SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

PHILIPPA LÉGERJA,

predstavljeni 23. februarja 2006( )

Zadeva C-353/04

Nowaco Germany





proti





Hauptzollamt Hamburg-Jonas

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (Nemčija))

„Izvozna nadomestila – Uredba (EGS) št. 3665/87 – Pogoji odobritve – Primerna tržna kakovost – Perutninsko meso – Uporaba standardov za trženje perutninskega mesa v Skupnosti – Uredba (EGS) št. 2913/92 – Dovoljena odstopanja v zvezi s številom proizvodov z napako – Pravila o velikosti vzorcev, ki se odvzamejo za preverjanje upoštevanja teh dovoljenih odstopanj – Kršitev – Posledice“

1. Razlog za ta postopek predhodnega odločanja je spor o izvoznih nadomestilih, dolgovanih za pošiljki dveh serij zamrznjenih piščancev. Carinski organi zadevne države članice so od zadevnih pošiljk za izvoz odvzeli vzorec in rezervni vzorec, pri njunem pregledu pa je bila ugotovljena navzočnost zlomljenih kosti brez tkiva.

2. Bundesfinanzhof (Nemčija) sprašuje Sodišče, ali se standardi, ki urejajo trženje te vrste proizvoda v Skupnosti, lahko uporabijo za ugotovitev, ali so sporni piščanci primerne tržne kakovosti, in ali lahko tako dajejo pravico do izvoznih nadomestil.

3. Če bi bil odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, želi to sodišče tudi izvedeti, kakšne sklepe je treba izpeljati iz dejstva, da je bila v obeh odvzetih vzorcih ali samo v enem izmed njiju ugotovljena navzočnost proizvodov z napako, ker zaradi števila teh vzorcev ni mogoče preveriti, ali so presežena dovoljena odstopanja, ki se uporabljajo za trženje tega proizvoda v Skupnosti.

I – Pravni okvir

A – Določbe o odobritvi izvoznih nadomestil

4. Namen izvoznih nadomestil je pokriti razliko med cenami zadevnega proizvoda na svetovnem trgu in višjimi cenami tega proizvoda v Skupnosti. Nadomestila se financirajo iz proračuna Skupnosti, natančneje iz Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS).

5. Sistem izvoznih nadomestil je bil ob nastanku dejstev v sporu v postopku v glavni stvari opredeljen v Uredbi Komisije (EGS) št. 3665/87( ). Ta uredba v poglavju I o „Pravici do nadomestila“ naslova II o „Izvozu v tretje države“ vsebuje določbe, ki utemeljujejo pravico do nadomestila. V členu 13 te uredbe, ki je del poglavja I, je določeno:

„Do nadomestila niso upravičeni tisti proizvodi, ki niso primerne tržne kakovosti, oziroma proizvodi, namenjeni za prehrano ljudi, njihova uporaba za ta namen pa je neprimerna ali bistveno slabša zaradi njihovih lastnosti ali stanja.“

6. Po dejstvih, ki so predmet spora o glavni stvari, je bila Uredba št. 3665/87 razveljavljena in nadomeščena z Uredbo Komisije (ES) št. 800/1999( ). V členu 21(1) zadnjenavedene uredbe je določeno:

„Nadomestilo se ne odobri za proizvode, ki na dan sprejetja izvozne deklaracije niso primerne tržne kakovosti.

Šteje se, da proizvodi izpolnjujejo zahtevo iz prvega pododstavka, če se jih v običajnih pogojih lahko prodaja na območju Skupnosti z opisom, ki je naveden v zahtevku za nadomestilo, in če so proizvodi namenjeni za prehrano ljudi, njihova uporaba za ta namen pa ni neprimerna ali bistveno slabša zaradi njihovih lastnosti ali stanja.

Ali proizvodi izpolnjujejo zahtevo iz prvega pododstavka, se preveri v skladu s standardi ali prakso, ki velja v Skupnosti.

[…]“

7. Sodišče je v sodbi z dne 26. maja 2005 v zadevi SEPA( ) razsodilo, da ta člen 21, ker je v njem določeno, da proizvodi izpolnjujejo zahtevo po primerni tržni kakovosti, „če se jih v običajnih pogojih lahko prodaja na območju Skupnosti“, ne spreminja pravnega stanja, ustvarjenega s členom 13 Uredbe št. 3665/87, temveč ga potrjuje.( )

B – Standardi, ki se uporabljajo za trženje perutninskega mesa v Skupnosti

8. V Uredbi Sveta (EGS) št. 1906/90( ) so določena splošna pravila, ki se uporabljajo za trženje perutninskega mesa v Skupnosti. Pojem „perutninsko meso“ v smislu te uredbe je treba razumeti kot perutninsko meso, primerno za prehrano ljudi.( )

9. V tej uredbi je predvsem določeno, da se to meso uvrsti v razred „A“ ali v razred „B“ glede na konformacijo in videz trupov ali kosov.

10. V členu 1(3), prva alinea, te uredbe je tudi določeno, da se ta uredba ne uporablja za perutninsko meso za izvoz iz Skupnosti.

11. Podrobna pravila za izvajanje Uredbe št. 1906/90 so opredeljena v Uredbi Komisije (EGS) št. 1538/91( ).

12. V skladu s členom 6 te uredbe morajo perutninski klavni trupi in kosi za uvrstitev v razreda A in B izpolnjevati več minimalnih zahtev glede kakovosti. Tako morajo biti nepoškodovani, upoštevaje obdelavo, čisti, brez vidne tuje snovi, umazanije ali krvi, brez tujega vonja, brez vidnih krvnih madežev, razen če so majhni in nemoteči, ter brez hujših zmečkanin. Biti morajo tudi brez štrlečih zlomljenih kosti.( )

13. Vendar kadar se perutninsko meso prodaja v serijah, torej kot celota mesa iste vrste, istega tipa, ki prihaja iz iste klavnice ali razsekovalnice,( ) so za pogoje iz člena 6 določena dovoljena odstopanja. Ta odstopanja so opredeljena v členu 7 Uredbe št. 1538/91, v katerem je določeno:

„1. Odločitve zaradi neizpolnjevanja členov 1, 2 in 6 se lahko sprejmejo samo za celo serijo, ki je bila pregledana v skladu z določbami tega člena.

