ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člena 29 in 39(2) in (3) Direktive Sveta 92/49/EGS z dne 18. junija 1992 o spremembah direktiv 73/239/EGS in 88/357/EGS in o uskladitvi zakonov in drugih predpisov o neposrednem zavarovanju razen življenjskega zavarovanja (tretja direktiva o premoženjskem zavarovanju) ter člen 8(3) Prve direktive Sveta z dne 24. junija 1973 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti neposrednega zavarovanja razen življenjskega zavarovanja (73/239/EGS), kakor je bila spremenjena z Direktivo 92/49, je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo ureditvi države članice, ki v okviru pogodb o zdravstvenem zavarovanju, ki niso povezane s poklicno dejavnostjo, določa, da je mogoče premijo, franšizo in storitev letno prilagajati samo:
12

Člen 82 kraljeve zakonske uredbe 1/2007 določa: „1. Za nedovoljene se štejejo vsi pogoji, o katerih se stranki nista dogovorili posamično, ter vsa ravnanja, ki niso posledica izrecnega dogovora in ki v nasprotju z zahtevo dobre vere v škodo potrošnika in uporabnika povzročijo znatno neravnotežje med pogodbenimi pravicami in obveznostmi strank. […] 3. Nedovoljenost pogodbenega pogoja se presoja ob upoštevanju narave blaga ali storitev, ki so predmet pogodbe, ter s sklicevanjem na vse okoliščine, ki so obstajale ob sklenitvi pogodbe, in na vse druge pogoje te pogodbe ali druge pogodbe, od katere je pogoj odvisen. 4. Ne glede na zgoraj navedene določbe so vsekakor nedovoljeni pogoji, ki v skladu s členi od 85 do 90: (a) povzročijo, da je pogodba odvisna od volje prodajalca ali ponudnika, (b) omejujejo pravice potrošnika in uporabnika, (c) povzročijo nesorazmernost vzajemnih dajatev v pogodbi, (d) potrošniku ali uporabniku nalagajo nesorazmerna zavarovanja ali nanj neupravičeno prevalijo dokazno breme, (e) so nesorazmerni, kar zadeva sklenitev in izpolnitev pogodbe, ali (f) so v nasprotju s pravili o pristojnosti in veljavnim pravom.“
46

Iz sodne prakse Sodišča v zvezi z dohodnino izhaja, da se osebna davčna sposobnost davčnega zavezanca, kot izhaja iz njegovega skupnega dohodka ter osebnega in družinskega položaja, lahko najlažje presodi v državi njegovega stalnega prebivališča, kjer praviloma pridobiva bistveni del dohodkov, in da s tega vidika položaja rezidentov in nerezidentov praviloma nista primerljiva (zgoraj navedeni sodbi Schumacker, točke od 32 do 34, in Asscher, točka 41). Sodišče je kljub temu razsodilo drugače v primeru, v katerem nerezident v državi stalnega prebivališča ni pridobival znatnega dela dohodkov, ampak je bistveni del obdavčljivih dohodkov prejemal iz dejavnosti, ki jo je opravljal v drugi državi, in sicer tako, da mu država stalnega prebivališča ni mogla podeliti ugodnosti, ki bi izhajale iz presoje njegovega osebnega in družinskega položaja (zgoraj navedena sodba Schumacker, točka 36).
12

