MNENJE GENERALNE PRAVOBRANILKE

JULIANE KOKOTT,

predstavljeno 7. julija 20101( )

Zadeva C‑149/10

Zoi Chatzi

proti

Ypourgos Oikonomikon

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Dioikitiko Efeteio Thessalonikis (Grčija))

„Direktiva 96/34/ES – Starševski dopust – Trajanje starševskega dopusta, ki se odobri ob rojstvu dvojčkov“

I – Uvod

1. Obravnavani predlog za prejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago okvirnega sporazuma o starševskem dopustu, ki ga izvaja Direktiva 96/34/ES( ).

2. Pojasniti je treba obseg starševskega dopusta, ki ga morajo zagotavljati države članice ob rojstvu dvojčkov. Ali je treba za vsakega otroka dvojčka predvideti ločen starševski dopust? Ali je v skladu s cilji okvirnega sporazuma, če se rojstvo dvojčkov obravnava enako kot rojstvo enega otroka in se odobri samo en starševski dopust?

II – Pravni okvir

A – Pravo Unije

3. Z Direktivo 96/34/ES se izvaja okvirni sporazum o starševskem dopustu, ki je bil sprejet 14. decembra 1995 med splošnimi medpanožnimi organizacijami (Zvezo industrijskih in delodajalskih organizacij Evrope, UNICE, Evropskim centrom podjetij v javnem solastništvu in podjetij v splošnem gospodarskem interesu, CEEP, in Evropsko sindikalno konfederacijo, ETUC) in ki je k njej priložen.

4. Cilj okvirnega sporazuma o starševskem dopustu je določitev minimalnih pogojev glede starševskega dopusta, ki ga splošne medpanožne organizacije štejejo za pomemben dejavnik pri usklajevanju poklicnih in družinskih obveznosti ter pri spodbujanju enakih možnosti in enakega obravnavanja moških in žensk.( )

5. Pri tem okvirni sporazum izhaja iz preudarka, da Listina Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah pod točko 16 določa, da je treba sprejeti ukrepe, ki bodo moškim in ženskam omogočili usklajevanje svojih poklicnih in družinskih obveznosti.( )

6. Klavzula 2 okvirnega sporazuma določa:

„1. V okviru drugega odstavka klavzule 2 ta sporazum podeljuje moškim in ženskim delavcem individualno pravico do starševskega dopusta v primeru rojstva ali posvojitve otroka, da bodo lahko skrbeli za tega otroka, in sicer za najmanj tri mesece in do določene starosti do največ 8 let, ki jo določi država članica in/ali uprava in delavci.

2. Za spodbujanje enakih možnosti in enakega obravnavanja moških in žensk podpisane strani tega sporazuma menijo, da bi bilo treba pravico do starševskega dopusta, ki ga predvideva prvi odstavek klavzule 2, načelno dodeliti na neprenosljivi podlagi.

3. Pogoji za dostop in podrobna pravila za način izrabe starševskega dopusta se opredelijo z zakonom in/ali kolektivno pogodbo v državi članici, kolikor se minimalne zahteve tega sporazuma spoštujejo. Države članice in/ali uprava in delavci lahko še posebej:

(a) odločijo, ali se starševski dopust dodeli za polni čas ali za polovični čas, po vnaprej določenih časovnih intervalih ali po izbiri posameznika;

(b) dodelijo pravico do starševskega dopusta na podlagi obdobja delovne kvalifikacije in/ali dolžine delovne dobe, ki ne presega obdobja enega leta;

(c) pogoje za dostop in podrobna pravila za uporabo starševskega dopusta prilagodijo posebnim okoliščinam posvojitve;

[…]“

7. Klavzula 4, točka 1, okvirnega sporazuma določa:

„Države članice lahko uporabijo ali uvedejo ugodnejše določbe od tistih, ki so navedene v tem sporazumu.“

8. Glede razlage okvirnega sporazuma klavzula 4, točka 6, okvirnega sporazuma določa:

„Brez vpliva na vlogo Komisije, nacionalnih sodišč in Evropskega sodišča [Sodišča] mora vsako zadevo, ki se nanaša na razlaganje tega sporazuma na evropski ravni, Komisija na prvi stopnji [najprej] predložiti podpisnicam, ki podajo svoje mnenje.“

B – Nacionalna ureditev

9. Določbe Direktive 96/34 so se v grško pravo za javne uslužbence prenesle s členom 53 (Olajšave za uradnike z družinskimi obveznostmi) novega zakonika o uradnikih pri civilni upravi in uradnikih pri pravnih osebah javnega prava (zakon 3528/2007), ki med drugim določa:

„[…] (2) Delovni čas uradnika s starševskimi obveznostmi je skrajšan za dve uri na dan, če ima otroke, stare največ dve leti, in za eno uro, če ima otroke, stare od dveh do štirih let. Uradnik s starševskimi obveznostmi ima pravico do devetmesečnega plačanega starševskega dopusta za vzgojo svojega otroka, če ne uveljavlja pravice do krajšega delovnega časa iz predhodnega stavka. Za samske, ovdovele ali ločene starše, ali starše z najmanj 67% invalidnostjo se pravica do krajšega delovnega časa iz prvega stavka ali dopust iz drugega stavka podaljša za šest mesecev oziroma za en mesec. Ob rojstva četrtega otroka se pravica do krajšega delovnega časa podaljša za nadaljnji dve leti. […]“

10. Predložitveno sodišče navaja, da odobritev starševskega dopusta ob rojstvu dvojčkov v nacionalnem pravu ni posebej urejena.

III – Dejansko stanje in spor o glavni stvari

11. Tožnica v postopku v glavni stvari, Z. Chatzi, je kot uradnica zaposlena v davčnem uradu št. 1 v Solunu. Dvojčka je rodila 21. maja 2007. Delodajalec je pritožnici odobril pravico do plačanega devetmesečnega starševskega dopusta, ki ga grško pravo določa za javne uslužbence ob rojstva otroka, od 20. septembra 2007.

12. Z. Chatzi je 30. januarja 2009 zaprosila za odobritev drugega ustreznega starševskega dopusta od 1. marca 2009. Sklicevala se je na to, da ji mora ob rojstvu dvojčkov za vsakega od njiju vsakokrat pripadati pravica do starševskega dopusta. Ta predlog je bil 14. maja 2009 zavrnjen. Zoper zavrnilno odločbo je Z. Chatzi pred Dioikitiko Efeteio Thessalonikis,( ) predložitvenim sodiščem, vložila tožbo.

13. Predložitveno sodišče navaja, da Symvoulio tis Epikrateias( ) grško določbo o starševskem dopustu glede sorojencev, ki niso dvojčki, razlaga tako, da staršem za vsakega otroka pripada pravica do ločenega devetmesečnega starševskega dopusta. Na tej podlagi sta dve višji upravni sodišči( ) odločili, da je treba tudi ob rojstvu dvojčkov, ker ni posebne zakonske ureditve, za vsakega otroka dvojčka odobriti ločen starševski dopust. Vendar grško vrhovno upravno sodišče temu ni sledilo.

IV – Predlog za sprejetje predhodne odločbe in postopek pred Sodiščem

14. S sklepom z dne 17. februarja 2010, ki ga je Sodišče prejelo 29. marca 2010, je predložitveno sodišče postopek prekinilo in Sodišču predložilo ti vprašanji:

„1) Ali je mogoče šteti, da je s klavzulo 2, točka 1, okvirnega sporazuma o starševskem dopustu, razlagano ob upoštevanju člena 24 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki se nanaša na pravice otrok, in glede na dvig ravni varstva teh pravic, h kateremu je prispevala Listina, vzporedno podeljena pravica do starševskega dopusta tudi otroku, tako da bi ob rojstvu dvojčkov odobritev samo enega starševskega dopusta pomenila kršitev člena 21 Listine zaradi diskriminacije na podlagi rojstva in omejitev pravic dvojčkov, ki ni v skladu z načelom sorazmernosti?

2) Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je treba izraz ‚rojstvo‘ iz klavzule 2, točka 1, okvirnega sporazuma o starševskem dopustu razlagati tako, da je za zaposlene starše določena dvojna pravica do starševskega dopusta, ker se dvoplodna nosečnost konča z zaporednima rojstvoma (otrok dvojčkov), ali tako, da se starševski dopust prizna samo zaradi dejstva rojstva ne glede na število rojenih otrok, ne da bi bila s tem kršena enakost pred zakonom, določena v členu 20 Listine?“

15. S sklepom z dne 12. maja 2010 je predsednik Sodišča ugodil predlogu predložitvenega sodišča za obravnavanje zadeve po hitrem postopku na podlagi člena 62(a) Poslovnika Sodišča. V postopku pred Sodiščem so estonska, grška, poljska, češka vlada in vlada Združenega kraljestva ter Evropska komisija na obravnavi 7. julija 2010 podali pisna in ustna stališča. Poleg tega sta nemška in ciprska vlada podali pisna stališča.