[…]

3. Vzorec, sestavljen iz naslednjega števila posameznih izdelkov, kot so določeni v členu 1, se sestavi naključno iz vsake serije, ki jo je treba pregledati v klavnicah, razsekovalnicah, skladiščih za prodajo na debelo ali na drobno ali v času carinjenja ob uvozih iz tretjih držav.

[…]“

14. V tabeli v odstavku 3 tega člena je navedeno, kolikšna mora biti velikost vzorca glede na velikost serije. Tako je treba v seriji z od 100 do 500 enotami odvzeti vzorec 30 enot. V seriji z od 501 do 3200 enotami je treba odvzeti vzorec 50 enot, v seriji z več kot 3200 enotami pa vzorec 80 enot.

15. V tej tabeli je določeno tudi število dovoljenih enot z napako glede na velikost vzorca. Tako je za serijo z od 100 do 500 enotami, v kateri se odvzame vzorec 30 enot, dovoljeno število enot z napako največ 5, od katerih sta lahko 2 enoti, ki ne izpolnjujeta zahtev iz člena 6(1) Uredbe št. 1538/91. Za serijo z od 501 do 3200 enotami, v kateri se odvzame vzorec 50 enot, je dovoljeno število enot z napako največ 7, od katerih so lahko 3 enote, ki ne izpolnjujejo zahtev iz navedenega člena 6. Za serijo z več kot 3200 enotami, v kateri se odvzame vzorec 80 enot, je dovoljeno število enot z napako največ 10, od katerih so lahko 4 enote, ki ne izpolnjujejo zahtev iz navedenega člena 6.

16. V skladu s členom 7(5) te uredbe se ta dovoljena odstopanja podvojijo, če je meso v seriji uvrščeno v razred B.

17. V členu 7(6) navedene uredbe je določeno, da kadar pregledana serija ni ocenjena za ustrezno, nadzorna agencija prepove njeno trženje ali uvoz, če serija prihaja iz tretje države, če in dokler ni pripravljen dokaz, da serija ustreza členoma 1 in 6.

C – Predpisi o nadzoru

18. Predložitveno sodišče se sklicuje na Uredbo Sveta (EGS) št. 2913/92( ), ki ureja vso trgovino med državami članicami Skupnosti na eni strani in tretjimi državami na drugi strani. Carinski zakonik se torej uporablja za izvoz iz Skupnosti v tretjo državo.

19. V členih 70 in 71 je določena pravna domneva, na podlagi katere se za izsledke pregleda dela blaga šteje, da veljajo za vse blago. V teh členih je določeno:

„Člen 70

1. Če se pregled opravi le na delu blaga, ki je predmet iste deklaracije, veljajo rezultati pregleda za vse blago v tej deklaraciji.

Vendar lahko deklarant zahteva dodatni pregled blaga, če ocenjuje, da rezultati delnega pregleda ne veljajo za ostalo deklarirano blago.

2. Če vsebuje obrazec deklaracije več postavk blaga, se za izvajanje odstavka 1 navedbe za vsako postavko blaga štejejo za samostojno deklaracijo.

Člen 71

1. Rezultati preverjanja deklaracije služijo kot podlaga za uporabo določb o carinskem postopku, v katerega je dano blago.

2. Če se deklaracija ne preveri, se določbe odstavka 1 uporabijo na podlagi navedb v deklaraciji.“

20. Pravo Skupnosti vsebuje tudi posebne določbe v zvezi z nadzorom pri izvozu kmetijskih proizvodov, za katere se dobijo izvozna nadomestila. Splošni okvir teh določb je v Uredbi Sveta (EGS) št. 386/90( ). V tej uredbi je določeno, da države članice opravljajo fizične preglede blaga, ko so končane carinske izvozne formalnosti in pred dovoljenjem za zadevno blago, ki naj bi se izvozilo, na podlagi predloženih dokumentov, ki spremljajo izvozno deklaracijo.( ) Ti fizični pregledi morajo imeti obliko naključnih pregledov, ki se izvajajo pogosto in brez predhodnega opozorila.( )

21. Podrobna pravila za izvajanje teh fizičnih pregledov proizvodov, za katere se lahko dobijo izvozna nadomestila, so določena v Uredbi Komisije (ES) št. 2221/95( ).

22. Člen 5 te uredbe določa:

„1. ,Fizični pregled‘ v smislu člena 2(a) Uredbe (EGS) št. 386/90 pomeni preverjanje, ali se izvozna deklaracija, vključno s predloženo dodatno dokumentacijo, ujema s količino, vrsto in lastnostmi proizvodov.

Če nastane položaj, opisan v prilogi, se uporabijo navedene metode.

Carinski urad izvoza pazi na to, da se člen 13 Uredbe (EGS) št. 3665/87 spoštuje.

[…]“

II – Dejansko stanje v postopku v glavni stvari

23. Nowaco Germany (v nadaljevanju: Nowaco) je prijavila izvoz dveh pošiljk zamrznjenih piščancev, opravljenih decembra 1997 in februarja 1998, ki sta obsegali 2647 oziroma 2750 kartonov. Pristojni nemški nadzorni organ je za vsako pošiljko odvzel vzorec in rezervni vzorec. Pri pregledu obeh vzorcev pošiljke iz decembra 1997 je bilo ugotovljeno, da ta vsebuje zlomljene kosti brez tkiva. V pošiljki iz februarja 1998 so bile le v prvem vzorcu štrleče zlomljene leve peruti, drugi vzorec pa je bil brez napak.

