SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

MELCHIORJA WATHELETA,

predstavljeni 5. septembra 2013 ( 1 )

Zadeva C‑479/12

H. Gautzsch Großhandel GmbH & Co. KG

proti

Münchener Boulevard Möbel Joseph Duna GmbH(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija))

„Intelektualna in industrijska lastnina — Model — Pojem ‚razkritje javnosti‘ — Pojem ‚specializirani krogi‘ — Dokazno breme pri posnemanju neregistriranega modela — Postopkovna pravila — Uporabljivo pravo“

1. Bundesgerichtshof (Nemčija) s predlogom za sprejetje predhodne odločbe sprašuje Sodišče o razlagi členov 7(1), 11(2) in 89(1)(a) in (d) Uredbe Sveta (ES) št. 6/2002 z dne 12. decembra 2001 o modelih Skupnosti ( 2 ) (v nadaljevanju: Uredba).

2. Sodišču se, prvič, predlaga, naj odloči o pojmu „specializirani krogi zadevnega področja, ki delujejo v Skupnosti“, uporabljenem v členih 7(1) in 11(2) Uredbe, ter o besedilu „ne bi mogli […] postati znani v normalnem poteku poslovanja specializiranim krogom zadevnega področja, ki delujejo v Skupnosti“, uporabljenem v členu 7(1) Uredbe (prvo in drugo vprašanje). Sodišču je postavljeno tudi vprašanje o različnih postopkovnih vprašanjih (dokazno breme, zastaranje in prekluzija) ter o uporabljivem pravu (vprašanja od tretjega do šestega).

I – Pravni okvir

3. V uvodnih izjavah 21 in 22 Uredbe je navedeno: „(21) Izključna narava pravice, ki izhaja iz registriranega modela Skupnosti, je skladna z [željo po] velik[i] pravn[i] varnost[i], ki jo prinaša. Primerno pa je, da neregistrirani model Skupnosti pomeni le pravico do preprečitve reproduciranja. Varstvo se torej ne more razširiti na videze izdelka, ki izhajajo iz videza izdelka, do katerega je neodvisno prišel drugi oblikovalec. Ta pravica se razširi tudi na trgovino z izdelki, ki vsebujejo kršitvene videze izdelka. (22) [Ukrepi za zagotovljeno] izvrševanje teh pravic [so] prepuščen[i] nacionalni zakonodaji. Tako je potrebno poskrbeti za nekatere osnovne enotne sankcije v vseh državah članicah. Te naj ne glede na jurisdikcijo, po kateri se pravica izvršuje, omogočijo prenehanje kršitev.“

4. V skladu s členom 1(1) in (2)(a) Uredbe je model izdelka, ki izpolnjuje njene zahteve, varovan z „neregistriranim modelom Skupnosti“, če je ta razkrit javnosti tako, kot je določeno v tej uredbi.

5. Člen 4 Uredbe, naslovljen „Zahteve za varstvo“, v odstavku 1 določa, da je model izdelka varovan z modelom Skupnosti, če je nov in individualen.

6. Člen 5 Uredbe, naslovljen „Novost“, določa: „1. [V]idez izdelka šteje za novega, če javnosti še ni bil dostopen enak videz izdelka: (a) v primeru neregistriranega modela Skupnosti, pred datumom, na katerega je bil videz izdelka, za katerega se zahteva varstvo, prvič dostopen javnosti; […]“

7. Člen 6 Uredbe, naslovljen „Individualna narava“, v odstavku 1(a) določa: „1. Šteje se, da ima videz izdelka individualno naravo, če se celotni vtis, ki ga naredi na seznanjenega uporabnika, razlikuje od celotnega vtisa, ki ga na takega uporabnika naredi videz izdelka, ki je bil dostopen javnosti: (a) v primeru neregistriranega modela Skupnosti, pred datumom, na katerega je bil videz izdelka, za katerega se zahteva varstvo, prvič dostopen javnosti […]“

8. Člen 7 Uredbe, naslovljen „Razkritje“, v odstavku 1 določa: „Za namen uporabe členov 5 in 6 se šteje, da je bil videz izdelka dostopen javnosti, če je bil objavljen po registraciji ali kako drugače, razstavljen, uporabljen pri trgovanju ali drugače razkrit pred dnem iz člen[a] 5(1)(a) […], razen če ti dogodki ne bi mogli utemeljeno postati znani v normalnem poteku poslovanja specializiranim krogom zadevnega področja, ki delujejo v Skupnosti. Videz izdelka pa ne šteje za dostopnega javnosti zgolj zato, ker je bil razkrit tretji osebi pod izrecnimi ali neizrecnimi pogoji zaupnosti.“

9. Člen 11 Uredbe, naslovljen „Začetek in trajanje varstva neregistriranega modela Skupnosti“, v odstavkih 1 in 2 določa: „1. Videz izdelka, ki ustreza zahtevam iz oddelka 1, je varovan z neregistriranim modelom Skupnosti za obdobje treh let od datuma, na katerega je bil videz izdelka prvič dostopen javnosti v Skupnosti. 2. „Za namen odstavka 1 se šteje, da je bil videz izdelka dostopen javnosti v Skupnosti, če je bil objavljen, razstavljen, uporabljen pri trgovanju ali drugače razkrit, razen če [tako da] bi ti dogodki lahko utemeljeno postali znani v normalnem poteku poslovanja specializiranim krogom zadevnega področja, ki delujejo v Skupnosti. Videz izdelka pa ne šteje za dostopnega javnosti zgolj zato, ker je bil razkrit tretji osebi pod izrecnimi ali neizrecnimi pogoji zaupnosti.“

10. Člen 19 Uredbe, naslovljen „Pravice iz modela Skupnosti“, v odstavku 2 določa: „Neregistrirani model Skupnosti pa svojemu imetniku podeljuje pravico, da prepreči dejanja iz odstavka 1 le v primeru, da izpodbijana uporaba izhaja iz posnemanja varovanega videza izdelka. Izpodbijana uporaba ne šteje kot posledica posnemanja varovanega videza izdelka, če izhaja iz neodvisnega ustvarjalnega dela oblikovalca, o katerem se lahko razumno domneva, da ni seznanjen z videzom izdelka, ki ga je imetnik naredil dostopnega javnosti.“

11. Člen 85(2) Uredbe, naslovljen „Domneva veljavnosti – obramba iz vsebinskih razlogov“, določa: „V postopku glede tožbe v zvezi s kršitvami ali tožbe zaradi zagrožene kršitve neregistriranega modela Skupnosti sodišče za modele Skupnosti obravnava model Skupnosti kot veljaven, če imetnik pravic priskrbi dokaz, da so pogoji iz člena 11 izpolnjeni, in pokaže, kaj predstavlja individualno naravo njegovega modela Skupnosti. Vendar pa lahko toženec izpodbija njegovo veljavnost z ugovorom ali z nasprotno tožbo na ugotovitev ničnosti.“

12. Člen 88 Uredbe, naslovljen „Uporabljivo pravo“, določa: „1. Sodišča za modele Skupnosti uporabljajo določbe te uredbe. 2. Pri vseh zadevah, ki jih ta uredba ne zajema, sodišče za modele Skupnosti uporablja nacionalno pravo, vključno z mednarodnim zasebnim pravom. 3. Razen če s to uredbo ni drugače določeno, sodišče za modele Skupnosti uporablja postopkovna pravila, ki urejajo enak tip postopka v zvezi z [registracijo] nacionaln[ega] model[a] v državi članici, kjer se nahaja.

13. Člen 89 Uredbe, naslovljen „Sankcije pri postopkih v zvezi s kršitvami“, določa: „1. Če sodišče za modele Skupnosti v postopku v zvezi s kršitvami [ali nevarnostmi kršitev] odkrije, da je toženec kršil model Skupnosti oziroma grozil s kršitvijo, odredi, razen če obstajajo posebni razlogi proti temu, naslednje ukrepe: (a) odredbo, ki tožencu prepoveduje, da bi nadaljeval z dejanji, ki kršijo ali bi lahko kršila model Skupnosti; […] (d) odredbo, ki nalaga druge sankcije, ustrezne v okoliščinah, ki jih določa zakonodaja države članice, v kateri pride do dejanj kršitve ali zagrožene kršitve, vključno z njenim mednarodnim zasebnim pravom. […]“

II – Dejansko stanje v sporu o glavni stvari

14. Družba Münchener Boulevard Möbel Joseph Duna GmbH (v nadaljevanju: MBM Joseph Duna) v Nemčiji trži vrtne paviljone z baldahinom, katerih model je jeseni 2004 uvedel njen poslovodja. Družba H. Gautzsch Großhandel GmbH & Co. (v nadaljevanju: Gautzsch Großhandel) pa je leta 2006 začela prodajati vrtne paviljone, imenovane „Athen“, ki jih proizvaja kitajska družba Zhengte.