V – Presoja

A – Uvodne ugotovitve

1. Obseg pristojnosti Sodišča za razlago

16. Najprej je treba na kratko predstaviti obseg pristojnosti Sodišča za razlago spornega okvirnega sporazuma. Nemška vlada poudarja, da je treba pri razlagi okvirnega sporazuma posebej upoštevati voljo socialnih partnerjev, ker bi v nasprotnem primeru bile kršene njihove pravice, ki izhajajo iz člena 28 Listine o temeljnih pravicah in člena 155 PDEU.

17. Pomen socialnih partnerjev pri razlagi okvirnega sporazuma prihaja do veljave tudi v klavzuli 4, točka 6, okvirnega sporazuma. Le-ta določa, da „mora vsako zadevo, ki se nanaša na razlaganje tega sporazuma na evropski ravni, Komisija na prvi stopnji predložiti podpisnicam, ki podajo svoje mnenje“.

18. Vendar iz tega ne izhaja omejitev pristojnosti Sodišča za razlago, če ni podano mnenje podpisnic okvirnega sporazuma.

19. Sodišče je na podlagi člena 267 PDEU pristojno za razlago direktiv v okviru predlogov za sprejetje predhodne odločbe. Okvirni sporazum v prilogi Direktive 96/34 je bil sicer dosežen na pogajanjih med socialnimi partnerji, vendar je s členom 1 Direktive 96/34 postal njen sestavni del in deli njeno pravno naravo.( ) Tako tudi klavzula 4, točka 6, okvirnega sporazuma izrecno pojasnjuje, da velja „brez vpliva na vlogo Sodišča“. Obseg pristojnosti Sodišča za razlago okvirnega sporazuma se tako ne razlikuje od njegove obsežne pristojnosti za razlago drugih določb direktiv. Tudi sicer te pristojnosti Sodišča za razlago, ki izhaja iz primarnega prava, ne more omejiti določba iz direktive, kot je klavzula 4, točka 6, okvirnega sporazuma.

2. Uporaba Direktive 96/34 za uradnike

20. Poleg tega je treba ob upoštevanju dejstva, da je pritožnica v postopku v glavni stvari uradnica, uvodoma pojasniti, da lahko tudi uradniki spadajo na osebno področje uporabe Direktive 96/34 in okvirnega sporazuma, priloženega k njej.

21. Sicer klavzula 1, točka 2, okvirnega sporazuma določa, da ta sporazum velja za vse delavce, kar bi lahko izključevalo uradnike. Vendar niti Direktiva niti okvirni sporazum ne vsebujeta znamenj, da se njuna osebna veljavnost omejuje na pogodbe o zaposlitvi med delavci in delodajalci zasebnega sektorja, tako da veljata tudi za javni sektor.( ) Tudi pojem delavca iz člena 141 ES (sedaj člen 157 PDEU, enako plačilo za moške in ženske) je Sodišče razlagalo široko in zajelo tudi uradnike.( ) Pri tem se je opiralo na to, da tam urejeno načelo enakega plačila spada med temelje Skupnosti, zaradi česar javnega sektorja ni mogoče izvzeti z njegovega področja uporabe. Prav tako je Sodišče za direktivi 76/207/EGS( ) in 75/117/EGS( ) odločilo, da sta splošno veljavni, v skladu z njunim načelom enakega obravnavanja žensk in moških.( ) Ker naj bi tudi Direktiva 96/34 spodbujala enako obravnavanje žensk in moških,( ) se mora tudi tukaj pojem delavca razlagati široko in mora zajemati tudi uradnike.

B – Prvo vprašanje za predhodno odločanje

22. Predložitveno sodišče s svojim prvim vprašanjem za predhodno odločanje sprašuje, ali klavzula 2, točka 1, okvirnega sporazuma otrokom priznava individualno pravico do starševskega dopusta in da zato zavrnitev drugega starševskega dopusta ob rojstvu dvojčkov pomeni kršitev pravic dvojčkov.

23. Na to vprašanje vsi udeleženci postopka upravičeno podajajo nikalen odgovor. Iz besedila okvirnega sporazuma ne izhajajo znamenja o individualni pravici otroka. Okvirni sporazum individualno pravico do starševskega dopusta priznava samo staršem. Navedeno jasno izhaja iz besedila klavzule 2, točka 1, okvirnega sporazuma. Na navedenem mestu je izrecno določeno, da imajo delavci in delavke individualno pravico do starševskega dopusta.

24. To jezikovno razlago podpirajo tudi teleološki razmisleki. Smisel in namen starševskega dopusta je glede na preambulo in klavzulo 1, točka 1, okvirnega sporazuma, lažje usklajevanje starševskih in poklicnih obveznosti zaposlenih staršev in spodbujanje enakega obravnavanja moških in žensk. V ta namen okvirni sporazum podeljuje zaposlenim staršem individualno pravico do starševskega dopusta, s čemer ureja razmerje med starši in njihovimi delodajalci.( ) Samostojna pravica otroka do starševskega dopusta, tudi za uresničitev cilja lažjega usklajevanja starševskih in poklicnih obveznosti, ni potrebna.

