SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
GIOVANNIJA PITRUZZELLE,
predstavljeni 16. junija 20221
Zadeva C-175/21
Harman International Industries, Inc.
proti
AB SA
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno 
sodišče v Varšavi, Poljska))
„Predhodno odločanje  –  Člena 34 in 36 PDEU  –  Prosti pretok blaga  –  Blagovna znamka 
Evropske unije  –  Uredba (EU) 2017/1001  –  Člen 15  –  Izčrpanje pravice iz blagovne znamke 
Evropske unije  –  Dokazno breme  –  Učinkovito sodno varstvo “
1.Kako poiskati ravnotežje med varstvom imetnika blagovne znamke in varstvom distributerja 
proizvodov, ki se zagovarja z očitkom, da je izključna pravica iz znamke izčrpana, v postopku, 
s katerim želi imetnik blagovne znamke ustaviti distribucijo proizvodov brez dovoljenja? Ali je 
lahko soglasje imetnika blagovne znamke za dajanje proizvodov na trg na območju EGP 
implicitno? Ali sta splošno besedilo izreka sodbe in napotilo na fazo opredelitve proizvodov, 
danih na trg na območju EGP, v skladu z načelom učinkovitega sodnega varstva? Kako se razdeli 
dokazno breme?
I.Pravni okvir
A.Pravo Unije
2.Člen 9 Uredbe št. 2017/1001 določa:2
„1. Z registracijo blagovne znamke EU se imetniku podelijo izključne pravice.
[…]
3.[…] se lahko prepove zlasti:
[…]
SLZbirka odločb sodne prakse
1 Jezik izvirnika: italijanščina.
2 Uredba (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o blagovni znamki Evropske unije (UL 2017, L 154, str. 1).
ECLI:EU:C:2022:481                                                                                                          1
(b)ponujanje blaga, označenega s tem znakom, njegovo dajanje na trg ali skladiščenje v te namene 
oziroma ponujanje ali opravljanje storitev pod tem znakom;
(c)uvoz ali izvoz blaga pod tem znakom;
[…]“
3.Člen 15(1) Uredbe št. 2017/1001 določa:
„Imetnik blagovne znamke EU nima pravice prepovedati njene uporabe v zvezi z blagom, ki ga je 
imetnik dal na trg Evropskega gospodarskega prostora pod to blagovno znamko ali je za to dal 
soglasje.“
4.Člen 129(3) Uredbe 2017/1001, naslovljen „Pravo, ki se uporablja“, določa:
„Razen če s to uredbo ni drugače določeno, sodišče za blagovne znamke EU uporablja procesna 
pravila, ki se uporabljajo za enako vrsto postopkov v zvezi z nacionalno blagovno znamko 
v državi članici, kjer ima sodišče sedež.“
5.Člen 3(2) Direktive 2004/483določa:
„Ti ukrepi, postopki in pravna sredstva so tudi dejanski, sorazmerni in odvračilni in se uporabljajo 
na tak način, da se izogibajo ustvarjanju ovir za zakonito trgovino in zagotavljajo zaščito pred 
zlorabo.“
B.Poljsko pravo
6.Člen 325 ustawa z dnia 17 listopada 1964 r. – Il Kodeks postępowania cywilnego (zakon z dne 
17. novembra 1964 – zakonik o civilnem postopku), prečiščeno besedilo, kakor je bilo 
spremenjeno (Dz. U. 2019, poz. 1460) (v nadaljevanju: zakonik o civilnem postopku), določa:
„Izrek sodbe mora vsebovati naziv sodišča, imena sodnikov, sodnega tajnika in državnega tožilca, 
če je sodeloval v zadevi, datum in kraj obravnave in izreka sodbe, imena strank in predmet spora 
ter odločitev sodišča o zahtevkih strank.“
7.V skladu s členom 758 zakonika o civilnem postopku so za izvršitev pristojni Sądy Rejonowe 
(okrajna sodišča) in sodni uradniki, povezanimi s temi sodišči.
8.Člen 767(1) in (2) tega zakonika določa:
„1Razen če v zakonu ni drugače določeno, je zoper akte sodnega izvršitelja mogoče vložiti 
pritožbo pri Sąd Rejonowy (okrajno sodišče). Pritožba je mogoča tudi zoper opustitev sodnega 
izvršitelja. Pritožbo preuči sodišče, ki je pristojno za urad sodnega izvršitelja.
[…]
3 Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/48/ES z dne 29. aprila 2004 o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine (UL, posebna 
izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 2, str. 32).
2                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:481SKLEPNI PREDLOGI G. PITRUZZELLE – ZADEVA C-175/21 
HARMAN INTERNATIONAL INDUSTRIES
2Pritožbo lahko vloži stranka ali druga oseba, katere pravice so kršene ali ogrožene zaradi 
dejanja ali opustitve sodnega izvršitelja.
[…]“
9.Člen 843 zgoraj navedenega zakonika v odstavku 3 določa:
„Pritožnik mora v pritožbi predstaviti vse očitke, ki se lahko navedejo v tej fazi, sicer izgubi 
pravico, da jih uveljavlja v naslednjem postopku.“
10.Člen 1050 istega zakonika v odstavkih 1 in 3 določa:
„1Če mora dolžnik izvršiti dejanje, ki ga ne more izvršiti druga oseba in katerega izvršitev je 
odvisna izključno od dolžnikove volje, sodišče, v pristojnosti katerega se mora izvršiti dejanje, na 
zahtevo upnika in po zaslišanju strank dolžniku določi rok za izvršitev dejanja, ter globo, če se 
dejanje ne izvrši v določenem roku.
[…]
3Če rok, odobren dolžniku za izvršitev dejanja, poteče, ne da bi dolžnik dejanje izvršil, sodišče na 
predlog upnika določi dolžniku globo in hkrati nov rok za izvršitev dejanja, z višjo globo za primer 
neizvršitve.“
11.Člen 1051 zakonika o civilnem postopku v odstavku 1 določa:
„Če ima dolžnik obveznost, da ne izvrši ali ovira dejanj upnika, mu sodišče, v pristojnosti katerega 
dolžnik ni izpolnil svoje obveznosti, na zahtevo upnika po zaslišanju strank in ugotovitvi, da 
dolžnik ni izpolnil svoje obveznosti, naloži plačilo globe. Sodišče ukrepa enako tudi, če upnik 
vloži nov predlog.“
II.Dejansko stanje, postopek v glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
12.Družba Harman International Industries, Inc. (v nadaljevanju: tožeča stranka) s sedežem 
v Stamfordu (Združene države Amerike) je imetnica izključnih pravic iz znamk Evropske unije, 
registriranih pod številkami 001830967, 005336755, 015577621, 003191004, 003860665, 
0150221652, 001782523, 005133251 in 009097494.
13.Proizvode tožeče stranke (avdiovizualna oprema, vključno z zvočniki, slušalkami in zvočnimi 
sistemi), označene z navedenimi znamkami, na poljskem ozemlju distribuira subjekt, s katerim je 
tožeča stranka sklenila pogodbo o distribuciji in prek katerega se njeni proizvodi prodajajo 
končnim kupcem v trgovinah z elektronsko opremo.
14.Tožeča stranka za svoje proizvode uporablja sisteme oznak, na podlagi katerih po mnenju 
predložitvenega sodišča ni mogoče vedno ugotoviti, ali je proizvod namenila za trg Evropskega 
gospodarskega prostora (EGP) ali ne.
Iz oznak na nekaterih kosih blaga, označenih z znamkami tožeče stranke, namreč ni razviden kraj 
prvega dajanja blaga na trg s soglasjem tožeče stranke, ker niso navedene ozemeljske okrajšave. 
