ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 327/19

Tožba, vložena 21. oktobra 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Portugalski republiki

(Zadeva C-458/08)

(2008/C 327/31)

Jezik postopka: portugalščina

Stranki

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: E. Traversa in P. Guerra e Andrade, zastopnika)

Tožena stranka: Portugalska republika

Predlogi tožeče stranke:

— Naj se razglasi, da Republika Portugalska, s tem da je za opravljanje gradbenih storitev na Portugalskem določila enake pogoje kot za ustanavljanje, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 49 ES.

— Portugalski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

V skladu s portugalsko zakonodajo na področju dostopa in trajnega opravljanja gradbene dejavnosti (Decreto-Lei št. 12/2004) je za opravljanje gradbene dejavnosti potrebno dovoljenje.

Nobeno podjetje, brez vsakršnih izjem, brez predhodnega dovoljenje s strani portugalskih upravnih organov ne more na Portugalskem opravljati gradbenih, obnovitvenih, razširitvenih, prenovitvenih, popravljalnih, konzervacijskih, čistilnih, restavracijskih in rušitvenih del ter, na splošno, kakršnih koli del, ki so povezane z gradnjo.

Portugalski predpis o konkurenci, v skladu s katerim je podjetjem – s tem tudi podjetjem iz Skupnosti – prepovedano opravljati gradbene storitve na Portugalskem, če prej od portugalskih upravnih organov ne pridobijo dovoljenje za delovanje v gradbeni industriji, je v nasprotju s členom 49 ES.

Pogoji, ki so za opravljanje gradbene dejavnosti predvideni v portugalski zakonodaji, so pogoji za ustanavljanje. Portugalska zakonodaja ne razlikuje med ustanavljanjem in začasnim opravljanjem storitev.

Za opravljanje storitev na Portugalskem mora gradbeno podjetje s sedežem v drugi državi članici izpolniti vse pogoje, ki so predpisani za ustanavljanje, kar v praksi pomeni, da je tako podjetje prisiljeno na Portugalskem ustanoviti družbo. Takšna zahteva močno omejuje svobodno opravljanje storitev.

Pogoji za nadaljevanje opravljanja dejavnosti prav tako omejujejo svobodno opravljanje storitev, saj onemogočajo začasno opravljanje gradbenih storitev.

Razlogi, ki jih je navedla država Portugalska v upravičenje spornih omejitev, niso bile dokazani in tako ne morejo biti upoštevni.
4)

Ali je popolna prepoved trženja iger na srečo in loterije, ki jih v drugi državi članici organizira igralniška družba, ustanovljena v tej drugi državi članici, ki jo nadzorujejo organi te druge države članice, sorazmerna s ciljem nadzorovati in preverjati igralniške dejavnosti, če istočasno ne obstaja nobena omejitev trženja iger na srečo in loterij, ki jih organizirajo igralniške družbe, ustanovljene v državi članici, ki izvaja to restriktivno politiko? Kakšen je odgovor na to vprašanje, če je cilj te ureditve omejitev iger na srečo?
—

2/A. primarno, sprejmejo naj se predlogi tožeče stranke, podani v postopku na prvi stopnji oziroma: (2/A.1) sporni odločbi naj se razglasita za nični; (2/A.2) če je potrebno, naj se odločbi o zavrženju zadevnih zahtevkov razglasita za nični; (2/A.3) toženi stranki naj se naloži, da tožeči stranki iz naslova povračila stroškov zdravljenja, ki so ji nastali in za katere v zadevnih zahtevkih zahteva 100 % povračilo oziroma iz naslova povračila škode, nastale zaradi nezakonitih ravnanj tožene stranke, povrne zneska v višini 2 572,32 eura (dvatisočpetstodvainsedemdeset, dvaintrideset) in 381,04 eura (tristoenainosemdeset, štiri) oziroma višja ali nižja zneska od navedenih, ki jih bo Sodišče štelo za poštene in pravične; (2/A.4) toženi stranki naj se naloži, da pritožniku plača zamudne obresti na zneska iz prejšnje točke 2/A.3 te pritožbe, revalorizirane od dne do dne, kot je določeno v spisih obravnavanih zadev; (2/A.5) toženi stranki naj se naloži, da tožeči stranki plača njene stroške tega pritožbenega postopka in stroške iz glavnih zadev; ali,
SL Uradni list Evropske unije C 313/12

