SL Uradni list Evropske unije C 186/9

Sklep Sodišča (šesti senat) z dne 4. marca 2011 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunal Dâmbovița – Romunija) – Nicușor Grigore proti Regia Națională a Pădurilor Romsilva – Direcția Silvică București

(Zadeva C-258/10) (1)

(Člen 104(3), prvi pododstavek, Poslovnika - Socialna politika - Zaščita varnosti in zdravja delavcev - Direktiva 2003/88/ES - Organizacija delovnega časa - Pojem „delovni čas“ - Pojem „najdaljši tedenski delovni čas“ - Gozdni čuvaj, katerega prožni delovni čas v skladu s pogodbo o zaposlitvi in veljavno kolektivno pogodbo obsega 8 ur dnevno in 40 ur tedensko - Nacionalna ureditev, v skladu s katero je gozdni čuvaj odgovoren za vsako škodo, ki nastane na gozdni parceli, ki jo upravlja - Kvalifikacija - Učinek nadurnega dela na plačo in nadomestila zainteresirane stranke)

2011/C 186/15

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Dâmbovița

Stranki

Tožeča stranka: Nicușor Grigore

Tožena stranka: Regia Națională a Pădurilor Romsilva - Direcția Silvică București

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Tribunal Dâmbovița – Razlaga členov 2(1) in 6 Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa (UL L 299, str. 9) – Pojem „delovni čas“ – Nacionalna ureditev, v skladu s katero je gozdni čuvaj odgovoren za vsako škodo, ki nastane na gozdni parceli, čeprav je v njegovi pogodbi o zaposlitvi določeno, da delovni čas traja osem ur – Pojem „najdaljši tedenski delovni čas“ – Dejanski tedenski delovni čas, ki presega zakonsko določen najdaljši tedenski delovni čas – Učinki na plačo in nadomestila zainteresirane stranke

Izrek

1. Člena 2(1) Direktive 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa je treba razlagati tako, da za obdobje, v katerem mora gozdni čuvaj, ki ima v skladu s svojo pogodbo o zaposlitvi osemurni dnevni delovni čas, zagotoviti nadzor nad določeno gozdno parcelo, v zvezi s katero je glede na okoliščine odgovoren z disciplinskega, premoženjskega, prekrškovnega ali, glede na konkreten primer, kazenskega vidika za škodo, ugotovljeno na območju, ki ga upravlja, ne glede na čas nastanka te škode, mogoče šteti, da gre za „delovni čas“ v smislu te določbe samo, če narava in obseg gozdarjeve obveznosti nadzora ter odgovornost, ki zanj velja, zahtevajo njegovo fizično prisotnost na delovnem mestu in če mora biti med tem obdobjem na razpolago svojemu delodajalcu. Predložitveno sodišče preuči potrebne dejanske in pravne okoliščine, zlasti z vidika uporabljivega nacionalnega prava, da se presodi, če je tako v tej zadevi.

2. Kvalifikacija obdobja kot „delovni čas“ v smislu člena 2(1) Direktive 2003/88 je neodvisna od tega ali je na razpolago službeno stanovanje na gozdni parceli, ki jo upravlja zadevni gozdar, če ta razpoložljivost ne vključuje tega, da je gozdar zavezan k temu, da se zadržuje na kraju, ki ga določi delodajalec in mu je na razpolago, zato da lahko, če je treba, takoj zagotovi primerne storitve. Predložitveno sodišče preuči ali je tako v zadevi, o kateri odloča.

3. Člen 6 Direktive 2003/88 je treba razlagati tako, da načeloma nasprotuje situaciji, v kateri gozdar kljub temu, da je v pogodbi o zaposlitvi določeno, da je njegov najdaljši delovni čas osem ur na dan, najdaljši tedenski delovni čas pa 40 ur na teden, slednji na podlagi zakonskih obveznosti dejansko zagotavlja nadzor gozdne parcele, za katero je odgovoren, bodisi trajno, bodisi tako, da je v tej določbi določen delovni čas prekoračen. Predložitveno sodišče preuči ali je tako v zadevi, v kateri odloča, in po potrebi preuči ali so v zadevi iz postopka o glavni stvari izpolnjeni pogoji iz člena 17(1) Direktive 2003/88 ali iz člena 22(1), v skladu s katerimi je mogoče odstopanje od člena 6.

4. Direktivo 2003/88 je treba razlagati tako, da obveznost delodajalca za plačilo dohodka ali temu ustreznega zneska za obdobje, v katerem mora gozdar zagotoviti nadzor gozdne parcele, za katero je odgovoren, ne izhaja iz te direktive, temveč zadevnih določb nacionalnega prava.

(1) UL C 221, 14.8.2010.