ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Nejvyšší správní soud (Češka republika) 2. novembra 2022 – B2 Energy s.r.o./Odvolací finanční ředitelství

(Zadeva C-676/22)

(2023/C 45/13)

Jezik postopka: češčina

Predložitveno sodišče

Nejvyšší správní soud

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: B2 Energy s.r.o.

Tožena stranka: Odvolací finanční ředitelství

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 138(1) Direktive Sveta 2006/112/ES (1) z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost ob upoštevanju sodbe Sodišča Evropske unije z dne 9. decembra 2021 v zadevi C-154/20, Kemwater ProChemie, EU:C:2021:989, razlagati tako, da je treba v primeru dobave blaga v drugo državo članico Evropske unije možnost uveljavljanja pravice do oprostitve plačila davka na dodano vrednost (DDV) zavrniti, ne da bi imel davčni organ obveznost dokazati, da je dobavitelj blaga sodeloval pri utaji DDV, če dobavitelj ni dokazal, da je bilo blago dobavljeno določenemu prejemniku v drugi državi članici Evropske unije, ki ima status davčnega zavezanca in je naveden v davčnih dokumentih, čeprav je iz dejstev in podatkov, ki jih je predložil davčni zavezanec, razvidno, da so dostopne informacije, ki so potrebne za to, da bi se preverilo, ali je dejanski prejemnik v drugi državi članici Evropske unije imel ta status?

(1) UL 2006, L 347, str. 1.
1.

Ali je treba člen 15(3), prvi stavek, v povezavi s členom 12(5) Splošne uredbe o varstvu podatkov (1) razlagati tako, da je upravljavec (v tem primeru: zavarovalnica) tudi takrat dolžan dati posamezniku, na katerega se nanašajo osebni podatki (v tem primeru: zavarovalec), brezplačno na voljo prvo kopijo osebnih podatkov, ki jih obdeluje upravljavec, če posameznik, na katerega se nanašajo osebni podatki, kopije ne zahteva za namene, navedene v uvodni izjavi 63, prvi stavek, Splošne uredbe o varstvu podatkov, in sicer da bi se seznanil z obdelavo svojih osebnih podatkov in preveril njeno zakonitost, temveč za drug namen, ki ni povezan z varstvom podatkov, je pa legitimen (v tem primeru: preverjanje veljavnosti zvišanja premij za zasebno zdravstveno zavarovanje), in to celo če se zahtevajo informacije, ki so bile zavarovalcu že pisno posredovane v postopku zvišanja premije v skladu s členom 203 VVG [(Gesetz über den Versicherungsvertrag, zakon o zavarovalnih pogodbah, v nadaljevanju: VVG)]?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Upravno sodišče v Zagrebu (Hrvaška) 2. novembra 2022 – LM/Ministarstvo financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak

(Zadeva C-682/22)

(2023/C 35/40)

Jezik postopka: hrvaščina

Predložitveno sodišče

Upravno sodišče v Zagrebu

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: LM

Tožena stranka: Ministarstvo financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 26(2)(c) Okvirnega sporazuma med vlado Republike Albanije in Komisijo Evropskih skupnosti o pravilih za sodelovanje v zvezi s finančno pomočjo Evropske skupnosti Republiki Albaniji pri izvajanju pomoči v okviru instrumenta predpristopne pomoči (IPA), podpisanega 18. oktobra 2007, razlagati tako, da izključuje pristojnost države članice, v konkretnem primeru Republike Hrvaške, da z dohodnino obdavčuje dohodke, ki so bili njeni državljanki kot dolgotrajno napoteni strokovnjakinji leta 2016 izplačani za opravljeno delo na ozemlju Albanije v okviru projekta, katerega uporabniki so državne institucije Republike Albanije in ki ga financira Evropska unija v okviru instrumenta predpristopne pomoči IPA 2013?
3.