15. Družba MBM Joseph Duna je menila, da je paviljon „Athen“ ponaredek njenega modela, za katerega je zahtevala varstvo, ki velja za neregistrirane modele Skupnosti, zato je zoper družbo Gautzsch Großhandel pri Landgericht Düsseldorf vložila tožbo zaradi kršitve, s katero je predlagala, naj družba Gautzsch Großhandel, po eni strani, preneha prodajati paviljone „Athen“, v uničenje izroči ponarejene izdelke, ki so v njeni posesti ali katerih lastnica je, in predloži informacije o svojih dejavnostih ter, po drugi strani, naj se zanjo ugotovi obveznost povračila škode.

16. Družba MBM Joseph Duna je v utemeljitvi tožbe trdila zlasti, da je bil njen model prikazan aprila in maja 2005 v njenih „katalogih novosti – MBM“, ki jih je poslala glavnim trgovcem na področju prodaje vrtnega pohištva in premičnin ter nemškim združenjem za nakup premičnin.

17. Družba Gautzsch Großhandel je temu nasprotovala z navedbo, da je njen paviljon „Athen“ kitajski proizvajalec Zhengte neodvisno uvedel na začetku leta 2005, ne da bi poznal model družbe MBM Joseph Duna, in ga evropskim strankam predstavil marca 2005 v svojem razstavnem prostoru na Kitajskem. Ker naj bi bil model navedenega paviljona junija 2005 poslan neki družbi s sedežem v Belgiji, ker naj bi bila družba MBM Joseph Duna seznanjena z obstojem tega modela od septembra 2005 in ker naj bi vedela, da se je tržil od avgusta 2006, naj bi njeni zahtevki zastarali in bili prekludirani.

18. Prvostopenjsko sodišče je ugotovilo, da zaradi izteka triletnega varstva ni bilo več treba odločati o prvem in drugem očitku iz zahtevka. Družbi Gautzsch Großhandel je naložilo, naj predloži informacije o svojih dejavnostih, in presodilo, da mora plačati finančno nadomestilo.

19. Pritožba, ki jo je vložila družba Gautzsch Großhandel zoper to sodbo, je bila zavrnjena. Pritožbeno sodišče je menilo, da so bili na podlagi členov 19(2) ter 89(1)(a) in (d) Uredbe ter nemškega zakona o pravnem varstvu modelov prvi očitki iz zahtevka od začetka utemeljeni ter da je imela družba MBM Joseph Duna dejansko pravico do pridobitve informacij in povračila škode.

20. Bundesgerichtshof v okviru revizije, ki jo je družba Gautzsch Großhandel vložila pri njem, navaja, prvič, da je bil model družbe MBM Joseph Duna po mnenju pritožbenega sodišča prvič dostopen javnosti, ko so bili aprila in maja 2005 prodajalcem in trgovskim posrednikom ter nemškima združenjema za nakup premičnin v od 300 do 500 izvodih razposlani „katalogi z novostmi – MBM“, ki so vsebovali slike zadevnega modela.

21. Sprašuje, ali predložitev slik navedenega modela prodajalcem v takem obsegu zadostuje, da bi ta lahko postal znan v normalnem poteku poslovanja specializiranim krogom zadevnega področja, ki delujejo v Evropski uniji, v smislu člena 11(2) Uredbe. V zvezi s tem sprašuje, ali specializirani krogi ne vključujejo le oseb, ki imajo na zadevnem področju idejni vpliv na videz izdelka.

22. Drugič, pritožbeno sodišče je po navedbah predložitvenega sodišča potrdilo, da je bil model družbe MBM Joseph Duna nov v smislu člena 5(1)(a) Uredbe, ker naj predhodna dostopnost modela „Athen“ ne bi nasprotovala priznanju novosti navedenega modela.

23. Čeprav je bil model „Athen“ marca 2005 predstavljen v razstavnem prostoru družbe Zhengte na Kitajskem in nato še družbi Kosmos v Belgiji, specializirani krogi zadevnega področja po navedbah pritožbenega sodišča tako niso mogli v normalnem poteku poslovanja izvedeti za model.

24. Predložitveno sodišče se glede na navedene premisleke sprašuje, v katerih okoliščinah je mogoče, da model ne bi mogel postati znan specializiranim krogom zadevnega področja, ki delujejo v Uniji v smislu člena 7(1) Uredbe, čeprav je bil dostopen tretjim osebam brez izrecnega ali neizrecnega pogoja zaupnosti.

25. Tretjič, predložitveno sodišče poudarja, da izpodbijani model po mnenju pritožbenega sodišča ni bil uveden neodvisno, temveč je bil ponaredek modela družbe MBM Joseph Duna, pri čemer je priznalo, da je bilo njegovo dokazno breme v zvezi s tem olajšano glede na objektivno ugotovljeno bistveno ujemanje med navedenima spornima modeloma. Sprašuje, kdo za namen uporabe člena 19(2) Uredbe nosi dokazno breme, da je uporaba neregistriranega modela Skupnosti posledica posnemanja varovanega modela.

26. Četrtič, Bundesgerichtshof ugotavlja, da pravica do prepovedi iz členov 19(2) in 89(1)(a) Uredbe po mnenju pritožbenega sodišča ob vložitvi tožbe ni zastarala. V zvezi s tem sprašuje, ali lahko pravica do prepovedi zaradi kršitve neregistriranega modela zastara in, če je odgovor pritrdilen, katera pravna določba ureja zastaranje, saj naj Uredba ne bi vsebovala posebnih določb o tem.

27. Petič, ker je pritožbeno sodišče zavrnilo tudi razlog v zvezi s prekluzijo pravice do prepovedi, ki ga je navedla družba Gautzsch Großhandel, predložitveno sodišče meni, da se postavlja vprašanje, ali lahko pravica do prepovedi zaradi kršitve neregistriranega modela Skupnosti, ki temelji na členih 19(2) in 89(1)(a) Uredbe, po potrebi prekludira in pod katerimi pogoji. Po njegovih navedbah je pomembno določiti, ali okoliščine, na podlagi katerih se družba Gautzsch Großhandel sklicuje na prekluzijo, spadajo med „posebne razloge“ v smislu zadnjenavedene določbe.

28. Šestič in zadnjič, predložitveno sodišče sprašuje, ali se za pravice do uničenja, predložitve informacij in povračila škode, ki se uveljavljajo na območju Unije, uporablja pravo države članice, na območju katere se uveljavljajo te pravice. V zvezi s tem navaja, da bi bilo mogoče navezovanje le na pravo te države članice utemeljiti zlasti z vidika učinkovitega izvajanja prava, da pa bi lahko tej rešitvi nasprotoval člen 89(1)(d) Uredbe, pa tudi člen 8(2) Uredbe (ES) št. 864/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene obveznosti (Rim II) ( 3 ), s katerim je prav tako mogoče podpreti uporabo prava države članice, v kateri so bile storjene kršitve.

