ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 141/18

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 2. aprila 2009 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Oberlandesgericht Karlsruhe — Nemčija) — kazenski postopek zoper Rafeta Kqikua

(Zadeva C-139/08) (1)

(Vizumi, azil in priseljevanje - Državljan tretje države, ki ima švicarsko dovoljenje za prebivanje - Vstop in prebivanje na ozemlju države članice z drugačnimi nameni, kot je tranzit - Neobstoj vizuma)

2009/C 141/29

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberlandesgericht Karlsruhe

Stranka v postopku v glavni stvari

Rafet Kqiku

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Oberlandesgericht Karlsruhe (Nemčija) — Razlaga členov 1 in 2 Odločbe št. 896/2006/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o vzpostavitvi poenostavljenega režima kontrole oseb na zunanjih mejah na podlagi enostranskega priznanja določenih dovoljenj za prebivanje, ki jih izdata Švica in Lihtenštajn, s strani držav članic za namen tranzita preko njihovih ozemelj (UL 167, str. 8) — Možnost, da državljan nekdanje Državne skupnosti Srbije in Črne gore, ki prebiva v Švici in ima švicarsko dovoljenje za stalno prebivanje tipa C, brez vizuma vstopi na ozemlje Zvezne republike Nemčije, z drugačnim namenom kot sta tranzit in prebivanje v tej državi dva dni brez vizuma

Izrek

Odločba št. 896/2006/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o vzpostavitvi poenostavljenega režima kontrole oseb na zunanjih mejah na podlagi enostranskega priznanja dovoljenj za prebivanje, ki jih izdata Švica in Lihtenštajn, s strani držav članic za namen tranzita preko njihovih ozemelj se mora razlagati tako, da se dovoljenja za prebivanje, ki so našteta v prilogi k tej odločbi, ki jih izdata Švicarska konfederacija in Kneževina Lihtenštajn državljanom tretjih državah, katerih državljani morajo imeti vizum, obravnavajo kot enakovredna le tranzitnemu vizumu. Za vstop na ozemlje držav članic z namenom tranzita zadostuje — za izpolnitev zahtev iz členov 1(1) in 2 Uredbe Sveta (ES) št. 539/2001 z dne 15. marca 2001 o seznamu tretjih držav, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja imeti vizume, in držav, katerih državljani so oproščeni te zahteve — da imajo osebe, na katere se nanaša navedena odločba, dovoljenje za prebivanje, ki ga je izdala Švicarska konfederacija ali Kneževina Lihtenštajn in je navedeno v prilogi k tej odločbi.

(1) UL C 183, 19.7.2008.
1)

Kraljevina Španija s tem, da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Sveta 2004/81/ES z dne 29. aprila 2004 o dovoljenju za prebivanje, izdanem prebivalcem tretjih držav, ki so žrtve nedovoljene trgovine z ljudmi ali so bili predmet dejanj omogočanja nezakonitega priseljevanja, ki sodelujejo s pristojnimi organi, in s tem, da Komisije Evropskih skupnosti ni obvestila o določbah notranjega prava, namenjenih zagotavljanju te uskladitve, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
SL Uradni list Evropske unije C 69/10

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 29. januarja 2009 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Kammarrätten I Stockholm – Migrationsöverdomstolen – Švedska) – Migrationsverket proti Edgarju Petrosianu, Nelli Petrosian, Svetlani Petrosian, Davidu Petrosianu, Maxime Petrosian

(Zadeva C-19/08) (1)

(Pravica do azila - Uredba (ES) št. 343/2003 - Ponovni sprejem s strani države članice prosilca za azil, čigar prošnja je bila zavrnjena in ki je v drugi državi članici, kjer je vložil novo prošnjo za azil - Začetek roka za izvedbo predaje prosilca za azil - Postopek predaje, ki je predmet pravnega sredstva, ki bi lahko imelo odložilni učinek)

(2009/C 69/15)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Migrationsverket

Tožene stranke: Edgar Petrosian, Nelli Petrosian, Svetlana Petrosian, David Petrosian, Maxime Petrosian

