ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SKLEP PREDSEDNIKA PRVEGA SENATA

SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE

z dne 12. januarja 2015

Zadeva F‑49/14

DQ in drugi

proti

Evropskemu parlamentu

„Umik tožbe tožečih strank – Izbris – Člen 103(5) Poslovnika – Naložitev plačila stroškov – Naložitev plačila stroškov toženi stranki“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero so DQ in druge tožeče stranke, katerih anonimizirana imena so navedena v prilogi, Sodišču za uslužbence predlagali: razglasitev ničnosti odločbe Evropskega parlamenta neznanega datuma o imenovanju direktorja Direktorata za tolmačenje Generalnega direktorata (GD) za tolmačenje in konference te institucije (v nadaljevanju: direktor) za prvega ocenjevalca v ocenjevalnem postopku 2014 v zvezi z letom 2013 (v nadaljevanju: ocenjevalni postopek 2014); po potrebi „prekinitev“ ocenjevalnega postopka 2014; „takojšnjo začasno odstranitev z delovnega mesta“ vodje madžarskega oddelka za tolmačenje pri Direktoratu za tolmačenje GD za tolmačenje in konference (v nadaljevanju: madžarski oddelek); sprejetje „ukrepov za zagotovitev [njihove] varnosti […] na delovnem mestu z opozorilom pristojni varnostni službi“.

Odločitev: Zadeva F‑49/14, DQ in drugi/Parlament, se izbriše iz vpisnika Sodišča za uslužbence. Evropski parlament nosi svoje stroške in stroške, ki so jih v tej zadevi in zadevi F‑49/14 R priglasili DQ in druge tožeče stranke, katerih anonimizirana imena so navedena v prilogi.

Povzetek

Sodni postopek – Stroški – Umik tožbe, upravičen z ravnanjem nasprotne stranke

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 24; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 103(5))

V skladu s členom 103(5) Poslovnika Sodišča za uslužbence se stranki, ki umakne tožbo ali predlog, naloži plačilo stroškov, če nasprotna stranka v stališčih glede umika to predlaga. Vendar se ti stroški na predlog stranke, ki tožbo ali predlog umakne, naložijo v plačilo nasprotni stranki, če njeno ravnanje to upravičuje.

To določbo je treba uporabiti v primeru tožbe za razglasitev ničnosti odločbe o imenovanju uradnika za prvega ocenjevalca in začasno odstranitev tega uradnika z delovnega mesta zaradi domnevnega nadlegovanja, če je po vložitvi tožbe tožena institucija v bistvu ugodila zahtevam tožeče stranke in tako implicitno v določeni meri priznala utemeljenost nekaterih od teh zahtev. Zato mora navedena institucija nositi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasila tožeča stranka.

Namreč, če tožeča stranka zaradi neobstoja dejanskih in dokončnih ukrepov institucije za začasno odstranitev ocenjevalca z delovnega mesta in/ali prekinitev ocenjevalnega postopka ni imela druge možnosti, kot da vloži tožbo, da bi zaščitila svoje pravice in dosegla, da organ za imenovanja ukrepa na podlagi njenih trditev o psihičnem in spolnem nadlegovanju, s katerim se je domnevno soočala, se zdi upravičeno stroške naložiti instituciji in v zvezi s tem dejstvo, da se je zadevni ocenjevalni postopek nadaljeval ob spoštovanju načel nepristranskosti in kontradiktornosti, ne zmanjša pomena navedene ugotovitve.

(Glej točke 13 in od 17 do 19.)
Uradnik, ki je zbolel za poklicno boleznijo, ima pravico zahtevati dodatno odškodnino po splošnem pravu le, kadar ureditev, uvedena s členom 73 Kadrovskih predpisov, ne omogoča ustrezne odškodnine. Posledično in načeloma odškodninski zahtevek, katerega namen je povrnitev premoženjske in nepremoženjske škode, ki jo je uradniku povzročila poklicna bolezen, ni dopusten, dokler ni končan postopek, začet na podlagi člena 73 Kadrovskih predpisov.

(Glej točko 32.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 15. december 1999, Latino/Komisija, T‑300/97, točka 94;

Sodišče za uslužbence: 13. januar 2010, A in G/Komisija, F‑124/05 in F‑96/06, točki 151 in 152.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE (prvi senat)

z dne 9. septembra 2014

Rainer Moriarty

proti

Evropskemu parlamentu

„Javni uslužbenci — Napredovanje — Napredovalno obdobje 2012 — Nevpis na seznam uradnikov, ki so napredovali — Tožba, ki je očitno brez pravne podlage“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se uporablja za Pogodbo ESAE v skladu z njenim členom 106a, s katero R. Moriarty predlaga razglasitev ničnosti odločbe Evropskega parlamenta, da v napredovalnem obdobju 2012 ne napreduje, in odločbe, da napreduje drug uradnik.

