ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE (tretji senat)

z dne 4. septembra 2014

Olivier Prigent

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Splošni javni natečaj — Obvestilo o javnih natečajih EPSO/AD/230/12 (AD 5) in EPSO/AD/231/12 (AD 7) — Neizpolnjen pogoj v zvezi z delovnimi izkušnjami za pripustitev k natečaju EPSO/AD/231/12 (AD 7) — Prerazporeditev na natečaj EPSO/AD/230/12 (AD 5) — Vpis na rezervni seznam natečaja EPSO/AD/230/12 (AD 5) — Pravni interes — Nepravočasnost pritožbe — Zaporedne zahteve za ponovno preučitev“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero O. Prigent predlaga zlasti razglasitev ničnosti odločbe natečajne komisije splošnega natečaja EPSO/AD/231/12 (AD 7), ki jo je z dopisom z dne 16. julija 2012 vročil Evropski urad za izbor osebja (EPSO), o tem, da O. Prigenta ne povabi v ocenjevalni center zaradi navedenega natečaja, ampak da ga po tem, ko je bil prerazporejen v splošni natečaj EPSO/AD/230/12 (AD 5), povabi v ocenjevalni center zaradi tega slednjega natečaja.

Odločitev:

Tožba se zavrne, delno kot očitno nedopustna in delno kot očitno neutemeljena. O. Prigentu se naloži plačilo njegovih stroškov in stroškov, ki jih je priglasila Evropska komisija.

Povzetek

Uradniki – Natečaj – Natečaj na podlagi kvalifikacij in preizkusov – Pogoji za sprejem – Dokazila – Obveznost, da kandidati zagotovijo zadostnost dokazil

(Kadrovski predpisi, Priloga III, člen 2)

Kandidat mora načeloma natečajni komisiji predložiti vse informacije in dokumente, za katere meni, da so koristni za preučitev njegove prijave, zato da omogoči Komisiji, da ta preveri, ali izpolnjuje pogojerazpisa natečaja, in to zlasti, če je bil izrecno in formalno povabljen. Kadar natečajna komisija odloča o pripustitvi kandidatov za pristopitev k natečaju ali njihovi izključitvi iz tega, je upravičena omejiti pregled le na prijave in njihove priloge.

(Glej točko 43.)

Napotitev na:

Sodišče: sodba Belardinelli in drugi/Sodišče, 225/87, EU:C:1989:309, točka 24;

Sodišče prve stopnje: sodbi Burban/Parlament, T‑133/89, EU:T:1990:36, točki 31 in 34; in Martínez Alarcón/Komisija, T‑357/00, T‑361/00, T‑363/00 in T‑364/00, EU:T:2002:66, točka 76;

Sodišče za uslužbence: sodba Demeneix/Komisija, F‑96/12, EU:F:2013:52, točka 44.
Za ustrezno uradno obvestitev o odločbi v smislu členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov je treba odločbo ne le sporočiti njenemu naslovniku, temveč mu tudi omogočiti, da se ustrezno seznani z njeno vsebino.

Zlasti kadar je zainteresirana oseba aktivno zaposlena v smislu člena 35(a) Kadrovskih predpisov, je treba šteti, da načeloma uprava, kadar je pri njej zahteve v smislu člena 90(1) Kadrovskih predpisov dovoljeno vlagati po elektronski poti – v obravnavani zadevi po službenem elektronskem naslovu, ki ga zainteresirani osebi da na razpolaga uprava – ob upoštevanju tega, da je zainteresirana oseba sama izbrala ta način komunikacije, v skladu z načelom vzporednosti oblik lahko zainteresirani osebi svoj odgovor sporoči z elektronskim sporočilom, poslanim z elektronskega naslova organa za imenovanja, ki je naslovnik zahteve zainteresirane osebe, na službeni elektronski naslov uradnika.

Institucija ne sme domnevati, da notranje dopisovanje po elektronski poti, v obravnavani zadevi elektronsko sporočilo, ki oznanja obstoj in „on-line“ dostopnost sklepa organa za imenovanja, prispe do naslovnika, ker je ta fizično prisoten na delovnem mestu. Nasprotno pa je ta domneva možna, če se zadevna institucija ne opre samo na indice, ampak na dokaze, tudi tiste, ki jih predloži zainteresirana oseba, iz katerih je razvidno, da je kot naslovnik na službeni elektronski naslov prejel elektronsko sporočilo in da ga je povsem verjetno lahko odprl in se tako z uporabo spletne povezave ustrezno seznanil s sklepom, obstoj katerega mu je bil tako sporočen z dopisom.

