Zadeve T-144/07, od T-147/07 do T-150/07 in T-154/07

ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV in drugi

proti

Evropski komisiji

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg montaže in vzdrževanja dvigal in tekočih stopnic – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Manipulacije pri razpisih – Razdelitev trgov – Določanje cen“

Povzetek sodbe

1. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sporazumi med podjetji – Vpliv na trgovino med državami članicami – Merila za presojo – Potencialen in znaten vpliv – Omejevalni sporazum, ki se nanaša na celotno ozemlje države članice – Delitev nacionalnih trgov – Nedopustnost

(člena 81 ES in 82 ES)

2. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sporazumi med podjetji – Vpliv na trgovino med državami članicami – Občuten vpliv – Presoja glede na položaj in pomen strank na trgu

(člen 81 ES)

3. Konkurenca – Razdelitev pristojnosti med Komisijo in nacionalnimi organi za konkurenco – Obvestilo Komisije o sodelovanju v okviru mreže organov za konkurenco – Pravica podjetij, da njihovo zadevo obravnava določen organ za konkurenco – Neobstoj

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 11(6); Obvestilo Komisije 2004/C 101/03, točki 8 in 31)

4. Evropske skupnosti – Jezikovna ureditev – Vročitev dokumentov v jeziku, ki ni jezik strank – Soglasje strank – Neobstoj nepravilnosti

(Uredba Sveta št. 1, člen 3)

5. Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Pripis – Matična družba in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila za presojo – Domneva, da ima matična družba odločilen vpliv na hčerinske družbe v njeni stoodstotni lasti

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

6. Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Pripis – Matična družba in hčerinske družbe – Domneva, da ima matična družba odločilen vpliv na hčerinske družbe v njeni stoodstotni lasti

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))f

7. Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Pripis – Matična družba in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila za presojo – Domneva, da ima matična družba odločilen vpliv na hčerinske družbe v njeni stoodstotni lasti – Kršitev načela individualizacije kazni – Neobstoj – Kršitev domneve nedolžnosti – Neobstoj

(člen 81 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

8. Konkurenca – Pravila Unije – Kršitve – Pripis – Matična družba in hčerinske družbe – Gospodarska enota – Merila za presojo – Domneva, da ima matična družba odločilen vpliv na hčerinske družbe v njeni stoodstotni lasti – Hčerinska družba, ki je v lasti vmesne holding družbe – Okoliščina, ki ne zadošča za izpodbitje domneve

(člen 81(1) ES)

9. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Odločbe – Odprava pomanjkljivosti v obrazložitvi med sodnim postopkom – Nedopustnost

(člen 253 ES)

10. Postopek – Izvajanje dokazov – Zaslišanje prič

(Poslovnik Splošnega sodišča, člena 64 in 65)

11. Konkurenca – Globe – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve, ki je bila sprejeta po začasni odločbi o ugodni obravnavi, ki jo je sprejel nacionalni organ za konkurenco – Kršitev načela ne bis in idem – Neobstoj

(člen 81 ES; Konvencija o izvajanju schengenskega sporazuma, člen 54; Uredba Sveta št. 1/2003, členi 5, 14 in 23)

12. Konkurenca – Globe – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve, ki je bila sprejeta po začasni odločbi o ugodni obravnavi, ki jo je sprejel nacionalni organ za konkurenco – Kršitev načela varstva legitimnih pričakovanj – Neobstoj – Kršitev načela dobrega upravljanja – Neobstoj

(Uredba Sveta št.1/2003, člen 23)

13. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Merila za presojo

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1(A))

14. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Skladnost med zneski, naloženimi več podjetjem

(člen 81 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1(A))

15. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Upoštevanje gospodarske zmožnosti podjetja, da povzroči škodo

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1(A))

16. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Odvračilni učinek

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 1(A))

17. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Obteževalne okoliščine – Ponovna kršitev – Pojem

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 2)

18. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Zmanjšanje globe v zameno za sodelovanje obdolženega podjetja – Pogoji – Znatna dodana vrednost dokazov, ki jih je posredovalo zadevno podjetje

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 2002/C 45/03)

19. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Zmanjšanje globe v zameno za sodelovanje obdolženega podjetja – Diskrecijska pravica Komisije

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 2002/C 45/03)

20. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Znižanje zneska globe v zameno za sodelovanje obdolženega podjetja – Pogoji – Znižanje zneska v primeru neizpodbijanja

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); obvestili Komisije 96/C 207/04 in 2002/C 45/03)

21. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Nenaložitev ali znižanje globe v zameno za sodelovanje obdolženega podjetja – Uporaba obvestila o ugodni obravnavi – Zmanjšanje na podlagi neizpodbijanja zunaj navedenega obvestila

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); obvestili Komisije 96/C 207/04 in 2002/C 45/03)

22. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Nenaložitev ali znižanje globe v zameno za sodelovanje obdolženega podjetja – Zmanjšanje na podlagi neizpodbijanja zunaj obvestila o ugodni obravnavi – Sorazmernost

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 2002/C 45/03)

23. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Nenaložitev ali znižanje globe v zameno za sodelovanje obdolženega podjetja – Znižanja, odobrena na podlagi, prvič, obvestila o ugodni obravnavi in, drugič, neizpodbijanja zunaj obvestila o ugodni obravnavi

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 2002/C 45/03)

24. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Skupni promet zadevnega podjetja

(člen 81 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 98/C 9/03, točka 5(b))

25. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Spoštovanje načela sorazmernosti – Pogoji

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2))

1. Razlaga in uporaba pogoja v zvezi z učinki na trgovino med državami članicami iz členov 81 ES in 82 ES morata izhajati iz namena tega pogoja, ki je na področju ureditve konkurence opredelitev področja veljave prava Unije v razmerju do prava držav članic. Na področje prava Unije tako spadajo vsi omejevalni sporazumi in vsa ravnanja, ki lahko ogrozijo svobodo trgovine med državami članicami na način, ki lahko škoduje uresničitvi ciljev enotnega trga med državami članicami, zlasti z ločitvijo nacionalnih trgov ali s spreminjanjem strukture konkurence na skupnem trgu.

Da bi odločitev, sporazum ali usklajeno ravnanje lahko vplivali na trgovanje med državami članicami, mora biti mogoče na podlagi vrste dejanskih in pravnih dejavnikov z zadostno verjetnostjo predvideti, da lahko neposredno ali posredno, dejansko ali potencialno vplivajo na tržne tokove med državami članicami, in to tako, da bi lahko ovirali uresničitev enotnega trga med državami članicami. Poleg tega ta vpliv ne sme biti zanemarljiv. Tako je trgovina v Skupnosti na splošno prizadeta takrat, ko je združenih več dejavnikov, ki, če bi se upoštevali posamezno, ne bi bili nujno odločilni. Omejevalni sporazum, ki se nanaša na celotno ozemlje države članice, po svoji naravi utrjuje delitev trga na nacionalni podlagi in tako ovira gospodarsko prepletenost, za katero si prizadeva Pogodba.

(Glej točke od 55 do 57 in 60.)

2. Vpliv, ki ga ima lahko sporazum ali usklajeno ravnanje na trgovino med državami članicami, se presoja zlasti glede na položaj in pomen strank na trgu zadevnih proizvodov. Če podjetja, ki sodelujejo pri omejevalnem sporazumu, skupaj predstavljajo večino ponudbe zadevnih proizvodov na zadevnem trgu, je mogoče šteti, da bi omejevalni sporazum lahko imel občuten vpliv na trgovino med državami članicami.

Poleg tega Komisija ni dolžna dokazati, da protikonkurenčno delovanje občutno vpliva na trgovino med državami članicami. V členu 81(1) ES se namreč zahteva samo, da bi lahko omejevalni sporazumi in usklajena ravnanja na področju konkurence vplivali na trgovino med državami članicami.

(Glej točke od 67 do 69.)

3. Iz določb Uredbe št. 1/2003 izhaja, da ima Komisija še naprej prevladujočo vlogo pri odkrivanju in ugotavljanju kršitev pravil Unije o konkurenci, na katero ne vpliva vzporedna pristojnost, ki jo imajo na podlagi navedene uredbe nacionalni organi za konkurenco. Komisija ima namreč v skladu s členom 11(6) te uredbe pravico začeti postopek za izdajo odločbe, čeprav nacionalni organ že obravnava zadevo, vendar po posvetovanju s tem organom. Poleg tega je v skladu z navedeno določbo z začetkom postopka s strani Komisije nacionalnim organom za konkurenco odvzeta njihova pristojnost za uporabo pravil Unije o konkurenci v taki zadevi.

V skladu s točko 31 obvestila o sodelovanju v okviru mreže organov za konkurenco s tem obvestilom vpletenim podjetjem ni priznana individualna pravica, da bo zadevo obravnaval določen organ. Zato podjetje ne more trditi, da ima pravico ali legitimno pričakovanje, da bodo kršitve preganjali nacionalni organi za konkurenco namesto Komisije.

Poleg tega točka 8 tega obvestila nima zavezujočega učinka, saj njeno besedilo dokazuje, da zgolj možnost delitve nalog, na katero se nanaša, ne določa dolžnosti Komisije, da ne obravnava primera, če so izpolnjeni pogoji, določeni v tej točki.

(Glej točke 76, 77 in 80.)

4. Komisija je večjezična institucija, za katero je treba šteti, da je sposobna delati v vseh uradnih jezikih Skupnosti. Podjetje, ki je vložilo tožbo, ne more trditi, da vročitev obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah in odločbe o zaključku upravnega postopka v določenem uradnem jeziku, čeprav naj bi v upravnem postopku uporabljalo dva druga uradna jezika, škoduje uresničevanju njegove pravice do obrambe, ker je priznalo, da je privolilo v vročitev dokumentov v tem jeziku.

(Glej točki 86 in 414.)

5. Ravnanje hčerinske družbe se lahko pripiše matični družbi, predvsem če zadevna hčerinska družba – čeprav je ločena pravna oseba – o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma ravna v skladu z navodili matične družbe, zlasti ob upoštevanju gospodarskih, organizacijskih in pravnih vezi, ki povezujejo pravna subjekta. V takem primeru sta namreč matična družba in njena hčerinska družba del iste gospodarske enote in zato tvorita samo eno podjetje. Dejstvo, da matična družba in njena hčerinska družba tvorita samo eno podjetje v smislu člena 81 ES, tako Komisiji omogoča, da odločbo, s katero naloži plačilo glob, naslovi na matično družbo, ne da bi bilo treba dokazati osebno vpletenost te družbe v kršitev.

V posebnem primeru, v katerem je matična družba stoodstotna lastnica kapitala hčerinske družbe, ki je kršila pravila Unije o konkurenci, ta matična družba po eni strani lahko odločilno vpliva na ravnanje te hčerinske družbe, po drugi strani pa obstaja izpodbojna domneva, da ta matična družba dejansko odločilno vpliva na njeno ravnanje.

V teh okoliščinah za domnevo, da matična družba odločilno vpliva na poslovno politiko hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija dokaže, da je ves kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe. Komisija lahko tako matično družbo šteje za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če matična družba, ki mora to domnevo ovreči, ne predloži zadostnih dokazov, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno.

(Glej točke od 94 do 97 in od 310 do 313.)

6. V posebnem primeru, v katerem je matična družba stoodstotna lastnica kapitala hčerinske družbe, ki je kršila pravila Unije o konkurenci, obstaja izpodbojna domneva, da navedena matična družba dejansko odločilno vpliva na ravnanje svoje hčerinske družbe. Če je mogoče z organizacijskimi, gospodarskimi in pravnimi vezmi med temi podjetji dokazati obstoj vpliva matičnih družb na strategijo njihovih hčerinskih družb, jih je upravičeno šteti za samo eno gospodarsko enoto.

S tem, da so podjetja, ki so vložila tožbo, v upravnem postopku sodelovala samostojno in na obvestilo o očitkih o možnih kršitvah podala vsako svoj odgovor, ni mogoče izpodbiti domneve o odgovornosti matičnih družb za ravnanje njenih hčerinskih družb. Čeprav lahko dejstvo, da matična družba nastopi kot edina sogovornica Komisije v zvezi z zadevno kršitvijo, priča o dejanskem izvajanju odločilnega vpliva na ravnanje hčerinske družbe, pa to, da hčerinske družbe skupine predložijo ločene odgovore na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, samo po sebi ne more pomeniti dokaza o samostojnosti navedenih hčerinskih družb.

(Glej točke 96 in od 125 do 127.)

7. Na podlagi načela individualizacije kazni, ki se uporablja v vsakem upravnem postopku, v katerem se lahko na podlagi pravil Unije o konkurenci izrečejo sankcije, se sme podjetje sankcionirati samo za dejanja, ki se mu individualno očitajo. Vendar mora biti to načelo usklajeno s pojmom podjetja. Ni namreč odnos napeljevanja h kršitvi med matično in hčerinsko družbo ali celo vpletenost prve v navedeno kršitev tisto, kar Komisiji omogoča, da odločbo o naložitvi glob naslovi na matično družbo skupine družb, ampak ji to omogoča dejstvo, da obe tvorita samo eno podjetje v smislu člena 81 ES. Poleg tega predhodne prakse odločanja Komisije ni mogoče prenesti na določeno zadevo. Odločbe v zvezi z drugimi zadevami so namreč lahko le indikativne, ker okoliščine v posameznih zadevah niso enake.

Načelo domneve nedolžnosti, kot izhaja zlasti iz člena 6(2) Evropske konvencije o človekovih pravicah, se uvršča med temeljne pravice, ki so priznane v pravnem redu Unije, in je bilo potrjeno tudi s členom 6(2) EU in členom 48(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Z vidika narave zadevnih kršitev ter narave in stopnje strogosti sankcij, ki so zanje predpisane, se načelo domneve nedolžnosti uporablja zlasti v postopkih v zvezi s kršitvijo pravil o konkurenci, ki veljajo za podjetja in na podlagi katerih se lahko naložijo globe ali periodične denarne kazni.

