ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva T‑320/10

(objava odlomkov)

Fürstlich Castell’sches Domänenamt Albrecht Fürst zu Castell-Castell

proti

Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)

„Znamka Skupnosti — Postopek za ugotavljanje ničnosti — Besedna znamka Skupnosti CASTEL — Absolutni razlog za zavrnitev — Opisnost — Člen 7(1)(c) Uredbe (ES) št. 2007/2009 — Dopustnost — Absolutni razlog za zavrnitev, ki ni bil uveljavljan pred odborom za pritožbe — Preveritev dejstev po uradni dolžnosti — Člen 76(1)(c) Uredbe (ES) št. 207/2009“

Povzetek – Sodba Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 13. septembra 2013

Znamka Skupnosti – Postopkovne določbe – Ugotavljanje dejanskega stanja po uradni dolžnosti – Postopek za ugotavljanje ničnosti v zvezi z absolutnimi razlogi za zavrnitev – Preizkus, omejen na uveljavljane razloge

(Uredba Sveta št. 207/2009, členi 7(1), 52, 55 in 76(1))

V skladu s členom 76(1) Uredbe št. 207/2009 o blagovni znamki Skupnosti morajo preizkuševalci Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) in v primeru pritožbe odbori za pritožbe pri preizkusu absolutnih razlogov za zavrnitev po uradni dolžnosti preveriti dejstva, da bi ugotovili, ali znamka, za katero se zahteva registracija, vsebuje katerega od razlogov za zavrnitev prijave iz člena 7 iste uredbe. Iz tega izhaja, da lahko pride do tega, da morajo pristojni organi Urada svoje odločbe utemeljiti na podlagi dejstev, ki jih prijavitelj ni navedel. Urad mora po uradni dolžnosti preizkusiti upoštevna dejstva, ki bi ga lahko privedla k uporabi absolutnega razloga za zavrnitev.

Vendar Uradu v postopku za ugotavljanje ničnosti ni mogoče naložiti, naj ponovno po uradni dolžnosti preveri upoštevna dejstva, ki bi ga lahko privedla do uporabe absolutnih razlogov za zavrnitev, ki jih je preveril že preizkuševalec. Iz določb členov 52 in 55 Uredbe št. 207/2009 je razvidno, da se znamka Skupnosti šteje za veljavno, dokler jo Urad na podlagi postopka za ugotavljanje ničnosti ne razglasi za nično. Velja torej domneva njene veljavnosti, ki je logična posledica nadzora, ki ga Urad izvaja v okviru preizkusa prijave za registracijo.

Ta domneva veljavnosti obveznost Urada iz člena 76(1) Uredbe št. 207/2009, da po uradni dolžnosti preveri upoštevna dejstva, ki bi ga lahko privedla k uporabi absolutnih razlogov za zavrnitev, omejuje na preizkus prijave znamke Skupnosti, ki ga opravijo preizkuševalci Urada in v primeru pritožbe odbori za pritožbe med postopkom registracije navedene znamke. Ker pa v okviru postopka za ugotavljanje ničnosti velja domneva veljavnosti registrirane znamke Skupnosti, mora oseba, ki je vložila zahtevo za ugotovitev ničnosti, pred Uradom navesti konkretne okoliščine, ki bi omajale njeno veljavnost.

(Glej točke od 26 do 28.)
Na področju konkurence je lahko kršitev člena 101(1) PDEU ne le posledica samostojnih sporazumov ali usklajenih ravnanj, ki jih je treba sankcionirati kot ločene kršitve, ampak tudi niza dejanj ali trajajočega ravnanja, tako da je njihove sestavne dele mogoče upravičeno šteti za sestavne dele enotne kršitve.

Za ugotovitev obstoja enotne kršitve mora Komisija dokazati, da so zadevni sporazumi ali usklajena ravnanja, čeprav se nanašajo na različne proizvode, storitve ali ozemlja, del celovitega načrta, ki so ga zadevna podjetja hote izvajala zaradi uresničitve enotnega protikonkurenčnega cilja. To, da se sporazumi ali usklajena ravnanja med seboj dopolnjujejo, je objektivni indic za obstoj celovitega načrta. Komisija mora v zvezi s tem preučiti vsako okoliščino, na podlagi katere je mogoče ugotoviti ali omajati obstoj navedenega celovitega načrta.

