ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

Skupna zunanja in varnostna politika – Posebni omejevalni ukrepi proti nekaterim osebam in subjektom glede na razmere v Siriji – Sklep 2013/255/SZVP in Uredba št. 36/2012 – Domneva, da v Siriji delujoči vodilni poslovneži ter člani družin Assad in Makhlouf podpirajo sirski režim – Dopustnost – Pogoji (Sklep Sveta 213/255/SZVP, kakor je bil spremenjen s Sklepom (SZVP) 2015/1836, člena 27(2)(a) in (b) ter 28(2)(a) in (b)) (Glej točke od 82 do 84.)
4.

Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju – Razlog, ki se nanaša na izkrivljanje dejstev – Nujnost natančne navedbe izkrivljenih elementov in dokaza napak analize, zaradi katerih je prišlo do tega izkrivljanja (člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člen 168(1)(d)) (Glej točke od 69 do 71.)
OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLOČBAH 
Zbi rka odločb sodne pr akse 
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 1 0. septembra 2 0 2 0 – Hamas/Svet 
(Zadeva C-1 2 2 / 1 9 P) 1 
„Pritožba – Skupna zunanja in varnostna politika – Boj proti terorizmu – Omejevalni ukrepi proti  
nekaterim osebam in subjektom – Zamrznitev sredstev – Skupno stališče 2001 /931/SZVP –  
Člen 1(4) in (6) – Uredba (ES) št. 2580 /2001 – Člen 2(3) – Ohranitev organizacije na seznamu oseb,  
skupin in subjektov, vpletenih v teroristična dejanja – Pogoji – Pristojni organ, ki je enakovreden  
pravosodnemu organu – Obsodba – Nadaljnji obstoj tveganja vpletenosti v teroristične dejavnosti –  
Dejanska podlaga sklepov o zamrznitvi sredstev – Obveznost obrazložitve – Pravica do učinkovitega  
sodnega varstva“  
1. Skupna zunanja in varnostna politika – Posebni omejevalni ukrepi zoper nekatere osebe in 
organizacije v okviru boja proti terorizmu – Sklep o zamrznitvi sredstev – Ohranitev na podlagi 
nacionalne odločbe o zamrznitvi sredstev – Nacionalna odločba, ki sama ne omogočaveč 
sklepanja, da še vedno obstaja tveganje za vpletenost v teroristična dejanja – Obveznost Sveta, da 
upošteva novejša dejstva, iz katerih je razvidno, da še vedno obstaja navedeno tveganje 
(Skupno stališče Sveta 2001 /931, člen 1(6)) 
(Glej točki 37 in 38.) 
2. Skupna zunanja in varnostna politika – Posebni omejevalni ukrepi zoper nekatere osebe in 
organizacije v okviru boja proti terorizmu – Sklep o zamrznitvi sredstev – Sprejetje ali ohranitev 
na podlagi nacionalne odločbe o začetku preiskave ali pregona oziroma na podlagi obsodbe – 
Organ, pristojen za sprejetje navedene nacionalne odločbe – Pojem – Nesodni organ – Vključitev 
(Skupno stališče Sveta 2001 /931, člen 1(4)) 
(Glej točki 43 in 44.) 
3. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Sklep o zamrznitvi sredstev, sprejet v zvezi 
z nekaterimi osebami in subjekti, osumljenimi terorističnih dejanj – Minimalne zahteve 
(Člen 296, drugi odstavek, PDEU; skupno stališče Sveta 2001 /931, člen 1(4); sklepi Sveta 
2011 /430/SZVP, 2011 /872/SZVP, 2012 /333/SZVP, 2012 /765/SZVP, 2013 /395/SZVP, 
2014 /72/SZVP in 2014 /483/SZVP; uredbe Sveta št. 687/2011 , št. 1375 /2011 , št. 542/2012 , 
št. 1169 /2012 , št. 714/2013 , št. 125/2014 in št. 790/2014 ) 
(Glej točki 53 in 54.) 
1 UL C 131, 8.4.2019 . 
SL 
ECLI:EU:C:2020 :690 1 
OBVESTILA O NEOBJAVLJENIH ODLOČBAH 
Iz rek 
1. Pritožba se zavrne. 
2. Hamas nosi svoje stroške in stroške Sveta Evropske unije ter Evropske komisije. 
ECLI:EU:C:2020 :690 2
44