V teh okoliščinah pravilo o pripisu odgovornosti, kot je domneva o odločilnem vplivu matične družbe, ki je stoodstotna lastnica kapitala hčerinskih družb, na te družbe, ne more kršiti navedene domneve. Evropsko sodišče za človekove pravice je namreč presodilo, da člen 6 Evropske konvencije o človekovih pravicah ne nasprotuje dejanskim ali pravnim domnevam, predvidenim v kazenski zakonodaji, vendar zahteva, da so razumno omejene, pri čemer je treba upoštevati resnost zadevnega primera in ohraniti pravico do obrambe. Domneva nedolžnosti torej ne more biti kršena, če so v postopkih v zvezi s konkurenco nekateri sklepi izpeljani iz običajnih izkušenj in zadevna podjetja ohranijo možnost izpodbijanja teh sklepov.

(Glej točke od 106 do 108, 112 in 114. )

8. Možnost, da se sankcija za kršitev hčerinske družbe naloži končni matični družbi, ne nasprotuje sankcioniranju vmesne holdinške družbe ali same hčerinske družbe, če je Komisija lahko menila, da navedene družbe tvorijo samo eno podjetje. Tako ima Komisija v takem primeru, če so izpolnjeni pogoji za pripis, na izbiro, da sankcionira hčerinsko družbo, ki je sodelovala pri kršitvi, vmesno matično družbo, ki jo je v tem obdobju nadzorovala, in končno matično družbo skupine. V zvezi s tem ima v skupini družb holdinška družba nalogo, da zbira kapitalske deleže v različnih družbah in zagotavlja enotno upravljanje z njimi.

(Glej točki 119 in 122.)

9. Čeprav se Komisiji pri obrazložitvi odločbe, ki jo mora izdati za zagotavljanje uporabe pravil o konkurenci, ni treba spuščati v vsa dejanska in pravna vprašanja ter ugotovitve, ki so bile povod za sprejetje take odločbe, mora v skladu s členom 253 ES navesti vsaj dejstva in ugotovitve, ki so v sistematiki njene odločbe bistvene zato, da se sodišču Unije in zadevnim osebam tako omogoči, da se seznanijo s pogoji, pod katerimi je uporabila Pogodbo. Poleg tega mora biti obrazložitev navedena v sami odločbi in ni je mogoče prvič in naknadno navesti šele pred sodiščem, razen v izjemnih okoliščinah. Tako mora biti obrazložitev načeloma zadevni osebi sporočena istočasno kot odločba, ki posega v njen položaj.

(Glej točke 133, 146 in 399.)

10. V zvezi s presojo predlogov za odreditev ukrepov procesnega vodstva in pripravljalnih ukrepov s strani prvostopenjskega sodišča, ki jih je vložila stranka v sporu, samo Splošno sodišče presoja morebitno potrebo po dopolnitvi podatkov, ki so mu na voljo v zadevi, o kateri odloča.

V zvezi s tem ni mogoče ugoditi predlogu za zaslišanje prič, ki ga je vložilo podjetje, ki je vložilo tožbo, ker so navedbe, ki jih to podjetje želi pridobiti s pričanjem pred Splošnim sodiščem, že bile podane pred Komisijo in je bilo v zvezi s z njimi ugotovljeno, da niso podprte z listinskimi dokazi in da so celo v nasprotju z nekaterimi elementi v spisu.

Predloga za predložitev prejšnje odločbe Komisije ni mogoče šteti za nujnega, ker predhodna praksa odločanja Komisije ne more biti pravni okvir za globe na področju konkurence.

(Glej točke od 151 do 153 in 211.)

11. Načelo ne bis in idem, ki je potrjeno tudi s členom 4 Protokola št. 7 Evropske konvencije o človekovih pravicah, je temeljno načelo prava Unije, katerega spoštovanje zagotavlja sodišče. Na področju konkurenčnega prava Unije to načelo prepoveduje, da bi Komisija še enkrat obsodila ali preganjala podjetje zaradi protikonkurenčnega ravnanja, za katero je že bilo kaznovano ali njegova odgovornost ni bila ugotovljena v prejšnji odločbi Komisije, zoper katero ni več mogoče vložiti pravnega sredstva. Uporaba načela ne bis in idem torej predpostavlja, da je bilo odločeno o obstoju kršitve ali da je bila preverjena zakonitost presoje kršitve. Tako načelo ne bis in idem prepoveduje samo novo vsebinsko presojo obstoja kršitve, katere posledica bi bila naložitev bodisi še druge sankcije poleg prve, če bi bila znova ugotovljena odgovornost, bodisi prve sankcije, če bi bila odgovornost, ki je bila izključena s prvo odločbo, ugotovljena z drugo.

Kar zadeva vprašanje, ali lahko odločba nacionalnega organa za konkurenco Komisiji prepreči, da znova obsodi ali preganja isto podjetje, morajo biti za uporabo načela ne bis in idem izpolnjeni trije pogoji, in sicer istovetnost dejstev, enotnost kršitelja in enotnost pravno varovanega interesa. To načelo torej prepoveduje, da bi bila ista oseba več kot enkrat sankcionirana za isto nezakonito ravnanje, zato da bi se zavarovala ista pravno varovana dobrina.

V zvezi s tem začasna odločba o prizanesljivosti, ki jo je sprejel nacionalni organ za konkurenco in ki ni povzročila odstopa od pregona zaradi kršitve konkurenčnih pravil, Komisiji ne preprečuje, da ugotovi in sankcionira to kršitev.

Tudi ob predpostavki, da bi se bilo na področju konkurenčnega prava Unije mogoče sklicevati na člen 54 Konvencije o izvajanju schengenskega sporazuma, ker izraža splošno načelo prava Unije, to je načelo ne bis in idem, bi bilo treba ugotoviti, da za začasno odločbo o prizanesljivosti, ki jo je sprejel nacionalni organ za konkurenco, nikakor ni mogoče šteti, da spada pod to določbo. Odobritev začasne imunitete namreč ne izpolnjuje merila pravnomočno končanega postopka odstopa od pregona, ki ga določa ta določba.

(Glej točke od 158 do 161, 166, 167 in od 174 do 176.)

12. V zvezi z odločbo Komisije, s katero je bila sankcionirana kršitev konkurenčnih pravil Unije, ki je bila sprejeta po začasnih odločbah o ugodni obravnavi, ki so jih sprejeli nacionalni organi za konkurenco, se podjetje, ki je vložilo tožbo, ne more sklicevati na načelo varstva legitimnih pričakovanj, če ne navede nobenega dokaza, iz katerega bi izhajalo, prvič, da mu je Komisija dala natančna zagotovila, da bo z akti nacionalnih organov za konkurenco, zaščiteno pred kakršnim koli pregonom ali obsodbo, in drugič, da je od teh organov prejelo natančna zagotovila, da bo z akti, ki so jih ti organi sprejeli, Komisiji preprečeno, da bi ugotovila in sankcionirala navedeno kršitev.

To, da Komisija ne upošteva začasnih odločb o ugodni obravnavi, ki so jih sprejeli nacionalni organi za konkurenco, tudi ne krši načela dobrega upravljanja. Čeprav mora Komisija na podlagi načela pravičnosti pri določitvi globe upoštevati sankcije, ki jih je isto podjetje že utrpelo za ista dejstva, če gre za sankcije, naložene za kršitve prava države članice s področja omejevalnih sporazumov, ki so bile posledično storjene na ozemlju Unije, tak položaj ni podan, če nacionalni organi niso naložili nobene sankcije podjetju, ki je vložilo tožbo.

(Glej točke 181, 185 in 186.)

13. Težo kršitev konkurenčnega prava Unije je treba ugotoviti ob upoštevanju številnih dejavnikov, kot so zlasti okoliščine posameznega primera, njegov kontekst in odvračilni učinek glob, pri čemer ni zavezujočega ali izčrpnega seznama meril, ki jih je obvezno treba upoštevati. V zvezi s tem velikost zadevnega trga načeloma ni obvezen element, ampak le eden od elementov, upoštevnih za presojo teže kršitve, saj Komisiji ni treba niti opredeliti zadevnega trga niti oceniti njegove velikosti, če ima zadevna kršitev protikonkurenčen cilj. Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) Pogodbe ESPJ, namreč ne določajo, da se znesek glob izračuna glede na celotni promet ali promet, ki so ga ustvarila podjetja na zadevnem trgu. Vendar ne nasprotujejo temu, da bi se tak promet zaradi spoštovanja splošnih načel prava Unije, in če okoliščine to zahtevajo, upošteval pri določanju globe.

Ker Komisija splošnega zneska globe za kršitev v zvezi z eno državo članico ni določila tako, da se je oprla na velikost prizadetega trga, temveč je svojo odločitev oprla na naravo te kršitve in njen geografski obseg, trditev, da bi moral splošni izhodiščni znesek globe, določen za kartel v tej državi članici, izražati domnevno omejeno velikost zadevnega trga, temelji na napačni premisi in odločba Komisije ne krši načela sorazmernosti.

Enako velja glede neupoštevanja vpliva kršitve na trg. Na podlagi točke 1(A), prvi odstavek, navedenih smernic mora Komisija pri presoji teže kršitve oceniti dejanski vpliv na trg le, če se zdi, da ga je mogoče izmeriti. Pri presoji tega vpliva se mora Komisija opirati na konkurenco, ki bi običajno obstajala, če ne bi bilo kršitve. Vendar če Komisija meni, da ni mogoče izmeriti natančnih učinkov kršitve na trg, ne da bi zadevna podjetja dokazala nasprotno, in svojo odločbo utemelji z resnostjo kršitve in njenim geografskim obsegom, ne da bi upoštevala vpliv kršitve na trg, ne prekorači očitno mej diskrecijske pravice, ki jo ima za določitev glob zaradi kršitev konkurenčnih pravil.

(Glej točke 193, od 208 do 211, 215, 216, od 218 do 220, od 226 do 230, 239, 240 in 243.)

14. Tudi če bi morala Komisija, kadar v isti odločbi ugotovi več zelo resnih kršitev, upoštevati določeno skladnost med splošnimi izhodiščnimi zneski glob in velikostjo posameznih zadevnih trgov, nič ne kaže na to, da splošni izhodiščni zneski, določeni za kršitve v več državah članicah, niso skladni ali da se je pri njih odstopalo od domnevnega načina izračuna, ker je Komisija določila večje splošne izhodiščne zneske za večje trge, ne da bi pri tem uporabila natančno matematično formulo, k čemur pa nikakor ni bila zavezana.

(Glej točki 235 in 236.)

15. V okviru izračuna glob, naloženih na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003, različno obravnavanje zadevnih podjetij izhaja iz izvajanja pooblastil, ki jih ima Komisija na podlagi te določbe. Komisija mora namreč v okviru svojega polja proste presoje individualizirati sankcijo glede na ravnanja in značilnosti teh podjetij, da lahko v vsakem primeru zagotovi polno učinkovitost pravil Unije o konkurenci. V skladu s Smernicami o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) Pogodbe ESPJ, je treba za kršitev neke teže, če vključuje več podjetij (na primer kartele), včasih splošne izhodiščne zneske primerno ponderirati, da bi tako določili poseben izhodiščni znesek, v katerem se upoštevata teža in zato dejanski vpliv kršitve vsakega od podjetij na konkurenco, zlasti ob večjem neskladju med velikostjo podjetij, ki storijo istovrstne kršitve. Predvsem je treba upoštevati dejansko gospodarsko zmožnost kršiteljev, da povzročijo večjo škodo drugim subjektom, zlasti potrošnikom.

Poleg tega v skladu s točko 1(A), sedmi odstavek, teh smernic ni treba, da razlikovanje med podjetji, ki so sodelovala pri isti kršitvi, temelji na aritmetičnem izračunu. Načeli sorazmernosti in enakega obravnavanja namreč ne zahtevata, da izhodiščni znesek globe za vse različne članice kartela pomeni enak odstotek posamičnega prometa. Splošno sodišče mora torej, da bi preverilo, ali je razvrstitev članic kartela v kategorije skladna z načeloma enakega obravnavanja in sorazmernosti, pri svojem nadzoru nad zakonitostjo izvajanja pooblastila za odločanje po prostem preudarku, ki ga ima Komisija na tem področju, preveriti le, ali je ta razvrstitev dosledna in objektivno utemeljena. Če pa je podjetje sodelovalo le pri enem delu kartela, je raven njegove sposobnosti povzročiti veliko škodo konkurenci manjša. Zato odločba Komisije, v kateri je bil poseben izhodiščni znesek za tako podjetje določen na drugačen način, ni diskriminatorna.

Poleg tega dejstvo, da izhodiščni znesek globe ne pomeni nujno za vse članice kartela enakega odstotka njihovega prometa, izhaja iz metode, pri kateri se podjetja razvrstijo v kategorije in ki povzroči pavšalizacijo izhodiščnega zneska, določenega za podjetja, ki spadajo v isto skupino. Take metode, čeprav ne upošteva razlik v velikosti med podjetji iste kategorije, načeloma ni mogoče grajati.

Nazadnje, pravo Unije nikakor ne vsebuje splošnega veljavnega načela, v skladu s katerim mora biti sankcija sorazmerna s pomenom podjetja na trgu proizvodov, ki je predmet kršitve.

(Glej točke 247, 248, 253, 254, 259, 260, 263, 274 in 277.)

16. Potreba po zagotovitvi dovolj odvračilnega učinka globe, kadar z njo ni mogoče utemeljiti splošnega zvišanja glob v okviru izvajanja politike konkurence, zahteva, da se globa določi ob upoštevanju želenega vpliva na podjetje, ki mu je naložena, tako da globa ne bi bila zanemarljiva ali, nasprotno, pretirana, zlasti glede na finančne zmožnosti zadevnega podjetja, v skladu z zahtevami, ki izhajajo, po eni strani, iz potrebe po zagotovitvi učinkovitosti globe in, po drugi strani, iz upoštevanja načela sorazmernosti.