24. Hauptzollamt je menil, da ni treba plačati izvoznih nadomestil za nobeno od pošiljk.

25. Finanzgericht je o tožbi, ki jo je zoper to odločbo vložila družba Nowaco, razsodilo, da ima tožeča stranka pravico do polovice izvoznih nadomestil za pošiljko iz februarja 1998, medtem ko je tožbo v preostalem zavrnilo.

26. To sodišče je menilo, da blaga ni mogoče šteti za blago primerne tržne kakovosti, če ne ustreza standardom, določenim v Uredbi št. 1538/91 o trženju perutnine v Skupnosti. Vseeno je odločilo, da je družba Nowaco upravičena do polovice izvoznih nadomestil za pošiljko iz februarja 1998, ker je v skladu z domnevo iz člena 70 carinskega zakonika to pošiljko treba obravnavati tako, da je 50 % proizvodov primerne tržne vrednosti.

27. Družba Nowaco in Hauptzollamt sta zoper to sodbo vložila zahtevo za revizijo. Družba Nowaco trdi, da ima pravico do vseh izvoznih nadomestil, in sicer za pošiljko zamrznjenih piščancev iz decembra 1997 in tudi za pošiljko iz februarja 1998. Hauptzollamt pa meni, da ji nadomestila pripadajo samo za pošiljko iz februarja 1998, in sicer v višini 48,1 % glede na razmerje med težo prvega vzorca, ki je vseboval zlomljene kosti, in težo drugega vzorca, ki je bil brez napak.

III – Vprašanja za predhodno odločanje

28. Bundesfinanzhof je prekinilo odločanje in Sodišču postavilo ta vprašanja:

„1. Ali se za ugotovitev primerne tržne kakovosti blaga, za katero se zahteva izvozno nadomestilo, lahko uporabi Uredba Komisije (EGS) št. 1538/91 z dne 5. junija 1991 o uvedbi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 1906/90 o določenih tržnih standardih za perutnino?

2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen:

(a) Ali se uporabi člen 70 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, kadar je treba ugotoviti, ali je blago, za katero se zahteva izvozno nadomestilo, primerne tržne kakovosti?

(b) Ali nastopi domneva enotne kakovosti iz člena 70(1), prvi pododstavek, Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 tudi takrat, kadar je bil pregledan samo en naključni vzorec, čeprav zadevna zakonodaja Skupnosti dopušča napake blaga v določenem količinskem obsegu in skladno s tem zahteva in izrecno predpisuje fizični pregled določenega minimalnega števila vzorcev za ugotovitev, ali je spoštovano to odstopanje?

3. Če sta tudi odgovora na točki (a) in (b) drugega vprašanja pritrdilna:

Kakšen učinek ima prej omenjena domneva enotne kakovosti, če je odvzetih več vzorcev iz enotne prijavljene pošiljke in je pri pregledu enega dela vzorcev primerna tržna kakovost ugotovljena, pri drugem delu pa ne?“

IV – Analiza

A – Prvo vprašanje za predhodno odločanje

29. Bundesfinanzhof s prvim vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali je treba člen 13 Uredbe št. 3665/87 razlagati tako, da mora perutninsko meso, da se mu prizna primerna tržna kakovost v smislu te določbe in da omogoča uveljavljanje pravice do izvoznih nadomestil, ustrezati standardom kakovosti in dovoljenim odstopanjem iz členov 6 in 7 Uredbe št. 1538/91.

30. Bundesfinanzhof v predložitveni odločbi navaja, da postavlja to vprašanje, ker so po eni strani v Uredbi št. 1538/91 določena podrobna pravila za izvajanje Uredbe št. 1906/90 in ker je v njej izrecno določeno, da se ne uporablja za izvoz perutninskega mesa iz Skupnosti. Po drugi strani pa naj bi bila v Uredbi št. 1538/91 v različici, ki se uporablja v tej zadevi, določena dovoljena odstopanja za upoštevanje zahtev iz člena 6 te uredbe samo za „predpakiranja“, in ne za zamrznjene piščance, ki niso bili predpakirani.

31. Na podlagi stališča Sodišča v zgoraj navedeni sodbi SEPA menim, da je treba na prvo vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, odgovoriti pritrdilno.

32. Sodišče je namreč v tej sodbi menilo, da je treba člen 13 Uredbe št. 3665/87 razlagati tako, da se mora proizvod, izvožen iz Skupnosti v tretjo državo, da se zanj lahko šteje, da je „primerne tržne kakovosti“ in da omogoča uveljavljanje pravice do izvoznih nadomestil, prodajati na območju Skupnosti v običajnih pogojih.( ) V tej sodbi je razsodilo, da se goveje meso, katerega trženje v Skupnosti za prehrano ljudi je predmet nekaterih omejitev – zlasti se sme prodajati samo na lokalnem trgu –, ne more šteti za meso primerne tržne kakovosti v smislu navedenega člena 13.( )

33. Iz zgoraj navedene sodbe SEPA lahko torej sklepamo, da mora proizvod, da se lahko šteje za proizvod primerne tržne kakovosti v smislu člena 13 Uredbe št. 3665/87, ustrezati standardom kakovosti, ki veljajo za njegovo trženje v Skupnosti za prehrano ljudi.

34. Če so za trženje perutninskega mesa v Skupnosti za prehrano ljudi ob nastanku dejstev v sporu o glavni stvari veljale zahteve glede kakovosti, določene v Uredbi št. 1538/91, so te zahteve torej upoštevne za ugotovitev, ali izvoz serije perutninskega mesa v tretjo državo daje pravico do nadomestil.

