Zadeva T‑751/16

Confédération nationale du Crédit mutuel

proti

Evropski centralni banki

„Ekonomska in monetarna politika – Bonitetni nadzor kreditnih institucij – Člen 4(1)(d) in (3) Uredbe (EU) št. 1024/2013 – Izračun količnika finančnega vzvoda – Zavrnitev ECB, da tožeči stranki dovoli, da iz izračuna količnika finančnega vzvoda izključi izpostavljenosti, ki izpolnjujejo nekatere pogoje – Člen 429(14) Uredbe (EU) št. 575/2013 – Diskrecijska pravica ECB – Napačna uporaba prava – Očitna napaka pri presoji”

Povzetek – Sodba Splošnega sodišča (drugi razširjeni senat) z dne 13. julija 2018

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 575/2013, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2015/62, člen 4(1), točka 94, 412(1) in 429(14)

Ekonomska in monetarna politika – Gospodarska politika – Nadzor nad finančnim sektorjem Unije – Bonitetne zahteve za kreditne institucije in investicijska podjetja – Likvidnostne zahteve – Količnik finančnega vzvoda – Izračun – Možnost izključitve nekaterih izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja – Odločba Evropske centralne banke, s katero je bila zavrnjena odobritev uporabe odstopanja – Zavrnitev, ki temelji na tveganju, ki ga predstavlja rok za prilagoditev postavk kreditnih institucij s postavkami javne finančne institucije – Neobstoj preizkusa značilnosti reguliranih prihrankov – Nedopustnost

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 575/2013, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2015/62, uvodna izjava 90 in člen 4(1), točka 94, in 412(1); Uredba Sveta št. 1024/2013, člen 4(1)(d); Uredba Komisije 2015/61, člen 26)

Ekonomska in monetarna politika – Gospodarska politika – Nadzor nad finančnim sektorjem Unije – Bonitetne zahteve za kreditne institucije in investicijska podjetja – Likvidnostne zahteve – Količnik finančnega vzvoda – Upoštevnost roka za prilagoditev postavk kreditnih institucij s tistimi od javne finančne institucije – Meje

Ekonomska in monetarna politika – Gospodarska politika – Nadzor nad finančnim sektorjem Unije – Bonitetne zahteve za kreditne institucije in investicijska podjetja – Likvidnostne zahteve – Količnik finančnega vzvoda – Izračun – Možnost izključitve nekaterih izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja – Odločba Evropske centralne banke, s katero je bila zavrnjena odobritev uporabe odstopanja – Zavrnitev, ki temelji na preudarkih, ki so neločljivo povezani z izpostavljenostmi, na katere se nanaša odstopanje, in hipotezi neplačila zadevne države brez preizkusa verjetnosti tveganja – Nedopustnost

Ekonomska in monetarna politika – Gospodarska politika – Nadzor nad finančnim sektorjem Unije – Bonitetne zahteve za kreditne institucije in investicijska podjetja – Likvidnostne zahteve – Količnik finančnega vzvoda – Izračun – Možnost izključitve nekaterih izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja – Odločba Evropske centralne banke, s katero je bila zavrnjena odobritev uporabe odstopanja – Sodni nadzor – Meje

Ekonomska in monetarna politika – Gospodarska politika – Nadzor nad finančnim sektorjem Unije – Bonitetne zahteve za kreditne institucije in investicijska podjetja – Likvidnostne zahteve – Količnik finančnega vzvoda – Izračun – Možnost izključitve nekaterih izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja – Diskrecijska pravica pristojnih organov

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 28.)

Besedilo sekundarnega prava Evropske unije je treba po možnosti razlagati tako, da je združljivo s pravili Pogodbe in s splošnimi načeli prava Unije. Vendar, kot kaže uporaba izraza „po možnosti“ take razlage ni mogoče uporabiti v zvezi z določbo, ki je jasna in nedvoumna in zato ne potrebuje nobene razlage. Glede take določbe lahko v primeru ugovora nezakonitosti v smislu člena 277 PDEU samo sodišče Unije preveri njeno skladnost z določbami Pogodbe in s splošnimi načeli prava Unije. (Glej točki 33 in 34.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 37.)