V zvezi s tem lahko Komisija kot upoštevno merilo za določitev odvračilnega množitelja uporabi skupni promet vsakega podjetja, ki je del kartela. Velikost in skupni viri podjetja sta tako upoštevni merili glede na postavljeni cilj, to je zagotoviti učinkovitost globe tako, da se njen znesek prilagodi ob upoštevanju celotnih virov podjetja in njegove zmožnosti, da zbere sredstva za plačilo navedene globe. Namen določitve stopnje povečanja izhodiščnega zneska za zagotovitev dovolj odvračilnega učinka globe je namreč bolj zagotoviti učinkovitost globe kot odražati škodljivost kršitve za običajno konkurenco in torej težo navedene kršitve.

Poleg tega je povečanje izhodiščnega zneska upravičeno za zagotovitev odvračilnega cilja globe, saj se s tem le različno obravnavajo udeleženke istega kartela, da bi se upošteval način, kako so dejansko prizadete z globo. Tako povečanje pa ne pomeni kršitve načela enakega obravnavanja že zgolj zaradi tega, ker se je Komisija sklicevala na skupni promet udeleženk, in ne na promet, ustvarjen v Uniji ali celo na zadevnem nacionalnem trgu, da bi ocenila potrebo po povečanju zneska glob zaradi zagotovitve njihovega odvračilnega učinka.

(Glej točke 285, 287, 292, 294 in 295.)

17. Pojem ponovitve kršitve, kot je vključen v več nacionalnih pravnih redov, pomeni, da je neka oseba storila nove kršitve, potem ko je že bila sankcionirana za podobne kršitve. Poleg tega je v točki 2 Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) Pogodbe ESPJ, na seznamu primerov obteževalnih okoliščin, ki lahko upravičujejo povečanje osnovnega zneska globe, posebej navedena ponovljena kršitev iste vrste in istega(‑ih) podjetja(-ij).

V zvezi s tem ni mogoče dopustiti, da bi Komisija v okviru ugotavljanja obteževalne okoliščine na podlagi ponovitve kršitve lahko menila, da je treba podjetje šteti za odgovorno za prejšnjo kršitev, za katero ni bilo sankcionirano z odločbo Komisije in v okviru ugotavljanja katere ni prejelo obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, tako da to podjetje med postopkom, ki je pripeljal do sprejetja odločbe o ugotovitvi prejšnje kršitve, ni moglo predstaviti svojih trditev za izpodbijanje morebitnega obstoja gospodarske enote med njim in drugimi podjetji.

Taka ugotovitev velja še toliko bolj, ker – čeprav je res, da načelo sorazmernosti zahteva, da se čas, ki je pretekel od prejšnje kršitve pravil o konkurenci do zadevne kršitve, upošteva pri presoji nagnjenosti podjetja h kršenju teh pravil – Komisija pri ugotovitvi ponovitve kršitve ne more biti vezana z morebitnim zastaralnim rokom.

Čeprav je namreč res razumno mogoče meniti, da je matična družba dejansko seznanjena s prejšnjo odločbo, ki jo je Komisija naslovila na njeno hčerinsko družbo, v kateri ima v lasti skoraj celotni kapital, taka seznanjenost ne more omiliti dejstva, da v prejšnji odločbi ni bila ugotovljena gospodarska enota med tako matično družbo in njeno hčerinsko družbo, da bi se navedeni matični družbi pripisala odgovornost za prejšnjo kršitev in bi se zaradi ponovitve kršitve povečal znesek glob, ki so ji naložene.

(Glej točke 308, 319, 320 in 322.)

18. Obvestilo o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov je akt, ki je namenjen pojasnitvi – ob spoštovanju hierarhično višjih pravnih aktov – meril, ki jih Komisija namerava uporabiti v okviru izvajanja svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku pri določitvi glob, naloženih za kršitve konkurenčnih pravil Unije. Iz tega izhaja samoomejevanje te pravice, ki pa ni nezdružljivo z ohranitvijo bistvenega polja proste presoje Komisije.

Zato ima Komisija široko polje proste presoje, kadar presoja, ali dokazi, ki jih predloži podjetje, ki želi, da se zanj uporabijo ugodnosti iz obvestila o ugodni obravnavi, pomenijo znatno dodano vrednost v smislu točke 21 zadevnega obvestila.

Komisija ima po tem, ko ugotovi, da dokazi pomenijo znatno dodano vrednost v smislu točke 21 obvestila o ugodni obravnavi, polje proste presoje pri določanju natančne ravni znižanja globe, ki naj se prizna zadevnemu podjetju. V prvem pododstavku odstavka 23(b) navedenega obvestila o ugodni obravnavi so namreč določeni razredi za znižanje globe za različne kategorije obravnavanih podjetij. Glede na to polje proste presoje lahko sodišče Unije razveljavi le očitno prekoračitev tega polja.

V teh okoliščinah Komisija s tem, da določi zmanjšanje globe na podlagi obvestila o ugodni obravnavi na nižjo raven takega razpona zneskov, ne stori očitne napake pri presoji, če je že razpolagala z informacijami, ki jih je podalo zadevno podjetje, ali se te informacije niso nanašale na dejstva, za katera prej ni vedela, in kljub temu, da bi ji te informacije omogočile lažje dokazovanje kršitve, nimajo znatne dodane vrednosti. Podjetje tudi ni upravičeno do dodatnega znižanja globe, ki mu jo je Komisija naložila, zaradi dokumenta iz časa kršitve, ki ji ga je predložilo, če je Komisija že razpolagala s tem dokumentom in je podjetje navedlo le dodatna pojasnila, ki so omogočila razumeti pomen tega dokumenta.

Poleg tega Komisija pri presoji sodelovanja, ki ga ponudijo članice kartela, ne sme kršiti načela enakega obravnavanja. Ta kršitev ni podana, ker se, prvič, presoja dodane vrednosti prošnje na podlagi obvestila o ugodni obravnavi opravi glede na dokaze, s katerimi Komisija že razpolaga, in ker je, drugič, eno od zadevnih podjetij predložilo listinske dokaze iz zadevnega obdobja, ki so pomenili znatno dodano vrednost, medtem ko je drugo podjetje predložilo samo en dokaz iz zadevnega obdobja, tako da je, ker podjetji nista bili v primerljivem položaju, različno obravnavanje upravičeno.

(Glej točke 332, 333, 335, 337, 350, 355, 357, 361, 363 in od 367 do 369.)

19. Podjetje, ki je vložilo tožbo in ki je bilo sankcionirano zaradi kršitve konkurenčnih pravil Unije, se ob tem, ko zaprosi, da se zanj uporabi večji odstotek znižanja globe, ki jo je naložila Komisija, ne more sklicevati na načelo in dubio pro reo, ker naj bi bil podan dvom v obrazložitvi odločbe o določitvi tega odstotka. To načelo se namreč nanaša na izvedbo dokaza o obstoju kršitve in na to, ali so ugotovitve dejanskega stanja, ki jih je Komisija opravila v izpodbijani odločbi, podprte z dokazi, ki jih je predložila.

(Glej točko 343.)

20. V nasprotju s poglavjem D, točka 2, druga alinea, Obvestila o nenalaganju ali zniževanju glob v primerih kartelov iz leta 1996, v Obvestilu o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov iz leta 2002 ni določeno znižanje globe za podjetje, ki po prejetju obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah ne izpodbija resničnosti dejstev, na katera je Komisija oprla svoje obtožbe. V skladu s tem obvestilom mora podjetje, da bi bilo upravičeno do znižanja globe, Komisiji zagotoviti dokaze o domnevni kršitvi, ki pomenijo znatno dodano vrednost glede na dokaze, ki jih Komisija že ima.

V zvezi s tem v skladu s točkama 21 in 22 obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 Komisija pri presoji dodane vrednosti dokazov, ki jih predloži podjetje, upošteva ne samo naravo in/ali stopnjo podrobnosti dokazov, ampak tudi dokaze, ki jih je Komisija že imela, ko je zadevno podjetje vložilo svojo vlogo. Zato Komisija opravi presojo tako na podlagi kakovosti sodelovanja zadevnega podjetja kot tudi na podlagi primerjave zadevne dodane vrednosti z dokazi, ki jih že ima.

(Glej točke 378, 379, 382, 393 in 398.)

21. Na varstvo legitimnih pričakovanj se ima pravico sklicevati vsak posameznik, ki je v položaju, v katerem mu je uprava Unije s tem, da mu je dala natančna zagotovila, vzbudila utemeljena pričakovanja. Po drugi strani pa se na kršitev načela varstva legitimnih pričakovanj ne more sklicevati oseba, ki ji uprava ni dala natančnih zagotovil. Taka zagotovila so natančne, brezpogojne in skladne informacije iz pooblaščenih in zanesljivih virov.

V okviru določitve zneska globe zaradi kršitve konkurenčnih pravil Unije navedba v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, da Komisija namerava priznati znižanje globe zunaj obvestila o imuniteti pred globami in znižanju glob v kartelnih zadevah, ne pomeni natančnega zagotovila glede obsega ali stopnje znižanja, ki bi bilo, kjer je to ustrezno, odobreno zadevnim podjetjem. Zato ta trditev nikakor ni mogla vzbuditi legitimnega pričakovanja v tem smislu.

Predhodna praksa odločanja Komisije tudi ne more biti pravni okvir za globe na področju konkurence.

(Glej točke od 421 do 425.)

22. Načelo sorazmernosti zahteva, naj ravnanje institucij Unije ne prestopi meje tistega, kar je primerno in potrebno za uresničitev legitimnih ciljev, ki jim sledi zadevna ureditev, pri tem pa je treba takrat, ko je mogoče izbirati med več primernimi ukrepi, uporabiti najmanj omejujočega, povzročene neugodnosti pa ne smejo biti čezmerne glede na zastavljene cilje.

V zvezi s tem odločba Komisije, v kateri je odobreno le minimalno enoodstotno znižanje zneska globe zaradi neizpodbijanja dejstev in obrobne vrednosti sodelovanja, ponujenega po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, ne krši načela sorazmernosti, ker se to zmanjšanje prišteje k zmanjšanjem, ki so že bila odobrena v okviru obvestila o imuniteti pred globami in znižanju glob v primerih kartelov.

(Glej točke 428, 432 in 449.)

23. Komisija pri presoji sodelovanja, ki so ga opravili člani kartela, ne sme kršiti načela enakega obravnavanja. Vendar poleg tega, da znižanja glob, odobrena v okviru obvestila o imuniteti pred globami in znižanju glob v kartelnih zadevah, in znižanja glob, odobrena zunaj tega obvestila, pomenijo ločene faze izračuna višine glob, podjetja, ki so sočasno sodelovala v okviru navedenega obvestila in zunaj tega obvestila, na eni strani, in podjetja, ki so sodelovala samo zunaj istega obvestila, na drugi strani, niso v primerljivih položajih. Zato je Komisija lahko upravičeno znižala znesek globe na podlagi sodelovanja zunaj obvestila o ugodni obravnavi, prvič, neposredno od celotnega zneska globe podjetjem, ki niso sodelovala v okviru navedenega obvestila, in drugič, od zneska, ki je že bil znižan na podlagi navedenega obvestila, podjetjem, ki so sodelovala v okviru tega obvestila.

(Glej točke od 435 do 437.)

24. V skladu s členom 23(2) Uredbe št. 1/2003 za vsako podjetje ali podjetniško združenje, udeleženo pri kršitvi konkurenčnih pravil Unije, globa ne presega 10 % njegovega celotnega prometa v predhodnem poslovnem letu. V skladu z ustaljeno sodno prakso se promet iz te določbe razume kot skupni promet zadevnega podjetja. Tako je treba zgornjo mejo 10 % prometa, določeno v tej določbi, izračunati na podlagi skupnega prometa vseh družb, ki sestavljajo gospodarski subjekt, ki deluje kot podjetje v smislu člena 81 ES.

(Glej točki 443 in 444.)

25. V skladu z načelom enakega obravnavanja v okviru določitve zneska glob za kršitve konkurenčnih pravil Unije globe ne smejo biti čezmerne z vidika zastavljenih ciljev – to je z vidika upoštevanja pravil o konkurenci – in globa, ki je naložena podjetju zaradi kršitve predpisov na področju konkurence, mora biti sorazmerna s kršitvijo, ki se presodi celostno, zlasti ob upoštevanju njene teže. Poleg tega lahko Komisija pri določanju zneska glob utemeljeno upošteva potrebo po tem, da se z zadevnimi globami zagotovi dovolj odvračilen učinek.

V zvezi s tem, prvič, omejevalni sporazumi, ki vključujejo zlasti tajno dogovarjanje med konkurenti o delitvi trgov ali zamrznitvi tržnih deležev z delitvijo projektov prodaje in montaže novih dvigal in/ali tekočih stopnic ter o nekonkuriranju pri vzdrževanju in posodabljanju dvigal in tekočih stopnic, spadajo že po naravi med najhujše kršitve člena 81 ES. V zvezi s tem ima relativna majhnost zadevnega trga proizvodov, tudi ob predpostavki, da je dokazana, manjši pomen glede na vse druge dejavnike, ki dokazujejo težo kršitve.

Drugič, sorazmernost med globami ter velikostjo in gospodarsko močjo zadevnih gospodarskih enot, ki delujejo kot podjetja v smislu člena 81 ES, ni kršena, ker zadevne globe ne presegajo zgornje meje, ki je določena v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003 in katere namen je preprečiti, da bi bile globe nesorazmerne glede na velikost podjetja.

Tretjič, Komisija lahko ob izračunu glob upošteva zlasti velikost in gospodarsko moč gospodarske enote, ki deluje kot podjetje v smislu člena 81 ES. Vendar upoštevno podjetje lahko ne ustreza posameznim hčerinskim družbam, ki so sodelovale pri kršitvah, temveč podjetjem, ki jih sestavljajo matična družba in vse hčerinske družbe.

