ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Glede pritožbe, ki so jo vložile matična družba in njene hčerinske družbe zoper sodbo, s katero je bila potrjena odločba Komisije, ki vsem pritožnicam nalaga solidarno obveznost za plačilo globe zaradi kršitve konkurenčnih pravil, imajo matična družba in hčerinske družbe pravni interes za razveljavitev izpodbijane sodbe. Glede hčerinskih družb bi se z razglasitvijo ničnosti izpodbijane sodbe v delu, ki se nanaša na odgovornost matične družbe, spremenil njihov položaj, zlasti glede posledic, ki izhajajo iz pravil o solidarni odgovornosti.

Če v okviru pritožbe, ki jo vložijo matična družba in njene hčerinske družbe zoper sodbo, s katero je bila potrjena odločba Komisije, da se jim naloži globa zaradi kršitve konkurenčnih pravil, pritožnice navajajo trditve v zvezi z domnevo, da matična družba odločilno vpliva na hčerinsko družbo v primeru stoodstotnega lastništva njenega kapitala, je treba te trditve šteti kot nadgradnjo razloga v zvezi z napačnim pripisovanjem solidarne odgovornosti matični družbi, v skladu s katerim slednja ne vpliva odločilno na poslovno ravnanje svojih hčerinskih družb in z njimi ne tvori gospodarske enote. Če je bil ta razlog naveden v postopku pred Sodiščem prve stopnje, predmet spora, ki ga je obravnavalo, ni bil spremenjen. V okviru pritožbe so torej takšne trditve dopustne.

Ravnanje hčerinske družbe je mogoče pripisati matični družbi predvsem zato, ker čeprav je drug pravni subjekt, ta hčerinska družba na trgu ne ravna samostojno, temveč sledi smernicam matične družbe, zlasti glede poslovnih, organizacijskih in pravnih povezav. Tako je tudi zato, ker sta v takšnem primeru matična družba in njena hčerinska družba del iste gospodarske enote in zato tvorita eno samo podjetje, kar Komisiji omogoča, da odločbo, s katero nalaga plačilo glob, naslovi na matično družbo, ne da bi bilo treba dokazati osebno vpletenost zadnje ob tej kršitvi.

V posebnem primeru, ko je matična družba stoodstotna lastnica kapitala svoje hčerinske družbe, ki je kršila konkurenčna pravila Skupnosti, ta matična družba po eni strani lahko odločilno vpliva na ravnanje te hčerinske družbe, po drugi strani pa obstaja ovrgljiva domneva, da ta matična družba dejansko odločilno vpliva na njeno ravnanje. V teh okoliščinah za domnevo, da matična družba odločilno vpliva na poslovno politiko hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija dokaže, da je ves kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe. Komisija bo lahko tako matično družbo štela za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če matična družba, ki mora to domnevo ovreči, ne predloži zadostnih dokazov, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno.

Ravnanje hčerinske družbe na trgu ne more biti edini element, da se dokaže odgovornost matične družbe, temveč je bolj eden od pokazateljev, da gre za gospodarsko enoto.

Zato je treba za dokazilo, ali hčerinska družba na trgu ravna samostojno, upoštevati vse elemente v zvezi s poslovnimi, organizacijskimi in pravnimi povezavami, ki to hčerinsko družbo povezujejo z matično družbo, ti pa so lahko različni glede na primer in jih torej ni mogoče taksativno našteti.

(Glej točke od 58 do 61, 73 in 74.)
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 1. oktobra 2009 – Komisija proti Malti

(Zadeva C-252/08)

„Neizpolnitev obveznosti države — Onesnaževala in prah — Kurilne naprave — Omejitev emisij nekaterih onesnaževal v ozračje“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 7.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev člena 4(1) v povezavi s prilogami IV A, VI A in VII A ter člena 12 v povezavi s prilogo VIII A.2 k Direktivi 2001/80/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2001 o omejevanju emisij nekaterih onesnaževal v zrak iz velikih kurilnih naprav (UL L 309, str. 1) – Nespoštovanje mejnih vrednosti emisij, določenih za žveplov dioksid, dušikov oksid in prah – Elektrarni Delimara in Marsa

Izrek

1. Republika Malta s tem, da ni pravilno uveljavila Direktive 2001/80/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2001 o omejevanju emisij nekaterih onesnaževal v zrak iz velikih kurilnih naprav v zvezi z delovanjem naprave za uparjevanje faze 1 elektrarn Delimara in Marsa, ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) v povezavi s prilogami IV A, VI A in VII A ter obveznosti iz člena 12 v povezavi s prilogo VIII A.2 k tej direktivi.