Člen 429(14) Uredbe (EU) št. 575/2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2015/62 je treba razlagati tako, da pristojnim organom dodeljuje diskrecijsko pravico, da zavrnejo odobritev odstopanja, ki ga uvaja, čeprav so pogoji iz tega člena izpolnjeni. S tem odstopanjem je namreč Komisija s podporo zakonodajalca predvidela možnost, da izpostavljenosti kreditne institucije do subjekta javnega sektorja, ki imajo zaradi državnega poroštva enako stopnjo nizkega tveganja kot izpostavljenosti do te države in ki ne izhajajo iz izbire kreditne institucije o naložbah – ker je kreditna institucija zavezana k prenosu zadevnih zneskov – niso upoštevne za izračun količnika finančnega vzvoda in so zato lahko iz njega izključene. Člen 429(14) Uredbe št. 575/2013 se nanaša le na izpostavljenosti, ki bi bile pri izvajanju standardnega pristopa izračuna minimalnih kapitalskih zahtev upravičene do uteži tveganja 0 %. Zato izvajanje člena 429(14) Uredbe št. 575/2013 vključuje uskladitev dveh ciljev, in sicer, na eni strani, upoštevanje logike količnika finančnega vzvoda, ki določa, da mora ta količnik vključevati mero skupne izpostavljenosti kreditne institucije brez uteži tveganja, in, na drugi strani, upoštevanje cilja Komisije, ki ga je potrdil zakonodajalec, da nekatere izpostavljenosti, ki imajo profil zelo nizkega tveganja in ne izhajajo iz izbire kreditne institucije o naložbah, niso upoštevne za izračun količnika finančnega vzvoda in so zato lahko iz njega izključene. Ugotoviti pa je treba, da pristojnim organom priznanje diskrecijske pravice pri uporabi člena 429(14) Uredbe št. 575/2013 omogoča presojo med tema dvema ciljema glede na posebnosti posameznega primera. (Glej točke od 53 do 57.)

Čeprav Evropska centralna banka odloča po prostem preudarku in ima posledično široko diskrecijsko pravico pri odločanju o odobritvi uporabe člena 429(14) Uredbe št. 575/2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2015/62, sodni nadzor sodišča Unije nad utemeljenostjo razlogov iz izpodbijane odločbe, s katero je zavrnjena odobritev odstopanja, ne sme pripeljati do nadomestitve presoje banke z njegovo presojo, ampak je namenjen preverjanju, da izpodbijana odločba ne temelji na neresničnih dejstvih in da ni prišlo do napačne uporabe prava, očitne napake pri presoji ali zlorabe pooblastil. (Glej točko 71.)