Četrtič, Komisija pri določitvi zneska glob glede na težo in trajanje kršitve – če se globe naložijo več podjetjem, vpletenim v isto kršitev – ni dolžna zagotoviti, da končni zneski glob za zadevna podjetja, ki jih določi z izračunom, izražajo vse razlike med njimi glede njihovega celotnega prometa ali prometa na trgu, na katerega se je nanašala kršitev. Končni znesek globe namreč ni a priori ustrezen dejavnik za ugotovitev morebitne nesorazmernosti globe glede na pomen udeležencev kartela. Končni znesek globe je treba določiti zlasti na podlagi različnih okoliščin, ki se nanašajo na posamezno ravnanje zadevnega podjetja, kot so trajanje kršitve, obstoj obteževalnih ali olajševalnih okoliščin in stopnja sodelovanja navedenega podjetja, ne pa na njegov tržni delež ali promet.

(Glej točke od 450 do 456.)

SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (osmi senat)

z dne 13. julija 2011*( )

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg montaže in vzdrževanja dvigal in tekočih stopnic – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Manipulacije pri razpisih – Razdelitev trgov – Določanje cen“

V zadevah T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 in T‑154/07,

ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV s sedežem v Bruslju (Belgija), ki sta jo sprva zastopala V. Turner in D. Mes, nato O. W. Brouwer in J. Blockx, odvetniki,

tožeča stranka v zadevi T‑144/07,

ThyssenKrupp Aufzüge GmbH s sedežem v kraju Neuhausen auf den Fildern (Nemčija),

ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH s sedežem v Hamburgu (Nemčija),

ki sta ju sprva zastopala U. Itzen in K. Blau-Hansen, nato U. Itzen, K. Blau-Hansen in S. Thomas ter nazadnje K. Blau-Hansen in S. Thomas, odvetniki,

tožeči stranki v zadevi T‑147/07,

ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl s sedežem v Howaldu (Luksemburg), ki jo zastopajo K. Beckmann, S. Dethof in U. Itzen, odvetniki,

tožeča stranka v zadevi T‑148/07,

ThyssenKrupp Elevator AG s sedežem v Düsseldorfu (Nemčija), ki jo zastopata T. Klose in J. Ziebarth, odvetnika,

tožeča stranka v zadevi T‑149/07,

ThyssenKrupp AG s sedežem v Duisburgu (Nemčija), ki sta jo sprva zastopala M. Klusmann in S. Thomas, odvetnika, nato M. Klusmann,

tožeča stranka v zadevi T‑150/07,

ThyssenKrupp Liften BV s sedežem v kraju Krimpen aan den IJssel (Nizozemska), ki jo zastopata O. W. Brouwer in A. Stoffer, odvetnika,

tožeča stranka v zadevi T‑154/07,

proti

Evropski komisiji, ki jo v zadevah T‑144/07 in T‑154/07 zastopata A. Bouquet in R. Sauer, zastopnika, skupaj s F. Wijckmansom in F. Tuytschaeverjem, odvetnikoma, v zadevah T‑147/07 in T‑148/07 sta jo sprva zastopala R. Sauer in O. Weber, nato R. Sauer in K. Mojzesowicz, zastopnika, v zadevah T‑149/07 in T‑150/07 pa jo zastopata R. Sauer in K. Mojzesowicz, zastopnika,

tožena stranka,

zaradi predloga za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2007) 512 final z dne 21. februarja 2007 v zvezi s postopkom po členu 81 [ES] (zadeva COMP/E-1/38.823 – Dvigala in tekoče stopnice) ali, podredno, predloga za znižanje glob, ki so bile naložene tožečim strankam,

SPLOŠNO SODIŠČE (osmi senat),

v sestavi M. E. Martins Ribeiro (poročevalka), predsednica, N. Wahl in A. Dittrich, sodnika,

sodna tajnica: K. Andová, administratorka,

na podlagi pisnega postopka in obravnav z dne 3., 7. in 10. septembra 2009

izreka naslednjo

Sodbo

1 Predmet teh zadev so predlogi za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2007) 512 final z dne 21. februarja 2007 v zvezi s postopkom po členu 81 [ES] (zadeva COMP/E-1/38.823 – Dvigala in tekoče stopnice) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), katere povzetek je objavljen v Uradnem listu Evropske unije z dne 26. marca 2008 (UL C 75, str. 19), ali, podredno, za znižanje zneska glob, ki so bile naložene tožečim strankam.

2 Komisija Evropskih skupnosti je v izpodbijani odločbi menila, da so spodaj navedene družbe kršile člen 81 ES:

– Kone Belgium SA (v nadaljevanju: Kone Belgija), Kone GmbH (v nadaljevanju: Kone Nemčija), Kone Luxembourg Sàrl (v nadaljevanju: Kone Luksemburg), Kone BV Liften en Roltrappen (v nadaljevanju: Kone Nizozemska) in Kone Oyj (v nadaljevanju: KC) (v nadaljevanju za vse skupaj ali vsako posebej: Kone);

– Otis SA (v nadaljevanju: Otis Belgija), Otis GmbH & Co. OHG (v nadaljevanju: Otis Nemčija), General Technic-Otis Sàrl (v nadaljevanju: GTO), General Technic Sàrl (v nadaljevanju: GT), Otis BV (v nadaljevanju: Otis Nizozemska), Otis Elevator Company (v nadaljevanju: OEC) in United Technologies Corporation (v nadaljevanju: UTC) (v nadaljevanju za vse skupaj ali vsako posebej: Otis);

– Schindler SA (v nadaljevanju: Schindler Belgija), Schindler Deutschland Holding GmbH (v nadaljevanju: Schindler Nemčija), Schindler Sàrl (v nadaljevanju: Schindler Luksemburg), Schindler Liften BV (v nadaljevanju: Schindler Nizozemska) in Schindler Holding Ltd (v nadaljevanju: Schindler Holding) (v nadaljevanju za vse skupaj ali vsako posebej: Schindler);

– ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV (v nadaljevanju: TKLA), ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (v nadaljevanju: TKA), ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (v nadaljevanju: TKF), ThyssenKrupp Elevator AG (v nadaljevanju: TKE), ThyssenKrupp AG (v nadaljevanju: TKAG), ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl (v nadaljevanju: TKAL) in ThyssenKrupp Liften BV (v nadaljevanju: TKL) (v nadaljevanju za vse skupaj ali vsako posebej: ThyssenKrupp) ter

– Mitsubishi Elevator Europe BV (v nadaljevanju: MEE).

3 Tožeče stranke, TKLA, TKA, TKF, TKAL, TKE, TKAG in TKL, pripadajo skupini družb ThyssenKrupp, ki je dejavna na področju dvigal, jekla, avtomobilske industrije, tehnologij in storitev. Matična družba skupine je družba TKAG, ki kotira na borzi. Družba TKE je hčerinska družba v stoodstotni lasti družbe TKAG in je kot vmesna holdinška družba glavno podjetje skupine na področju dvigal (točke od 33 do 37 obrazložitve izpodbijane odločbe).

4 Družba ThyssenKrupp opravlja dejavnosti na področju tekočih stopnic in dvigal prek nacionalnih hčerinskih družb. To so zlasti TKLA v Belgiji, TKA in TKF v Nemčiji, TKAL v Luksemburgu in TKL na Nizozemskem (točke od 33 do 37 obrazložitve izpodbijane odločbe). V nasprotju z družbo TKL, ki ni hčerinska družba TKE, so druge zgoraj navedene hčerinske družbe neposredne ali posredne hčerinske družbe v stoodstotni lasti družb TKE in TKAG.

Upravni postopek

1. Preiskava Komisije

5 Komisija je poleti leta 2003 prejela informacije o morebitnem obstoju kartela štirih glavnih evropskih proizvajalcev dvigal in tekočih stopnic, ki poslujejo v Uniji, in sicer družb Kone, Otis, Schindler in ThyssenKrupp (točki 3 in 91 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Belgija

6 Komisija je 28. januarja 2004 in marca 2004 začela preiskave na podlagi člena 14(2) in (3) Uredbe Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prva uredba o izvajanju členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 3), zlasti v prostorih hčerinskih družb družb Kone, Otis, Schindler in ThyssenKrupp v Belgiji (točke 92, 93, 95 in 97 obrazložitve izpodbijane odločbe).

7 Družbe Kone, Otis, ThyssenKrupp in Schindler so druga za drugo vložile vloge na podlagi Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 155, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi iz leta 2002). Zadevna podjetja so vloge dopolnila (točke 94, 96, 98 in 103 obrazložitve izpodbijane odločbe).

8 Družbi Kone je bila 29. junija 2004 odobrena pogojna imuniteta na podlagi odstavka 8(b) tega obvestila (točka 99 obrazložitve izpodbijane odločbe).

9 Komisija je med septembrom in decembrom 2004 na podlagi člena 18 Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) poslala še zahteve po informacijah podjetjem, ki so sodelovala pri kršitvi v Belgiji, več strankam v tej državi članici in belgijskemu združenju Agoria (točki 101 in 102 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Nemčija

10 Komisija je 28. januarja 2004 in marca 2004 na podlagi člena 14(3) Uredbe št. 17 začela preiskave zlasti v prostorih hčerinskih družb družb Otis in ThyssenKrupp v Nemčiji (točki 104 in 106 obrazložitve izpodbijane odločbe).

11 Družba Kone je vlogo na podlagi obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002, ki jo je vložila 2. februarja 2004 v zvezi z Belgijo, 12. in 18. februarja 2004 dopolnila s podatki v zvezi z Nemčijo. Tudi družba Otis je med marcem 2004 in februarjem 2005 vlogo v zvezi z Belgijo dopolnila s podatki v zvezi z Nemčijo. Družba Schindler je 25. novembra 2004 na podlagi zadevnega obvestila vložila vlogo, ki je vsebovala informacije v zvezi z Nemčijo, ter jo dopolnila med decembrom 2004 in februarjem 2005. Nazadnje je decembra 2005 prav tako na podlagi tega obvestila vlogo v zvezi z Nemčijo pri Komisiji vložila še družba ThyssenKrupp (točke 105, 107, 112 in 114 obrazložitve izpodbijane odločbe).

12 Komisija je od septembra do novembra 2004 na podlagi člena 18 Uredbe št. 1/2003 poslala še zahteve po informacijah podjetjem, ki so sodelovala pri kršitvi v Nemčiji, več strankam v tej državi članici ter združenjem VDMA, VFA in VMA (točke 110, 111 in 113 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Luksemburg

13 Družba Kone je vlogo, ki jo je vložila 2. februarja 2004 v zvezi z Belgijo, 5. februarja 2004 dopolnila s podatki v zvezi z Luksemburgom. Družbi Otis in ThyssenKrupp sta v zvezi z Luksemburgom na podlagi obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 podali ustno vlogo. Na podlagi istega obvestila je vlogo v zvezi z Luksemburgom vložila tudi družba Schindler (točke 115, 118, 119 in 124 obrazložitve izpodbijane odločbe).

14 Komisija je 9. marca 2004 na podlagi člena 14(3) Uredbe št. 17 začela preiskave zlasti v prostorih hčerinskih družb družb Schindler in ThyssenKrupp v Luksemburgu (točka 116 obrazložitve izpodbijane odločbe).

15 Družbi Kone je bila 29. junija 2004 na podlagi odstavka 8(b) obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 odobrena pogojna imuniteta za del vloge v zvezi z Luksemburgom (točka 120 obrazložitve izpodbijane odločbe).

16 Komisija je septembra in oktobra 2004 na podlagi člena 18 Uredbe št. 1/2003 poslala še zahteve po informacijah podjetjem, ki so sodelovala pri kršitvi v Luksemburgu, več strankam v tej državi članici in luksemburškemu združenju vzdrževalcev dvigal (točki 122 in 123 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Nizozemska

17 Družba Otis je marca 2004 vložila vlogo na podlagi obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 v zvezi z Nizozemsko, ki jo je pozneje še dopolnila. Aprila 2004 je vlogo na podlagi tega obvestila vložila še družba ThyssenKrupp in jo v nadaljevanju prav tako večkrat dopolnila. Vlogo z dne 2. februarja 2004 v zvezi z Belgijo je 19. julija 2004 dopolnila še družba Kone, in sicer z informacijami v zvezi z Nizozemsko (točke 127, 129 in 130 obrazložitve izpodbijane odločbe).

18 Družbi Otis je bila 27. julija 2004 na podlagi odstavka 8(a) zadevnega obvestila odobrena pogojna imuniteta (točka 131 obrazložitve izpodbijane odločbe).

19 Komisija je 28. aprila 2004 na podlagi člena 14(3) Uredbe št. 17 začela preiskave zlasti v prostorih hčerinskih družb družb Kone, Schindler, ThyssenKrupp in MEE na Nizozemskem ter v prostorih združenja Boschduin (točka 128 obrazložitve izpodbijane odločbe).

20 Septembra 2004 je na podlagi člena 18 Uredbe št. 1/2003 poslala še zahteve po informacijah podjetjem, ki so sodelovala pri kršitvi na Nizozemskem, več strankam v tej državi članici ter združenjema VLR in Boschduin (točki 133 in 134 obrazložitve izpodbijane odločbe).

2. Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah

21 Komisija je 7. oktobra 2005 sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga je naslovila zlasti na družbe, navedene v točki 2 zgoraj. Vse naslovnice zadevnega obvestila so v odgovor na očitke Komisije predložile pisne pripombe (točki 135 in 137 obrazložitve izpodbijane odločbe).

22 Zaslišanja ni bilo, saj nobena naslovnica obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah tega ni zahtevala (točka 138 obrazložitve izpodbijane odločbe).

3. Izpodbijana odločba

23 Komisija je 21. februarja 2007 sprejela izpodbijano odločbo, v kateri je ugotovila, da so družbe, naslovnice te odločbe, sodelovale pri štirih enotnih, kompleksnih in trajajočih kršitvah člena 81(1) ES v štirih državah članicah, in sicer tako, da so si razdelile trge z dogovarjanjem ali usklajevanjem glede dodelitve razpisov in pogodb, povezanih s prodajo, montažo, vzdrževanjem ter posodabljanjem dvigal in tekočih stopnic (točka 2 obrazložitve izpodbijane odločbe).

