/16

Pritožba, ki jo je Reber Holding GmbH & Co. KG vložila 20. marca 2013 zoper sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 17. januarja 2013 v zadevi T-355/09, Reber Holding GmbH & Co. KG proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

(Zadeva C-141/13 P)

2013/C 141/30

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnica: Reber Holding GmbH & Co. KG (zastopnika: O. Spuhler, M. Geitz, odvetnika)

Drugi stranki v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli), Wedl & Hofmann GmbH

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga:

I. naj sodbo Splošnega sodišča z dne 17. januarja 2013 v zadevi T-355/09 in odločbo četrtega odbora za pritožbe nasprotne stranke v pritožbenem postopku z dne 9. julija 2009 v zadevi R 623/2008-4 razveljavi

II. podredno, naj sodbo, navedeno v prvem predlogu, razveljavi in zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču;

III. naj naloži plačilo stroškov postopka nasprotni stranki v pritožbenem postopku.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Splošno sodišče naj bi zahtevo po „resni in dejanski uporabi“ iz člena 42(2), prvi stavek, Uredbe o znamki Skupnosti v povezavi z odstavkom 3 istega člena razlagalo tako, da je odvisna od višine prometa in števila prodajnih mest. Taka razlaga naj bi bila napačna, ker naj v skladu z relevantno sodno prakso Sodišča doseganje konkretnega prometa sploh ne bi bilo potrebno za resno in dejansko uporabo.

Tudi če je Splošno sodišče ugotovilo, da v obravnavanem primeru ni podana taka uporaba znamke „Walzertraum“, navedene v utemeljitev ugovora, za čokoladne izdelke, ki bi ohranjala pravice v zvezi z znamko, Splošno sodišče ne bi smelo prekiniti svoje presoje.

Splošno sodišče bi moralo nadaljevati presojo ob upoštevanju načel iz sodbe Sodišča z dne 19. junija 2012 v zadevi C-307/10 (še neobjavljena) in obravnavati ročno izdelane pralineje. Tako bi moralo preveriti, ali predložena dokazila o uporabi zadostujejo za ugotovitev uporabe, ki ohranja pravice v zvezi z znamko „Walzertraum“, navedeno v utemeljitev ugovora, za ročno izdelane pralineje. Temu naj bi bilo treba nedvomno pritrditi. Vendar pa Splošno sodišče tega ni presodilo.

Poleg tega naj bi se z izpodbijano sodbo kršilo tudi splošno načelo enakega obravnavanja. Neenako obravnavanje naj bi bilo zlasti v tem, da se je Splošno sodišče tudi pri znamki, navedeni v utemeljitev ugovora, sklicevalo na čokoladne izdelke, čeprav se ta znamka uporablja za ročno izdelane pralineje. Z upoštevanjem čokoladnih izdelkov kot reference so za pritožnico nujno veljala ista merila za uporabo, ki ohranja pravice v zvezi z znamko, kot za veliko multinacionalno podjetje. To naj bi kršilo splošno načelo enakega obravnavanja.

Zato naj bi bilo treba pritožbi v celoti ugoditi.
2.

Ali pojem pogojev zaposlitve iz določbe 4 Direktive 1999/70/ES ob upoštevanju obrazložitev iz člena 3(1)(c) Direktive 2000/78/ES (2) in člena 14(1)(c) Direktive 2006/54/ES (3) zajema tudi posledice nezakonite prekinitve delovnega razmerja? Če je odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen, ali je v smislu določbe 4 razlika med posledicami, ki so v nacionalnem pravnem redu običajno določene za nezakonito prekinitev delovnega razmerja za nedoločen čas in za nezakonito prekinitev delovnega razmerja za določen čas, upravičena?
SL Uradni list Evropske unije C 123/11

Tožba, vložena 12. februarja 2013 – Evropska komisija proti Portugalski republiki

(Zadeva C-76/13)

2013/C 123/17

Jezik postopka: portugalščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: P. Guerra e Andrade, G. Braun in L. Nicolae, agenti)

Tožena stranka: Portugalska republika

Predlogi tožeče stranke

Komisija Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da Portugalska republika ni izvršila sodbe Sodišča z dne 7. oktobra 2010, izdane v zadevi C-154/09 (1), Evropska komisija proti Portugalski republiki;

— Portugalski republiki naloži, da Komisiji plača denarno kazen v višini 43 264,64 EUR za vsak dan zamude pri izvršitvi sodbe, od dneva razglasitve sodbe, ki bo izdana v tem postopku, do dneva celotne izvršitve ugotovitvene sodbe z dne 7. oktobra 2010;

