SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

YVESA BOTA,

predstavljeni 4. junija 2015 ( 1 )

Zadeva C‑223/14

Tecom Mican SL,

José Arias Domínguez

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Juzgado de Primera Instancia no 7 de Las Palmas de Gran Canaria (Španija))

„Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Uredba (ES) št. 1393/2007 — Vročanje pisanj — Izvensodno pisanje — Opredelitev“

1. Sodišče je v sodbi Roda Golf & Beach Resort ( 2 ) določilo, da je „zunajsodno pisanje“ v smislu člena 16 Uredbe Sveta (ES) št. 1348/2000 z dne 29. maja 2000 o vročanju sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah ( 3 ) šteti za pojem prava Unije. ( 4 ) Poleg tega je Sodišče presodilo, da je pisanje, ki ga sestavi notar, „zato“ zunajsodno pisanje. ( 5 )

2. S tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe se postavlja vprašanje, ali je lahko tudi zasebna listina zajeta v pojmu „izvensodno pisanje“ v smislu člena 16 Uredbe (ES) št. 1393/2007, ( 6 ) ki je nadomestila Uredbo (ES) št. 1348/2000, in posledično poziva Sodišče, naj opredeli ta pojem.

3. Ta predlog je bil vložen v okviru revizije, ki jo je pri Juzgado de Primera Instancia no 7 de Las Palmas de Gran Canaria (prvostopenjsko sodišče št. 7 v Las Palmasu de Gran Canaria, Španija) družba Tecom Mican SL ( 7 ) vložila zoper zavrnitev secretario judicial (sodnega tajnika) tega sodišča, da družbi MAN Diesel & Turbo SE ( 8 ) vroči opomin, z obrazložitvijo, da popolnoma zasebne listine ni mogoče šteti za izvensodno pisanje.

4. V teh sklepnih predlogih bom najprej trdil, da je s pojmom „izvensodno pisanje“ v smislu člena 16 Uredbe št. 1393/2007 zajeto pisanje, ki ga sestavi ali potrdi javni organ, sodni uradnik ali druga za to pristojna oseba v skladu z zakonodajo države članice izvora, in vsako pisanje, katerega pošiljanje naslovniku je potrebno za uveljavljanje, dokazovanje ali varstvo pravice.

5. Nato bom trdil, da ni treba za vsak primer posebej na podlagi presoje posebnih okoliščin vsakega primera preveriti, ali ima pošiljanje zadevnega pisanja čezmejne posledice in je potrebno za pravilno delovanje notranjega trga.

6. Nazadnje bom navedel, da se izvensodno pisanje, ki je že bilo vročeno naslovniku, lahko znova vroči na načine, določene v Uredbi št. 1393/2007, tudi če je bila prva vročitev že opravljena v skladu s to uredbo.

I – Pravni okvir

A – Mednarodno pravo

7. Člen 17 Haaške konvencije z dne 15. novembra 1965 o vročitvi sodnih in zunajsodnih listin v civilnih ali gospodarskih zadevah v tujini ( 9 ) določa: „Zunajsodne listine organov in sodnih uradnikov države pogodbenice se lahko pošiljajo za vročitev v drugi državi pogodbenici na načine in po določbah te konvencije..“

B – Pravo Unije

8. Svet Evropske unije je z aktom z dne 26. maja 1997 na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji sestavil Konvencijo o vročanju sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah Evropske unije. ( 10 ) Člen 16 Konvencije iz leta 1997 določa: „Zunajsodna pisanja se pošiljajo za vročitev v drugi državi članici v skladu z določbami te konvencije.“

9. Čeprav Konvencija iz leta 1997 ni nikoli začela veljati, ker je države članice niso ratificirale pred začetkom veljavnosti Amsterdamske pogodbe, se Uredba št. 1348/2000 zelo zgleduje po njej.

10. Uredba št. 1348/2000 je v členu 16 povzela besedilo Konvencije iz leta 1997 na naslednji način: „Zunajsodna pisanja se pošiljajo za vročitev v drugi državi članici v skladu z določbami te uredbe.“

11. Člen 17(b) te uredbe je določal sestavo glosarja pisanj, ki se lahko vročajo po tej uredbi.

12. Navedena uredba je bila nadomeščena z Uredbo št. 1393/2007.

13. V uvodnih izjavah 2 in 6 Uredbe št. 1393/2007 je navedeno: „(2) Za pravilno delovanje notranjega trga je potrebno boljše in hitrejše pošiljanje sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah pri vročanju med državami članicami. […] (6) Zaradi učinkovitosti in hitrosti sodnih postopkov v civilnih zadevah mora pošiljanje sodnih in izvensodnih pisanj potekati neposredno in s hitrimi sredstvi med lokalnimi organi, ki jih imenujejo države članice. […]“

14. Člen 2 te uredbe v zvezi z lokalnimi organi, ki jih imenujejo države članice, določa: „1. Vsaka država članica imenuje javne uradnike, organe ali druge osebe […], ki so pristojni za pošiljanje sodnih ali izvensodnih pisanj z namenom vročitve v drugi državi članici.[ ( 11 )] 2. Vsaka država članica imenuje javne uradnike, organe ali druge osebe […], ki so pristojni za sprejem sodnih ali izvensodnih pisanj iz druge države članice.[ ( 12 )] […]“

15. V skladu s členom 23(1) navedene uredbe je Kraljevina Španija kot organ za pošiljanje določila secretario judicial.

16. „Drugi načini pošiljanja in vročanja sodnih pisanj“ so določeni v členih od 12 do 15 Uredbe št. 1393/2007.

17. Člen 16 te uredbe določa: „Izvensodna pisanja se za vročitev v drugi državi članici pošiljajo v skladu z določbami te uredbe.“

18. Sestava glosarja pisanj, ki se lahko vročajo, v navedeni uredbi ni določena.

19. V skladu s členom 20(1) Uredbe št. 1393/2007 ta prevlada nad določbami, ki jih med drugim vsebuje Haaška konvencija.

II – Spor o glavni svari in vprašanja za predhodno odločanje

20. Družba Tecom s sedežem v Španiji in družba MAN Diesel s sedežem v Nemčiji sta novembra 2009 sklenili pogodbo o trgovskem zastopanju, ki jo je družba MAN Diesel odpovedala leta 2012.