III – Predlog za sprejetje predhodne odločbe in postopek pred Sodiščem

29. Bundesgerichtshof je s sklepom, ki je prispel na Sodišče 25. oktobra 2012, prekinilo odločanje in Sodišču na podlagi člena 267 PDEU postavilo ta vprašanja za predhodno odločanje: „1. Ali je treba člen 11(2) Uredbe […] razlagati tako, da je videz izdelka v normalnem poteku poslovanja lahko utemeljeno postal znan specializiranim krogom zadevnega področja, ki delujejo v Uniji, če so bile slike videza izdelka posredovane trgovcem? 2. Ali je treba člen 7(1), prvi stavek, Uredbe […] razlagati tako, da videz izdelka, čeprav je postal dostopen tretjim osebam brez izrecnega ali neizrecnega pogoja zaupnosti, ni mogel postati znan v normalnem poteku poslovanja specializiranim krogom zadevnega področja, ki delujejo v Uniji, če: (a) je [bil] dostopen zgolj enemu podjetju specializiranih krogov ali (b) če je [bil] razstavljen v razstavnem prostoru podjetja na Kitajskem, ki je zunaj običajnega opazovanja trgov? 3. (a) Ali je treba člen 19(2) Uredbe […] razlagati tako, da nosi imetnik neregistriranega modela Skupnosti dokazno breme, da je izpodbijana uporaba posledica posnemanja varovanega videza izdelka? (b) Če je odgovor na vprašanje v točki (a) tretjega vprašanja pritrdilen: Ali se dokazno breme obrne ali pa se imetniku neregistriranega modela olajša dokazovanje, če se model in izpodbijana uporaba med seboj bistveno ujemata? 4. (a) Ali lahko opustitveni zahtevek [pravica do prepovedi] iz členov 19(2) in 89(1)(a) Uredbe […] zaradi kršitve neregistriranega modela Skupnosti zastara? (b) Če je odgovor na vprašanje v točki (a) četrtega vprašanja pritrdilen: Ali se zastaranje določi na podlagi prava Unije in, če se, na podlagi katerega predpisa? 5. (a) Ali opustitveni zahtevek [pravica do prepovedi] iz členov 19(2) in 89(1)(a) Uredbe […] zaradi kršitve neregistriranega modela Skupnosti prekludira? (b) Če je odgovor na vprašanje v točki (a) petega vprašanja pritrdilen: Ali se prekluzija določi na podlagi prava Unije in, če se, na podlagi katerega predpisa? 6. Ali je treba člen 89(1)(d) Uredbe […] razlagati tako, da se za zahtevke za uničenje, posredovanje informacij in povračilo škode, zaradi kršitve neregistriranega modela Skupnosti, ki se uveljavljajo na območju Unije, uporablja pravo držav članic, v katerih so bile kršitve storjene?“

30. Pisna stališča sta predložili družba Gautzsch Großhandel 4. februarja 2013 in Evropska komisija 15. februarja 2013. Obravnave ni bilo, ker je Sodišče na podlagi člena 76(1) in (2) svojega poslovnika presodilo, da ima na voljo dovolj informacij, in ker je stranki nista zahtevali.

IV – Analiza

31. Prvi vprašanji zadevata pojem razkritja, predstavljen v členih 7(1) in 11(2) Uredbe. Natančneje, gre za razlago izraza „specializirani krogi zadevnega področja, ki delujejo v Skupnosti“, uporabljenega pri opredelitvi razkritja. Namen štirih drugih vprašanj pa je določiti pravo, uporabljivo za več postopkovnih in vsebinskih vprašanj.

A – Prvo vprašanje za predhodno odločanje

32. Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem Sodišče sprašuje o pojmu „specializirani krogi“ iz člena 11(2) Uredbe: ali razpošiljanje slik modela trgovcem zadostuje, da bi se štelo, da so s tem modelom utemeljeno seznanjeni specializirani krogi zadevnega področja, ki delujejo v Uniji?

33. Izbrati bi bilo torej treba med ozko razlago, po kateri naj bi specializirani krogi zajemali le osebe, ki na zadevnem področju snujejo, razvijajo ali proizvajajo izdelke po teh modelih, in širšo razlago, ki bi v pojem „specializirani krogi zadevnega področja“ vključevala trgovce in prodajalce.

34. Zdi se, da je predložitveno sodišče naklonjeno drugi razlagi. Z njim se strinjam.

35. Prvi stavek drugega odstavka člena 11 Uredbe z dobesednega vidika vsebuje dva dela. Začne se z naštevanjem primerov, v katerih je mogoče šteti, da je bil model razkrit javnosti v Uniji. To velja, „če je bil objavljen, razstavljen, uporabljen pri trgovanju ali drugače razkrit“. Poved se nato nadaljuje z navedbo posebne okoliščine, na podlagi katere lahko navedeni dogodki postanejo „razkritje“ (navedena dela sta namreč povezana z veznikom „tako da“). To velja, če „bi ti dogodki lahko utemeljeno postali znani v normalnem poteku poslovanja specializiranim krogom zadevnega področja, ki delujejo v Skupnosti“.

36. V isti povedi uporaba veznika „tako da“, ki mu sledi besedna zveza s kazalnim zaimkom „ti dogodki“, v pojmu specializiranih krogov nujno vključuje vse primere in akterje iz prvega dela povedi, vključno s tržnim področjem. Tudi besedna zveza „v normalnem poteku poslovanja“, uporabljena v drugem delu povedi, podpira vključitev trgovcev in prodajalcev v „specializirane kroge zadevnega področja“.

37. Tega branja ni mogoče izpodbiti z namenom in splošnim okvirom navedene uredbe.

38. Kot je povzelo High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Patents Court) (Združeno kraljestvo), se postavlja vprašanje: „Who is in the circle?“ ( 4 ) Poleg tega se strinjam z odgovorom tega sodišča, da navedeni pojem načeloma zajema vse osebe, vključene v trgovino, povezano z izdelki z zadevnega področja. To torej vključuje tiste osebe, ki snujejo in proizvajajo te izdelke, ter tiste, ki jih oglašujejo, tržijo, distribuirajo in prodajajo v gospodarskem prometu Unije. ( 5 )

39. Mislim torej, da je treba na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti pritrdilno: člen 11(2) Uredbe je treba razlagati tako, da je model v normalnem poteku poslovanja lahko utemeljeno postal znan specializiranim krogom zadevnega področja, ki delujejo v Uniji, če so bile slike modela pred tem razposlane prodajalcem, ki delujejo na zadevnem področju.

B – Drugo vprašanje za predhodno odločanje

40. Drugo vprašanje se ne nanaša več na člen 11(2) Uredbe, temveč na njen člen 7(1). Vendar gre še vedno za opredelitev pojma „specializirani krogi“. Prvo vprašanje je bilo v zvezi z imetnikom modela bolj to, ali je bil model, katerega varstvo zahteva, dovolj razkrit, da bi bil varovan na podlagi Uredbe, drugo vprašanje pa je bolj tisto, ki ga postavlja domnevni kršitelj, in sicer ali je bil lahko navedeni imetnik seznanjen z modelom „tretje osebe“ (v obravnavanem primeru z modelom tega domnevnega kršitelja) pred razkritjem svojega in je torej lahko izgubil domnevno pravico do varstva.

41. Predložitveno sodišče v resnici sprašuje, ali je mogoče model, če je razkrit enemu samemu podjetju z navedenega področja (vprašanje 2(a)) ali razstavljen v razstavnem prostoru podjetja na Kitajskem, to pomeni zunaj običajnega opazovanja trgov (vprašanje 2(b)), šteti za „utemeljeno znan specializiranim krogom zadevnega področja, ki delujejo v Uniji“.

42. Naj spomnim, da člen 7(1) Uredbe določa, da se šteje, da je bil model razkrit javnosti, če je bil objavljen po registraciji ali kako drugače, razstavljen, uporabljen pri trgovanju ali drugače razkrit pred dnem iz členov 5(1)(a) in 6(1)(a) ali 5(1)(b) in 6(1)(b) Uredbe.

43. Isti odstavek določa dve izjemi. Po eni strani se model ne šteje za razkrit javnosti le zato, ker je bil razkrit tretji osebi pod izrecnimi ali neizrecnimi pogoji zaupnosti (primer, izključen v vprašanju predložitvenega sodišča). Po drugi strani pa se splošno pravilo ne uporablja niti, če dogodki, ki načeloma kažejo na razkritje, „ne bi mogli utemeljeno postati znani v normalnem poteku poslovanja specializiranim krogom zadevnega področja, ki delujejo v Skupnosti“.

1. Dostopnost enemu samemu podjetju

44. Zdi se, da odgovor na prvi del drugega vprašanja izhaja iz besedila člena 7(1) Uredbe.

45. Ker se je zakonodajalec odločil, da bo v besedilu prve izjeme uporabil množino („razen če ti dogodki ne bi mogli utemeljeno postati znani v normalnem poteku poslovanja specializiranim krogom zadevnega področja, ki delujejo v Skupnosti“ ( 6 )), iz navedenega besedila ni mogoče sklepati, da bi razkritje enemu samemu podjetju zadostovalo za izpolnitev zahteve iz navedenega člena 7, tudi če bi to podjetje spadalo v zadevne „specializirane kroge“.

2. Razkritje in teritorialnost

46. Drugi del drugega vprašanja v zvezi s posledico razstavitve modela v prostorih podjetja na Kitajskem je občutljivejši.

