SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

MELCHIORJA WATHELETA,

predstavljeni 1. decembra 2016 ( 1 )

Zadeva C‑689/15

W. F. Gözze Frottierweberei GmbH,

Wolfgang Gözze

proti

Verein Bremer Baumwollbörse(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Oberlandesgericht Düsseldorf (višje deželno sodišče v Düsseldorfu, Nemčija))

„Predhodno odločanje — Znamka Evropske unije — Uredba (ES) št. 207/2009 — Člen 9 — Člen 15 — Resna in dejanska uporaba — Uporaba znamke kot oznake kakovosti — Neobstoj rednih nadzorov kakovosti pri pridobiteljih licence — Razveljavitev pravic imetnika znamke — Certifikacijska znamka“

I – Uvod

1. Oberlandesgericht Düsseldorf (višje deželno sodišče v Düsseldorfu, Nemčija) s tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe prosi Sodišče za razlago členov 9(1) in 15(1) Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Evropske unije (UL 2009, L 78, str. 1) ter za razlago členov 52(1)(a), 7(1)(g) in 73(c) navedene uredbe.

2. Sodišče se bo moralo v okviru odgovora predložitvenemu sodišču opredeliti do vprašanja, ali oznaka kakovosti – to je znak, katerega namen je jamčiti za material, uporabljen v proizvodih, na katerih je nameščen, za njihovo kakovost ali za proizvodni postopek – lahko pomeni posamično znamko Evropske unije.

II – Pravni okvir

3. Z Uredbo št. 207/2009 je bila kodificirana Uredba Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 146). Kot je navedlo Sodišče, je razlage v zvezi s pravili Uredbe št. 40/94 mogoče uporabiti za Uredbo št. 207/2009, če ob sprejetju zadnjenavedene uredbe upoštevne določbe glede besedila, konteksta ali ciljev niso bile bistveno spremenjene. ( 2 ) To velja za postopek v glavni stvari.

4. Uredba št. 207/2009 je bila pred kratkim tudi sama spremenjena z Uredbo (EU) 2015/2424 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2015 o spremembi Uredbe (ES) št. 207/2009 o blagovni znamki Skupnosti ter Uredbe Komisije (ES) št. 2868/95 za izvedbo Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 o znamki Skupnosti in razveljavitvi Uredbe Komisije (ES) št. 2869/95 o pristojbinah, ki se plačujejo Uradu za harmonizacijo notranjega trga (blagovne znamke in modeli) (UL 2015, L 341, str. 21).

5. Vendar je treba glede na čas dejanskega stanja v postopku v glavni stvari ta predlog za sprejetje predhodne odločbe preučiti z vidika Uredbe št. 207/2009 v različici, veljavni pred to spremembo.

A – Uredba št. 207/2009

6. Člen 4 Uredbe št. 207/2009 določa: „Blagovna znamka [EU] je lahko sestavljena iz kakršnih koli znakov, ki jih je mogoče grafično predstaviti, kot so besede, vključno z osebnimi imeni, slike, črke, števila, oblika blaga ali njegove embalaže, če se s pomočjo teh znakov blago in storitve nekega podjetja lahko razlikujejo od blaga in storitev drugih podjetij.“

7. Člen 7(1) te uredbe določa: „Kot blagovna znamka se ne registrirajo: […] (c) znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki lahko v gospodarskem prometu označujejo vrsto, kakovost, količino, namen, vrednost, geografski izvor ali čas proizvodnje blaga ali opravljanja storitve ali druge lastnosti blaga ali storitve; […] (g) znamke, ki zavajajo javnost, na primer glede narave, kakovosti ali geografskega izvora blaga ali storitve; […]“

8. Člen 9(1) navedene uredbe določa: „Blagovna znamka [EU] daje imetniku izključne pravice. Imetnik ima pravico preprečiti vsem tretjim osebam, ki nimajo njegovega soglasja, da v gospodarskem prometu uporabljajo: (a) kateri koli znak, ki je enak blagovni znamki [EU] za označevanje blaga ali storitev, enakih tistim, za katere je registrirana blagovna znamka [EU]; (b) kateri koli znak, pri katerem zaradi enakosti ali podobnosti blagovni znamki [EU] in enakosti ali podobnosti blaga ali storitev, označenih z blagovno znamko [EU] in znakom, obstaja verjetnost zmede v javnosti; verjetnost zmede vključuje verjetnost povezovanja med znakom in blagovno znamko; […]“

9. Člen 15(1) Uredbe št. 207/2009 določa: „Če v obdobju petih let po registraciji imetnik ni začel resno in dejansko uporabljati blagovne znamke [EU v Uniji] za blago ali storitve, za katere jo je registriral, ali če je bila takšna uporaba prekinjena v obdobju petih zaporednih let, se za blagovno znamko [EU] uporabljajo sankcije iz te uredbe, razen če obstajajo upravičeni razlogi za neuporabo. Uporaba v pomenu odstavka 1 pomeni: (a) uporabo blagovne znamke [EU] v obliki, ki se glede na obliko, v kateri je bila registrirana, razlikuje v elementih, ki ne spreminjajo razlikovalnega značaja blagovne znamke; (b) namestitev blagovne znamke [EU] na blago ali njegovo embalažo v [Uniji] izključno za potrebe izvoza.“