21. Družba Tecom je zaradi te odpovedi pripravila opomin, v katerem je predvsem zahtevala plačilo odpravnine ter zapadlih in neplačanih provizij. V tem opominu je bila omenjena tudi možnost tožbe, če zahteva ne bo izpolnjena, poleg tega pa je bilo še navedeno, da je bil podoben opomin, sestavljen v obliki notarske listine, že poslan družbi MAN Diesel, in sicer njenemu izvršnemu direktorju.

22. Družba Tecom je 19. novembra 2013 secretario judicial du Juzgado de Primera Instancia no 7 de Las Palmas de Gran Canaria zaprosila, naj na podlagi Uredbe št. 1393/2007 ta opomin prek Amtsgericht Augsburg (okrožno sodišče v Augsburgu, Nemčija) vroči na sedež družbe MAN Diesel.

23. Secretario judicial je zavrnil pošiljanje opomina, ker naj ne bi obstajal noben sodni postopek, v okviru katerega bi bilo treba zaprositi za zahtevano medsebojno pravno pomoč.

24. Družba Tecom je zoper to zavrnitev vložila pritožbo, v kateri je trdila, da v skladu s sodbo Roda Golf & Beach Resort ( 13 ) člen 16 Uredbe št. 1393/2007 ne zahteva, da teče sodni postopek, da se lahko opravi vročitev izvensodnih pisanj.

25. Secretario judicial je s sklepom z dne 20. decembra 2013 zavrnil pritožbo in potrdil izpodbijano odločbo, ker je menil, da kljub neobstoju glosarja, v katerem bi Kraljevina Španija navedla vrste pisanj, ki jih zadeva člen 16 Uredbe št. 1393/2007, ni mogoče šteti, da je lahko vsaka zasebna listina predmet vročanja v skladu z določbami te uredbe. Secretario judicial je zlasti menil, da naj bi „samo izvensodna pisanja, ki imajo zahtevane značilnosti, ki jih naredijo uradna, […] spadala na stvarno področje uporabe te uredbe, to pomeni, da imajo taka pisanja zaradi svoje vrste ali uradne narave nekatere pravne učinke“. Vsaka druga razlaga bi po njegovem mnenju izkrivljala pojem „izvensodno pisanje“ v smislu člena 16 Uredbe št. 1393/2007, ker bi lahko nacionalna sodišča spremenila v „izvajalce kurirskih storitev“, s čimer je povzel izraz, ki ga je generalni pravobranilec D. Ruiz-Jarabo uporabil v sklepnih predlogih v zadevi Roda Golf & Beach Resort (C‑14/08, EU:C:2009:134).

26. Družba Tecom je 2. januarja 2014 zoper ta sklep vložila revizijo, v kateri je trdila, da se popolnoma zasebna listina lahko opredeli kot „izvensodno pisanje“, ki se lahko vroči v skladu z določbami Uredbe št. 1393/2007.

27. Predložitveno sodišče je opozorilo, da je v skladu s sodbo Roda Golf & Beach Resort ( 14 ) pojem izvensodno pisanje samostojen pojem prava Unije. Vendar meni, da samostojnega pojma prava Unije ne more razlagati, ker nima nobenih elementov, na podlagi katerih bi lahko določilo značilnosti, ki jih mora imeti pisanje, da bi se lahko štelo za izvensodno pisanje.

28. Poleg tega se predložitveno sodišče sprašuje o obstoju omejitev pri izvajanju Uredbe št. 1393/2007 po eni strani z vidika kumuliranja notarske vročitve in sodne vročitve opomina ter po drugi strani v zvezi z zahtevo glede pogoja za uporabo Uredbe, ki temelji na čezmejnih posledicah sodelovanja in pravilnem delovanju notranjega trga, kadar je namen izvensodnega pisanja omogočiti dejansko uveljavljanje subjektivnih pravic, priznanih z nacionalno zakonodajo ali pravom Unije.

29. Glede na navedeno je Juzgado de Primera Instancia no 7 de Las Palmas de Gran Canaria prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je mogoče popolnoma zasebno pisanje, ne glede na to, da ga ni izdal noben sodni organ ali javni uradnik, v skladu s členom 16 Uredbe št. 1393/2007[…] šteti za ‚izvensodno pisanje‘? 2. Če to velja, ali se lahko za izvensodno pisanje šteje vsako zasebno pisanje ali pa mora to pisanje imeti nekatere konkretne značilnosti? 3. Če tako zasebno pisanje ima takšne značilnosti, ali lahko državljan Unije zaprosi za vročitev po postopku, določenem v členu 16 […] Uredbe št. 1393/2007 […], potem ko je tako vročitev že opravil prek drugega nesodnega javnega organa, na primer notarja? 4. Nazadnje, ali je treba za namene člena 16 Uredbe št. 1393/2007 upoštevati, da ima tako sodelovanje čezmejne učinke in je potrebno za dobro delovanje notranjega trga? Kdaj je treba šteti, da ima sodelovanje ‚čezmejni učinek in je potrebno za dobro delovanje notranjega trga‘?“

III – Analiza

A – Prvo in drugo vprašanje

30. Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, ali je mogoče popolnoma zasebno listino, ki je ni izdal ali potrdil javni organ ali sodni uradnik, šteti za „izvensodno pisanje“ v smislu člena 16 Uredbe št. 1393/2007.

31. Najprej je treba ugotoviti, da oznaka „izvensodni“ v pravu Unije ni opredeljena, čeprav se uporablja v več določbah primarnega prava. ( 15 ) Poleg tega ima lahko ta pridevnik različne pomene glede na samostalnik, katerega opredeljuje. Zato je treba ugotoviti, da pojem odločba v izvensodni zadevi namiguje na odločbe, izdane v okviru uporabe alternativnega reševanja sporov, medtem ko lahko pojem izvensodno pisanje navaja na širšo razlago, ki presega okvir postopkov, namenjenih reševanju sporov. Zaradi večpomenskosti izraza „izvensoden“ se bom torej osredotočil na analizo pojma „izvensodno pisanje“ v smislu Uredbe št. 1393/2007.