Tako so nekatere oznake prisotne tako na embalaži kosov blaga, ki bodo dani na trg na območju 
EGP, kot tudi na embalaži kosov blaga, namenjenih za tržišče zunaj EGP. V zvezi s temi kosi 
ECLI:EU:C:2022:481                                                                                                                  3SKLEPNI PREDLOGI G. PITRUZZELLE – ZADEVA C-175/21 
HARMAN INTERNATIONAL INDUSTRIES
blaga določitev trga, za katerega so bili namenjeni, zahteva uporabo orodja IT, ki je na voljo tožeči 
stranki in ki vključuje bazo podatkov o proizvodih z navedbo trga, za katerega je bil določen kos 
blaga namenjen.
15.Družba AB SA s sedežem v kraju Magnice (Poljska), ki je tožena družba v postopku v glavni 
stvari (v nadaljevanju: tožena stranka), opravlja poslovno dejavnost na področju distribucije 
elektronske opreme. Tožena stranka je na poljski trg uvedla blago, ki ga je proizvedla tožeča 
stranka in ki je bilo označeno z njenimi znamkami Evropske unije. Tožena stranka je navedeno 
blago kupila pri prodajalcu, ki ni distributer proizvodov na poljskem trgu, s katerim je imela 
sklenjeno pogodbo tožeča stranka. Tožena stranka trdi, da je od tega prodajalca prejela 
zagotovilo, da uvedba navedenih proizvodov na poljski trg ne krši izključnih pravic tožeče 
stranke iz znamk Evropske unije, in sicer zaradi izčrpanja teh pravic kot posledice predhodne 
uvedbe izdelkov, označenih z znamkami Evropske unije, na trg na ozemlju EGP s strani tožeče 
stranke ali z njenim soglasjem.
16.Tožeča stranka je pri prvostopenjskem sodišču Sąd Okregowy w Warszawie (regionalno 
sodišče v Varšavi, Poljska) vložila tožbo, s katero je zahtevala, naj se toženi stranki prepove kršenje 
pravic, ki jih ima tožeča stranka iz znamk Evropske unije, in sicer s prepovedjo dobave, dajanja 
v promet, uvoza, ponujanja, oglaševanja in shranjevanja zvočnikov in slušalk ter njihove 
embalaže, označenih z vsaj eno znamko Evropske unije tožeče stranke, za blago, ki ni bilo 
predhodno s strani tožeče stranke ali z njenim soglasjem dano na trg na ozemlju EGP. Tožeča 
stranka je poleg tega zahtevala, naj sodišče toženi stranki naloži umik takšnih zvočnikov in 
slušalk ter njihove embalaže iz prometa ali uničenje navedenega blaga.
17.Tožena stranka je zoper zahtevek tožeče stranke uveljavljala načelo izčrpanja pravice, 
podeljene z blagovno znamko EU, in svojo obrambo utemeljila z zagotovilom prodajalca, da so 
bili zadevni proizvodi že dani na trg na ozemlju EGP.
18.Predložitveno sodišče glede tega ugotavlja, da sistemi tožeče stranke za označevanje 
proizvodov ne omogočajo ugotovitve, ali so bili proizvodi namenjeni na trg na ozemlju EGP ali 
ne. Zato tožena stranka ne more dokazati, da je bil določen kos blaga tožeče stranke z blagovno 
znamko EU dan na trg na ozemlju EGP s strani tožeče stranke ali z njenim soglasjem. 
Predložitveno sodišče nadaljuje, da se tožena stranka sicer lahko obrne na svojega prodajalca, 
vendar je malo verjetno, da bo uspela dobiti informacije, od koga je dobavitelj pridobil zadevne 
kose blaga, ali o subjektih, ki tvorijo distribucijsko verigo za kose blaga na poljskem ozemlju, saj 
dobavitelji po navadi ne želijo razkriti svojih virov dobave, da ne bi izgubili kupcev.
19.V tako opredeljenem okviru predložitveno sodišče ugotavlja, da se v praksi poljskih sodišč 
v izrekih sodnih odločb, s katerimi je predlogu ugodeno, uporablja splošna formulacija „blago, 
označeno z znamkami tožeče stranke, ki predhodno ni bilo dano na trg na ozemlju [EGP] s strani 
tožeče stranke (imetnika znamke Evropske unije) ali z njenim soglasjem“, kar povzroča resne 
težave pri uveljavljanju pravice do obrambe in negotovost pri uporabi prava. Neposredna 
posledica takega načina priprave izrekov sodnih odločb po mnenju predložitvenega sodišča je 
praktična onemogočitev njihove izvršitve na podlagi informacij, ki jih vsebujejo.
20.Ne glede na to, ali se odločba izvrši prostovoljno ali jo izvrši pristojni izvršilni organ, je namreč 
treba pridobiti dodatne informacije od imetnika znamke ali od tožene stranke za identifikacijo 
proizvodov z blagovno znamko EU, da je izvršitev odločbe izvedljiva v praksi.
4                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:481SKLEPNI PREDLOGI G. PITRUZZELLE – ZADEVA C-175/21 
HARMAN INTERNATIONAL INDUSTRIES
21.Potrebno bi bilo zlasti sodelovanje tožeče stranke, imetnika blagovne znamke, za dostop do 
podatkovne zbirke, ki vsebuje potrebne podatke za identifikacijo proizvodov.
22.Poleg tega iz obrazložitve predloga za sprejetje predhodne odločbe izhaja, da praksa 
izvrševanja sodb, v katerih je izrek oblikovan splošno, ni enotna in se razlikuje glede na naravo 
sodbe, ki jo je treba izvršiti, pogosto pa se lahko konča tudi z zasegom proizvodov, ki so 
v prometu brez kršitve izključnih pravic iz blagovne znamke. V bistvu se lahko konkretno zgodi, 
da se zaščita izključne pravice iz blagovne znamke EU razširi na proizvode, za katere je ta pravica 
izčrpana.
23.Poleg tega obravnavana praksa sproža dodatne negotovosti glede procesnih jamstev za stranke 
v primerih, ki se nanašajo na varstvo izključne pravice, podeljene z blagovno znamko EU. Iz 
ubeseditve vprašanja za predhodno odločanje namreč izhaja, da tožena stranka v sodnem sporu 
zelo težko dokaže, da je bil določen kos blaga dan na trg na ozemlju EGP s strani tožeče stranke ali 
z njenim soglasjem.
24.V skladu z določbami poljskega prava, kot ga navaja predložitveno sodišče, pravna sredstva, ki 
jih ima na voljo dolžnik v postopkih za zavarovanje terjatev in izvršilnih postopkih, in sicer 
pritožba zoper dejanja sodnega izvršitelja in tožba v zvezi z ugovorom zoper izvršitev, ne 
omogočajo učinkovitega izpodbijanja načina, kako je izvršilni organ izvršil sodbo, oziroma 
učinkovite identifikacije kosov, ki morajo biti iz izvršbe izključeni.
25.Predložitveno sodišče iz vseh teh razlogov dvomi, da je ta praksa poljskih sodišč v skladu 
z načeloma prostega pretoka blaga in izčrpanja pravice, podeljene z blagovno znamko EU, ter 
z obveznostjo držav članic, da določijo potrebna pravna sredstva za zagotovitev učinkovitega 
sodnega varstva.