Potrebo po izločitvi informacij in dokazov, ki so bili pridobljeni v nasprotju z zahtevami prava Unije, je treba presojati zlasti glede na tveganje, ki ga dopustnost takih informacij in dokazov pomeni za spoštovanje načela kontradiktornosti in s tem za spoštovanje pravice do poštenega sojenja. Sodišče, ki meni, da se stranka ne more učinkovito izjaviti glede nekega dokaza, ki se nanaša na področje, glede katerega sodišče nima strokovnega znanja, in ki lahko odločilno vpliva na ugotavljanje dejanskega stanja, mora ugotoviti, da je podana kršitev pravice do poštenega sojenja, in izločiti ta dokaz, da bi se taka kršitev preprečila. Zato načelo učinkovitosti nacionalnemu kazenskemu sodišču nalaga, da v okviru kazenskega postopka, ki se vodi zoper osebe, osumljene kaznivih dejanj, ne upošteva informacij in dokazov, ki so bili pridobljeni s splošno in neselektivno hrambo podatkov o prometu in lokaciji, ki ni združljiva s pravom Unije, ali z dostopom pristojnega organa do teh podatkov, ki je v nasprotju s tem pravom, če se te osebe ne morejo učinkovito izjaviti glede teh informacij in teh dokazov, ki se nanašajo na področje, glede katerega sodišče nima strokovnega znanja, in lahko odločilno vplivajo na ugotavljanje dejanskega stanja (glej v tem smislu sodbo z dne 6. oktobra 2020, La Quadrature du Net in drugi, C‑511/18, C‑512/18 in C‑520/18, EU:C:2020:791, točki 226 in 227).
57

Ta razlaga omogoča tudi uravnoteženo uskladitev cilja sistema DVC, kot izhaja iz uvodnih izjav od 3 do 5 in 9 Uredbe št. 469/2009, in sicer omiliti nezadostnost varstva, podeljenega s patentom, da bi se povrnile naložbe v raziskave novih učinkovin ali kombinacij učinkovin, in tako zlasti spodbuditi te raziskave, na eni strani, ter namena zakonodajalca Unije, kot izhaja iz uvodne izjave 10 navedene uredbe, da se ta cilj doseže tako, da se v tako kompleksnem in občutljivem sektorju, kakršen je farmacevtski, upoštevajo vsi interesi, vključno z interesi javnega zdravja, na drugi strani (glej v tem smislu sodbo z dne 21. marca 2019, Abraxis Bioscience, C‑443/17, EU:C:2019:238, točka 36).
10

Proizvodi, za katere se je zahtevala registracija, spadajo v razred 30 v smislu Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in ustrezajo temu opisu: „Sladkorji, naravna sladila, sladki prelivi in polnila, čebelji proizvodi; kava, čaji in kakav ter nadomestki naštetega; led, sladoledi, zamrznjeni jogurti in sorbeti; soli, začimbe, arome, začimbni dodatki; pekovski izdelki, slaščice, čokolada in deserti; predelano zrnje, škrobi in proizvodi narejeni iz naštetega, sredstva za peko in kvasila; krekerji“.
35

