V teh okoliščinah, ko želi predložitveno sodišče s predlogom za sprejetje predhodne odločbe dobiti le razlago določb uredbe Skupnosti in ne dvomi o veljavnosti teh določb oziroma se tako vprašanje ni pojavilo v sporu v glavni stvari, Sodišče ni zavezano presoditi veljavnosti prava Skupnosti zgolj zato, ker je ena od strank v pisnih stališčih poudarila to vprašanje, saj člen 234 ES ni pravno sredstvo, ki ga lahko uporabijo stranke v postopku pred nacionalnim sodiščem.

V okviru postopka za sprejetja predhodne odločbe izključno predložitveno sodišče določi predmet vprašanj, ki jih namerava postaviti Sodišču. Samo nacionalna sodišča, ki odločajo o sporu in ki morajo prevzeti odgovornost za sodno odločbo, ki jo bodo izdala, glede na posebnosti vsake zadeve presojajo, ali je za izdajo njihove sodbe potrebno sprejetje predhodne odločbe in ali so vprašanja, ki jih postavljajo Sodišču, ustrezna.

(Glej točke od 31 do 38, 41 in točko 1 izreka.)

Pogoj iz člena 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95 v zvezi z „nujnostjo“ reorganizacije zahteva, da se lahko reorganizacija prepričljivo utemelji z razlogi gospodarske učinkovitosti, ki temeljijo na notranjih ali zunanjih objektivnih okoliščinah dobaviteljevega podjetja, ki bi lahko ob upoštevanju konkurenčnega okolja, v katerem ta dobavitelj deluje, in če ne bi bila izvedena hitra reorganizacija njegove distribucijske mreže, škodila učinkovitosti obstoječih struktur te mreže. Zato zgolj dejstvo, da dobavitelj, ki se opira na subjektivno tržno presojo stanja svoje distribucijske mreže, meni, da je taka reorganizacija nujna, ne bi samo po sebi zadoščalo za dokaz o nujnosti take reorganizacije v smislu člena 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95. Nasprotno se v zvezi s tem upoštevajo morebitne neugodne gospodarske posledice, ki bi jih dobavitelj lahko utrpel, če bi sporazum o distribuciji odpovedal z dvoletnim odpovednim rokom.

Poleg tega „reorganizacija celotne mreže ali njenega znatnega dela“ v smislu člena 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95, zahteva bistveno vsebinsko in geografsko spremembo struktur distribucije zadevnega dobavitelja, ki se lahko nanašajo med drugim na naravo ali obliko teh struktur, njihov cilj, porazdelitev notranjih nalog v okviru teh struktur, način dobave predmetnih proizvodov in storitev, število in status sodelujočih v teh strukturah ter njihovo geografsko pokritost. Čeprav ni brezpogojno določeno, tudi ni izključeno, da je lahko posledica take reorganizacije sprememba določil pogodbe sporazuma o distribuciji zaradi začetka veljavnosti nove uredbe o izjemi, kot je Uredba št. 1400/2002, ki je uvedla bistvene spremembe sistema skupinskih izjem, vzpostavljenega z Uredbo št. 1475/95, in predvidela strožja pravila, kot jih je zadnja uvedla za izjemo od določenih omejitev konkurence, za katere velja prepoved iz člena 81(1) ES.

V zvezi s tem je Uredba št. 1400/2002 sicer res uvedla bistvene spremembe glede sistema skupinskih izjem, ki ga je vzpostavila Uredba št. 1475/95, spremembe, ki jih dobavitelji lahko izvedejo k svojim sporazumom o distribuciji, da bi zagotovili, da zanje še naprej velja skupinska izjema, pa so se lahko kazale zgolj v prilagoditvah pogodb, ki so veljale na dan, ko se je zadnjenavedena uredba prenehala uporabljati, v prehodnem enoletnem obdobju, ki ga določa člen 10 Uredbe št. 1400/2002. Tovrstna prilagoditev torej ni samodejno povzročila nujnosti, da se na podlagi veljavnega nacionalnega prava te pogodbe razdrejo, niti tega, da se reorganizira celotna navedena distribucijska mreža ali njen znaten del.

Začetek veljavnosti Uredbe št. 1400/2002 o uporabi člena 81(3) Pogodbe za skupine vertikalnih sporazumov in usklajenih ravnanj na področju motornih vozil sam po sebi ni povzročil nujnosti reorganizacije distribucijske mreže dobavitelja v smislu člena 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95 o uporabi člena [81](3) [ES] za nekatere skupine sporazumov o distribuciji in servisiranju motornih vozil, je pa ta začetek veljavnosti glede na posebno organizacijo distribucijske mreže vsakega dobavitelja lahko vseeno zahteval tako bistvene spremembe, da jih je resnično treba šteti za reorganizacijo te mreže v smislu te določbe. Ali je tako, morajo glede na vse konkretne elemente spora, ki jim je predložen, ugotoviti nacionalna sodišča in arbitražni organi.

Člen 4 Uredbe št. 1400/2002 o uporabi člena 81(3) Pogodbe za skupine vertikalnih sporazumov in usklajenih ravnanj na področju motornih vozil je treba razlagati tako, da se skupinska izjema, ki jo določa ta uredba, po izteku prehodnega obdobja, določenega v členu 10 te uredbe, ni uporabljala za pogodbe, ki izpolnjujejo pogoje za skupinsko izjemo, ki jo določa Uredba št. 1475/95 o uporabi člena [81](3) Pogodbe za nekatere skupine sporazumov o distribuciji in servisiranju motornih vozil, katerih cilj je vsaj ena od nedopustnih omejitev, ki so naštete v členu 4, tako da so lahko vsa pogodbena določila, ki omejujejo konkurenco in jih take pogodbe vsebujejo, prepovedana s členom 81(1) ES, če niso bili izpolnjeni pogoji za izjemo na podlagi člena 81(3) ES.

Iz člena 10 Uredbe št. 1400/2002, ki uvaja prehodno obdobje, da bi imeli vsi izvajalci dovolj časa za prilagoditev sporazumov, ki so v skladu z Uredbo št. 1475/95 in še veljajo na dan, ko se ta uredba preneha uporabljati, in zato določa, da prepoved iz člena 81(1) ES ne velja za take sporazume, je namreč jasno razvidno, da je prepoved iz člena 81(1) ES veljala od 1. oktobra 2003 za sporazume, ki niso bili prilagojeni, da bi izpolnjevali pogoje za izjemo, ki jo določa Uredba št. 1400/2002.

Posledice prepovedi pogodbenih določil, ki niso v skladu s členom 81(1) ES, za vse druge dele sporazuma ali za druge obveznosti, ki iz njega izhajajo, vseeno ne spadajo v pravo Skupnosti. Zato nacionalno sodišče v skladu z upoštevnim nacionalnim pravom presodi obseg in posledice morebitne prepovedi nekaterih določil na podlagi člena 81 ES za vsa pogodbena razmerja.

(Glej točke od 43 do 48, 51 in točko 2 izreka.)