47. Kot je v svojih stališčih poudarila Komisija, se člena 7(1), prvi stavek, in 11(2) Uredbe bistveno razlikujeta v tem smislu, da se člen 11(2) izrecno nanaša na razkritje „v Skupnosti“, v členu 7(1), prvi stavek, pa ni tovrstnega nanašanja na ozemlje Evropske unije.

48. Iz navedenega torej razumljivo izhaja, da se je treba za presojo obstoja razkritja v smislu člena 7(1) Uredbe načeloma opreti na razpošiljanje ne glede na lokacijo. Poleg tega se zdi, da nacionalna sodišča in pravna teorija podpirajo tako branje besedila. ( 7 )

49. Vendar je treba poudariti, da je v členih 7(1) in 11(2) te uredbe pojasnjeno, da so morebitni naslovniki takega razkritja podjetja, za katera je treba kot delujoča v Uniji šteti, da spadajo v „specializirane kroge zadevnega področja“.

50. To pojasnilo ni nepomembno. Izhaja iz predloga sprememb, ki ga je pripravil Ekonomsko-socialni odbor ( 8 ), da bi se omejil obseg predloga Komisije, ki je prvotno menila, da je treba novost presojati na svetovni ravni, brez drugega pojasnila. ( 9 ) Ekonomsko-socialni odbor je za omejitev učinka prakse, pri kateri si prodajalci ponarejenih izdelkov (zlasti v tekstilni industriji) priskrbijo lažna dokazila, da je izpodbijani model predhodno že uvedla tretja oseba, predlagal, da se opredelitev razkritja iz člena 5(2) navedenega predloga (člen 7(1) Uredbe) dopolni tako: „Šteje se, da je bil videz izdelka razkrit javnosti, če je bil objavljen po registraciji ali razstavljen, uporabljen pri trgovanju ali drugače razkrit, razen če ti dogodki pred referenčnim datumom ne bi mogli utemeljeno postati znani krogom zadevnega področja, ki delujejo v Skupnosti.“ ( 10 )

51. Sklicevanje na seznanjenost specializiranih krogov, ki delujejo v Uniji, torej ni naključno. Nasprotno, izhaja iz zelo skrbnega zavedanja. Kot povzemajo nekateri avtorji, naj bi veljali dve okoliščini: absolutna, to je razkritje kjer koli na svetu, in relativna, to je seznanjenost v specializiranih krogih zadevnega področja, in sicer v Uniji. ( 11 )

52. Uporaba besed „normal“ in „razoblamente“ v španski različici, „normal“ in „reasonably“ v angleški različici, „normale“ in „raisonnablement“ v francoski različici („utemeljeno“) in „normale“ in „redelijkerwijs“ v nizozemski različici vpliva tudi na preučitev sodišča, ki naj bi presodilo posledice domnevnega razkritja. Prvo besedo je mogoče opredeliti kot „corriente o habitual“, „conforming to a standard; usual, typical, or expected“, „to, kar nima nobene izjemne značilnosti, kar je v skladu z najpogostejšim tipom“, „overeenkomstig de regel, niets bijzonders of verontrustends; als norm dienend“. Druga beseda se nanaša na to, kar se zahteva, „de manera razonable“, torej „proporcionada o equilibrada“, „to a moderate or acceptable degree“, „brez pretiranih zahtev“, „met billijkheid“ ali „met verstand redenerend“ ( 12 ).

53. Od zadevnih akterjev torej ni mogoče zahtevati, naj sprejmejo posebne in temeljite ukrepe za seznanitev s predhodnim modelom. Kot v pisnih stališčih poudarja Komisija, če je verjetnost, da navedeni dogodki niso bili znani, večja od verjetnosti, da so bili, ni mogoče šteti, da bi bili znani v normalnem poteku poslovanja. Z drugimi besedami, nekako se je treba sklicevati na načelo quod plerumque fit. ( 13 )

54. Za odgovor na vprašanje predložitvenega sodišča se je treba torej postaviti v vlogo poslovnežev, ki delujejo v Uniji, in se vprašati, ali so bili lahko utemeljeno in v normalnem poteku poslovanja na tak način seznanjeni z modelom.

55. Ti različni parametri za razlago me vodijo k pomisleku, da predstavitev modela v razstavni dvorani enega samega podjetja, ki je poleg tega na Kitajskem, v normalnem poteku poslovanja ne zadostuje za seznanitev specializiranih krogov, ki delujejo v Uniji, z navedenim modelom. Drugače pa bi bilo, če bi bil model predstavljen na Kitajskem, vendar na primer na odmevnem mednarodnem sejmu, ki bi se ga udeležili glavni evropski akterji na zadevnem področju ali večina njih ( 14 ).

C – Tretje vprašanje za predhodno odločanje

56. Bundesgerichtshof s tretjim, četrtim in petim vprašanjem Sodišče sprašuje o postopkovnih pravilih, ki se uporabljajo za postopek iz člena 19(2) Uredbe (prepoved zaradi kršitve). To tretje vprašanje natančneje zadeva dokazno breme, da je izpodbijana uporaba neregistriranega modela posledica posnemanja varovanega modela.

1. Splošni okvir

57. Naslov II Uredbe je „Zakonodaja v zvezi z modeli“. Člen 19 Uredbe je prvi člen oddelka 4, naslovljenega „Učinki modela Skupnosti“. Naslov navedenega člena je „Pravice iz modela Skupnosti“. Odstavek 1 tega člena določa, da „[r]egistrirani model Skupnosti imetniku podeljuje izključno pravico do njegove uporabe in do tega, da prepreči njegovo uporabo vsaki tretji osebi, ki nima njegovega soglasja […]“. Odstavek 2 tega člena pa določa: „Neregistrirani model Skupnosti pa svojemu imetniku podeljuje pravico, da prepreči dejanja iz odstavka 1 le v primeru, da izpodbijana uporaba izhaja iz posnemanja varovanega videza izdelka.“

58. V skladu z uvodno izjavo 22 so „[ukrepi za zagotovljeno] [i]zvrševanje teh pravic […] prepuščen[i] nacionalni zakonodaji […]“, pri čemer Uredba določa le „nekatere osnovne enotne sankcije v vseh državah članicah“.

59. Navedena uvodna izjava je izrecno pojasnjena v členu 88, ki v odstavkih 2 in 3 določa, da „[p]ri vseh zadevah, ki jih ta uredba ne zajema, sodišče za modele Skupnosti uporablja nacionalno pravo, vključno z mednarodnim zasebnim pravom“ in da, razen če z Uredbo ni drugače določeno, „uporablja postopkovna pravila, ki urejajo enak tip postopka v zvezi z [registracijo] nacionaln[ega] model[a] v državi članici, kjer se nahaja“.

60. Vendar člen 85(2) Uredbe določa, da „[v] postopku glede tožbe v zvezi s kršitvami ali tožbe zaradi zagrožene kršitve neregistriranega modela Skupnosti sodišče za modele Skupnosti obravnava model Skupnosti kot veljaven, če imetnik pravic priskrbi dokaz, da so pogoji iz člena 11 izpolnjeni, in pokaže, kaj predstavlja individualno naravo njegovega modela Skupnosti […]“

61. Zadnjenavedena člena sta del naslova IX Uredbe „Pristojnost in postopki v pravnih postopkih v zvezi z modeli Skupnosti“.

2. Analiza upoštevnih členov Uredbe

62. Iz zasnove Uredbe, kakor je bila na kratko opisana zgoraj, je jasno razvidno, da iz njenega člena 19(2) ni mogoče izpeljati nobenega postopkovnega pravila.

63. Nasprotno, ta člen določa vsebino pravice imetnika modela Skupnosti brez navedbe kakršnega koli postopka: imetnik neregistriranega modela Skupnosti ima pravico, da prepreči različna dejanja, če je izpodbijana uporaba posledica posnemanja navedenega modela.

64. Poleg tega iz uvodne izjave 22 in člena 88 Uredbe izhaja, da je določitev postopkovnih pravil – med katerimi je dokazno breme – prepuščena nacionalni zakonodaji. ( 15 ) Poleg tega se pridružujem Komisiji, ki v pisnih stališčih meni, da člena 85(2) Uredbe ni mogoče uporabljati analogno. Menim namreč tudi, da ta določba zadeva le dokazno breme v zvezi s pogoji iz člena 11 Uredbe za uživanje varstva neregistriranega modela Skupnosti, ne pa dokaza za uporabo ponaredka navedenega modela.