Odločitev:

Tožba R. Moriartyja se zavrne kot očitno nedopustna in pravno povsem neutemeljena. R. Moriarty nosi lastne stroške in stroške, ki jih je priglasil Evropski parlament.

Povzetek

Uradniki – Napredovanje – Primerjalno ocenjevanje uspešnosti – Diskrecijska pravica uprave – Elementi, ki jih je mogoče upoštevati – Doseganje referenčnega praga pri prejšnjem napredovalnem obdobju – Obseg

(člen 45 Kadrovskih predpisov)

Čeprav ima uprava pri ocenjevanju uspešnosti uradnikov, ki so kandidati za napredovanje, široko diskrecijsko pravico, pa je ta pristojnost ne odvezuje dolžnosti, da skrbno in nepristransko preuči vse upoštevne dejavnike obravnavane zadeve. Še zlasti je to, da je uradnik referenčni prag dosegel pri prejšnjem ocenjevalnem obdobju, upošteven dejavnik delovne uspešnosti, če se njegova delovna uspešnost od napredovalnega obdobja, v katerem je bil predlagan za napredovanje, ni zmanjšala. Vendar pa uprava uradniku ne more odobriti napredovanja že samo zato, ker je dosegel referenčni prag.

Poleg tega je lahko dodelitev tretje točke uspešnosti iz naslova izjemne delovne uspešnosti v danem letu pomemben dokaz pri poznejši primerjalni oceni uspešnosti uradnikov z istim nazivom, da bi jim omogočili napredovanje.

(Glej točke 24, 31 in 33.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: sodba Casini/Komisija, T‑132/03, EU:T:2005:324, točka 69;

Sodišče za uslužbence: sodbe Berrisford/Komisija, F‑107/06, EU:F:2007:172, točka 72 in naslednje; Hau/Parlament, F‑125/07, EU:F:2009:131, točka 27; Barbin/Parlament, F‑68/09, EU:F:2011:11, točka 83; in Mantzouratos/Parlament, F‑64/10, EU:F:2011:72, točka 66.
(Glej točke od 27 do 31.)

Iz take zaveze, navedene v predlogu za priznanje pokojninske dobe, tako ne izhaja niti nova obveznost zadevne institucije niti posledično sprememba pravnega položaja zadevne osebe, zlasti ker – tudi če zadevna oseba soglaša s prenosom pokojninskih pravic, ki jih je pridobila v drugem sistemu, v pokojninski sistem Unije – institucija, ki poda predlog, po prenosu kapitalskega zneska, ki ga sporoči nacionalni pokojninski sklad, nima ustrezne obveznosti, da zadevni osebi samodejno prizna število let pokojninske dobe, navedeno v prvotnem predlogu, na podlagi katerega je uradnik potrdil svojo namero, da navedeni kapital prenese v pokojninski sistem Unije.

V zvezi s tem se zadevna institucija v fazi predloga za priznanje pokojninskih pravic zaveže le k temu, da bo za položaj zadevne osebe pravilno uporabila člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom in splošne izvedbene določbe. Ta obveznost institucije izhaja neposredno iz zadevnih določb Kadrovskih predpisov, tudi če se institucija ni izrecno zavezala.

Priznanje pokojninske dobe je namreč mogoče le, če uradnik soglaša s postopkom za prenos kapitalske vrednosti pokojninskih pravic, ki jih je zadevna oseba pred tem pridobila v zadevnem zunanjem pokojninskem skladu, v pokojninski sistem Unije, pri čemer to soglasje izhaja iz predloga za priznanje pokojninske dobe, ki ga organ, pristojen za imenovanja, poda na podlagi začasnega kapitalskega zneska, ki ga sporoči zadevni nacionalni pokojninski sklad.