Tožba, vložena 2. septembra 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Poljski

(Zadeva C-385/08)

(2008/C 313/18)

Jezik postopka: poljščina

Stranki

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: M. Šimerdová in K. Herrmann, zastopnika)

Tožena stranka: Republika Poljska

Predlogi tožeče stranke:

Komisija predlaga,

— naj se ugotovi, da Republika Poljska, s tem da je ohranila v veljavi dovoljenje za promet z generičnimi zdravili referenčnega zdravila Plavix, ni izpolnila obveznosti iz člena 6(1) Direktive 2001/83/ES (1) v povezavi s členom 13(4) Uredbe (EGS) št. 2309/93 (2) ter iz členov 89 in 90 Uredbe (ES) št. 726/2004 (3);

— naj se ugotovi, da Republika Poljska, s tem da je po 1. maju 2004 dala v promet zdravila, za katera dovoljenje za promet ni bilo izdano v skladu s členom 6(1) Direktive 2001/83, oziroma je promet z njimi še naprej dovolila, ni izpolnila obveznosti iz te direktive;

— naj se Republiki Poljski naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Po mnenju Komisije dovoljenje za promet z zdravili, ki so bila predmet odločb ministra za zdravje Republike Poljske v obdobju od januarja do aprila 2004, ki so vsebovale dodatna priporočila ali so določale dodatne preiskave, ne more spadati v prehodno obdobje, določeno v točki 1.5 Priloge XII k Aktu o pogojih pristopa Republike Poljske k EU, ker pri obeh odločbah ministra za zdravje ni šlo za dovoljenja za promet, ki so bila izdana pred 1. majem 2004, v smislu točke 1.5 Priloge XII k Aktu. Dajanje spornih zdravil v promet bi zato moralo potekati na podlagi dovoljenja za promet, izdanega v skladu z Direktivo 2001/83 ali Uredbo št. 2309/93.

Poleg tega dajanje generičnega zdravila referenčnega zdravila Plavix v promet ne more spadati v prehodno obdobje, določeno v točki 1.5 Priloge XII k Aktu o pristopu, ker se tam predvidena odstopanje nanašajo izključno na zahteve glede varnost, kakovosti in učinkovitosti v skladu z Direktivo 2001/83, ne pa na desetletno obdobje zaščite, določeno v členu 13(4) Uredbe št. 2309/93 ter členih 89 in 90 Uredbe št. 726/2004.

(1) Direktiva 2001/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini (UL L 311, str. od 67 do 128).

(2) Uredba Sveta (EGS) št. 2309/93 z dne 22. julija 1993, ki določa postopke Skupnosti za pridobitev dovoljenja za promet in nadzor zdravil za uporabo v humani medicini in za uporabo v veterini ter ustanavlja Evropsko agencijo za vrednotenje zdravil (UL L 214, str. od 1 do 21).

(3) Uredba (ES) št. 726/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o postopkih Skupnosti za pridobitev dovoljenja za promet in nadzor zdravil za humano in veterinarsko uporabo ter o ustanovitvi Evropske agencije za zdravila (UL L 136, str. od 1 do 33).
1)

Ali Direktiva 2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 (1), o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode, posebej člen 7 in Priloga II, na katero se ta člen sklicuje, nasprotuje nacionalni zakonodaji, ki organom javne uprave dopušča, da kot „razumne sanacijske možnosti okoljske škode“, predpišejo posege v okoljske predele (ki so v tem primeru „fizični zaprti sistem“ v celotni dolžni morskega pasu), ki so drugačni in kasnejši od tistih, ki so bili določeni v posebnih kontradiktornih postopkih, in ki so že sprejeti, izvršeni ali se izvajajo?
—