10. Člen 51(1) te uredbe določa: „Pravice imetnika blagovne znamke [EU] se razveljavijo na podlagi zahteve pri Uradu ali na podlagi nasprotne tožbe v postopku zaradi kršitve pravic: (a) če se v neprekinjenem obdobju petih let blagovna znamka ni uporabljala v prvotni namen v [Uniji] za označevanje blaga ali storitev, za katere je registrirana, in za neuporabo ne obstajajo upravičeni razlogi […]; (b) če je blagovna znamka zaradi dejanj ali opustitev imetnika v gospodarskem prometu postala obča oznaka za proizvod ali storitve, za katere je registrirana; (c) če zaradi uporabe blagovne znamke s strani imetnika ali z njegovim soglasjem za blago ali storitve, za katere je registrirana, obstaja verjetnost zmede v javnosti, zlasti glede narave, kakovosti ali geografskega izvora tega blaga ali storitev.“

11. Člen 52(1) Uredbe št. 207/2009 določa: „Blagovna znamka [EU] se razglasi za nično na podlagi zahteve, vložene pri Uradu ali na podlagi nasprotne tožbe v postopku zaradi kršitve pravic, (a) če je bila blagovna znamka [EU] registrirana v nasprotju z določbami člena 7; […]“

12. Člen 73 te uredbe določa: „Poleg razlogov za razveljavitev iz člena 51 se pravice nosilca kolektivne blagovne znamke [EU] razveljavijo ob pritožbi Uradu ali na osnovi nasprotne tožbe v postopku zaradi kršitev pravic, če: (a) imetnik ne izvede razumnih ukrepov, da bi preprečil uporabo blagovne znamke na način, ki ni združljiv s pogoji uporabe, če ti obstajajo, zapisanimi v pravilniku o uporabi ali v spremembah le-tega, ki so bile, če je bilo to primerno, vpisane v registru; […] (c) je bila sprememba pravilnika o uporabi blagovne znamke vpisana v register zaradi kršitve določb iz člena 71(2), razen če nosilec blagovne znamke z nadaljnjo spremembo pravilnika o uporabi uspe ugoditi zahtevam teh določb.“

B – Uredba 2015/2424

13. V uvodni izjavi 27 Uredbe 2015/2424 je navedeno: „Kot dopolnilo obstoječim določbam o kolektivnih znamkah Skupnosti in za odpravo sedanjega neravnovesja med nacionalnimi sistemi in sistemom blagovnih znamk EU je [postalo potrebno] dodati več posebnih določb za varstvo certifikacijskih znamk Evropske unije […], ki instituciji ali organizaciji za potrjevanje omogočajo, da se uporabnikom certifikacijskega sistema dovoli, da znamko uporabijo kot znak za blago ali storitve, ki so v skladu s certifikacijskimi zahtevami.“

14. V ta namen je bil z Uredbo 2015/2424 v Uredbo št. 207/2009 vstavljen člen 74a, ki določa: „1. Certifikacijska znamka EU je blagovna znamka EU, ki je kot takšna opisana ob vložitvi prijave za znamko in omogoča razlikovanje med blagom ali storitvami, ki jih je imetnik znamke certificiral na podlagi materiala, načina proizvodnje blaga ali opravljanja storitev, kakovosti, natančnosti ali drugih značilnosti z izjemo geografskega porekla, na eni strani ter blagom in storitvami, ki niso certificirani, na drugi strani. 2. Vsaka fizična ali pravna oseba, tudi ustanove, telesa in organi javnega prava, lahko prijavi certifikacijsko znamko EU, če ne opravlja dejavnosti, ki vključujejo dobavo iste vrste blaga ali storitev, kot so certificirani. […]“

15. V skladu s členom 4 Uredbe 2015/2424 se člen 74a Uredbe št. 207/2009 uporablja od 1. oktobra 2017.

III – Dejansko stanje v sporu o glavni stvari

16. V glavni stvari gre za spor med družbo W. F. Gözze Frottierweberei GmbH (v nadaljevanju: Gözze) in njenim poslovodjo Wolfgangom Gözzejem (v nadaljevanju: W. Gözze) na eni strani ter združenjem Verein Bremer Baumwollbörse (v nadaljevanju: VBB) na drugi strani.

17. VBB je združenje, ki ščiti interese podjetij v sektorju bombažnega tekstila. Je imetnik te figurativne znamke Evropske unije (v nadaljevanju: bombažni cvet):

18. Znamka „bombažni cvet“ je bila prijavljena v črno-beli barvi in registrirana 22. maja 2008 med drugim za tekstilne proizvode.

19. VBB sklepa licenčne pogodbe za znamko „bombažni cvet“ s podjetji v tekstilnem sektorju. Ta podjetja se zavežejo, da bodo to znamko uporabljala le za visokokakovostne proizvode iz vlaken bombaža. VBB lahko preverja spoštovanje te zaveze.

20. Gözze opravlja dejavnosti v tekstilnem sektorju in trži med drugim brisače, ki jih opremi z visečimi etiketami, katerih zadnja stran, običajno natisnjena v zeleno-beli barvi, je taka:

21. Družbe Gözze ni med podjetji, ki imajo licenco VBB. To združenje družbi Gözze ni dovolilo, da kakor koli uporablja znak, ki je enak ali podoben znamki „bombažni cvet“. Zato je VBB zoper družbo Gözze vložilo tožbo zaradi kršitve pri pristojnem sodišču za znamke EU, to je Landgericht Düsseldorf (deželno sodišče v Düsseldorfu, Nemčija).