32. Da bi določil vsebino tega pojma, moram najprej predstaviti njegovo zgodovino.

33. Sistem vročanja pisanj prek osrednjega organa izhaja iz Haaške konvencije, katere člen 17 določa, da se „zunajsodne listine organov in sodnih uradnikov države pogodbenice“ pošiljajo na načine in po določbah te konvencije. Pripravljalni dokumenti potrjujejo, da so avtorji navedene konvencije želeli s področja njene uporabe izključiti popolnoma zasebne listine, pri čemer bi posredovanje uradnega subjekta omogočilo sortiranje ali nadzor pisanj, ki se pošiljajo. ( 16 )

34. Vendar Praktični priročnik o delovanju Haaške konvencije o vročanju ( 17 ) te želje po omejevanju ne potrjuje v celoti. V njem je resda navedeno, da se „izvensodna pisanja […] razlikujejo od sodnih pisanj, ker niso neposredno povezana s postopkom, in od popolnoma zasebnih listin, ker zahtevajo posredovanje ,javnega organa ali sodnega uradnika‘“. ( 18 ) Nadalje v skladu s tem priročnikom „[o]bstajajo številne vrste izvensodnih pisanj. Tako so izvensodna pisanja v smislu člena 17 pozivi za plačilo, odpovedi najemnih pogodb ali pogodb o zaposlitvi, protesti menice in komercialnega zapisa, če jih je pripravil javni organ ali sodni izvršitelj“. ( 19 ) Vendar je priročnik nekoliko dvoumen, ker je v nadaljevanju splošneje navedeno, da „ugovori zoper sklenitev zakonske zveze, soglasja k posvojitvi in priznanja očetovstva prav tako spadajo v to kategorijo, če zahtevajo upoštevanje nekaterih formalnosti“. ( 20 ) Še več, po navedbi, da v nekaterih sistemih posamezniki sami vročijo nekatera izvensodna pisanja z enakim pravnim učinkom, je v priročniku navedeno, da „čeprav je bil namen pri pripravi Konvencije iz člena 17 izključiti pisanja posameznikov […], je posebna komisija spodbudila osrednje organe, naj vročajo izvensodna pisanja, ki jih ne pripravi javni organ ali sodni uradnik, če so ta pisanja taka, da bi običajno morala zahtevati posredovanje javnega organa v njihovih državah“. ( 21 ) V priročniku je poleg tega pojasnjeno, da je „[o]predelitev pisanja kot sodnega ali izvensodnega […] odvisna od prava države pošiljateljice (države izvora)“, ( 22 ) ker so „s pravom te države […] določene pristojnosti njenih javnih organov in sodnih uradnikov za pripravo posameznega dokumenta“, ( 23 ) hkrati pa je navedeno, da je treba pojem sodna in izvensodna pisanja razlagati široko. ( 24 )

35. Konvencija iz leta 1997, ki se zgleduje po Haaški konvenciji, se od te razlikuje po tem, da ne omejuje področja svoje uporabe le na pošiljanje izvensodnih pisanj, ki jih izdajo javni organi ali sodni uradniki. V Obrazložitvenem poročilu o Konvenciji iz leta 1997 ( 25 ) je v zvezi s tem navedeno, da se sicer ne zdi mogoče podati natančno opredelitev izvensodnih pisanj, vendar se „lahko […] sklepa, da gre za pisanja, ki jih pripravi sodni uradnik, kot je notarska listina ali akt sodnega izvršitelja, ali pisanja, ki jih pripravi uradni organ države članice, ali tudi pisanja, katerih narava in pomen upravičujeta, da se jih pošlje in z njimi seznani naslovnike po uradnem postopku“. ( 26 )

36. V členu 16 Uredbe št. 1348/2000 je bilo povzeto besedilo člena 16 Konvencije iz leta 1997. Vendar je bila s to uredbo uvedena novost, ker je bila določena sestava glosarja pisanj, ki se lahko vročajo na podlagi navedene uredbe. Ta glosar, ki je bil Priloga II k Odločbi Komisije 2001/781/ES z dne 25. septembra 2001 o sprejemu priročnika sprejemnih organov in glosarja pisanj, ki se vročajo v skladu z Uredbo št. 1348/2000, ( 27 ) kakor je bila spremenjena z Odločbo Komisije 2008/541/ES z dne 8. aprila 2008, ( 28 ) je vseboval informacije, ki so jih države članice poslale na podlagi člena 17(b) Uredbe št. 1348/2000. Branje te priloge je pokazalo, da so države članice dale tem informacijam različno obliko in vsebino. Nekatere so zgolj na splošno navedle, da so izvensodna pisanja zajeta v pisanjih, ki se lahko vročijo. ( 29 ) Druge pa so, nasprotno, pojem izvensodno pisanje jasno omejile le na pisanja, ki jih sestavi javni organ ali sodni uradnik. ( 30 ) Spet druge so upoštevale široko razlago, ki lahko zajema zasebne listine. ( 31 ) Nazadnje, nekatere države članice so sestavile podroben seznam pisanj, ki se po njihovem mnenju lahko vročijo, ne da bi razlikovale med sodnimi in izvensodnimi pisanji. ( 32 )

37. Člen 16 Uredbe št. 1393/2007 v celoti povzema besedilo člena 16 Uredbe št. 1348/2000. Vendar v nasprotju z zadnjenavedeno uredbo Uredba št. 1393/2007 ne določa sestave glosarja.

38. Ta zgodovinski prikaz razkriva dve različni razumevanji izvensodnega pisanja v državah članicah. Po enem je posredovanje javnega organa ali sodnega uradnika odločilno merilo za opredelitev tega pisanja. Drugo razumevanje pa ne upošteva merila glede avtorja pisanja, ampak se navezuje na njegovo povezavo z uveljavljanjem ali varstvom pravice. Ta raznolikost nacionalnih pravnih sistemov zelo očitno pojasnjuje, zakaj – z izjemo Haaške konvencije, katere omejevalna vizija je bila vseeno pozneje omiljena – v mednarodnih instrumentih in instrumentih Skupnosti v zvezi s pošiljanjem pisanj v civilnih in gospodarskih zadevah izvensodno pisanje ni opredeljeno.