24 Komisija je glede naslovnic izpodbijane odločbe menila, da so za kršitve člena 81 ES, ki so jih storile hčerinske družbe zadevnih podjetij v Belgiji, Nemčiji, Luksemburgu in na Nizozemskem, solidarno odgovorne tudi njihove matične družbe, ker so v času kršitve lahko odločilno vplivale na poslovno politiko hčerinskih družb in je mogoče domnevati, da so to možnost tudi izkoristile (točke 608, 615, 622, 627 in od 634 do 641 obrazložitve izpodbijane odločbe). Glede matičnih družb družbe MEE je bilo odločeno, da niso solidarno odgovorne za ravnanje svoje hčerinske družbe, ker ni bilo mogoče dokazati, da so odločilno vplivale na njeno ravnanje (točka 643 obrazložitve izpodbijane odločbe).

25 Komisija je pri določanju zneskov glob v izpodbijani odločbi uporabila metodo iz Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) [PJ] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 171, v nadaljevanju: smernice iz leta 1998). Preučila je še, ali in koliko zadevna podjetja izpolnjujejo zahteve, določene v obvestilu o ugodni obravnavi iz leta 2002.

26 Komisija je zadevne kršitve na podlagi njihove narave in dejstva, da je vsaka od njih zajemala celotno ozemlje posamezne države članice (Belgije, Nemčije, Luksemburga oziroma Nizozemske), opredelila kot „zelo resne“, čeprav njihovega dejanskega vpliva ni bilo mogoče izmeriti (točka 671 obrazložitve izpodbijane odločbe).

27 Komisija je zadevna podjetja v posameznih državah članicah – da bi upoštevala njihovo dejansko gospodarsko zmožnost, da povzročijo večjo škodo konkurenci – razdelila v več kategorij, in sicer glede na promet, ki so ga imela na trgu dvigal in/ali tekočih stopnic, vključno s storitvami vzdrževanja in posodabljanja, če je bilo to primerno (točki 672 in 673 obrazložitve izpodbijane odločbe).

28 Kar zadeva kartel v Belgiji, sta bili družbi Kone in Schindler uvrščeni v prvo kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 40.000.000 EUR, določenim glede na težo kršitve. Družba Otis je bila uvrščena v drugo kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 27.000.000 EUR. Družba ThyssenKrupp je bila uvrščena v tretjo kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 16.500.000 EUR (točki 674 in 675 obrazložitve izpodbijane odločbe). Izhodiščni znesek globe, določen za družbo Otis, je bil pomnožen z 1,7 in izhodiščni znesek globe za družbo ThyssenKrupp z 2, da so se upoštevali njuna velikost in njuni celotni viri; tako sta bila izhodiščna zneska njunih glob 45.900.000 EUR oziroma 33.000.000 EUR (točki 690 in 691 obrazložitve izpodbijane odločbe). Ker je kršitev trajala sedem let in osem mesecev (od 9. maja 1996 do 29. januarja 2004), je Komisija zadevnim podjetjem izhodiščne zneske glob povišala za 75 %. Tako je bil osnovni znesek globe družbe Kone povišan na 70.000.000 EUR, družbe Otis na 80.325.000 EUR, družbe Schindler na 70.000.000 EUR in družbe ThyssenKrupp na 57.750.000 EUR (točki 692 in 696 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija je menila, da je družba ThyssenKrupp ponovila kršitev, zato je na podlagi te obteževalne okoliščine znesek njene globe povišala za 50 % (točke 697, 698 in od 708 do 710 obrazložitve izpodbijane odločbe). Zadevnim podjetjem ni bila priznana nobena olajševalna okoliščina (točke 733, 734, 749, 750 in od 753 do 755 obrazložitve izpodbijane odločbe). Družbi Kone je bila na podlagi obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 priznana popolna imuniteta pred globami. Družbi Otis je bilo po eni strani priznano 40-odstotno znižanje zneska globe v razredu, določenem v odstavku 23(b), prvi pododstavek, prva alinea, zadevnega obvestila, po drugi strani pa še enoodstotno znižanje zneska globe, ker ni izpodbijala dejstev. Družbi ThyssenKrupp je bilo po eni strani priznano 20-odstotno znižanje zneska globe v razredu, določenem v odstavku 23(b), prvi pododstavek, druga alinea, zadevnega obvestila, po drugi strani pa še enoodstotno znižanje zneska globe, ker ni izpodbijala dejstev. Družbi Schindler je bilo priznano enoodstotno znižanje zneska globe, ker ni izpodbijala dejstev (točke od 760 do 777 obrazložitve izpodbijane odločbe).

29 Kar zadeva kartel v Nemčiji, so bile družbe Kone, Otis in ThyssenKrupp uvrščene v prvo kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 70.000.000 EUR. Družba Schindler je bila uvrščena v drugo kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 17.000.000 EUR (točke od 676 do 679 obrazložitve izpodbijane odločbe). Izhodiščni znesek globe, določen za družbo Otis, je bil pomnožen z 1,7 in izhodiščni znesek globe za družbo ThyssenKrupp z 2, da so se upoštevali njuna velikost in njuni celotni viri; tako sta bila izhodiščna zneska njunih glob 119.000.000 EUR oziroma 140.000.000 EUR (točki 690 in 691 obrazložitve izpodbijane odločbe). Ker je kršitev, ki so jo storile družbe Kone, Otis in ThyssenKrupp, trajala osem let in štiri mesece (od 1. avgusta 1995 do 5. decembra 2003), je Komisija zadevnim podjetjem izhodiščni znesek glob povišala za 80 %. Ker je kršitev, ki jo je storila družba Schindler, trajala pet let in štiri mesece (od 1. avgusta 1995 do 6. decembra 2000), je Komisija zadevnemu podjetju izhodiščni znesek globe povišala za 50 %. Tako je bil osnovni znesek globe družbe Kone povišan na 126.000.000 EUR, družbe Otis na 214.200.000 EUR, družbe Schindler na 25.500.000 EUR in družbe ThyssenKrupp na 252.000.000 EUR (točki 693 in 696 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija je menila, da je družba ThyssenKrupp ponovila kršitev, zato je na podlagi te obteževalne okoliščine znesek njene globe povišala za 50 % (točke od 697 do 707 obrazložitve izpodbijane odločbe). Zadevnim podjetjem ni bila priznana nobena olajševalna okoliščina (točke od 727 do 729, 735, 736, od 742 do 744, 749, 750 in od 753 do 755 obrazložitve izpodbijane odločbe). Družbi Kone je bilo po eni strani priznano največje, 50-odstotno znižanje zneska globe iz odstavka 23(b), prvi pododstavek, prva alinea, obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002, po drugi strani pa še enoodstotno znižanje zneska globe, ker ni izpodbijala dejstev. Družbi Otis je bilo po eni strani priznano 25-odstotno znižanje zneska globe v razredu, določenem v odstavku 23(b), prvi pododstavek, druga alinea, zadevnega obvestila, po drugi strani pa še enoodstotno znižanje zneska globe, ker ni izpodbijala dejstev. Družbi Schindler je bilo po eni strani priznano 15-odstotno znižanje zneska globe v razredu, določenem v odstavku 23(b), prvi pododstavek, tretja alinea, zadevnega obvestila, po drugi strani pa še enoodstotno znižanje zneska globe, ker ni izpodbijala dejstev. Družbi ThyssenKrupp je bilo priznano enoodstotno znižanje zneska globe, ker ni izpodbijala dejstev (točke od 778 do 813 obrazložitve izpodbijane odločbe).

30 Kar zadeva kartel v Luksemburgu, sta bili družbi Otis in Schindler uvrščeni v prvo kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 10.000.000 EUR. Družbi Kone in ThyssenKrupp sta bili uvrščeni v drugo kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 2.500.000 EUR (točke od 680 do 683 obrazložitve izpodbijane odločbe). Izhodiščni znesek globe, določen za družbo Otis, je bil pomnožen z 1,7 in izhodiščni znesek globe za družbo ThyssenKrupp z 2, da so se upoštevali njuna velikost in njuni celotni viri; tako sta bila izhodiščna zneska njunih glob 17.000.000 EUR oziroma 5.000.000 EUR (točki 690 in 691 obrazložitve izpodbijane odločbe). Ker je kršitev trajala osem let in tri mesece (od 7. decembra 1995 do 9. marca 2004), je Komisija zadevnim podjetjem izhodiščni znesek globe povišala za 80 %. Tako je bil osnovni znesek globe družbe Kone povišan na 4.500.000 EUR, družbe Otis na 30.600.000 EUR, družbe Schindler na 18.000.000 EUR in družbe ThyssenKrupp na 9.000.000 EUR (točki 694 in 696 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija je menila, da je družba ThyssenKrupp ponovila kršitev, zato je na podlagi te obteževalne okoliščine znesek njene globe povišala za 50 % (točke 697, 698 in od 711 do 714 obrazložitve izpodbijane odločbe). Zadevnim podjetjem ni bila priznana nobena olajševalna okoliščina (točke 730, 749, 750 in od 753 do 755 obrazložitve izpodbijane odločbe). Družbi Kone je bila na podlagi obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 priznana popolna imuniteta pred globami. Družbi Otis je bilo po eni strani priznano 40-odstotno znižanje zneska globe v razredu, določenem v odstavku 23(b), prvi pododstavek, prva alinea, zadevnega obvestila, po drugi strani pa še enoodstotno znižanje zneska globe, ker ni izpodbijala dejstev. Družbama Schindler in ThyssenKrupp je bilo priznano le enoodstotno znižanje zneska globe, ker nista izpodbijali dejstev (točke od 814 do 835 obrazložitve izpodbijane odločbe).

31 Kar zadeva kartel na Nizozemskem, je bila družba Kone uvrščena v prvo kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 55.000.000 EUR. Družba Otis je bila uvrščena v drugo kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 41.000.000 EUR. Družba Schindler je bila uvrščena v tretjo kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 24.500.000 EUR. Družbi ThyssenKrupp in MEE sta bili uvrščeni v četrto kategorijo z izhodiščnim zneskom globe 8.500.000 EUR (točki 684 in 685 obrazložitve izpodbijane odločbe). Izhodiščni znesek globe, določen za družbo Otis, je bil pomnožen z 1,7 in izhodiščni znesek globe za družbo ThyssenKrupp z 2, da so se upoštevali njuna velikost in njuni celotni viri; tako sta bila izhodiščna zneska njunih glob 69.700.000 EUR oziroma 17.000.000 EUR (točki 690 in 691 obrazložitve izpodbijane odločbe). Ker je kršitev, ki sta jo storili družbi Otis in ThyssenKrupp, trajala pet let in deset mesecev (od 15. aprila 1998 do 5. marca 2004), je Komisija zadevnima podjetjema izhodiščni znesek globe povišala za 55 %. Ker je kršitev, ki sta jo storili družbi Kone in Schindler, trajala štiri leta in devet mesecev (od 1. junija 1999 do 5. marca 2004), je Komisija zadevnima podjetjema izhodiščni znesek globe povišala za 45 %. Ker je kršitev, ki jo je storila družba MEE, trajala štiri leta in en mesec (od 11. januarja 2000 do 5. marca 2004), je Komisija zadevnemu podjetju izhodiščni znesek globe povišala za 40 %. Tako je bil osnovni znesek globe družbe Kone povišan na 79.750.000 EUR, družbe Otis na 108.035.000 EUR, družbe Schindler na 35.525.000 EUR, družbe ThyssenKrupp na 26.350.000 EUR in družbe MEE na 11.900.000 EUR (točki 695 in 696 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija je menila, da je družba ThyssenKrupp ponovila kršitev, zato je na podlagi te obteževalne okoliščine znesek njene globe povišala za 50 % (točke 697, 698 in od 715 do 720 obrazložitve izpodbijane odločbe). Zadevnim podjetjem ni bila priznana nobena olajševalna okoliščina (točke od 724 do 726, 731, 732, 737, od 739 do 741, od 745 do 748 in od 751 do 755 obrazložitve izpodbijane odločbe). Družbi Otis je bila na podlagi obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 priznana popolna imuniteta pred globami. Družbi ThyssenKrupp je bilo po eni strani priznano 40-odstotno znižanje zneska globe v razredu, določenem v odstavku 23(b), prvi pododstavek, prva alinea, zadevnega obvestila, po drugi strani pa še enoodstotno znižanje zneska globe, ker ni izpodbijala dejstev. Družbama Schindler in MEE je bilo priznano enoodstotno znižanje zneska globe, ker nista izpodbijali dejstev (točke od 836 do 855 obrazložitve izpodbijane odločbe).

32 Izrek izpodbijane odločbe se glasi:

„Člen 1

1. V Belgiji so spodaj navedena podjetja kršila člen 81 [ES], ker so se v navedenih obdobjih na podlagi sporazumov in usklajenih ravnanj na nacionalni ravni v zvezi z dvigali in tekočimi stopnicami redno in kolektivno dogovarjala o delitvi trgov, javnih in zasebnih razpisov ter drugih pogodb v skladu s predhodno dogovorjenimi deleži za prodajo in montažo ter si hkrati niso konkurirala pri pogodbah o vzdrževanju in posodabljanju:

– Kone: [KC] in [Kone Belgija]: od 9. maja 1996 do 29. januarja 2004;

– Otis: [UTC], [OEC] in [Otis Belgija]: od 9. maja 1996 do 29. januarja 2004;

– Schindler: Schindler Holding […] in [Schindler Belgija]: od 9. maja 1996 do 29. januarja 2004 ter

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] in [TKLA]: od 9. maja 1996 do 29. januarja 2004.