Okoliščina, da uprava od zainteresirane osebe ni zahtevala, naj potrdi, da je prebrala elektronsko sporočilo, ne vpliva na datum, za katerega je mogoče šteti, da se je zainteresirana oseba lahko ustrezno seznanila s sklepom organa za imenovanja, ker je zainteresirana oseba pri prebiranju svojih elektronskih sporočil ločevala tiste, ki jih je štela za pomembna in za katere se ji je zdelo koristno, da se seznani z njimi.

(Glej točke 39, od 42 do 44, 46 in 47.)

Sodišče: 15. junij 1976, Jänsch proti Komisiji, 5/76, točka 10;

Sodišče za uslužbence: 25. april 2007, Lebedef-Caponi proti Komisiji, F‑71/06, točke od 29 do 31 in 34; 7. oktober 2009, Pappas proti Komisiji, F‑101/08, točka 43; 16. december 2010, AG proti Parlamentu, F‑25/10, točki 38 in 39.
Iz člena 105(c) Poslovnika Sodišča za uslužbence izhaja, da so stroški, ki se lahko povrnejo, omejeni po eni strani na stroške, ki so nastali v postopku pred Sodiščem za uslužbence, in po drugi strani na stroške, ki so nujni za ta postopek.

Sodišče za uslužbence ob določitvi stroškov, ki se lahko povrnejo, upošteva vse okoliščine zadeve do sprejetja sklepa o odmeri stroškov, vključno z nujnimi izdatki, ki nastanejo v postopku odmere stroškov.

Kot je razvidno iz člena 19, prvi odstavek, Statuta Sodišča, ki se uporablja za Sodišče za uslužbence na podlagi člena 7(1) Priloge I k navedenemu statutu, lahko institucijam pomaga odvetnik. Plačilo odvetniku spada torej v okvir pojma nujnih izdatkov zaradi postopka, ne da bi morala institucija dokazati, da je bila ta pomoč objektivno upravičena. Čeprav to, da so Komisijo v postopku v glavni stvari in postopku za izdajo začasne odredbe zastopali agenta in zunanji odvetnik, ne vpliva na vprašanje, ali gre za stroške, ki se lahko povrnejo – ker nič ne omogoča, da se jih vnaprej izključi – pa to lahko vpliva na določitev višine stroškov, ki so na koncu nastali zaradi postopka.

(Glej točke 23, 26 in 27.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: sklepa z dne 23. marca 2012, Kerstens/Komisija, T‑498/09 P‑DEP, EU:T:2012:147, točki 15 in 20, in z dne 28. maja 2013, Marcuccio/Komisija, T‑278/07 P‑DEP, EU:T:2013:269, točka 14;

Sodišče za uslužbence: sklep z dne 26. aprila 2010, Schönberger/Parlament, F‑7/08 DEP, EU:F:2010:32, točka 23.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 16. decembra 2013

CL

proti

Evropski agenciji za okolje (EEA)

„Javni uslužbenci — Začasni uslužbenec — Bolniški dopust — Vrnitev na delovno mesto — Dolžnost skrbnega ravnanja — Psihično nadlegovanje“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero CL v bistvu predlaga, naj se razglasi ničnost dopisa z dne 21. februarja 2012 o njeni vrnitvi na delovno mesto po daljšem bolniškem dopustu, razglasi ničnost odločbe z dne 20. septembra 2012 o zavrnitvi njenega ugovora z dne 21. maja 2012 zoper navedeni dopis ter naj se Evropski agenciji za okolje (EEA) naloži, da tožeči stranki kot odškodnino plača enoletno plačilo.

Izrek:

Tožba se zavrne. CL nosi svoje stroške in stroške Evropske agencije za okolje.

Povzetek

Uradniki – Dolžnost skrbnega ravnanja uprave – Obseg – Večja obveznost v primeru prizadetosti duševnega zdravja uradnika

(Kadrovski predpisi, člen 24)

Pojem dolžnosti skrbnega ravnanja uprave odraža ravnovesje medsebojnih pravic in dolžnosti, ki jih Kadrovski predpisi določajo v razmerjih med javnim organom in uslužbenci javnih služb. To ravnovesje med drugim pomeni, da organ pri odločanju o položaju uradnika upošteva vse dejavnike, ki bi lahko vplivali na njegovo odločitev, in da pri tem ne upošteva samo interesa službe, temveč tudi interes zadevnega uradnika.