V okviru postopka za prenos pokojninskih pravic iz člena 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom je akt, ki posega v položaj, zoper katerega je na podlagi člena 270 PDEU in člena 91(1) Kadrovskih predpisov mogoče vložiti tožbo, odločba, ki jo – odvisno od primera – sprejme organ, pristojen za imenovanja, ali organ, pooblaščen za sklepanje pogodb o zaposlitvi, po dejanskem prenosu kapitalske vrednosti pokojninskih pravic, ki jih je zadevna oseba pridobila pred nastopom dela v Uniji. Nasprotno predlog za priznanje pokojninskih pravic, če ga zadevna oseba sprejme, ni akt, ki posega v položaj, zoper katerega je na podlagi člena 270 PDEU in člena 91(1) Kadrovskih predpisov mogoče vložiti tožbo.

Sodišče Unije lahko v skladu z načelom ekonomičnosti postopka ugotovi, da ni treba posebej odločiti o predlogih, usmerjenih zoper odločbo o zavrnitvi pritožbe, če se ugotovi, da ti predlogi nimajo samostojne vsebine in se dejansko prekrivajo s tistimi, ki so usmerjeni zoper akt, zoper katerega je bila vložena pritožba. Zlasti je lahko tako, če navedeno sodišče ugotovi, da odločba o zavrnitvi pritožbe zgolj potrjuje akt, zoper katerega je bila vložena ta pritožba, in da ta akt poleg tega ni akt, ki posega v položaj, v smislu člena 90 Kadrovskih predpisov.

(Glej točko 34.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: sodba z dne 21. septembra 2011, Adjemian in drugi/Komisija, T‑325/09 P, EU:T:2011:506, točka 33;

Sodišče za uslužbence: sodba z dne 19. novembra 2014, EH/Komisija,F‑42/14, EU:F:2014:250, točka 85.
Iz člena 105(c) Poslovnika Sodišča za uslužbence izhaja, da so stroški, ki se lahko povrnejo, omejeni po eni strani na stroške, ki so nastali v postopku pred Sodiščem za uslužbence, in po drugi strani na stroške, ki so nujni za ta postopek.

Sodišče za uslužbence ob določitvi stroškov, ki se lahko povrnejo, upošteva vse okoliščine zadeve do sprejetja sklepa o odmeri stroškov, vključno z nujnimi izdatki, ki nastanejo v postopku odmere stroškov.

Kot je razvidno iz člena 19, prvi odstavek, Statuta Sodišča, ki se uporablja za Sodišče za uslužbence na podlagi člena 7(1) Priloge I k navedenemu statutu, lahko institucijam pomaga odvetnik. Plačilo odvetniku spada torej v okvir pojma nujnih izdatkov zaradi postopka, ne da bi morala institucija dokazati, da je bila ta pomoč objektivno upravičena. Čeprav to, da so Komisijo v postopku v glavni stvari in postopku za izdajo začasne odredbe zastopali agenta in zunanji odvetnik, ne vpliva na vprašanje, ali gre za stroške, ki se lahko povrnejo – ker nič ne omogoča, da se jih vnaprej izključi – pa to lahko vpliva na določitev višine stroškov, ki so na koncu nastali zaradi postopka.

(Glej točke 26, 29 in 30.)

Napotitev na:

Splošno sodišče Evropske unije: sklepa z dne 23. marca 2012, Kerstens/Komisija, T‑498/09 P‑DEP, EU:T:2012:147, točki 15 in 20, in z dne 28. maja 2013, Marcuccio/Komisija, T‑278/07 P‑DEP, EU:T:2013:269, točka 14;

Sodišče za uslužbence: sklep z dne 26. aprila 2010, Schönberger/Parlament, F‑7/08 DEP, EU:F:2010:32, točka 23.
Staff case summary