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Kammarrätten i Stockholm, Migrationsöverdomstolen (Švedska) – Razlaga člena 20(1)(d) in (2) Uredbe Sveta (ES) št. 343/2003 z dne 18. februarja 2003 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za azil, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države (UL L 50, str. 1) – Ponovni sprejem s strani države članice prosilca za azil, ki je v drugi državi članici in je tam znova vložil prošnjo za azil – Začetek roka za predajo prosilca za azil

Izrek

Člen 20(1)(d) in (2) Uredbe Sveta (ES) št. 343/2003 z dne 18. februarja 2003 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za azil, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države, je treba razlagati tako, da kadar zakonodaja države članice, ki daje zahtevo, v okviru postopka predaje prosilca za azil določa odložilni učinek pravnega sredstva, rok za izvedbo predaje ne začne teči že z začasno sodno odločitvijo, da se izvedba postopka predaje odloži, temveč šele s sodno odločitvijo, s katero se odloči o temelju postopka in s katero ni več mogoče ovirati te izvedbe.

(1) UL C 64, 8.3.2008.
C 161/3

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 22. aprila 2010 – Evropska komisija proti Kraljevini Španiji

(Zadeva C-423/07) (1)

(Neizpolnitev obveznosti države - Direktiva 93/37/EGS - Člena 3 in 11 - Koncesije za javne gradnje - Obveznosti na področju oglaševanja - Obseg obveznosti - Obvestilo o naročilu - Opis predmeta koncesije in lokacija gradenj - Dodatne gradnje, ki niso izrecno predvidene v obvestilu o naročilu in razpisni dokumentaciji - Načelo enakega obravnavanja)

(2010/C 161/04)

Jezik postopka: španščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: D. Kukovec, M. Konstantinidis, S. Pardo Quintillán in M. Canal Fontcuberta, odvetniki)

Tožena stranka: Kraljevina Španija (zastopnik: F. Díez Moreno, zastopnik)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev člena 3 in člena 11(3), (6), (7) in (12) Direktive Sveta 93/37/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje (UL L 199, str. 54) – Kršitev načel enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije – Gradnje, ki niso bile predmet koncesije – Oddaja po dodelitvi koncesije

Izrek

1. Ker je Kraljevina Španija družbi Iberpistas 5. novembra 1999 oddala: — zgraditev tretjega voznega pasu v obeh smereh na delu plačljivega odseka avtoceste A-6 med mestom Villalba in razcepom Valle de los Caídos, — zgraditev tretjega dvosmernega voznega pasu na delu plačljivega odseka avtoceste A-6 med razcepom Valle de los Caídos in mestom San Rafael, vključno z gradnjo/zgraditvijo novega tunela, in — zgraditev četrtega voznega pasu v obeh smereh na brezcestninskem odseku avtoceste A-6 med mestoma Madrid in Villalba, ne da bi bile te gradnje navedene v predmetu pogodbe o koncesiji za javne gradnje, kakor je opisan v obvestilu, objavljenem v Uradnem listu Evropskih skupnosti in v razpisni dokumentaciji, ni izpolnila obveznosti iz členov 3(1) ter 11(3) in (6) Direktive Sveta 93/37/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil za gradnje v zvezi s Prilogo V k tej direktivi.

2. V preostalem se tožba zavrne.

3. Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.

(1) UL C 297, 8.12.2007.
—

s tem, da za posebna območja varstva Maltsch, Wiesengebiete im Freiwald, Pfeifer Anger, Oberes Donautal in Untere Traun v deželi Zgornja Avstrija ter za posebno območje varstva Verwall v deželi Vorarlberg ni določila pravnega varstva v skladu z zahtevami iz člena 4 Direktive 79/409 in člena 6(2) v povezavi s členom 7 Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst,
SL Uradni list Evropske unije C 282/3

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 24. septembra 2009 – Erste Group Bank AG, nekdanja Erste Bank der österreichischen Sparkassen AG (C-125/07 P), Raiffeisen Zentralbank Österreich AG (C 133/07 P), Bank Austria Creditanstalt AG (C 135/07 P), Österreichische Volksbanken AG (C-137/07) proti Komisiji Evropskih skupnosti

(Združene zadeve C-125/07 P, C-133/07 P, C-135/07 P in C-137/07 P) (1)