Naj se ugotovi, da Francoska republika s tem, ko je sprejela in ohranila v veljavi člena 73 in 74-IV zakonika o javnih naročilih, ki je bil sprejet z odlokom št. 2006-975 z dne 1. avgusta 2006, kolikor te določbe predvidevajo postopek za naročila za opredelitev vlog, ki omogoča, da naročnik dodeli naročilo za izvršitev (javnih storitev, dobave ali javnih del) enemu izmed imetnikov začetnega naročila za opredelitev vlog, ne da bi se ga ponovno izpostavilo konkurenci ali v najslabšem, da bi se ga izpostavilo omejeni konkurenci teh imetnikov, ni izpolnila obveznosti iz členov 2, 28 in 31 Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (1);
—

ugotovi naj se, da Francoska republika, s tem da je sprejela in ohranila v veljavi člen 44-1 Odloka št. 2005-1308 z dne 20. oktobra 2005, člen 46-1 Odloka št. 2005-1742 z dne 30. decembra 2005 in člen 80-1-1 Odloka št. 2006-975 z dne 1. avgusta 2006 v delu, v katerem je s temi določbami predvidena možnost naročnikov in/ali subjektov, ki razpišejo naročilo, da skrajšajo razumni rok, ki ga je treba spoštovati od obvestila ponudnikov do podpisa pogodbe o naročilu brez časovnih omejitev ter brez objektivnih pogojev, ki so bili predhodno določeni v nacionalni ureditvi, in s tem da je sprejela in ohranila v veljavi člen 1441-1 novega code de procédure civile (zakonik o pravdnem postopku), kot je bil spremenjen z Odlokom št. 2005-1308 z dne 20. oktobra 2005, v delu, v katerem ta določba predvideva desetdnevni rok za odgovor naročnika in/ali subjekta, ki razpiše naročilo, in prepoveduje vse predpogodbene sporazume pred navedenim odgovorom, ne da bi se s tem rokom zadržal rok, ki ga je treba spoštovati od obvestila ponudnikov do podpisa pogodbe o naročilu, ni izpolnila obveznosti iz Direktive 89/665/EGS (1) in Direktive 92/13/EGS (2), kot ju je Sodišče razlagalo v sodbah Alcatel (C-81/98) in Komisija proti Avstriji (C-212/02), zlasti iz člena 2(1) Direktive 89/665/EGS in člena 2(1) Direktive 92/13/EGS;
1.

Ali je treba člen 24 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (1) razlagati tako, da se šteje ločevanje, čiščenje in drobljenje silicijevih blokov ter nadaljnje presejanje, razvrščanje in pakiranje silicijevih zrn, ki so nastala z drobljenjem, za predelavo ali obdelavo, ki utemeljuje poreklo blaga?
2)

Ali so določbe italijanske ureditve iz člena 3(22) in (19) in člena 34 zakonika o oddaji javnih naročil iz zakonske uredbe št. 163/2006 – na podlagi katerih pojem „gospodarski subjekt“ vključuje podjetnika, dobavitelja in izvajalca storitev ali skupino oziroma konzorcij le-teh in pojmi „podjetnik“, „dobavitelj“ in „izvajalec storitev“ označujejo fizično ali pravno osebo oziroma subjekt brez pravne osebnosti, vključno z Evropskim gospodarskim interesnim združenjem (EGIZ), ustanovljenim v smislu zakonske uredbe z dne 23. julija 1991, št. 240, ki „na trgu ponuja“ izvajanje del, dobavo proizvodov, opravljanje storitev – v nasprotju z Direktivo 18/2004, če se razlaga tako, da omejuje sodelovanje profesionalnim izvajalcem teh dejavnosti, razen subjektom, ki imajo pomembnejše cilje kot je pridobitni namen, kot so na primer raziskovalni cilji?
SL Uradni list Evropske unije C 247/8

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 11. julija 2008 vložilo Court of Appeal (Civil Division) (Anglija in Wales) – London Borough of Harrow proti Nimco Hassan Ibrahim in Secretary of State for the Home Department

(Zadeva C-310/08)

(2008/C 247/13)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Court of Appeal (Civil Division) (Anglija in Wales)