22. Gözze je vložila nasprotno tožbo za ugotovitev ničnosti oziroma, podredno, za razveljavitev znamke „bombažni cvet“. Po njenem mnenju je figurativni znak „bombažni cvet“ povsem opisen in zato brez razlikovalnega učinka. Ta znak naj ne bi mogel označevati izvora in naj torej ne bi smel biti registriran kot znamka.

23. Landgericht Düsseldorf (deželno sodišče v Düsseldorfu) je ugodilo tožbi združenja VBB in zavrnilo nasprotno tožbo družbe Gözze, ki je zato vložila pritožbo pri Oberlandesgericht Düsseldorf (višje deželno sodišče v Düsseldorfu, Nemčija).

24. Zadnjenavedeno sodišče meni, da javnost razume znak „bombažni cvet“, kot da izpolnjuje drugo funkcijo, in ne zgolj funkcije označbe, da je material, uporabljen pri proizvodnji blaga, bombaž. Meni tudi, da zaradi močne podobnosti med znakom „bombažni cvet“, ki ga uporablja Gözze, in znamko „bombažni cvet“, katere imetnik je VBB, obstaja verjetnost zmede. V zvezi s tem ugotavlja, da se navedeni znak od navedene znamke razlikuje le po barvi.

25. Vendar naj iz tega ne bi nujno izhajalo, da je treba tožbi zaradi kršitve ugoditi. Javnost naj bi namreč v znaku „bombažni cvet“ videla predvsem označbo kakovosti proizvoda. V teh okoliščinah naj bi se lahko štelo, da uporaba znaka in znamke „bombažni cvet“ ne prenaša nobenega sporočila o izvoru proizvoda. Iz tega naj bi bilo mogoče sklepati, da je treba pravice VBB razveljaviti in da Gözze ni storila kršitve.

26. Toda predložitveno sodišče dodaja, da bi se uporaba posamične znamke kot oznake kakovosti – enako kot uporaba kolektivne znamke – lahko štela za uporabo kot znamke, če javnost s to znamko povezuje pričakovanje nadzora kakovosti s strani imetnika znamke.

27. V tem primeru naj bi namreč javnost v uporabi te znamke videla označbo proizvoda, ki se proizvaja pod nadzorom imetnika znamke. Tako naj bi znamka izpolnjevala svojo bistveno funkcijo, ki je označevati, da proizvod izvira iz podjetja, kjer se uporablja zagotavljanje kakovosti.

28. V navedenem primeru bi bilo po mnenju predložitvenega sodišča mogoče smiselno uporabiti člen 73 Uredbe št. 207/2009 za kolektivne znamke, na podlagi katerega je treba znamko razveljaviti, če njen imetnik ne izvede primernih ukrepov, da bi preprečil uporabo znamke na način, ki ni združljiv s pogoji uporabe, zapisanimi v pravilniku o uporabi.

29. V teh okoliščinah je predložitveno sodišče presodilo, da je primerno prekiniti odločanje in Sodišču predložiti vprašanji za predhodno odločanje.

IV – Predlog za sprejetje predhodne odločbe in postopek pred Sodiščem

30. Oberlandesgericht Düsseldorf (višje deželno sodišče v Düsseldorfu) je zato s sklepom z dne 15. decembra 2015, ki je na Sodišče prispel 21. decembra 2015, odločilo, da Sodišču na podlagi člena 267 PDEU v predhodno odločanje predloži ti vprašanji: „1. Ali se lahko uporaba posamične znamke kot oznake kakovosti šteje za uporabo kot znamke v smislu členov 9(1) in 15(1) Uredbe [št. 207/2009] za blago, za katero se uporablja? 2. Če je odgovor na vprašanje 1 pritrdilen: ali je treba takšno znamko po členu 52(1)(a) v povezavi s členom 7(1)(g) Uredbe [št. 207/2009] razglasiti za nično ali ob ustrezni uporabi člena 73(c) Uredbe [št. 207/2009] razveljaviti, če imetnik znamke z rednimi nadzori kakovosti pri pridobiteljih licence ne zagotavlja skladnosti pričakovanj o kakovosti, ki jo javnost povezuje s tem znakom?“

31. Pisna stališča so vložili družba Gözze in W. Gözze, VBB, nemška vlada ter Evropska komisija. Poleg tega so vse te stranke predstavile stališča na obravnavi 19. oktobra 2016.

V – Analiza

A – Prvo vprašanje za predhodno odločanje

32. Predložitveno sodišče se s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je mogoče oznaki kakovosti priznati izključno pravico, ki je z Uredbo št. 207/2009 dana imetniku posamične znamke.

33. Kot navaja Oberlandesgericht Düsseldorf (višje deželno sodišče v Düsseldorfu), je namreč uspeh tožbe, ki jo je vložilo VBB, odvisen od tega, ali lahko uporaba posamične znamke kot oznake kakovosti pomeni uporabo kot znamke v smislu členov 9(1) in 15(1) Uredbe št. 207/2009. ( 3 )

34. Z Uredbo št. 207/2009 se oznake kakovosti kot take ne priznavajo (naslov 1 spodaj). Zato je mogoče problem razumeti le z vidika funkcij znamke (naslovi od 2 do 4 spodaj). Ta preučitev je na koncu naloga nacionalnega sodišča (naslov 5 spodaj).

1. Nepriznavanje oznak kakovosti kot znamk EU v Uredbi št. 207/2009

35. Uporaba znaka z namenom jamčiti za material v proizvodih, za način njihove proizvodnje ali njihovo kakovost kot taka v Uredbi št. 207/2009 ni predvidena. Iz preteklega razvoja predpisov v zvezi z znamko EU je razvidno, da je šlo pri tem za zavestno izbiro zakonodajalca.