35. Glede na razlago v zgoraj navedeni sodbi SEPA se za člen 1(3) Uredbe št. 1906/90, na podlagi katerega se ta uredba ne uporablja za izvoz iz Skupnosti, po mojem mnenju ne sme šteti, da preprečuje to analizo. To določbo je treba brati tako, da za izvoz perutninskega mesa iz Skupnosti ne veljajo vsa splošna pravila o trženju tega proizvoda v Skupnosti, določena v Uredbi št. 1906/90, ki se nanašajo na uvrstitev tega proizvoda v dva razreda in posebne zahteve glede označevanja.

36. Pomen te določbe, ki se nanaša samo na Uredbo št. 1906/90, se ne sme razširiti na zahteve glede kakovosti iz Uredbe št. 1538/91. Te so torej upoštevne za presojo, ali je perutninsko meso, za katero se zahtevajo izvozna nadomestila, primerne tržne kakovosti v smislu člena 13 Uredbe št. 3665/87.

37. V skladu s členom 6 Uredbe št. 1538/91 morajo perutninski klavni trupi in kosi, da so lahko uvrščeni v razred A ali B in se zato lahko tržijo za prehrano ljudi v Skupnosti, izpolnjevati več zahtev glede kakovosti in predvsem morajo biti brez štrlečih zlomljenih kosti. Vendar obstoj takih zlomljenih kosti ni skrita napaka, ki bi absolutno preprečevala trženje zadevnega klavnega trupa ali kosa v Skupnosti.

38. Zakonodajalec Skupnosti je namreč v členu 7 te uredbe določil, da navzočnost proizvodov s štrlečimi zlomljenimi kostmi v seriji perutninskega mesa ne preprečuje trženja te serije, če število proizvodov z napako ne presega zgornje meje, določene glede na velikost te serije in zadevni razred. Tako za serijo z od 100 do 500 enotami dovoljeno število enot s štrlečimi zlomljenimi kostmi v vzorcu 30 enot ne sme biti večje od 2 enot za serijo razreda A in 4 enot za serijo razreda B. Za serijo z od 501 do 3200 enotami dovoljeno število enot s štrlečimi zlomljenimi kostmi v vzorcu 50 enot ne sme biti večje od 3 enot za serijo razreda A in 6 enot za serijo razreda B. Za serijo z več kot 3200 enotami dovoljeno število enot, ki niso v skladu z zahtevami iz člena 6(1) Uredbe št. 1538/91, v vzorcu 80 enot ne sme biti večje od 4 enot za serijo razreda A in 8 enot za serijo razreda B.

39. Poleg tega je v členu 7(1) Uredbe št. 1538/91 določeno, da se odločitve zaradi neizpolnjevanja zahtev glede kakovosti iz člena 6 te uredbe lahko sprejmejo samo za celo serijo, ki je bila pregledana v skladu z določbami navedenega člena 7. Trženje serije perutninskega mesa v Skupnosti je torej mogoče prepovedati, samo če se odvzame vzorec s številom enot, ki ustreza zahtevam iz člena 7, in je bilo ugotovljeno, da število proizvodov z napako v tem vzorcu presega dovoljena odstopanja iz navedenega člena.

40. Iz tega sledi, da se serija perutninskega mesa, ki vsebuje proizvode s štrlečimi zlomljenimi kostmi, katerih število ne presega dovoljenega odstopanja iz Uredbe št. 1538/91 glede na vzorec, določen v tej uredbi, lahko brez omejitev trži v Skupnosti.

41. Glede na stališče Sodišča v zgoraj navedeni sodbi SEPA je treba take serije, ki se tako lahko v običajnih pogojih tržijo v Skupnosti, šteti za proizvode primerne tržne kakovosti v smislu člena 13 Uredbe št. 3665/87, ki dajejo pravico do izvoznih nadomestil. Povedano drugače, organi države članice izvoznice se morajo za ugotovitev, ali je treba za serijo perutninskega mesa šteti, da je primerne tržne kakovosti v smislu te določbe, sklicevati na zahteve glede kakovosti iz člena 6 Uredbe št. 1538/91 in dovoljena odstopanja iz člena 7 te uredbe.

42. V pravilih o odobritvi izvoznih nadomestil ne najdem razlogov, da se ta dovoljena odstopanja ne bi upoštevala in da bi se za dodelitev te pomoči Skupnosti določili strožji pogoji, kot so določeni za trženje zadevnih proizvodov v vsej Skupnosti.

43. Poleg tega, ker je bil, kot je Komisija navedla v pisnih stališčih, znesek izvoznih nadomestil enak za perutninsko meso razreda A in perutninsko meso razreda B, te razlike po mojem mnenju ni treba upoštevati pri dodelitvi teh nadomestil. Torej je po mojem mnenju dovolj, da se dovoljena odstopanja, določena za proizvode razreda B, ne presežejo, da lahko izvoz serije perutninskega mesa da pravico do teh nadomestil. Taki proizvodi, ki ustrezajo minimalnim zahtevam, se lahko gibljejo na ozemlju Skupnosti v običajnih pogojih.

44. Predložitveno sodišče se sprašuje tudi o uporabi dovoljenih odstopanj iz člena 7 Uredbe št. 1538/91, ker naj bi bila ta določena za predpakirane proizvode in ker naj v tej zadevi ne bi šlo za predpakirano meso, torej za meso, namenjeno končnemu potrošniku.