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: London Borough of Harrow

Toženi stranki: Nimco Hassan Ibrahim in Secretary of State for the Home Department

Vprašanja za predhodno odločanje

Ali v okoliščinah, kjer (i) so zakonec, ki ni državljan Unije in njegovi otroci, ki so državljani Unije, spremljali državljana Unije, ki je prišel v Združeno kraljestvo (ii) je bil državljan Unije delavec v Združenem kraljestvu (iii) je državljan Unije nato prenehal z delom in zapustil Združeno kraljestvo (iv) državljan Unije, zakonec državljana Unije, ki ni državljan Unije, in otroci niso samostojni in so odvisni od socialne pomoči Združenega kraljestva (v) so otroci kmalu po prihodu začeli z osnovnošolskim izobraževanjem v Združenem kraljestvu, medtem ko je bil državljan Unije delavec:

(1) zakonec in otroci uživajo pravico do prebivanja v Združenem kraljestvu samo, če izpolnjujejo pogoje določene v Direktivi 2004/38/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 (1)?; ali

(2) (i) uživajo pravico do prebivanja, ki izhaja iz člena 12 Uredbe Sveta (EGS) št. 1612/68 z dne 15. oktobra 1968 (2), kot jo razlaga Sodišče, ne da bi izpolnjevali pogoje, ki so določeni v Direktivi 2004/38/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004; in (ii) ali morajo v tem primeru imeti dostop do zadostnih sredstev, da med njihovim prebivanjem ne bodo postali breme sistema socialne pomoči v državi članici gostiteljici in imeti celovito zavarovalno kritje za primer bolezni v državi članici gostiteljici?;

(3) če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, ali je položaj različen v okoliščinah kot so v obravnavanem primeru, kjer so otroci začeli z osnovnošolskim izobraževanjem in je delavec, ki je državljan Unije, prenehal z delom pred dnevom, ko bi morala biti Direktiva 2004/38 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 izvedena v državah članicah?

(1) Direktiva 2004/38/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS (UL L 158, str. 77).

(2) Uredba Sveta (EGS) št. 1612/68 z dne 15. oktobra 1968 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti (UL L 257, str. 2).
SL Uradni list Evropske unije C 236/8

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 30. junija 2008 vložilo Cour de cassation (Francija) – Société Moteurs Leroy Somer proti Société Dalkia France, Société Ace Europe

(Zadeva C-285/08)

(2008/C 236/12)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour de cassation

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Société Moteurs Leroy Somer

Toženi stranki: Société Dalkia France, Société Ace Europe

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člena 9 in 13 Direktive Sveta 85/374/EGS z dne 25. julija 1985 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi z odgovornostjo za proizvode z napako (1) nasprotujeta razlagi nacionalne zakonodaje ali ustaljeni sodni praksi, ki oškodovancu dopušča, da zahteva povrnitev škode, nastale stvari, ki je namenjena poklicni rabi in se za to uporablja, če oškodovanec dokaže le obstoj škode, napako na proizvodu in vzročno zvezo med napako in škodo?

(1) UL L 210, str. 29.
—

Ugotovi naj se, da Italijanska republika s tem, ko je zavrnila, da bi Komisiji dala na razpolago lastna sredstva, ki ustrezajo carinskemu dolgu, ki izhaja iz protipravnih pooblastil za ustanovitev in upravljanje carinskih skladišč tipa C v Tarentu, ki jih je od 27. februarja 1997 dala Regionalna carinska uprava za deželi Apulija in Bazilikata s sedežem v Bariju in katerim so sledila nadaljnja pooblastila za spremembo pod carinskim nadzorom in za aktivno plemenitenje do njihovega preklica 4. decembra 2002, ni izpolnila obveznosti iz člena 10 ES, člena 8 Sklepa Sveta 2000/597/ES (1), Euratom z dne 29. septembra 2000 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti in členov 2, 6, 10, 11 ter 17 Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 (2) z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti;
—

Ugotovi naj se, da Republika Madžarska s tem, da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (1), oziroma, ker jih ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti iz te direktive;
—