36. Komisija je namreč že v prvih premislekih o uvedbi znamke Skupnosti ob „običajnih“ znamkah izrecno predvidela – poleg kolektivnih – „certifikacijske znamke“. ( 4 ) Poleg tega je bila ta vrsta znamke predvidena v členu 86 predloga uredbe Sveta (EGS) o znamki Skupnosti pod poimenovanjem „garancijske znamke Skupnosti“. ( 5 ) Vendar zakonodajalec take znamke ni sprejel ne v Uredbi št. 40/94 ne v Uredbi št. 207/2009.

37. Torej ni nobenega dvoma o izključenosti take znamke s področja uporabe Uredbe št. 207/2009. Za vsak primer je s priznanjem obstoja teh znamk v Prvi direktivi 89/104 potrjeno, da je bila nasprotna izbira v navedeni uredbi namerna. ( 6 )

38. Tako se certifikacijska znamka šele z Uredbo 2015/2424 pojavi kot znamka EU.

39. Zakonodajalec namreč v uvodni izjavi 27 te nove uredbe izrecno pojasnjuje, da se je potreba po tem, da se „dod[a] več posebnih določb za varstvo certifikacijskih znamk Evropske unije“, pojavila „[k]ot dopolnilo obstoječim določbam o kolektivnih znamkah Skupnosti in za odpravo sedanjega neravnovesja med nacionalnimi sistemi in sistemom blagovnih znamk EU […]“ ( 7 ).

40. Zato ni dvoma, da uporaba znaka z namenom jamčiti za material v proizvodih, za način njihove proizvodnje ali njihovo kakovost kot taka ne more biti zajeta z Uredbo št. 207/2009. Gre za novo vrsto znamke EU, ki je bila uvedena z Uredbo 2015/2424 pod poimenovanjem „certifikacijska znamka“. ( 8 )

41. Ali to pomeni, da tak znak nikoli ne more biti deležen varstva, ki se z Uredbo št. 207/2009 zagotavlja posamičnim znamkam? Mislim, da ni tako.

42. Vendar mora za to, da bi bila imetniku znaka, ki se uporablja kot oznaka kakovosti, dana izključna pravica, ta znak nujno izpolnjevati bistveno funkcijo znamke.

2. Nujnost izpolnjevanja bistvene funkcije znamke

43. V skladu z ustaljeno sodno prakso „je bistvena funkcija znamke, da končnim potrošnikom oziroma uporabnikom zagotavlja enakost izvora proizvoda ali storitve, ki jo znamka označuje, in jim na ta način omogoča, da brez morebitne zmede razlikujejo ta proizvod ali storitev od tistih, ki so drugačnega izvora. Da bi lahko znamka imela vlogo bistvenega elementa sistema neizkrivljene konkurence, ki ga Pogodba vzpostavlja in ohranja, mora jamčiti, da so bili vsi proizvodi oziroma storitve, ki jih označuje, proizvedeni oziroma opravljeni pod nadzorom enega podjetja, ki je odgovorno za njihovo kakovost“ ( 9 ).

44. Ta bistvena funkcija znamke je konkretizirana v uporabi, ki se nameni znamki, pri čemer se s členom 15(1) Uredbe št. 207/2009 zahteva „resna in dejanska uporaba“. Sodišče je namreč to „resno in dejansko uporabo“ opredelilo kot „uporabo, skladno z bistveno funkcijo znamke, ki je zagotoviti potrošniku ali končnemu uporabniku istovetnost izvora proizvoda ali storitve, s tem da se mu brez verjetne zmede omogoči razlikovanje tega proizvoda ali storitve od tistih, ki imajo drug izvor“. ( 10 )

45. Zaradi bistvenosti te funkcije „se vedno šteje, da znamka opravlja funkcijo označbe izvora, medtem ko svoje druge funkcije opravlja le, če jo njen imetnik uporablja tako, da opravlja te funkcije […]“ ( 11 ).

46. Zdi se torej, da iz te sodne prakse izhaja, da mora na podlagi pravil Uredbe št. 207/2009 oznaka kakovosti nujno izpolnjevati funkcijo znamke kot označbe izvora, da bi lahko njen imetnik uveljavljal uporabo izključne pravice, ki mu je dana s členom 9 navedene uredbe.

47. Z drugimi besedami, če je uporaba znaka kot oznake kakovosti povezana ne le z označbo o kakovosti proizvoda, ampak sočasno in tudi z označbo izvora, potem gre za uporabo znaka kot znamke v smislu sodne prakse Sodišča.

3. Nujnost vpliva na eno od funkcij znamke

48. V tem zadnjem primeru – to je če se znak uporablja v povezavi z označbo o kakovosti proizvoda in z označbo izvora – bi bilo treba ugotoviti še, ali uporaba znaka, ki je enak ali podoben registrirani znamki EU, s strani tretje osebe posega oziroma bi lahko posegala v pravice imetnika znamke.