65. Na tej točki bi bilo torej primerno na vprašanje predložitvenega sodišča odgovoriti, da člena 19(2) Uredbe ni mogoče razlagati tako, da mora imetnik neregistriranega modela dokazati, da je izpodbijana uporaba posledica posnemanja navedenega modela, ker je za to vprašanje pristojen nacionalni zakonodajalec. V tem primeru torej ne bi bilo koristno odgovoriti na vprašanje 3(b), postavljeno Sodišču, o morebitni obrnitvi dokaznega bremena ali njegovem olajšanju.

66. Toda splošni namen navedene uredbe in odgovor Sodišča na podobno vprašanje v zvezi z znamkami me navajata k nadaljnjemu premisleku.

3. Premisleki glede zakonodaje v zvezi z znamkami

67. V zadevi Class international ( 16 ) je bilo Sodišču postavljeno vprašanje o dokaznem bremenu v postopkih v zvezi s posegi v znamko Skupnosti. Sodišče v uvodu k odgovoru ugotavlja, da „se vprašanje dokaza pojavi ob nastanku spora, to je ko se imetnik znamke sklicuje na poseg v izključno pravico, ki mu jo dajeta člen 5(1) Prve direktive Sveta 89/104/EGS z dne 21. decembra 1988 [o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami] ( 17 ) in člen 9(1) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 [o znamki Skupnosti] ( 18 )“.

68. Ta položaj je zelo podoben obravnavanemu. Po eni strani je zadevna pravica – to je preprečiti nekatere enake ali podobne vrste uporabe – smiselno enaka pravici iz člena 19 Uredbe o modelih. Po drugi strani sta sistema za reševanje sporov, uvedena z navedenima uredbama, podobna. ( 19 )

69. Generalni pravobranilec F. G. Jacobs je v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Class International, ugotovil podobno rešitev, kot sem jo pravkar priporočil. Po njegovih navedbah iz uvodnih izjav Uredbe o znamki skupnosti izhaja, da dokazno breme urejajo nacionalna postopkovna pravila in da „ko imetnik blagovne znamke skuša trgovcu preprečiti uporabo znamke v gospodarskem prometu […]“, ni „tehtnih razlogov[, da se] […] za dokazno breme [ne bi] uporabi[la] nacionalna pravila“ ( 20 ).

70. Vendar Sodišče ni sledilo generalnemu pravobranilcu in je, nasprotno, odločilo, da v položaju, kakor mu je bil predložen (in ki se zdi primerljiv z obravnavano zadevo), „nosi […] dokazno breme o posegu [v izključno pravico] imetnik znamke, ki se nanj sklicuje [in] [č]e dokaz predloži, mora nato toženi subjekt dokazati, da ima za komercializacijo proizvodov v Skupnosti imetnikovo soglasje“ ( 21 ).

71. Glede na oblikovno in vsebinsko podobnost uredb št. 40/94 in št. 6/2002 ter z njima uvedenih mehanizmov varstva in podobnost namenov navedenih predpisov se torej nagibam k temu, da je treba rešitev Sodišča v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Class International, prenesti na zakonodajo v zvezi z modeli.

72. Kot je namreč poudaril generalni pravobranilec P. Mengozzi v točki 6 sklepnih predlogih v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba FEIA, „[i]z uvodnih izjav Uredbe izhaja, da […] [je] cilj […] enotne ureditve modela Skupnosti na ozemlju Skupnosti […] preprečitev, da se, glede na še vedno prisotne precejšnje razlike med zakonodajami držav članic, enaki videzi izdelkov v različnih nacionalnih ureditvah različno varujejo, v korist različnih imetnikov“ ( 22 ).

73. Kot je seveda v zvezi z znamkami navedlo Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Class International, da „bi bili, če bi […] [vprašanje dokaznega bremena v zvezi s posegom v pravico do prepovedi] urejalo nacionalno pravo držav članic, zaradi tega imetniki znamk v odvisnosti od upoštevnega prava lahko deležni različnega varstva. Namen, ki izhaja iz devete uvodne izjave Direktive, da ‚registrirane znamke v pravnih sistemih vseh držav članic uživajo enako varstvo‘, in ki je v tej uvodni izjavi označen kot ‚bistvenega pomena‘, tako ne bi bil dosežen.“ ( 23 )

74. Ker uvodna izjava 1 Uredbe št. 6/2002 določa „varstvo z enotnim učinkom na celotnem ozemlju“ Unije, mislim, da je mogoče enako razlogovanje popolnoma prenesti na zakonodajo v zvezi z modeli.

4. Predlog v zvezi s tretjim vprašanjem za predhodno odločanje

75. Glede na vse zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, naj na vprašanji 3(a) in 3(b), ki ju je postavilo predložitveno sodišče, odgovori tako: člen 19(2) Uredbe ne vsebuje nobenega pravila v zvezi z dokaznim bremenom. Vendar mora v položaju, kakršen je ta v sporu o glavni stvari, dokaz o okoliščinah, na podlagi katerega je mogoče uveljavljati pravico do prepovedi iz navedenega člena, predložiti imetnik neregistriranega modela, pri čemer mora dokazati, da je izpodbijana uporaba posledica posnemanja varovanega modela.

76. V skladu z uvodno izjavo 22 ter odstavkoma (2) in (3) člena 88 Uredbe podroben način v zvezi z dokaznim bremenom določi nacionalni zakonodajalec. Nacionalno sodišče pa mora skrbeti za spoštovanje načela učinkovitosti. Namreč, „[i]z sodne prakse […] izhaja, da morajo države članice zagotavljati, da pravila o dokazovanju, zlasti tista o porazdelitvi dokaznega bremena, ki veljajo za pravna sredstva, ki se nanašajo na spore v zvezi s kršenjem prava Skupnosti, prvič, niso manj ugodna od pravil, ki se nanašajo na podobna nacionalna pravna sredstva, in, drugič, v praksi ne onemogočajo ali pretirano otežujejo posameznikovega izvajanja pravic, ki mu jih podeljuje pravni red Skupnosti […]“ ( 24 ).

77. Zato, kot ustrezno navaja Komisija v pisnih stališčih, če nacionalno sodišče ugotovi, da to, da je treba dokazno breme pripisati imetniku varovanega modela, onemogoča ali pretirano otežuje dokazovanje (zlasti ker se to nanaša na podatke, ki jih imetnik pravice ne more imeti), mora sodišče uporabiti vsa sredstva, ki so mu na voljo v skladu z nacionalnim procesnim pravom, da odpravi to težavo. Lahko uporabi na primer mehanizem domneve ali različne pripravljalne ukrepe, na primer to, da ena od strank ali tretja oseba, ki ni stranka v postopku, predloži akt ali listino, ( 25 ) ali odloči, da mora glede na dokaze, ki jih je predložil imetnik modela, te vsebinsko in podrobno izpodbijati tožena stranka.

D – Četrto in peto vprašanje za predhodno odločanje

78. Četrto in peto vprašanje predložitvenega sodišča se nanašata na pravila v zvezi z zastaranjem in/ali prekluzijo, ki naj bi urejala pravico do prepovedi zaradi posnemanja neregistriranega modela Skupnosti, določeno v členih 19(2) in 89(1)(a) Uredbe. Zato se zdi, da ju je mogoče obravnavati skupaj.

1. „Posebni razlogi“ iz člena 89(1) Uredbe

79. Kot sem že imel priložnost navesti med preučitvijo tretjega vprašanja, so pravice iz modela Skupnosti navedene v členu 19 Uredbe.

80. Člen 89 navedene uredbe pa je del naslova IX „Pristojnost in postopek v pravnih postopkih v zvezi z modeli Skupnosti“. V tem členu so navedene sankcije, ki jih lahko odredijo sodišča za modele Skupnosti. Med njimi je med drugim prepoved nadaljevanja izpodbijanih kršitev.

81. V skladu z odstavkom 1 navedenega člena sodišče za modele Skupnosti odredi sankcijo, če ugotovi, da je tožena stranka kršila model Skupnosti ali bi ga lahko kršila, „[…] razen če obstajajo posebni razlogi proti temu“.

82. Zdi se, da predložitveno sodišče v svoji odločbi zastaranje uvršča med navedene „posebne razloge“ ( 26 ). V zvezi s prekluzijo izrecno sprašuje, „[…] ali okoliščine, na podlagi katerih se tožena stranka sklicuje na prekluzijo, spadajo med posebne razloge v smislu člena 89(1)(a) Uredbe“ ( 27 ).