2. V Nemčiji so spodaj navedena podjetja kršila člen 81 [ES], ker so se v navedenih obdobjih na podlagi sporazumov in usklajenih ravnanj na nacionalni ravni v zvezi z dvigali in tekočimi stopnicami redno in kolektivno dogovarjala o delitvi trgov, javnih in zasebnih razpisov ter drugih pogodb v skladu s predhodno dogovorjenimi deleži za prodajo in montažo:

– Kone: [KC] in [Kone Nemčija]: od 1. avgusta 1995 do 5. decembra 2003;

– Otis: [UTC], [OEC] in [Otis Nemčija]: od 1. avgusta 1995 do 5. decembra 2003;

– Schindler: Schindler Holding […] in [Schindler Nemčija]: od 1. avgusta 1995 do 6. decembra 2000 ter

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] in [TKF]: od 1. avgusta 1995 do 5. decembra 2003.

3. V Luksemburgu so spodaj navedena podjetja kršila člen 81 [ES], ker so se v navedenih obdobjih na podlagi sporazumov in usklajenih ravnanj na nacionalni ravni v zvezi z dvigali in tekočimi stopnicami redno in kolektivno dogovarjala o delitvi trgov, javnih in zasebnih razpisov ter drugih pogodb v skladu s predhodno dogovorjenimi deleži za prodajo in montažo ter si hkrati niso konkurirala pri pogodbah o vzdrževanju in posodabljanju:

– Kone: [KC] in [Kone Luksemburg]: od 7. decembra 1995 do 29. januarja 2004;

– Otis: [UTC], [OEC], [Otis Belgija], [GTO] in [GT]: od 7. decembra 1995 do 9. marca 2004;

– Schindler: Schindler Holding […] in [Schindler Luksemburg]: od 7. decembra 1995 do 9. marca 2004 ter

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] in [TKAL]: od 7. decembra 1995 do 9. marca 2004.

4. Na Nizozemskem so spodaj navedena podjetja kršila člen 81 [ES], ker so se v navedenih obdobjih na podlagi sporazumov in usklajenih ravnanj na nacionalni ravni v zvezi z dvigali in tekočimi stopnicami redno in kolektivno dogovarjala o delitvi trgov, javnih in zasebnih razpisov ter drugih pogodb v skladu s predhodno dogovorjenimi deleži za prodajo in montažo ter si hkrati niso konkurirala pri pogodbah o vzdrževanju in posodabljanju:

– Kone: [KC] in [Kone Nizozemska]: od 1. junija 1999 do 5. marca 2004;

– Otis: [UTC], [OEC] in [Otis Nizozemska]: od 15. aprila 1998 do 5. marca 2004;

– Schindler: Schindler Holding […] in [Schindler Nizozemska]: od 1. junija 1999 do 5. marca 2004;

– ThyssenKrupp: [TKAG] in [TKL]: od 15. aprila 1998 do 5. marca 2004 ter

– [MEE]: od 11. januarja 2000 do 5. marca 2004.

Člen 2

1. Za kršitve v Belgiji, navedene v členu 1(1), se podjetjem naložijo te globe:

– Kone: [KC] in [Kone Belgija], solidarno: 0 EUR;

– Otis: [UTC], [OEC] in [Otis Belgija], solidarno: 47.713.050 EUR;

– Schindler: Schindler Holding […] in [Schindler Belgija], solidarno: 69.300.000 EUR ter

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] in [TKLA], solidarno: 68.607.000 EUR.

2. Za kršitve v Nemčiji, navedene v členu 1(2), se naložijo te globe:

– Kone: [KC] in [Kone Nemčija], solidarno: 62.370.000 EUR;

– Otis: [UTC], [OEC] in [Otis Nemčija], solidarno: 159.043.500 EUR;

– Schindler: Schindler Holding […] in [Schindler Nemčija], solidarno: 21.458.250 EUR ter

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] in [TKF], solidarno: 374.220.000 EUR.

3. Za kršitve v Luksemburgu, navedene v členu 1(3), se podjetjem naložijo te globe:

– Kone: [KC] in [Kone Luksemburg], solidarno: 0 EUR;

– Otis: [UTC], [OEC], [Otis Belgija], [GTO] in [GT], solidarno: 18.176.400 EUR;

– Schindler: Schindler Holding […] in [Schindler Luksemburg], solidarno: 17.820.000 EUR ter

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] in [TKAL], solidarno: 13.365.000 EUR.

4. Za kršitve na Nizozemskem, navedene v členu 1(4), se podjetjem naložijo te globe:

– Kone: [KC] in [Kone Nizozemska], solidarno: 79.750.000 EUR;

– Otis: [UTC], [OEC] in [Otis Nizozemska], solidarno: 0 EUR;

– Schindler: Schindler Holding […] in [Schindler Nizozemska], solidarno: 35.169.750 EUR;

– ThyssenKrupp: [TKAG] in [TKL], solidarno: 23.477.850 EUR ter

– [MEE]: 1.841.400 EUR.

[…]“

Postopek in predlogi strank

33 Tožeče stranke so 7. maja 2007 (v zadevah T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07 in T‑150/07) in 8. maja 2007 (v zadevi T-154/07) v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložile te tožbe.

34 Splošno sodišče (osmi senat) je na podlagi poročila sodnika poročevalca odločilo začeti ustni postopek v teh zadevah in je v okviru ukrepov procesnega vodstva, določenih v členu 64 Poslovnika Splošnega sodišča, strankam postavilo pisna vprašanja in zahtevalo, naj predložijo dokumente. Stranke so tej zahtevi ugodile v predpisanem roku.

35 Stranke v zadevah T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 in T‑154/07 so ustno podale stališča in odgovorile na ustna vprašanja, ki jim jih je na obravnavah 3., 7. in 10. septembra 2009 postavilo Splošno sodišče. Ustni postopek v zadevah T‑144/07 in T‑148/07 je bil nato končan.

36 Tožeče stranke v zadevah T‑147/07, T-149/07, T‑150/07 in T‑154/07 so na podlagi zahtev Splošnega sodišča na obravnavah predložile nekatere dokumente.

37 Tožeče stranke v zadevah T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 in T‑154/07 so z dopisoma z dne 14. in 15. septembra 2009 v sodnem tajništvu vložile „popravek“ v zvezi s tožbenim razlogom glede napačne ugotovitve ponovitve kršitve.

38 Ustni postopek je bil s sklepoma z dne 20. oktobra 2009 ponovno začet v zadevah T‑144/07 in T‑148/07.

39 „Popravki“ tožečih strank so bili v zadevah, navedenih v točki 37 zgoraj, vloženi v spis. Komisija je predložila stališča glede teh popravkov in zlasti uveljavljala ugovor njihove nedopustnosti. Tožeče stranke so predložile stališča v zvezi s tem in ustni postopek v teh zadevah je bil nato končan.

40 Splošno sodišče je zadeve združilo za izdajo skupne sodbe v skladu s členom 50 Poslovnika, potem ko so se stranke na obravnavi opredelile do tega vprašanja.

41 Tožeče stranke v zadevah T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 in T‑154/07 Splošnemu sodišču predlagajo, naj:

– izpodbijano odločbo razglasi za nično v delu, v katerem se nanaša nanje;

– podredno, zniža naloženo globo;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

42 Komisija v vsaki zadevi Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbo zavrne;

– tožečim strankam naloži plačilo stroškov.

Vsebinska presoja

1. Uvodne ugotovitve

43 Tožbe, ki so jih vložile tožeče stranke v zadevah T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 in T‑154/07, imajo dva predmeta, in sicer, primarno, predloge za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe in, podredno, predloge za odpravo ali znižanje zneska glob, naloženih tožečim strankam.

44 Tožeče stranke so v podporo svojim tožbam navedle deset tožbenih razlogov. Prva dva tožbena razloga, ki se nanašata na neobstoj pristojnosti Komisije oziroma na nepravilno ugotovitev solidarne odgovornosti za kršitev, spadata k predlogom za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe.

45 Drugih osem tožbenih razlogov, ki jih navajajo tožeče stranke, se nanaša na določitev zneska glob, zato spadajo k predlogom za odpravo ali znižanje glob. Prvi tožbeni razlog, ki ga navajajo tožeče stranke v zadevah T‑144/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 in T‑154/07, je kršitev načela ne bis in idem. Drugi, ki ga navajajo tožeče stranke v zadevah T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 in T‑154/07, je kršitev smernic iz leta 1998, načel sorazmernosti in enakega obravnavanja ter pravice do obrambe pri določitvi izhodiščnega zneska glob na podlagi teže kršitev. Tretji, ki ga navajajo vse tožeče stranke, je kršitev smernic iz leta 1998, načela sorazmernosti, člena 253 ES in načela enakega obravnavanja pri uporabi skupinskega množitelja zaradi upoštevanja odvračilnega cilja pri določitvi izhodiščnega zneska glob. Četrti, ki ga navajajo vse tožeče stranke, je kršitev smernic iz leta 1998, načela sorazmernosti in pravice do obrambe pri 50-odstotnem povečanju osnovnega zneska glob zaradi ponovitve kršitve. Peti, ki ga navajajo vse tožeče stranke, je kršitev obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 ter načel varstva legitimnih pričakovanj in enakega obravnavanja pri presoji njihovega sodelovanja. Šesti, ki ga navajajo vse tožeče stranke, je kršitev načel varstva legitimnih pričakovanj, enakega obravnavanja, sorazmernosti in dobrega upravljanja pri določitvi zneska znižanja glob, odobrenega za sodelovanje zunaj obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002. Sedmi, ki ga navajajo vse tožeče stranke, je kršitev člena 23(2) Uredbe št. 1/2003. Nazadnje, osmi tožbeni razlog, ki ga navajajo tožeče stranke v zadevah T‑144/07, T‑149/07, T‑150/07 in T‑154/07, je kršitev načela sorazmernosti pri izračunu končnega zneska glob.

2. Predlogi za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe

Tožbeni razlog neobstoja pristojnosti Komisije

46 Ta tožbeni razlog bo analiziran v dveh delih. Prvi del se nanaša na kršitev člena 81(1) ES, ker naj zadevni omejevalni sporazumi ne bi vplivali na trgovino med državami članicami. Drugi del, ki je oblikovan podredno, se nanaša na kršitev Uredbe št. 1/2003, Obvestila Komisije o sodelovanju v okviru mreže organov, pristojnih za konkurenco (UL 2004, C 101, str. 43) (v nadaljevanju: obvestilo o sodelovanju v okviru mreže), ter načel enakega obravnavanja in varstva legitimnih pričakovanj, ker bi morala Komisija skrb za pregon kršitev prepustiti zadevnim nacionalnim organom.

Prvi del: kršitev člena 81(1) ES, ker naj zadevni omejevalni sporazumi ne bi vplivali na trgovino med državami članicami

47 Komisija v točki 602 obrazložitve izpodbijane odločbe trdi, da sta „uporaba in izvajanje sistema dodeljevanja projektov s strani štirih glavnih proizvajalk dvigal in tekočih stopnic (vključno z družbo [MEE] v primeru Nizozemske) v vsaki zadevni državi članici ob upoštevanju njihovih politik napotitve lahko povzročila preusmeritev trgovinskih tokov iz smeri, v katero bi šli, če tega sistema ne bi uporabljale in izvajale“. Pri tem se opira na te elemente.

48 Na prvem mestu Komisija ugotavlja, da „nekatere čezmejne transakcije v zvezi s prodajo in montažo dvigal in tekočih stopnic ter zagotavljanjem storitev vzdrževanja in posodabljanja potekajo v Uniji“ (točka 86 obrazložitve izpodbijane odločbe; glej tudi točko 596 obrazložitve izpodbijane odločbe).

49 Po navedbah Komisije njen spis „vsebuje več primerov čezmejne trgovine, ki vključujejo predvsem MSP, pa tudi vsaj eno veliko podjetje, [to je MEE, ki] prek svoje hčerinske družbe na Nizozemskem oskrbuje tudi belgijski trg“ (točka 87 obrazložitve izpodbijane odločbe). Poleg tega Komisija ugotavlja, da „štiri glavne proizvajalke občasno sodelujejo tudi pri čezmejnih javnih razpisih v Uniji“, in navaja nekaj primerov v podporo tej trditvi (točka 88 obrazložitve izpodbijane odločbe; glej tudi točko 78 obrazložitve izpodbijane odločbe). Po mnenju Komisije „se stranke vse bolj oskrbujejo zunaj nacionalnih meja“ (točka 596 obrazložitve izpodbijane odločbe).

50 Poleg tega po mnenju Komisije obstaja „trend, da velika (multinacionalna) podjetja in skupine podjetij, ki so prisotni v več državah članicah, kot so mednarodne hotelske verige, raje sklepajo pogodbe, ki zajemajo več držav članic“ (točka 89 obrazložitve izpodbijane odločbe).

51 Na drugem mestu se Komisija sklicuje na politiko napotitve, ki jo izvajajo štiri največje proizvajalke dvigal in tekočih stopnic v Evropi. Po mnenju Komisije bi bilo „[š]tevilo čezmejnih transakcij […] večje, če ne bi [te] […] proizvajalke […] uporabljale premišljene politike, katere namen je zavrniti skoraj vsa čezmejna povpraševanja po cenah in usmeriti stranke k zadevni nacionalni hčerinski družbi“ (točka 90 obrazložitve izpodbijane odločbe; glej tudi točko 596 obrazložitve izpodbijane odločbe).