Komisija prava ne uporabi napačno, kadar ugotovi obstoj enotne kršitve na podlagi ugotovitve obstoja celovitega načrta zadevnih podjetij kot načrta, katerega edini cilj je proizvajalcem treh podskupin proizvodov, ki se med seboj dopolnjujejo, omogočiti, da se v okviru istega tristopenjskega sistema distribucije usklajujejo o dvigih cen, ki jih zaračunavajo prodajalcem na debelo, ki so njihove skupne stranke in imajo precejšnjo pogajalsko moč.

Te ugotovitve ne more izpodbiti domneven neobstoj istovetnosti podjetij, ki sodelujejo pri nezakonitih ravnanjih. Ta istovetnost namreč ni pogoj za obstoj kršitve kot take, ampak zgolj eden od indicev, ki jih mora Komisija upoštevati v okviru ugotavljanja obstoja skupnega načrta ali ločenih kršitev. Poleg tega okoliščina, da zadevna podjetja dobavljajo proizvode, ki pripadajo različnim trgom in ki niso medsebojno zamenljivi, ne more izključiti obstoja enotne kršitve. Ugotovitev obstoja take kršitve že po definiciji predpostavlja, da se protikonkurenčna ravnanja nanašajo na ločene proizvode in storitve ali ozemlja. Isto velja za dejstvo, da so datumi začetka zadevnih nezakonitih ravnanj za zadevne države članice in podskupine proizvodov različni, saj so se nezakonita ravnanja v zvezi z zadevnimi proizvodi velikokrat materialno, geografsko in časovno prekrivala.

(Glej točke od 21 do 23, 29, 32, 59, 67 in 79.)
Keywords



Keywords

Ničnostna tožba – Izpodbojni akti – Pojem – Akti, ki ustvarjajo zavezujoče pravne učinke – Odgovor Parlamenta na začetno prošnjo za dostop do dokumentov – Neobvestitev zainteresirane stranke s strani Parlamenta o pravici do vložitve potrdilne prošnje – Izjemna dopustnost tožbe (člen 263 PDEU; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, člena 7 in 8) (Glej točke od 42 do 46. )

2. Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Procesne zahteve (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, člena 7 in 8; Statut Sodišča, člen 21, prvi odstavek; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 44(1)(c)) (Glej točke od 49 do 52.)

3. Evropska unija – Institucije – Pravica javnosti do dostopa do dokumentov –Uredba (ES) št. 1049/2001 – Izjeme od pravice dostopa do dokumentov –Varstvo zasebnosti in integritete posameznika – Področje uporabe izjeme – Dokumenti, ki so bili dostopni javnosti, vendar niso več – Vključitev (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, člen 4(1)(b)) (Glej točke od 74 do 76.)

4. Evropska unija – Institucije – Pravica javnosti do dostopa do dokumentov –Uredba št. 1049/2001 – Izjeme od pravice dostopa do dokumentov – Varstvo zasebnosti in integritete posameznika – Obveznost institucije, da konkretno in posamično preuči dokumente – Obveznost obrazložitve – Obseg (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, člen 4(1)(b)) (Glej točke od 88 do 101.)
V skladu s členom 74(1) Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti in členom 76(1) Uredbe št. 207/2009 o znamki Skupnosti je v postopku v zvezi z relativnimi razlogi za zavrnitev registracije preizkus Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) omejen na zahtevani ukrep in na dejstva, dokaze in navedbe, ki so jih podale stranke.

Po eni strani standardni obrazec ne vsebuje oddelka za razlikovalni učinek prejšnjih znamk, ampak le oddelek za njihov morebitni ugled. Po drugi strani niti iz Uredbe št. 40/94 niti iz Uredbe št. 207/2009 ni razvidno, da mora biti zahteva za priznanje povečanega razlikovalnega učinka prejšnje znamke – da bi bila dopustna – oblikovana ob predložitvi zahteve za ugotovitev ničnosti.

(Glej točke 58, 61 in 62.)
Keywords



Keywords

Znamka Skupnosti – Znamka skupnosti kot predmet lastnine – Obravnavanje znamke Skupnosti kot nacionalne znamke – Prijava znamke Skupnosti kot predmet lastnine (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 16(1) in 24) (Glej točki 36 in 37.)

2. Znamka Skupnosti – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora –Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Resna in dejanska uporaba – Pojem –Merila presoje (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 42(2)) (Glej točki 54 in 55.)