45. Če je treba sprejeti razlago predložitvenega sodišča, da so dovoljena odstopanja iz Uredbe št. 1538/91 določena za predpakirane proizvode, se strinjam tudi z analizo tega sodišča, da je treba ta dovoljena odstopanja po analogiji uporabljati tudi za proizvode, ki niso predpakirani.

46. Iz opredelitve v členu 2(4) Uredbe št. 1906/90 namreč izhaja, da je predpakirano meso meso, pripravljeno v skladu s pogoji, določenimi v členu 1(3)(b) Direktive Sveta 79/112/EGS( ). V skladu s to določbo je predpakirano živilo opredeljeno kot enota za prodajo, ki se kot taka ponudi končnemu potrošniku in skupnostim. Če so taka dovoljena odstopanja določena, kadar je proizvod namenjen kupcem, ki jih je treba najbolj varovati, se zato zdi logično, da se uporabljajo tudi, kadar je treba isti proizvod prodati posrednikom.

47. Ob upoštevanju vsega zgornjega predlagam, naj se na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da je treba člen 13 Uredbe št. 3665/87 razlagati tako, da mora perutninsko meso, da se šteje za meso primerne tržne kakovosti v skladu s to določbo in da omogoča uveljavljanje pravice do izvoznih nadomestil, ustrezati standardom kakovosti in dovoljenim odstopanjem iz členov 6 in 7 Uredbe št. 1538/91.

B – Točka (a) drugega vprašanja za predhodno odločanje

48. Bundesfinanzhof s točko (a) drugega vprašanja za predhodno odločanje sprašuje, ali se domneva enotne kakovosti iz člena 70(1), prvi pododstavek, carinskega zakonika uporablja tudi, kadar je treba ugotoviti, ali je treba blago, za katero se zahteva izvozno nadomestilo, šteti za blago primerne tržne kakovosti.

49. Kot smo videli, je v tej določbi določeno, da izsledki pregleda samo dela blaga, ki je predmet iste deklaracije, veljajo za vse blago v tej deklaraciji.

50. Menim, da je treba tudi na to vprašanje odgovoriti pritrdilno. V skladu s členom 1 carinskega zakonika se ta zakonik namreč uporablja v trgovini med Skupnostjo in tretjimi državami, in kot je potrjeno v osmi uvodni izjavi Uredbe št. 2221/95, ki določa praktična pravila o fizičnih pregledih kmetijskih proizvodov, ki izpolnjujejo pogoje za plačilo izvoznih nadomestil, pokriva posebej izvoz teh proizvodov, ki dajejo pravico do takih nadomestil.

51. Okoliščina – zaradi katere je predložitveno sodišče postavilo to vprašanje –, da izvoznik podatkov o primerni tržni kakovosti zadevnih proizvodov ni zavezan navesti v izvozni deklaraciji, ki je podlaga za fizični pregled teh proizvodov, ne sme biti razlog, da se na to vprašanje odgovori drugače.

52. Kot je Sodišče pred kratkim pojasnilo v sodbi z dne 1. decembra 2005 v zadevi Fleisch-Winter( ), je primerna tržna kakovost izvoženega proizvoda pogoj za odobritev izvoznih nadomestil, izvoznik pa z deklaracijo proizvoda v okviru postopka izvoznih nadomestil razume tudi, da ta proizvod izpolnjuje vse potrebne pogoje za nadomestilo.( )

53. Namen fizičnega pregleda izvoženih proizvodov torej ni samo preverjanje, ali ustrezajo opisu v izvozni deklaraciji. Njegov namen je tudi preverjanje, ali so ti proizvodi primerne tržne kakovosti, kot je izrecno potrjeno v Uredbi št. 2221/95, ki v členu 5(1), tretji pododstavek, določa, da carinski organ izvoza pazi na to, da se člen 13 Uredbe št. 3665/87 spoštuje.

54. Domneva iz člena 70 carinskega zakonika se torej uporablja, kadar je treba preveriti, ali je zadevno blago primerne tržne kakovosti. Ta analiza ustreza dvema ciljema carinskih predpisov Skupnosti, katerih namen je po eni strani zagotoviti, da je odobritev izvozne pomoči namenjena samo proizvodom, ki izpolnjujejo zahteve glede kakovosti, določene v predpisih Skupnosti, po drugi strani pa zagotavljati hitre in učinkovite postopke. Zadnji cilj naj bi bil ogrožen, če bi moral carinski organ države izvoznice za presojo, ali je zadevno blago res primerne tržne kakovosti, pregledati vso serijo, ki je predmet iste deklaracije.

55. Torej predlagam, naj se na točko (a) drugega vprašanja za predhodno odločanje odgovori, da se domneva enotne kakovosti iz člena 70(1), prvi pododstavek, carinskega zakonika uporablja, kadar je treba ugotoviti, ali je treba blago, za katero se zahteva izvozno nadomestilo, šteti za blago primerne tržne kakovosti v smislu člena 13 Uredbe št. 3665/87.

C – Točka (b) drugega vprašanja za predhodno odločanje

56. Bundesfinanzhof s točko (b) drugega vprašanja za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali se domneva enotne kakovosti iz člena 70(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 2913/92 uporablja, kadar je v veljavnih določbah Skupnosti določeno dovoljeno odstopanje za število proizvodov z napako in kadar je število enot, odvzetih pri fizičnem pregledu proizvodov, namenjenih izvozu, manjše od minimalnega števila enot, ki je v teh določbah določeno za ugotovitev upoštevanja tega dovoljenega odstopanja.

57. Bundesfinanzhof trdi, da postavlja to vprašanje, ker carinska uprava za nobeno od spornih pošiljk ni odvzela zadostnega števila enot, da bi ugotovila, ali je bilo preseženo dovoljeno odstopanje iz člena 7 Uredbe št. 1538/91, kar zadeva število proizvodov s štrlečimi zlomljenimi kostmi.