52 Na tretjem mestu Komisija v okviru svoje pravne presoje poudarja, da „dejstvo, da horizontalni omejevalni sporazum zajema eno samo državo članico, ne pomeni, da nezakoniti sporazumi ne morejo vplivati na trgovino med državami članicami“ (točka 595 obrazložitve izpodbijane odločbe). Poleg tega opozarja, da se v skladu z ustaljeno sodno prakso „vpliv, ki ga ima lahko sporazum na trgovino med državami članicami, […] presoja zlasti glede na položaj in pomen strank na trgu zadevnih proizvodov [(sodba Sodišča z dne 28. aprila 1998 v zadevi Javico, C‑306/96, Recueil, str. I‑1983, točka 17)]“ (točka 600 obrazložitve izpodbijane odločbe). Trdi še, da je treba „[glede na] velik delež prometa, ki ga štiri glavne proizvajalke dvigal in tekočih stopnic ustvarijo na področju prodaje, montaže, vzdrževanja in posodabljanja dvigal in tekočih stopnic, ter ker so v povezavi s svojo politiko napotitve vzpostavile in uvedle sistem dodeljevanja projektov, ki je zajemal celotno ozemlje Belgije, Luksemburga, Nemčije oziroma Nizozemske, […] domnevati, da so bila tuja podjetja ovirana pri sposobnosti prodaje svojih proizvodov in storitev v zadevnih državah, saj bi se v teh državah morala zoperstaviti skupini proizvajalk, ki so skupaj predstavljale večino ponudbe na trgu“ (točka 600 obrazložitve izpodbijane odločbe).

53 Tožeče stranke v zadevah T-144/07, T-147/07, T-148/07, T‑149/07, T‑150/07 in T-154/07 v bistvu trdijo, da kršitve niso občutno vplivale na trgovino med državami članicami, tako da ne pomenijo kršitve člena 81 ES.

54 Kot izhaja že iz besedila členov 81 ES in 82 ES, se pravila Unije o konkurenci uporabijo za omejevalni sporazum ali zlorabno ravnanje le, če lahko prizadeneta trgovino med državami članicami (sodba Sodišča z dne 13. julija 2006 v združenih zadevah Manfredi in drugi, od C‑295/04 do C‑298/04, ZOdl., str. I‑6619, točka 40).

55 Razlaga in uporaba tega pogoja v zvezi z učinki na trgovino med državami članicami morata izhajati iz namena tega pogoja, ki je na področju ureditve konkurence opredelitev področja veljave prava Unije v razmerju do prava držav članic. Na področje prava Unije tako spadajo vsi omejevalni sporazumi in vsa ravnanja, ki lahko ogrozijo svobodo trgovine med državami članicami na način, ki lahko škoduje uresničitvi ciljev enotnega trga med državami članicami, zlasti z ločitvijo nacionalnih trgov ali s spreminjanjem strukture konkurence na skupnem trgu (zgoraj v točki 54 navedena sodba Manfredi in drugi, točka 41; sodbi Sodišča z dne 23. novembra 2006 v zadevi Asnef-Equifax in Administración del Estado, C‑238/05, ZOdl., str. I‑11125, točka 33, in z dne 25. januarja 2007 v zadevi Dalmine proti Komisiji, C‑407/04 P, ZOdl., str. I‑829, točka 89).

56 Da bi odločitev, sporazum ali usklajeno ravnanje lahko vplivali na trgovanje med državami članicami, mora biti mogoče na podlagi vrste dejanskih in pravnih dejavnikov z zadostno verjetnostjo predvideti, da lahko neposredno ali posredno, dejansko ali potencialno vplivajo na tržne tokove med državami članicami, in to tako, da bi lahko ovirali uresničitev enotnega trga med državami članicami. Poleg tega ta vpliv ne sme biti zanemarljiv (zgoraj v točki 52 navedena sodba Javico, točka 16; sodba Sodišča z dne 21. januarja 1999 v združenih zadevah Bagnasco in drugi, C‑215/96 in C‑216/96, Recueil, str. I‑135, točka 47; zgoraj v točki 54 navedena sodba Manfredi in drugi, točka 42, ter zgoraj v točki 55 navedeni sodbi Asnef-Equifax in Administración del Estado, točka 34, in Dalmine proti Komisiji, točka 90).

57 Tako je trgovina v Skupnosti na splošno prizadeta takrat, ko je združenih več dejavnikov, ki, če bi se upoštevali posamezno, ne bi bili nujno odločilni (zgoraj v točki 56 navedena sodba Bagnasco in drugi, točka 47, zgoraj v točki 54 navedena sodba Manfredi in drugi, točka 43, in zgoraj v točki 55 navedena sodba Asnef-Equifax in Administración del Estado, točka 35).

58 Po mnenju tožečih strank kršitve iz člena 1 izpodbijane odločbe ne vplivajo na trgovino med državami članicami, ker so dejavnosti na področju dvigal in tekočih stopnic organizirane na nacionalni ali celo lokalni ravni, ob upoštevanju zlasti dejstva, da sta montaža in vzdrževanje dvigal in tekočih stopnic delo izkušenih strokovnjakov, ki se iz razlogov ekonomske učinkovitosti lahko opravlja le na lokalni ravni, potrebe, da se ohranijo kratki roki za posredovanje, in obstoja nacionalnih predpisov. Transakcije med državami naj bi bile poleg tega izjeme. Komisija naj bi menila, da so bili omejevalni sporazumi nacionalni.

59 Treba je ugotoviti, da tožeče stranke ne izpodbijajo, da so štirje karteli, ugotovljeni v členu 1 izpodbijane odločbe, zajemali celotno ozemlje Belgije, Nemčije, Luksemburga in Nizozemske (točki 595 in 600 obrazložitve izpodbijane odločbe).

60 Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da omejevalni sporazum, ki se nanaša na celotno ozemlje države članice, po svoji naravi utrjuje delitev trga na nacionalni podlagi in tako ovira gospodarsko prepletenost, za katero si prizadeva Pogodba (sodbi Sodišča z dne 17. oktobra 1972 v zadevi Vereeniging van Cementhandelaren proti Komisiji, 8/72, Recueil, str. 977, točka 29, in z dne 19. februarja 2002 v zadevi Wouters in drugi, C‑309/99, Recueil, str. I‑1577, točka 95; zgoraj v točki 54 navedena sodba Manfredi in drugi, točka 45, in zgoraj v točki 55 navedena sodba Asnef-Equifax in Administración del Estado, točka 37; sodbi Splošnega sodišča z dne 22. oktobra 1997 v združenih zadevah SCK in FNK proti Komisiji, T‑213/95 in T‑18/96, Recueil, str. II‑1739, točka 179, in z dne 14. decembra 2006 v združenih zadevah Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, od T‑259/02 do T‑264/02 in T‑271/02, ZOdl., str. II‑5169, točka 180).

61 Iz te sodne prakse izhaja, da obstaja vsaj močna domneva, da bi lahko omejevalno ravnanje na področju konkurence, ki se uporablja na celotnem ozemlju države članice, pripomoglo k delitvi trgov in vplivalo na trgovino v Skupnosti. To domnevo je mogoče ovreči samo, če se s preučitvijo značilnosti sporazuma in gospodarskega okvira, v katerega se uvršča, dokaže nasprotno (zgoraj v točki 60 navedena sodba Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, točka 181).

62 Najprej, Komisija se v nasprotju s trditvami tožečih strank v zadevah T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 in T‑154/07 ni oprla zgolj na to sodno prakso, da bi v izpodbijani odločbi ugotovila, da lahko omejevalni sporazumi vplivajo na trgovino med državami članicami v smislu člena 81(1) ES. Iz točk od 47 do 52 zgoraj namreč izhaja, da se je Komisija v navedeni odločbi oprla tudi na obstoj nekaterih čezmejnih transakcij v zvezi s prodajo in montažo dvigal in tekočih stopnic ter na zagotavljanje storitev vzdrževanja in posodabljanja, pri katerih so zlasti sodelovale štiri glavne proizvajalke, na katere se nanaša izpodbijana odločba (točke 87, 88 in 596 obrazložitve izpodbijane odločbe).

63 Dalje je treba ugotoviti, da trditve tožečih strank v zvezi s posebnostmi zadevnega trga, ki naj bi dokazovale njegovo nacionalno ali celo lokalno naravo, ne morejo vplivati na dokazno moč listinskih dokazov, navedenih v izpodbijani odločbi (točki 88 in 90 obrazložitve izpodbijane odločbe), ki potrjujejo obstoj trgovine med državami članicami na trgu, na katerega se nanaša izpodbijana odločba. Enako velja za trditve v zvezi z izjemnostjo transakcij med državami, s katerimi se pod vprašaj postavlja samo občutnost vpliva na trgovino med državami članicami, in ne sam obstoj take trgovine.

64 Nazadnje, kot izhaja iz izpodbijane odločbe, politika napotitve družb Kone, Otis, Schindler in ThyssenKrupp „sama po sebi kaže, da pri strankah obstaja določeno zanimanje za dobavitelje zunaj nacionalnih meja“ (točka 596 obrazložitve izpodbijane odločbe). Poleg tega je Komisija med drugim navedla sodelovanje tujih podjetij pri nacionalnih razpisih (točka 78 obrazložitve izpodbijane odločbe) in obstoj nadnacionalnih razpisov (točka 89 obrazložitve izpodbijane odločbe). Mogoče je meniti, da bi bilo, kot je Komisija navedla v točki 90 obrazložitve izpodbijane odločbe, število čezmejnih transakcij večje, če ne bi zgoraj navedene štiri velike proizvajalke uporabljale premišljene politike, katere namen je bil zavrniti skoraj vsa čezmejna povpraševanja in usmeriti stranke k zadevni nacionalni hčerinski družbi.

65 Glede tega je treba trditev tožečih strank, da je politiko napotitve narekovala narava zadevne dejavnosti, zavrniti. Tej trditvi namreč nasprotuje obstoj nekaterih čezmejnih transakcij na zadevnem trgu.

66 Zato je treba ugotoviti, da je Komisija na podlagi dejanskih ugotovitev, predstavljenih v predhodnih točkah, in ustaljene sodne prakse (glej točko 60 zgoraj) lahko upravičeno menila, da lahko karteli iz člena 1 izpodbijane odločbe vplivajo na trgovino med državami članicami.

67 Kar zadeva vprašanje, ali je ta vpliv mogoče opredeliti kot občuten, je treba opozoriti, da se vpliv, ki ga ima lahko sporazum ali usklajeno ravnanje na trgovino med državami članicami, presoja zlasti glede na položaj in pomen strank na trgu zadevnih proizvodov (sodba Sodišča z dne 10. julija 1980 v zadevi Lancôme in Cosparfrance Nederland, 99/79, Recueil, str. 2511, točka 24; zgoraj v točki 52 navedena sodba Javico, točka 17, in sodba Splošnega sodišča z dne 14. julija 1994 v zadevi Parker Pen proti Komisiji, T‑77/92, Recueil, str. II‑549, točka 40).

68 Proizvajalke, na katere se nanaša izpodbijana odločba, pa so „skupaj predstavljale večino ponudbe na trgu“ (točka 600 obrazložitve izpodbijane odločbe), to je približno 81 % prodaje dvigal in tekočih stopnic v Evropi (številka za leto 2004, izražena v obsegu) (točka 83 obrazložitve izpodbijane odločbe). Te proizvajalke so bile torej dovolj velike in so dovolj gospodarsko močne, da je njihovo ravnanje, na katero se nanaša izpodbijana odločba, lahko občutno vplivalo na trgovino med državami članicami (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 1. februarja 1978 v zadevi Miller International Schallplatten proti Komisiji, 19/77, Recueil, str. 131, točka 10, in zgoraj v točki 60 navedeno sodbo SCK in FNK proti Komisiji, točka 181).

69 Poleg tega in v nasprotju s trditvami tožečih strank Komisija ni bila dolžna dokazati, da so sporni sporazumi v praksi občutno vplivali na trgovino med državami članicami ali da se je trgovina med državami po koncu kršitev povečala. V členu 81(1) ES se namreč zahteva samo, da bi lahko omejevalni sporazumi in usklajena ravnanja na področju konkurence vplivali na trgovino med državami članicami (zgoraj v točki 55 navedena sodba Asnef-Equifax in Administración del Estado, točka 43, in sodba Splošnega sodišča z dne 13. decembra 2006 v združenih zadevah FNCBV in drugi proti Komisiji, T‑217/03 in T‑245/03, ZOdl., str. II‑4987, točka 68).

70 Iz vsega navedenega izhaja, da je lahko Komisija upravičeno menila, da so karteli iz člena 1 izpodbijane odločbe občutno vplivali na trgovino med državami članicami v smislu člena 81(1) ES.

71 Zato je treba prvi del zavrniti.

Drugi del: kršitev Uredbe št. 1/2003, obvestila o sodelovanju v okviru mreže ter načel enakega obravnavanja in varstva legitimnih pričakovanj, ker bi morala Komisija skrb za pregon kršitev prepustiti zadevnim nacionalnim organom za konkurenco

72 Komisija je v točki 543 obrazložitve izpodbijane odločbe tako utemeljila svojo pristojnost za uporabo člena 81 ES za kartele, na katere se nanaša navedena odločba:

„[…] Z Uredbo št. 1/2003 je bil ohranjen sistem Skupnosti na področju vzporedne pristojnosti za uporabo člena 81(1) [ES]. Z njo zlasti ni bila spremenjena pristojnost Komisije za preiskavo kakršne koli domnevne kršitve in sprejetje odločb na podlagi člena 81 [ES], vključno za kršitve, katerih glavni učinki nastanejo v samo eni državi članici. V obvestilu [o sodelovanju v okviru mreže] so opredeljene usmeritve za razdelitev nalog med Komisijo in organi držav članic za konkurenco. Niti Uredba št. 1/2003 niti obvestilo [o sodelovanju v okviru mreže] ne ustvarjata pravic ali pričakovanj pri podjetju glede tega, da bo njegov primer obravnaval določen organ za konkurenco, prav tako Komisiji nič ne preprečuje, da bi ukrepala v zvezi z domnevno kršitvijo člena 81 [ES], vključno v okviru zadev, ki so omejene na ozemlje ene same države članice […]“

73 Tožeče stranke v zadevah T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 in T‑154/07 v bistvu trdijo, da tudi če se je člen 81 ES uporabljal, Komisija ni bila pristojna za uvedbo postopka in naložitev glob. Komisija naj bi z uvedbo postopka kršila obvestilo o sodelovanju v okviru mreže in načelo varstva legitimnih pričakovanj. V skladu s členoma 5 in 35 Uredbe št. 1/2003 ter točkama 8 in 14 obvestila o sodelovanju v okviru mreže naj bi bili zadevni nacionalni organi za konkurenco najprimernejši za pregon kršitev. Tožeče stranke v zadevah T‑147/07, T-148/07, T-149/07 in T-150/07 tudi trdijo, da ima obvestilo o sodelovanju v okviru mreže zavezujoč učinek za organe za konkurenco, kar naj bi izhajalo iz načel zakonitosti pri upravljanju, enakega obravnavanja in varstva legitimnih pričakovanj. Nazadnje, tožeči stranki v zadevah T‑147/07 in T‑149/07 poudarjata, da bi bil pregon kršitev s strani nacionalnih organov za konkurenco učinkovitejši glede na „nezadostno jezikovno znanje“ uradnikov Komisije, pristojnih za zadevo.