— Portugalski republiki naloži, da Komisiji plača globo v obliki pavšalnega zneska v višini 5 277,3 EUR za vsak dan zamude, od razglasitve ugotovitvene sodbe z dne 7. oktobra 2010, do: — dneva izpolnitve ugotovitvene sodbe z dne 7. oktobra 2010, če Sodišče ugotovi, da je Portugalska republika ugotovitveno sodbo z dne 7. oktobra 2010 dejansko izvršila pred dnevom razglasitve sodbe, ki bo izdana v tem postopku; — dneva razglasitve sodbe, ki bo izdana v tem postopku, če ugotovitvena sodba ne bo dejansko izvršena pred dnevom razglasitve sodbe v tem postopku;

— Portugalski republiki naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Podjetja, ki so zadolžena za izvajanje univerzalne storitve v skladu s postopkom iz členov 3(2) in 8(2) Direktive o univerzalni storitvi (2), še niso bila določena. Po drugi strani portugalski zakon o elektronskih komunikacijah še naprej določa ohranitev vseh obveznosti, ki izhajajo iz temeljev koncesije za javne telekomunikacijske storitve, ki so bili odobreni z uredbo-zakonom št. 31/2003 in v skladu s katerimi je izvajanje univerzalne storitve dodeljeno PT Comunicações na podlagi koncesijske pogodbe, ki velja do leta 2025. Komisija za namen sodbe Sodišču na lestvici od 1 do 20 predlaga koeficient teže kršitve 7.

Zadevna kršitev ogroža uresničevanje bistvenih ciljev s področja konkurenčnega prava, povezanih z liberalizacijo trga telekomunikacij, kršena pa so tudi temeljna načela prava Unije, kot je načelo prepovedi diskriminacije. Poleg tega zadevna kršitev ogroža učinkovitost univerzalne storitve, enega od bistvenih ciljev prava o telekomunikacijah. Koncesija je bila družbi Portugal Telecom dodeljena brez postopka za oddajo naročila, javnega ali omejenega, kar pomeni brez zagotovitve, da se univerzalna storitev opravlja pod najboljšimi pogoji z vidika dejanskih stroškov in brez zagotovitve konkurenčnih pogojev z omejevanjem prepovedanih izkrivljanj na trgu.

(1) ZOdl., str. I-127.

(2) Direktiva 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 367)
1.

Ali je treba člen 2 Uredbe št. 2081/1992 (1) razlagati tako, da izključuje možnost, da bi združenje proizvajalcev uveljavljalo pravico do izključne uporabe označbe geografskega porekla, ki se uporablja na ozemlju države članice za označevanje določene vrste salame, na območju Skupnosti, ne da bi prej od te države članice pridobilo pravno zavezujoč ukrep, ki določa meje geografskega območja proizvodnje, ureditev proizvodnje in morebitne zahteve, ki jih morajo izpolnjevati proizvajalci, zato da lahko uveljavljajo pravico do uporabe te označbe?
SL Uradni list Evropske unije C 147/3

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale ordinario di Aosta (Italija) 30. januarja 2013 – Rocco Papalia proti Comune di Aosta

(Zadeva C-50/13)

2013/C 147/06

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale ordinario di Aosta

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Rocco Papalia

Tožena stranka: Comune di Aosta

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je Direktivo Sveta 1999/70/ES (1) (člen 1 in določbo 5 priloženega okvirnega sporazuma ter vse druge kakor koli sorodne in povezane predpise) treba razlagati tako, da se delavcu, ki je pri javnem organu zaposlen na podlagi pogodbe za določen čas, ne da bi bile izpolnjene zahteve, ki jih narekuje navedena zakonodaja Skupnosti, lahko prizna pravica do povrnitve škode, le če dokaže, da je dejansko nastala, in torej v obsegu, za katerega poda ustrezen, lahko tudi posreden, vendar natančen dokaz, da se je moral odpovedati drugim, boljšim možnostim za zaposlitev?

(1) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 368.
—

Ugotovi, da Republika Slovenija s tem, da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov za prenos Direktive 2009/73/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 2003/55/ES (2), oziroma ker v vsakem primeru o teh predpisih ni obvestila Komisije, ni izpolnila obveznosti iz člena 54(1) navedene direktive.
1.