58. Menim, da se domneva iz člena 70(1), prvi pododstavek, carinskega zakonika v takem primeru ne more uporabljati.

59. Videli smo namreč, da se morajo carinski organi države članice izvoznice za ugotovitev, ali je perutninsko meso, za katero se zahteva izvozno nadomestilo, primerne tržne kakovosti v smislu člena 13 Uredbe št. 3665/87, sklicevati hkrati na zahteve glede kakovosti iz člena 6 Uredbe št. 1538/91 in dovoljena odstopanja iz člena 7 te uredbe. Ta odstopanja so opredeljena glede na velikost serije in velikost vzorca.

60. Iz tega smo v analizi odgovora na prvo vprašanje za predhodno odločanje sklepali, da dovoljeno število klavnih trupov ali kosov s štrlečimi zlomljenimi kostmi, da se perutninsko meso lahko šteje za proizvod primerne tržne kakovosti in da lahko omogoča uveljavljanje pravice do izvoznih nadomestil, v seriji z od 100 do 500 enotami ne sme preseči 4 enot v vzorcu 30 enot, v seriji z od 501 do 3200 enotami 6 enot v vzorcu 50 enot, v seriji z več kot 3200 enotami pa 8 enot v vzorcu 80 enot.

61. Preverjanje upoštevanja teh dovoljenih odstopanj zato pomeni, da carinski organi države članice izvoznice pri fizičnem pregledu proizvodov, namenjenih izvozu, odvzamejo število enot, ki ustreza zahtevam iz člena 7 Uredbe št. 1538/91. Uporaba domneve enotne kakovosti iz člena 70(1), prvi pododstavek, carinskega zakonika za ugotovitev, ali je perutninsko meso, namenjeno izvozu v tretjo državo, res primerne tržne kakovosti, zato predpostavlja, da je vzorec, odvzet pri fizičnem pregledu, v skladu z zahtevami iz člena 7 Uredbe št. 1538/91, da torej vsebuje 30, 50 oziroma 80 enot glede na velikost serije, ki je od 100 do 500 enot, od 501 do 3200 enot oziroma več kot 3200 enot.

62. Torej predlagam, naj se na točko (b) drugega vprašanja za predhodno odločanje odgovori, da se domneva enotne kakovosti iz člena 70(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 2913/92 ne uporablja, kadar je v veljavnih določbah Skupnosti določeno dovoljeno odstopanje za število proizvodov z napako in kadar je število enot, odvzetih pri fizičnem pregledu proizvodov, namenjenih izvozu, manjše od minimalnega števila enot, ki je v teh določbah določeno za ugotovitev upoštevanja tega dovoljenega odstopanja.

D – Tretje vprašanje za predhodno odločanje

63. Naj spomnim, da Bundesfinanzhof, če bi bil tudi odgovor na točki (a) in (b) drugega vprašanja pritrdilen, sprašuje, kakšen učinek ima prej omenjena domneva enotne kakovosti, če je odvzetih več vzorcev iz pošiljke, namenjene izvozu, ki je predmet iste deklaracije, in je pri pregledu enega dela vzorcev primerna tržna kakovost ugotovljena, pri drugem delu pa ne.

64. Čeprav je predložitveno sodišče postavilo to vprašanje, samo če bi bil odgovor na točki (a) in (b) drugega vprašanja za predhodno odločanje pritrdilen, se zdi potrebno za rešitev spora o glavni stvari, tudi če se Sodišče odloči odgovoriti nikalno na točko (b) drugega vprašanja, kot sem predlagal zgoraj. Zato pozivam Sodišče, naj odgovori na to tretje vprašanje za predhodno odločanje.

65. Glede na okoliščine spora o glavni stvari Sodišču tudi predlagam, naj se pri preučitvi tega vprašanja ne omeji na trditev, da so izsledki fizičnega pregleda odvzetih vzorcev protislovni, kot je bilo v primeru pošiljke iz februarja 1998. Predlagam, naj se zadnje vprašanje razume tako, da želi predložitveno sodišče izvedeti, kakšne sklepe morajo carinski organi države izvoznice sprejeti, kadar je število enot, odvzetih pri fizičnem pregledu proizvodov, namenjenih izvozu, manjše od števila enot, ki je v veljavni zakonodaji Skupnosti določeno za ugotovitev upoštevanja dovoljenega odstopanja, določenega v tej zakonodaji, in kadar je pri pregledu teh enot ugotovljeno, da nobena ali del njih ni skladen z navedeno zakonodajo.

66. Finanzgericht je v obravnavani zadevi na podlagi izsledkov pregleda vzorcev, odvzetih v pošiljkah zamrznjenih piščancev iz decembra 1997 in februarja 1998, odločilo, da izvozniku za pošiljko iz decembra 1997 ne pripada nobeno nadomestilo, ker so bile v obeh odvzetih vzorcih odkrite štrleče zlomljene kosti, in da mu za pošiljko iz februarja 1998 pripada polovica nadomestil, ker so bili samo v enem od vzorcev proizvodi z napako.

67. Hauptzollamt je pred Bundesfinanzhof predlagal, naj se ta odločitev potrdi za pošiljko iz decembra 1997 in naj se za pošiljko iz februarja 1998 odobrijo izvozna nadomestila v višini 48,1 %, to je sorazmerno z velikostjo vzorca brez napak glede na velikost drugega vzorca, v katerem so bile odkrite štrleče zlomljene kosti.

68. Strinjam se s predložitvenim sodiščem, da teh rešitev niti za pošiljko iz decembra 1997 niti za pošiljko iz februarja 1998 ni mogoče sprejeti samo na podlagi izsledkov pregleda odvzetih vzorcev.