49. V zvezi s tem se je Sodišče posebej jasno izrazilo v točki 39 sodbe z dne 22. septembra 2011, Interflora in Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604): „funkcija znamke, ki se nanaša na označbo izvora, ni edina funkcija znamke, ki jo je treba varovati pred poseganjem s strani tretjih oseb […]“. Sodišče pa je med temi drugimi funkcijami izrecno priznalo tisto, ki se nanaša na zagotavljanje kakovosti proizvoda. ( 12 )

50. Po mnenju Sodišča je izključna pravica iz člena 9(1)(a) Uredbe št. 207/2009 imetniku znamke dana zato, da se zagotovi, da lahko znamka izpolnjuje svoje funkcije. Zato se lahko izvršuje, kadar uporaba znaka s strani tretje osebe vpliva ali bi lahko vplivala na funkcije znamke, zlasti pa na njeno bistveno funkcijo, ki je potrošniku jamčiti za izvor blaga. ( 13 )

51. Povedano drugače, imetnik znamke ima pravico, da prepove to uporabo, če ta lahko vpliva na eno od funkcij znamke, bodisi na funkcijo znamke kot označbe izvora bodisi na eno od drugih funkcij. ( 14 )

52. Tako je, nasprotno, uporaba znaka za povsem opisne namene izključena s področja uporabe člena 9(1) Uredbe št. 207/2009. ( 15 )

53. Vendar je pomembno poudariti, da Sodišče možnost izpodbijanja vpliva na eno od funkcij znamke omejuje na primer, v katerem se znak, enak znamki EU, uporablja za blago ali storitve, enake tistim, za katere je bila znamka registrirana, to je na področje uporabe člena 5(1)(a) Direktive 2008/95 ali člena 9(1)(a) Uredbe št. 207/2009.

54. Sodišče je to razlikovanje izrecno poudarilo v sodbi z dne 25. marca 2010, BergSpechte (C‑278/08, EU:C:2010:163): — v primeru iz člena 9(1)(a) Uredbe št. 207/2009, „ko tretji uporablja znak, ki je enak znamki, za proizvode ali storitve, ki so enaki tistim, za katere je bila ta znamka registrirana, lahko imetnik znamke prepove to uporabo, če bi lahko škodila kateri od funkcij znamke“; ( 16 ) — v drugem primeru iz člena 9(1)(b) Uredbe št. 207/2009, „kadar tretji uporablja znak, ki je enak ali podoben znamki, za proizvode ali storitve, ki so enaki ali podobni tistim, za katere je bila ta znamka registrirana, lahko imetnik znamke nasprotuje uporabi tega znaka samo, če obstaja verjetnost zmede“. ( 17 )

55. To razlikovanje izhaja iz besedila člena 9(1) Uredbe št. 207/2009. Varstvo iz člena 9(1)(a) je namreč širše kot varstvo iz člena 9(1)(b), saj se v zadnjenavedeni določbi – v nasprotju s prvonavedeno – za njegovo uporabo izrecno zahteva obstoj verjetnosti zmede v primeru podobnosti. ( 18 )

4. Vmesni predlog

56. Glede na vse navedeno menim, da uporaba znaka kot oznake kakovosti lahko pomeni uporabo kot znamke, ki lahko njenemu imetniku zagotovi ohranitev pravic, ki mu jih daje znamka EU, v smislu člena 15 Uredbe št. 207/2009, če uporaba tega znaka sočasno izpolnjuje bistveno funkcijo znamke kot označbe izvora.

57. V navedenem primeru je treba člen 9(1)(a) Uredbe št. 207/2009 razlagati tako, da lahko imetnik znamke EU, ki ustreza oznaki kakovosti, konkurentu prepove uporabo enakega znaka za proizvode ali storitve, ki so enaki tistim, za katere je bila ta znamka registrirana, kadar lahko ta uporaba vpliva na eno od funkcij znamke, kot je označba kakovosti proizvoda.

58. Kadar pa tretja oseba uporablja znak, ki je enak ali podoben znamki, za proizvode ali storitve, ki so enaki ali podobni tistim, za katere je bila ta znamka registrirana, je treba člen 9(1)(b) Uredbe št. 207/2009 razlagati tako, da lahko imetnik znamke EU nasprotuje uporabi tega znaka le, če obstaja verjetnost zmede.

5. Vloga nacionalnega sodišča

59. Predložitveno sodišče mora presoditi, prvič, ali znamka „bombažni cvet“ izpolnjuje bistveno funkcijo znamke, in, drugič, ali obstaja vpliv ali možnost vpliva na funkcijo znamke kot označbe izvora ali na katero od njenih drugih funkcij. ( 19 )

a) Bistvena funkcija označbe izvora

60. Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe je razvidno, da javnost uporabo tega znaka dojema kot označbo o kakovosti proizvoda. ( 20 )

61. Toda čeprav smo videli, da je zagotavljanje kakovosti proizvoda lahko varovano kot funkcija znamke, označba kakovosti, ki jo omenja predložitveno sodišče, ne pripelje do samodejne izključitve možnosti, da zadevna znamka izpolnjuje tudi funkcijo označbe izvora.

62. Nasprotno, strinjam se s premislekom predložitvenega sodišča, da znak, v katerem javnost vidi označbo, da blago nadzira imetnik znamke, služi razlikovanju tako označenega blaga od blaga drugih podjetij, nad katerim se tak nadzor ne izvaja. ( 21 )

63. Sodišče je namreč pojasnilo, da mora znamka za to, „[d]a bi lahko […] imela vlogo bistvenega elementa sistema neizkrivljene konkurence, ki ga Pogodba vzpostavlja in ohranja, […] jamčiti, da so bili vsi proizvodi oziroma storitve, ki jih označuje, proizvedeni oziroma opravljeni pod nadzorom enega podjetja, ki je odgovorno za njihovo kakovost“. ( 22 )

64. Če je torej zagotavljanje kakovosti lahko varovano kot funkcija znamke, je mogoče, da je to posledica funkcije označbe izvora. Zagotavljanje kakovosti je vezano na njen izvor. ( 23 )

65. Razumno je namreč misliti, da če funkcija označbe izvora pomeni neki interes, je to zaradi učinkov, povezanih z njo. Tisto, kar potrošnik pričakuje od proizvoda, opremljenega z znamko, ki jo (pre)pozna, je stalna kakovost. Na podlagi tega pričakovanja kakovosti, ki ga ustvarja znamka, lahko njen imetnik ohranja in okrepi skrb za kakovost pri potrošniku, in to z namenom povečati svojo prihodnjo prodajo. ( 24 )

66. Poleg tega se omemba „enega podjetja“, ki bi bilo odgovorno za kakovost proizvoda ali storitve, ne sme razumeti dobesedno.