25. Drugačna razlaga okvirnega sporazuma tudi ne izhaja iz člena 24 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, na katero se sklicuje predložitveno sodišče. Le-ta določa, da imajo otroci pravico do potrebnega varstva in skrbi za zagotovitev njihove dobrobiti. Ni treba, da za pravico do potrebnega varstva in skrbi otrokom pripada samostojna pravica, da se njihovim staršem odobri starševski dopust. Zadošča, če taka pravica pripada staršem, ki navsezadnje odločajo o vrsti in načinu varstva otrok in se lahko tudi odločijo, da bodo skrb in dobrobit otrok zagotavljali drugače kot z uveljavljanjem pravice do starševskega dopusta.

C – Drugo vprašanje za predhodno odločanje

26. Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali je treba v skladu z okvirnim sporazumom za vsakega otroka dvojčka priznati samostojno pravico do starševskega dopusta ali pa ustreza ciljem okvirnega sporazuma, če se rojstvo dvojčkov obravnava enako kot rojstvo enega otroka, in se prizna samo en starševski dopust.

27. To vprašanje se smiselno postavlja tudi v drugih primerih rojstva več otrok (trojčkih, četverčkih itn.). Ker gre v sporu o glavni stvari za rojstvo dvojčkov, je treba tudi v nadaljevanju izhajati iz tega položaja.

1. Razlaga klavzule 2, točka 1, okvirnega sporazuma

28. Na podlagi klavzule 2, točka 1, okvirnega sporazuma imajo delavci in delavke „individualno pravico do starševskega dopusta v primeru rojstva ali posvojitve otroka, da bodo lahko skrbeli za tega otroka, in sicer za najmanj tri mesece […]“. Podobno besedilo najdemo v členu 33(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki med drugim določa, da ima „za uskladitev družinskega in poklicnega življenja […] vsakdo pravico […] do starševskega dopusta ob rojstvu ali posvojitvi otroka“.

29. Nadaljnja izvajanja o razumevanju te določbe se najprej nanašajo samo na v Direktivi določeno minimalno trajanje starševskega dopusta treh mesecev. Šele v nadaljevanju bo pojasnjeno, kakšne so posledice, če ena država članica določi daljše trajanje starševskega dopusta.

30. Vladi Združenega kraljestva in Cipra se upravičeno sklicujeta na to, da raba ednine („rojstvo otroka“, „skrbeli za tega otroka“) govori v prid temu, da je treba pravico do starševskega dopusta priznati ločeno za vsakega otroka.( ) Okvirni sporazum ne določa na splošno, da mora biti starševski dopust namenjen „skrbi za otroke“, temveč pravico do dopusta individualizira na določenega otroka, in sicer „tega otroka“, na čigar rojstvo se navezuje. Navedeno je treba razumeti tako, da z rojstvom vsakega otroka nastane ločena pravica do minimalnega trimesečnega starševskega dopusta.

31. Besedilo okvirnega sporazuma je treba torej razumeti tako, da tudi ob rojstvu dvojčkov za vsakega otroka dvojčka nastane ločena pravica do starševskega dopusta.

32. Stališče drugih udeležencev postopka, po katerih je pravica do starševskega dopusta odvisna samo od dejstva „rojstva“, ne glede na število rojenih otrok, ne prepriča. Po mojem mnenju se takšno razumevanje ne more opreti na besedilo klavzule 2, točka 1, okvirnega sporazuma. Le-ta namreč kratko malo ne govori o starševskem dopustu po rojstvu, temveč o rojstvu „otroka“, zato da se omogoči skrb za „tega otroka“. Besedilo določbe torej v središče ne postavlja rojstva, temveč posameznega otroka, in izhaja iz načela, da je treba za vsakega otroka odobriti ločen starševski dopust.

33. To razlago potrjuje sodba Sodišča v zadevi Komisija proti Luksemburgu,( ) po kateri se klavzula 2, točka 1, ne opira na rojstvo, ne glede na število rojenih otrok, temveč na rojene otroke. V tej sodbi je Sodišče v zvezi z vprašanjem časovne veljavnosti Direktive o starševskem dopustu izrecno pojasnilo, da obstaja pravica do starševskega dopusta tudi v primeru, če se je otrok rodil pred začetkom veljavnosti Direktive. Sodišče je to utemeljilo s tem, da za utemeljitev pravice do starševskega dopusta nista odločilna rojstvo in datum rojstva, temveč samo obstoj otroka ob uveljavljanju pravice.( ) Če pa se v ospredje postavlja otroka, in ne rojstvo, se zdi, da ni dopustno določiti načela, da z vsakim rojstvom, ne glede na število rojenih otrok, nastane samo ena pravica do starševskega dopusta. Nasprotno, upoštevati je treba oba otroka dvojčka, kar spet kaže na to, da je treba izhajati iz dveh ločenih pravic do starševskega dopusta.