Splošno sodišče je dejansko stanje spora predstavilo v točkah od 8 do 13 izpodbijanega sklepa tako: „8 [Družba Planet] je grška družba, ki opravlja svetovalne storitve na področju upravljanja podjetij. Od leta 2006 kot članica treh konzorcijev sodeluje pri treh projektih v Siriji, ki jih financira Komisija. Od 16. oktobra 2007 je predmet preiskave OLAF zaradi suma o nepravilnostih pri teh treh projektih. 9 Po postopku javnega razpisa, ki je bil objavljen v okviru sedmega okvirnega programa za raziskave in tehnološki razvoj, je Komisija z dopisom z dne 18. aprila 2008 [družbo Planet] povabila na poganjanja za določitev dokončnih pogojev sporazuma o donaciji v zvezi z njenim predlogom, da prevzame vlogo koordinatorja konzorcija za projekt Advancing knowledge – intensive entrepreneurship and innovation for growth and social well-being in Europe (v nadaljevanju: projekt AEGIS). V dopisu Komisije je bilo navedeno, da morebitna donacija Skupnosti ne more preseči zneska 3.300.000 EUR in da je treba pogajanja končati pred 30. junijem 2008. 10 OLAF je zaradi poteka preiskave, navedene v točki 8 zgoraj, dvakrat zahteval, da se [družba Planet] vnese v sistem zgodnjega opozarjanja. Aktivacijo opozorila W1a je zahteval 26. februarja 2009, aktivacijo opozorila W1b pa 19. maja 2009. Vnosa sta bila izvedena 10. marca in 25. maja 2009. 11 Komisija je 27. februarja 2009 [družbi Planet] poslala sporazum o donaciji, dosežen s pogajanji (v nadaljevanju: Sporazum), da ga [družba Planet] in drugi člani tega konzorcija podpišejo. [Družba Planet] je 11. marca 2009 podpisani sporazum Komisiji vrnila v podpis. 12 Komisija je 4. junija 2009 z elektronskim dopisom [v nadaljevanju: elektronski dopis z dne 4. junija 2009] [družbi Planet] sporočila, da je postopek podpisovanja Sporazuma prekinjen do izpolnitve dodatnega pogoja, to je, dokler [družba Planet] ne bo odprla blokiranega bančnega računa, na katerem bo razpolagala samo s svojim delom predplačila iz Sporazuma, preostalo predplačilo pa bo banka neposredno nakazala drugim članom konzorcija. V elektronskem dopisu [z dne 4. junija 2009] je navedeno, da je novi pogoj posledica nepričakovanega dogodka, to je vnosa [družbe Planet] v sistem zgodnjega opozarjanja z aktivacijo opozorila W1a in nato aktivacijo opozorila W1b. 13 Ker se je [družba Planet] s svojo banko dogovorila, da bo ta takoj po prejetju predplačila, ki ga mora nakazati Komisija, vsakemu članu konzorcija prenesla znesek, ki mu pripada, je Komisija Sporazum podpisala 3. julija 2009.“
15

V teh okoliščinah je Krajowa Izba Odwoławcza prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali je treba člen 45(2)[,prvi pododstavek, točka ](d), Direktive 2004/18/ES – ki določa: „Vsak gospodarski subjekt je lahko izključen iz postopka oddaje naročila, če: […] je bil spoznan za krivega zaradi hude poklicne napake, ki je bila dokazana s sredstvi, ki jih naročniki lahko utemeljijo“ – v povezavi s členoma 53(3) in 54(4) Direktive 2004/17/ES razlagati tako, da se lahko kot taka huda poklicna napaka opredeli primer, ko zadevni naročnik razveže ali odpove pogodbo, ki zadeva oddajo javnega naročila, ki jo je sklenil z zadevnim gospodarskim subjektom, ali pa od nje odstopi zaradi okoliščin, za katere odgovarja ta gospodarski subjekt, in je do razveze ali odpovedi pogodbe ali do odstopa od pogodbe prišlo v obdobju treh let pred začetkom postopka za oddajo javnega naročila, vrednost neizvedenega dela javnega naročila pa znaša vsaj 5 % pogodbene vrednosti? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: Če je država članica upravičena uvesti druge razloge za izključitev gospodarskega subjekta iz postopka oddaje javnega naročila, kot so tisti, ki so našteti v členu 45 Direktive 2004/18/ES, o katerih meni, da so upravičeni zaradi varstva javnega interesa, zaradi upravičenih interesov naročnikov ter za ohranitev lojalne konkurence med gospodarskimi subjekti, ali je združljivo s to direktivo in Pogodbo o delovanju Evropske unije, da se iz postopka izključi gospodarske subjekte, ki jim je zadevni naročnik zaradi okoliščin, za katere odgovarja ta gospodarski subjekt, razvezal ali odpovedal pogodbo o oddaji javnega naročila ali pa je odstopil od pogodbe, ki zadeva oddajo javnega naročila, če je do razveze ali odpovedi pogodbe ali pa do odstopa od pogodbe prišlo v obdobju treh let pred začetkom postopka za oddajo javnega naročila in vrednost neizvedenega dela javnega naročila znaša vsaj 5 % pogodbene vrednosti?“
3