Ali se glede na mehanizem pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah, določen v členih od 62 do 65 Sporazuma o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo ter naslovu VII tretjega dela Sporazuma o trgovini in sodelovanju med Evropsko unijo in Evropsko skupnostjo za atomsko energijo na eni strani ter Združenim kraljestvom Velika Britanija in Severna Irska na drugi strani, doktrina, ki izhaja iz sodb Sodišča Evropske unije v zadevah C-182/15 (Petruhhin), Pisciotti (C-191/16) in C-897/19 PPU (I.N.) uporablja za zahtevo tretje države za izročitev britanskega državljana, ki je bil v času dejanskega stanja, ki je razlog za zahtevo za izročitev, državljan Evropske unije in ki je pred in med veljavnostjo Sporazuma o izstopu neprekinjeno prebival na ozemlju druge države članice?
1.

Napačna pravna podlaga za sprejetje uredbe in v povezavi s tem kršitev člena 192(2)(c) PDEU v povezavi s členom 194(2), drugi pododstavek, PDEU, ker izpodbijana uredba ni bila sprejeta na podlagi člena 192(2)(c) PDEU, po katerem je za sprejetje v Svetu potrebno soglasje, kljub temu da uredba pomembno vpliva na izbiro držav članic med različnimi viri energije in na splošno strukturo njihove oskrbe z energijo. Poljska navaja, da je bila izpodbijana uredba sprejeta na napačni pravni podlagi, to je členu 122(1) PDEU. Poljska navaja, da je glavni namen izpodbijane uredbe izvajanje znatnega vpliva na pogoje izkoriščanja energetskih virov, izbiro med različnimi viri energije in splošno strukturo oskrbe z energijo. Ker uredba znatno vpliva na svobodno pri določanju kombinacije energetskih virov, bi morala biti sprejeta na podlagi člena 192(2)(c) PDEU, na katerega napotuje člen 194(2), drugi pododstavek, PDEU, to je po posebnem zakonodajnem postopku, v okviru katerega Svet odloča s soglasjem.
2.

Ali je treba člen 20 PDEU v povezavi s členom 47 Listine –v obravnavanem primeru pa tudi s členoma 7 in 24 Listine – razlagati tako, da od organa države članice, ki je sprejel odločbo, s katero se iz razlogov nacionalne varnosti in/ali javnega reda ali javne varnosti odredi odvzem predhodno izdanega dovoljenja za prebivanje za daljši čas ali s katero je bilo odločeno o prošnji za podaljšanje pravice do prebivanja, ter od organa, ki je odločil o tajnosti, zahteva, da zainteresirani osebi, ki je državljan tretje države, in njegovemu pravnemu zastopniku zagotovita pravico do seznanitve vsaj z bistvom zaupnih ali tajnih informacij in podatkov, ki so podlaga za odločbo, ki temelji na navedenem razlogu, in do uporabe teh informacij ali podatkov v postopku v zvezi z odločbo, če pristojni organ meni, da bi bila sporočitev teh informacij in podatkov v nasprotju z razlogi nacionalne varnosti?
4.

Ali je treba določbe člena 192a(b) Direktive 2006/112/ES o skupnem sistemu davka na dodano vrednost [ter] člena 11 in člena 53(2) Izvedbene uredbe Sveta št. 282/2011 o določitvi izvedbenih ukrepov za Direktivo o DDV, če ima nerezidenčna oseba na ozemlju države članice pri rezidenčni pravni osebi kadrovske in tehnične vire, s katerimi zagotavlja izvajanje storitev obdelave blaga, ki ga mora prodati nerezidenčni subjekt, razlagati tako, da so zgoraj navedene storitve obdelave, opravljene s tehničnimi in kadrovskimi viri nerezidenčne pravne osebe: (i) storitve, ki jih prejme nerezidenčna pravna oseba od rezidenčne pravne osebe prek zgoraj navedenih kadrovskih in tehničnih virov, ali, če je primerno, (ii) storitve, ki jih opravi sama nerezidenčna pravna oseba z zgoraj navedenimi kadrovskimi in tehničnimi viri?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Rayonen sad Burgas (Bolgarija) 25. avgusta 2022 – JD/OB