Dolžnost skrbnega ravnanja upravi nalaga, da v primeru dvoma o zdravstvenem vzroku za težave, s katerimi se uradnik spopada pri opravljanju dodeljenih nalog, stori vse potrebno, da odpravi ta dvom. Poleg tega so obveznosti, ki jih upravi nalaga dolžnost skrbnega ravnanja, bistveno večje, kadar gre za poseben primer uradnika, čigar duševno zdravje je vprašljivo in za katerega torej ni gotovo, da je sposoben ustrezno ščititi svoje interese. Zato bi v teh posebnih okoliščinah uprava morala vztrajati, da uradnik opravi dodaten zdravniški pregled, zlasti s sklicevanjem na pravico institucije, da uradnika na podlagi člena 59(1), tretji pododstavek, Kadrovskih predpisov pošlje na pregled k uradnemu zdravniku, ki od uradnika zahteva, da gre na bolniški dopust, kadar je to potrebno zaradi njegovega zdravstvenega stanja.

(Glej točki 45 in 46.)

Napotitev na:

Sodišče: 28. maj 1980, Kuhner/Komisija, 33/79 in 75/79, točka 22; 29. junij 1994, Klinke/Sodišče, C‑298/93 P, točka 38;

Sodišče za uslužbence: 13. december 2006, de Brito Sequeira Carvalho/Komisija, F‑17/05, točka 72; 28. oktober 2010, U/Parlament, F‑92/09, točki 65 in 85.
(Glej točke od 32 do 36.)

Iz take zaveze, navedene v predlogu za priznanje pokojninske dobe, tako ne izhaja niti nova obveznost zadevne institucije niti posledično sprememba pravnega položaja zadevne osebe, zlasti ker – tudi če zadevna oseba soglaša s prenosom pokojninskih pravic, ki jih je pridobila v drugem sistemu, v pokojninski sistem Unije – institucija, ki poda predlog, po prenosu kapitalskega zneska, ki ga sporoči nacionalni pokojninski sklad, nima ustrezne obveznosti, da zadevni osebi samodejno prizna število let pokojninske dobe, navedeno v prvotnem predlogu, na podlagi katerega je uradnik potrdil svojo namero, da navedeni kapital prenese v pokojninski sistem Unije.

V zvezi s tem se zadevna institucija v fazi predloga za priznanje pokojninskih pravic zaveže le k temu, da bo za položaj zadevne osebe pravilno uporabila člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom in splošne izvedbene določbe. Ta obveznost institucije izhaja neposredno iz zadevnih določb Kadrovskih predpisov, tudi če se institucija ni izrecno zavezala.

Priznanje pokojninske dobe je namreč mogoče le, če uradnik soglaša s postopkom za prenos kapitalske vrednosti pokojninskih pravic, ki jih je zadevna oseba pred tem pridobila v zadevnem zunanjem pokojninskem skladu, v pokojninski sistem Unije, pri čemer to soglasje izhaja iz predloga za priznanje pokojninske dobe, ki ga organ, pristojen za imenovanja, ali organ, pooblaščen za sklepanje pogodb o zaposlitvi, poda na podlagi začasnega kapitalskega zneska, ki ga sporoči zadevni nacionalni pokojninski sklad.

V okviru postopka za prenos pokojninskih pravic iz člena 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom je akt, ki posega v položaj, zoper katerega je na podlagi člena 270 PDEU in člena 91(1) Kadrovskih predpisov mogoče vložiti tožbo, odločba, ki jo – odvisno od primera – sprejme organ, pristojen za imenovanja, ali organ, pooblaščen za sklepanje pogodb o zaposlitvi, po prenosu kapitalske vrednosti pokojninskih pravic, ki jih je zadevna oseba pridobila pred nastopom dela v Uniji. Nasprotno predlog za priznanje pokojninskih pravic, če ga zadevna oseba sprejme, ni akt, ki posega v položaj, zoper katerega je na podlagi člena 270 PDEU in člena 91(1) Kadrovskih predpisov mogoče vložiti tožbo.