(Pritožba - Karteli - Pasivne in aktivne obrestne mere, ki so jih določile avstrijske banke - „Klub Lombard“ - Prizadetost trgovine med državami članicami - Izračun glob - Nasledstvo podjetij - Dejanski vpliv na trg - Izvajanje kartela)

2009/C 282/03

Jezik postopka: nemščina

Stranke

Pritožnice: Erste Group Bank AG, nekdanja Erste Bank der österreichischen Sparkassen AG (C-125/07 P), (zastopnik: F. Montag, odvetnik), Raiffeisen Zentralbank Österreich AG (C-133/07 P) (zastopnika: S. Völcker in G. Terhorst, odvetnika), Bank Austria Creditanstalt AG (C-135/07 P) (zastopnika: C. Zschocke in J. Beninca, odvetnika), Österreichische Volksbanken AG (C-137/07 P) (zastopniki: A. Ablasser, R. Bierwagen in F. Neumayr, odvetniki)

Druga stranka v postopku: Komisija Evropskih skupnosti (zastopniki: A. Bouquet in R. Sauer, ter D. Waelbroeck in U. Zinsmeister, odvetnika)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (drugi senat) z dne 14. decembra 2006 v združenih zadevah Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji (od T-259/02 do T-264/02 in T-271/02) – v tem primeru se nanaša na zadevo Erste Bank der österreichischen Sparkassen proti Komisiji (T-264/02) – s katero je Sodišče prve stopnje v delu zavrnilo tožbo za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije 2004/138/ES z dne 11. junija 2002 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 Pogodbe ES (zadeva COMP-36.571/D-1, Avstrijske banke – „klub Lombard“) (UL L 56, str. 1) in, podredno, zahtevek za zmanjšanje glob, ki so bile naložene – Kartel, ki se nanaša na trg bančnih proizvodov in storitev – Prizadetost trgovine med državami članicami – Način izračuna glob

Izrek

1. Pritožbe se zavrnejo.

2. Erste Group Bank AG, nekdanja Erste Bank der österreichischen Sparkassen AG, Raiffeisen Zentralbank Österreich AG, Bank Austria Creditanstalt AG in Österreichische Volksbanken AG se naloži plačilo stroškov.

(1) UL C 117, 26.5.2007.
SL Uradni list Evropske unije C 24/4

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 10. decembra 2009 – Evropska komisija proti Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska

(Zadeva C-390/07) (1)

(Neizpolnitev obveznosti države - Okolje - Direktiva 91/271/EGS - Čiščenje komunalne odpadne vode - Člen 3(1) in (2), člen 5, (1), (2), (3) in (5), ter prilogi I in II - Prvotna neopredelitev občutljivih območij - Pojem „evtrofikacija“ - Merila - Dokazno breme - Upoštevni datum za preizkus dokazov - Izpolnjevanje obveznosti zbiranja - Strožje obravnavanje izpustov na občutljivih območjih)

2010/C 24/05

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: S. Pardo Quintillán in H. van Vliet, zastopnika)

Tožena stranka: Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska (zastopniki: C. Gibbs in V. Jackson, zastopnika, in D. Anderson QC in S. Ford, barrister)

Intervenient v podporo tožene stranke: Portugalska republika (zastopnika L. Inez Fernandes in M. J. Lois, zastopnika)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Člen 3(1) in (2), člen 5, (1), (2), (3) in (5), ter Priloga II Direktive Sveta 91/271/EGS z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode (UL L 135, str. 40) – Nedoločitev nekaterih območij, ki bi morala biti opredeljena kot občutljiva območja glede evtrofikacije ter neizvajanje strožjega obravnavanja izpustov komunalnih odpadnih voda iz aglomeracij z več kot 10 000 PE v občutljiva območja oziroma območja, ki bi morala biti opredeljena kot občutljiva.

Izrek

1. Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska s tem, da ni strožje obravnavalo izpustov komunalne odpadne vode iz Craigavon (čistilni napravi Ballynacor in Bullay’s Hill) ter iz Magherafelt, ni izpolnilo obveznosti iz člena 5(2), (3) in (5), Direktive Sveta 91/271/EGS z dne 21. maja 1991 o čiščenju komunalne odpadne vode.

