Iz člena 17(2)(a) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih je razvidno, da se za upravičenost do odbitka med drugim zahteva, da mora biti blago, na katero se opira ta pravica, dobavljeno. Ker se v tem pogledu pojem „dobava blaga“ iz člena 5(1) Šeste direktive ne nanaša na prenos lastninske pravice v oblikah, predvidenih z nacionalnim pravom, ki se uporabi, ampak na vsak prenos premoženja v stvareh, ki ga opravi ena stranka, ki drugo stranko pooblasti, da s tem premoženjem dejansko razpolaga, kot da bi bila njegov lastnik, zaradi morebitnega neobstoja možnosti dobavitelja, da pravno razpolaga z blagom iz zadeve v glavni stvari, ni mogoče izključiti dobave tega blaga v smislu te določbe, če je bilo to blago dejansko izročeno kupcu, ki ga je uporabil za potrebe svojih obdavčenih transakcij.

Določbe Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2002/38, je treba razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki davčnemu zavezancu ne daje pravice do odbitka davka na dodano vrednost, dolgovanega ali plačanega za blago, ki mu je bilo dobavljeno, ker je račun izdal subjekt, ki glede na merila iz te zakonodaje šteje za neobstoječ subjekt, in ker ni mogoče ugotoviti identitete dejanskega dobavitelja blaga, razen če se na podlagi objektivnih dejstev, in ne da bi se od naslovnika računa zahtevale preverbe, ki jih ni dolžan storiti, dokaže, da je ta davčni zavezanec vedel ali bi moral vedeti, da je bila navedena dobava povezana z goljufijo na področju DDV, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.

Merila obstoja dobavitelja blaga ali njegove pravice izstavljanja računov, namreč ni med pogoji za pravico do odbitka, navedenimi v členih 17(2)(a) in 18(1)(a) Šeste direktive.

Vendar člen 17(2)(a) Šeste direktive določa, da mora biti tak dobavitelj davčni zavezanec v smislu člena 4(1) in (2) te direktive.

V skladu s členom 4(1) in (2) Šeste direktive je davčni zavezanec vsaka oseba, ki neodvisno opravlja gospodarsko dejavnost proizvajalcev, trgovcev in oseb, ki opravljajo storitve, ne glede na namen ali rezultat te dejavnosti. Tega sklepa ne omaja okoliščina, da razpadajoče stanje stavbe, v kateri je sedež družbe, izdajateljice računov, ne omogoča nobene gospodarske dejavnosti, saj tak sklep ne izključuje možnosti, da bi se ta gospodarska dejavnost lahko opravljala drugje kot na sedežu družbe.

Podobno, morebitna nemožnost stopiti v stik s to družbo ali osebo, vpisano kot njen direktor v sodnem registru, v okviru upravnih postopkov ne omogoča samodejnega sklepanja, da na dan teh dobav ni bilo gospodarske dejavnosti, saj so bili ti poskusi kontaktiranja opravljeni pred dobavami v postopku v glavni stvari ali po njih. Poleg tega iz člena 4(1) in (2) Šeste direktive ne izhaja, da je status davčnega zavezanca odvisen od kakršnega koli dovoljenja ali licence, ki jo uprava dodeli za namene opravljanja gospodarske dejavnosti. Ta status tudi ne more biti odvisen od spoštovanja obveznosti davčnega zavezanca, ki izhajajo iz odstavkov 4 in 5 navedenega člena 22, in sicer vložitev davčnega obračuna in plačilo DDV. A fortiori, priznanje statusa davčnega zavezanca ne more biti odvisno od obveznosti objave letnih računovodskih izkazov ali od tega, da ima koncesijo za prodajo goriva, saj ti obveznosti nista določeni v Šesti direktivi.

Poleg tega se davek na dodano vrednost uporabi za vsako transakcijo proizvodnje ali distribucije po odbitku davka, ki je neposredno bremenil sestavne dele cene, zato vprašanje, ali je dobavitelj blaga v zadevi v glavni stvari plačal davek na dodano vrednost, ki je dolgovan državni blagajni za te transakcije prodaj, ne vpliva na pravico davčnega zavezanca do odbitka plačanega vstopnega davka na dodano vrednost.

Kar zadeva okoliščino, da naj transakcij v zadevi v glavni stvari ne bi opravila družba, ki je izdala račun, ampak drug subjekt, ki ga ni mogoče identificirati, tako da davčni organi niso mogli izterjati davka, ki se nanaša na te transakcije, je treba navesti, da je boj proti davčnim goljufijam, davčnemu izogibanju in morebitnim zlorabam cilj, ki ga Šesta direktiva priznava in spodbuja. Tako morajo nacionalni organi in nacionalna sodišča pravico do odbitka zavrniti, če se na podlagi objektivnih elementov ugotovi, da se je na to pravico sklicevalo z goljufijo ali zlorabo. Če je to tako, kadar davčno goljufijo stori davčni zavezanec sam, to velja tudi takrat, kadar je davčni zavezanec vedel ali bi moral vedeti, da je z nakupom sodeloval pri transakciji, ki je del goljufije na področju davka na dodano vrednost, kar mora davčna uprava dokazati.

Naloga davčne uprave, ki je ugotovila, da je izdajatelj računa storil davčne goljufije ali nepravilnosti, je, da na podlagi objektivnih dejstev in ne da bi od naslovnika računa zahtevala preverbe, ki jih ni dolžan storiti, dokaže, da je ta naslovnik vedel ali bi moral vedeti, da je bila transakcija, glede katere je uveljavljal pravico do odbitka, povezana z goljufijo na področju davka na dodano vrednost, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče. Določitev ukrepov, ki jih je mogoče v posameznem primeru razumno zahtevati od davčnega zavezanca, ki želi uveljavljati pravico do odbitka davka na dodano vrednost, da se prepriča, da njegove transakcije niso del goljufije drugega subjekta, je v glavnem odvisna od okoliščin posameznega primera.

Čeprav je lahko tak davčni zavezanec, kadar obstajajo indici, ki kažejo na nepravilnost ali goljufijo, dolžan pozanimati se o drugem gospodarskem subjektu, od katerega namerava kupiti blago in storitve, da bi se prepričal o njegovi zanesljivosti, pa davčni organ ne more na splošno od davčnega zavezanca zahtevati, prvič, da preveri, ali je izdajatelj računa za blago in storitve, glede katerih se uveljavlja pravica do odbitka, razpolagal z blagom in ali ga je lahko dobavil ter ali je izpolnil obveznosti glede obračuna in plačila davka na dodano vrednost, da bi se prepričal, da kak subjekt v eni od prejšnjih faz transakcije ni bil vpleten v nepravilnosti in goljufije, in drugič, da ima v zvezi s tem dokumente.

(Glej točke od 33 do 37, 39, od 45 do 48, od 50 do 53 in izrek.)