V uvodnih izjavah 2, 12, 19, 20 in 23 Uredbe je navedeno: „(2) Pravilno delovanje notranjega trga zahteva učinkovitost in uspešnost čezmejnih postopkov v primeru insolventnosti ter je zaradi uresničitve tega cilja potrebno sprejetje te uredbe, kar sodi na področje pravosodnega sodelovanja v civilnih zadevah v smislu člena 65 Pogodbe; [...] (12) Ta uredba omogoča uvedbo glavnih postopkov v primeru insolventnosti v državi članici, v kateri je središče dolžnikovih glavnih interesov. Ti postopki imajo univerzalno področje uporabe s ciljem vključiti celotno dolžnikovo premoženje. Zaradi zaščite raznolikosti interesov ta uredba omogoča uvedbo sekundarnih postopkov v primeru insolventnosti, vzporedno z glavnimi postopki. Uvedba sekundarnih postopkov je mogoča v državi članici, v kateri ima dolžnik poslovalnico. Učinki sekundarnih postopkov so omejeni na premoženje, ki se nahaja v navedeni državi. Obvezna pravila o koordinaciji z glavnimi postopki v primeru insolventnosti izpolnjujejo zahtevo po zagotavljanju enotnosti v Skupnosti; [...] (19) Sekundarni postopki v primeru insolventnosti imajo lahko poleg zaščite lokalnih interesov različne namene. Lahko se pojavijo primeri, v katerih je dolžnikovo premoženje preveč kompleksno, da bi se upravljalo kot celota, ali so razlike v zadevnih pravnih sistemih tako velike, da bi razširitev učinkov prava države, v kateri je bil uveden postopek, v druge države, v katerih se nahaja premoženje, lahko povzročila težave. Iz tega razloga lahko upravitelj glavnih postopkov v primeru insolventnosti zahteva uvedbo sekundarnih postopkov, kadar je to potrebno zaradi uspešnega upravljanja s premoženjem; (20) Glavni in sekundarni postopki v primeru insolventnosti lahko prispevajo k uspešnemu unovčenju celotnega premoženja le pod pogojem usklajenosti vseh vzporednih nerešenih postopkov. […] Za zagotovitev vodilne vloge glavnih postopkov v primeru insolventnosti mora upravitelj takih postopkov imeti na voljo več možnosti interveniranja v sočasne nerešene sekundarne postopke v primeru insolventnosti. Na primer, mora imeti možnost predlagati načrt prestrukturiranja ali poravnave ali zaprositi za odložitev unovčenja premoženja v sekundarnih postopkih v primeru insolventnosti. [...] (23) Ta uredba mora za zadeve, ki jih zajema, določiti enotne kolizijske norme, ki v okviru njihovega področja uporabe nadomeščajo nacionalna pravila mednarodnega zasebnega prava. Če ni določeno drugače, se mora uporabiti pravo države članice, v kateri so bili uvedeni postopki v primeru insolventnosti (lex concursus). Ta kolizijska norma mora veljati za glavne postopke, pa tudi za lokalne. Lex concursus določa vse procesne in materialne posledice postopkov v primeru insolventnosti, za zadevne osebe in zadevna pravna razmerja. Ureja vse pogoje za uvedbo, vodenje in končanje postopkov v primeru insolventnosti.“
38

V zvezi s tem je treba opozoriti, da so v skladu s sodno prakso Sodišča pravila v zvezi s popravki odbitkov bistven del sistema, ki ga vzpostavlja Direktiva 2006/112, ker so namenjena zagotavljanju pravilnosti odbitkov in zato nevtralnosti davčnega bremena (glej sodbo z dne 30. marca 2006 v zadevi Uudenkaupungin kaupunki, C-184/04, ZOdl., str. I-3039, točka 26). Ta direktiva s temi pravili sledi cilju uvesti tesno in neposredno zvezo med pravico do odbitka vstopnega DDV ter uporabo zadevnega blaga in storitev za obdavčene transakcije nižje v transakcijski verigi (glej zgoraj navedeni sodbi Centralan Property, točka 57, in TETS Haskovo, točka 31).
21

Stockholms tingsrätt pojasnjuje, da je odpis dolga mogoč le, če dolžnik prebiva na Švedskem, ne da bi se pri tem zahtevalo švedsko državljanstvo. Kdor se je izselil in prebiva v tujini, torej ni upravičen do odpisa dolga na Švedskem, čeprav obstaja močna navezna okoliščina s to državo članico, ker so dolgovi nastali na Švedskem in ker je delodajalec te osebe švedski državljan.
10