26.Zato je Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi, Poljska) prekinilo postopek 
in Sodišču postavilo to vprašanje v predhodno odločanje:
„Ali je treba člen 36, drugi stavek, PDEU v povezavi s členom 15(1) Uredbe (EU) 2017/1001 
Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o blagovni znamki Evropske unije ter 
v povezavi s členom 19(1), [drugi pododstavek], Pogodbe o Evropski uniji razumeti tako, da 
nasprotuje sodni praksi nacionalnih sodišč držav članic, v skladu s katero se sodišča:
– pri preučitvi zahtevkov imetnika znamke za prepoved dobave, trženja, ponudbe, uvoza in 
oglaševanja blaga, označenega z znamko Evropske unije, ter za odreditev umika s trga ali 
uničenja takega blaga,
– pri odločanju v postopku za zavarovanje terjatve glede zasega blaga, označenega z znamko 
Evropske unije
v besedilu sodnih odločb sklicujejo na ‚predmete, ki niso bili dani na trg na ozemlju Evropskega 
gospodarskega prostora s strani imetnika znamke ali z njegovim soglasjem‘ – zaradi česar je 
ugotavljanje, za katere predmete, označene z znamko Evropske unije, so naložene odredbe in 
prepovedi (to je, katerih predmetov na trg na ozemlju Evropskega gospodarskega prostora ni dal 
imetnik blagovne znamke ali na trg niso bili dani z njegovim soglasjem), glede na splošno 
besedilo sodne odločbe prepuščena izvršilnemu organu, ta organ pa se pri oblikovanju svojih 
ugotovitev opira na izjave ali orodja imetnika znamke (vključno z orodji IT in bazami podatkov), 
ECLI:EU:C:2022:481                                                                                                                  5SKLEPNI PREDLOGI G. PITRUZZELLE – ZADEVA C-175/21 
HARMAN INTERNATIONAL INDUSTRIES
in je dopustnost izpodbijanja zgoraj navedenih ugotovitev izvršilnega organa pred sodiščem 
v ugotovitvenem postopku izključena ali omejena zaradi narave pravnih sredstev, ki so na voljo 
toženi stranki v postopku za zavarovanje terjatve in izvršilnem postopku?“
III. Pravna presoja
A.Uvodne ugotovitve
27.Predložitveno sodišče z edinim vprašanjem za predhodno odločanje, ki se nanaša na stopnjo 
natančnosti, ki se zahteva v izreku sodbe s področja izčrpanja pravice iz blagovne znamke iz 
člena 15(1) Uredbe 2017/1001, izraža dvome glede jamstva prostega pretoka blaga in 
učinkovitega sodnega varstva distributerja, ki ga zaradi domnevnega nezakonitega dajanja 
proizvodov, zaščitenih z blagovno znamko, na trg na ozemlju EGP toži imetnik blagovne znamke 
EU.
28.Natančneje, po mnenju predložitvenega sodišča naj bi splošno besedilo izreka pravosodnega 
organa v civilnem postopku pretirano otežilo obrambo distributerja proizvodov, ki je tožena 
stranka v postopku. Zaradi tega naj bi se zastavljal problem razdelitve dokaznega bremena 
v postopku, zlasti v fazi izvršitve, in sicer tudi zaradi posebnega procesnega sistema države 
članice, ki s tem, da določa stroge zahteve za toženo stranko pri vložitvi ugovora, po mnenju 
predložitvenega sodišča ne zagotavlja učinkovitega varstva tožene stranke.
29.Tožeča stranka, tožena stranka, poljska vlada in Evropska komisija so predložile pisna stališča.
30.Tožeča stranka meni, da je treba na vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti nikalno, ker 
bi bila kakršna koli druga rešitev v nasprotju s pravilom o izčrpanju pravic iz blagovne znamke. 
Poleg tega, da ugovarja opisu dejstev in razlagi poljske zakonodaje, kot jo je predstavilo 
predložitveno sodišče, zlasti meni, da če bi se uporabile rešitve, ki jih predlaga navedeno 
sodišče – zlasti, da se imetniku znamke naloži obveznost, da na proizvodih natančno navede 
„blagovne znamke ali serijske številke“ – bi bili diskriminirani gospodarski subjekti, katerih 
blagovna znamka je bila kršena, ker ta obveznost ni določena ne v pravu Unije ne v nacionalnem 
pravu.
31.Tožeča stranka navaja tudi, da ima družba Harman enega samega distributerja svojih 
proizvodov na poljskem trgu, zato ni mogoče dopustiti obrnjenega dokaznega bremena, kot je 
določeno v sodbi Van Doren + Q,4ker mora – razen v primeru ekskluzivne distribucije – tožena 
stranka dokazati, da ima soglasje za dajanje blaga na trg zunaj EGP.
32.Nasprotno pa tožena stranka, poljska vlada in Komisija menijo, da je treba na vprašanje za 
predhodno odločanje odgovoriti pritrdilno.
33.Tožena stranka in poljska vlada se strinjata z razlago predložitvenega sodišča. Tožena stranka 
meni zlasti, da mora vsaka sodba, ki jo izda sodišče, toženi stranki omogočati, da jo prostovoljno 
izvrši brez uporabe informacij iz podatkovnih zbirk tožeče stranke, do katerih nima dostopa. 
Meni, da bi se lahko ta praktična težava rešila z vzpostavitvijo enotnega sistema označevanja, ki 
bi določil obvezno navajanje namembnega trga za kose izdelkov.
4 Sodba z dne 8. aprila 2003, Van Doren + Q (C-244/00, EU:C:2003:204).
6                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:481SKLEPNI PREDLOGI G. PITRUZZELLE – ZADEVA C-175/21 
HARMAN INTERNATIONAL INDUSTRIES
34.Poljska vlada meni, da bi lahko bila zaradi tega, ker lahko tradicionalna pravila za delitev 
dokaznega bremena v postopkih zaradi kršitve izključnih pravic iz blagovne znamke v nekaterih 
primerih dejansko omejujejo prosti pretok blaga, utemeljena njihova prilagoditev z uporabo 
načel, navedenih v sodbi Van Doren + Q. Poljska vlada zlasti meni, da bi lahko bilo spoštovanje 
zgoraj navedenih načel mogoče le, če bi dokazni postopek v celoti izvedlo sodišče, ki vsebinsko 
odloča o zadevi.
35.Nasprotno pa Komisija, čeprav se strinja z možnostjo, da se imetniku pravice naloži dokazno 
breme glede soglasja za dajanje blaga na trg zunaj EGP, meni, da pravo Unije načeloma ne 
nasprotuje možnosti, da se naloga, da določi, za katere proizvode z blagovno znamko EU veljajo 
odredbe in prepovedi, ki jih sprejme sodišče, prepusti izvršilnemu organu. Dodaja pa, da taka 
rešitev, ki je v skladu z načelom učinkovitega sodnega varstva, predpostavlja, da ima tožena 
stranka v postopkih za zavarovanje terjatev in izvršilnih postopkih vsa potrebna sredstva za 
varstvo svoje pravice na sodišču.
36.Iz navedb v sodnem spisu se lahko razbere, da se zadeva, ki je predmet postopka v glavni 
stvari, nanaša zlasti na vzporedni uvoz „mešanih“ proizvodov, in sicer proizvodov, pri katerih so 
izključne pravice imetnika izčrpane, in lahko prosto krožijo na ozemlju EGP, ter proizvodov, 
namenjenih na trge zunaj ozemlja EGP, katerih trženje v EGP krši pravice imetnika.
37.Natančneje, predložitveno sodišče meni, da je v trenutku zasega skupini proizvodov zelo težko 
ločiti, zato so pogosto edine verodostojne informacije za določitev kraja dajanja blaga na trg tiste, 
ki jih poda imetnik blagovne znamke.