39. Da bi odgovorili na vprašanje, ali je popolnoma zasebna listina lahko izvensodno pisanje, je treba preseči zgolj negativno opredelitev tega pisanja, torej pisanje, ki ni sodno pisanje, in določiti elemente pozitivne opredelitve takega pisanja v smislu člena 16 Uredbe št. 1393/2007.

40. V pisnih stališčih, vloženih pri Sodišču, sem našel različne pristope, ki sem jih omenil zgoraj pri prikazu zgodovinskega razvoja.

41. Po eni strani španska vlada meni, da zasebna listina ne more biti izvensodno pisanje, saj je ta opredelitev vsaj v Španiji pridržana za pisanja, ki jih izdajo sodni uradniki, notarji in vpisovalci hipotek. V utemeljitev te trditve predvsem navaja, da cilj Uredbe št. 1393/2007 ni zagotovitev pošiljanja vseh pisanj med posamezniki s stalnim prebivališčem v različnih državah članicah, ampak le pošiljanje pisanj, ki jih je treba izdati v okviru sodnega postopka ali pa so namenjena varstvu pravic za namene morebitnega postopka, iz česar sklepa, da mora biti tako pisanje vedno javna listina v smislu, da mora pomeniti dokaz verodostojnosti identitete avtorja, datuma izdaje in vsebine.

42. Po drugi strani družba Tecom, nemška in madžarska vlada ter Evropska komisija zagovarjajo širšo opredelitev, ki ni odvisna od avtorja pisanja in posledično zajema nekatere zasebne listine. Nemška vlada tako v kategorijo izvensodnih pisanj vključuje zasebne listine, „če njihovo uradno pošiljanje lahko omogoči, da se zavaruje, začne učinkovati ali nasprotuje zahtevku v civilni ali gospodarski zadevi“, medtem ko madžarska vlada predlaga, naj se kot „izvensodno pisanje“ opredeli vsako zasebno pisanje, ki „ga je treba poslati naslovniku po postopku vročanja v skladu s pravili materialnega prava ali procesnega prava držav članic ali Unije, ki se uporabljajo v posamezni civilni ali gospodarski zadevi“. Družba Tecom in Komisija pa zagovarjata merilo, ki se nanaša na naravo in pomen pisanja ter je navedeno v Obrazložitvenem poročilu o Konvenciji iz leta 1997.

43. Portugalska vlada, ki se sklicuje na merila, ki jih je določil generalni pravobranilec D. Ruiz-Jarabo v sklepnih predlogih v zadevi Roda Golf & Beach Resort, ( 33 ) pa zagovarja vmesno stališče, ki ni brez določene dvoumnosti in v skladu s katerim se zasebno listino lahko šteje za izvensodno pisanje, predvsem če „je prišlo do posredovanja javnega organa ali sprejetja javne listine“.

44. Preden bom predstavil svoje razumevanje, moram najprej spomniti, da je Sodišče že sprejelo stališče do vprašanja, ali je treba pojem izvensodno pisanje razlagati samostojno. Medtem ko je več vlad pred tem sodiščem trdilo, da je treba vsebino pojma izvensodno pisanje določiti glede na pravo vsake države članice, je Sodišče v sodbi Roda Golf & Beach Resort ( 34 ) ugotovilo, da je treba ta pojem obravnavati kot pojem prava Unije ( 35 ) ob upoštevanju „volj[e] držav članic po utrditvi […] ukrepov [, ki spadajo na področje pravosodnega sodelovanja v civilnih zadevah s čezmejnim učinkom,] v pravnem redu Skupnosti in s tem potrditvi načela, da jih je treba razlagati avtonomno“, ( 36 ) na eni strani ter izbire oblike uredbe, ki po mnenju Sodišča „kaže na pomen, ki ga zakonodajalec Skupnosti namenja neposredni in enotni uporabi določb Uredbe št. 1348/2000“, na drugi strani. ( 37 )

45. Naj spomnim, da je Sodišče poleg tega v isti sodbi presodilo, da je pisanje, ki ga je sestavil notar, „zato“ izvensodno pisanje. Poleg tega je navedlo dodatno pojasnilo, ko je zavrnilo trditev, v skladu s katero bi široko pojmovanje izvensodnega pisanja pomenilo preveliko obremenitev sredstev nacionalnih sodišč s tem, da je poudarilo, da obveznosti glede vročanja, ki izhajajo iz Uredbe št. 1348/2000, ne bremenijo nujno nacionalnih sodišč. ( 38 )

46. Te rešitve, izpeljane na podlagi Uredbe št. 1348/2000, je po mojem mnenju mogoče brez težav prenesti na Uredbo št. 1393/2007, zlasti ker je bil s slednjo odpravljen glosar pisanj, ki se lahko vročajo, zaradi katerega je bilo mogoče sklepati, da države članice ohranjajo določen manevrski prostor pri določitvi izvensodnih pisanj.

47. Sodišče vseeno ni navedlo meril, na podlagi katerih je treba presojati, ali je pisanje „izvensodno pisanje“ v smislu prava Unije ali ne. Generalni pravobranilec D. Ruiz-Jarabo je v sklepnih predlogih v zadevi Roda Golf & Beach Resort ( 39 ) predlagal tri merila, ki jih je štel za kumulativna in temeljijo, prvič, na avtorju pisanja, ki mora biti javni organ, drugič, na pravnih učinkih pisanja, ki morajo biti „specifični in razlikovalni“, ter, tretjič, na obstoju minimalne stopnje povezanosti med pisanjem in sodnim postopkom, za katero je značilno, da „se [pisanje] lahko uporabi[…] v podporo zahtevi v morebitnem sodnem postopku“. ( 40 )

48. Pred natančnejšo preučitvijo meril, ki jih predlagam, se mi zdi potrebno opozoriti na implikacije bolj ali manj široke opredelitve pojma izvensodno pisanje, saj se mi zdi, da razlike v razumevanju tega pojma deloma izhajajo iz tega, da te implikacije niso točno razumljene.