(Zadeva C-562/22)

(2022/C 424/40)

Jezik postopka: bolgarščina

Predložitveno sodišče

Rayonen sad Burgas

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: JD

Tožena stranka: OB

Vprašanji za predhodno odločanje

Ob upoštevanju člena 19(3)(b) PEU in člena 267, prvi odstavek, točka b, in tretji odstavek, PDEU: ali določbe Republike Bolgarije kot države članice, ki so predmet postopka v glavni stvari, v skladu s katerimi je pridobitev lastninske pravice na kmetijskih zemljiščih v Bolgariji pogojena s petletnim prebivanjem na ozemlju te države članice, pomenijo omejitev, ki je v nasprotju s členi 18, 49, 63 in 345 PDEU?

Konkretneje, ali je navedeni pogoj za pridobitev lastninske pravice nesorazmeren ukrep, ki je po temelju v nasprotju s prepovedjo diskriminacije v skladu s členom 18 PDEU ter načeloma prostega pretoka kapitala in svobode ustanavljanja v Uniji, ki sta določeni v členih 49 in 63 PDEU ter členu 45 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah?
1.

Ali je praksa nacionalnega sodišča, ki odloča o sporu, katerega predmet je odškodninski zahtevek za škodo, povzročeno ponudniku, ki je bil nezakonito izključen iz postopka oddaje javnega naročila, v skladu s katero se zavrne priznanje odškodnine iz naslova izgubljene priložnosti (loss of opportunity), skladna s členom 2(1)(c) v povezavi s členom 2(6) in (7) Direktive 2007/66/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2007 o spremembi direktiv Sveta 89/665/EGS in 92/13/EGS glede izboljšanja učinkovitosti revizijskih postopkov oddaje javnih naročil (1)?
1.

Ali je treba člen 164 Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 (1) razlagati tako, da dovoljuje razširitev medpanožnih sporazumov, ki določajo strožja pravila od tistih, ki jih določa ureditev Unije, ne samo na področju „pravil glede proizvodnje“, navedenih v točki (b) tega člena, ampak tudi na vseh področjih, navedenih v točkah (a) in od (c) do (n), v zvezi s katerimi določa, da se lahko zahteva razširitev medpanožnega sporazuma, in zlasti ali dovoljuje, medtem ko ureditev Unije določa pravila trženja in pakiranja za določeno kategorijo sadja ali zelenjave, sprejetje bolj zavezujočih pravil z medpanožnim sporazumom in njihovo razširitev na vse izvajalce?
1.

Ali člen 4(1) Direktive 93/13/EGS (1), ko napoti na okoliščine, ki obstajajo ob sklenitvi pogodbe, in člen 7(3) iste direktive, ko se nanaša na podobne pogoje, zajema abstraktno presojo – za namene nadzora nad preglednostjo v okviru kolektivne tožbe – klavzul, ki jih več kot sto finančnih institucij uporablja v milijonih bančnih pogodb, ne da bi se upoštevala raven informacij, ki so bile predložene pred sklenitvijo pogodbe, o pravnem in ekonomskem bremenu klavzule, niti ostale okoliščine posameznega primera ob sklenitvi pogodbe?
6.

Ali člen 72(1)(e) v povezavi z odstavkom 4(a) in (b) Direktive 2014/24 dopušča nacionalno pravilo ali prakso razlage in uporabe tega pravila, v skladu s katerim lahko pride do nezakonite spremembe javnega naročila v primeru, kot je ta v postopku v glavni stvari, v katerem je rok za izvedbo naročila v določenih mejah pogoj za sodelovanje v postopku oddaje naročila (in se ponudnik izključi, če teh meja ne upošteva); naročilo ni bilo izvedeno pravočasno zaradi običajnih vremenskih razmer in pred oddajo naročila objavljene zakonske prepovedi dejavnosti, na katere se nanaša predmet in rok naročila in ne pomenijo nepredvidenih okoliščin; prevzem izvedenih del je bil opravljen brez ugovorov glede roka in se ni uveljavljala pogodbena kazen za zamudo, tako da se je posledično bistven pogoj v razpisni dokumentaciji, ki je določal konkurenčno okolje, spremenil in se je gospodarsko ravnotežje naročila spremenilo v korist izvajalke?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Düsseldorf (Nemčija) 22. julija 2022 – EM/Roompot Service B.V.