2. Republiki Malti se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 1. oktobra 2009 – Komisija proti Malti

(Zadeva C-252/08)

„Neizpolnitev obveznosti države — Onesnaževala in prah — Kurilne naprave — Omejitev emisij nekaterih onesnaževal v ozračje“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 7.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev člena 4(1) v povezavi s prilogami IV A, VI A in VII A ter člena 12 v povezavi s prilogo VIII A.2 k Direktivi 2001/80/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2001 o omejevanju emisij nekaterih onesnaževal v zrak iz velikih kurilnih naprav (UL L 309, str. 1) – Nespoštovanje mejnih vrednosti emisij, določenih za žveplov dioksid, dušikov oksid in prah – Elektrarni Delimara in Marsa

Izrek

1. Republika Malta s tem, da ni pravilno uveljavila Direktive 2001/80/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2001 o omejevanju emisij nekaterih onesnaževal v zrak iz velikih kurilnih naprav v zvezi z delovanjem naprave za uparjevanje faze 1 elektrarn Delimara in Marsa, ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) v povezavi s prilogami IV A, VI A in VII A ter obveznosti iz člena 12 v povezavi s prilogo VIII A.2 k tej direktivi.
Zadeva C-189/08

Zuid-Chemie BV

proti

Philippo's Mineralenfabriek NV/SA

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden)

„Pravosodno sodelovanje v civilnih in gospodarskih zadevah — Sodna pristojnost in izvrševanje sodnih odločb — Uredba (ES) št. 44/2001 — Pojem ‚kraj, v katerem je nastal škodni dogodek‘“

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 16. julija 2009 I ‐ 6919

Povzetek sodbe

Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba št. 44/2001 – Posebne pristojnosti – Pristojnost v zvezi z delikti ali kvazidelikti

(Uredba Sveta (ES) št. 44/2001, člena 2 in 5, točka 3)

Člen 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da v okviru spora, ki se nanaša na škodo, ki je podjetju nastala zaradi dobave kontaminiranega kemičnega proizvoda, zaradi katerega so bila gnojila, ki jih podjetje proizvaja iz več surovin, neuporabna, in zaradi predelave navedenega proizvoda izraz „kraj, v katerem je prišlo do škodnega dogodka“, pomeni kraj, v katerem je nastala prvotna škoda zaradi običajne uporabe proizvoda, za katero je namenjen.

Ta določba se namreč ne nanaša le na kraj, v katerem je bilo storjeno dejanje, zaradi katerega je nastala škoda, ampak tudi na kraj, v katerem je nastala škoda, kot je tovarna podjetja, v kateri se je predelal proizvod z napako, kar je predelanemu proizvodu povzročilo materialno škodo, ki jo je utrpelo podjetje, in ki presega škodo, povezano s samim proizvodom. V zvezi s tem upoštevanje omogoča predložitev zadeve sodišču, ki je najprimernejše za odločanje, zlasti zaradi bližine predmeta spora in lažje izvedbe dokazov. Nasprotno pa bi sprejetje zgolj kraja, v katerem je bilo storjeno dejanje, večinoma vodilo do zmede v zvezi s sodno pristojnostjo, določeno v členih 2 in 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001, tako da bi zadnjenavedena določba zato izgubila polni učinek.

(Glej točke 23, 24, od 29 do 32 in izrek.)
Zadeva C-111/08

SCT Industri AB i likvidation

proti

Alpenblume AB

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Högsta domstolen)

„Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah — Sodna pristojnost in izvrševanje odločb — Področje uporabe — Stečaj“

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 2. julija 2009 I ‐ 5657

Povzetek sodbe

Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba št. 44/2001 – Področje uporabe – Izključena področja – Stečaji, postopki prisilne poravnave in podobni postopki

(Uredba Sveta št. 44/2001, člen 1(2)(b))

Izjemo iz člena 1(2)(b) Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da se uporablja za odločbo sodišča države članice A o vpisu v register lastninske pravice na kapitalskih deležih družbe s sedežem v državi članici A, s katero je bil prenos teh deležev razglašen za ničen, ker sodišče države članice A ne priznava pristojnosti stečajnega upravitelja države članice B v okviru stečajnega postopka, ki se začne in konča v državi članici B.