49. Najprej je treba poudariti, da „pravosodno sodelovanje […] ne more biti omejeno zgolj na sodne postopke“, ( 41 ) vendar to ne spremeni dejstva, da je cilj pošiljanja izvensodnih pisanj podreden – kot dokazuje dejstvo, da je le en člen Uredbe št. 1393/2007 namenjen tem pisanjem – v primerjavi s prevladujočim ciljem izboljšati in pospešiti pošiljanje sodnih pisanj. Pojasnilo za to je verjetno treba iskati v dejstvu, da se pri pošiljanju sodnih pisanj naslovniku običajno v nacionalnem pravu upošteva posebna formalnost, ki lahko upočasni ali zaplete postopek, zlasti kadar je treba pisanje izročiti v tujini in se zaradi te izročitve podvomi o suverenosti države, v kateri jo je treba opraviti. Usklajevanje nacionalnih zakonodaj je torej učinkovito sredstvo za izboljšanje in pospešitev čezmejnega pošiljanja teh pisanj. Nasprotno pa vročitev izvensodnih pisanj v nacionalnem pravu ne sledi nujno istim pravilom, ki veljajo za sodna pisanja. Če je njihovo pošiljanje prosto, se mi uporaba mehanizmov iz Uredbe št. 1393/2007 za to pošiljanje nikakor ne zdi dejavnik, ki bi to olajšal ali pospešil. Vendar lahko drugi cilj, povezan z varnostjo pošiljanja, ki mora zagotoviti zaščito interesov pošiljatelja in interesov naslovnika, upravičuje možnost pošiljanja teh pisanj v skladu z Uredbo št. 1393/2007.

50. Nato moram opozoriti, da po mojem mnenju cilj samostojne opredelitve izvensodnega pisanja ni določiti najmanjši skupni imenovalec vseh pravnih tradicij držav članic, zaradi česar bi se kot merila ohranila le tista, ki so povsem enaka v vsakem od nacionalnih pravnih redov. Prav nasprotno, menim, da mora imeti ta poskus opredelitve univerzalno ambicijo, ker je njegov namen zagotoviti, da se vsako pisanje, ki je v državi članici priznano kot izvensodno, lahko neovirano pošlje v druge države članice.

51. V zvezi s tem sem se vprašal, ali rešitve težave, ki jo povzroča opredelitev izvensodnega pisanja, ne bi morali iskati v uporabi načela, ki bi ga bilo mogoče izraziti kot načelo države izvora, ki bi organom zaprošene države članice nalagalo, da zagotovijo pošiljanje vseh pisanj, ki jih država članica izvora priznava kot izvensodna. Tako bi bil zagotovljen cilj Uredbe št. 1393/2007, ker bi vsako pisanje, ki bi bilo v državi članici opredeljeno kot „izvensodno“, prosto in zlahka krožilo po vsej Uniji. Vendar se zdi, da je bil s presojo v sodbi Roda Golf & Beach Resort, ( 42 ) da je pojem izvensodno pisanje samostojen, ta način, katerega slaba stran je verjetno ta, da državam članicam pušča prevelik manevrski prostor, grajan.

52. Skratka, najti moram opredelitev, ki bo dovolj široka, da bo zajela različna dojemanja, in dovolj natančna, da bo preprečila pravno negotovost.

53. Najprej bom uporabil organsko merilo, ki se nanaša na posredovanje nesodnega organa, ki ima pooblastilo za sestavljanje ali potrjevanje pravnih listin. Upoštevnost tega merila je povezana z izvajanjem nadzora organa, ki pisanje sestavi ali potrdi, nad vsebino pisanj, ki se pošiljajo, ta nadzor pa je ločen od nadzora, ki ga v okviru Uredbe št. 1393/2007 izvajajo organi za pošiljanje in organi za sprejem. Zadnjenavedeni nadzor je namreč omejen na preverjanje, ali pisanje, ki se pošilja, res spada na področje uporabe te uredbe in ali so bile formalne zahteve, ki so z navedeno uredbo določene za pošiljanje, res upoštevane.

54. Po mojem mnenju področja uporabe tega organskega merila ne bi smeli zmanjšati z uvedbo drugih kumulativnih zahtev, ki bi se nanašale predvsem na specifične in razlikovalne pravne učinke, ki bi jih imelo pisanje zaradi posredovanja organa, ali na okoliščino, da bi se s pisanjem podpirala zahteva v morebitnem postopku. Po mojem mnenju je Sodišče, ko je v sodbi Roda Golf & Beach Resort ( 43 ) presodilo, da je pisanje, ki ga je sestavil notar, „zato“ izvensodno pisanje, implicitno zavrnilo to tezo.

55. Ali je treba vseeno upoštevati merilo, ki ni kumulativno, ampak alternativno, in s katerim bi bilo mogoče v okvir pojma „izvensodno pisanje“ v smislu člena 16 Uredbe št. 1393/2007 vključiti pisanja, ki so jih pripravili posamezniki in zato njihove vsebine ni predhodno potrdil javni organ?

56. Čeprav se mi v zvezi s tem ne zdi mogoče določiti, kaj spada v pojem izvensodno pisanje na podlagi tako naključnega in slabo opredeljenega merila, kot je merilo glede „pomena“ pisanja, ki je prežeto s subjektivnostjo, kar lahko povzroči pravno negotovost, ki ni združljiva s ciljem izboljšati in pospešiti pošiljanje pisanj, pa se po drugi strani nagibam k mnenju, da cilj glede pravilnega delovanja notranjega trga upravičuje, da se poišče objektivno merilo, s katerim bo mogoče razširiti pojem izvensodno pisanje na nekatere pravne listine, ki jih ne sestavi ali potrdi javni organ.

57. Vendar ni preprosto izpeljati razlikovalnega načela, s katerim bi bilo mogoče zajeti različna pravne listine in hkrati izpolnjevati zahteve načela pravne varnosti.