2. Tožba se v ostalem zavrne.

3. Evropski Komisiji se naloži plačilo stroškov Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska.

4. Portugalska republika nosi svoje stroške.

(1) UL C 283, 24.11.2007.
1.

Irska, s tem da v svojo nacionalno zakonodajo ni vnesla splošne zahteve, da so gospodarske dejavnosti, v katerih organi javnega prava ne izvajajo funkcij javne oblasti, predmet plačila davka na dodano vrednost; s tem da v svojo nacionalno zakonodajo ni vnesla bodisi splošne zahteve, da so gospodarske dejavnosti, v katerih organi javnega prava izvajajo funkcije javne oblasti, predmet plačila davka, če obravnavanje teh organov kot nezavezancev za plačilo davka povzroči občutno izkrivljanje konkurence ali katerega od meril, potrebnih za izvrševanje diskrecijske pravice, ki jo ima v zvezi s tem minister za finance, in s tem da v svojo nacionalno zakonodajo ni vnesla splošne zahteve, da so organi javnega prava, ki opravljajo dejavnosti iz Priloge I k Direktivi Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, zavezani za plačilo tega davka, če te njihove dejavnosti niso zanemarljivo majhne, ni izpolnila obveznosti iz členov 2, 9 in 13 Direktive.
1.

Iz točke 101 sodbe z dne 18. novembra 2003 v zadevi Budějovický Budvar (C-216/01) je razvidno, da: — mora predložitveno sodišče za ugotovitev, ali se ime, kakršno je tisto v postopku v glavni stvari, lahko obravnava kot preprosta in posredna označba geografskega izvora, katere zaščita na podlagi dvostranskih pogodb v postopku v glavni stvari je lahko utemeljena glede na merila iz člena 30 ES, proučiti, ali to ime, čeprav kot tako ni geografsko ime, glede na dejanske okoliščine in pojmovanje v Češki republiki vsaj lahko seznanja potrošnika s tem, da proizvod, ki ga označuje, izvira iz regije ali kraja na ozemlju te države članice; — mora predložitveno sodišče poleg tega proučiti, prav tako glede na dejanske okoliščine in pojmovanje v Češki republiki, ali ni zadevno ime v postopku v glavni stvari, kakor je navedeno v točki 99 navedene sodbe, na dan začetka veljavnosti zadevnih dvostranskih pogodb ali pozneje postalo v tej državi članici generično, saj je Sodišče Evropskih skupnosti v točkah 99 in 100 navedene sodbe že ugotovilo, da je cilj sistema zaščite, ki ga določata ti pogodbi, varstvo industrijske in poslovne lastnine v smislu člena 30 ES; — če ni nobenih pravil Skupnosti s tega področja, mora predložitveno sodišče v skladu s svojim nacionalnim pravom odločiti, ali je treba naročiti mnenjsko anketo, namenjeno razjasnitvi dejanskih okoliščin in pojmovanja v Češki republiki, da bi se ugotovilo, ali se ime „Bud“ v postopku v glavni stvari lahko opredeli kot preprosta in posredna označba geografskega izvora in da v tej državi članici ni postalo generično. Prav tako mora predložitveno sodišče glede na to nacionalno pravo, če meni, da mora naročiti mnenjsko anketo, določiti odstotek potrošnikov, za katere meni, da je zadosti reprezentativen za to proučitev, in — člen 30 ES ne določa konkretne zahteve v zvezi s kakovostjo in trajanjem rabe imena v državi članici porekla, da bi bila zaščita tega imena glede na navedeni člen utemeljena. Na vprašanje, ali taka zahteva velja v okviru postopka v glavni stvari, mora ob upoštevanju veljavnega nacionalnega prava, zlasti sistema zaščite, ki ga določata zadevni dvostranski pogodbi, odgovoriti predložitveno sodišče.
3)