(Zadeva C-497/22)

(2022/C 389/09)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodiščeVorlegendes Gericht

Landgericht Düsseldorf

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka in pritožnica: EM

Tožena stranka in nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Roompot Service B.V.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 24, točka 1, prvi stavek, Uredbe (EU) št. 1215/2012 (1) razlagati tako, da za pogodbo med posameznikom in poklicnim najemodajalcem počitniških stanovanj, s katero se v kratkotrajno uporabo prepusti bungalov v počitniškem parku, ki ga upravlja najemodajalec, in ki poleg prepustitve v uporabo določa tudi druge storitve, to je končno čiščenje in zagotovitev posteljnine, velja izključna pristojnost sodišč države, v kateri je najeta nepremičnina, neodvisno od tega, ali je lastnik počitniškega bungalova najemodajalec ali tretja oseba?

(1) Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2012, L 351, str. 1).
3.

Če je odgovor na prvo ali drugo vprašanje nikalen: Ali je treba Direktivo 92/13 in zlasti njen člen 1(1), četrti pododstavek, razlagati tako, da mora pristojnost nacionalnega revizijskega organa za preverjanje odločitev naročnikov zajemati vse naročnike, ki so v državi članici revizijskega organa, ali pa se mora pristojnost ravnati po tem, ali vpliv nadzora nad naročnikom (v smislu člena 3(4), točka (c), oziroma člena 4(2) Direktive 2014/25) izhaja iz regionalnih ali lokalnih organov oziroma osebe javnega prava, ki jih je treba pripisati državi članici revizijskega organa?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht München (Nemčija) 12. julija 2022 – DP/BMW Bank GmbH

(Zadeva C-463/22)

(2022/C 380/07)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberlandesgericht München

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: DP

Tožena stranka: BMW Bank GmbH

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali gre za pogodbo, sklenjeno na daljavo, v smislu člena 2, točka (a), Direktive 2002/65/ES (1) in člena 2, točka 7, Direktive 2011/83/EU (2) tudi, če je bila stranka pri pogajanjih za sklenitev pogodbe v osebnem stiku le s kreditnim posrednikom, ki za trgovca in po njegovem naročilu posreduje pri sklepanju poslov s potrošniki, ni pa pooblaščen za sklenitev zadevnih pogodb?

2. Ali gre za pogodbo, sklenjeno zunaj poslovnih prostorov, v smislu člena 2, točki 8 in 9, Direktive 2011/83/EU, če pogajanja za sklenitev pogodbe potekajo v poslovnih prostorih kreditnega posrednika, ki za trgovca in po njegovem naročilu posreduje pri sklepanju poslov s potrošniki, ni pa pooblaščen za sklenitev zadevnih pogodb?

3. Ali so pogodbe o lizingu motornih vozil z obračunom kilometrov, ki se sklenejo s potrošnikom, pogodbe o finančnih storitvah v smislu člena 2, točka (b), Direktive 2002/65/ES, ki je bil prevzet v člen 2, točka 12, Direktive 2011/83/EU?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/65/ES z dne 23. septembra 2002 o trženju finančnih storitev potrošnikom na daljavo in o spremembi Direktive Sveta 90/619/EGS ter direktiv 97/7/ES in 98/27/ES (UL 2002, L 271, str. 16).