38.Splošno besedilo izreka, omejeno na navedbo določbe iz člena 15(1) Uredbe 2017/1001, 
dejansko prelaga določitev kraja, kjer je bilo blago dano na trg, na čas izvršitve. Preložitev na fazo 
izvršitve naj bi bila problematična, ker so v poljskem pravu, kot izhaja iz predložitvene odločbe, 
procesne pravice tožene stranke v fazi izvršbe zelo omejene, in sicer predvsem zato, ker je nujno 
sodelovanje imetnika pravic blagovne znamke EU. Nujno sodelovanje tožeče stranke, ki je 
imetnik blagovne znamke, naj toženi stranki, ki je distributer proizvodov, ne bi omogočalo 
učinkovitega in samostojnega varstva svojega položaja v sodnem postopku.
39.V svoji analizi se bom osredotočil na dve vprašanji, ki se mi zdita bistveni za odgovor na 
vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče: načelo izčrpanja 
pravice blagovne znamke v povezavi z ureditvijo prostega pretoka blaga ter učinkovitost sodnega 
varstva tožene stranke distributerja proizvodov v istem postopku glede na splošno besedilo izreka 
in na razdelitev dokaznega bremena.
B.Izčrpanje pravic blagovne znamke Evropske unije in prosti pretok blaga: pojem soglasja
40.Kot je znano, je v določbi iz člena 15(1) Uredbe (EU) 2017/1001 uzakonjeno5načelo izčrpanja 
pravice iz blagovne znamke, na podlagi katerega imetnik pravice iz znamke po tem, ko je dal 
proizvod pod to blagovno znamko na trg neposredno ali je za to dal soglasje, ne more uveljavljati 
pravic, povezanih z blagovno znamko, da bi preprečil nadaljnjo prodajo teh proizvodov.
5 Dolgo pred uskladitvijo prava intelektualne lastnine je Sodišče priznalo, da je treba uveljavljanje izključne pravice imetnika te pravice, če 
ne gre za varstvo, zagotovljeno s predpisi o konkurenci (člen 101(1) PDEU), preučiti z vidika zakonodaje o prostem pretoku blaga.
ECLI:EU:C:2022:481                                                                                                                  7SKLEPNI PREDLOGI G. PITRUZZELLE – ZADEVA C-175/21 
HARMAN INTERNATIONAL INDUSTRIES
41.Ta določba v bistvu skoraj enako povzema člen 7 Direktive 89/104/EGS,6ki je uzakonila sodno 
prakso v zvezi z načelom izčrpanja pravic iz blagovne znamke, in člen 13 Uredbe (ES) št. 40/94,7ki 
je uzakonil sodno prakso v zvezi z blagovno znamko Skupnosti. Direktiva 89/104/EGS je bila 
razveljavljena z Direktivo 2008/95/CE, ki je bila razveljavljena z Direktivo (EU) 2015/2436.8
Uredba (ES) št. 40/94 je bila razveljavljena z Uredbo Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 
26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti,9ki je bila razveljavljena z Uredbo 
(EU) 2017/1001. Čeprav se ubeseditev člena 15 Uredbe 2017/1001 – in člena 15 Direktive 
2015/2436 – delno razlikuje od prej razveljavljenih določb, se šteje, da razlage, ki jih je podalo 
Sodišče za predhodna besedila, lahko ostanejo aktualne glede na to, da imata določbi isti cilj, in 
sicer uravnotežiti pravice iz blagovne znamke z varstvom prostega pretoka blaga na notranjem 
trgu.
42.Podlaga za institut je, da se imetniku pravice omogoči, da nadzoruje samo prvo dajanje 
proizvodov z zadevno blagovno znamko na trg, brez ustvarjanja ovir ali omejitev za nadaljnji 
pretok blaga, zaščitenega z blagovno znamko, ker to ne bi bilo v skladu z načelom proste 
trgovine.10
43.Navedeno določbo je namreč treba brati in razlagati glede na člen 36 PDEU,11tudi ob 
upoštevanju, da zagotavlja celovito uskladitev12predpisov o izčrpanju pravic iz blagovne znamke 
z uzakonitvijo večjega dela sodne prakse Sodišča s področja prostega pretoka blaga.13
44.Zato uporaba določbe iz člena 15(1) Uredbe 2017/1001 nikakor ne more upravičiti ali 
opravičiti oviranja prostega gibanja blaga in dejansko ponovno uvesti ovir med državami in 
carinskih meja, ki so bile odpravljene s skupnim trgom,14niti zmanjšati procesnih jamstev za 
stranke v primerih s področja varstva izključne pravice, podeljene z blagovno znamko EU.
45.Kot predlaga predložitveno sodišče, je treba glede na zgoraj navedeno oceniti, ali lahko praksa 
poljskih sodišč, da izrek sodbe ubesedijo splošno, pri čemer se zdi, da je mogoče ločevati med 
kategorijami proizvodov samo na podlagi informacij in podatkovnih zbirk v lasti tožeče stranke, 
povzroča diskriminacijo ali prikrito omejevanje trgovine med državami članicami v skladu 
s členom 36 PDEU.
46.Glede na okvir, ki ga je predstavilo predložitveno sodišče, bi lahko ta praksa vsaj posredno 
ohranjala te omejitve in razširila zaščito izključne pravice iz blagovne znamke EU na proizvode, 
za katere je ta pravica izčrpana.
6 Prva direktiva Sveta z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL, posebna izdaja 
v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 92).
7 UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 146.
8 UL 2015, L 336, str. 1.
9 UL 2009, L 78, str. 1.
10 Za natančen opis zgodovinskega razvoja tega načela glej D. Sarti, Diritti esclusivi e circolazione dei beni, Milano, 1996, str. 17 in naslednje 
ter str. 73 in naslednje.
11 Sodba z dne 11. julija 1996, Bristol-Myers Squibb in drugi (C-427/93, C-429/93 in C-436/93, EU:C:1996:282, točka 27).
12 Glej sodbo z dne 16. julija 1998, Silhouette International Schmied (C-355/96, EU:C:1998:374, točki 25 in 29).
13 Sodišče je prosto gibanje blaga spodbujalo z uporabo določb Pogodb s področja konkurence: sodba z dne 13. julija 1966, Établissements 
Consten S.à.R.L. in Grundig-Verkaufs-GmbH/Komisija EGS (združeni zadevi 56/64 in 58/64, EU:C:1966:41); z dne 29. februarja 1968, 
Parke, Davis in Co./Probel, Reese, Beintema-Interpharm in Centrafarm (C-24/67, EU:C:1968:11), in z dne 18. februarja 1971, Sirena 
S.r.l./Eda S.r.l. in drugi (C-40/70, EU:C:1971:18).
14 Sodišče je za uresničevanje teh ciljev najprej uporabilo prepoved omejevalnih sporazumov, ki omejujejo konkurenco, nato pa že navedene 
predpise o prostem pretoku blaga, ki so bili takrat v členu 85 Pogodbe, ki je zdaj člen 101 PDEU. Navaja se sodba Sodišča Evropske unije 
z dne 13. julija 1966, Établissements Consten S.à.R.L. in Grundig-Verkaufs-GmbH/Komisija EGS (združeni zadevi 56/64 in 58/64, 
EU:C:1966:41).
8                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:481SKLEPNI PREDLOGI G. PITRUZZELLE – ZADEVA C-175/21 
HARMAN INTERNATIONAL INDUSTRIES
47.Sodišče je večkrat izjavilo, da lahko člen 36 PDEU15in torej prepoved omejitev in ukrepov 
z enakovrednim učinkom pri uvozu dopušča odstopanja zaradi varstva pravic industrijske in 
poslovne lastnine; ker pa prepoved vpliva na uveljavljanje pravic in ne na njihov obstoj, je izjema 
dopustna, če so odstopanja „videti nujna za varstvo pravic, ki so predmet“16lastninske pravice17.
