Zadeva T‑466/12

RFA International, LP

proti

Evropski komisiji

„Damping — Uvoz ferosilicija s poreklom iz Rusije — Zavrnitev prošenj za vračilo plačanih protidampinških dajatev — Določitev izvozne cene — Enotni gospodarski subjekt — Določitev stopnje dampinga — Uporaba drugačne metodologije, kot je bila uporabljena v prvotni preiskavi — Sprememba okoliščin — Člena 2(9) in 11(9) Uredbe (ES) št. 1225/2009“

Povzetek – Sodba Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 17. marca 2015

Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Stopnja dampinga – Določitev izvozne cene – Uporaba konstruirane izvozne cene – Prilagoditve – Uporaba po uradni dolžnosti – Upoštevanje razumne stopnje dobička in razumne stopnje za stroške, nastale med uvozom in ponovno prodajo – Diskrecijska pravica institucij – Sodni nadzor – Meje

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 37.)

Instituciji imata v primeru povezave med izvoznikom in uvoznikom v skladu s členom 2(9) Osnovne protidampinške uredbe št. 1225/2009, za izračun stopnje dampinga pravico določiti izvozno ceno. Taka povezava obstaja zlasti, če izvoznik in uvoznik pripadata isti skupini. (Glej točko 39.)

Za določitev izvozne cene na podlagi cene za prvega neodvisnega kupca ali na drugi razumni podlagi, prilagoditve, predvidene v členu 2(9), drugi pododstavek, Osnovne protidampinške uredbe št. 1225/2009, opravijo institucije po uradni dolžnosti, da bi se ugotovila zanesljiva izvozna cena na ravni meja Unije. V zvezi s tem člen 2(9), drugi in tretji pododstavek, Osnovne uredbe, ne izključuje, da se prilagoditve opravijo za stroške, nastale pred uvozom, če te stroške običajno nosi uvoznik. Poleg tega navedena določba ne predpisuje načina izračuna ali določitve razumne stopnje za navedene stroške in dobiček. Določba zgolj opozarja na razumnost dobička, ki je predmet prilagoditve. Nazadnje, institucije imajo široko diskrecijsko pravico pri določitvi razumne stopnje za te stroške in dobiček, tako da sta sodišči Unije poklicani za izvrševanje zgolj omejenega sodnega nadzora. Takšna določitev je namreč nujno povezana z zapletenimi ekonomskimi presojami. (Glej točke od 40 do 43.)

V okviru izračuna stopnje dampinga na podlagi določene izvozne cene mora zainteresirana stranka, ki skuša izpodbijati obseg prilagoditev, opravljenih na podlagi člena 2(9) Osnovne protidampinške uredbe št. 1225/2009, če bi bile stopnje, določene na podlagi tega, čezmerne, predložiti dokaze in dejanske izračune, ki upravičujejo njene trditve in zlasti alternativne stopnje, ki jih predlaga glede na okoliščine primera. Zainteresirana stranka mora zlasti predložiti številčne dokaze v podporo njenemu nasprotovanju, kot so dejanski izračuni, ki upravičujejo njene trditve. V zvezi s tem še zlasti trditev o obstoju enotnega gospodarskega subjekta, ki vključuje uvozne in izvozne funkcije, ni taka, da bi obrnila to dokazno breme s tem, da bi institucijam naložila, da po uradni dolžnosti razlikuje med dvema funkcijama uvoza in izvoza ter stroški in dobičkom, ki jim pripadajo. (Glej točke 44 in od 61 do 63.)

Razumno stopnjo dobička iz člena 2(9), tretji pododstavek, Osnovne protidampinške uredbe št. 1225/2009 je mogoče ob obstoju povezave med proizvajalcem in uvoznikom v Uniji izračunati ne na podlagi podatkov, ki izvirajo od povezanega uvoznika in na katere lahko vpliva ta povezava, ampak na podlagi tistih, ki izvirajo od neodvisnega uvoznika. (Glej točko 68.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 77 in 78.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 80 do 82.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 86.)

Komisija mora v vseh postopkih v zvezi z vračilom v smislu člena 11(8) Osnovne protidampinške uredbe št. 1225/2009 v skladu z besedilom člena 11(9) iste uredbe, če se okoliščine niso spremenile, uporabiti metodologijo, ki jo je uporabila v prvotni preiskavi in je privedla do naložitve zadevne protidampinške dajatve, ob upoštevanju zlasti določb člena 2 te uredbe. V zvezi s tem je treba izjemo, v skladu s katero lahko Komisija v postopku v zvezi z vračilom, če so se okoliščine spremenile, uporabi drugačno metodologijo kot pri prvotni preiskavi, nujno razlagati ozko, saj je treba odstopanje ali izjemo od splošnega pravila razlagati ozko. Zato mora Komisija dokazati, da so se okoliščine spremenile, če želi uporabiti drugačno metodologijo od tiste, ki jo je uporabila v prvotni preiskavi. Poleg tega mora biti sprememba metodologije, da bi bila upravičena v smislu člena 11(9) Osnovne uredbe, povezana z ugotovljeno spremembo okoliščin. V zvezi s tem, glede na izjemno naravo take spremembe okoliščin izhaja, da zahteva po ozki razlagi ne dopušča, da bi Komisija to določbo razlagala in uporabljala v neskladju z njenim besedilom in ciljem. V zvezi s tem navedena določba zlasti določa, da se mora uporabiti metoda, ki je skladna z določbami člena 2 osnovne uredbe. Iz tega sledi, da če se v fazi postopka v zvezi z vračilom izkaže, da uporaba metodologije, uporabljene v prvotni preiskavi, ni bila v skladu z določbami člena 2 Osnovne uredbe, Komisija ni več dolžna uporabiti navedene metodologije, saj mora Komisija dokazati, da metodologija, ki jo je uporabila v prvotni preiskavi, ni bila v skladu s členom 2 Osnovne uredbe. Nasprotno, za utemeljitev spremembe metodologije ni dovolj, da bi bila nova metodologija primernejša od prejšnje, tudi če bi bila prejšnja metodologija v skladu s členom 2 Osnovne uredbe. (Glej točke od 87 do 91.)