34. Kot vmesni predlog lahko tako ugotovimo, da klavzula 2, točka 1, okvirnega sporazuma glede na svoje besedilo za rojstvo vsakega otroka določa ločeno pravico do starševskega dopusta. Iz besedila okvirnega sporazuma ne izhaja, da naj bi za rojstvo dvojčkov veljalo kaj drugega.

2. Teleološka razlaga

35. Smisel in namen okvirnega sporazuma ne govorita v prid omejitvi razlage, ki izhaja iz besedila okvirnega sporazuma.

36. Cilj okvirnega sporazuma je okrepiti usklajevanje družinskih in poklicnih obveznosti, tako da se staršem v določenem obdobju omogoča, da sami skrbijo za svoje otroke, ne da bi na ta način zapostavljali poklic.( ) Staršem naj se omogoči usklajevanje svojih poklicnih in družinskih obveznosti.( ) Na ta način naj se v kontekstu demografskih sprememb pozitivno vpliva tudi na število rojstev.( ) Hkrati naj bi se s starševskim dopustom spodbujalo sodelovanje žensk kot delovni sili in enako obravnavanje spolov.( )

37. Rezultat, ki izhaja iz jezikovne razlage, po katerem je treba za vsakega otroka dvojčka odobriti pravico do ločenega starševskega dopusta, je na poseben način primeren za spodbujanje navedenih ciljev okvirnega sporazuma. Pravica do ločenega starševskega dopusta treh mesecev za vsakega otroka dvojčka staršem, ki so zaradi varstva dvojčkov posebno obremenjeni, najbolje pomaga usklajevati njihove družinske in poklicne obveznosti. Poleg tega je lahko spodbuda za tistega od staršev, ki skrbi za dvojčke – to so še danes večinoma matere –, da se ne odrečejo svoji poklicni dejavnosti zaradi izzivov, ki jih prinaša rojstvo dvojčkov.

38. Nekateri procesni udeleženci pa ugovarjajo, da je treba za dvojčke skrbeti sočasno, zaradi česar sta smisel in namen okvirnega sporazuma izpolnjena že, če se staršem otrok dvojčkov prizna samo en starševski dopust.

39. Vendar ta ugovor ne vzdrži. Razlaga, ki upošteva načelo enakega obravnavanja iz prava Unije, ne dopušča, da se starševski dopust v primeru otrok dvojčkov odobri samo enkrat.

40. Sicer je treba priznati, da varstvo otrok dvojčkov deluje kot sinergija. Vendar je napor, ki je povezan z varstvom otrok dvojčkov, znatno večji in ga ni mogoče primerjati z varstvom enega samega otroka. Zaradi iste starosti imata dvojčka sicer načeloma enake potrebe, vendar jih je treba dvojno zadovoljevati, poleg tega ni nujno, da so dvojčki na primer vedno sočasno lačni ali da spijo ob istem času. Če bi se staršem dvojčkov odobril samo en starševski dopust, kot gre staršem enega otroka, teh razlik ne bi upoštevali, s čimer bi se različni položaji nedopustno obravnavali enako.

41. V nadaljevanju bosta dva primera pokazala, da odobritev samo enega starševskega dopusta za otroka dvojčka ni v skladu z načelom enakega obravnavanja.

42. Komisija se pravilno sklicuje na to, da v skladu z okvirnim sporazumom ni nujno, da starševski dopust neposredno sledi porodniškemu dopustu, temveč se lahko izrabi tudi kasneje. Tako klavzula 2, točka 1, okvirnega sporazuma kot časovni okvir, v katerem lahko države članice predvidijo starševski dopust, navaja otrokovo starost osmih let. Posledica navedenega je, da se lahko ob zaporednem rojstvu več otrok starševski dopust za prvega otroka izrabi tudi šele po rojstvu drugega otroka.

43. Tudi v opisanem primeru pa lahko starši na starševskem dopustu za enega od otrok skrbijo za oba otroka, ne da bi okvirni sporazum dajal podlago za to, da bi zaradi tega starševski dopust za drugega otroka odpadel. V skladu z navedenim tudi v primeru dvojčkov trditev o možnosti hkratne nege ne sme omejiti pravice zgolj na en starševski dopust.