Člen 9 te uredbe z naslovom „Informacije, ki jih zagotovi predelovalec“ določa: „1. Podrobnosti o zadevnih informacijah, ki naj bi jih imetniku zagotovil predelovalec v skladu s šesto alineo člena 14(3) […] uredbe [št. 2100/94], so lahko predmet pogodbe med imetnikom in zadevnim predelovalcem. 2. Kjer taka pogodba ni sklenjena ali ni uporabljiva, mora predelovalec, brez poseganja v informacijske zahteve po drugi zakonodaji Skupnosti ali po zakonodaji držav članic, na zahtevo imetnika temu dati izjavo o bistvenih informacijah. Kot bistvene veljajo naslednje informacije: (a) ime predelovalca, stalno prebivališče ter ime in naslov njegovega obrata; (b) dejstvo, ali je predelovalec opravil storitev predelave pridelanega proizvoda, ki pripada eni ali več sortam imetnika, za sajenje, ko je sorta ali so sorte prijavljene ali kako drugače znane predelovalcu; (c) če je predelovalec opravil tako storitev, količina pridelanega proizvoda, pripadajočega sorti ali sortam, ki jih je predelovalec dodelal za sajenje, in celotna količina, ki izhaja iz te predelave; (d) datumi in kraji predelave iz (c); in (e) ime in naslov osebe ali oseb, ki jim je opravil storitve predelave iz (c), in zadevne količine. 3. Informacije po odstavkih 2(b), (c), (d) in (e) se nanašajo na tekoče tržno leto in na enega ali več od treh predhodnih tržnih let, za katera imetnik še ni naredil predhodnega zahtevka v skladu z določbami odstavkov 4 in 5; vendar pa je prvo tržno leto, na katero se informacije nanašajo, tisto leto, v katerem je bil narejen prvi od takih zahtevkov glede sorte ali sort in zadevnega predelovalca. 4. Določbe člena 8(4) se uporabljajo smiselno. [...]“
69

H. Neuman in A. Galdeano del Sel Splošnemu sodišču očitata, da ni uporabilo člena 25(1)(e) te uredbe. Menita, da so izpolnjeni vsi pogoji, ki se zahtevajo za obstoj verjetnosti zmede med prejšnjo znamko in izpodbijanim modelom. Ker se torej Splošno sodišče ni izreklo o tej določbi in ker ni prepovedalo uporabe izpodbijanega modela, naj bi napačno uporabilo pravo.
52

Glede na vse zgoraj navedene preudarke je treba na zastavljeni vprašanji odgovoriti, da člen 39 ES nasprotuje določbi, kot je obravnavana v postopku v glavni stvari, ki pravico do denarne pomoči za čakanje na prvo zaposlitev za mlade, ki iščejo prvo zaposlitev, pogojuje s tem, da se je zainteresirana oseba vsaj šest let šolala v izobraževalni ustanovi države članice gostiteljice, saj ta pogoj preprečuje upoštevanje drugih reprezentativnih elementov, ki bi lahko izkazovali obstoj dejanske povezave med prosilcem za denarno pomoč in zadevnim geografskim trgom dela, in zato presega to, kar je potrebno za doseganje cilja, ki mu sledi ta določba, in sicer zagotovitev obstoja take povezave.
3

Zakon iz leta 1988 o davkih od dohodkov pravnih oseb (Income and Corporation Taxes Act 1988) v različici, ki je veljala v postopku v glavni stvari (v nadaljevanju: ICTA), v členu 402 določa: „1. Ob upoštevanju določb tega poglavja in člena 492(8) lahko družba (imenovana ‚družba prenosnica‘) v primerih, določenih v odstavkih 2 in 3 spodaj, prenese olajšavo za izgubo iz poslovanja in druge zneske, ki so lahko predmet olajšave v okviru davka od dohodkov pravnih oseb, in ti se lahko na zahtevo druge družbe (imenovane ‚družba prosilka‘) pripišejo družbi prosilki kot olajšava, odobrena v okviru davka od dohodkov pravnih oseb, imenovana ‚olajšava za skupino‘. […] 3. Olajšava za skupino je poleg tega mogoča med družbo prenosnico in družbo prosilko […], kadar ena izmed njiju pripada skupini družb, druga pa je članica konzorcija, in kadar neka druga družba pripada hkrati skupini in konzorciju. Zahteva na podlagi tega odstavka se imenuje ‚zahteva v okviru konzorcija‘. 3A. Olajšava za skupino je mogoča le, če družba prenosnica in družba prosilka izpolnjujeta naslednji pogoj. 3B. Pogoj je, da je družba rezidentka Združenega kraljestva ali opravlja trgovsko dejavnost v Združenem kraljestvu prek stalne poslovne enote. […] 6. Plačilo za olajšavo za skupino a) se ne upošteva pri izračunu dobičkov in izgub, na podlagi katerih se določi osnova za davek za pravne osebe za te družbe, in b) se za potrebe [Corporation Tax Acts] ne obravnava kot razdelitev ali dajatev na dohodek, ‚plačilo za olajšavo za skupino‘ iz tega odstavka pomeni plačilo družbe prosilke družbi prenosnici v skladu z dogovorom med njima o znesku, ki se prenese kot olajšava za skupino, in je plačilo, ki ne presega tega zneska.“
Člen 2(j) Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 v povezavi s členom 3(2) Uredbe št. 261/2004 je treba razlagati tako, da pojem „zavrnitev vkrcanja“ vključuje položaj, v katerem letalski prevoznik v okviru ene pogodbe o prevozu, ki zajema več rezervacij za letalske lete, ki si neposredno sledijo in za katere je prijava opravljena sočasno, nekaterim potnikom zavrne vkrcanje, ker ima prvi let, zajet v njihovi rezervaciji, zamudo, ki se pripiše temu prevozniku, in je ta prevoznik napačno predvidel, da ti potniki ne bodo prispeli pravočasno, da bi se vkrcali na drugi let.
3