83. Vendar ne mislim, da bi bilo mogoče uporabiti ta pristop.

84. Če se sklicujem na pojasnila Komisije med predstavitvijo predloga Uredbe o modelih Skupnosti ( 28 ), so lahko „posebni razlogi“, na podlagi katerih je mogoče odstopiti od odreditve sankcije, „[…] okoliščina, da zaseg izdelkov v danem položaju ne bi bil koristen ali bi bil tak ukrep preoster. Poleg tega bi lahko odredba, naj se predložijo informacije, izgubila vsakršen pomen, če je na primer ponarejevalec proizvajalec ponarejenih izdelkov“.

85. Gre torej za dejanske položaje, in ne postopkovna pravila. To razlago potrjuje sodna praksa Sodišča glede vzporedne določbe iz zakonodaje v zvezi z znamkami. Po navedbah Sodišča se „pojem ‚posebni razlogi‘ nanaša na dejansko stanje, ki je značilno za dano zadevo“ ( 29 ).

2. Določitev zastaranja in prekluzije: procesna avtonomija

86. Kot sem že imel priložnost pojasniti med preučitvijo tretjega vprašanja, iz uvodne izjave 22 in člena 88 Uredbe izhaja, da je določitev postopkovnih pravil prepuščena nacionalni zakonodaji.

87. Res je, da je v členu 15(3) Uredbe navedeno zastaranje, vendar ta člen ne določa, da so dejanja, ki jih urejata njegova prva dva odstavka, postopki v zvezi z upravičenostjo. ( 30 ) Ugotavljam tudi, da v Uredbi – v nasprotju z Uredbo o blagovni znamki skupnosti ( 31 ) – ni navedb v zvezi s prekluzijo. Vendar se ne zdi, da bi bilo mogoče iz te nenavedbe sklepati na prepoved tovrstnega pravila.

88. Zato ta vprašanja zaradi neobstoja predpisov Unije na tem področju v skladu z načelom procesne avtonomije spadajo v nacionalno pravo, uporabljivo v skladu s členom 88(2) in (3) Uredbe.

89. Z drugimi besedami, vprašanje, ali pravica do prepovedi iz členov 19(2) in 89(1)(a) Uredbe zastara in/ali lahko prekludira ter, po potrebi, kakšna morajo biti podrobna pravila za zastaranje in/ali prenehanje, spada v nacionalno pravo, uporabljivo v skladu s členom 88(2) in (3) Uredbe.

3. Pojasnitev načel enakovrednosti in učinkovitosti

90. Sodna praksa Sodišča v zvezi z zastaralnimi in prekluzivnimi roki je obširna. Pomembno se zdi opozoriti na tri pravila: — Prvič, čeprav načela enakovrednosti ni mogoče razlagati tako, da mora država članica razširiti najugodnejšo nacionalno ureditev na vse tožbe, vložene na nekem pravnem področju, mora predložitveno sodišče preveriti, „ali so postopkovna pravila, katerih namen je v nacionalnem pravu zagotoviti spoštovanje pravic, ki jih imajo posamezniki na podlagi prava Unije, v skladu z navedenim načelom [enakovrednosti], in preučiti predmet ter bistvene elemente domnevno podobnih tožb po nacionalnem pravu. Nacionalno sodišče mora tako preveriti podobnost zadevnih tožb z vidika njihovega predmeta, podlage in bistvenih elementov“ ( 32 ). Člen 88(3) Uredbe pa izrecno določa, da „[…] sodišče za modele Skupnosti uporablja postopkovna pravila, ki urejajo enak tip postopka v zvezi z [registracijo] nacionaln[ega] model[a] v državi članici, kjer se nahaja“. — Drugič, zastaralni rok, določen v nacionalnem pravu, v skladu z načelom učinkovitosti začne teči šele, ko imetnik pravice izve ali bi moral izvedeti za morebitno kršitev. ( 33 ) — Tretjič, v zvezi s postopkom za prepoved nadaljevanja trajajoče ali ponavljajoče se kršitve nacionalnega pravila o zastaranju ali prekluziji ni mogoče razumeti tako, da zastaralni rok preteče celo, preden je kršitve konec. ( 34 )

91. Nacionalno sodišče bo moralo pri uporabi nacionalnega prava, ki določa zastaralni in/ali prekluzivni rok, uporabljiv v postopku, ki izhaja iz členov 19(2) in 89(1)(c) Uredbe, upoštevati ta tri pravila.

E – Šesto vprašanje za predhodno odločanje

92. Predložitveno sodišče s šestim vprašanjem sprašuje Sodišče, katero pravo se uporablja za sankcije iz člena 89(1)(d) Uredbe, kakršne so v obravnavanem primeru sankcije, povezane z zahtevki za uničenje, predložitev informacij in povračilo škode. Ali te sankcije, ker jih Uredba ne določa, ureja pravo držav članic, v katerih so bile kršitve storjene, ali pravo države članice, v kateri je sodišče, ki odloča o zadevi?

93. V skladu s členom 89(1)(d) Uredbe lahko sodišče za modele Skupnosti, če v postopku zaradi kršitve (ali nevarnosti kršitve) odkrije, da je tožena stranka kršila (ali bi lahko kršila) model Skupnosti, izda „odredbo, ki nalaga druge sankcije [kot tiste, ki so navedene v točkah (a), (b) in (c)], ustrezne v okoliščinah, ki jih določa zakonodaja države članice, v kateri pride do dejanj kršitve ali zagrožene kršitve, vključno z njenim mednarodnim zasebnim pravom“.

1. Obseg člena 89(1)(d) Uredbe

94. Pred določitvijo prava, uporabljivega za „druge sankcije“ iz člena 89(1)(d) Uredbe, je treba določiti, ali skupek ukrepov, ki jih je navedlo predložitveno sodišče – zahtevki za uničenje, predložitev informacij in povračilo škode – res izhaja iz te določbe.

95. Po navedbah Komisije bi lahko pojem „sankcije“ iz člena 89 Uredbe zajemal le zahtevek za uničenje. Komisija z opiranjem na uvodno izjavo 22 Uredbe meni, da ta člen zajema le ukrepe za prenehanje kršitev.

96. S to razlago se ne strinjam. Nasprotno, navedena uvodna izjava 22 je oblikovana tako, da se navedba v zvezi z namenom sankcij nanaša le na „osnovne enotne sankcije“, za katere zakonodajalec Unije meni, da so potrebne: „Tako je potrebno poskrbeti za nekatere osnovne enotne sankcije v vseh državah članicah. Te naj ne glede na jurisdikcijo, po kateri se pravica izvršuje, omogočijo prenehanje kršitev.“ ( 35 ) V uvodni izjavi 31 Uredbe je dodano, da slednja ne izključuje uporabe drugih upoštevnih predpisov držav članic, kot so predpisi v zvezi s civilnopravno odgovornostjo.

97. Zdi se, da besedilo člena 89(1) Uredbe odraža različne želje iz zgoraj navedenih uvodnih izjav. Zakonodajalec Unije je, po eni strani, določil osnovne enotne sankcije, ki omogočajo prenehanje kršitev. Gre za prepovedi in zasege, navedene v omenjenem členu 89(1)(a), (b) in (c). Po drugi strani smejo nacionalni zakonodajalci sprejeti druge sankcije, kot so povračila škode. Člen 89(1)(d) Uredbe določa to možnost.

98. Tako je oblikovana tudi ustrezna določba Uredbe št. 207/2009 o blagovni znamki Skupnosti, to je člen 102 ( 36 ): ta člen, čeprav je veliko manj natančen, kaže na enako zasnovo kot člen 89 Uredbe o modelih Skupnosti. Po eni strani se namreč odstavek 1 tega člena nanaša na prepoved in ukrepe „[v] skladu z nacionalno zakonodajo […], katerih cilj je zagotoviti, da se ta prepoved upošteva“. Po drugi strani odstavek 2 tega člena določa, da „sodišče za blagovne znamke Skupnosti uporablja zakonodajo države članice, v kateri je prišlo do dejanj kršitve ali nevarnosti kršitve“. Kot je pojasnil generalni pravobranilec Cruz Villalón v zadevi DHL Express France, se ta odstavek „[…] nanaša na ukrepe, ki se razlikujejo od ukrepov za zagotovitev upoštevanja prepovedi“ ( 37 ).