Švedska vlada tako kot organizacija Igpour meni, da je zelo verjetno, da bo v prihodnosti prišlo do take ponovitve. Prvič, obstajalo naj bi namreč neposredno tveganje, da bi lahko Komisija sklepe o zavrnitvi prihodnjih prošenj za dostop do dokumentov, vloženih v okviru postopkov uradnega obvestila iz Direktive 2015/1535, utemeljila s sklicevanjem na izpodbijano pravilo o splošni domnevi. Drugič, Komisija naj bi to pravilo o splošni domnevi dejansko že uporabila po sprejetju izpodbijanih sklepov, da bi obrazložila zavrnitev dodatne prošnje organizacije Igpour, vložene v okviru postopka uradnega obvestila iz Direktive 2015/1535, ki se je nanašal na dostop do stališča Komisije in do podrobnega mnenja. Tretjič, dejstvo, da za organizacijo Igpour obstaja veliko tveganje, da se bo v prihodnosti ponovilo sklicevanje na navedeno pravilo o splošni domnevi, je tudi posledica tega, da je Igpour organizacija, ki zastopa interese proizvajalcev, distributerjev in upravljavcev igralnih avtomatov na Poljskem ter katere dejavnosti se nanašajo na vse vidike poslovanja njenih članov, in ne samo na tiste vidike, ki so neposredno povezani s posameznim sektorjem, ki ga zastopa, ali ki so predmet nacionalne zakonodaje o igrah na srečo. Nazadnje, to tveganje naj se torej ne bi nanašalo le na prošnje organizacije Igpour za dostop do dokumentov, ampak tudi na prošnje drugih oseb.
4

Člen 2 te direktive določa: „[…] 3. Letni računovodski izkazi prikazujejo resnično in pošteno sliko sredstev in obveznosti, finančnega stanja in dobička ali izgube družbe. 4. Kjer uporaba te direktive ne bi zadoščala za prikaz resnične in poštene slike v smislu odstavka 3, je treba predložiti dodatne podatke. 5. Kadar je v izjemnih primerih uporaba določbe te direktive nezdružljiva z obveznostmi določenimi v odstavku 3, je treba to določbo opustiti, da bi prikazali resnično in pošteno sliko v smislu odstavka 3. Vsako takšno opustitev je treba razkriti v pojasnilih k računovodskim izkazom skupaj z razlago vzrokov zanjo in z ugotovitvijo njenega vpliva na sredstva, obveznosti, finančno stanje in na dobiček ali izgubo. Države članice lahko opredelijo izjemne primere in določijo ustrezna izjemna pravila. […]“
106

Občina Gdynia in družba PLGK menita, da drugi pritožbeni razlog ni dopusten, ker se nanaša na presojo dejstev in ker Komisija ni predložila dokaza, kot izhaja iz trditev občine Gdynia in družbe PLGK glede utemeljenosti drugega pritožbenega razloga, da je Splošno sodišče s presojo teh dejstev izkrivilo sporni sklep. Komisija naj zlasti ne bi izpodbijala dejstva, da je v točkah od 84 do 87 izpodbijane sodbe, ki jih Komisija izpodbija v okviru drugega pritožbenega razloga, v delu, v katerem se nanašajo na sporni sklep in Sklep 2014/883, pojasnjenih več sklopov točk teh sklepov, in sicer točke 196, 197, od 198 do 202, 245 in 246 obrazložitve spornega sklepa ter točki 227 in 228 obrazložitve Sklepa 2014/883, ki se nanašajo na dejanske ugotovitve, in ne na vprašanja razlage prava.
Ali je treba določbo 5 okvirnega sporazuma – če nacionalno sodišče ugotovi zlorabo veriženja pogodb o zaposlitvi javnega uslužbenca, zaposlenega prehodno (empleado público estatutario temporal interino) pri [skupnosti Madrid], s katerim naj bi se pokrivale stalne in strukturne potrebe, ki izhajajo iz dela[, ki ga navadno opravljajo javni uslužbenci, zaposleni za nedoločen čas], in ker ni nobenega učinkovitega ukrepa v nacionalnem pravnem redu za sankcioniranje take zlorabe in za odpravo posledic kršitve predpisa Unije – razlagati tako, da nacionalnemu sodišču nalaga, da sprejme učinkovite in odvračilne ukrepe, ki zagotavljajo polni učinek okvirnega sporazuma in torej da sankcionira navedeno zlorabo ter odpravi posledice kršitve navedenega evropskega predpisa, tako da ne uporabi nacionalne določbe, ki to preprečuje?