Člen 1, točke od 1 do 5, Direktive 98/34 določa: „V tej direktivi naslednji izrazi pomenijo: 1. ‚proizvod‘ je kateri koli industrijsko izdelan proizvod in kateri koli kmetijski proizvod, vključno z ribjimi proizvodi; 2. ‚storitev‘, katera koli storitev informacijske družbe ali katera koli storitev, ki se običajno opravi odplačno, na daljavo, elektronsko in na zahtevo prejemnika storitev. 3. ‚tehnična specifikacija‘ je v dokumentu vsebovana specifikacija, ki določa zahtevane lastnosti proizvoda, kakor so stopnja kakovosti, zmogljivost, varnost ali mere, vključno z zahtevami v zvezi s proizvodom glede imena, pod katerim se prodaja, izrazoslovjem, simboli, preskušanjem in preskusnimi postopki, embalažo, označevanjem ali etiketiranjem in postopki za ugotavljanje skladnosti. […] 4. ‚druge zahteve‘ je zahteva za proizvode, ki ni tehnična specifikacija in ki se nanaša na proizvod zaradi varovanja zlasti potrošnikov ali okolja ter vpliva na njegov življenjski cikel, potem ko je bil dan v promet, kakor so pogoji uporabe, predelave, vnovične uporabe ali odlaganja, kadar lahko taki pogoji znatno vplivajo na sestavo ali značilnost proizvoda ali na njegovo trženje; 5. ‚predpis o storitvah‘ je splošna zahteva v zvezi z začetkom in nadaljevanjem storitvenih dejavnosti v skladu s točko 2, zlasti določbe, ki se nanašajo na dobavitelja storitev, storitve in prejemnika storitve, razen vseh predpisov, ki niso posebej namenjeni storitvam, opredeljenim v zgoraj navedeni točki. […] 11. ‚tehnični predpis‘ tehnične specifikacije in druge zahteve ali predpisi o storitvah, skupaj z ustreznimi upravnimi določbami, katerih upoštevanje je formalno in dejansko obvezno pri trženju, zagotavljanju storitve, ustanovitvi dobavitelja storitve ali uporabi v državi članici ali njenem večjem delu, pa tudi zakoni in drugi predpisi držav članic, razen tistih, ki so določeni v členu 10 in prepovedujejo proizvodnjo, uvoz, trženje ali uporabo izdelka ali ki prepovedujejo opravljanje ali uporabo storitve ali ustanovitev dobavitelja storitve. […]“
21

V teh okoliščinah je treba opozoriti na smernice, ki so jih skupno pripravile službe Komisije in pristojni organi držav članic za razmejitev med Direktivo 76/768 o kozmetičnih izdelkih in Direktivo 2001/83 o zdravilih („Guidance Document on the demarcation between the Cosmetic Products Directive 76/768 and the Medicinal Products Directive 2001/83 as agreed between the Commission Services and the competent authorities of Member States“, v nadaljevanju: smernice za razmejitev med direktivo o kozmetičnih izdelkih in direktivo o zdravilih), v katerih je pojem „farmakološko delovanje“ opredeljen enako kot pojem „farmakološka sredstva“, ki je naveden v smernicah o medicinskih pripomočkih.
39

Poleg tega okoliščina, da javni subjekt za plačilo, ki je določeno z zakonom in ga ni neposredno ali posredno določil ta subjekt, ponuja proizvod oziroma opravlja storitev, ki je povezana z izvajanjem prerogativ javne oblasti tega subjekta, kot taka ne zadošča za to, da se opravljana dejavnost opredeli za gospodarsko dejavnost in subjekt, ki jo opravlja, za podjetje (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi SAT Fluggesellschaft, točka 28 in naslednje, in Diego Calì & Figli, točke od 22 do 25).
1.