2. Določitev prava, uporabljivega za „druge sankcije“

99. Zdi se, da v besedilu člena 89(1)(d) Uredbe ni dvoumnosti. V skladu z njim lahko sodišča za modele Skupnosti naložijo druge sankcije, „ki jih določa zakonodaja države članice, v kateri pride do dejanj kršitve ali zagrožene kršitve, vključno z njenim mednarodnim zasebnim pravom“. Vsekakor je torej treba za vsako storjeno kršitev odrediti sankcijo, ki jo določa nacionalno pravo, uporabljivo na tem ozemlju.

100. Iz besedila te določbe izhaja, da zakonodajalec Unije izbire uporabljivega prava ni prepustil sodišču, ki se mu zadeva zakonito predloži. Nasprotno, gre še vedno za pravo (ali pravne ureditve) države članice (ali držav članic), v kateri (ali v katerih) je bila storjena (so bile storjene) kršitev (kršitve). Nikoli torej ni vprašanje, ali je treba uporabiti pravo države članice, v kateri je sodišče, ki odloča o zadevi, samo zaradi njegove krajevne pristojnosti.

101. Tako je ustrezno določbo Uredbe o blagovni znamki skupnosti razlagalo tudi Sodišče. V zgoraj navedeni zadevi DHL Express France je namreč sledilo generalnemu pravobranilcu P. Cruzu Villalónu, ki je navedel: „Če je zakonodajalec [Unije] želel, da se za ukrepe, katerih cilj je zagotoviti, da se prepoved upošteva, uporablja ista zakonodaja kot za druge ukrepe, ki jih je treba sprejeti, bi bil tako odstavek 2 člena 98 [danes člen 102] odveč, saj je prav to naloga te določbe, ki ima pomen le, če je v določbi pred njo določeno drugačno pravilo. Ne le, da se odstavek 2 nanaša na ukrepe, ki se razlikujejo od ukrepov za zagotovitev upoštevanja prepovedi, temveč tudi jasno določa, da je zakonodaja, ki se uporablja, ,zakonodaj[a] države članice, v kateri je prišlo do dejanj kršitve ali nevarnosti kršitve, vključno z mednarodnim zasebnim pravom‘. Kratko sklicevanje na ‚nacionalno zakonodajo‘ v odstavku 1 je v presenetljivem nasprotju s sklicevanjem na lex loci delicti commissi v odstavku 2, tako da je treba sklepati, da se odstavka sklicujeta na različna kolizijska pravila.“ ( 38 )

102. Nazadnje bi kot končno ugotovitev dodal, da ta razlaga ni le skladna s pravno teorijo, ( 39 ) temveč je zajeta tudi v členu 8 Uredbe št. 864/2007 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene obveznosti, navedene zgoraj.

V – Predlog

103. Ob upoštevanju zgornjih premislekov Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Bundesgerichtshof, odgovori tako: 1. Člen 11(2) Uredbe Sveta (ES) št. 6/2002 z dne 12. decembra 2001 o modelih Skupnosti je treba razlagati tako, da je model v normalnem poteku poslovanja lahko utemeljeno postal znan specializiranim krogom zadevnega področja, ki delujejo v Uniji, če so bile slike modela pred tem razposlane prodajalcem, ki delujejo na zadevnem področju. 2. Člen 7(1), prvi stavek, Uredbe št. 6/2002 je treba razlagati tako, da model, čeprav je bil razkrit tretjim osebam brez izrecnega ali neizrecnega pogoja zaupnosti, ni mogel postati znan v normalnem poteku poslovanja specializiranim krogom zadevnega področja, ki delujejo v Evropski uniji, če je bil razkrit le enemu podjetju navedenih specializiranih krogov ali je bil razstavljen v razstavnem prostoru podjetja zunaj območja Evropske unije in običajnega opazovanja trgov. 3. Člen 19(2) Uredbe št. 6/2002 ne vsebuje nobenega pravila v zvezi z dokaznim bremenom. Vendar mora v položaju, kakršen je ta v sporu o glavni stvari, dokaz o okoliščinah, na podlagi katerega je mogoče uveljavljati pravico do prepovedi iz navedenega člena, predložiti imetnik neregistriranega modela, pri čemer mora dokazati, da je izpodbijana uporaba posledica posnemanja varovanega modela. 4. Zaradi neobstoja predpisov Unije na tem področju, je treba v okviru nacionalnega reda vsake države članice določiti, ali pravica do prepovedi zaradi kršitve neregistriranega modela, določena v členih 19(2) in 89(1)(a) Uredbe št. 6/2002, lahko zastara, in po potrebi določiti tudi podrobna pravila, pod pogojem, da se spoštujeta načeli enakovrednosti in učinkovitosti. 5. Zaradi neobstoja predpisov Unije na tem področju je treba v okviru nacionalnega reda vsake države članice določiti, ali pravica do prepovedi zaradi kršitve neregistriranega modela, določena v členih 19(2) in 89(1)(a) Uredbe št. 6/2002, lahko prekludira, in po potrebi določiti še podrobna pravila, pod pogojem, da se spoštujeta načeli enakovrednosti in učinkovitosti. 6. Člen 89(1)(d) Uredbe št. 6/2002 je treba razlagati tako, da se za zahtevke za uničenje, predložitev informacij in povračilo škode uporablja nacionalno pravo vsake države članice, v kateri je bila ali bi lahko bila storjena kršitev v zvezi z zadevnimi izdelki, vključno z mednarodnim zasebnim pravom.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) UL 2002, L 3, str. 1.

( 3 ) UL L 199, str. 40.

( 4 ) Sodba High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Patents Court), z dne 19. julija 2007 v zadevi Green Lane Products Ltd v PMS International Group Ltd & Ors ((2007) EWHC 1712). Ta sodba je bila potrjena v pritožbenem postopku ((2008) EWCA Civ 358). Spor se ni nanašal na člen 11(2) Uredbe, temveč na njen člen 7. Vendar je zadevno besedilo v obeh primerih enako, ker sta tudi v navedenem členu 7 navedeni besedni zvezi „v normalnem poteku poslovanja“ („the normal course of business“) in „specializiranim krogom zadevnega področja“ („to the circles specialised in the sector concerned“).

( 5 ) Ta široka razlaga je z naklonjenostjo obravnavana tudi v pravni teoriji. Glej v tem smislu Tritton, G., Intellectual Property in Europe, 3. izd., Sweet & Maxwell, London 2008, št. 5‑032, zlasti str. 570; Smith, H., Disagreement over „relevant sector“ when determining prior art under Community design right v Journal of Intellectual Property Law & Practice, 2007, 2. zvezek, št. 12, str. 795 in 796; Casado Cerviño, A., in Blanco Jiménez, A., El Diseño Comunitario: una Aproximación al Régimen Legal de los Dibujos y Modelos en Europa, 2. izd., Thomson-Aranzadi, 2005, str. 44, in Fernández-Nóvoa, C., El diseño no registrado, v: Actas de derecho industrial y derecho de autor, 24. zvezek, 2003, str. 81–90, zlasti str. 86: „Na drugem mestu bo treba določiti povprečno raven informacij, ki jo imajo tisti, ki sestavljajo upoštevni sektor poklicnih dizajnerjev in specializiranih prodajalcev, ki delujejo v Evropski uniji“ (moj poudarek, prost prevod besedila: „En segundo lugar, habrá que establecer cuál es el nivel medio de información de que disponen quienes component et pertinente sector: los diseñadores profesionales y los comerciantes especializados que operan en la Unión Europea“.

( 6 ) Moj poudarek.

( 7 ) Glej v tem smislu Tritton, G., op. cit., zlasti str. 571, in Fernández-Nóvoa, C., op. cit., str. 81–90, zlasti str. 86. Za uporabo v nacionalni sodni praksi glej Hanseatisches Oberlandesgericht, 5 U 96/05, z dne 7. junija 2006. Povzetek navedene odločbe je bil objavljen z naslovom Chinese pre-publication precludes European Community unregistered design right, v: Journal of Intellectual Property Law & Practice, 2007, letnik 2, št. 7, str. 441–443.

( 8 ) Mnenje Ekonomsko-socialnega odbora z dne 6. julija 1994 o predlogih uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o modelih Skupnosti ter predlogu Direktive Evropskega parlamenta in Sveta o pravnem varstvu modelov (UL C 388, str. 9–13).

( 9 ) Glej člen 5 predloga Uredbe Komisije Evropskega parlamenta in Sveta o modelih Skupnosti (COM(93) 342 final).