74 Po mnenju navedenih tožečih strank dejstvo, da je Komisija prepustila pregon vzporedne kršitve člena 81 ES na trgu dvigal in tekočih stopnic v Avstriji avstrijskemu organu za konkurenco, ponazarja samovoljnost uporabe načel dodelitve pristojnosti, določenih z obvestilom o sodelovanju v okviru mreže. Tožeče stranke v zadevah T‑144/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 in T‑154/07 v zvezi s tem trdijo, da so bile obravnavane manj ugodno, kot če bi bile zadeve predložene organom, pristojnim na podlagi obvestila o sodelovanju v okviru mreže, ker naj bi jim belgijski, luksemburški in nizozemski organi za konkurenco izdali odločbe o imuniteti.

75 Na prvem mestu je treba opozoriti, da je, kar zadeva razdelitev pristojnosti med Komisijo in nacionalnimi organi za konkurenco, z Uredbo št. 1/2003 odpravljen predhodni centralizirani sistem in da je v skladu z načelom subsidiarnosti organizirano obširnejše povezovanje nacionalnih organov za konkurenco. Tako morajo države članice v skladu s členom 35 Uredbe št. 1/2003 določiti organ ali organe za konkurenco, pristojne za uporabo členov 81 ES in 82 ES, s členom 5 Uredbe št. 1/2003 pa so navedeni organi pooblaščeni za izvajanje konkurenčnega prava Unije (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 8. marca 2007 v zadevi France Télécom proti Komisiji, T‑339/04, ZOdl., str. II‑521, točka 79).

76 Vendar pa na podlagi sodelovanja, ki je bilo z Uredbo št. 1/2003 uvedeno med Komisijo in nacionalnimi organi za konkurenco, ni mogoče meniti, da bi morala Komisija v obravnavanem primeru skrb za pregon različnih kršitev prepustiti zadevnim nacionalnim organom za konkurenco. Nasprotno, iz določb Uredbe št. 1/2003 izhaja, da ima Komisija še naprej prevladujočo vlogo pri odkrivanju in ugotavljanju kršitev pravil Unije o konkurenci, na katero ne vpliva vzporedna pristojnost, ki jo imajo na podlagi navedene uredbe nacionalni organi za konkurenco. Komisija ima namreč v skladu s členom 11(6) Uredbe št. 1/2003 pravico začeti postopek za izdajo odločbe, čeprav nacionalni organ že obravnava zadevo, vendar po posvetovanju s tem organom. Poleg tega je v skladu z navedeno določbo z začetkom postopka s strani Komisije nacionalnim organom za konkurenco odvzeta njihova pristojnost za uporabo pravil Unije o konkurenci v taki zadevi.

77 Kar zadeva obvestilo o sodelovanju v okviru mreže, ki je bilo po mnenju tožečih strank v obravnavanem primeru kršeno, je treba navesti, da v skladu s točko 31 tega obvestila vpletenim podjetjem ni priznana individualna pravica, da bo zadevo obravnaval določen organ. Tožeče stranke torej na podlagi tega obvestila ne morejo utemeljeno trditi, da so imele pravico ali legitimno pričakovanje, da bodo kršitve, ugotovljene v izpodbijani odločbi, preganjali nacionalni organi za konkurenco (glej v tem smislu zgoraj v točki 75 navedeno sodbo France Télécom proti Komisiji, točka 83).

78 Komisija je torej v točki 543 obrazložitve izpodbijane odločbe pravilno menila, da „[n]iti Uredba št. 1/2003 niti obvestilo [o sodelovanju v okviru mreže] ne ustvarjata pravic ali pričakovanj pri podjetju glede tega, da bo njegov primer obravnaval določen organ za konkurenco“.

79 Poleg tega tudi ob predpostavki, da bi lahko obvestilo o sodelovanju v okviru mreže ustvarilo pravice ali da bi lahko podjetja na to obvestilo oprla legitimno pričakovanje, da bo zadevo obravnaval določen organ, trditev tožečih strank, ki temeljijo na točkah 8 in 14 navedenega obvestila, ni mogoče sprejeti.

80 V zvezi s tem je treba navesti, prvič, da točka 8 obvestila o sodelovanju v okviru mreže, ki določa pogoje, pod katerimi se lahko „[o]rgan […] šteje za primer[en] za obravnavanje [zadeve],“ nima zavezujočega učinka. Uporaba glagola „môči“ kaže na to, da gre preprosto za možnost delitve nalog, česar ne gre obravnavati kot dolžnost Komisije, da ne obravnava primera, če so izpolnjeni pogoji, določeni v točki 8 (zgoraj v točki 75 navedena sodba France Télécom proti Komisiji, točka 84).

81 Drugič, točka 14 obvestila o sodelovanju v okviru mreže, če bi sploh lahko ustvarila pravice ali če bi bilo nanjo mogoče opreti upravičena pričakovanja, bi zgolj potrdila pristojnost Komisije za obravnavo te zadeve, saj je v njej navedeno, da „je“ Komisija še posebej primerna, kadar so izpolnjeni nekateri v njej navedeni pogoji. V skladu s točko 14 obvestila o sodelovanju v okviru mreže je namreč treba Komisijo šteti za še posebej primerno, če „eden ali več sporazumov ali ravnanj […] vpliva na konkurenco v več kot treh državah članicah“, kar velja za primer kršitev, ugotovljenih v izpodbijani odločbi.

82 Tretjič, kar zadeva točko 15 obvestila o sodelovanju v okviru mreže, ki, kadar ni enotne kršitve, po mnenju tožečih strank pomeni edino podlago za pristojnost Komisije in katere pogoji naj v obravnavanem primeru ne bi bili izpolnjeni, zadostuje navesti, kot je navedla Komisija, da ta določba ni upoštevna za to zadevo, ker se nanaša na primer, v katerem bi bila Komisija še posebej primerna za obravnavanje zadeve.

83 Ker obvestilo o sodelovanju v okviru mreže v obravnavanem primeru ni bilo kršeno, ni treba odločiti o domnevni kršitvi načel zakonitosti pri upravljanju in enakega obravnavanja, ki naj bi bila podlaga zavezujočega učinka navedenega obvestila.

84 Na drugem mestu tudi dejstvo, da je avstrijski organ za konkurenco sprejel odločbo o vzporedni nacionalni kršitvi, ne more dokazati, da bi morala Komisija pregon kršitev v Belgiji, Nemčiji, Luksemburgu in na Nizozemskem prepustiti zadevnim nacionalnim organom za konkurenco. Kot namreč izhaja iz analize, opravljene v točkah od 75 do 78 zgoraj, ni z nobeno določbo prava Unije Komisiji naložena taka obveznost. Poleg tega iz pojasnil Komisije izhaja, da pristop, ki ga je uporabila, nikakor ni bil samovoljen. Ni namreč sporno, da so bile preiskave v zvezi s štirimi karteli, na katere se nanaša izpodbijana odločba, uvedene 32 mesecev pred uvedbo preiskave v zvezi s kartelom v Avstriji in da so bile takrat, ko je bila vložena prva vloga na podlagi obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 v zvezi s kartelom v Avstriji, preiskave kartelov iz izpodbijane odločbe že končane in da je bil osnutek odločbe že pripravljen. Razlog za omejitev preiskave Komisije na štiri kartele, navedene v izpodbijani odločbi, je bilo torej tveganje zavlačevanja pri obravnavanju teh zadev.

85 Na tretjem mestu se tožeče stranke v zadevah T‑144/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 in T‑154/07 ne morejo sklicevati na domnevne odločbe o imuniteti, ki naj bi jih dobile od belgijskega, luksemburškega in nizozemskega organa za konkurenco, v podporo svojim trditvam, da bi Komisija morala skrb za pregon kršitev prepustiti navedenim nacionalnim organom. Te nacionalne odločbe so bile namreč začasne (glej točke od 167 do 174 spodaj) in so spadale kvečjemu v okvir nacionalnega postopka. V skladu s členom 11(6) Uredbe št. 1/2003 ima Komisija pravico, da kadar koli začne postopek in tako organom za konkurenco držav članic odvzame njihovo pristojnost.

86 Na četrtem mestu je treba trditev tožečih strank v zadevah T‑147/07 in T‑149/07, ki se nanaša na domnevno „nezadostno jezikovno znanje“ uradnikov Komisije, pristojnih za zadevo, zavrniti, ker je Komisija večjezična institucija, za katero je treba šteti, da je sposobna delati v vseh uradnih jezikih Skupnosti (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 15. marca 2000 v združenih zadevah Cimenteries CBR in drugi proti Komisiji, T‑25/95, T‑26/95, od T‑30/95 do T‑32/95, od T‑34/95 do T‑39/95, od T‑42/95 do T‑46/95, T‑48/95, od T‑50/95 do T‑65/95, od T‑68/95 do T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 in T‑104/95, Recueil, str. II‑491, točka 640). Tožeče stranke poleg tega ne morejo trditi, da je vročitev obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah in izpodbijane odločbe v angleščini – medtem ko so tožeče stranke v upravnem postopku uporabljale nemščino ali nizozemščino – škodovala uresničevanju njihovih pravic do obrambe, ker priznavajo, da so privolile v vročitev dokumentov v angleščini, in ker njihove trditve nikakor niso podprte.

87 Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da tudi drugega dela tega tožbenega razloga ni mogoče sprejeti.

88 Zato je treba tožbeni razlog glede neobstoja pristojnosti Komisije v celoti zavrniti.

Tožbeni razlog glede kršitve načel, ki urejajo pripisovanje odgovornosti za kršitve člena 81 ES, načel domneve nedolžnosti, individualizacije kazni in enakega obravnavanja, pravice do obrambe in člena 253 ES pri pripisu kršitev, ki so jih storile hčerinske družbe, njihovim matičnim družbam

Uvodne ugotovitve

89 Tožeče stranke v zadevah T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 in T‑154/07 s tem tožbenim razlogom, ki se nanaša, po eni strani, na zakonitost ugotovitve kršitve v zvezi z zadevnimi matičnimi družbami v členu 1 izpodbijane odločbe in, po drugi strani, na zakonitost glob, naloženih navedenim matičnim družbam v členu 2 izpodbijane odločbe, izpodbijajo solidarno odgovornost družb TKE in TKAG za protikonkurenčna ravnanja njunih hčerinskih družb v Belgiji, Nemčiji, Luksemburgu in na Nizozemskem.

90 Kar zadeva solidarno odgovornost matične družbe za ravnanje hčerinske družbe, je treba opozoriti, da to, da je hčerinska družba ločena pravna oseba, ne zadostuje za izključitev možnosti, da se njeno ravnanje pripiše matični družbi (sodba Sodišča z dne 14. julija 1972 v zadevi Imperial Chemical Industries proti Komisiji, 48/69, Recueil, str. 619, točka 132).

91 Konkurenčno pravo Unije namreč zadeva dejavnosti podjetij, pojem podjetja pa zajema vse subjekte, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na njihovo pravno obliko in njihov način financiranja (glej sodbo Sodišča z dne 10. septembra 2009 v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, C‑97/08 P, ZOdl., str. I‑8237, točka 54 in navedena sodna praksa).

92 Poleg tega je sodišče Unije pojasnilo, da je treba pojem podjetja, postavljen v ta kontekst, razumeti tako, da označuje gospodarsko enoto, čeprav s pravnega vidika to gospodarsko enoto sestavlja več fizičnih ali pravnih oseb (glej sodbo Sodišča z dne 12. julija 1984 v zadevi Hydrotherm Gerätebau, 170/83, Recueil, str. 2999, točka 11, in zgoraj v točki 91 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 55 in navedena sodna praksa, ter sodbo Splošnega sodišča z dne 29. junija 2000 v zadevi DSG proti Komisiji, T‑234/95, Recueil, str. II‑2603, točka 124). Tako je poudarilo, da za uporabo pravil o konkurenci formalna ločitev dveh družb, ki izhaja iz njune ločene pravne osebnosti, ni odločilna, saj je odločilno merilo, ali obstaja njuno enotno ravnanje na trgu. Torej se lahko izkaže, da je treba ugotoviti, ali družbi z različnima pravnima osebnostma oblikujeta ali spadata v samo eno podjetje ali gospodarski subjekt z enotnim ravnanjem na trgu (zgoraj v točki 90 navedena sodba Imperial Chemical Industries proti Komisiji, točka 140, in sodba Splošnega sodišča z dne 15. septembra 2005 v zadevi DaimlerChrysler proti Komisiji, T‑325/01, ZOdl., str. II‑3319, točka 85).

93 Kadar taka gospodarska enota krši pravila o konkurenci, mora v skladu z načelom osebne odgovornosti za to kršitev odgovarjati sama (glej zgoraj v točki 91 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 56 in navedena sodna praksa).

94 Tako se ravnanje hčerinske družbe lahko pripiše matični družbi, predvsem če zadevna hčerinska družba – čeprav je ločena pravna oseba – o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma ravna v skladu z navodili matične družbe, zlasti ob upoštevanju gospodarskih, organizacijskih in pravnih vezi, ki povezuj