Staff case summary Povzetek 1. Uradniki – Odločba, ki posega v položaj – Obveznost obrazložitve – Odločba, ki se umešča v okoliščine, ki so naslovniku znane (Kadrovski predpisi, člen 25, drugi odstavek) 2. Sodni postopek – Sodne takse – Stroški, povzročeni Sodišču za uslužbence zaradi uradnikove zlorabne vložitve tožbe – Naložitev uradniku, naj povrne te stroške (Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 94(a)) 1. Namen obveznosti obrazložitve odločbe, ki posega v položaj, je zainteresirani osebi dati na voljo dovolj podatkov za ugotovitev, ali je odločitev utemeljena in ali vsebuje napake, na podlagi katerih bi lahko izpodbijala njeno zakonitost, ter sodišču Unije omogočiti izvajanje nadzora nad zakonitostjo izpodbijane odločbe. Odločba je zadostno obrazložena, če je bil akt, ki je predmet tožbe, sprejet v okoliščinah, ki jih zadevni uradnik pozna in mu omogočajo razumevanje obsega ukrepa, sprejetega v zvezi z njim. (Glej točki 30 in 31.) Napotitev na: Sodišče za uslužbence: 7. oktober 2009, Marcuccio proti Komisiji, F‑3/08, točka 27 in navedena sodna praksa; 1. december 2010, Gagalis proti Svetu, F‑89/09, točka 67 in navedena sodna praksa. 2. Člen 94(a) Poslovnika Sodišča za uslužbence določa, da če stranka povzroči Sodišču za uslužbence stroške, ki bi se jim bilo mogoče izogniti, zlasti če je z vložitvijo tožbe očitno zlorabila postopek, se ji lahko naloži, da jih v celoti ali delno povrne, ne da bi znesek tega povračila presegel znesek 2.000 EUR. Tožba povzroči očitno zlorabno porabo sredstev Sodišča za uslužbence, če tožeča stranka zamolči vsakršno informacijo v zvezi z razlogom za odločitev institucije, ki jo je institucija stranki predložila in ki ji je bila znana, preden je vložila tožbo. (Glej točki 55 in 56.)

SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

z dne 7. oktobra 2013

Luigi Marcuccio

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci — Uradniki — Invalidnina — Odbitek zneska terjatve institucije — Tožba, ki je deloma očitno nedopustna in deloma očitno brez pravne podlage“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi njenega člena 106a, s katero L. Marcuccio v bistvu predlaga razglasitev ničnosti odločbe Evropske komisije o odbitku skupnega zneska 1661 EUR od invalidnin, ki so mu bile izplačane za junij, julij, avgust in september 2011, in povračilo škode, nastale zaradi tega odbitka.

Odločitev:

Tožba se delno zavrže kot očitno nedopustna in delno zavrne, ker je očitno brez pravne podlage. L. Marcuccio nosi svoje stroške in plača stroške, ki jih je priglasila Evropska komisija, tudi tiste v zvezi s postopkom za izdajo začasne odredbe v zadevah F‑57/12 R in T‑464/12 P(R). L. Marcuccio mora Splošnemu sodišču plačati 2000 EUR.

Povzetek

Uradniki – Odločba, ki posega v položaj – Obveznost obrazložitve – Odločba, ki se umešča v okoliščine, ki so naslovniku znane (Kadrovski predpisi, člen 25, drugi odstavek) Sodni postopek – Sodne takse – Stroški, povzročeni Sodišču za uslužbence zaradi uradnikove zlorabne vložitve tožbe – Naložitev uradniku, naj povrne te stroške (Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 94(a))
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(tretji senat)

z dne 29. januarja 2013

Zadeva F‑79/12

Karel Brus

proti

Evropski komisiji

„Javni uslužbenci – Uradniki – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti – Povzetek tožbenih razlogov – Očitno nedopustna tožba“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi njenega člena 106a, s katero K. Brus predlaga razglasitev ničnosti odločb Evropske komisije z dne 29. septembra 2011 o njegovi odstavitvi z delovnega mesta in o znižanju njegove pokojnine po disciplinskem postopku, uvedenem zaradi kršenja njegovih obveznosti iz Kadrovskih predpisov.

Odločitev: Tožba se kot očitno nedopustna zavrže. Tožeča stranka nosi lastne stroške in naloži se ji plačilo stroškov Komisije.

Povzetek

Sodni postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti – Jasen in natančen povzetek tožbenih razlogov

(Statut Sodišča, člen 21; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 35(1)(e))

Na podlagi člena 21 Statuta Sodišča in člena 35(1)(e) Poslovnika Sodišča za uslužbence mora tožba obsegati tožbene razloge ter dejanske in pravne trditve. Ti tožbeni razlogi in trditve morajo biti dovolj jasni in natančni, da toženi stranki omogočijo pripravo obrambe, Sodišču za uslužbence pa, da o tožbi po potrebi odloči brez dodatnih podatkov. Za zagotovitev pravne varnosti in učinkovitega izvajanja sodne oblasti morajo biti, da je tožba dopustna, bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih ta temelji, razvidni vsaj na kratko, vendar dosledno in razumljivo, iz besedila same tožbe.