67. Zdi se, da gre pri tem lahko za imetnika znamke, vendar tudi za „ekonomsko povezana“ podjetja, saj je Sodišče med drugim priznalo, da gre za vpliv na funkcijo znamke kot označbe izvora, kadar reklamni oglas, ponujen ob uporabi ključne besede, enake neki znamki, v internetnem iskalniku, „običajno obveščenemu in razumno pozornemu potrošniku ne omogoča ali mu zgolj težko omogoča, da ugotovi, ali so blago ali storitve iz oglasa blago ali storitve imetnika znamke oziroma ekonomsko povezanega podjetja ali pa, nasprotno, tretje osebe“. ( 25 )

68. V istem smislu opozarjam, da se je Sodišče pri ugotavljanju vpliva na funkcijo znamke kot označbe izvora sklicevalo tudi na pooblaščene prodajalce imetnika znamke ( 26 ) ali na pripadnost isti poslovni mreži ( 27 ).

69. Zato bi, če bi predložitveno sodišče ugotovilo, da označba kakovosti, ki izhaja iz znamke „bombažni cvet“, napotuje tudi na VBB ali na katerega od pridobiteljev licence tega združenja, ta znamka izpolnjevala tudi funkcijo označbe izvora.

70. Če pa bi moralo predložitveno sodišče presoditi, da je zaupanje v kakovost proizvoda, opremljenega z znakom „bombažni cvet“, vezano zgolj na uporabljeni material in ni odvisno od njegovega proizvajalca ali združenja, ki podeljuje navedeno oznako kakovosti, potem bi bilo treba ugotoviti, da zgoraj navedeni znak ne izpolnjuje bistvene funkcije znamke.

b) Vpliv ali možnost vpliva na funkcijo znamke kot označbe izvora oziroma na eno od njenih funkcij

71. Če bi predložitveno sodišče ugotovilo, da znak „bombažni cvet“ izpolnjuje funkcijo označbe izvora, bi bilo treba ugotoviti še, ali uporaba enakega ali podobnega znaka s strani tretje osebe posega ali bi lahko posegala v pravice VBB.

72. V obravnavanem primeru se mi zdi, da znamke „bombažni cvet“ in znaka, ki ga uporablja Gözze, ni mogoče šteti za enaka zaradi razlike v barvah med navedenima znakoma. Znak je namreč enak znamki samo tedaj, ko brez sprememb in dodatkov posnema vse elemente, ki sestavljajo znamko, ali kadar, gledano v celoti, skriva tako nepomembne razlike, da jih povprečen potrošnik ne opazi. ( 28 )

73. Vendar je tudi tu naloga nacionalnega sodišča, da presodi, ali je znak, ki ga uporablja Gözze, enak ali podoben znamki „bombažni cvet“. V prvem primeru bi imelo VBB pravico prepovedati uporabo znaka, ki lahko vpliva na eno od funkcij njegove znamke, kot je označba kakovosti proizvoda (uporaba člena 9(1)(a) Uredbe št. 207/2009). V drugem primeru bi lahko VBB nasprotovalo uporabi navedenega znaka le, če obstaja verjetnost zmede glede izvora proizvoda (uporaba člena 9(1)(b) Uredbe št. 207/2009).

B – Drugo vprašanje za predhodno odločanje

74. Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je mogoče posamično znamko, ki se uporablja kot oznaka kakovosti, razveljaviti na podlagi členov 52(1)(a) in 7(1)(g) Uredbe št. 207/2009 oziroma na podlagi smiselne uporabe člena 73(c) navedene uredbe, če imetnik znamke z rednimi nadzori kakovosti pri pridobiteljih licence ne zagotavlja skladnosti pričakovanj o kakovosti, ki jo javnost povezuje s tem znakom.

75. To vprašanje je mogoče pojasniti s premiso predložitvenega sodišča. Po njegovem mnenju je za priznanje oznake kakovosti kot znamke EU potrebno, da javnost povezuje zadevno oznako s pričakovanjem nadzora kakovosti, ki ga opravlja imetnik znaka. Posledično naj bi bilo za to, da se tej oznaki prizna varstvo, ki ga vključuje znamka EU, potrebno, da je predstava o „nadzorovani kakovosti“, ki jo javnost povezuje s to oznako, dejansko zagotovljena. ( 29 )

76. Čeprav se strinjam s premiso tega utemeljevanja, ne soglašam s sklepom, izpeljanim iz nje.

77. Kot sem namreč že navedel, če si je oznako kakovosti mogoče predstavljati na podlagi pravil Uredbe št. 207/2009, je ni mogoče razumeti kot garancijsko ali certifikacijsko znamko – pri kateri bi bili pogoji za razveljavitev lahko podobni tistim, ki se uporabljajo za kolektivno znamko ( 30 ) – temveč samo kot posamično znamko.