(2) Direktiva 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2011, L 304, str. 64).
C 359/40

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Apelativen sad Sofia (Bolgarija) 21. junija 2022 – UA/EUROBANK BULGARIA AD

(Zadeva C-409/22)

(2022/C 359/45)

Jezik postopka: bolgarščina

Predložitveno sodišče

Apelativen sad Sofia

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka v prvostopenjskem postopku: UA

Tožena stranka v prvostopenjskemu postopku: EUROBANK BULGARIA AD

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je pooblastilo, s katerim pooblaščenec v imenu plačnika s plačilnim nalogom razpolaga s premoženjem, plačilni instrument v smislu člena 4, točka 23, [Direktive 2007/64/ES] (1)?

2. Ali je apostille, ki ga je dal pristojni tuj organ v skladu s Haaško konvencijo iz leta 1961 o odpravi potrebe legalizacije tujih javnih listin, del postopka preverjanja pristnosti tako za plačilni instrument kot tudi za plačilno transakcijo v smislu člena 4, točka 19, v povezavi s členom 59(1) Direktive?

3. Ali lahko nacionalno sodišče, če je plačilni instrument (tudi tak, ki pooblašča tretjo osebo, da v imenu plačnika razpolaga s premoženjem) v formalnem pogledu (prima facie) pravilen, izhaja iz tega, da je bila plačilna transakcija odobrena, to pomeni, da je plačnik soglašal z njeno izvedbo?

(1) Direktiva 2007/64/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o plačilnih storitvah na notranjem trgu in o spremembah direktiv 97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES in 2006/48/ES ter o razveljavitvi Direktive 97/5/ЕS (UL 2007, L 319, str. 1).
1.

Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, ko je napačno razlagalo člen 108(2) in (3) PDEU in člen 4(2) in (3) Uredbe št. 2015/1589 (1), zmotno določilo obseg obveznosti, ki jih ima Komisija v fazi predhodne preučitve priglašenega ukrepa, in zmotno presodilo o obstoju resnih težav, s katerimi naj bi se soočala Komisija pri analizi obravnavanih ukrepov, tj. sredstev v upravljanju, ki sta jih Lekarna Ljubljana p.o. in Lekarna Ljubljana pridobili po letu 1979.
C)

Ali je mogoče šteti, da nacionalna zakonodaja vsebuje ukrepe, s katerimi se javne organe in subjekte javnega sektorja v zadostni meri odvrača od veriženja ali zaporednih obnovitev pogodb za določen čas, ki so v nasprotju z določbo 5 okvirnega sporazuma, in ki so namenjeni „preprečevanju in sankcioniranju zlorab pogodb za določen čas“ s strani delodajalca v razmerju do drugih delavcev in v prihodnje ter ki so v skladu z zahtevami, ki jih je Sodišče opredelilo v sodbah z dne 7. marca 2018 v zadevi C-494/16, Santoro, in z dne 8. maja 2019 v zadevi C-494/17, Rossato, če gre pri teh ukrepih za zakonske določbe, uvedene od leta 2017 dalje (34. dodatna določba Ley 3/2017, de 27 de junio, de Presupuestos Generales del Estado para el año 2017 (zakon 3/2017 z dne 27. junija 2017 o splošnem državnem proračunu za leto 2017), 43. dodatna določba Ley 6/2018, de 3 de julio, de Presupuestos Generales del Estado para el año 2018 (zakon 6/2018 z dne 3. julija 2018 o splošnem državnem proračunu za leto 2018) in Real Decreto-ley 14/2021, de 6 de julio (kraljeva uredba-zakon 14/2021 z dne 6. julija 2021)), v skladu s katerimi se za „nezakonita dejanja“ odgovarja, pri čemer pa je ta odgovornost opredeljena zgolj s splošnim napotilom na predpise, ki niso navedeni, v kontekstu tisočih sodb, v katerih so bili delavci zaradi kršitve pravil o zaposlovanju za določen čas razglašeni za delavce, zaposlene za nedoločen čas, a ne za stalno, pa ni razviden noben konkreten primer uveljavljanja odgovornosti?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) 10. junija 2022 – LR / Ministero dell'Istruzione, Ufficio scolastico regionale Lombardia, Ufficio scolastico regionale Friuli Venezia Giulia

(Zadeva C-377/22)