44. Proti odobritvi enega samega starševskega dopusta za dvojčke govori tudi naslednji primer. Če izhajamo iz okvirnega sporazuma, ki določa mogoče časovno obdobje osmih let, v katerem se lahko vzame starševski dopust, se lahko starši več otrok odločijo, da bodo starševski dopust za enega otroka vzeli prvo leto otrokovega življenja, s čimer bodo intenzivneje udeleženi v tem razvojnem obdobju, medtem ko bodo na primer starševski dopust za drugega otroka uveljavljali ob vstopu v šolo, da bodo otroku pri tem v posebno podporo. Ta prožnost bi se staršem otrok dvojčkov vzela, če bi se jim za otroka dvojčka odobril samo en starševski dopust. Tudi v tem primeru bi šlo za nedopustno neenako obravnavanje.

45. V zvezi z navedbami grške vlade na obravnavi, da pri dvojčkih potreba po intenzivni negi preneha sočasno, zaradi česar je treba odobriti samo en starševski dopust, je treba opozoriti na to, da se lahko v skladu z grško zakonodajo starševski dopust koristi v prvih štirih letih otrokovega življenja. Tudi grški zakonodajalec tako izhaja iz širokega časovnega obdobja, v katerem lahko starši določijo trenutek starševskega dopusta. Te možnosti ob rojstvu dvojčkov ne bi imeli, če bi se jim za otroka dvojčka odobril samo en starševski dopust.

46. V nadaljevanju je treba predstaviti še en ugovor nemške vlade. Ta se sklicuje na to, da šele revidirani okvirni sporazum o starševskem dopustu( ) vsebuje ureditev za poseben primer invalidnih otrok in otrok, ki imajo dolgotrajno bolezen. V klavzuli 3, točka 3, je določeno, da bi morali države članice in/ali socialni partnerji oceniti potrebo po prilagoditvi pogojev za dostop do starševskega dopusta in načinov njegove uporabe potrebam staršem, katerih otroci so invalidi ali imajo dolgotrajno bolezen. Iz tega, da v revidirani različici ni omenjen poseben primer rojstva več otrok, nemška vlada sklepa, da ta primer ni urejen niti v stari niti v novi različici Direktive. Zato bi ga lahko morda v prihodnje uredili socialni partnerji.

47. Ta trditev me ne prepriča. Ravno tako se lahko namreč to, da v novem okvirnem sporazumu ni posebne ureditve glede rojstva več otrok, navaja kot argument, da za rojstva več otrok velja splošna ureditev starševskega dopusta iz klavzule 2, točka 1, prvotne različice okvirnega sporazum, kot je navedeno zgoraj. V tem primeru namreč sploh ni potrebe po posebni ureditvi, v dokaz česar se lahko prav tako navede to, da revidirana različica okvirnega sporazuma 2010 glede tega ne vsebuje posebne ureditve.

48. Nekateri procesni udeleženci se poleg tega sklicujejo na predlog Komisije( ) o spremembi Direktive 92/85/EGS( ) o materinskem varstvu. Ta naj bi se spremenila v tem smislu, da se države članice spodbuja k sprejetju potrebnih ukrepov, da se tudi za primer rojstva več otrok zagotovi dodaten porodniški dopust. Vendar pa iz tega, da se v tem primeru načrtuje samo podaljšanje dopusta, ne pa tudi njegovo podvajanje, ni mogoče izpeljati ugotovitev glede razlage okvirnega sporazuma o starševskem dopustu. Kajti, kot je pravilno poudarila Komisija na obravnavi, imata navedeni direktivi različne namene. Predmet Direktive o materinskem varstvu je predvsem zaščita biološkega stanja ženske,( ) medtem ko se Direktiva o starševskem dopustu nanaša na skrb za otroka z vidika usklajevanja družinskih in poklicnih obveznosti. Medtem ko se lahko zaščita biološkega stanja ženske po rojstvu dvojčkov ustrezno zagotavlja že s podaljšanjem porodniškega dopusta, tega rezultata ni mogoče prenesti na potrebe glede starševskega dopusta, s katerim se sledi drugačnim ciljem.