Če bi bil odgovor pritrdilen in kot ugotavlja Sodišče v točki 41 sodbe z dne 14. septembra 2016, Martínez Andrés in Castrejana López (C‑184/15 in C‑197/15, EU:C:2016:680):

Ali bi bila kot ukrep za preprečevanje in sankcioniranje zlorabe veriženja delovnih razmerij za določen čas in za odpravo posledice kršitve prava Unije v skladu s cilji Direktive 1999/70 sprememba javnopravnega delovnega razmerja javnega uslužbenca, zaposlenega prehodno/občasno/zaradi nadomeščanja (relación estatutaria temporal interina/eventual/sustituto), v stalno javnopravno delovno razmerje bodisi kot javni uslužbenec za nedoločen čas bodisi za nedoločen čas, a ne za stalno, z enako stabilnostjo zaposlitve kot primerljivi javni uslužbenci, zaposleni za nedoločen čas?
86

Pritožnica s tretjim delom četrtega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je priznalo pristojnost Komisije za odločanje o ukrepu, ki je bil predmet pravnomočne odločbe nacionalnega sodišča, kršilo tudi načelo varstva legitimnih pričakovanj, ker je v obravnavanem primeru od sprejetja te nacionalne odločbe do takrat, ko je Komisija sprejela svoj sklep, preteklo več kot pet let. Tako obdobje naj bi bilo že upoštevano v sodni praksi Sodišča pri presoji položaja glede na to načelo. Splošno sodišče naj bi v točki 192 izpodbijane sodbe z opiranjem na sodbo z dne 13. junija 2013, HGA in drugi/Komisija (od C‑630/11 P do C‑633/11 P, EU:C:2013:387, točka 134), presodilo, da se je na legitimna pričakovanja mogoče sklicevati, le če je bila spoštovana obveznost priglasitve. Splošno sodišče pa naj ne bi upoštevalo dejstva, da v obravnavanem primeru ta priglasitev ni bila potrebna, saj naj zadevni ukrep v nasprotju s tem, kar naj bi presodilo, ne bi pomenil nove pomoči. Poleg tega naj bi bilo mogoče vzpostaviti povezavo med načelom pravnomočnosti in načelom pravne varnosti, ki naj bi pomenilo omejitev obveznosti zagotovitve vračila, kot naj bi izhajalo iz člena 14 Uredbe št. 659/1999. Poleg tega naj bi pritožnica v skladu s svojimi navedbami legitimna pričakovanja lahko oprla na okoliščino, da Consiglio di Stato (državni svet) ni menil, da je treba Sodišču glede zadevnega ukrepa predložiti vprašanje za predhodno odločanje. V teh okoliščinah meni, da se je lahko legitimno zanašala na zakonitost tega ukrepa, ker so bila izčrpana vsa pravna sredstva.
44

Iz tega sledi, da sodba Kolev ne nasprotuje temu, da bi pravice obdolženih oseb in njihovih odvetnikov do obveščenosti o obdolžitvi in do dostopa do gradiva zadeve zagotavljal državni tožilec, potem ko je bila zadeva vrnjena v predkazenski postopek, ali predložitveno sodišče, ko bo zadeva predložena v razsojanje.
Člen 3 navedene direktive, naslovljen „Obveznosti javnih storitev in varstvo odjemalcev“, določa:

„1. Države članice na podlagi svoje institucionalne organiziranosti in ob ustreznem upoštevanju načela subsidiarnosti zagotavljajo, da elektroenergetska podjetja brez poseganja v odstavek 2 delujejo skladno z načeli te direktive z namenom oblikovanja konkurenčnega, zanesljivega in z okoljskega vidika trajnega trga z električno energijo ter teh podjetij ne diskriminirajo glede pravic ali obveznosti.