3. Znamka Skupnosti –Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora –Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Resna in dejanska uporaba – Pojem –Določitev količinskega praga najmanjše uporabe – Izključitev (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 42(2)) (Glej točki 56 in 57.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Znamka Skupnosti

–

Odpoved, razveljavitev ali ničnost

–

Absolutni razlogi za ničnost

–

Registracija v nasprotju s členom 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009

–

Nepridobitev razlikovalnega učinka z uporabo (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 7(1)(b) in (3) ter 52(1)(a) in (2)) (Glej točke 22, 43, 46, 68, 70, 73, 75, 79, 81, 82 in od 99 do 101.)

Subject of the case

Predmet

Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 24. februarja 2010 (zadeva R 1590/2008‑1) v zvezi s postopkom za razglasitev ničnosti med družbama Friis Group International Aps in Louis Vuitton Malletier.

Izrek

Izrek

1. Odločba prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 24. februarja 2010 (zadeva R 1590/2008‑1) se razveljavi v delu, v katerem je bila za nično razglašena znamka Skupnosti št. 3 693 116 za „nakit, vključno s prstani, obeske za ključe, zaponke in uhane, gumbe in manšete, zapestnice, obeske na verižici ure ali zapestnici, broške, ogrlice, kravatne igle, okraske, medaljone; ure ter instrumente in naprave za merjenje časa, vključno z ročnimi urami, ohišja za ročne ure, budilke; klešče za trenje orehov iz plemenitih kovin, iz njihovih zlitin ali z njimi prevlečene, svečnike iz plemenitih kovin, iz njihovih zlitin ali z njimi prevlečene“ iz razreda 14 ter proizvode „usnje in imitacije usnja“ in „dežniki“ iz razreda 18.

2. V preostalem delu se tožba zavrne.

3. Družbi Louis Vuitton Malletier in Friis Group International ApS ter UUNT nosijo vsak svoje stroške, priglašene v postopku pred Splošnim sodiščem.
—

tri registracije besednega znaka F1, in sicer prvič, mednarodna registracija št. 732134 z dne 20. decembra 1999 za izdelke in storitve iz razredov 16, 38 in 41, ki učinkuje na Danskem, v Nemčiji, v Španiji, v Franciji, v Italiji in na Madžarskem ter pokriva med drugim izdelke in storitve, na katere se nanaša prijavljena znamka, drugič, nemška registracija št. 30007412 z dne 10. maja 2000 za „organizacijo športnih prireditev“ iz razreda 41, in tretjič, registracija Združenega kraljestva št. 2277746D z dne 13. avgusta 2001 za „papir, karte, karton, tiskarske, slikarske in risarske sete, kataloge“ iz razreda 16 in za „telekomunikacijske storitve; elektronsko prenašanje podatkov, slik in zvoka prek informacijskih terminalov in mrež“ iz razreda 38;
54

Splošno sodišče mora to preverjanje za namen pripisa odgovornosti za kršitev, ki jo je storila matična družba, torej družba ITR, njeni hčerinski družbi ITR Rubber, opraviti ob upoštevanju sodne prakse, ki jo je Sodišče navedlo v točki 58 sodbe, izdane v pritožbenem postopku. V skladu s to sodno prakso pa v posebnem primeru, v katerem ima matična družba v lasti ves ali skoraj ves kapital hčerinske družbe, ki je kršila pravila Evropske unije o konkurenci, obstaja izpodbojna domneva, da ta matična družba dejansko odločilno vpliva na hčerinsko družbo. V takem položaju za potrditev navedene domneve zadostuje, da Komisija dokaže, da je ves ali skoraj ves kapital hčerinske družbe v lasti njene matične družbe. Domneva pa je izpodbojna in subjekti, ki jo želijo ovreči, lahko predložijo vse elemente, ki so povezani z gospodarskimi, organizacijskimi in pravnimi povezavami, ki hčerinsko družbo povezujejo z matično družbo in za katere menijo, da se z njimi lahko dokaže, da hčerinska in matična družba ne sestavljata enotnega gospodarskega subjekta, ampak da hčerinska družba na trgu ravna samostojno (glej sodbe z dne 10. septembra 2009, Akzo Nobel in drugi/Komisija, C‑97/08 P, EU:C:2009:536, točka 60 in navedena sodna praksa, in z dne 8. maja 2013, Eni/Komisija, C‑508/11 P, EU:C:2013:289, točka 47 in navedena sodna praksa, ter z dne 18. julija 2013, Schindler Holding in drugi/Komisija, C‑501/11 P, EU:C:2013:522, točke od 105 do 111).
50