Sodišče Unije lahko v skladu z načelom ekonomičnosti postopka ugotovi, da ni treba posebej odločiti o predlogih, usmerjenih zoper odločbo o zavrnitvi pritožbe, če se ugotovi, da ti predlogi nimajo samostojne vsebine in se dejansko prekrivajo s tistimi, ki so usmerjeni zoper akt, zoper katerega je bila vložena pritožba. Zlasti je lahko tako, če navedeno sodišče ugotovi, da odločba o zavrnitvi pritožbe zgolj potrjuje akt, zoper katerega je bila vložena ta pritožba, in da ta akt poleg tega ni akt, ki posega v položaj, v smislu člena 90 Kadrovskih predpisov.

(Glej točko 39.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: sodba z dne 21. septembra 2011, Adjemian in drugi/Komisija, T‑325/09 P, EU:T:2011:506, točka 33;

Sodišče za uslužbence: sodba z dne 19. novembra 2014, EH/Komisija, F‑42/14, EU:F:2014:250, točka 85.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Sodni postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti – Lastnoročni podpis odvetnika – Bistveno pravilo stroge uporabe – Tožba, vložena po telefaksu – Podpis odvetnika, odtisnjen z žigom ali drugim načinom reprodukcije – Datum prejema telefaksa, ki se ne more upoštevati za presojo spoštovanja roka za vložitev tožbe – Vložitev ustrezno podpisane vloge po izteku roka – Očitna nedopustnost tožbe

(Statut Sodišča, člen 21; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 34(1); Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91(3))

Z zahtevo lastnoročnega podpisa v smislu člena 34(1), prvi pododstavek, Poslovnika Sodišča za uslužbence se z namenom pravne varnosti skuša doseči zagotovitev izvirnosti vloge in izključitev tveganja, da ta v resnici ni delo avtorja, pooblaščenega za ta namen. Zato je treba to zahtevo obravnavati kot bistveno pravilo obličnosti in jo strogo uporabljati, tako da njeno nespoštovanje povzroči nedopustnost tožbe. V zvezi s tem posredni in mehanski način „podpisovanja“, ki zajema žigosanje vloge, s katero se postopek začne, z žigom z vgraviranim podpisom odvetnika, ki ga je pooblastila tožeča stranka, kot sam ne dopušča ugotovitve, da je bil nujno odvetnik tisti, ki je podpisal zadevni procesni akt.

Zato vloga, vložena po telefaksu ter podpisana z žigom z vgraviranim podpisom odvetnika ali drugim načinom reprodukcije, ne vsebuje izvirnika podpisa odvetnika tožeče stranke, kar je v nasprotju s členom 34(1), prvi pododstavek, Poslovnika, zato jo je treba razglasiti za nedopustno.

Iz tega sledi, da datuma prejema tega dokumenta, poslanega po telefaksu, ni mogoče upoštevati za presojo, ali je bil rok za vložitev tožbe, določen v členu 91(3) Kadrovskih predpisov, upoštevan, ter da je edina vloga, ki se lahko v zvezi s tem upošteva, vloga, ki je prispela v sodno tajništvo Sodišča za uslužbence in na kateri je lastnoročni podpis odvetnika tožeče stranke.

Kadar ta vloga prispe v sodno tajništvo po izteku roka za vložitev tožbe, jo je treba šteti za prepozno, kar povzroči nedopustnost tožbe.

(Glej točke 28, 29, 32 in 33.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 23. maj 2007, Parlament/Eistrup, T‑223/06 P, točka 50.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 12. decembra 2012

Zadeva F‑117/12

AD

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Zamuda – Očitna nedopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero AD predlaga, prvič, razglasitev ničnosti odločb Evropske komisije z dne 4. novembra 2011 in 23. novembra 2011, s katerima sta bila zavrnjena kritje stroškov morebitnega povratnega potovanja partnerja tožeče stranke in priznanje statusa člana osebja delegacije njenemu stalnemu zunajzakonskemu partnerju, ter, drugič, naložitev Komisiji, naj plača odškodnino za povračilo nepremoženjske in premoženjske škode, ki naj bi jo utrpela tožeča stranka in ki je začasno ocenjena na 1 EUR.

Odločitev: Tožba se kot očitno nedopustna zavrže. Tožeča stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

1. Tožbe uradnikov – Roki – Kogentno pravo – Sodni preizkus po uradni dolžnosti

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91)

1. Roka za vložitev pritožbe in tožbe, določena v členih 90 in 91 Kadrovskih predpisov, sta roka kogentnega prava ter nista predmet diskrecije strank in sodišča, ki mora preveriti, tudi po uradni dolžnosti, ali sta bila spoštovana.

(Glej točko 5.)