2. Ob popolnem upoštevanju ustreznih določb Pogodbe, zlasti člena 86 Pogodbe, lahko države članice v splošnem gospodarskem interesu naložijo podjetjem, ki delujejo v elektroenergetskem sektorju, obveznosti javnih storitev, ki se lahko nanašajo na zanesljivost, vključno z zanesljivostjo oskrbe, na rednost, kakovost in ceno oskrbe in na varovanje okolja, ki vključuje učinkovito rabo energije, energije iz obnovljivih virov in varstvo podnebja. Take obveznosti so jasno določene, pregledne, nediskriminatorne in preverljive ter elektroenergetskim podjetjem v [Uniji] zagotavljajo enak dostop do nacionalnih potrošnikov. […]

3. Države članice zagotovijo, da vsi gospodinjski odjemalci in, kjer po mnenju držav članice to ustreza, mala podjetja […] uživajo univerzalne storitve, to je pravico do oskrbe na njihovem območju z električno energijo določene kakovosti po razumnih, lahko in jasno primerljivih ter preglednih in nediskriminatornih cenah. Da bi države članice zagotovile ponudbo univerzalnih storitev, lahko imenujejo dobavitelja zadnje instance. […]

[…]

10. Države članice izvajajo ukrepe za izpolnitev ciljev glede socialne in gospodarske kohezije, varstva okolja, ki vključujejo ukrepe za energetsko učinkovitost/uravnavanje povpraševanja in sredstva za boj proti spremembam podnebja, in zanesljivosti oskrbe, ko je to primerno. Takšni ukrepi lahko zlasti vključujejo zagotavljanje zadostnih gospodarskih spodbud z uporabo, kjer je to ustrezno, vseh obstoječih nacionalnih orodij in orodij [Unije] za vzdrževanje in izgradnjo potrebne omrežne infrastrukture, skupaj z zmogljivostmi za medsebojno povezovanje.

[…]“
44

V zvezi s tem sta INSS in španska vlada na obravnavi navedla, da je pri upravičenosti do predčasne starostne pokojnine uporaba pogoja, da mora biti dosežen najnižji znesek pokojnine, do katere bi bila zadevna stranka upravičena ob dopolnitvi zakonsko določene upokojitvene starosti, namenjena zmanjšanju uporabe možnosti predčasne upokojitve. Poleg tega bi s tem, da bi se izključila upravičenost do predčasne starostne pokojnine, če bi njen znesek, ki bi ga zadevna oseba lahko zahtevala, tej osebi dal pravico do dodatka k pokojnini, ta pogoj omogočal izogibanje dodatni obremenitvi španskega sistema socialne varnosti.
67

Sodišče je tudi že razsodilo, da je treba člen 6(1) Direktive 93/13, kadar nacionalno sodišče ugotovi ničnost nepoštenega pogoja v pogodbi, sklenjeni med prodajalcem ali ponudnikom in potrošnikom, razlagati tako, da nasprotuje nacionalnemu pravnemu pravilu, ki nacionalnemu sodišču dovoljuje, da to pogodbo prilagodi tako, da spremeni vsebino tega pogoja (sodbi z dne 30. aprila 2014, Kásler in Káslerné Rábai, C‑26/13, EU:C:2014:282, točka 77 in navedena sodna praksa, in z dne 26. marca 2019, Abanca Corporación Bancaria in Bankia, C‑70/17 in C‑179/17, EU:C:2019:250, točka 53). Sodišče je zlasti razsodilo, da te določbe ni mogoče razlagati tako, da lahko nacionalno sodišče, če v pogodbi, sklenjeni med prodajalcem ali ponudnikom in potrošnikom, ugotovi nepoštenost pogoja o pogodbeni kazni, zniža pogodbeno kazen, naloženo potrošniku, namesto da v celoti zavrne uporabo zadevnega pogoja za tega potrošnika (sodbi z dne 30. maja 2013, Asbeek Brusse in de Man Garabito, C‑488/11, EU:C:2013:341, točka 59, in z dne 21. januarja 2015, Unicaja Banco in Caixabank, C‑482/13, C‑484/13, C‑485/13 in C‑487/13, EU:C:2015:21, točka 29).
115