Tožba, na podlagi katere je bila izdana taka odločba, namreč izhaja neposredno iz postopka zaradi insolventnosti in je z njim tesno povezana. Po eni strani je vez med tožbo in postopkom v primeru insolventnosti posebej tesna, ker se spor nanaša izključno na lastništvo kapitalskih deležev, ki jih je v okviru postopka zaradi insolventnosti prenesel upravitelj na podlagi določb, kakršne so te, ki jih je sprejela država članica B o stečajnih postopkih, ki odstopajo od splošnih pravil civilnega prava in predvsem stvarnega prava. Tako sta prenos kapitalskih deležev in lastninska tožba, ki je bila zaradi tega vložena, neposredni in neločljivi posledici tega, da je upravitelj, pravni subjekt, ki se določi šele po začetku stečajnega postopka, izvršil pooblastilo, ki izhaja posebej iz določb nacionalnega prava, ki urejajo stečajne postopke. Po drugi strani pa sta vsebina in obseg odločbe, s katero je razglašena ničnost navedenega prenosa, tesno povezana s stečajnim postopkom, ker je razlog za ničnost prenosa natančno in izključno obseg pooblastil tega upravitelja v okviru stečajnega postopka.

(Glej točke od 25 do 28, 30, 31 in 33 ter izrek.)
1.

Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska s tem, da ni sprejelo zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/35/ES z dne 7. septembra 2005 o onesnaževanju morja z ladij in uvedbi kazni za kršitve, ni izpolnilo obveznosti iz te direktive.
V zvezi s tem ima pojem „delavec“ v smislu člena 39 ES veljavo po pravu Skupnosti in se ne sme razlagati ozko. Za „delavca“ je treba šteti vsakogar, ki opravlja dejansko in resnično dejavnost, razen dejavnosti, ki imajo tako majhen obseg, da so zgolj podrejene in pomožne. Značilnost delovnega razmerja je, da neka oseba v določenem času v korist druge osebe in pod njenim vodstvom opravi storitve, za katere dobi kot protidajatev plačilo.

Ne glede na omejeno višino plačila in kratkotrajnost poklicne dejavnosti – kot je manjša poklicna dejavnost, ki se je opravljala krajši čas in ni zadoščala za preživetje ali je trajala le malo več kot en mesec – ni mogoče izključiti, da lahko nacionalni organi to dejavnost v skladu s celovito presojo zadevnega delovnega razmerja obravnavajo kot dejansko in resnično dejavnost, na podlagi katere je delavcu priznan status „delavca“ v smislu člena 39 ES.

Glede pravice državljanov držav članic, ki iščejo zaposlitev v drugi državi članici, je treba odstopanje od načela enakega obravnavanja – ki ga uživajo državljani Evropske unije, razen delavcev, samozaposlenih oseb, oseb, ki ohranijo tak status, in članov njihovih družin, ki prebivajo na ozemlju države članice gostiteljice – določeno v členu 24(2) Direktive 2004/38 – ki se nanaša na pravico državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic in ki spreminja Uredbo št. 1612/68 in razveljavlja direktive 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 in 93/96, v skladu s katero država članica gostiteljica ni dolžna podeliti pravice do socialne pomoči iskalcem zaposlitve niti v daljšem obdobju, v katerem imajo pravico do prebivanja – razlagati v skladu s členom 39(2) ES.

V zvezi s tem se lahko državljani držav članic, ki iščejo zaposlitev v drugi državi članici in ki so vzpostavili dejansko povezavo s trgom dela te države članice, sklicujejo na člen 39(2) ES ob vložitvi prošnje za finančno pomoč, ki je namenjena lajšanju dostopa do zaposlitve. Pristojni nacionalni organi in po potrebi tudi nacionalna sodišča so pristojni ne le za ugotovitev obstoja take dejanske povezave s trgom dela, temveč tudi za analizo temeljnih elementov navedene dajatve, predvsem glede namena dodelitve in pogojev zanjo. Namen dajatve je treba preučiti glede na njene rezultate in ne glede na njeno formalno strukturo. Zato za „pravico do socialne pomoči“ v smislu člena 24(2) Direktive 2004/38 ni mogoče šteti finančnih dajatev, ki so neodvisno od nacionalne zakonodaje namenjene lažjemu dostopu na trg dela.