Ali je člen 3(2) Direktive Sveta 92/12/EGS (1) z dne 25. februarja 1992 o posebnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov, še zlasti zahtevo, da gre za davek za „posebne namene“, a) treba razlagati tako, da zahteva, da cilja, ki mu sledi, ni mogoče doseči z drugim usklajenim davkom? b) treba razlagati tako, da kadar je neka dajatev uvedena sočasno s prenosom nekaterih pristojnosti na avtonomne skupnosti, ki se jim hkrati odstopijo prihodki od pobranega davka za delno kritje stroškov v zvezi s prenesenimi pristojnostmi, pri čemer je lahko stopnja dajatve zelo različna glede na ozemlje vsake avtonomne skupnosti, je namen zgolj proračunski? c) Če je odgovor na prejšnje vprašanje nikalen, ali je izraz „posebni namen“ treba razumeti tako, da gre za izključni namen, ali pa, nasprotno, dovoljuje uresničevanje več različnih namenov, med katerimi je tudi zgolj proračunski, in sicer pridobitev financiranja za nekatere pristojnosti? d) Če odgovor na prejšnje vprašanje dovoljuje uresničevanje več namenov, katero stopnjo pomembnosti mora za namene člena 3(2) Direktive 92/12 doseči neki cilj, zato da izpolnjuje pogoj, da gre za davek za „posebne namene“ v smislu sodne prakse Sodišča, in katera merila omogočajo razmejitev med glavnim in stranskimi cilji?
4.

Ali je treba v primeru, opisanem v točki (c), in če se v tem določenem primeru dovoli – abstraktno – uporaba člena 14(2), to določbo skupaj s splošnim načelom sorazmernosti kljub temu razlagati tako, da nasprotuje nacionalnemu predpisu, ki določa, da se delavka odslovi z izobraževanja zaradi porodniškega dopusta, namesto da bi se ji zagotovilo vzporedno izobraževanje, ki bi omogočilo, da se odpravijo napake nepopolnega izobraževanja in se tako pravice delavke matere in javni interes združijo, čeprav je taka rešitev povezana z organizacijskimi in finančnimi stroški?
3.

Ali so nacionalni predpisi, ki kot nujni pogoj za vstop državljanov tretjih držav določajo obstoj veljavnega vizuma v veljavni potni listini, v skladu z določbami Uredbe (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah) in Uredbe (ES) št. 810/2009 z dne 13. julija 2009 o vizumskem zakoniku Skupnosti (Vizumski zakonik)?
1.

razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 19. septembra 2012 v zadevi Zvezna republika Nemčija, Kraljevina Španija (intervenientka), Francoska republika (intervenientka) in Kraljevina Nizozemska (intervenientka) proti Evropski komisiji, T-265/08, zaradi razglasitve ničnosti Odločbe Komisije C(2008) 1690 final z dne 30. aprila 2008 o zmanjšanju finančne pomoči iz Evropskega sklada za regionalni razvoj (ESRR), dodeljene za operativni program v deželi Turingiji, ki je v regiji cilja 1 (Nemčija) (1994–1999), v skladu z Odločbo Komisije C (94) 1939/5 z dne 5. avgusta 1994, in razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2008) 1690 final z dne 30. aprila 2008 o zmanjšanju finančne pomoči iz Evropskega sklada za regionalni razvoj (ESRR), dodeljene za operativni program v deželi Turingiji, ki je v regiji cilja 1 (Nemčija) (1994–1999);
(a)

Ali je poslovnik nadzornega odbora, ki sta ga skupaj ustanovili državi članici – kot je programsko navodilo, ki ga je sprejel nadzorni odbor za estonsko-latvijski program 2007–2013 – ki določa, da odločb nadzornega odbora ni mogoče izpodbijati pred sodiščem (točka 6.6(4) programskega navodila: „The decisions of the Monitoring Committee are not appealable at any place of jurisdiction.“), združljiv s členom 63(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 (1) v povezavi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah?
SL Uradni list Evropske unije C 26/36

Tožba, vložena 20. novembra 2012 – Evropska komisija proti Zvezni republiki Nemčiji

(Zadeva C-527/12)

2013/C 26/68

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: T. Maxian Rusche, F. Erlbacher, agenta)

Tožena stranka: Zvezna republika Nemčija

Predloga tožeče stranke

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da je Zvezna republika Nemčija s tem, da ni sprejela vseh ukrepov, ki so potrebni za takojšnjo in dejansko izvršitev Sklepa Komisije z dne 14. decembra 2010 o državni pomoči C 38/05 (ex NN 52/04) Nemčije v korist skupine Biria (2011/471/EU) (1), s katerimi bi zagotovila vrnitev dodeljenih pomoči, ni izpolnila svojih obveznosti, ki izhajajo iz členov 288 PDEU, 108(2) PDEU, načela učinkovitosti, člena 14(3) Uredbe Sveta (ES) 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (2) in iz členov 1, 2 in 3 tega sklepa Komisije;