V zvezi s tem in v skladu z ustaljeno sodno prakso se, če področje na ravni Unije ni urejeno, v nacionalnem pravnem redu vsake države članice določijo pristojna sodišča in postopkovna pravila za pravna sredstva, ki zagotavljajo varstvo pravic, ki jih posameznikom daje pravo Unije, vendar so države članice odgovorne za to, da v vsakem primeru zagotovijo spoštovanje pravice do učinkovitega sodnega varstva navedenih pravic, kot je zagotovljena v členu 47 Listine (glej v tem smislu sodbe z dne 22. oktobra 1998, IN. CO. GE.’90 in drugi, od C‑10/97 do C‑22/97, EU:C:1998:498, točka 14 in navedena sodna praksa; z dne 15. aprila 2008, Impact, C‑268/06, EU:C:2008:223, točki 44 in 45, ter z dne 19. marca 2015, E.ON Földgáz Trade, C‑510/13, EU:C:2015:189, točki 49 in 50 ter navedena sodna praksa).
29

Predložitveno sodišče ugotavlja, da nacionalna ureditev, s katero so določeni zbiranje, vpis in hramba biometričnih podatkov državljanov tretjih držav v osrednji zbirki podatkov, pomeni „novo omejitev“ v smislu člena 7 Sklepa št. 2/76 in člena 13 Sklepa št. 1/80. Opozarja, da je v skladu s sodno prakso Sodišča taka omejitev prepovedana, razen če je utemeljena z nujnim razlogom v splošnem interesu, primerna za zagotavljanje uresničitve legitimnega cilja, ki mu sledi, in ne presega tega, kar je nujno za dosego tega cilja. V tem okviru, izhajajoč iz načela, da se z navedeno ureditvijo zasleduje legitimen cilj in da je primerna za dosego tega cilja, se predložitveno sodišče sprašuje, ali se z zbiranjem, vpisom in hrambo biometričnih podatkov državljanov tretjih držav v osrednji zbirki podatkov, kakor so določeni s to ureditvijo, ne presega tistega, kar je potrebno za dosego cilja preprečevanja goljufij v zvezi z identiteto in dokumenti ter boja proti njim. Predložitveno sodišče meni, da je treba, ker zbiranje in obdelava biometričnih podatkov pomenita obdelavo osebnih podatkov v smislu člena 2(b) Direktive 95/46 in ti podatki spadajo med posebne vrste podatkov v smislu člena 8(1) te direktive, odstopanja od varstva teh podatkov in njegove omejitve določiti v mejah tega, kar je nujno potrebno, v skladu s sodno prakso Sodišča, ki izhaja iz sodbe z dne 21. decembra 2016, Tele2 Sverige ter Watson in drugi (C‑203/15 in C‑698/15, EU:C:2016:970, točka 96).
26

