Zadeva C-185/07

Allianz SpA, nekdanja Riunione Adriatica di Sicurtà SpA

in

Generali Assicurazioni Generali SpA

proti

West Tankers Inc.

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo House of Lords)

„Priznavanje in izvrševanje tujih arbitražnih odločb — Uredba (ES) št. 44/2001 — Področje uporabe — Pristojnost sodišča države članice, da izda odredbo, s katero osebi prepove, da začne ali nadaljuje postopek pri sodišču v drugi državi članici, ker se s takim postopkom krši arbitražni sporazum — Newyorška konvencija“

Sklepni predlogi generalne pravobranilke J. Kokott, predstavljeni 4. septembra 2008 I ‐ 666

Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 10. februarja 2009 I ‐ 686

Povzetek sodbe

Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnosti in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba (ES) št. 44/2001 – Področje uporabe

(Uredba Sveta 44/2001, člena 1(2)(d) in 5, točka 3)

Z Uredbo Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah ni združljivo, da sodišče države članice izda odredbo, s katero osebi prepove, da začne ali nadaljuje postopek pred sodiščem v drugi državi članici, ker se s takim postopkom krši arbitražni sporazum.

Če se namreč zaradi predmeta spora, torej narave pravic, ki se varujejo s postopkom, kot je postopek za plačilo odškodnine, za ta postopek uporablja Uredba št. 44/2001, se ta uredba uporabi tudi za vprašanje, ki se zastavi pred tem, in sicer v zvezi z uporabo arbitražnega sporazuma, vključno z njegovo veljavnostjo.

Iz tega je razvidno, da se glede ugovora nepristojnosti zaradi obstoja arbitražnega sporazuma, vključno z vprašanjem njegove veljavnosti, uporablja Uredba št. 44/2001 in da je to sodišče izključno pristojno, da na podlagi členov 1(2)(d) in 5, točka 3, te uredbe odloča o tem ugovoru in svoji pristojnosti.

Tako dejstvo, da se z uporabo „anti-suit injunction“ sodišču države članice, ki je običajno pristojno za rešitev spora na podlagi člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001, onemogoči, da bi se v skladu s členom 1(2)(d) te uredbe izreklo, ali se ta uporabi v sporu, o katerem odloča, nujno pomeni, da mu je odvzeta pravica odločati o lastni pristojnosti na podlagi Uredbe št. 44/2001.

Iz tega je razvidno najprej, da se z „anti-suit injunction“ ne spoštuje splošno načelo, po katerem vsako sodišče na podlagi pravil, ki veljajo zanj, samo odloči, ali je pristojno za reševanje spora, ki mu je predložen. V zvezi s tem je treba opozoriti, da Uredba št. 44/2001, razen v izjemnih omejenih primerih, ne dovoljuje, da bi sodišče ene države članice nadzorovalo pristojnost sodišča druge.

Dalje, taka „anti-suit injunction“ z oviranjem sodišča druge države članice pri izvajanju pristojnosti, ki jih ima na podlagi Uredbe št. 44/2001, in sicer da na podlagi pravil, ki opredeljujejo stvarno področje uporabe te uredbe, kot je njen člen 1(2)(d), odloči, ali se navedena uredba uporabi, ruši zaupanje med državami članicami glede njihovih pravnih sistemov in pravosodnih organov, na katerem temelji sistem pristojnosti iz Uredbe št. 44/200.

Nazadnje, če bi se na podlagi „anti-suit injunction“ nacionalnemu sodišču preprečilo odločanje o vprašanju, ki se zastavi pred tem, in sicer v zvezi z veljavnostjo ali uporabo arbitražnega sporazuma, bi se stranka lahko izognila postopku zgolj tako, da bi se sklicevala na ta sporazum, tožeči stranki, ki bi menila, da je sporazum nehal veljati, da nima učinka ali da ni primeren za uporabo, pa bi bil preprečen dostop do sodišča, ki mu je predložila spor na podlagi člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001, in bi ji bila torej odvzeta ena od oblik sodnega varstva, do katerega ima pravico.

Ta sklep podkrepljuje člen II(3) Konvencije o priznavanju in izvrševanju tujih arbitražnih odločb, podpisan 10. junija 1958 v New Yorku, ki določa, da sodišče države pogodbenice, ki dobi v odločanje spor v zvezi s kakšnim vprašanjem, o katerem so stranke sklenile pogodbo po tem členu, napoti stranke na zahtevo ene od njih na arbitražo, razen če ugotovi, da je pogodba nehala veljati, da nima učinka ali da ni primerna za uporabo.

(Glej točke od 26 do 31, 33 in 34 ter izrek.)