48.Imetnik blagovne znamke mora sam18dati na trg ali dati soglasje za dajanje na trg za vsak 
proizvod, ki nosi njegovo blagovno znamko.19Enakovrednost teh možnosti – da imetnik sam da 
na trg blago, ki nosi njegovo blagovno znamko, ali da je dano na trg z njegovim soglasjem – se 
poudarja že od prvih izrekov, ki so določali načelo izčrpanja pravic.20
49.Od obstoja soglasja je torej odvisno, kdaj ima načelo prostega pretoka blaga prednost pred 
varstvom pravice intelektualne lastnine.
50.Glede opredelitve soglasja je sodba Ideal Standard podala pomembne kazalnike, ki 
pojasnjujejo, da to nikoli ne more biti implicitno.21
51.V sodbi Sebago je Sodišče v zvezi z Direktivo 89/104/EGS o blagovnih znamkah pojasnilo, da 
mora biti „za pridobitev soglasja v skladu s členom 7(1) […] soglasje podano za vsak kos proizvoda, 
za katerega se uveljavlja izčrpanje“.22
52.V združenih zadevah Davidoff in Levi Strauss,23katerih predmet je bila Direktiva 89/104, je 
Sodišče izjavilo, da opredelitev značilnosti soglasja za dajanje na trg v EGP v skladu s členom 7(1) 
Direktive 89/104 ne sme biti stvar nacionalnega prava držav članic, ker bi sicer lahko bil rezultat 
tega različno varstvo glede na vsako zadevno pravo.
15 Glej v tem smislu sodbe z dne 31. oktobra 1974, Centrafarm BV in Adriaan de Peijper/Winthrop BV (16/74, EU:C:1974:115); z dne 
23. maja 1978, Hoffmann-La Roche & Co. AG/Centrafarm Vertriebsgesellschaft Pharmazeutischer Erzeugnisse mbH (102/77, 
EU:C:1978:108), in z dne 4. oktobra 2011, Football Association Premier League Ltd in drugi/QC Leisure in drugi ter Karen 
Murphy/Media Protection Services Ltd (združeni zadevi C-403/08 in C-4/29/08, EU:C:2011:631, točka 94).
16 Glej sodbi z dne 31. oktobra 1974, Centrafarm BV in Adriaan de Peijper/Winthrop BV (16/74, EU:C:1974:115, točka 7), in z dne 
23. maja 1978, Hoffmann-La Roche & Co. AG/Centrafarm Vertriebsgesellschaft Pharmazeutischer Erzeugnisse mbH (102/77, 
EU:C:1978:108, točka 6). Glede tega glej tudi sklepne predloge generalne pravobranilke E. Sharpston z dne 6. aprila 2006 v zadevi 
Boehringer ingelhaim in drugi (C-348/04, EU:C:2006:235, točka 9), v katerih je pojasnjeno, katera sta sestavna dela določenega predmeta 
pravice iz blagovne znamke: „Prvič, obstaja pravica do uporabe znamke za dajanje izdelkov, ki jih varuje, prvič v obtok v ES, nato pa je ta 
pravica izčrpana. Drugič, obstaja pravica do oporekanja kakršni koli uporabi znamke, ki lahko škoduje zagotovilu o izvoru, sestavljenem 
iz zagotovila identitete izvora in zagotovila o neoporečnosti izdelka, ki nosi znamko.“
17 Sodišče se je o tem prvič izreklo v sodbi z dne 8. junija 1971, Deutsche Grammophon/Metro SB (C-78/70, EU:C:1971:59), in sicer prav na 
področju pravic, povezanih z avtorsko pravico.
18 Pojem „dati na trg“, razumljen kot učinek, se nanaša na razširitev pravic, ki jih podeli blagovna znamka, zato mora biti v celoti usklajen, 
čeprav trgovine in dejanja, ki ga ustvarjajo, urejajo posamezne države članice. Glej sodbe z dne 3. junija 2010, Coty Prestige Lancaster 
Group GmbH/Simex Trading AG (C-127/09, EU:C:2010:313, točki 27 in 28); z dne 23. aprila 2009, Copad SA/Christian Dior couture 
SA, Vincent Gladel in Société industrielle lingerie (SIL) (C-59/08, EU:C:2009:260, točka 40), in z dne 30. novembra 2004, Peak Holding 
AB/Axolin-Elinor AB (C-16/03, EU:C:2004:759, točki 31 in 32).
19 Glej sodbo z dne 1. julija 1999, Sebago in Maison Dubois (C-173/98, EU:C:1999:347, točki 19 in 20).
20 Glej sodbo z dne 31. oktobra 1974, Centrafarm BV in Adriaan de Peijper/Winthrop BV (C-16/74, EU:C:1974:115, točka 1).
21 Glej sodbo z dne 22. junija 1994, IHT/Ideal Standard (C-9/93, EU:C:1994:261, točka 43), v skladu s katero mora za izčrpanje pravice 
„imetnik pravice v državi uvoza neposredno ali posredno imeti možnost določiti proizvode, ki so lahko označeni z blagovno znamko 
v državi izvoza, in nadzorovati njihovo kakovost“.
22 Glej sodbo z dne 1. julija 1999, Sebago Inc. in Ancienne Maison Dubois & Fils SA/G-B Unic SA (C-173/98, EU:C:1999:347, točka 22).
23 Sodba z dne 20. novembra 2001, Zino Davidoff SA in A & G Imports Ltd (združene zadeve C-414/99, C-415/99 in C-416/99, 
EU:C:2001:617).
ECLI:EU:C:2022:481                                                                                                                  9SKLEPNI PREDLOGI G. PITRUZZELLE – ZADEVA C-175/21 
HARMAN INTERNATIONAL INDUSTRIES
53.Glede možnosti „neizrecnega“ soglasja je Sodišče pojasnilo, da je treba določiti načine, kako se 
lahko izrazi soglasje imetnika znamke k trženju v EGP, tako da na nedvoumen način izkazuje voljo 
za odpoved tej pravici, vendar pa ni izključeno, da bi se o tem „lahko sklepalo tudi implicitno iz 
dejstev in okoliščin pred, ob ali po dajanju na trg izven EGP“.24
54.O implicitnem soglasju se namreč ne da sklepati ne iz tišine imetnika znamke ne iz dejstva, da 
imetnik ni obvestil vseh naknadnih pridobiteljev proizvodov, da nasprotuje uvozu v EGP, ali da 
izdelkov ni označil s prepovedjo ali da ni določil pogodbenih omejitev ob prodaji blaga.25
55.V skladu z nekaterimi posebnimi pogoji lahko torej soglasje izjemoma izhaja tudi iz ravnanj 
imetnika pravic iz blagovne znamke, vendar je treba ponovno poudariti, da se praviloma zahteva 
izrecno soglasje.
56.Kdo mora v morebitnem sodnem postopku zagotoviti dokaz o takem izrecnem ali 
implicitnem soglasju? Kaj mora preveriti sodišče, da ugotovi, kateri proizvodi, dani na trg, so še 
vedno zaščiteni z blagovno znamko, in kateri ne; ali je treba to nujno preveriti v fazi vsebinske 
presoje, ali pa se lahko to preverja tudi v fazi izvršitve?
57.To sta vidika, izpostavljena v vprašanju za predhodno odločanje, ki, čeprav sta samostojna 
pojma, izvirata iz iste prakse poljskih sodišč, ki izrek ubesedijo splošno, in odpirata skupno 
pravno vprašanje glede učinkovitega sodnega varstva tožene stranke distributerja, ki v postopku 
zaradi varstva blagovne znamke uveljavlja izčrpanje pravice.