V okviru presoje prošnje za vračilo plačanih protidampinških dajatev lahko Komisija uporabi drugačno metodologijo izračuna stopnje dampinga, kot jo je uporabila pri prvotni preiskavi le, če lahko dokaže, da sprememba okoliščin upravičuje uporabo nove metodologije. V zvezi s tem sprememba sestave skupine podjetij in organizacije izvozne prodaje te skupine, ki je ustvarila nov prodajni kanal in tako prvič omogočila določiti posamične izvozne cene za različne proizvajalke-izvoznice, ki ji pripadajo, upravičuje uporabo nove metodologije, ki temelji na izračunu posamičnih stopenj dampinga vsake od zadevnih proizvajalk-izvoznic, preden se glede na njihovo pripadnost skupini podjetij določi povprečna ponderirana stopnja dampinga. V teh okoliščinah, čeprav Komisija med prvotno preiskavo ni zaprosila za predložitev posameznih podatkov, ta opustitev ne bi povzročila nezakonitosti ugotovitve, ki se nanaša na obstoj spremembe okoliščin. (Glej točke od 98 do 102 in 117.)

Glede analize dampinških praks je bil pojem enotnega gospodarskega subjekta oblikovan z namenom opredelitve normalne vrednosti v smislu člena 2(1) Osnovne protidampinške uredbe št. 1225/2009. Namreč, kadar proizvajalec naloge, ki jih običajno opravlja notranji oddelek za prodajo, zaupa družbi za distribucijo njegovih izdelkov, ki jo gospodarsko nadzoruje, je za določitev normalne vrednosti uporaba cen, ki jih prvi neodvisni kupec plača navedeni družbi za distribucijo, upravičena, ker bi bilo mogoče te cene šteti za cene prve prodaje izdelka, opravljene ob običajnem poteku trgovanja v smislu člena 2(1), prvi pododstavek, Osnovne uredbe. To ugotovitev je mogoče po analogiji prenesti na prilagoditve, ki so se za izvozne cene opravile v skladu s členom 2(10)(i) Osnovne uredbe. V tem okviru, če en proizvajalec izvaža svoje proizvode v Unijo s posredovanjem družbe, ki je pravno ločena, vendar je pod njegovim gospodarskim nadzorom, zahteva po ugotovitvi, ki odraža gospodarsko stanje odnosov med tem proizvajalcem in to družbo, govori bolj v prid uporabi pojma enotnega gospodarskega subjekta za izračun izvozne cene. Iz tega sledi, da pojem enotnega gospodarskega subjekta temelji zlasti na potrebi po upoštevanju gospodarskega stanja odnosov med proizvajalcem in njegovo prodajno družbo, če zadnjenavedena opravlja naloge integriranega prodajnega oddelka navedenega proizvajalca. Nasprotno, dejstvo, da dva proizvajalca pripadata isti skupini in s pravno ločeno družbo, ki prav tako pripada navedeni skupini in je zadolžena za naloge integriranega prodajnega oddelka, tvorita enotni gospodarski subjekt, zavezuje institucije k ugotovitvi, da je le navedeni enotni subjekt mogoče opredeliti za proizvajalca izvoznika, ne zavezuje institucij k ugotovitvi, da je le navedeni enotni subjekt mogoče opredeliti za proizvajalca izvoznika. Taka premisa namreč ne upošteva gospodarskega stanja, ki je v dejstvu, da kljub njuni pripadnosti sestrskih družb v lasti istih delničarjev isti skupini, in sicer domnevno dokazanemu enotnemu gospodarskemu subjektu, zadevna proizvajalca lahko tvorita pravno ločena subjekta, ki sta med preiskavo v zvezi z vračilom posamično proizvajala in tržila svoje proizvode. (Glej točke od 108 do 112.)

Iz uvodne izjave 3 Osnovne protidampinške uredbe št. 1225/2009 izhaja, da je namen te uredbe kar največji mogoči prenos pravil iz Sporazuma o izvajanju člena VI Splošnega sporazuma o carinah in trgovini iz leta 1994 (protidampinški sporazum), v zakonodajo Unije. Zato je treba določbe Osnovne uredbe čim bolj razlagati glede na ustrezne določbe protidampinškega sporazuma. Vendar glede načina izračuna, ki ga je treba uporabiti za presojo prošnje za vračilo plačanih protidampinških dajatev, protidampinški sporazum ne vsebuje določb, enakovrednih določbam člena 11(9) Osnovne uredbe, tako da pravila, ki ga vsebuje ta določba, ni mogoče šteti za prenos enega od podrobnih pravil iz navedenega sporazuma, ki ga je treba razlagati skladno z njim. Poleg tega je iz besedila in okvira členov 18.3 in 18.3.1 protidampinškega sporazuma razvidno, da drugače od člena 11(9) Osnovne uredbe, ki določa metodologijo, ki se uporabi v vseh preiskavah v zvezi z vračilom, člen 18.3.1 protidampinškega sporazuma spada med končne določbe navedenega sporazuma in natančneje med določbe, navedene v njegovem členu 18.3, ki določajo njegovo časovno uporabo. (Glej točke od 135 do 137 in 139.)