58. Lahko bi razmišljal o tem, da kot merilo uporabim dejstvo, da pisanje mora – ali ne – izpolnjevati formalno zahtevo glede vročanja. Kadar bi bila vročitev pisanja odvisna od posebne formalnosti v skladu z nacionalnim pravom države članice izvora, bi jo bilo mogoče v tujini opraviti na načine, ki jih določa Uredba št. 1393/2007. Če pa svobodna izbira načinov vročanja ne bi bila omejena, se, nasprotno, pri vročitvi v tujini ti načini ne bi mogli uporabiti. Vendar se mi to merilo razlikovanja ne zdi zadovoljivo, saj zahteva presojo vsakega pisanja posebej, pri čemer je treba uporabiti zakonodajo države članice izvora za ugotovitev, ali se za vročitev zahteva posebna formalnost ali ne.

59. Mogoče bi lahko iskano merilo našli v tem, ali je vročitev potrebna ali ne za učinkovanje zadevne pravne listine, kar bi nazadnje pripeljalo do razlikovanja med pisanji, ki morajo biti vročena, to je tistimi, katerih vročitev osebi, ki je lahko deležna njegovih učinkov, je pogoj za njihovo učinkovanje, in pisanji, ki jih ni treba vročiti. ( 44 )

60. Vendar bi sprejetje tega merila težave glede opredelitve pojmov le spremenilo, ne da bi jih rešilo, ker je razlikovanje med pisanji, ki morajo biti vročena, in pisanji, ki jih ni treba vročiti, kočljivo. Zato se mi zdi potrebno nakazati jasnejšo smer z opiranjem na merilo, ki upošteva naravno in neposredno funkcijo pošiljanja zadevnega pisanja naslovniku. Gre za to, da se s pojmom izvensodno pisanje v smislu člena 16 Uredbe št. 1393/2007 zajame vsako pisanje, katerega pošiljanje naslovniku je potrebno za uveljavljanje, dokazovanje ali varstvo pravice.

61. Taka razširitev bi lahko zagotovila večjo pravno varnost tako za pošiljatelja kot za naslovnika teh pisanj, predvsem zaradi možnosti uporabiti pošiljanje med organi za pošiljanje in organi, pristojnimi za sprejem pisanj.

62. Ne verjamem, da bi predlagana razširitev povzročila povečanje števila zaprosil za pošiljanje med organi za pošiljanje in organi za sprejem, ki bi pripeljalo do prevelike delovne obremenitve teh organov, ki bi tako postali poštna služba. Ne smemo namreč pozabiti, da uporaba sistema pošiljanja pisanj, določenega v Uredbi št. 1393/2007, od pošiljatelja zahteva plačilo stroškov in poleg tega tudi izpolnjevanje nekaterih formalnosti, ki so povezane med drugim s prevajanjem.

63. Prednost te razširitve bi bila, da bi se osebam, kot je družba Tecom, ki morajo za uveljavljanje svojih pravic s pisanjem seznaniti njegovega naslovnika, omogočila dodatna jamstva v postopku, ki je v zapleteni fazi zaradi okoliščine, da je treba pisanje poslati v tujino.

64. Iz teh razlogov Sodišču predlagam, naj na prvi dve vprašanji odgovori, da je s pojmom „izvensodno pisanje“ v smislu člena 16 Uredbe št. 1393/2007 zajeto pisanje, ki ga sestavi ali potrdi javni organ, sodni uradnik ali druga za to pristojna oseba v skladu z zakonodajo države članice izvora, in vsako pisanje, katerega pošiljanje naslovniku je potrebno za uveljavljanje, dokazovanje ali varstvo pravice.

B – Četrto vprašanje

65. Zaradi povezanosti s prvim in drugim vprašajem bom četrto vprašanje preučil pred tretjim.

66. Kot je razvidno iz predložitvenega sklepa, dvom Juzgado de Primera Instancia no 7 de Las Palmas de Gran Canaria glede razlage pogojev v zvezi s čezmejnimi posledicami pravosodnega sodelovanja in pravilnim delovanjem notranjega trga izhaja iz dejstva, da je v točki 56 sodbe Roda Golf & Beach Resort ( 45 ) omenjeno, da do pravosodnega sodelovanja iz člena 65 ES lahko pride tako v sodnem postopku kot izven njega, „če ima to sodelovanje čezmejne posledice in je potrebno za pravilno delovanje notranjega trga“. ( 46 )

67. Zato se predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba za ugotovitev, ali je pisanje zajeto v pojmu „izvensodno pisanje“ v smislu člena 16 Uredbe št. 1393/2007, preveriti, ali ima pošiljanje tega pisanja čezmejne posledice in je potrebno za pravilno delovanje notranjega trga.

68. V zvezi s tem je dovolj spomniti, da je pogoj glede čezmejnih posledic pravosodnega sodelovanja in pravilnega delovanja notranjega trga pravna podlaga, na kateri temelji Uredba št. 1393/2007.

69. V skladu s teleološko in sistematično metodo razlage je treba to uredbo razlagati ob upoštevanju ciljev, ki jim sledi na podlagi te pravne podlage.

70. Vendar se mi pogoj v zvezi s čezmejnimi posledicami pravosodnega sodelovanja ne zdi upošteven za določitev področja uporabe Uredbe št. 1393/2007 za zadevna pisanja, ker so položaji, ki jih ureja ta uredba, katere cilj je pošiljanje sodnega ali izvensodnega pisanja iz ene države članice v drugo, nujno čezmejni zaradi vpletenosti dveh držav članic.

71. Nasprotno pa je treba za določitev vsebine pojma izvensodno pisanje upoštevati cilj v zvezi s pravilnim delovanjem notranjega trga. ( 47 ) Kljub temu se strinjam s stališčem nemške vlade, da ni treba za vsak primer posebej utemeljiti, kadar je ugotovljeno, da zadevno pisanje spada v kategorijo „izvensodnih pisanj“ v smislu člena 16 Uredbe št. 1393/2007, da je treba za pravilno delovanje notranjega trga zagotoviti vročitev tega pisanja na načine, določene v tej uredbi.