78. Čeprav je predstavo o nadzoru uporabe znamke morda mogoče izpeljati iz člena 73 Uredbe št. 207/2009, je treba ugotoviti, da ta uredba ne določa nobenega takega pogoja za posamične znamke.

79. V skladu z utemeljevanjem, ki sem ga razvil v okviru preučitve prvega vprašanja za predhodno odločanje, mora oznaka kakovosti nujno izpolnjevati zgolj funkcijo znamke kot označbe izvora, da bi lahko njen imetnik uveljavljal uporabo izključne pravice, ki mu je dana s členom 9 Uredbe št. 207/2009.

80. V tem okviru je možnost nadzora kakovosti proizvoda lahko element, ki omogoča povezovanje proizvoda s proizvajalcem in podjetji, ki so ekonomsko povezana z njim. Nasprotno pa se ne zahteva, da se nadzor dejansko izvaja. Kar je pomembno, namreč ni resničnost nadzora, temveč odgovornost določenega podjetja za kakovost in možnost nadzora, povezana z njo.

81. Zato menim, da niti člena 52(1)(a) in 7(1)(g) niti člen 73(c) Uredbe št. 207/2009 ne omogočajo ugotovitve ničnosti ali razveljavitve znamke EU, ki je tudi oznaka kakovosti, če imetnik te znamke z dejanskim ali rednim nadzorom kakovosti pri pridobiteljih licence ne zagotavlja skladnosti pričakovanj o kakovosti, ki jo javnost povezuje s tem znakom.

VI – Predlog

82. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je postavilo Oberlandesgericht Düsseldorf (višje deželno sodišče v Düsseldorfu), odgovori: 1. Uporaba znaka kot oznake kakovosti lahko pomeni uporabo kot znamke, ki lahko zagotovi ohranitev pravic v smislu člena 15 Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Evropske unije, če uporaba zadevnega znaka sočasno izpolnjuje bistveno funkcijo znamke kot označbe izvora. V tem primeru je treba člen 9(1)(a) Uredbe št. 207/2009 razlagati tako, da lahko imetnik znamke EU, ki ustreza oznaki kakovosti, konkurentu prepove uporabo enakega znaka za proizvode ali storitve, ki so enaki tistim, za katere je bila ta znamka registrirana, kadar lahko ta uporaba vpliva na eno od funkcij znamke, kot je označba kakovosti proizvoda. Kadar pa tretja oseba uporablja znak, ki je enak ali podoben znamki, za proizvode ali storitve, ki so enaki ali podobni tistim, za katere je bila ta znamka registrirana, je treba člen 9(1)(b) Uredbe št. 207/2009 razlagati tako, da lahko imetnik znamke EU nasprotuje uporabi navedenega znaka le, če obstaja verjetnost zmede. 2. Niti člena 52(1)(a) in 7(1)(g) Uredbe št. 207/2009 niti člen 73(c) te uredbe ne omogočajo ugotovitve ničnosti ali razveljavitve znamke EU, ki je tudi oznaka kakovosti, če imetnik te znamke z dejanskim ali rednim nadzorom kakovosti pri pridobiteljih licence ne zagotavlja skladnosti pričakovanj o kakovosti, ki jo javnost povezuje s tem znakom.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 22. septembra 2011, Interflora in Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, točka 4). Sodišče je v isti sodbi prav tako navedlo, da je sodna praksa glede člena 5(1)(a) Prve direktive Sveta z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (89/104/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 92) upoštevna tudi za razlago člena 9(1)(a) Uredbe št. 40/94. Ta razlaga je bila namreč „podana večkrat in prenesena v člen 9(1)(a) Uredbe št. 40/94“ (glej sodbo z dne 22. septembra 2011, Interflora in Interflora British Unit, C‑323/09, EU:C:2011:604, točka 38). Besedilo člena 9(1)(a) Uredbe št. 207/2009 pa je enako kot besedilo člena 9(1)(a) Uredbe št. 40/94.

( 3 ) Glej točko 7 predloga za sprejetje predhodne odločbe.

( 4 ) Glej Memorandum Komisije o uvedbi blagovne znamke Skupnosti (SEC(76) 2462), Bilten ES, dodatek 8/76, točka 69 (glej tudi točki 53 in 71).

( 5 ) Predlog uredbe Sveta (EGS) o znamki Skupnosti, ki ga je Komisija predložila Svetu 25. novembra 1980 (COM/80/635FINAL) (UL 1980, C 351, str. 5).

( 6 ) V skladu s členom 1 navedene direktive se je ta uporabljala „za vsako znamko glede blaga ali storitev, ki je predmet registracije ali prijave za registracijo v državi članici kot posamična znamka, kolektivna znamka ali garancijska ali certifikacijska znamka ali ki je predmet registracije ali prijave za registracijo v Uradu Beneluksa za znamke ali mednarodne registracije z učinkom v državi članici“ (moj poudarek; glej tudi člen 15 z naslovom „Posebne določbe o kolektivnih znamkah, garancijskih znamkah in certifikacijskih znamkah“). To upoštevanje garancijske ali certifikacijske znamke je bilo ohranjeno v Direktivi 2008/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL 2008, L 299, str. 25) in ta pojem je opredeljen v členu 27 Direktive (EU) 2015/2436 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2015 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL 2015, L 336, str. 1).

( 7 ) Moj poudarek.

( 8 ) Glej v tem smislu Rodhain, Ph., „La nouvelle marque de l’Union européenne: version 2.0 ou simple mise à jour?“, Revue Lamy droit de l’immatériel, 2016, št. 127, str. od 45 do 51, zlasti str. 49.

