(Glej točke od 40 do 42, 45 in 46.)

Vendar zaradi duha sodelovanja, ki je v okviru postopka za predhodno odločanje prisoten v odnosih med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, dejstvo, da nacionalno sodišče ni predhodno raziskalo morebitnega obstoja nekega čezmejnega interesa, ne vodi do nedopustnosti predloga, če Sodišče kljub tej pomanjkljivosti in ob upoštevanju elementov iz spisa meni, da lahko nacionalnemu sodišču poda koristen odgovor. Tak pa je zlasti primer, kadar vsebuje predložitvena odločba dovolj upoštevnih elementov za presojo o morebitnem obstoju takega interesa. Vendar pa je odgovor Sodišča upošteven le, če lahko predložitveno sodišče na podlagi podrobne presoje vseh upoštevnih elementov iz zadeve v glavni stvari v tej zadevi ugotovi obstoj nekega čezmejnega interesa.

Glede predloga za sprejetje predhodne odločbe na področju javnih naročil, ki odpira vprašanje uporabe splošnih načel enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije ter preglednosti, ki izhajajo iz členov 49 PDEU in 56 PDEU, mora predložitveno sodišče ugotoviti potrebne elemente, na podlagi katerih lahko Sodišče preveri, ali v zadevi v glavni stvari obstaja nek čezmejni interes, ki upravičuje uporabo navedenih načel. Vendar kot izhaja iz člena 94 Poslovnika Sodišča mora predlog za sprejetje predhodne odločbe vsebovati navedbo dejanskih okoliščin, na katerih vprašanja temeljijo, ter pojasnitev zveze med temi okoliščinami in vprašanji. Zato je treba ugotovitev dejstev, ki so potrebna za preizkus obstoja nekega čezmejnega interesa, opraviti pred predložitvijo zadeve Sodišču.

Člena 49 PDEU in 56 PDEU je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa, da se opravljanje storitev nujnega in izredno nujnega reševalnega prevoza prednostno in prek neposredne oddaje, brez kakršnega koli oglaševanja, zaupa prostovoljnim organizacijam iz sporazumov, če zakonski in pogodbeni okvir, znotraj katerega se izvaja dejavnost teh organizacij, dejansko prispeva k socialnemu namenu ter k uresničevanju ciljev solidarnosti in proračunske učinkovitosti, na katerih ta ureditev temelji.

Država članica lahko namreč v okviru polja proste presoje, ki ga ima za določitev ravni varstva javnega zdravja in za organizacijo sistema socialne varnosti, presodi, da je izbira prostovoljnih organizacij v skladu s socialnim namenom storitev nujnega in izredno nujnega reševalnega prevoza ter da prispeva k boljšemu obvladovanju stroškov, ki so povezani z zagotavljanjem te storitve. Vendar ne samo, da je lahko nevarnost resne ogrozitve finančnega ravnovesja sistema socialne varnosti sama po sebi nujni razlog v splošnem interesu, ki lahko upraviči oviranje svobodnega opravljanja storitev, ampak je to lahko tudi, zaradi varovanja javnega zdravja, cilj ohranitve primernih in dostopnih zdravstvenih in bolnišničnih storitev za vsakogar, če tak cilj prispeva k povečani stopnji varovanja zdravja.

Zahteva pa se, da prostovoljne organizacije, kadar delujejo v tem okviru, ne sledijo drugim ciljem kot ciljem solidarnosti in proračunske učinkovitosti, da s temi storitvami ne ustvarjajo nikakršnega dobička, pri čemer se ne upošteva povračilo variabilnih, fiksnih in stalnih stroškov, ki so nujni za njihovo opravljanje, in da ne zagotavljajo nikakršnega dobička svojim članom. Poleg tega – čeprav je zaposlitev delavcev dopustna, saj bi bila brez tega tem združenjem skoraj odvzeta dejanska možnost delovanja na številnih področjih, na katerih se lahko zaradi njihove narave uresničuje načelo solidarnosti – mora biti dejavnost navedenih združenj strogo v skladu z zahtevami, ki so v zvezi s tem določene v nacionalni zakonodaji. Predložitveno sodišče mora v celoti opraviti presojo, ki je potrebna za to, da se ugotovi, ali zadevni sistem organizacije storitve zadevnega nujnega reševalnega prevoza, dejansko prispeva k socialnemu namenu ter uresničevanju ciljev solidarnosti in proračunske učinkovitosti, s katerimi je ta sistem utemeljen.

(Glej točke 57, 59, 61, 63, 65 in izrek.)