72. Posledično menim, da je treba na četrto vprašanje odgovoriti, da ni treba za vsak primer posebej na podlagi presoje posebnih okoliščin vsakega primera preverjati, ali ima pošiljanje zadevnega pisanja čezmejne posledice in je potrebno za pravilno delovanje notranjega trga.

C – Tretje vprašanje

73. Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali se izvensodno pisanje, ki je že bilo vročeno naslovniku, lahko znova vroči po postopku, določenem v Uredbi št. 1393/2007.

74. Odgovor na to vprašanje po mojem mnenju ne vzbuja nobenega dvoma, kadar prva vročitev ni bila opravljena na načine, določene v Uredbi št. 1393/2007.

75. V tem primeru je namreč absolutno nujno omogočiti novo vročitev, ki bo skladna s to uredbo. Načelo, v skladu s katerim je treba vročitev sodnega ali izvensodnega pisanja, kadar naslovnik prebiva v tujini, opraviti na načine, ki jih za to določa Uredba št. 1393/2007, ( 48 ) pomeni, da se pošiljatelju pusti možnost opraviti vročitev, ki je skladna s to uredbo.

76. Odgovor je manj očiten v primeru, ko je bila prva vročitev opravljena v skladu z Uredbo št. 1393/2007. Kot navaja Komisija, bi za tak primer lahko šlo v postopku v glavni stvari, če bi bilo vročitev opomina v notarski obliki mogoče šteti za neposredno vročitev z uporabo poštnih storitev, ki je določena v členu 14 Uredbe št. 1393/2007.

77. Sodišče je v sodbi Alder (C‑325/11, EU:C:2012:824) presodilo, da Uredba št. 1393/2007 ne določa hierarhije med različnimi načini pošiljanja, ki jih določa. ( 49 ) Po mojem mnenju mora pošiljatelj med različnimi načini, ki jih ima na voljo, sam izbrati tistega, ki se mu zdi najustreznejši, in se odločiti, če se mu to zdi potrebno, da pisanje po prvem pošiljanju pošlje še enkrat.

78. V zvezi s tem se mi zdi, da ima lahko pošiljatelj tehtne razloge, da želi znova poslati pisanje, ki je že bilo vročeno, ter da organom za pošiljanje oziroma organom za sprejem v skladu z Uredbo št. 1393/2007 ni treba preveriti upoštevnosti teh razlogov. Mogoče je, na primer, da vročitev pisanja ni bila opravljena v roku, ki je za to določen v nacionalni zakonodaji.

79. Poleg tega bi bila z drugačno presojo in predvsem z zadolžitvijo organov za pošiljanje in organov za sprejem, da preverijo smotrnost, tem organom naložena odgovornost, ki je niso nujno sposobni prevzeti.

80. Zato menim, da je isto pisanje lahko utemeljeno predmet zaporednih vročitev na isti način ali na različne načine ter da je posledično treba na tretje vprašanje odgovoriti, da se izvensodno pisanje, ki je že bilo vročeno naslovniku, lahko znova vroči na načine, določene v Uredbi št. 1393/2007, tudi če je bila prva vročitev že opravljena v skladu s to uredbo.

IV – Predlog

81. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanja, ki jih je predložilo Juzgado de Primera Instancia no 7 de Las Palmas de Gran Canaria, odgovori: 1. S pojmom „izvensodno pisanje“ v smislu člena 16 Uredbe (ES) št. 1393/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o vročanju sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah (vročanje pisanj) in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1348/2000 je zajeto pisanje, ki ga sestavi ali potrdi javni organ, sodni uradnik ali druga za to pristojna oseba v skladu z zakonodajo države članice izvora, in vsako pisanje, katerega pošiljanje naslovniku je potrebno za uveljavljanje, dokazovanje ali varstvo pravice. 2. Pri tem ni treba za vsak primer posebej na podlagi presoje posebnih okoliščin vsakega primera preverjati, ali ima pošiljanje pisanja, ki izpolnjuje eno ali drugo od teh dveh meril, čezmejne posledice in je potrebno za pravilno delovanje notranjega trga. 3. Izvensodno pisanje, ki je že bilo vročeno naslovniku, se lahko znova vroči na načine, določene v Uredbi št. 1393/2007, tudi če je bila prva vročitev že opravljena v skladu s to uredbo.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) C‑14/08, EU:C:2009:395.

( 3 ) UL L 160, str. 37.

( 4 ) Točki 47 in 50 te sodbe.

( 5 ) Točka 58 te sodbe.

( 6 ) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o vročanju sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah („vročanje pisanj“) in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1348/2000 (UL L 324, str. 79).

( 7 ) V nadaljevanju: Tecom.

( 8 ) V nadaljevanju: MAN Diesel.

( 9 ) V nadaljevanju: Haaška konvencija.

( 10 ) UL 1997, C 261, str. 2, v nadaljevanju: Konvencija iz leta 1997.

( 11 ) V nadaljevanju: organi za pošiljanje.

( 12 ) V nadaljevanju: organi za sprejem.

( 13 ) C‑14/08, EU:C:2009:395.

( 14 ) C‑14/08, EU:C:2009:395.

( 15 ) Glej člen 67(4) PDEU, ki določa, da Unija olajšuje dostop do sodnega varstva, zlasti z načelom vzajemnega priznavanja „sodnih in izvensodnih odločb“ v civilnih zadevah; člen 81 PDEU, ki določa, da Unija razvija pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah s čezmejnimi posledicami, ki temelji na načelu vzajemnega priznavanja „sodnih odločb in odločb v izvensodnih zadevah“, ter da Evropski parlament in Svet sprejmeta ukrepe, zlasti kadar so ti potrebni za pravilno delovanje notranjega trga, katerih cilj je zagotoviti vzajemno priznavanje in izvrševanje „sodnih odločb in odločb v izvensodnih zadevah“ med državami članicami ter čezmejno vročanje sodnih in izvensodnih listin; člen 11(6) Protokola št. 5 o Statutu Evropske investicijske banke, ki določa, da predsednik, v njegovi odsotnosti pa podpredsednik zastopa Banko v „sodnih in zunajsodnih zadevah“.