V teh okoliščinah je Bundesfinanzhof (zvezno finančno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja, ki so v zadevah C‑573/18 in C‑574/18 enaka: „1. Ali je v okoliščinah, kot so te iz postopka v glavni stvari, v katerih organizacija proizvajalcev v smislu členov 11(1) in 15 Uredbe [št. 2200/96] dobavi blago proizvajalcem, ki so njeni člani, in za to od proizvajalcev prejme plačilo, ki je nižje od nakupne cene, (a) podana menjava z gotovinskim doplačilom, ker so se proizvajalci v zameno za dobavo v pogodbi, ki so jo sklenili z organizacijo proizvajalcev, zavezali, da ji bodo v roku za namensko uporabo dobavljali sadje in zelenjavo, tako da je davčna osnova dobave nakupna cena za investicijsko blago, ki jo je organizacija proizvajalcev plačala preddobaviteljem? (b) znesek, ki ga operativni sklad za dobavo dejansko plača organizaciji proizvajalcev, v celoti ‚subvencija, ki je neposredno povezana s ceno takšnih dobav‘ v smislu člena 11(A)(1)(a) Šeste direktive […], tako da je v davčno osnovo vključena tudi finančna pomoč v smislu člena 15 Uredbe št. 2200/96, ki so jo operativnemu skladu na podlagi operativnega programa odobrili pristojni organi? 2. Če je treba na podlagi odgovora na prvo vprašanje za davčno osnovo šteti samo plačila proizvajalcev, ne pa obveznosti dobave in finančne pomoči: ali člen 11(A)(1)(a) [Šeste direktive] v okoliščinah, opisanih v prvem vprašanju, nasprotuje nacionalnemu posebnemu ukrepu, kot je člen 10(5), točka 1, UStG, ki temelji na členu 27(1) [Šeste direktive], v skladu s katerim je davčna osnova dobav, opravljenih za proizvajalce, nakupna cena za investicijsko blago, ki jo je organizacija proizvajalcev plačala preddobaviteljem, ker so proizvajalci povezane osebe? 3. Če je odgovor na drugo vprašanje nikalen: ali to velja tudi, če imajo proizvajalci pravico do polnega odbitka, ker je investicijsko blago predmet popravka odbitkov (člen 20 [Šeste direktive])?“
Člen 41(1) Uredbe (EU) št. 165/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. februarja 2014 o tahografih v cestnem prometu, razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 3821/85 o tahografu (nadzorni napravi) v cestnem prometu in spremembi Uredbe (ES) št. 561/2006 Evropskega parlamenta in Sveta o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom je treba razlagati tako, da nasprotuje upravni praksi države članice, v skladu s katero se lahko malim in srednje velikim podjetjem za cestni prevoz, ki imajo sedež na ozemlju države članice – za razliko od tistih, ki nimajo sedeža na ozemlju te države članice – naloži milejša kazen, in sicer opozorilo namesto globe, kadar taka mala in srednje velika podjetja prvič in z isto stopnjo teže kršijo določbe Uredbe št. 165/2014.
3

Člen 1 Direktive 89/665, naslovljen „Področje uporabe in zagotovitev revizijskih postopkov“, določa: „1. Ta direktiva se uporablja za javna naročila iz Direktive 2004/18/ES Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132)], razen če so takšna naročila izključena v skladu s členi od 10 do 18 navedene direktive. Naročila v smislu te direktive zajemajo javna naročila, okvirne sporazume, koncesije za javne gradnje in dinamične nakupovalne sisteme. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da se v zvezi z javnimi naročili s področja uporabe Direktive 2004/18/ES zagotovi učinkovita in zlasti čim hitrejša revizija odločitev, ki so jih sprejeli naročniki, skladno s pogoji, določenimi v členih od 2 do 2f te direktive, na podlagi obrazložitve, da so take odločitve kršile zakonodajo Skupnosti na področju javnih naročil ali nacionalne predpise o izvajanju te zakonodaje. […] 3. Države članice zagotovijo, da so revizijski postopki v skladu z natančnimi pravili, ki jih lahko določi država članica, na voljo vsaj osebam, ki imajo ali so imele interes za dodelitev določenega javnega naročila in ki jim je z domnevno kršitvijo nastala škoda ali bi jim lahko nastala škoda. […]“.
38

Poleg tega je Sodišče v točki 33 sodbe z dne 24. junija 2004, Heidelberger Bauchemie (C‑49/02, EU:C:2004:384), razsodilo, da mora grafična predstavitev dveh ali več barv, ki so prikazane abstraktno in brez robov, vsebovati sistematično razporeditev, ki zadevne barve združuje vnaprej določeno in nespremenljivo, in v točki 34 te sodbe, da zgolj postavitev dveh ali več barv druge poleg druge brez oblike in brez robov ali omemba dveh ali več barv „v vseh predstavljivih oblikah“ nima lastnosti natančnosti in nespremenljivosti, ki se zahteva v členu 4 Uredbe št. 40/94 (postal člen 4 Uredbe št. 207/2009). Take predstavitve, kot je Sodišče pojasnilo v točki 35 te sodbe, bi omogočale številne različne kombinacije, ki potrošniku ne bi omogočale, da bi prepoznal in si zapomnil posebno kombinacijo, ki bi jo lahko uporabil, da bi z gotovostjo ponovil izkušnjo nakupa, niti pristojnim organom in gospodarskim subjektom ne bi omogočale poznavanja obsega varovanih pravic imetnika znamke.