(Glej točke 34, 35, od 40 do 42, od 44 do 46 in točko 1 izreka.)
Zadeva C-170/08

H. J. Nijemeisland

proti

Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo College van Beroep voor het bedrijfsleven)

„Skupna kmetijska politika — Goveje meso — Uredba (ES) št. 795/2004 — Člen 3a — Integrirani upravni in kontrolni sistem za nekatere programe pomoči — Enotno plačilo — Izračun referenčnega zneska — Znižanja in izključitve“

Sodba Sodišča (peti senat) z dne 11. junija 2009 I ‐ 5129

Povzetek sodbe

Kmetijstvo – Skupna kmetijska politika – Integrirani upravni in kontrolni sistem za nekatere programe pomoči – Shema enotnega plačila

(uredbi Sveta št. 1254/1999, člen 23(1), in št. 1782/2003, člen 37(1); Uredba Komisije št. 795/2004, člen 3a)

Člen 3a Uredbe Komisije (ES) št. 795/2004 z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje sheme enotnega plačila, predvidenega v Uredbi Sveta (ES) št. 1782/2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1974/2004, je treba razlagati tako, da se pri izračunu iz člena 37(1) Uredbe št. 1782/2003 ne smejo upoštevati znižanja in izključitve, ki se uporabljajo na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 1254/1999 o skupni ureditvi trga za goveje in telečje meso.

Člen 3a Uredbe št. 795/2004 namreč izrecno določa, da se pri izračunu referenčnega zneska upošteva število živali, za katere „je bilo ali pa še bo odobreno“ neposredno plačilo. Iz tega izhaja, da za izračun referenčnega zneska iz člena 37(1) Uredbe št. 1782/2003 ni potrebno, da je bilo zadevno neposredno plačilo kmetu dejansko izvršeno. Dalje, iz besedila člena 23(1) Uredbe št. 1254/1999 je razvidno, da je posledica uporabe sankcije izključitev proizvajalca iz plačil, odobrenih na podlagi navedene uredbe, ne glede na število zadevnih živali. Taka sankcija zato ne more vplivati na ugotovitev števila živali, ki jih je treba upoštevati za izračun navedenega referenčnega zneska. Taka razlaga je poleg tega v skladu z voljo zakonodajalca Skupnosti, da se sankcije ne smejo nadaljevati v škodo kmeta in tako preseči prvotne sankcije.

(Glej točke od 33 do 36, 47 in izrek.)
Zadeva C-167/08

Draka NK Cables Ltd in drugi

proti

Omnipol Ltd

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hof van Cassatie)

„Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah — Uredba (ES) št. 44/2001 — Člen 43(1) — Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb — Pojem ‚stranka‘“

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 23. aprila 2009 I ‐ 3479

Povzetek sodbe

Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba (ES) št. 44/2001

(Uredba Sveta št. 44/2001, člen 43(1))

Kakor člena 36(1) in 40(1) Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba člen 43(1) Uredbe št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah razlagati tako, da upnik nekega dolžnika ne more vložiti pravnega sredstva zoper razglasitev izvršljivosti, če formalno ni bil udeleženec postopka v sporu, v katerem je to razglasitev izvršljivosti zahteval drug upnik tega dolžnika.

V obeh primerih je predvideni postopek izvršitve samostojen in celovit sistem s pravnimi sredstvi, neodvisen od nacionalnih pravnih sistemov. Njegova pravila je treba razlagati ozko. Sodna praksa v zvezi s členoma 36 in 40 te konvencije se uporabi za člen 43 Uredbe št. 44/2001.

(Glej točke 23, 24, 27, 30, 31 in izrek.)
Pri oglaševalskih storitvah je kraj opravljanja storitev, če ima naročnik storitve sedež zunaj ozemlja Skupnosti, v skladu s členom 9(2)(e) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kakor je bila spremenjena z Direktivo 84/386, kraj, kjer ima tak naročnik sedež. Vendar lahko države članice uporabijo možnost iz člena 9(3)(b) Šeste direktive 77/388, kakor je bila spremenjena, s tem da z odstopanjem od navedenega načela štejejo, da je kraj opravljanja storitve na ozemlju zadevne države članice. Če se uporabi ta možnost, se za oglaševalsko storitev, ki jo opravi izvajalec s sedežem v Evropski skupnosti za naročnika s sedežem v tretji državi, ne glede na to, ali je ta naročnik končni ali posredni, šteje, da je bila opravljena v Evropski skupnosti, če se v smislu člena 9(3)(b) Šeste direktive dejansko uporabi in uživa na ozemlju zadevne države članice. Na področju oglaševalskih storitev gre za tak primer, kadar se oglasi, ki so predmet storitve, razširjajo iz zadevne države članice.