( 16 ) Glej „Rapport de la commission spéciale présenté par M. Vasco Taborda Ferreira“, Conférence de La Haye de droit international privé – Actes et documents de la Dixième session – Tome III – Notification, Haag, 1965, str. 74, v katerem je na strani 108 navedeno, da je cilj člena 17 „posameznikom v zvezi z izvensodnimi pisanji dati na voljo določene načine pošiljanja, in zlasti pošiljanje prek osrednjega organa“, da pa se bo „konvencija […] lahko uporabljala le za mednarodno pošiljanje pisanj javnih organov in sodnih uradnikov države pogodbenice, ki delujejo v njenem imenu“. Poleg tega je dodano, da „[p]redhodni osnutek ne omenja načina pošiljanja pisanj posameznikov. Odločeno je bilo, da se konvencija ne bo smela uporabljati, če pisanja ne bo sestavil uradni organ, ki lahko opravi sortiranje ali nadzor.“ Glej tudi „Rapport explicatif de M. V. Taborda Ferreira“, op. cit., str. 363, v katerem je navedeno: „v primerih, ko država notarja ne obravnava kot sodnega uradnika, smo menili, da se njegova pisanja ne bodo mogla upoštevati za učinke Konvencije“ (str. 380).

( 17 ) Manuel pratique sur le fonctionnement de la Convention Notification de La Haye, Stalni urad Haaške konference o mednarodnem zasebnem pravu, 3. izdaja, Wilson & Lafleur, Montreal, 2006.

( 18 ) Točka 67, str. 87.

( 19 ) Idem. V osnutku revizije navedenega priročnika, ki ga je maja 2014 pripravil Stalni urad Haaške konference o mednarodnem zasebnem pravu, so na ta seznam dodani notarske listine, vabila na mediacijo, zahtevki, ki jih upniki vročijo dolžnikom, oporoke, obvestila upravičencem do zapuščine, odločbe o plačilu preživnine za otroke in odločbe o odobritvi prenehanja življenjske skupnosti ali razveze zakonske zveze, ki jih izda upravni organ, akti sodnega izvršitelja, akti in dokumenti v zvezi z izvršbo, ki jo opravi sodni izvršitelj. Ta osnutek revizije je na datum priprave teh sklepnih predlogov na voljo na spletnem naslovu http://www.hcch.net/upload/wop/2014/2014sc_pd02en.pdf.

( 20 ) Točka 67, str. 87 in 88.

( 21 ) Točka 70, str. 88 in 89.

( 22 ) Točka 68, str. 88.

( 23 ) Idem.

( 24 ) Točka 70, str. 88.

( 25 ) UL 1997, C 261, str. 26.

( 26 ) Glej člen 1(1), četrti pododstavek, tega poročila.

( 27 ) UL L 298, str. 1.

( 28 ) UL L 173, str. 17.

( 29 ) V tej kategoriji so Irska („vse sodne in zunajsodne listine, ki se nanašajo na katerokoli zadevo s področja veljavnosti uredbe“); Italijanska republika („zunajsodne listine na splošno“); Veliko vojvodstvo Luksemburg, ki izrecno napotuje na nacionalno pravo („vse sodne in zunajsodne listine, ki so določene z luksemburško zakonodajo v civilnih in gospodarskih zadevah“); Kraljevina Nizozemska („sodne in zunajsodne listine v civilnih in gospodarskih zadevah“) in Kraljevina Švedska („Listine, ki se lahko vročajo po uredbi, so zahtevki, s katerimi se uvaja postopek, zahtevki za sodno odredbo za plačilo dolga in katerakoli druga sodna ali zunajsodna listina, ki jo je treba vročiti v civilni ali gospodarski zadevi“).

( 30 ) Gre za Kraljevino Belgijo („Listine od sodnih zapisnikarjev, javnih tožilcev, sodnih izvršiteljev in notarjev“); Kraljevino Španijo („Kar zadeva zunajsodne listine, ki se lahko vročajo, so to zunajsodne listine, ki jih izdajajo oblastni organi, ki so po španski zakonodaji pristojni za vročitve“) in Francosko republiko („zunajsodne listine, ki jih izdajajo oblasti in pravosodni uradniki“).

( 31 ) Gre za Zvezno republiko Nemčijo („Zunajsodne listine so listine, ki morajo biti vročene za ohranitev, izvršitev ali odstop od civilnega ali gospodarskega zahtevka izven sodnega postopka. Sem spadajo [notarske listine in izvensodne poravnave]); Republiko Avstrijo („se lahko vročajo […] zunajsodne listine – in sicer listine, namenjene za ohranitev [in] izvršitev […] civilnega ali gospodarskega zahtevka ali [obrambo pred njim], brez postopka pred civilnim sodiščem“) in Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska („Pravne listine, ki jih je treba vročiti v zvezi s kakršnokoli nesodno civilno ali gospodarsko zadevo“).

( 32 ) Med temi državami članicami so Helenska republika, katere seznam se sicer nanaša le na sodna pisanja, Portugalska republika in Republika Finska.

( 33 ) C‑14/08, EU:C:2009:134.

( 34 ) C‑14/08, EU:C:2009:395.

( 35 ) Točki 47 in 50.

( 36 ) Točka 48.

( 37 ) Točka 49.

( 38 ) Točka 59.

( 39 ) C‑14/08, EU:C:2009:134.

( 40 ) Točka 93.

( 41 ) Sodba Roda Golf & Beach Resort (C‑14/08, EU:C:2009:395, točka 56).

( 42 ) C‑14/08, EU:C:2009:395.

( 43 ) Idem.

( 44 ) V zvezi s tem razlikovanjem, ki zadeva enostranske pravne listine, glej Flour, J., Aubert, J.‑L., in Savaux, E., Les obligations – 1. L’acte juridique, 14. izdaja, Dalloz, Pariz, 2010, str. 465, št. 494.

( 45 ) C‑14/08, EU:C:2009:395.

( 46 ) Moj poudarek.

( 47 ) Glej analizo v točki 56 teh sklepnih predlogov.

( 48 ) Glej sodbo Alder (C‑325/11, EU:C:2012:824, točka 25).

( 49 ) Ibidem (točka 31).