Francoska republika s tem, da je zavrnila validacijo dveh vlog za pridobitev dovoljenja za promet z zdravili za uporabo v veterinarski medicini, CT-Line 15 % Premix in CT-Line 15 % Oral Powder, v okviru decentraliziranega postopka iz Direktive 2001/82/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v veterinarski medicini, ni izpolnila obveznosti iz členov 32 in 33 te direktive.
66

Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba na vprašanja, postavljena v zadevi C-80/11, odgovoriti, da je treba člene 167, 168(a), 178(a) in 273 Direktive 2006/112 razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni praksi, v skladu s katero davčni organ zavrne pravico do odbitka, ker se davčni zavezanec ni prepričal, ali je imel izdajatelj računa za blago, glede katerega se uveljavlja pravica do odbitka, status davčnega zavezanca, ali je imel blago na voljo in ali ga je lahko dobavil ter ali je izpolnil obveznosti glede napovedi in plačila DDV, oziroma ker navedeni davčni zavezanec razen tega računa nima drugih dokumentov, na podlagi katerih bi bilo mogoče dokazati, da so navedene okoliščine podane, čeprav so izpolnjeni vsebinski in formalni pogoji, ki so v Direktivi 2006/112 določeni za uveljavljanje pravice do odbitka, in davčni zavezanec nima indicev, ki bi upravičeno kazali na nepravilnost ali goljufijo na področju dejavnosti izdajatelja računov.
37

Poudariti je treba, da je treba prepoved diskriminacije zaradi starosti, ki je določena v Direktivi 2000/78, razlagati ob upoštevanju pravice do dela iz člena 15(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Iz tega izhaja, da je treba nameniti posebno pozornost udeležbi starejših delavcev v poklicnem življenju ter tako v ekonomskem, kulturnem in socialnem življenju. S tem da se te osebe obdrži v poklicnem življenju, se spodbuja raznovrstnost zaposlovanja, to pa je cilj, priznan v uvodni izjavi 25 Direktive 2000/78. To prispeva tudi k uresničevanju njihovih osebnih zmogljivosti in kakovosti življenja, kar je v skladu s skrbmi zakonodajalca Unije iz uvodnih izjav 8, 9 in 11 te direktive (zgoraj navedena sodba Fuchs in Köhler, točki 62 in 63).
1.

Republika Poljska s tem, da nacionalnih ukrepov za ohranjanje ni razširila na vse vrste prostoživečih ptic, ki so naravno prisotne na evropskem ozemlju držav članic, katerih varstvo je predvideno v Direktivi 2009/147/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2009 o ohranjanju prosto živečih ptic, in s tem, da ni pravilno opredelila pogojev za določitev odstopanj od prepovedi, določenih v tej direktivi, ni izpolnila obveznosti iz členov 1, 5 in 9(1) in (2) te direktive.
13

Člen 79(1) in (2) ZDDS določa: „(1) Oseba, ki je identificirana za namene DDV in ki je uveljavljala celoten ali delen odbitek vstopnega davka za blago ali storitve, ki jih je proizvedla, kupila, pridobila ali uvozila in ki jih je nato uporabila za namene oproščenih transakcij oziroma za namene transakcij ali dejavnosti, pri katerih nima pravice do odbitka vstopnega davka, dolguje znesek davka v višini odbitka vstopnega davka, ki ga je uveljavljala. (2) Oseba, ki je identificirana za namene DDV in ki je uveljavljala celoten odbitek vstopnega davka za blago ali storitve, ki jih je proizvedla, kupila, pridobila ali uvozila in ki jih je nato uporabila tako za namene transakcij, pri katerih ima pravico do odbitka vstopnega davka, kot tudi za namene oproščenih transakcij oziroma za namene transakcij ali dejavnosti, pri katerih nima pravice do odbitka vstopnega davka, ter ki ne more določiti, kateri del tega blaga ali storitev je bil uporabljen za namene transakcij, pri katerih ima pravico do odbitka vstopnega davka, in kateri za namene transakcij, pri katerih nima pravice do odbitka vstopnega davka, dolguje znesek davka, ki se izračuna v skladu z odstavkom 7.“