58.Predložitveno sodišče namreč Sodišču predlaga, naj presodi, ali je praksa poljskih sodišč, da 
sprejmejo splošno besedilo izreka odločb o kršitvah pravic blagovne znamke po vzporednih 
uvozih, lahko v skladu s temeljnimi načeli prostega pretoka blaga in učinkovitega sodnega 
varstva. V obravnavani zadevi sodišče ugotavlja, da sklicevanje na „predmete, ki niso bili dani na 
trg na ozemlju EGP s strani imetnika znamke ali z njegovim soglasjem“ v obrazložitvi in v izreku 
sodbe v nekaterih okoliščinah ne bi bilo primerno in dovolj natančno.
59.Ta praksa priprave izreka sodb po mnenju predložitvenega sodišča praktično onemogoča 
izvršitev sodb, ki ne vsebujejo potrebnih informacij za izvršitev. Ne glede na to, ali se odločba 
izvrši prostovoljno ali jo izvrši organ, pristojen za izvršitev, so namreč potrebne dodatne 
informacije za določitev proizvodov, na katere se sodba nanaša.
60.Predložitveno sodišče tudi meni, da bi lahko samo imetnik blagovne znamke navedel 
namembni kraj blaga, ki je predmet postopka, zato tožena stranka ne bi mogla ugovarjati tem 
ugotovitvam ne v predhodni fazi ne v fazi izvršitve, saj nima dostopa do teh informacij.
61.V zgoraj navedenih okoliščinah se postavlja vprašanje skladnosti poljskega prava z načeli iz 
člena 19(1) PEU in člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah: ali lahko tožena stranka 
distributer v državi članici računa na učinkovito sodno varstvo.
24 Glej sodbo z dne 20. novembra 2001, Zino Davidoff SA in A & G Imports Ltd (združene zadeve C-414/99, C-415/99 in C-416/99, 
EU:C:2001:617, točka 47).
25 Glej sodbo z dne 20. novembra 2001, Zino Davidoff SA in A & G Imports Ltd (združene zadeve C-414/99, C-415/99 in C-416/99, 
EU:C:2001:617, točka 60).
10                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:481SKLEPNI PREDLOGI G. PITRUZZELLE – ZADEVA C-175/21 
HARMAN INTERNATIONAL INDUSTRIES
C.Učinkovito sodno varstvo in procesna avtonomija držav članic
62.V skladu s členom 19(1) PEU mora biti na področjih, ki jih ureja pravo Unije, posameznikom 
zagotovljeno učinkovito sodno varstvo s primernimi pravnimi sredstvi, ki jih vzpostavijo države 
članice.26
63.Načelo učinkovitega sodnega varstva pravic, ki jih imajo pravni subjekti na podlagi prava 
Unije, na katero se nanaša ta določba, „pomeni splošno načelo prava Unije, ki izhaja iz skupnih 
ustavnih tradicij držav članic in je določeno s členoma 6 in 13 Evropske konvencije o varstvu 
človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu, ter ki je sedaj 
potrjeno v členu 47 Listine“.27
64.Kot je znano, člen 47 Listine v prvem odstavku določa, da ima vsakdo, ki so mu kršene pravice 
in svoboščine, zagotovljene s pravom Unije, pravico do učinkovitega pravnega sredstva v skladu 
s pogoji, določenimi v tem členu. Tej pravici ustreza obveznost, ki je državam članicam naložena 
s členom 19(1) PEU, da vzpostavijo pravna sredstva, potrebna za zagotovitev učinkovitega sodnega 
varstva na področjih, ki jih ureja pravo Unije.
65.Kot izhaja iz ustaljene sodne prakse Sodišča, za sklicevanje na pravico do učinkovitega 
pravnega sredstva člen 47 Listine zadostuje sam po sebi in ni potrebe po konkretizaciji njegove 
vsebine z drugimi določbami prava Unije ali določbami nacionalnega prava držav članic.28
66.Iz sodne prakse Sodišča tudi izhaja, da bistvena vsebina pravice do učinkovitega pravnega 
sredstva, določene v členu 47 Listine, med drugim vključuje, da ima oseba, ki ima to pravico, 
možnost dostopa do sodišča, pristojnega za zagotavljanje spoštovanja pravic, ki jih tej osebi 
zagotavlja pravo Unije, in v tem smislu za preučitev vseh pravnih in dejanskih vprašanj, ki so 
upoštevna za rešitev spora, o katerem to sodišče odloča.29
67.Na podlagi načela procesne avtonomije pa ima država članica pravico, da vsebinsko določi 
procesna pravila za uveljavljanje pravnih sredstev, pod pogojem, da v okoliščinah, ki jih ureja 
pravo Unije, „niso manj ugodna od tistih, ki veljajo za podobne položaje, za katere velja 
nacionalno pravo (načelo enakovrednosti), in če z njimi ni onemogočeno ali preveč oteženo 
uresničevanje pravic, ki jih priznava pravo Unije (načelo učinkovitosti)“.30
68.V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča načelo enakovrednosti zahteva, „da zadevno 
nacionalno pravilo velja brez razlikovanja pravnih sredstev, ki temeljijo na pravicah, ki jih imajo 
upravičenci na podlagi prava Unije, od pravnih sredstev, ki temeljijo na kršitvi nacionalnega 
prava, če imajo podoben predmet in podlago“.31Spoštovanje tega načela zato zahteva enako 
obravnavanje pravnih sredstev, ki temeljijo na kršitvi nacionalnega prava, in podobnih pravnih 
sredstev, ki temeljijo na kršitvi prava Unije.32
26 Glej v tem smislu sodbo z dne 26. marca 2020, Miasto Łowicz in Prokurator Generalny (C-558/18 in C-563/18, EU:C:2020:234, točka 32).
27 Glej sodbo z dne 21. decembra 2021, Randstad Italia (C-497/20, EU:C:2021:1037, točka 57); glej v tem smislu tudi sodbo z dne 
15. julija 2021, Komisija/Poljska (Disciplinska ureditev za sodnike) (C-791/19, EU:C:2021:596, točka 52).
28 Glej sodbo z dne 6. oktobra 2020, État luxembourgeois (Pravica do pravnega sredstva zoper zahtevo za informacije na davčnem 
področju) (C-245/19 in C-246/19, EU:C:2020:795, točka 54 in navedena sodna praksa).
29 Glej sodbo z dne 6. oktobra 2020, État luxembourgeois (Pravica do pravnega sredstva zoper zahtevo za informacije na davčnem 
področju) (C-245/19 in C-246/19, EU:C:2020:795, točka 66 in navedena sodna praksa).
30 Glej sodbo z dne 21. decembra 2021, Randstad Italia (C-497/20, EU:C:2021:1037, točka 58).
31 Glej sodbo z dne 17. marca 2016, Bensada Benallal (C-161/15, EU:C:2016:175, točka 29); glej v tem smislu tudi sodbo z dne 
27. junija 2013, Agrokonsulting-04 (C-93/12, EU:C:2013:432, točka 39).