49. Udeleženci postopka so se poleg tega sklicevali na sodno prakso Sodišča, ki določa, da dopust, ki ga zagotavlja pravo Skupnosti, ne vpliva na pravico koristiti kakšen drug dopust, ki je zagotovljen s tem pravom.( ) Te sodbe so se sicer vsakokrat nanašale na dopuste, ki so služili različnim namenom, na primer v zadevi Merino Gómez na porodniški in letni dopust.( ) V obravnavanem primeru si sicer nasproti ne stojijo različne vrste dopustov. Vendar bi lahko premislili, ali v obravnavanem primeru sporne pravice do dopustov kljub temu nimajo različnih namenov. V tej zvezi bi lahko trdili, da je ena pravica do dopusta namenjena varstvu prvega otroka dvojčka, druga pravica do dopusta pa varstvu drugega otroka dvojčka. Tudi v tem primeru bi lahko pravici služili različnim namenom. Odločilno je, kako široko oziroma ozko je treba razumeti pojem „različnega namena“. Vendar menim, da ni treba podrobno pojasniti prenosljivosti uvodoma navedene sodne prakse na obravnavan primer, ker je že zadosti argumentov, da je treba klavzulo 2, točka 1, okvirnega sporazuma razlagati tako, da je treba za vsakega otroka, ne glede na to, ali gre za otroka dvojčka ali enega otroka, odobriti pravico do starševskega dopusta.

50. Končno je treba obravnavati še upravičenje držav članic, da časovno obdobje, v katerem se lahko izrabi starševski dopust, prosto določijo v okviru osmih let iz okvirnega sporazuma. Ta pristojnost izhaja iz klavzule 2, točka 1, okvirnega sporazuma. Na koncu tega odstavka nemška različica določa: „Podrobnejša pravila določi država članica in/ali uprava in delavci.“ Na prvi pogled iz nemške različice ni razvidno, na kaj se ta pristavek nanaša. Vendar navedeno odpade, če pogledamo druge jezikovne različice okvirnega sporazuma. Te po navedbi starostne meje osmih let namesto tega pristavka vsebujejo odvisnik, ki državam članicam nalaga, da določijo starostno mejo za uveljavljanje starševskega dopusta.( ) Natančna določitev s strani držav članic ali uprave in delavcev se torej nanaša na časovni okvir, v katerem je treba v mejah navedenih osmih let koristiti starševski dopust.

51. Če izhajamo iz pristojnosti držav članic za določitev konkretne zgornje starosti otroka za izrabo starševskega dopusta, bi bilo mogoče določiti, da se lahko starševski dopust vzame samo v treh mesecih po prenehanju porodniškega dopusta. V tem primeru bi sicer teoretično za vsakega otroka dvojčka obstajala ločena pravica, dejansko pa bi staršem pripadal samo en starševski dopust, ker bi se moral za oba otroka dvojčka vzeti sočasno. Pri določitvi okvira za izrabo starševskega dopusta imajo države članice in/ali uprava in delavci široko polje proste presoje glede določitve trenutka za izrabo starševskega dopusta. Pri izvajanju te diskrecijske pravice pa morajo države članice tudi upoštevati, da se ne krši praktična učinkovitost okvirnega sporazuma. Konkretna določitev časovnega okvira torej ne sme pripeljati do tega, da se dva ločena starševska dopusta za čas treh mesecev, ki pripadata staršem otrok dvojčkov, v končni fazi ne moreta odobriti.

52. Kot vmesni predlog lahko tako ugotovimo, da je treba glede na okvirni sporazumom staršem otrok dvojčkov priznati dve ločeni pravici do starševskega dopusta za najmanj tri mesece.

3. Trajanje starševskega dopusta, ki presega minimalne zahteve

53. Podlaga dosedanjemu razpravljanju je bilo, kot že uvodoma pojasnjeno, minimalno trajanje starševskega dopusta v obsegu treh mesecev, kot to določa okvirni sporazum.

54. Preučiti je treba, kakšne posledice ima predstavljena razlaga, če država članica odobri starševski dopust, ki presega minimalno trajanje. Starševski dopusti, ki jih določajo države članice, se zelo razlikujejo glede trajanja: tako se na primer v pravu Združenega kraljestva odobri starševski dopust, ki traja 13 tednov, v grškem pravu traja starševski dopust za javne uslužbence devet mesecev, v drugih državah članicah pa tri leta (tako npr. v Nemčiji, Franciji, Litvi, Španiji in Češki( )).

55. Zato se postavlja vprašanje, ali je treba v primeru dvojčkov podvojiti tudi starševski dopust, ki ga nacionalno pravo določa za enega otroka.