— toženi stranki naloži plačilo stroškov postopka.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Zvezna republika Nemčija naj s tem, da ni sprejela vseh ukrepov, ki so potrebni za takojšnjo in dejansko izvršitev Sklepa Komisije z dne 14. decembra 2010 o državni pomoči C 38/05 (ex NN 52/04) Nemčije v korist skupine Biria (2011/471/EU), s katerimi bi zagotovila vrnitev dodeljenih pomoči, ne bi izpolnila svojih obveznosti, ki izhajajo iz členov 288 PDEU, 108(2) PDEU, načela učinkovitosti, člena 14(3) Uredbe Sveta (ES) 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES in iz členov 1, 2 in 3 tega sklepa Komisije.

Komisija meni, da instrument, ki ga je za vračilo izbrala tožena stranka, to je civilnopravni zahtevek in s tem povezana pravda pred nemškimi civilnimi sodišči, ni primeren za to, da bi se zagotovila takojšnja in dejanska izvršitev sklepa Komisije. Podredno Komisija navaja, da tožena stranka do dneva vložitve tožbe začasnega pravnega naslova, ki ga ima na podlagi zamudne sodbe, ni uporabila za izvršitev Sklepa Komisije.

(1) UL L 195, str. 55.

(2) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 339.
1.1

Če: (i) je letna plača delavca sestavljena iz osnovne plače in provizij, izplačanih na podlagi pogodbene pravice do provizije; (ii) se provizija izplačuje glede na doseženo prodajo in pogodbe, ki jih je delodajalec sklenil na podlagi delavčevega dela; (iii) se provizija izplačuje za nazaj in je znesek provizij, prejetih v danem referenčnem obdobju, odvisen od vrednosti dosežene prodaje in sklenjenih pogodb ter časa take prodaje; (iv) delavec med letnim dopustom ne opravlja dela, na podlagi katerega bi bil upravičen do izplačila takih provizij, in zato v tem obdobju ne ustvari provizije; (v) je delavec med plačilnim obdobjem, ki vključuje letni dopust, upravičen do osnovne plače in nadaljnjega prejemanja izplačil provizij na podlagi provizij, ki jih je zaslužil pred tem, in (vi) bo njegov povprečni zaslužek od provizij med letom nižji, kot bi bil, če delavec ne bi vzel dopusta, ker med dopustom ne bo opravljal dela, na podlagi katerega bi bil upravičen do izplačila provizij, ali morajo v skladu s členom 7 Direktive 93/104/ES (1), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/88/ES (2), države članice sprejeti ukrepe za zagotovitev, da se pri izračunu plače delavca za čas letnega dopusta upoštevajo izplačila provizij, ki bi jih zaslužil v tem obdobju, če ne bi vzel dopusta, in njegova osnovna plača?
6.

Če so odgovori na prvo, drugo in tretje vprašanje pritrdilni, ali iz razlage evropskega primarnega in/ali sekundarnega prava izhaja, da Überleitungsgesetz (prehodni zakon), s katerim so obstoječi uradniki v razred novega sistema razporejeni le na podlagi zneska svoje osnovne plače, ki jo do dne prehoda dobivajo po stari (diskriminatorni) plačni zakonodaji, in po katerem se nadaljnje napredovanje v višje razrede tako ne glede na absolutno obdobje izkušenj uradnika določi le na podlagi obdobij izkušenj, pridobljenih po začetku veljave Überleitungsgesetz, pomeni ohranjanje obstoječe diskriminacije zaradi starosti, ki traja, dokler v posameznem primeru ni dosežen najvišji plačilni razred?
1.

Ali je treba določbe direktiv Evropske unije, kot so Direktiva 1999/44/ES (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. maja 1999 o nekaterih vidikih prodaje potrošniškega blaga in z njim povezanih garancij, Direktiva Sveta z dne 25. julija 1985 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi z odgovornostjo za proizvode z napako (85/374/EGS) (2) in druge direktive s področja varstva potrošnikov, razlagati tako, da so do varstva, kakršno se zagotavlja potrošnikom, upravičene tudi pravne osebe, če na podlagi pogodb, zajetih z navedenimi direktivami, ravnajo z nameni, ki ne spadajo v okvir njihove poslovne ali poklicne dejavnosti?