Čeprav lahko Evropska centralna banka v okviru izvajanja diskrecijske pravice, ki ji jo priznava člen 429(14) Uredbe št. 575/2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2015/62, odobri ali zavrne odstopanje, določeno v tej določbi, pa se ta pravica izvaja s pridržkom, da ne krši ciljev, ki jim sledi to odstopanje, in da mu ne odvzame polnega učinka. Iz tega nujno sledi, da se Banka ne more opreti na razloge, zaradi katerih v praksi skoraj ne bi bilo mogoče uporabiti možnosti, ki jo ponuja člen 429(14) Uredbe št. 575/2013, ne da bi bil tej določbi odvzet polni učinek in ne da bi bili kršeni cilji, zaradi katerih je bila uvedena. Zato Evropska centralna banka ne more izključiti iz uporabe člena 429(14) Uredbe št. 575/2013 izpostavljenosti kreditne institucije do javne finančne institucije na podlagi premislekov, ki so neločljivo povezani z izpostavljenostmi, na katere se ta določba nanaša. To velja za premislek, ki temelji na tem, da so izpostavljenosti te kreditne institucije do te finančne institucije v njeni računovodski bilanci na strani sredstev. Ker so izpostavljenosti, v zvezi s katerimi je v tej določbi predvidena možnost, da se ne upoštevajo v okviru izračuna količnika finančnega vzvoda kreditne institucije, po svoji naravi namenjene temu, da so vključene v sredstva bilance stanja navedene institucije, namreč premislek, ki temelji na tem, da so izpostavljenosti do javne finančne institucije vključene v sredstva bilance stanja kreditne institucije, ne more utemeljeno upravičiti zavrnitve zahtevanega odstopanja. Enako in iz podobnih razlogov velja glede premisleka, ki temelji na tem, da so navedene izpostavljenosti del zneskov, vloženih pri tej kreditni instituciji v okviru reguliranih prihrankov, ki ostaja na strani obveznosti njene bilance stanja. Enako bi lahko, ker člen 429(14) Uredbe št. 575/2013 zadeva le izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja z državnim poroštvom, zavrnitev, obrazložena z načelnim premislekom, da je lahko država v položaju neplačnice, ne da bi se preučila verjetnost takega primera glede zadevne države, privedla do tega, da v praksi skoraj ne bi bilo mogoče uporabiti možnosti, predvidene s to določbo. Poleg tega in posledično, ker Evropska centralna banka ni preučila verjetnosti neplačila, izpostavljanje v odločbi o zavrnitvi uporabe člena 429(14) Uredbe št. 575/2013 obsega izpostavljenosti kreditne institucije do javne finančne institucije samo tudi ne more upravičiti upoštevanja navedenih izpostavljenosti v izračunu količnika finančnega vzvoda. Navedeni obseg bi bil namreč lahko upošteven le v primeru, ko ta kreditna institucije zaradi neplačila s strani zadevne države od te finančne institucije ne bi mogla dobiti zneskov, prenesenih v okviru reguliranih prihrankov, in bi morala prisilno prodati sredstva. (Glej točke 79, od 81 do 83, 86, 87, 91 in 92.)

Iz opredelitve tveganja prevelikega finančnega vzvoda iz člena 4(1), točka 94, Uredbe št. 575/2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2015/62, izhaja, da tveganja, predvidena v okviru prevelikega finančnega vzvoda, nastanejo v primeru pomanjkanja likvidnostnih sredstev. Kreditna institucija je namreč za pridobitev likvidnostnih sredstev lahko prisiljena sprejeti ukrepe, ki niso predvideni v poslovnem načrtu, vključno s prisilno prodajo sredstev, zaradi česar lahko nastanejo posledice, navedene v tej določbi, kot je opozorjeno v uvodni izjavi 90 Uredbe št. 575/2013. Ker se negativne posledice prevelikega finančnega vzvoda kažejo v primeru pomanjkanja likvidnostnih sredstev, zaradi okoliščine, da rok za prilagoditev postavk kreditne institucije s postavkami zadevne javne finančne institucije zadeva likvidnostno tveganje, navedeni rok ne postane neupošteven pri oceni tveganja, povezanega z njenim količnikom finančnega vzvoda. Vendar ta rok za prilagoditev ne ustvarja likvidnostnega tveganja v okviru ocene zahtev glede likvidnostnega kritja iz člena 412 Uredbe št. 575/2013 in Uredbe 2015/61 o dopolnitvi Uredbe št. 575/2013 v zvezi z zahtevo glede likvidnostnega kritja za kreditne institucije. Odobritev uporabe člen 26 Uredbe št. 2015/61, ki pristojnim organom in posledično Banki omogoča, da izenačijo soodvisne prilive in odlive, če menijo, da zaradi obstoja poroštva osrednje uprave države članice in kratkega roka med njimi navedeni rok ne ustvarja likvidnostnega tveganja, s strani Evropske centralne banke za likvidnostne prilive in odlive, povezane z izpostavljenostmi do finančne institucije, pomeni priznanje Banke, da rok, ki lahko preteče med njimi, ne povzroča likvidnostnega tveganja. (Glej točke od 101 do 104, 108 in 109.)