32 Glej v tem smislu sodbo z dne 6. oktobra 2015, Târșia (C-69/14, EU:C:2015:662, točka 34).
ECLI:EU:C:2022:481                                                                                                                11SKLEPNI PREDLOGI G. PITRUZZELLE – ZADEVA C-175/21 
HARMAN INTERNATIONAL INDUSTRIES
69.Načelo učinkovitosti pa zahteva, da kljub uporabi načela procesne avtonomije procesna 
pravila v praksi ne onemogočajo ali čezmerno otežujejo uveljavljanja pravic, ki jih zagotavlja 
Unija.33
70.Vendar pa „pravo Unije ne učinkuje tako, da bi državam članicam nalagalo, da uvedejo druga 
pravna sredstva, ki niso tista, ki jih določa nacionalno pravo, razen če je iz sistematike zadevnega 
nacionalnega pravnega reda razvidno, da ni nobenega sodnega varstva, ki bi lahko, čeprav le 
posredno, zagotovilo spoštovanje pravic, ki jih imajo pravni subjekti na podlagi prava Unije, ali pa 
če bi pravni subjekti lahko dostopali do sodišča le, če bi morali kršiti pravo“.34
71.Iz iskanja ravnotežja med načelom učinkovitega sodnega varstva in načelom procesne 
avtonomije držav članic je treba izpeljati kazalnike za presojo, ali razlaga, ki jo je opisalo 
predložitveno sodišče, nasprotuje zgoraj opisanim načelom prava Unije.
1.Splošno besedilo izreka v sodbah s področja varstva blagovne znamke
72.Vprašanje pravilne priprave izreka in varstva v postopku za varstvo blagovne znamke je 
načeloma urejeno z nacionalnim procesnim pravom. V skladu s členom 129(3) Uredbe 
2017/1001 namreč sodišče za blagovne znamke uporablja procesna pravila, ki se uporabljajo za 
enako vrsto postopkov v zvezi z nacionalno blagovno znamko v državi članici, kjer ima sodišče 
sedež, če so hkrati upoštevana načela enakovrednosti in učinkovitosti ter zagotovljena temeljna 
pravica do učinkovitega sodnega varstva v skladu s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih 
pravicah.35
73.Kot je ugotovila Komisija,36sta natančno besedilo izreka in primerna obrazložitev sodbe 
potrebna, da se zagotovi učinkovito varstvo pravic, zagotovljenih s pravnim redom Unije, čeprav 
to ne izključuje, da lahko to, na katere proizvode, označene z blagovno znamko EU, se nanašajo 
odredbe in prepovedi, določi izvršilni organ, če pravna sredstva, določena v nacionalnem pravu, 
omogočajo izpodbijanje teh odločitev pred sodiščem.
74.Iz razlage, ki jo je podalo predložitveno sodišče, je videti, da tožena stranka nima možnosti 
prostovoljno izpolniti odredb in prepovedi iz sodbe, ki ima splošno besedilo, zato je samodejno 
izpostavljena izvršilnim postopkom in ima pri tem tudi omejena pravna sredstva.
75.V takih okoliščinah bi lahko rešitev bila, kot se zdi, da nakazuje nacionalno sodišče, naložitev 
obveznosti, da se na proizvodih vnaprej označi namembni trg.
76.Po mojem mnenju pa zgolj predstavljena preprosta ugotovitev, da tožena stranka težko 
pridobi informacije o prvotnem dobavitelju, ne more biti pravna podlaga za naložitev take 
obveznosti imetniku. V pravu Unije namreč ni besedilnih, sobesedilnih elementov ali elementov 
teleološke razlage, ki bi napeljevali na tako rešitev.
33 Glej v tem smislu sodbe z dne 10. marca 2021, Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N. (C-949/19, EU:C:2021:186, točka 43); z dne 
13. decembra 2017, El Hassani (C-403/16, EU:C:2017:960, točka 26), in z dne 15. marca 2017, Aquino (C-3/16, EU:C:2017:209, točka 48).
34 Glej sodbo z dne 21. decembra 2021, Randstad Italia (C-497/20, EU:C:2021:1037, točka 62); glej v tem smislu tudi sodbo z dne 
14. maja 2020, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság (C-924/19 PPU in C-925/19 PPU, 
EU:C:2020:367, točka 143).
35 Glej sodbo z dne 13. januarja 2022, Minister Sprawiedliowsci (C-55/20, EU:C:2022:6, točki 104 in 105 in navedena sodna praksa).
36 Stališča Komisije (točke od 39 do 41).
12                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:481SKLEPNI PREDLOGI G. PITRUZZELLE – ZADEVA C-175/21 
HARMAN INTERNATIONAL INDUSTRIES
77.Zato menim, da imetniku ni mogoče naložiti obveznosti, da na proizvodih navede njihov 
namembni kraj, ker bi to povzročilo dodatno obremenitev in bi dejansko le v manjši meri 
reševalo ta problem. Ne bi bilo namreč mogoče izključiti, da bi bil v praksi dejanski namembni 
kraj proizvoda drugačen od navedenega in da bi torej taka obveznost otežila prenos distribucije 
določenega proizvoda z enega trga na drugega, kar bi v bistvu omejevalo prosti pretok blaga iz 
člena 36 PDEU. Poleg tega bi lahko določitev take obveznosti, ki vključuje tudi dodatno finančno 
obremenitev za imetnika pravice iz blagovne znamke, povzročila širjenje praks nezakonitega 
uvoza.
78.Vendar pa je treba za spoštovanje pravice do učinkovitega pravnega sredstva zagotoviti, da 
lahko sodišče preuči, kateri proizvodi so bili dani na notranji trg in kateri ne.
79.Bolje bi bilo, če bi se to preverilo v postopku v glavni stvari, tako da bi bil rezultat preverjanja 
naveden v izreku sodbe.
80.Identifikacija proizvodov v sodbi sodišča, ki vsebinsko odloča o zadevi, bi bila rezultat razlage, 
skladne s pravom Unije, ki bi zato v celoti spoštovala zgoraj navedena načela za učinkovito sodno 
varstvo.
81.Če to ni mogoče, kot je videti, da izhaja iz razlage predložitvenega sodišča, ker bi zahtevalo, da 
imetnik blagovne znamke predhodno navede končni namembni kraj proizvodov, bi se tako 
preverjanje lahko opravilo tudi ob izvršitvi, če bi lahko takrat tožena stranka uporabila ustrezna 
procesna sredstva, da bi se „sodišče“ izreklo o zadevi, ki je dejansko upoštevna za odločanje 
o sporu, ki ga obravnava, in sicer o natančni identifikaciji proizvodov, danih na trg v EGP in 
zaščitenih z blagovno znamko.
82.Nazadnje, primerno bi bilo, da se pri splošni presoji ustreznosti nacionalnega procesnega 
sistema ne opusti obravnava morebitnega obstoja sistema odškodninske odgovornosti za 
neupravičen zaseg, ki bi se lahko, čeprav gre za pravno sredstvo za varstvo ex post, po eni strani 
štel za pravno sredstvo, ki odtehta nastalo škodo v primeru nezakonitega zasega, po drugi pa bi 
lahko imel odvračilen učinek za imetnika pravice, ki bi tako vložil zahteve za zaščitne ukrepe samo 
takrat, kadar je nezakonit izvor proizvodov očiten. Kot je namreč opozorila tožeča stranka v svojih 
stališčih,37že obstajajo primeri evropskih nacionalnih zakonodaj, ki določajo nacionalni postopek, 
podoben zgoraj navedeni shemi, katerega namen je opraviti tehtanje med prostim pretokom blaga 
in bojem proti kršitvam.
83.Vse presoje v posameznem primeru mora seveda opraviti nacionalno sodišče, ki mora 
ugotoviti, ali glede na zgoraj navedena načela prava Unije nacionalna procesna ureditev toženi 
stranki v postopku s področja varstva blagovne znamke EU dejansko priznava pravico do 
celovitega sodnega varstva.
37 V točki 21 stališč tožeče stranke; glej tudi točke od 54 do 80, kjer je opisan postopek, ki velja v nekaterih državah članicah na področju 
začasnih in izvršilnih ukrepov.