Člen 2(2) Uredbe št. 2777/2000, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 111/2001, ter člena 4 in 5(4), drugi pododstavek, Direktive Sveta 85/73/EGS z dne 29. januarja 1985 o financiranju veterinarskih pregledov in nadzora, zajetih v direktivah 89/662/EGS, 90/425/EGS, 90/675/EGS in 91/496/EGS, kakor je bila spremenjena in kodificirana z Direktivo Sveta 96/43/ES z dne 26. junija 1996, je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo temu, da države članice zaračunavajo nacionalne pristojbine za financiranje stroškov za teste za ugotavljanje goveje spongiformne encefalopatije. Skupni znesek pristojbin, povezanih z zakolom goveda, namenjenega za prehrano ljudi, je treba določiti ob upoštevanju načel, ki so sprejeta za pristojbine Skupnosti, po katerih, prvič, ta znesek ne sme presegati nastalih stroškov, ki zajemajo stroške za plače in socialno zavarovanje ter administrativne stroške, povezane z opravljanjem teh testov, in, drugič, je vsako neposredno in posredno vračanje take pristojbine prepovedano.
2)

Pravo Skupnosti nasprotuje nacionalni določbi, ki čeprav sledi legitimnim ciljem zagotavljanja enakega obravnavanja ponudnikov in preglednosti v okviru postopkov oddaje javnega naročila, za podjetja, ki so v razmerju odvisnosti ali so med seboj povezana, določa brezpogojno prepoved sočasnega sodelovanja in konkuriranja v istem postopku oddaje javnega naročila, ne da bi imela možnost dokazati, da to razmerje ne vpliva na njihovo ravnanje v okviru tega javnega razpisa.
SL Uradni list Evropske unije C 141/12

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 2. aprila 2009 — Bouygues SA, Bouygues Télécom SA proti Komisiji Evropskih skupnosti, Francoski republiki, Orange France S.A., Société française du radiotéléphone — SFR

(Zadeva C-431/07 P) (1)

(Pritožba - Državne pomoči - Člen 88(2) ES - Pogoji za začetek formalnega postopka preiskave - Resne težave - Merila za opredelitev državne pomoči - Državna sredstva - Načelo prepovedi diskriminacije)

2009/C 141/18

Jezik postopka: francoščina

Stranke

Tožeči stranki: Bouygues SA, Bouygues Télécom SA (zastopniki: F. Sureau, D. Théophile, S. Perrotet, A. Bénabent, J. Vogel in L. Vogel, odvetniki)

Druge stranke v postopku: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnik: C Giolito, zastopnik), Francoska republika (zastopniki: G. de Bergues, O. Christmann in A.-L. Vendrolini, zastopniki), Orange France S.A (zastopniki: S. Hautbourg, S. quesson in L. Olza Moreno, odvetniki), Société française du radiotéléphone — SFR (zastopnika: A. Vincent, odvetnik, in C. Vajda QC)

Predmet

Pritožba zoper sodbo Sodišča prve stopnje (četrti senat) z dne 4. julija 2007 v zadevi Bouygues in Bouygues Télécom proti Komisiji (T-475/04), s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo tožbo tožečih strank za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije z dne 20. julija 2004 (državna pomoč NN 42/2004 — Francija) o spremembi pristojbin, ki sta jih morali družbi Orange in SFR plačati za dovoljenji UMTS (Universal Mobile Telecommunications System) — Državne pomoči — Pogoji za začetek formalnega postopka preiskave na podlagi člena 88(2) ES — Merila za opredelitev državne pomoči — Pojmi državna sredstva, konkurenčna prednost in prepoved diskriminacije

Izrek

1) Pritožba se zavrne.

2) Družbama Bouygues SA in Bouygues Télécom SA se naloži plačilo stroškov.

3) Francoska republika nosi svoje stroške.

(1) UL C 269, 10.11.2007.
SL Uradni list Evropske unije C 90/4

Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 17. februarja 2009 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Raad van State) – M. Elgafaji, N. Elgafaji proti Staatssecretaris van Justitie

(Zadeva C-465/07) (1)

(Direktiva 2004/83/ES - Minimalni standardi glede pogojev priznanja statusa begunca ali statusa subsidiarne zaščite - Oseba, upravičena do subsidiarne zaščite - Člen 2(e) - Utemeljeno tveganje resne škode - Člen 15(c) - Resna in individualna grožnja za življenje ali osebnost civilista zaradi samovoljnega nasilja v situacijah mednarodnega ali notranjega oboroženega spopada - Dokaz)