(Glej točko 19.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: 15. september 2011, Bennett in drugi/UUNT, F‑102/09, točka 115; 1. februar 2012, Bancale in Buccheri/Komisija, F‑123/10, točka 38; 8. marec 2012, Kerstens/Komisija, F‑12/10, točka 68.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Povračilo stroškov – Hranarina – Pogoji za dodelitev – Kumulativnost

(Kadrovski predpisi, člen 20; Priloga VII, člen 10))

2. Sodni postopek – Stroški – Stroški, povzročeni Sodišču za uslužbence brez razloga ali iz nagajanja zaradi uradnikove zlorabne vložitve tožbe

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 94)

1. Dodelitev hranarine je pogojena z dejansko spremembo prebivališča zaradi izpolnjevanja obveznosti prebivališča iz člena 20 Kadrovskih predpisov ter z nastankom stroškov in neugodnosti zaradi potrebe po potovanju ali začasni nastanitvi v kraju zaposlitve. Ta pogoja sta kumulativna, zato hranarine zlasti ni mogoče dodeliti uradniku, ki ne dokaže, da je imel take stroške ali neugodnosti.

(Glej točko 27.)

Napotitev na:

Sodišče: 5. februar 1987, Mouzourakis proti Parlamentu, 280/85, točki 9 in 12;

Sodišče prve stopnje: 10. julij 1992, Benzler proti Komisiji, T‑63/91, točki 20 in 21.

2. Člen 94 Poslovnika Sodišča za uslužbence določa, da se lahko stranki, če mu je povzročila stroške, ki bi se jim bilo mogoče izogniti, zlasti če je z vložitvijo tožbe očitno zlorabila postopek, naloži, da jih v celoti ali delno povrne, ne da bi znesek tega povračila presegel znesek 2000 EUR.

To določbo je treba uporabiti v primeru tožbe, ki je očitno neutemeljena in zlorablja postopek in ki se nanaša na odločbo, sprejeto pred več kot devetimi leti in pol, ki jo je to sodišče razglasilo za nično, pri čemer se je poleg tega tožeča stranka odločila za spor brez kakršnekoli primerne utemeljitve.

(Glej točki 45 in 46.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: sodba z dne 14. septembra 2011, Marcuccio proti Komisiji, T‑236/02, predmet pritožbe, ki poteka pred Sodiščem, zadeva C‑617/11 P.
Sodišče za uslužbence: 3. marec 2009, Patsarika proti Cedefop, F-63/07, točka 31 in navedena sodna praksa; 29. junij 2011, Angioi proti Komisiji, F-7/07, točki 91 in 106.

Sodišče prve stopnje: 23. marec 2000, Rudolph proti Komisiji, T-197/98, točki 44 in 46 ter navedena sodna praksa; 7. februar 2001, Bonaiti Brighina proti Komisiji, T-118/99, točki 15 in 17;

Sodišče Unije priznava, da je mogoče, da se vloga kljub kršitvi pravil o rokih za pritožbe in tožbe ne zavrže zaradi nedopustnosti, kadar navedena kršitev izhaja iz opravičljive zmote uradnika ali uslužbenca. Vendar se pojem opravičljive zmote lahko nanaša samo na izjemne okoliščine, zlasti kadar bi institucija ravnala tako, da bi lahko njeno ravnanje samo po sebi ali odločilno povzročilo sprejemljivo zmedo pri posamezniku, ki je ravnal v dobri veri in izkazal potrebno skrbnost, ki se zahteva od običajno obveščenega subjekta.

Odvetnik tožeče stranke, ki je v imenu svoje stranke in z njenim soglasjem sam sestavil besedilo pritožbe v določenem jeziku in ki je nato prejel odločbo o zavrnitvi pritožbe, sestavljeno v tem istem jeziku, mora glede na znanje in skrbnost, ki ju je mogoče upravičeno pričakovati od poklicnega pravnika, vedeti, da roki za vložitev pravnega sredstva, ki so obvezni in o katerih ne odločajo stranke, začnejo teči od datuma vročitve odločbe o zavrnitvi pritožbe v prvotni različici, sestavljeni v jeziku, ki ga je izbrala zadevna stranka, in ne od poznejšega datuma, ko je tožeča stranka prejela prevod zavrnitve pritožbe v drug jezik.

(Glej točki 29 in 32.)

Sodišče za uslužbence: 5. julij 2011, Coedo Suárez proti Svetu, F-73/10, točka 40 in navedena sodna praksa.
Sodišče za uslužbence: sklep Chatzidoukakis/Komisija, F‑84/10 DEP, EU:F:2014:41 , točke 21, 22 in 24 in navedena sodna praksa.