( 10 ) Glej zgoraj navedeno točko 3.1.4 zgoraj navedenega mnenja Ekonomsko-socialnega odbora.

( 11 ) Saez, V. M., The unregistered Community design, v: European Intellectual Property Review, 2002, letnik 24, str. 585–590, zlasti str. 587. Za razliko med razkritjem in njegovim dojemanjem glej tudi Massa, Ch.-H., in Strowel, A., Community design: Cinderella revamped, v: European Intellectual Property Review, 2003, letnik 25, št. 2, str. 68–78, zlasti str. 73.

( 12 ) Za španske opredelitve glej Diccionario del Español actual (Manuel Seco, Olimpia Andres y Gabino Ramos), 1999, za angleške opredelitve glej Oxford dictionnary of English, 2. izd., 2005, za francoske opredelitve glej Le Petit Robert, dictionnaire de la langue française, 2003, in za nizozemske opredelitve glej van Dale, Groot Woordenboek der Nederlandse Taal, 1992.

( 13 ) Res je, da prislova „utemeljeno“ ni v nemški, latvijski, romunski in slovaški različici člena 7 Uredbe. Ker pa se pojavlja v 18 od 22 jezikovnih različic, se to zdi dovolj tehtno za potrditev razlage, ki poleg tega izhaja iz splošne zasnove in namena Uredbe. V skladu z ustaljeno sodno prakso opredelitve določbe prava Unije v eni od jezikovnih različic ni mogoče uporabljati kot edino podlago za razlago te določbe in glede tega ne more imeti prednosti pred drugimi jezikovnimi različicami. Tak pristop namreč ne bi bil združljiv z zahtevo po enotni uporabi prava Unije. Če se med jezikovnimi različicami besedila Skupnosti pojavijo razlike, je treba sporno določbo razlagati glede na splošno zasnovo in namen ureditve, katere del je (glej med drugim sodbi z dne 12. novembra 1998 v zadevi Institute of the Motor Industry, C-149/97, Recueil, str. I-7053, točka 16, in z dne 25. marca 2010 v zadevi Helmut Müller, C-451/08, ZOdl., str. I-2673, točka 38.

( 14 ) Primer, ki sta ga navedla A. Casado Cerviño in A. Blanco Jiménez, op. cit., str. 44.

( 15 ) Za poglobljeno preučitev vprašanja glej v tem smislu Mouncif-Moungache, M., Les dessins et modèles en droit de l’Union européenne, Bruylant, Bruselj 2012 (glej zlasti poglavje 2 naslova I dela II). Glej tudi Llobregat Hurtado, M.‑L., Régimen jurídico de los dibujos y modelos registrados y no registrados en el Reglamento 6/2002 del Consejo, del 12 de diciembre de 2001, sobre dibujos et modelos comunitarios, v: La marca comunitaria, modelos y dibujos comunitarios. Análisis de la implantación el Tribunal de marcas de Alicante, Estudios de Derecho Judicial, št. 68, Madrid 2005, str. 119–198, zlasti str. 129.

( 16 ) Sodba Sodišča z dne 18. oktobra 2005 (C-405/03, ZOdl., str. I-8735, točka 70).

( 17 ) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 92.

( 18 ) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 146. Uredba št. 40/94 je bila po različnih spremembah kodificirana z Uredbo Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL L 78, str. 1).

( 19 ) Izrecna zahteva po primerjavi med zgoraj navedenima uredbama obstaja že od začetka. Komisija je pri predstavitvi osnutka Uredbe o modelih Skupnosti v zvezi s členi od 83 do 98 glede sistema za reševanje sporov v zvezi z modeli Skupnosti (postali členi od 79 do 94 Uredbe) pojasnila, da „se močno zgledujejo po ustreznih določbah iz osnutka Uredbe o blagovni znamki Skupnosti […]“, (COM(93) 342 final, str. 46).

( 20 ) Točki 81 in 82 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca F. G. Jacobsa v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Class International.

( 21 ) Zgoraj navedena sodba Class International (točka 74).

( 22 ) Sodba z dne 2. julija 2009 (C-32/08, ZOdl., str. I-5611).

( 23 ) Zgoraj navedena sodba Class International (točka 73).

( 24 ) Sodba Sodišča z dne 24. aprila 2008 v zadevi Arcor (C-55/06, ZOdl., str. I-2931, točka 191).

( 25 ) Glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 7. septembra 2006 v zadevi Laboratoires Boiron (C-526/04, ZOdl., str. I-7529, točka 55).

( 26 ) „Uredba ne vsebuje posebnih določb glede zastaranja pravice do prepovedi iz člena 89(1)(a) Uredbe. Vendar sodišče za modele Skupnosti odredi prepoved, kot jo določa člen 89(1) Uredbe, v primeru kršitve ali nevarnosti kršitve modela Skupnosti le, če takemu ukrepu ne nasprotujejo posebni razlogi.“ (točka 40 predložitvene odločbe, moj poudarek).

( 27 ) Točka 44 predložitvene odločbe.

( 28 ) Zgoraj navedeni predlog uredbe (COM(93) 342 final, str. 51).

( 29 ) Sodba Sodišča z dne 14. decembra 2006 v zadevi Nokia (C-316/05, ZOdl., str. I-12083, točka 38).

( 30 ) Člen 15 Uredbe določa:

„1. Če je neregistrirani model Skupnosti razkrit ali pa ga zahteva oseba, ki po členu 14 za to ni upravičena, ali pa je taka oseba za ta model vložila prijavo ali je bil registriran v njenem imenu, lahko oseba, upravičena po členu 14, brez poseganja v katero koli drugo pravno sredstvo, ki ji je na voljo, zahteva, naj se jo prizna kot zakonitega imetnika modela Skupnosti.

2. Če je oseba skupno upravičena do modela Skupnosti, lahko ta oseba v skladu z odstavkom 1 zahteva, naj se jo prizna kot skupnega imetnika.

3. Zahtevki po odstavku 1 in 2 zastarajo tri leta po datumu objave registriranega modela Skupnosti oziroma datumu razkritja neregistriranega modela Skupnosti. Ta določba se ne uporablja, če oseba, ki ni upravičena do modela Skupnosti, ni ravnala v dobri veri v času, ko je vložila prijavo za tak model, ga razkrila ali pa ji je bil dodeljen.

[…]“

( 31 ) Glej člen 54 Uredbe št. 207/2009.

( 32 ) Sodba Sodišča z dne 19. julija 2012 v zadevi Littlewoods Retail Ltd in drugi (C‑591/10, točka 31).

( 33 ) Glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 28. januarja 2010 v zadevi Uniplex (UK) (C-406/08, ZOdl., str. I-817, točka 32).

( 34 ) Glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 13. julija 2006 v združenih zadevah Manfredi in drugi (od C-295/04 do C-298/04, ZOdl., str. I-6619, točke od 78 do 80).

( 35 ) Moj poudarek.

( 36 ) Ta člen je kopija člena 98 zgoraj navedene Uredbe št. 40/94.

( 37 ) Točka 58 njegovih sklepnih predlogov, predstavljenih 7. oktobra 2010 v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 12. aprila 2011 v zadevi DHL Express France (C-235/09, ZOdl., str. I-2801).

( 38 ) Prav tam, točka 58.

( 39 ) Mouncif-Moungache, M., op. cit., str. 333, navaja: „Zdi se, da sodišče uporablja Uredbo za vse svoje sklepe. Nasprotno je izvajanje sankcij zagotovljeno z zakonom vsake države članice. To pomeni, da bo moralo sodišče za modele Skupnosti v primeru kršitve na več ozemljih uporabiti različne pravne ureditve v zvezi z izračunom odškodnine, zasegom ali pravnimi publikacijami.“ Glej v tem smislu tudi Massa, Ch.-H., in Strowel, A., op. cit., str. 68–78, zlasti str. 70; „Določiti je mogoče tudi druge ustrezne ukrepe, ki jih določa nacionalno pravo kraja storitve, vključno z odškodnino ali periodično denarno kaznijo (sankcija za nespoštovanje odločbe). Iz tega je mogoče sklepati, da bi sodišče za modele Skupnosti lahko različno sankcioniralo kršitve, ki bi bile storjene v več državah članicah“ (prost prevod besedila: „Any other appropriate remedy under the national law of the place of infringement, including damages or an astreinte (penalty for non-compliance), may also be granted. Thus, a CDC may sanction differently infringing acts committed in several Member States“).