69. Ker odvzeti vzorci ne vsebujejo števila enot, ki ustreza zahtevam iz člena 7 Uredbe št. 1538/91, smo videli, da se domneva enotne kakovosti iz člena 70(1), prvi pododstavek, carinskega zakonika ne more uporabiti. Izsledkov pregleda odvzetih vzorcev v obravnavani zadevi torej ni mogoče razširiti na vse proizvode iz deklaracije za vsako od pošiljk.

70. Da bi opredelili sklepe, ki jih je treba v tej zadevi izpeljati iz izsledkov pregleda teh vzorcev, je treba po mojem mnenju izhajati iz člena 13 Uredbe št. 3665/87, po katerem se ne odobri nobeno nadomestilo, kadar proizvodi niso primerne tržne kakovosti.

71. Glede na to zahtevo zgolj dejstvo, da so bili v tej zadevi vzorci odvzeti ob neupoštevanju zahtev iz člena 7 Uredbe št. 1538/91, po mojem mnenju ni dovolj, da se izvozniku podeli pravica do izplačila zadevnih nadomestil. Okoliščina, da so bili pri pregledu teh vzorcev odkriti proizvodi z napako, je element, ki vzbuja dvom o skladnosti izvoženih proizvodov z zahtevami iz člena 13 Uredbe št. 3665/87.

72. Ker ne obstaja skupno pravilo, ki bi urejalo tak primer, ali ker morajo v skladu s členom 10 ES države članice zagotavljati izvajanje predpisov Skupnosti na svojem ozemlju, zlasti v okviru skupne kmetijske politike,( ) morajo nacionalni organi, skupaj s pravosodnimi organi, v skladu s predpisi notranjega prava preveriti, ali število proizvodov z napako v zadevni pošiljki ne presega dovoljenih odstopanj, določenih v veljavnem pravu. Carinskim organom države izvoznice bi torej moralo biti dovoljeno, da z drugimi sredstvi poleg vzorcev, odvzetih v nasprotju z zahtevami iz veljavnih predpisov Skupnosti, dokažejo, da so bila dovoljena odstopanja, določena v teh predpisih, presežena.

73. Vendar, če tega ni mogoče dokazati, menim, da izvozniku nazadnje ne bi smela biti odvzeta pravica do izvoznih nadomestil na podlagi vzorcev, ki ne omogočajo preverjanja, ali so bila presežena dovoljena odstopanja, določena v veljavnih predpisih Skupnosti. Rešitev, uporabljena v sodbi Derudder( ), se torej po mojem mnenju ne bi smela prenesti na tak primer.

74. Sodišče je v tej sodbi obravnavalo položaj, ko je carinski deklarant izpodbijal zahtevek za plačilo, ki so ga izdali carinski organi države članice za uvoz riža v Skupnost, predvsem zato ker vzorci blaga, ki so jih odvzeli ti organi, niso bili reprezentativni.( ) Vprašanje je bilo, ali je treba predpise Skupnosti razlagati tako, da carinski deklarant ali njegov zastopnik, ki je bil navzoč, ko so carinski organi odvzeli vzorec uvoženega blaga, ne da bi ugovarjal reprezentativnosti tega vzorca, lahko izpodbija to reprezentativnost, če ga navedeni organi po analizi tega vzorca pozovejo k plačilu dodatnih uvoznih dajatev.

75. Sodišče je razsodilo, da ima carinski deklarant ali njegov zastopnik v takem primeru pravico izpodbijati reprezentativnost vzorca. Vendar je omejilo uveljavljanje te pravice. Določilo je namreč, da se ta pravica lahko uveljavlja samo, če zadevno blago ni bilo prepuščeno, ali kadar je bila prepustitev odobrena, če blago ni bilo na noben način spremenjeno, kar mora dokazati deklarant.( )

76. Iz tega sledi, da mora deklarant, če ni izpolnjen noben od teh pogojev, nositi posledice tega, da je analiza odvzetega vzorca pokazala, da blago v vzorcu ni ustrezalo blagu, navedenemu v deklaraciji.

77. Ta rešitev se mi ne zdi prenosljiva, kadar so v veljavnih predpisih Skupnosti izrecno določena dovoljena odstopanja v zvezi s številom proizvodov z napako in je natančno določeno, kako velik vzorec je treba odvzeti pri fizičnem pregledu zadevnega blaga, da se preveri, da ta dovoljena odstopanja niso bila presežena. V takem primeru se mi zdi upravičeno izhajati iz predpostavke, da morajo zadevni carinski organi poznati veljavno pravo Skupnosti in zagotavljati njegovo izvajanje. To analizo lahko potrjuje člen 5(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 2221/95, v katerem je, kot smo videli, določeno, da carinski urad države članice izvoznice pazi na to, da se določbe člena 13 Uredbe št. 3665/87 spoštujejo.

78. Preverjanje upoštevanja teh dovoljenih odstopanj zato zahteva, da carinski organi odvzamejo vzorec, ki ustreza zahtevam iz veljavnih predpisov Skupnosti o trženju perutninskega mesa, to je 30, 50 ali 80 enot glede na število enot v izvoženi seriji. Priznati, da bi ti organi lahko odvzeli manj enot, kot je določeno, bi zelo zmanjšalo učinkovitost fizičnega pregleda izvoženega blaga, ker se verjetnost odkritja proizvodov z napako povečuje s številom odvzetih enot. Tak fizični pregled, omejen na preverjanje manjšega števila enot od določenega, bi tako lahko povzročil, da se nadomestila odobrijo za serije, ki ne izpolnjujejo zahtev glede kakovosti.