56. Izhodišče za odgovor na to vprašanje je najprej ugotovitev, da okvirni sporazum določa samo minimalne zahteve.( ) Okvirni sporazum zahteva samo, da država članica za vsakega otroka določi starševski dopust, ki traja najmanj tri mesece. Če se država članica odloči za odobritev starševskega dopusta prek te meje, ima pri tem širok manevrski prostor. Vendar mora načeloma tudi ta dopust, ki presega minimalne zahteve, pod enakimi pogoji veljati za vse osebe, za katere se ratione personae uporablja Direktiva, razen če je različna obravnava upravičena iz utemeljenih razlogov.( )

57. Če določena država članica uvede daljši starševski dopust, se njen manevrski prostor ne nanaša samo na določitev daljšega absolutnega trajanja starševskega dopusta za posameznega otroka. Pri odobritvi daljšega starševskega dopusta lahko namreč država sprejme tudi pravila glede časovnega sovpadanja pravic do starševskega dopusta za različne otroke. To izhaja že iz smisla in namena okvirnega sporazuma, ki je spodbujanje usklajevanja družinskih in poklicnih obveznosti. V tem smislu lahko obstajajo objektivni razlogi za neenako obravnavanje v primerjavi z rojstvom enega otroka. Temu ustrezno je tudi vlada Združenega kraljestva na obravnavi navedla, da bi lahko bilo neenako obravnavanje ob daljšem trajanju starševskega dopusta upravičeno, kar morajo v prvi vrsti presoditi države članice.

58. Zlasti lahko, kot sta pravilno navedli estonska in nemška vlada, v primeru daljšega starševskega dopusta, večkratna odobritev polnega starševskega dopusta privede do tako dolgega neprekinjenega trajanja starševskega dopusta, da tak starševski dopust ne spodbuja več dosege cilja vrnitve na delovno mesto, ki se z njim sledi, temveč ima celo nasprotne učinke ali vrnitev znatno ovira. V tej zvezi je tudi v točki 6 splošnih ugotovitev okvirnega sporazuma poudarjeno, da naj ukrepi za usklajevanje poklicnih in družinskih obveznosti upoštevajo tako potrebe podjetij kot tudi delavcev.

59. Poleg tega tudi ni očitno, da posebna obremenitev, ki je povezana z varstvom dvojčkov, zahteva podvojitev starševskega dopusta, tudi če se ta že ob rojstvu enega otroka odobri znatno dlje od zahtevanega minimalnega trajanja v obsegu treh mesecev, kot izhaja iz prava Unije. V tem primeru ima poseben pomen dejstvo, da varstvo dvojčkov deluje kot sinergija. Daljši kot je starševski dopust, odobren za enega samega otroka, toliko bolj ublaži večjo obremenitev zaradi rojstva dvojčkov, česar minimalno trimesečno trajanje skoraj ne zagotavlja.

60. Ugotovimo lahko, da tudi če država članica določi daljši starševski dopust od minimalnega praga treh mesecev iz okvirnega sporazuma, načeloma staršem za vsakega otroka dvojčka pripada pravica do starševskega dopusta. Vendar načelo enakega obravnavanja ne nalaga shematskega podvajanja pravice do starševskega dopusta, ki presega minimalno trajanje treh mesecev, temveč so lahko z vidika ciljev in namenov, ki se sledijo z okvirnim sporazumom, upravičena časovna pravila vštevanja, ki zmanjšujejo pravico do starševskega dopusta v razmerju z dvojno odobritvijo. Potrebno presojo mora opraviti država članica ob upoštevanju cilja spodbujanja usklajevanja poklicnih in družinskih obveznosti, ki mu sledi okvirni sporazum.

61. Grški zakonodajalec za primer rojstva dvojčkov ni predvidel izrecnega pravila vštevanja. Predložitveno sodišče bo moralo preizkusiti, ali z ustrezno razlago iz nacionalnega prava izhaja pravilo vštevanja, ki ustreza opisanim merilom. Če to ni podano, je treba ostati pri načelnem podvajanju starševskega dopusta, ki izhaja iz Direktive.

VI – Predlog

62. Ob upoštevanju predstavljenih razmišljanj Sodišču predlagam, da Dioikitiko Efeteio Thessalonikis odgovori:

1. Klavzule 2, točka 1, okvirnega sporazuma o starševskem dopustu, ki je bil sklenjen 14. decembra 1995 in je priložen k Direktivi Sveta 96/34/ES z dne 3. junija 1996 o okvirnem sporazumu o starševskem dopustu, sklenjenem med UNICE, CEEP in ETUC, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 97/75/ES z dne 15. decembra 1997, ni mogoče razlagati tako, da podeljuje otrokom individualno pravico do starševskega dopusta.

2. Klavzulo 2, točka 1, okvirnega sporazuma o starševskem dopustu, ki je bil sklenjen 14. decembra 1995 in je priložen k Direktivi Sveta 96/34/ES z dne 3. junija 1996 o okvirnem sporazumu o starševskem dopustu, sklenjenem med UNICE, CEEP in ETUC, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 97/75/ES z dne 15. decembra 1997, je treba razlagati tako, da delavcem in delavkam za vsakega otroka dvojčka pripada individualna pravica do starševskega dopusta v minimalnem trajanju treh mesecev.