Napotitev na:

Sodišče: 29. junij 2000, Politi proti Evropski fundaciji za usposabljanje, C‑154/99 P, točka 15;

Sodišče prve stopnje: 15. januar 2009, Braun-Neumann proti Parlamentu, T‑306/08 P, točka 36;

Sodišče za uslužbence: 12. maj 2010, Peláez Jimeno proti Parlamentu, F‑13/09, točka 18; 17. marec 2011, AP proti Sodišču, F‑107/10, točka 5.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (prvi senat)

z dne 2. avgusta 2016

Giorgio Cocchi

in

Nicola Falcione

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Dolžnost pomoči — Člen 24 Kadrovskih predpisov — Zavrnitev prošnje za pomoč — Pokojnine — Člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom — Predlog za prenos pokojninskih pravic — Umik predloga za prenos pokojninskih pravic med postopkom — Ustavitev postopka glede zavrnitve prošnje za pomoč“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se za Pogodbo ESAE uporablja v skladu z njenim členom 106a, s katero G. Cocchi in N. Falcione predlagata, prvič, razglasitev ničnosti odločb z dne 9. marca 2011, s katerima je Evropska komisija zavrnila njuni prošnji za pomoč, oblikovani v okviru njunih predlogov za prenos pokojninskih pravic, ki sta jih pridobila v italijanskem pokojninskem sistemu in so bile prenesene v pokojninski sistem Evropske unije, in, drugič, naložitev Komisiji, naj jima plača odškodnino.

Odločitev:

Postopek v zadevi F‑134/11, Cocchi in Falcione/Komisija, se ustavi. G. Cocchi, N. Falcione in Evropska komisija nosijo vsak svoje stroške.

Povzetek

Tožbe uradnikov – Pravni interes – Presoja ob vložitvi tožbe – Naknadno prenehanje pravnega interesa – Ustavitev postopka

(Kadrovski predpisi, člena 90 in 91)

Da lahko uradnik nadaljuje tožbo za razglasitev ničnosti odločbe, mora ohraniti osebni interes za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, in sicer tudi po vložitvi navedene tožbe, saj je tak interes predpostavka za to, da ima lahko uradnik zaradi izida tožbe koristi.

Če je uradnik v dogovoru z zadevno institucijo umaknil svoj predlog za prenos pokojninskih pravic, pridobljenih pred njegovim nastopom službe pri Uniji, mu morebitna sodba, s katero bi bila razglašena ničnost odločbe o zavrnitvi prošnje za pomoč, oblikovane v okviru njegovega predloga za prenos pokojninskih pravic, ne bi zagotovila nobene upravne koristi, in to neodvisno od vprašanja, ali je prošnja za pomoč, ki jo je vložil uradnik, da bi se branil proti dejanjem lastne institucije, pravno dopustna.

Ker v zvezi s tem pravni interes ne obstaja več, se postopek ustavi.