Ugotovi naj se, da Kraljevina Nizozemska, s tem da ni sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (1), oziroma o njih ni obvestila Komisije, ni izpolnila obveznosti iz te direktive;
SL Uradni list Evropske unije C 209/24

Tožba, vložena 21. maja 2008 – Komisija Evropskih skupnosti proti Kraljevini Belgiji

(Zadeva C-222/08)

(2008/C 209/35)

Jezik postopka: nizozemščina

Stranki

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: H. van Vliet in A. Nijenhuis, zastopnika)

Tožena stranka: Kraljevina Belgija

Predloga tožeče stranke:

— ugotovi naj se, da Kraljevina Belgija pri prenosu določb o obračunu stroškov in financiranju obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve ni izpolnila svojih obveznosti iz členov 12(1), 13(1) in priloge IV, del A, k Direktivi 2002/22/ES;

— Kraljevini Belgiji naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Direktiva 2002/22 ureja primere, ko se z delovanjem trga ne more dovolj zadostiti potrebam končnih potrošnikov, in vsebuje določbe o dostopnosti univerzalne storitve. V členu 12(1) Direktive je določeno, da kadar nacionalni regulativni organi menijo, da lahko zagotavljanje univerzalne storitve, pomeni neupravičeno breme za podjetja, določena za zagotavljanje univerzalne storitve, se neto stroški za zagotavljanje te storitve izračunajo na način iz člena 12. V prilogi IV, del A, so določbe o izračunu neto stroškov. V členu 13(1) je določeno, da kadar nacionalni regulativni organi na podlagi izračuna neto stroškov iz člena 12 ugotovijo, da je podjetje neupravičeno obremenjeno, lahko države članice na zahtevo določenega podjetja odločijo, da se izvede mehanizem za povračilo stroškov.

Po mnenju Komisije Belgija ni pravilno prenesla določb iz členov 12(1), 13(1) in priloge IV, del A, k Direktivi. V belgijski ureditvi naj namreč ne bi bila predvidena presoja vprašanja, ali je ponujanje socialnih tarif v okviru zagotavljanja univerzalne storitve neupravičena obremenitev za določena podjetja. Belgijska ureditev naj tako ne bi izpolnila zahtev glede obračuna neto stroškov, kot so določeni v zadnjem delu priloge IV, del A, k Direktivi.
1.

Ali je treba člen 12(3) Direktive Sveta z dne 15. marca 1976 o vzajemni pomoči pri izterjavi terjatev za določene prelevmane, carine, davke in druge ukrepe razlagati tako, da kadar se ukrepi za izterjavo terjatve izpodbijajo pred sodiščem države članice, v kateri ima zaprošeni organ sedež, je to sodišče upravičeno, da v skladu z zakonodajo te države članice pregleda, ali je izvršilni naslov izvršljiv in je bil dolžniku pravilno vročen? (1)
1.

Španska zakonodaja na področju socialne varnosti določa, da mora nacionalni zdravstveni sistem zagotoviti storitve, ki so krite z njim, razen v izrednih primerih „nujne, takojšnje in življenjsko pomembne medicinske pomoči“. Iz tega sledi, da kadar se upravičenec španskega nacionalnega zdravstvenega sistema začasno odide v drugo državo članico in med navedenim bivanjem prejme bolnišnično oskrbo, ki je potrebna iz zdravstvenih razlogov, v skladu s členom 22(1)(a)(i) Uredbe 1480/71, stroški, ki mu pri tem nastanejo niso povračljivi s strani španskih organov oblasti.
1)

Ali se za varstvo, zagotovljeno potrošnikom v Direktivi Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah (1), zahteva, da nacionalno sodišče – ne glede na vrsto postopka in ne glede na to, ali je inter partes ali ne – v okviru preizkusa svoje pristojnosti po uradni dolžnosti presodi nedovoljenost pogodbene klavzule, čeprav to ni bilo izrecno predlagano?
2.