Vendar na podlagi člena 9(3)(b) Šeste direktive ni mogoče obdavčiti oglaševalskih storitev, ki jih za svoje stranke zagotavlja izvajalec storitev s sedežem zunaj Evropske skupnosti, pa čeprav je bil ta izvajalec posredni naročnik na podlagi prejšnjega opravljanja storitev, ker taka storitev ne spada na področje uporabe člena 9(2)(e) te direktive in splošneje člena 9 navedene direktive v celoti, ki sta določbi, na kateri se izrecno sklicuje člen 9(3)(b) iste direktive.

Imenovanje davčnega zastopnika samo po sebi ne vpliva na obdavčljivost ali neobdavčljivost storitev, ki jih je prejela ali opravila zastopana oseba, ker je edini namen zastopanja ta, da ima davčni organ nacionalnega sogovornika, če ima davčni zavezanec sedež v tujini.

(Glej točke od 27 do 29, 33, 34 in 38 ter izrek.)
1.

Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da v predpisanem roku ni sprejelo zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode, ni izpolnilo obveznosti iz člena 19 te direktive.
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 4. novembra 2008 – Komisija proti Luksemburgu

(Zadeva C-95/08)

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2004/9/ES — Nedoločitev organov, pristojnih za inšpekcijske preglede laboratorijev in pregled študij, izvedenih v laboratorijih, za presojo skladnosti z dobro laboratorijsko prakso“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 24.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 2004/9/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o inšpekcijskih pregledih in preverjanju dobre laboratorijske prakse (DLP) (UL L 50, str. 28) – Nedoločitev organov, pristojnih za inšpekcijske preglede laboratorijev in preverjanje študij, izvedenih v laboratorijih, za presojo skladnosti z dobro laboratorijsko prakso

Izrek

1. Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da ni določilo organov za nadzor izvajanja načel dobre laboratorijske prakse, ni izpolnilo obveznosti iz člena 3 Direktive 2004/9/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o inšpekcijskih pregledih in preverjanju dobre laboratorijske prakse (DLP).

2. Velikemu vojvodstvu Luksemburg se naloži plačilo stroškov.

Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 4. novembra 2008 – Komisija proti Luksemburgu

(Zadeva C-95/08)

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2004/9/ES — Nedoločitev organov, pristojnih za inšpekcijske preglede laboratorijev in pregled študij, izvedenih v laboratorijih, za presojo skladnosti z dobro laboratorijsko prakso“

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče — Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 24.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 2004/9/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o inšpekcijskih pregledih in preverjanju dobre laboratorijske prakse (DLP) (UL L 50, str. 28) – Nedoločitev organov, pristojnih za inšpekcijske preglede laboratorijev in preverjanje študij, izvedenih v laboratorijih, za presojo skladnosti z dobro laboratorijsko prakso

Izrek

1. Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da ni določilo organov za nadzor izvajanja načel dobre laboratorijske prakse, ni izpolnilo obveznosti iz člena 3 Direktive 2004/9/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o inšpekcijskih pregledih in preverjanju dobre laboratorijske prakse (DLP).
Člen 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami, na podlagi katerega lahko izvršitveni pravosodni organ zavrne izvršitev naloga, ki se izda zaradi izvršitve kazni, če se zahtevana oseba „nahaja v izvršitveni državi članici ali je državljan ali prebivalec te države“ in se ta država zaveže, da bo kazen izvršila v skladu s svojim notranjim pravom, je treba razlagati tako, da zahtevana oseba „prebiva“ v izvršitveni državi članici, če ima v njej dejansko prebivališče, „nahaja“ pa se v njej, če se v tej državi članici že nekaj časa neprekinjeno zadržuje in je zato z njo vzpostavila podobne vezi, kot izhajajo iz prebivališča.

Za ugotovitev, ali – v okviru razlage člena 4, točka 6, Okvirnega sklepa 2002/584 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami – med zahtevano osebo in izvršitveno državo članico obstajajo vezi, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti, da je ta oseba zajeta s pojmom „nahajati se“ v smislu navedene določbe, na podlagi katere lahko izvršitveni pravosodni organ zavrne izvršitev naloga, ki se izda zaradi izvršitve kazni, če se zahtevana oseba nahaja v izvršitveni državi članici, mora izvršitveni pravosodni organ opraviti celostno presojo več objektivnih dejavnikov, ki opredeljujejo položaj te osebe, med drugim zlasti trajanja, narave in razmer, v katerih se zahtevana oseba zadržuje v izvršitveni državi članici, ter družinskih in ekonomskih vezi, ki jih ima z njo.

(Glej točki 48 in 54 ter izrek.)