(Glej točki 33 in 34.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: sklep z dne 2. decembra 2013, Pachtitis/Komisija,F‑49/12, EU:F:2013:197, točka 28 in navedena sodna praksa.
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:F:2010 :171 1SKLEP SODIŠČA ZA U SLUŽBENCE
(prvi senat)
z dne 16. decembra 2010
Zadeva F-25/10
AG
proti
E v ropskemu parlamentu
„Javni uslužbenci — Uradniki — Odpoved delovnega razmerja po kon cu poskusne dobe — 
Očitna nedopustnost — Prepozno v ložena tožba — Vročitev s priporočenim dopisom s povratnico“
Predmet:Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki s e za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi 
njenega člena 106a, s katero A G me d dr ugim p redlaga ra zglasitev n ičnosti odločbe 
Parlamenta z dne 14. maja 2009 o odpovedi n jenega delovnega ra zmerja po kon cu 
poskusne dobe in odločbe Parlamenta z dne 21. decembra 2009 o zavrnitvi njene 
pritožbe zoper navedeno o dločbo ter naložitev P arlamentu, naj ji plača odškodnino z a 
škodo, ki n aj bi jo utrpela zaradi t eh odločb.
Odločitev:Tožba se zavrže ko t očitno n edopustna. Tožeči stranki se naloži plačilo vseh stroškov.
Pov zetek
Uradniki — Pravno sredstvo — Roki — Začetek — Vročitev — Pojem
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 90(2))
Če je odločba vročena s priporočenim pismom s povratnico, se šteje, da s e je naslovnik z njo seznanil 
s podpisom p oštne povratnice. Če naslovnik priporočenega pisma ni mogel podpisati, ker je bil ob 
prihodu pismonoše odsoten z doma in se ni odzval oziroma pisma ni prevzel v roku, v katerem s e 
običajno h rani na poštnem u radu, je treba šteti, da j e bila odločba pravilno v ročena naslovniku n a 
datum izteka tega roka.
Domneva, da j e bil naslovnik o odločbi obveščen ob izteku o bičajnega roka h rambe priporočenega 
pisma na poštnem u radu, kljub temu ni brezpogojna. Velja namreč samo, če uprava dokaže pravilnost 
vročitve s priporočenim pismom, zlasti tako, da s e na zadnjem n aslovu, ki g a je navedel naslovnik, pusti 
obvestilo o prispelem p ismu. Poleg tega ta domneva ni neizpodbitna. Naslovnik bo m orda s kušal 
dokazati, da s e zlasti zaradi b olezni ali višje sile, na ka tero ni mogel vplivati, ni mogel učinkovito 
seznaniti z obvestilom o prispelem p ismu.
Vendar s e odsotnost izključno z aradi p očitnic ne more šteti za upravičen ra zlog, ki b i preprečeval to 
domnevo vročitve. Če bi bilo m ogoče to domnevo ovreči s povsem o sebnimi razlogi, bi lahko 
naslovnik akta deloma sam določil, kda j naj bi se z njim dejansko seznanil.
2 ECLI:EU:F:2010 :171POVZETEK–ZADEVAF-25/10
AGPROTIPARLAMENTU
Domneva vročitve n ikakor ne posega v pravico d o u činkovitega pravnega sredstva, zlasti do 
predvidljivosti pravil, ki n aj bi urejala dostop do sodišča Unije. Rok treh me secev in desetih dni je 
namreč dovolj dolg, da o dsotnost zaradi p očitnic ne vp liva na možnost vložitve p ravnih sredstev.
(Glej točke o d 41 d o 44 ter točki 48 in 50.)
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(drugi senat)

z dne 17. marca 2011

Zadeva F-107/10

AP

proti

Sodišču Evropske unije

„Javni uslužbenci – Zamuda – Očitna nedopustnost“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero AP predlaga zlasti razglasitev ničnosti odločbe Sodišča z dne 17. decembra 2009, s katero mu je bila priznana pravica do gospodinjskega dodatka od 1. julija 2009, vendar mu je bila podeljena šele od 1. novembra 2009, naložitev instituciji, naj plača znesek, ki ustreza gospodinjskim dodatkom za obdobje med 1. julijem 2009 in 31. oktobrom 2009, skupaj z obrestmi, in, podredno, naložitev instituciji, naj povrne premoženjsko in nepremoženjsko škodo.

Odločitev: Tožba se zavrže kot očitno nedopustna. Tožeča stranka nosi svoje stroške.

Povzetek

Uradniki – Pravno sredstvo – Predhodna upravna pritožba – Roki – Narava javnega reda

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90 in 91; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 100(3))

Roka za ugovor in pritožbo iz členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov sta zavezujoča ter ju stranke in sodišče – ki mora preveriti, tudi po uradni dolžnosti, ali sta bila spoštovana – ne morejo spreminjati.

Stranke morajo izkazati potrebno skrbnost glede spoštovanja rokov, ki jih določajo veljavni predpisi. Čeprav ima torej tožeča stranka pravico do uporabe celotnega roka za pritožbo iz člena 91(3) Kadrovskih predpisov in roka zaradi oddaljenosti iz člena 100(3) Poslovnika Sodišča za uslužbence, pa se lahko zaradi take možnosti zgodi, da se njena pritožba šteje za nedopustno, če je izvirnik tožbe vložen na Sodišču za uslužbence po dodeljenem času iz razlogov, ki ne izhajajo niti iz nepredvidenih okoliščin niti iz višje sile.

(Glej točki 5 in 9.)

Napotitev na:

Sodišče: 29. junij 2000, Politi proti Evropski fundaciji za usposabljanje, C-154/99 P, točka 15; 8. november 2007, Belgija proti Komisiji, C-242/07 P, točka 17;

Sodišče prve stopnje: 15. januar 2009, Braun-Neumann proti Parlamentu, T-306/08 P, točka 36; 12. oktober 2009, Aayhan in drugi proti Parlamentu, T-283/09 P, točka 19;

Sodišče za uslužbence: 12. maj 2010, Peláez Jimeno proti Parlamentu, F-13/09, točka 18.