Če je odgovor na prvo vprašanja nikalen, ali je prenehanje statusa begunca v skladu s členom 11(1)(e) Direktive 2004/83 poleg tega pogojeno s tem, da v državi, katere državljan je begunec, a) obstaja subjekt zaščite v smislu člena 7(1) Direktive 2004/83 in pri tem zadošča, da je zaščito mogoče zagotavljati le z mednarodnimi silami, b) beguncu ne grozi resna škoda v smislu člena 15 Direktive, ki vodi k priznanju subsidiarne zaščite v skladu s členom 18 Direktive 2004/83, in/ali c) so stabilne varnostne razmere in je s splošnimi življenjskimi pogoji zagotovljen eksistenčni minimum?
—

Naj se ugotovi, da Republika Portugalska, s tem da ni sprejela zakonskih in drugih predpisov, ki so potrebne za prenos Direktive Sveta 2004/83/ES (1) z dne 29. aprila 2004 o minimalnih standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da se jim prizna status begunca ali osebe, ki iz drugih razlogov potrebuje mednarodno zaščito, in o vsebini te zaščite, ni izpolnila obveznosti iz člena 38(1) te direktive.
2.1.

Ali so določbe iz 1. RGG, ki glede višine osnove za odmero pokojnine razlikujejo med prejemniki pokojnin, ki so sklenili zakonsko zvezo, in vsemi ostalimi prejemniki pokojnin, pri čemer privilegirajo prejemnike pokojnin, ki so sklenili zakonsko zvezo – in to tudi v primerjavi z osebami, ki so z osebo istega spola sklenile življenjsko partnersko skupnost na podlagi Lebenspartnerschaftsgesetz der Bundesrepublik Deutschland (zakon o registrirani življenjski partnerski skupnosti Zvezne republike Nemčije) (v nadaljevanju: partnerji) – v smislu dvaindvajsete uvodne izjave Direktive „nacionaln[i] predpi[s] glede zakonskega stanu in ugodnosti, ki temeljijo na njem“?
SL Uradni list Evropske unije C 171/16

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Španija) 15. aprila 2008 – Real Sociedad de Fútbol S.A.D. in Nihat Kahveci proti Consejo Superior de Deportes in Real Federación Española de Fútbol

(Zadeva C-152/08)

(2008/C 171/28)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Superior de Justicia de Madrid.

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnika: Real Sociedad de Fútbol S.A.D. in Nihat Kahveci

Drugi stranki: Consejo Superior de Deportes in Real Federación Española de Fútbol

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je v nasprotju s členom 37 Pridružitvenega sporazuma EGS-Turčija (1), podpisanega v Ankari 12. septembra 1963, ki ga je Evropski Svet sprejel z Sklepom Sveta 64/732/EGS z dne 23. decembra 1963, in Dodatnim protokolom k sporazumu z dne 23. novembra 1970 (2), da športna federacija za poklicnega športnika, ki ima turško državljanstvo in ki je redno zaposlen v španskem nogometnem klubu, kot je ta iz spora v glavni stvari, uporabi predpis, v skladu s katerim lahko klubi v tekmovanjih na državni ravni uporabijo le omejeno število igralcev iz tretjih držav, ki niso vključene v Evropski gospodarski prostor?

(1) Sporazumu o pridružitvi med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo, podpisan 12. septembra 1963 v Ankari, in ki je bil sklenjen, odobren in potrjen v imenu Skupnosti s Sklepom Sveta 64/732/EGS z dne 23. decembra 1963 (UL 1964, 217, str. 3685).

(2) Dodatni protokol k Pridružitvenemu sporazumu med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo, podpisan 23. novembra 1970 v Bruslju, in sklenjen, odobren in potrjen v imenu Skupnosti z Uredbo Sveta (EGS) št. 2760/72 z dne 19. decembra 1972 (UL L 293, str. 1).
1)

Ali lahko države članice dejavnosti držav, dežel, občin in siceršnjih oseb javnega prava, ki so v skladu s členom 13 Šeste direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih oproščene davka, v skladu s členom 4(5), četrti pododstavek, Šeste direktive Sveta 77/388/EGS (1) z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih „štejejo“ za dejavnosti ki jih morajo te osebe opravljati v okviru izvajanja javne oblasti, le, če države članice sprejmejo zakonsko ureditev, ki to izrecno ureja?