V teh okoliščinah ni mogoče potrditi stališča institucij, da jima člen 2(7) osnovne uredbe omogoča, da brez kršitve protidampinškega sporazuma ne uporabita pravil za izračunavanje normalne vrednosti, skladnih s členoma 2.1 in 2.2 protidampinškega sporazuma, čeprav se ne uporablja druga dopolnilna določba k odstavku 1 člena VI GATT in instrumenti pristopa države izvoznice ne določajo take možnosti. Iz zgornje preučitve je tudi razvidno, da trditev institucij, da niti protidampinški sporazum niti GATT ne ustvarjata nikakršne posebne zaveze, da bi se Armenija obravnavala kot tržno gospodarstvo, ni upoštevna, ker obveznost, ki izhaja iz teh sporazumov, vključuje to, da se za druge članice STO, kot je Republika Armenija, uporabljajo pravila, skladna s členoma 2.1 in 2.2 protidampinškega sporazuma, razen v primerih, navedenih v točkah 48 in 49 zgoraj. V zvezi s tem je treba poudariti, da navedena člena obsegata skupek jasnih, natančnih in podrobnih pravil, ki določajo postopek za izračun normalne vrednosti podobnega izdelka (glej točko 36 zgoraj), ne da bi na ta pravila vezala pogoje, na podlagi katerih bi imele članice STO prosto presojo glede njihove uporabe. Poleg tega je možnost odstopanja od teh pravil na podlagi druge dopolnilne določbe k odstavku 1 člena VI GATT, na katero napotuje člen 2.7 protidampinškega sporazuma, natančno omejena. Na področje uporabe te določbe spadajo zlasti „države s popolnoma ali skoraj popolnoma monopolno trgovino, v katerih vse cene določa država“. To pravno pravilo je torej jasno glede obsega položajev, ki jih ureja, tako da lahko Komisija in Svet presodita, ali članica STO ustreza opisu, ki se nanjo nanaša, sodišče Unije pa lahko to ugotovitev preveri in po potrebi ukrepa v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 36 zgoraj.
35

Na drugem mestu tožeča stranka Komisiji očita, da ni obrazložila izpodbijane odločbe, kar zadeva razmejitev trgov proizvodov, na katere se nanaša kartel. Tožeča stranka v zvezi s tem trdi, da je Komisija v točki 3 in naslednjih obrazložitve izpodbijane odločbe navedla razlike med uporabo magnezija v prahu in magnezijevega granulata ter v točki 40 in naslednjih obrazložitve razlike med tema proizvodoma glede povpraševanja. Poleg tega naj bi se v preglednici tržnih deležev iz točke 46 obrazložitve izpodbijane odločbe razlikovalo med kalcijevim karbidom v prahu in granulatom kalcijevega karbida. Medtem ko iz teh navedb izhajala, da zadnjenavedena proizvoda spadata na dva različna trga, pa navedbe v točkah 182 in 183 obrazložitve izpodbijane odločbe v zvezi s podobnostmi teh dveh proizvodov in gibanjem njunih cen in stroškovnih struktur vodijo do sklepa, da je Komisija zanju štela, da spadata na isti trg. Prav tako, kar zadeva razmerje med kalcijevim karbidom v prahu in magnezijevim granulatom, naj bi navedbe iz točke 184 obrazložitve izpodbijane odločbe, čeprav dvoumne, nakazovale na to, da je Komisija štela, da ta dva proizvoda spadata na en sam trg. V tem kontekstu naj bi trditev iz točke 177 obrazložitve izpodbijane odločbe, v skladu s katero so se „dogajanja, ki so predmet te odločbe, odvijala na tem, kar bi se lahko štelo za dva različna trga, in so se nanašala na tri proizvode“, bila popolnoma in enostavno nerazumljiva. Nazadnje tožeča stranka ugotavlja, da navedbe Komisije v izpodbijani odločbi v zvezi s trgi, ki jih zadeva kartel, niso prepričljive, da so protislovne in da niso razumljive, zaradi česar je izpodbijana odločba pomanjkljivo obrazložena in ni zakonita.
Sodba Splošnega sodišča (peti senat) z dne 26. septembra 2012 –

IG Communications proti UUNT – ­Citigroup in Citibank (CITIGATE)

(Zadeva T-301/09)

„Znamka Skupnosti – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Skupnosti CITIGATE – Nacionalne in skupnostne besedne in figurativne prejšnje znamke, ki vsebujejo element ,citi‘ – Relativni razlogi za zavrnitev – Verjetnost zmede – Družina znamk – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 – Izkoriščanje razlikovalnega učinka ali ugleda brez upravičenega razloga – Člen 8(5) Uredbe št. 207/2009“

1. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Verjetnost povezovanja – Prejšnje znamke z značilnostmi, ki omogočajo, da se jih šteje, kot da so del iste „serije“ ali „družine“ – Pogoji (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke od 20 do 23 in 86.)

2. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Besedna znamka CITIGATE – Besedne in figurativne znamke, ki vsebujejo element „citi“ (Uredba Sveta št. 207/2009,člen 8(1)(b)) (Glej točke 43, 60, 79 in od 87 do 90.)

3. Znamka Skupnosti – Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika enake ali podobne prejšnje znamke z ugledom – Varstvo prejšnje ugledne znamke, razširjeno na proizvode ali storitve, ki niso podobni – Izkoriščanje razlikovalnega učinka ali ugleda brez upravičenega razloga – Besedna znamka CITIGATE – Besedne in figurativne znamke, ki vsebujejo element „citi“ (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(5)) (Glej točke 103, 104, od 119 do 122, 125 in 126.)

Predmet

Tožba zoper odločbo prvega odbora za pritožbe UUNT z dne 30. aprila 2009 (zadeva R 821/2005-1) glede postopka z ugovorom med družbama Citigroup, Inc., in Citibank, NA, na eni strani ter družbo IG Communications Ltd. na drugi strani.

Izrek

1. Tožba se zavrne.
Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 17. oktobra 2012 –

Španija proti Komisiji

(Zadeva T-491/09)

„EKUJS – Jamstveni oddelek – Odhodki, izključeni iz financiranja – Premije za ovčje in kozje meso – Kontrole na kraju samem“

1. Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Financiranje po EKUJS – Odobritev pomoči in premij – Obveznost držav članic, da vzpostavijo učinkovit sistem administrativnih kontrol in kontrol na kraju samem – Nezanesljive kontrole – Zavrnitev kritja s strani sklada (Uredba Sveta št. 3508/92; Uredba Komisije št. 2419/2001) (Glej točke 19, 20 in od 72 do 75.)

2. Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Financiranje po EKUJS – Potrditev obračuna – Zavrnitev kritja odhodkov, ki so posledica nepravilnosti pri uporabi predpisov Skupnosti – Izpodbijanje s strani zadevne države članice – Dokazno breme – Razdelitev med Komisijo in državo članico (uredbi Sveta št. 1258/1999 in št. 1290/2005) (Glej točke od 21 do 25 in 89.)

3. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Odločba o potrditvi obračuna iz naslova odhodkov, ki so financirani iz EKUJS – Obveznost, ki je izpolnjena zgolj zaradi tesnega sodelovanja države članice naslovnice v postopku sprejemanja odločbe (člen 296 PDEU) (Glej točko 26.)

4. Akti institucij – Uredbe – Uredba, ki predpisuje posebne nadzorne ukrepe –Neobstoj proste presoje držav članic – Neizvršitev – Upravičenost – Boljša učinkovitost kontrolnega sistema – Nedopustnost (Glej točki 37 in 51.)

5. Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Financiranje po EKUJS – Odobritev pomoči in premij – Obveznost držav članic, da vzpostavijo učinkovit sistem administrativnih kontrol in kontrol na kraju samem – Posredna obveznost – Obseg (Uredba Komisije št. 2419/2001, člen 25(2)(c)); Direktiva Sveta 92/102, člen 4(1)(b)) (Glej točko 80.)

Predmet

Predlog za razglasitev delne ničnosti Odločbe Komisije 2009/721/ES z dne 24. septembra 2009 o izključitvi nekaterih odhodkov držav članic iz naslova Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS), Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) iz financiranja Skupnosti (UL L 257, str. 28).