Splošno sodišče Evropske unije: sklepa Marcuccio/Komisija, T‑278/07 P-DEP, EU:T:2013:269 , točka 20; in Marcuccio/Komisija, T‑366/10 P-DEP, EU:T:2014:63 , točka 33 in navedena sodna praksa;

(Glej točke od 18 do 20, 22 in 30.)

Poleg tega zneska nagrade odvetnika zadevne institucije, ki se lahko povrne, ni mogoče oceniti, ne da bi se upoštevalo delo, ki so ga njene službe opravile, preden je bila zadeva predložena Sodišču za uslužbence. Ker je namreč dopustnost tožbe pogojena z vložitvijo pritožbe in njeno zavrnitvijo s strani organa, pristojnega za imenovanja, so službe institucije načeloma vključene v reševanje sporov, še preden se predložijo Sodišču za uslužbence.

Prav tako to, da je plačilo odvetniku določeno s pavšalnim zneskom, ne vpliva na presojo Splošnega sodišča glede zneska, katerega povrnitev se lahko zahteva iz naslova stroškov, ker se sodišče opira na ustaljena merila sodne prakse in natančne navedbe, ki jim jih morajo predložiti stranke. Čeprav neobstoj teh podatkov Sodišču za uslužbence ne preprečuje, da bi na podlagi pravične presoje določilo višino stroškov, ki se povrnejo, pa ga neobstoj teh podatkov postavlja v položaj, v katerem mora opraviti strogo presojo zahtev tistega, ki zahteva povrnitev teh stroškov.

V zvezi z določitvijo zneska nagrade za odvetnika, do katerega se lahko zahteva povrnitev, sodišče Unije ni pristojno za določitev nagrade, ki jo morajo stranke plačati svojim odvetnikom, temveč mora določiti znesek, do katerega se lahko za ta plačila zahteva povrnitev stroškov od stranke, ki ji je bilo naloženo plačilo stroškov. Sodišču Unije namreč pri odločanju o predlogu za odmero stroškov ni treba upoštevati niti nacionalne tarife, ki določa nagrade odvetnikov, niti morebitnega dogovora, ki ga zadevna stranka v zvezi s tem sklene s svojimi zastopniki ali svetovalci.

V skladu s členom 92 Poslovnika Sodišča za uslužbence je to izključno pristojno za ugotavljanje obveznosti plačila zamudnih obresti v zvezi z naložitvijo stroškov, ki jo izreče, in za določitev obrestne mere, ki se uporabi.

Iz členov od 81 do 83 Poslovnika je razvidno, da sklep kot tak ni predmet razglasitve. Sklep mora vsebovati datum sprejetja in postane pravnomočen z dnem vročitve. Iz tega je razvidno, da je treba stranko, ki zahteva zamudne obresti od datuma izreka sklepa, šteti, kot da od Sodišča za uslužbence, določitev zamudnih obresti od stroškov, ki se lahko povrnejo, zahteva le od vročitve sklepa o določitvi stroškov. Tako je stranka upravičena do zamudnih obresti od zneska stroškov, ki se lahko povrnejo, ki jih je določilo sodišče, od vročitve sklepa o določitvi stroškov do dejanskega plačila navedenih stroškov.

(Glej točke 34, 36 in 37.)

Splošno sodišče Evropske unije: sklep Marcuccio/Komisija, T‑450/10 P-DEP, EU:T:2014:32, točka 47;

Sodišče za uslužbence: sklep Chatzidoukakis/Komisija, EU:F:2014:41, točka 38 in navedena sodna praksa.
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:F:2010 :156 1SKLEP PR EDSEDNIKA PR VEGA SENATA
SODIŠČA ZA U SLUŽBENCE
z dne 8. decembra 2010
Zadeva F-77/10
Fernando Ar royo Redondo
proti
E v ropski komisiji
„Sporazumna rešitev spora — Izbris“
Predmet:Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki s e za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi 
njenega člena 106a, s katero F. Arroyo Redondo predlaga ra zglasitev n ičnosti odločbe 
Komisije z dne 20. novembra 2009 o njegovi nevključitvi na seznam u radnikov, ki 
v napredovalnem o bdobju 2009 n apredujejo v naziv AD 10.
Odločitev:Zadeva F-77/10, Arroyo R edondo proti Komisiji, se izbriše iz vp isnika S odišča za 
uslužbence. Stranki no sita stroške v skladu z medsebojnim dogovorom.
Pov zetek
Uradniki — Pravno sredstvo — Sporazumna rešitev spora pred So diščem za uslužbence — Izbris iz 
vpisnika
(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 69)