SL Uradni list Evropske unije C 94/3

Pritožba, ki jo je VM Vermögens-Management GmbH vložila 21. novembra 2017 zoper sodbo Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 7. septembra 2017 v zadevi Vermögens-Management/Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO), T-374/15

(Zadeva C-653/17 P)

(2018/C 094/04)

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnica: VM Vermögens-Management GmbH (zastopnika: T. Dolde in P. Homann, odvetnika)

Drugi stranki v postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino, DAT Vermögensmanagement GmbH

Predlog

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 7. septembra 2017 v zadevi T-374/15 razveljavi;

— zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču Evropske unije.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvi pritožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 65(2) Uredbe št. 207/2009 o blagovni znamki Skupnosti (1) v povezavi s pravico do zaslišanja iz člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in lastninsko pravico iz člena 17 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Ta pritožbeni razlog temelji na trditvi, da Splošno sodišče ni upoštevalo retroaktivnega učinka spremembe opisa storitev znamke Evropske unije „Vermögensmanufaktur“ na podlagi pojasnila v skladu s členom 28(2) Uredbe št. 207/2009 in da je bila z izpodbijano odločbo znamka Evropske unije razglašena za nično za novo dodane storitve, ne da bi bila preverjena možnost registracije znamke Evropske unije zanje. Splošno sodišče naj zato predlogov pritožnice glede spremembe izpodbijane odločbe ne bi smelo zavrniti kot nedopustnih.

Drugi pritožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 36 Statuta Sodišča, ker je Splošno sodišče predloge pritožnice v zvezi s spremembo izpodbijane odločbe v celoti zavrnilo kot nedopustne, ne da bi vsebinsko odločilo glede retroaktivnega učinka spremembe opisa storitev znamke Evropske unije na podlagi pojasnila v skladu s členom 28(2) Uredbe št. 207/2009.

S tretjim pritožbenim razlogom se zatrjuje kršitev člena 7(1)(c) Uredbe št. 207/2009, ker naj bi ugotovitve Splošnega sodišča glede opisnosti temeljile na napačnih preudarkih glede tega, kako upoštevna javnost dojema oznako „Vermögensmanufaktur“, in glede tega, da med znamko Evropske unije in zadevnimi storitvami ni dovolj neposredne in konkretne povezave, da bi se lahko štelo, da je znamka Evropske unije opisna.

S četrtim pritožbenim razlogom se zatrjuje kršitev člena 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009, ker naj bi Splošno sodišče neobstoj razlikovalnega učinka znamke Evropske unije utemeljilo z navedbo, da upoštevna javnost oznako „Vermögensmanufaktur“ dojema kot ustrezen slogan in promocijsko informacijo, ne da bi razložilo, zakaj znamka Evropske unije ne biti more hkrati oznaka izvora, ki ima razlikovalni učinek.

S petim pritožbenim razlogom se zatrjuje kršitev člena 75, drugi stavek, Uredbe št. 207/2009, ker je Splošno sodišče zavrnilo obstoj kršitve pravice do zaslišanja in pri tem le zatrdilo, da odbor za pritožbe pri odločanju ni upošteval dokumentov, ki so bili v postopku pred EUIPO vloženi prepozno, in da izpodbijana odločba ni temeljila na teh dokumentih, čeprav je iz spisa jasno razvidno, da je odbor za pritožbe odlomke teh dokazov dobesedno povzel v presoji in da pritožnica nikoli ni imela možnosti opredeliti se glede teh dokazov.

S šestim pritožbenim razlogom se zatrjuje kršitev člena 76(2) Uredbe št. 207/2009, ker naj bi izpodbijana odločba temeljila na dokazih, ki so bili na prvi stopnji v postopku pred EUIPO vloženi prepozno in bi jih moral tudi odbor za pritožbe šteti za prepozne. Tako naj bi Splošno sodišče v izpodbijani sodbi napačno ugotovilo, da odbor za pritožbe teh dokazov ni upošteval in da za izpodbijano odločbo niso bili odločilni.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL 2009, L 78, str. 1)