79. Prav tako bi v tej zadevi priznanje, da pošiljki iz decembra 1997 in februarja 1998 nista primerne tržne kakovosti samo na podlagi vzorcev, odvzetih v nasprotju z zahtevami iz člena 7 Uredbe št. 1538/91, povzročilo, da bi se nacionalnim organom dovolilo, da ne upoštevajo teh predpisov in da gospodarskim subjektom odvzamejo pravice, ki jim jih je zakonodajalec Skupnosti želel podeliti.

80. Ta analiza po mojem mnenju ni v nasprotju z rešitvijo, ki jo je Sodišče pred kratkim sprejelo v zgoraj navedeni sodbi Fleisch-Winter. V tej sodbi so bila predmet spora o glavni stvari nadomestila, zahtevana za izvoz serij govejega mesa v tretjo državo, carinske službe države izvoznice pa so v preiskavi ugotovile, da bi to meso lahko izviralo iz Združenega kraljestva in bi tako zanj veljala prepoved izvoza iz te države članice, sprejeta v okviru preprečevanja goveje spongiformne encefalopatije.

81. Vprašanje je bilo, ali je treba člen 13 Uredbe št. 3665/87 razlagati tako, da za dodelitev nadomestil zahteva, naj izvoznik v primeru, ko nacionalna uprava razpolaga z indici, po katerih za proizvod velja prepoved izvoza, dokaže, da izvoženi proizvod ne izhaja iz države članice, iz katere je izvoz prepovedan. Sodišče je razsodilo, da mora v primeru, ko nacionalna uprava razpolaga s takimi indici, izvoznik dokazati, da zadevni proizvod izvira iz države članice, iz katere izvoz ni prepovedan.( )

82. Izvoznik mora torej v primeru dvoma o poreklu blaga dokazati, da to ne izvira iz države članice, iz katere je izvoz v drugo državo prepovedan. Vseeno opozarjam, da je Sodišče, da bi prišlo do te rešitve, pojasnilo, da se poreklo zadevnega proizvoda lahko šteje za pravno lastnost, ki je ni mogoče preveriti s fizičnim pregledom, ki ga morajo carinski organi opraviti v skladu z Uredbo št. 386/90 in členom 5 Uredbe št. 2221/95.( )

83. To razlikovanje Sodišča med poreklom proizvoda in njegovimi drugimi lastnostmi, ki jih je mogoče preveriti s fizičnim pregledom, vodi v razmišljanje, da uporabljene rešitve glede porekla ni mogoče prenesti na te lastnosti. Iz tega sklepam, da rešitve, uporabljene v zgoraj navedeni sodbi Fleisch-Winter, ni mogoče prenesti, kadar se dvomi o upoštevanju zahtev glede kakovosti iz člena 6 Uredbe št. 1538/91, zlasti pa zahteve, da morajo biti perutninski klavni trupi in kosi brez štrlečih zlomljenih kosti.

84. Glede na zgornje predlagam Sodišču, naj na tretje vprašanje za predhodno odločanje odgovori: če je bila pri pregledu vzorcev, odvzetih pri fizičnem pregledu proizvodov, ki so predmet iste deklaracije, ugotovljena navzočnost proizvodov, ki ne ustrezajo zahtevam iz veljavne zakonodaje Skupnosti, vendar je število odvzetih enot manjše od števila enot, določenega za ugotovitev upoštevanja dovoljenih odstopanj, določenih v tej zakonodaji, morajo nacionalni organi v skladu s pravili nacionalnega prava preveriti, ali število proizvodov z napako v zadevni pošiljki ne presega teh dovoljenih odstopanj. Vendar se, če se ne dokaže preseganje teh dovoljenih odstopanj, izvozniku ne more odvzeti pravica do izvoznih nadomestil.

V – Predlog

85. Glede na zgoraj navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Bundesfinanzhof, odgovori:

1. Člen 13 Uredbe Komisije (EGS) št. 3665/87 z dne 27. novembra 1987 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode je treba razlagati tako, da mora perutninsko meso, da se lahko šteje za meso primerne tržne kakovosti in da omogoča uveljavljanje pravice do izvoznih nadomestil, ustrezati standardom kakovosti in dovoljenim odstopanjem iz členov 6 in 7 Uredbe Komisije (EGS) št. 1538/91 z dne 5. junija 1991 o uvedbi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe (EGS) št. 1906/90 o določenih tržnih standardih za perutnino, kakor je bila nazadnje spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1000/96 z dne 4. junija 1996.

2. Domneva enotne kakovosti iz člena 70(1), prvi pododstavek, Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti se uporablja, kadar je treba ugotoviti, ali je treba blago, za katero se zahteva izvozno nadomestilo, šteti za blago primerne tržne kakovosti v smislu člena 13 Uredbe št. 3665/87.

3. Ta domneva se ne uporablja, kadar je v veljavnih določbah Skupnosti določeno dovoljeno odstopanje za število proizvodov z napako in kadar je število enot, odvzetih pri fizičnem pregledu proizvodov, namenjenih izvozu, manjše od minimalnega števila enot, ki je v teh določbah določeno za ugotovitev upoštevanja tega dovoljenega odstopanja.

4. Če je bila pri pregledu vzorcev, odvzetih pri fizičnem pregledu proizvodov, ki so predmet iste deklaracije, ugotovljena navzočnost proizvodov, ki ne ustrezajo zahtevam iz veljavne zakonodaje Skupnosti, vendar je število odvzetih enot manjše od števila enot, določenega za ugotovitev upoštevanja dovoljenih odstopanj, določenih v tej zakonodaji, morajo nacionalni organi v skladu s pravili nacionalnega prava preveriti, ali število proizvodov z napako v zadevni pošiljki ne presega teh dovoljenih odstopanj. Vendar se, če se ne dokaže preseganje teh dovoljenih odstopanj, izvozniku ne more odvzeti pravica do izvoznih nadomestil.