2009/C 90/06

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Raad van State

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: M. Elgafaji, N. Elgafaji

Tožena stranka: Staatssecretaris van Justitie

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Nederlands Raad van State – Razlaga členov 2(e) in 15(c) Direktive Sveta 2004/83/ES z dne 29. aprila 2004 o minimalnih standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da se jim prizna status begunca ali osebe, ki iz drugih razlogov potrebuje mednarodno zaščito, in o vsebini te zaščite – Minimalni standardi v zvezi s pogoji za priznanje statusa begunca – Raven zaščite, ki je taka kot raven zaščite iz člena 3 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic, ali, v primeru nikalnega odgovora, merila, ki jih je treba uporabiti za ugotovitev resne in individualne grožnje zaradi samovoljnega nasilja.

Izrek

Člen 15(c) Direktive Sveta 2004/83/ES z dne 29. aprila 2004 o minimalnih standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da se jim prizna status begunca ali osebe, ki iz drugih razlogov potrebuje mednarodno zaščito, in o vsebini te zaščite v povezavi s členom 2(e) iste direktive je treba razlagati tako, da:

— obstoj resne in individualne grožnje za življenje ali osebnost prosilca za subsidiarno zaščito ni odvisen od tega, da zadnji predloži dokaz, da ga posamično zadeva zaradi elementov, ki so značilni za njegove osebne okoliščine;

— se lahko obstoj te grožnje izjemoma šteje za dokazanega, kadar samovoljno nasilje, ki je značilno za potekajoč oboroženi spopad, po presoji pristojnih nacionalnih organov, ki so zaprošeni za subsidiarno zaščito, ali po presoji sodišč države članice, ki se jim predloži odločba o zavrnitvi te prošnje, doseže tako visoko stopnjo, da obstajajo utemeljeni razlogi za prepričanje, da se bo civilist, če se vrne v zadevno državo ali, odvisno od primera, v zadevno pokrajino, samo zaradi navzočnosti na tem ozemlju soočil z utemeljenim tveganjem, da utrpi navedeno škodo.

(1) UL C 8, 12.1.2008.
1)

Pojem „perutnine“ iz točke 6.6(a) Priloge I k Direktivi Sveta 96/61/ES z dne 24. septembra 1996 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja, kot je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1882/2003 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. septembra 2003, je treba razlagati tako, da vključuje prepelice, jerebice in golobe.
SL Uradni list Evropske unije C 82/3

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 12. februarja 2009 – Komisija Evropskih skupnosti proti Helenski republiki

(Zadeva C-45/07) (1)

(Neizpolnitev obveznosti države - Členi 10 ES, 71 ES in 80(2) ES - Pomorska varnost - Nadzor ladij in pristanišč - Mednarodni sporazumi - Pristojnosti Skupnosti in držav članic)

(2009/C 82/04)

Jezik postopka: grščina

Stranke

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopniki: K. Simonsson, M. Konstantinidis, F. Hoffmeister in I. Zervas, zastopniki)

Tožena stranka: Helenska republika (zastopnici: A. Samoni-Rantou in S. Chala, zastopnici)

Intervenientka v podporo tožene stranke: Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska (zastopnika: I. Rao, zastopnica, skupaj z D. Andersonom, QC)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 10, 71 in 80(2) Pogodbe ES – Predložitev predloga na področju, ki spada v izključno zunanjo pristojnost Skupnosti, mednarodni organizaciji – Pomorska varnost – Predlog za nadzor skladnosti ladij in pristanišč z zahtevami iz poglavja XI-2 Konvencije SOLAS in Kodeksa ISPS

Izrek

1) Helenska republika s tem, da je Mednarodni pomorski organizaciji (IMO) predložila predlog (MSC 80/5/11) za nadzor skladnosti ladij in pristanišč z zahtevami iz poglavja XI-2 Mednarodne konvencije o varstvu človeškega življenja na morju, ki je bila sprejeta v Londonu 1. novembra 1974, in Mednarodnega kodeksa o zaščiti ladij in pristanišč, ni izpolnila svojih obveznosti iz členov 10 ES, 71 ES in 80(2) ES.

2) Helenski republiki se naloži plačilo stroškov.

(1) UL C 82, 14.4.2007.