Izrek

1. Tožba se zavrne.
239

Na tretjem mestu, glede argumenta tožeče stranke, da listine iz spisa, ki se niso upoštevale ali so se napačno razlagale, dokazujejo neobstoj usklajenega ravnanja, ta navaja, da te listine dokazujejo avtonomnost strategije zadevnih podjetij v Nemčiji in Franciji, obstoj neposredne konkurence med njimi na domačem trgu vsakega od njih in voljo tožeče stranke, da čim prej dokonča preoblikovanje sporazuma MEGAL in postane polnopravna dobaviteljica v Nemčiji. To argumentacijo je treba ovreči. Komisija je namreč obstoj usklajenega ravnanja razdelitve trgov, ki izhaja iz sestankov in izmenjav med zadevnimi podjetji med letoma 1999 in 2005, ob upoštevanju navedb v zvezi s francoskim trgom v obdobju po avgustu 2004, ki se bodo preučile v okviru četrtega tožbenega razloga, pravno zadostno dokazala, predvsem z dokumenti, ki se nanašajo na sestanke in izmenjave z dne 4. februarja 1999, 24. junija 1999, 23. maja 2002, 27. februarja 2003, 19. februarja 2004 in 16. marca 2004. Dalje, razen internega zapisnika tožeče stranke z dne 19. januarja 2004 in poslovnega načrta za Nemčijo družbe GDF Deutschland z dne 30. aprila 2004 se tožeča stranka v utemeljitev svojega argumenta sklicuje le na elemente, ki jih je navedla v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, in v tožbi ne podaja nobene argumentacije posebej v zvezi s temi dokumenti. Prav tako razen obeh zadnjenavedenih dokumentov sklicevanja na dokumente, ki so priloženi tožbi, iz razlogov, navedenih zgoraj v točki 175, ni mogoče sprejeti. Poleg tega glede internega zapisnika tožeče stranke z dne 19. januarja 2004 zadostuje ugotoviti, da se nanaša le na deset pogodb o dobavi, ki se poleg tega nanašajo na stranke, ki so izključno na severozahodu Nemčije (in torej zunaj oskrbovalnega območja plinovoda MEGAL), in da je v njem navedeno, da je bilo približevanje drugih strank območju oteženo zaradi visokih stroškov dostopa tretjih do omrežja ali zaradi dejanske nemožnosti oskrbovanja iz plinovoda MEGAL. Ta dokument torej – daleč od tega, da bi dokazoval obstoj neposredne konkurence med zadevnimi podjetji, kot navaja tožeča stranka – potrjuje neobstoj konkurence med njimi na področju oskrbovanja iz plinovoda MEGAL in nemožnost tožeče stranke, da bi se oskrbovala iz tega plinovoda. Razlog za to nemožnost ni naveden, vendar je o njem mogoče sklepati iz zadevnega zapisnika, da ni povezan s težavami z dostopom tretjih do omrežja, ki so prav tako omenjene. Nazadnje, iz poslovnega načrta družbe GDF Deutschland za Nemčijo z dne 30. aprila 2004 je razvidno, da se je sklepanje novih pogodb od druge polovice leta 2003 zelo pospešilo in da je to posledica več kot dveletne prisotnosti na območju [zaupno]. Iz njega je razvidno tudi, da tožečo stranko vsakršna njena prisotnost na nemškem trgu postavlja v konfrontacijo z velikimi operaterji. Iz tega dokumenta pa ni razvidno, ali se zadevne pogodbe nanašajo na oskrbovalno območje plinovoda MEGAL. Nasprotno, potrjuje, da je tožeča stranka svoje ponudbe osredotočila na severozahod Nemčije [zaupno]. Ti dokumenti torej ne morejo omajati argumentacije Komisije.
Sodba Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 30. novembra 2011 – Sniace proti Komisiji

(Zadeva T-238/09)

„Državne pomoči – Sporazumi o reprogramiranju dolgov – Odločba o ugotovitvi nezdružljivosti pomoči s skupnim trgom – Obveznost obrazložitve“

1. Postopek – Navajanje novih razlogov med postopkom – Pogoji – Nov tožbeni razlog – Pojem (Poslovnik Splošnega sodišča, člen 48(2)) (Glej točke od 31 do 35 in 87.)

2. Pomoči, ki jih dodelijo države – Odločba Komisije o ugotovitvi nezdružljivosti pomoči s skupnim trgom – Obveznost obrazložitve – Obseg – Presoja merila ravnanja zasebnega upnika (člena 87(1) ES in 253 ES) (Glej točke 37, 38, 54 in 67.)

3. Pomoči, ki jih dodelijo države – Odločba Komisije o ugotovitvi nezdružljivosti pomoči s skupnim trgom – Obveznost obrazložitve – Obseg – Opis škodovanja konkurenci in vpliva na trgovino med državami članicami (člena 87(1) ES in 253 ES) (Glej točke 76, 77 in 81.)

Predmet

Zahteva za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2009/612/ES z dne 10. marca 2009, ki se nanaša na ukrep C 5/2000 (prej NN 118/1997), ki ga je Španija izvedla v korist družbe Sniace, SA, Torrelavega, Kantabrija, in s katero je bila spremenjena Odločba 1999/395/ES (UL L 210, str. 4).

Izrek

1. Tožba se zavrne.