( 9 ) Sodba z dne 12. novembra 2002, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, točka 48 in navedena sodna praksa).

( 10 ) Sodba z dne 11. marca 2003, Ansul (C‑40/01, EU:C:2003:145, točka 36).

( 11 ) Sodba z dne 22. septembra 2011, Interflora in Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, točka 40). Moj poudarek.

( 12 ) Glej v tem smislu sodbe z dne 18. junija 2009, L’Oréal in drugi (C‑487/07, EU:C:2009:378, točka 58); z dne 23. marca 2010, Google France in Google (od C‑236/08 do C‑238/08, EU:C:2010:159, točka 77), ter z dne 22. septembra 2011, Interflora in Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, točka 38). Glej, v zvezi s priznavanjm teh novih funkcij znamke, Bonet, G., „Les trois âges de la fonction de la marque. Selon la jurisprudence de la Cour de justice“, Propriétés intellectuelles, 2012, št. 43, str. od 154 do 160.

( 13 ) Glej v tem smislu sodbe z dne 12. novembra 2002, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, točka 51); z dne 18. junija 2009, L’Oréal in drugi (C‑487/07, EU:C:2009:378, točka 58), ter z dne 23. marca 2010, Google France in Google (od C‑236/08 do C‑238/08, EU:C:2010:159, točka 77).

( 14 ) Glej v tem smislu sodbi z dne 18. junija 2009, L’Oréal in drugi (C‑487/07, EU:C:2009:378, točka 65), ter z dne 23. marca 2010, Google France in Google (od C‑236/08 do C‑238/08, EU:C:2010:159, točka 79).

( 15 ) Glej v tem smislu, in sicer v zvezi s členom 5(1) Direktive 89/104, sodbo z dne 12. novembra 2002, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, točka 54). Sklicevanje za povsem opisne namene je Sodišče opredelilo kot tisto, ki je namenjeno sporočanju značilnosti proizvoda (sodba z dne 14. maja 2002, Hölterhoff (C‑2/00, EU:C:2002:287, točka 16)).

( 16 ) Točka 21 (v zvezi s členom 5(1)(a) Direktive 89/104).

( 17 ) Točka 22 (v zvezi s členom 5(1)(b) Direktive 89/104).

( 18 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 23. marca 2010, Google France in Google (od C‑236/08 do C‑238/08, EU:C:2010:159, točka 78). Jezikovno razlago člena 9 Uredbe št. 207/2009 potrjuje uvodna izjava 8 te uredbe. V tej uvodni izjavi je namreč predvideno „absolutno“ varstvo znamke v primeru enakosti znamke in znaka ter blaga ali storitev, varstvo znamke v primeru podobnosti pa je predvideno le v zvezi z verjetnostjo zmede (glej v tem smislu, in sicer v zvezi s členom 5(1) Direktive 89/104, sodbo z dne 18. junija 2009, L’Oréal in drugi, C‑487/07, EU:C:2009:378, točka 59).

( 19 ) Glej v tem smislu sodbe z dne 18. junija 2009, L’Oréal in drugi (C‑487/07, EU:C:2009:378, točka 63); z dne 23. marca 2010, Google France in Google (od C‑236/08 do C‑238/08, EU:C:2010:159, točka 88), in z dne 22. septembra 2011, Interflora in Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, točka 46).

( 20 ) Glej točko 9 predloga za sprejetje predhodne odločbe.

( 21 ) Glej točko 12 predloga za sprejetje predhodne odločbe. Vpliv resničnosti nadzora je predmet drugega postavljenega vprašanja.

( 22 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 12. novembra 2002, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, točka 48 in navedena sodna praksa).

( 23 ) Glej v tem smislu Bonet, G., „Les trois âges de la fonction de la marque. Selon la jurisprudence de la Cour de justice“, Propriétés intellectuelles, 2012, št. 43, str. od 154 do 160, zlasti str. 159. Nekateri avtorji celo trdijo, da znamka ne opravlja nobene samostojne funkcije zagotavljanja kakovosti. Če znamka opravlja to funkcijo, naj bi bilo to prek funkcije zagotavljanja istovetnosti izvora, to je „stalnosti porekla, ki načeloma, vendar ne nujno, zagotavlja stalnost kakovosti“ (glej Passa, J., „Les nouvelles fonctions de la marque dans la jurisprudence de la cour de justice: Portée? Utilité?“, Cahiers de droit de l’entreprise, januar 2012, zvezek 5). V tem pogledu je funkcija kakovosti vidik ali del funkcije zagotavljanja istovetnosti izvora.

( 24 ) Glej v tem smislu Riehle, G., Trade Mark Rights and Remanufacturing in the European Community, ICC Studies, zv. 22, Verlag C.H. Beck, München, 2003, str. 50.

( 25 ) Glej sodbo z dne 23. marca 2010, Google France in Google (od C‑236/08 do C‑238/08, EU:C:2010:159, točka 84). Moj poudarek.

( 26 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 12. novembra 2002, Arsenal Football Club (C‑206/01, EU:C:2002:651, točka 59).

( 27 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 22. septembra 2011, Interflora in Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, točka 51).

( 28 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 25. marca 2010, BergSpechte (C‑278/08, EU:C:2010:163, točka 25).

( 29 ) Glej točki 12 in 13 predloga za sprejetje predhodne odločbe.

( 30 ) Tako kot v Uredbi 2015/2424.