(2022/C 359/34)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: LR

Tožene stranke: Ministero dell'Istruzione, Ufficio scolastico regionale Lombardia, Ufficio scolastico regionale Friuli Venezia Giulia

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 45(1) in (2) PDEU ter člen 3(1)(b) Uredbe št. 492/2011 (1) ob upoštevanju, da je mogoče kljub izstopu Združenega kraljestva iz Evropske unije oceniti delovno dobo, ki jo je tožeča stranka v Združenem kraljestvu dosegla v skladu s pravom Unije, razlagati tako, da nasprotujeta določbi, kakršna je člen 1(6) decreto legge n.126/2019, convertito con modificazioni dalla legge n. 159/2019 (uredba-zakon št. 126/2019, po spremembah preoblikovana v zakon z zakonom št. 159/2019), v skladu s katero se zaradi izpolnjevanja pogoja za sodelovanje v izrednem natečajnem postopku za zaposlovanje srednješolskih učiteljev v italijanskih srednjih šolah za nedoločen čas za veljavno šteje zgolj delovna doba, ki so jo kandidati pridobili z delom za določen čas v domačih državnih srednjih šolah, ne pa tudi v enakovrednih izobraževalnih ustanovah v drugih evropskih državah, glede na to, da je zadevni postopek namenjen uresničevanju posebnega cilja preprečevanja prekarnih oblik zaposlovanja na nacionalni ravni, ali pa je mogoče, če bi Sodišče ugotovilo, da italijanska zakonodaja v abstraktnem smislu ni v nasprotju s pravnim okvirom Unije, šteti, da so ukrepi, določeni v tej nacionalni zakonodaji, v konkretnem primeru sorazmerni z navedenim ciljem v javnem interesu, ki se z njimi uresničuje?

(1) Uredba (EU) št. 492/2011 z dne 5. aprila 2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji (UL 2011, L 141, str. 1).
1.

Ali je treba sodbo Sodišča z dne 8. aprila 1976, Defrenne/SABENA (1), 43/75, razlagati tako, da je z njo nacionalnemu sodišču podeljena avtonomna pristojnost, da po uradni dolžnosti in brez predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU na podlagi določbe izključno nacionalnega prava ohrani pretekle učinke nacionalne ureditve o oprostitvi obdavčitve z DDV zdravstvenih in paramedicinskih storitev, glede katere je to sodišče, potem ko je v zvezi s tem predhodno v istem sporu Sodišču na podlagi člena 267 PDEU predložilo tri predloge za sprejetje predhodne odločbe, na katere je Sodišče odgovorilo v sodbi z dne 27. junija 2019 (C-597/17) (2), ugotovilo, da je sporna določba v nasprotju s pravom Unije, in je to sporno določbo nacionalnega prava razglasilo za delno nično, vendar je ohranilo pretekle učinke sporne določbe, ki je v nasprotju s pravom Unije, ter s tem zavezancem za plačilo DDV v celoti odreklo pravico do vračila DDV, obračunanega v nasprotju s pravom Unije?
3.

Če je odgovor na drugo vprašanje za predhodno odločanje nikalen, ali iz člena 6(3) Direktive 92/43/EGS Sveta z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst izhaja tudi obveznost presoje teh načrtov in projektov (dejavnosti), ki sicer niso neposredno povezani z upravljanjem posebnega ohranitvenega območja ali zanj niso potrebni, vendar lahko pomembno vplivajo na ohranitvena območja evropskega pomena (Natura 2000), in se kljub temu izvajajo na podlagi nacionalne zakonodaje, da bi se zagotovilo spoštovanje obveznosti varstva in boja proti gozdnim požarom?
—

Naj se ugotovi, da Portugalska republika ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 124(1) Direktive (EU) 2018/1972 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2018 o Evropskem zakoniku o elektronskih komunikacijah, ker najpozneje do 21. decembra 2020 ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za izpolnitev določb navedene direktive, oziroma vsekakor Komisije ni obvestila o teh pravnih aktih.