ECLI:EU:C:2022:481                                                                                                                13SKLEPNI PREDLOGI G. PITRUZZELLE – ZADEVA C-175/21 
HARMAN INTERNATIONAL INDUSTRIES
2.Dokazno breme o soglasju imetnika blagovne znamke
84.Splošno pravilo je, da dokazno breme o soglasju imetnika pravice iz blagovne znamke nosi 
stranka, ki meni, da ima soglasje. Sodišče je večkrat poudarilo, da dokazno breme o soglasju 
imetnika pravice iz blagovne znamke nosi stranka, ki meni, da ima tako soglasje.38
85.Lahko pa se pojavijo okoliščine, v katerih je treba to pravilo prilagoditi. Kot je namreč 
določeno v sodbi Van Doren + Q, mora spoštovanje pogojev o izčrpanju pravice iz blagovne 
znamke dokazati imetnik, če bi lahko uporaba splošnega pravila – in sicer da dokazno breme nosi 
tožena stranka – imetniku pravice omogočila delitev nacionalnih trgov;39Sodišče v navedeni sodbi 
trdi, da to tveganje obstaja, „če […] imetnik blagovne znamke trži svoje proizvode v EGP po 
sistemu izključne distribucije“.40
86.Če namreč tožena stranka ne bi uspela pridobiti potrebnih informacij za ugotovitev, ali je 
imetnik blagovne znamke EU obravnavani proizvod namenil za trženje v EGP, bi lahko nastali 
negativni učinki, kot je drobitev notranjega trga. V teh primerih bi se torej lahko obrnilo dokazno 
breme, posledica tega pa bi bila, da bi moral „imetnik blagovne znamke dokazati, da je proizvode 
prvotno dal na trg zunaj EGP sam ali da so bili dani z njegovim soglasjem. Če [bi bil] ta dokaz 
podan, [bi morala] nato tretja oseba dokazati, da obstaja soglasje imetnika za nadaljnje trženje 
proizvodov v EGP.“41
87.Dokaz, da imetnik blagovne znamke uporablja sistem izključne distribucije, je zato zadosten 
pogoj za obrnjeno dokazno breme v navedenih okoliščinah.
88.Iz elementov, ki jih je navedlo predložitveno sodišče, pa ni jasno, ali je v obravnavani zadevi to 
merilo izpolnjeno: tožeča stranka, nasprotno, zanika uporabo sistema izključne distribucije, 
čeprav trdi, da ima samo en gospodarski subjekt status pooblaščenega distributerja na poljskem 
ozemlju in da je poleg distribucijske mreže, ki jo je sooblikovala družba Harman, na Poljskem 
veliko gospodarskih subjektov, ki tržijo proizvode družbe Harman, ter da naj bi to opravljala tudi 
sama tožena stranka.42
89.Zato mora nacionalno sodišče preveriti, ali se v obravnavani zadevi distribucija, ki jo je izvajala 
tožeča stranka, lahko šteje za izključno. V primeru pritrdilnega odgovora bi se lahko z uporabo 
sodbe Van Doren + Q obrnilo dokazno breme in bi torej morala tožeča stranka, ki je imetnica 
blagovne znamke, dokazati, da pravica ni bila izčrpana.
90.Če se ne ugotovi izključna distribucija, bi se lahko dopustila prilagoditev tradicionalnih pravil 
o dokaznem bremenu v postopkih zaradi kršitve pravic iz izključne blagovne znamke v posebnih 
okoliščinah, ki se nanašajo na trženje blaga. Če na obravnavanem blagu ni nobene navedbe, iz 
katere bi se lahko ugotovilo, kje je bilo prvič dano na trg, sodišče preveri, ali ni praktičnih pravnih 
sredstev, s katerimi bi se premagala zgoraj navedena težava zaradi dokazovanja, in nato prilagodi 
dokazno breme ob upoštevanju zgoraj navedenega načela učinkovitega sodnega varstva.
38 Glej sodbo z dne 20. novembra 2001, Zino Davidoff SA in A & G Imports Ltd (združene zadeve C-414/99, C-415/99 in C-416/99, 
EU:C:2001:617, točka 54).
39 Glej sodbe z dne 20. novembra 2001, Zino Davidoff SA in A & G Imports Ltd (združene zadeve C-414/99, C-415/99 in C-416/99, 
EU:C:2001:617, točka 54); z dne 8. aprila 2003, Van Doren + Q (C-244/00, EU:C:2003:204, točki 37 in 38), in z dne 20. decembra 2017, 
Schweppes (C-291/16, EU:C:2017:990, točka 52).
40 Sodba z dne 8. aprila 2003, Van Doren + Q (C-244/00, EU:C:2003:204, točka 39).
41 Sodba z dne 8. aprila 2003, Van Doren + Q (C-244/00, EU:C:2003:204, točka 41).
42 Glej stališča tožeče stranke v postopku v glavni stvari (točka 6).
14                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:481SKLEPNI PREDLOGI G. PITRUZZELLE – ZADEVA C-175/21 
HARMAN INTERNATIONAL INDUSTRIES
91.Namen preverjanja, ki ga bo moralo opraviti nacionalno sodišče, bo preveriti, ali se od tožene 
stranke ne zahteva „probatio diabolica“, ker so dejanske okoliščine, s katerimi bi lahko dokazala 
izčrpanje pravic iz blagovne znamke, zunaj njenega vpliva in vedenja.
92.Ugotavljam pa, da zgolj predstavljena preprosta ugotovitev, da tožena stranka težko pridobi 
informacije od svojega dobavitelja, ne more biti edini element, ki bi upravičil prilagoditev 
dokaznega bremena.
93.Če se ne ugotovi izključna distribucija s strani imetnika blagovne znamke, se mora 
prilagoditev dokaznega bremena za izčrpanje pravic iz blagovne znamke šteti za izvedljivo samo, 
če se ugotovi, da praktično ni mogoče, da bi tožena stranka zagotovila dokaz o okoliščini, ki je 
podlaga za pravico, ki jo uveljavlja.
IV. Predlog
94.Na podlagi vseh zgornjih preudarkov Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno 
odločanje, ki ga je postavilo Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi), odgovori:
Člen 15(1) Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017
o blagovni znamki Evropske unije v povezavi s členom 36, drugi stavek, PDEU, členom 19(1) PEU 
in členom 47 Listine o temeljnih pravicah je treba razlagati tako, da pravo Unije ne nasprotuje 
praksi, po kateri sodišče v postopku s področja varstva blagovne znamke EU v izreku sodbe 
uporabi splošno besedilo in tako določitev proizvodov, ki so predmet odločbe, prepusti 
izvršilnemu organu. To velja pod pogojem, da sme tožena stranka pri izvršitvi ugovarjati določitvi 
proizvodov, danih na trg, in da lahko sodišče preuči in odloči, kateri proizvodi so bili dejansko dani 
na trg v EGP s soglasjem imetnika blagovne znamke. Če se tožena stranka v postopku s področja 
varstva blagovne znamke EU sklicuje na izčrpanje pravic, vendar nima dostopa do potrebnih 
informacij, mora nacionalno sodišče preučiti možnost, da prilagodi razdelitev dokaznega 
bremena, in sicer tudi če se ugotovi, da je distribucija izključna, ali če toženi stranki praktično ni 
mogoče dokazati dejanskih okoliščin v utemeljitev svojih ugovorov.
ECLI:EU:C:2022:481                                                                                                                15SKLEPNI PREDLOGI G. PITRUZZELLE – ZADEVA C-175/21 
HARMAN INTERNATIONAL INDUSTRIES