Zadeva C-249/15

Wind 1014 GmbH

in

Kurt Daell

proti

ØSTRE LANDSRET

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Østre Landsret)

„Predhodno odločanje – Člen 56 PDEU – Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Motorno vozilo, ki ga rezident ene države članice vzame na lizing pri lizinški družbi s sedežem v drugi državi članici – Davek na registracijo, izračunan sorazmerno glede na trajanje uporabe vozila – Nujnost dovoljenja nacionalnih davčnih organov pred začetkom uporabe v prometu – Upravičenost – Preprečitev izkrivljanja davčnih pravil ter njihove zlorabe ali uporabe na goljufiv način – Varstvo davčne pristojnosti države – Sorazmernost“

Povzetek – Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 18. januarja 2018

Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Davčna zakonodaja – Motorno vozilo, ki ga rezident ene države članice vzame na lizing pri lizinški družbi s sedežem v drugi državi članici – Davek na registracijo, izračunan sorazmerno glede na trajanje uporabe vozila – Nacionalni predpisi, ki začetek uporabe vozila v prometu s plačilom navedenega davka pogojujejo s pridobitvijo predhodnega dovoljenja davčnih organov – Predpisi, ki takojšen začetek uporabe navedenega vozila pogojujejo s plačilom celotnega zneska davka na registracijo – Omejitev – Utemeljitev – Izkrivljanje davčnih pravil ali njihova zloraba – Neobstoj – Kršitev načela sorazmernosti

(člen 56 PDEU)

Člen 56 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje predpisom in upravni praksi države članice, kakršni so obravnavani v postopkih v glavni stvari in na podlagi katerih:

– je začetek uporabe v prometu vozila – ki ga je rezident te države članice vzel na lizing pri lizinški družbi s sedežem v drugi državi članici za namen začasne uporabe v prvi državi članici, in sicer s plačilom davka na registracijo, izračunanega sorazmerno glede na trajanje te uporabe – glede tega plačila pogojen s pridobitvijo predhodnega dovoljenja davčnih organov te prve države članice, brez katerega se navedeno vozilo načeloma ne sme začeti uporabljati v prometu na njenem ozemlju, in

– je možnost, da se takšno vozilo začne takoj uporabljati v prometu v tej prvi državi članici – med obdobjem, ko se preučuje vloga davčnega zavezanca, da se mu omogoči plačilo davka na registracijo navedenega vozila, izračunanega sorazmerno glede na trajanje njegove uporabe v navedeni prvi državi članici – pogojena s tem, da se vnaprej plača celotni znesek davka na registracijo, s pridržkom, da preveč plačani davek – če in ko davčni zavezanec pridobi dovoljenje, da plača tako sorazmerno izračunan davek na registracijo – davčni organi skupaj z obrestmi vrnejo.

Glede sistema predhodnega dovoljenja, kot izhaja iz točk 45, 46 in 50 te sodbe, je treba navesti, da je njegov namen preprečiti izkrivljanje davčnih pravil ter njihovo zlorabo ali uporabo na goljufiv način, kar je v skladu s sodno prakso Sodišča cilj, ki lahko upraviči omejitev svobode opravljanja storitev.

Poudariti je treba, da se sistem predhodnega dovoljenja, kakršen je obravnavan v postopkih v glavni stvari, lahko šteje za takega, da zagotavlja uresničitev cilja, navedenega v prejšnji točki. V obravnavani zadevi namreč ministrstvo za finance v okviru upravnega postopka, v katerem je, odvisno od primera, izdano predhodno dovoljenje, preveri, ali so izpolnjeni pogoji za uporabo sorazmernega davka ter zlasti trajanje pogodbe o lizingu in identiteto resničnega lastnika zadevnega vozila. Takšno preverjanje omogoči določiti znesek tega davka glede na trajanje zadevnega lizinga in posledično glede na trajanje nameravane uporabe tega vozila na danskem ozemlju. V zvezi s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da mora nacionalna ureditev, ki ureja način izračuna takšnega davka, za to, da je skladna s pravom Unije in natančneje z načelom sorazmernosti, upoštevati trajanje uporabe vozila – vzetega na lizing pri družbi s sedežem v drugi državi članici – na ozemlju zadevne države članice (glej v tem smislu sodbo z dne 19. septembra 2017, Komisija/Irska,C-552/15, EU:C:2017:698, točka 95 in navedena sodna praksa).

Vendar okoliščina, da danski rezident začasno na danskem ozemlju uporablja vozilo, vzeto na lizing pri lizinški družbi s sedežem v drugi državi članici, sama po sebi ne more ustvariti splošne domneve o obstoju zlorabe in upravičevati ukrepa, ki krši izvrševanje temeljne svoboščine, zagotovljene s Pogodbo DEU (glej po analogiji sodbo z dne 4. decembra 2008, Jobra,C-330/07, EU:C:2008:685, točka 37 in navedena sodna praksa).

Glede možnosti – da se vozilo, ki ga danski rezident vzame na lizing pri družbi s sedežem v drugi državi članici z namenom začasne uporabe na danskem ozemlju, takoj začne uporabljati v prometu, kot izhaja iz točke 25 te sodbe – je treba navesti, da je ta možnost na podlagi danskih predpisov in upravne prakse pogojena s plačilom celotnega zneska davka na registracijo, s pridržkom naknadnega vračila zneska preveč plačanega davka, povečanega za obresti.

V zvezi s tem je treba poudariti, da ta možnost, določena z danskimi predpisi in upravno prakso, ne upošteva trajanja uporabe zadevnega vozila na Danskem.

Vendar je treba poudariti, kot je to storila Komisija na obravnavi, da bi nacionalni ukrep – na podlagi katerega bi bil začetek uporabe v prometu vozil, ki so jih rezidenti zadevne države članice vzeli na lizing pri lizinški družbi s sedežem v drugi državi članici z namenom začasne uporabe teh vozil v prvi državi članici, dovoljen proti plačilu davka, izračunanega sorazmerno glede na trajanje uporabe takšnega vozila v tej prvi državi članici, in sicer na podlagi priglasitve davčnim organom pogodbe o lizingu, iz katere bi, odvisno od primera, izhajali podatki, kakršni so zahtevani v členu 3b(9) zakona o davku na registracijo, ter na podlagi pridržka naknadnega preverjanja s strani navedenih organov, ali so izpolnjeni pogoji za uporabo navedenega davka – pomenil manj omejujoč ukrep kot ukrepi, ki izhajajo iz predpisov in upravne prakse države članice, kakršni so opisani v točkah od 22 do 25 te sodbe. V okviru takšnega ukrepa bi zadevna država članica lahko prav tako veljavnost registracije omejila na trajanje pogodbe o lizingu.

Takšni ukrepi – ki bi po potrebi v dokazanih primerih izkrivljanja davčnih pravil ali zlorab povzročili obveznost, da danski rezident sam ali, odvisno od primera, solidarno z zadevno lizinško družbo plača razliko med zneskom sorazmernega davka na registracijo in med zneskom celotnega davka na registracijo, ter ki bi nalagali ustrezne kazenske sankcije – bi hkrati bili sredstvo, ki bi zadevni državi članici omogočalo preprečevati in se boriti zoper tveganje, navedeno v točki 46 te sodbe.

Zato je treba ugotoviti, da predpisi in upravna praksa države članice, kakršni so opisani v točkah od 22 do 25 te sodbe, presegajo to, kar je potrebno za dosego ciljev teh predpisov in prakse.

(Glej točke od 51 do 53, od 55 do 57, 59, 60 in izrek.)