Zadeva C‑549/15

E.ON Biofor Sverige AB

proti

Statens energimyndighet

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Förvaltningsrätten i Linköping)

„Predhodno odločanje – Spodbujanje uporabe energije iz obnovljivih virov – Biogoriva, namenjena uporabi v prometu – Direktiva 2009/28/ES – Člen 18(1) – Sistem ‚masne bilance‘, katerega namen je zagotoviti, da bioplin ustreza predpisanim trajnostnim merilom – Veljavnost – Člen 34 in člen 114 PDEU – Nacionalna ureditev, s katero je zahtevano, da se masna bilanca doseže na lokaciji z jasnimi mejami – Praksa pristojnega nacionalnega organa, s katero je dovoljeno, da je ta pogoj izpolnjen, če je trajnostni plin prenesen prek nacionalnega plinskega omrežja – Odločba navedenega organa, s katero je izključeno izpolnjevanje istega pogoja pri uvozu trajnostnega bioplina iz drugih držav članic prek medsebojno povezanih nacionalnih plinskih omrežij – Prosti pretok blaga“

Povzetek – Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 22. junija 2017

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2009/28, člena 17 in 18(1))

Glej besedilo odločbe. (Glej točke 30, 31 in 49.)

Člen 18(1) Direktive 2009/28/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov, spremembi in poznejši razveljavitvi direktiv 2001/77/ES in 2003/30/ES je treba razlagati tako, da njegov cilj ni vzpostavitev obveznosti držav članic, da odobrijo uvoz bioplina, ki izpolnjuje trajnostna merila iz člena 17 te direktive in ki je namenjen uporabi kot biogorivo, prek medsebojno povezanih nacionalnih plinskih omrežij. Po eni strani namreč člena 18(1) Direktive 2009/28 – katerega edini cilj je vzpostavitev mehanizmov za preverjanje, ki naj bi zagotavljali pravilno uporabo člena 17 te direktive – ob upoštevanju povezave med tema določbama nič bolj kot člena 17 ni mogoče razlagati tako, da je njegov cilj brezpogojno zavezati države članice k odobritvi uvoza trajnostnega bioplina iz drugih držav članic. Po drugi strani, kot je v točki 57 sklepnih predlogov v bistvu navedel tudi generalni pravobranilec, ob upoštevanju tega, kako na splošno so opredeljena merila iz točk od (a) do (c) člena 18(1) Direktive 2009/28, ni mogoče šteti, da je bila z navedeno določbo popolnoma harmonizirana metoda preverjanja, povezana s sistemom masne bilance. Iz navedenih točk nasprotno izhaja, da države članice, ko so pozvane k natančnejši določitvi konkretnih pogojev, ki jim morajo ustrezati sistemi masne bilance, ki jih morajo vzpostaviti gospodarski subjekti, ohranijo določeno polje proste presoje in manevrskega prostora. Zato taka določba, če se upošteva kot taka, tudi ne more avtomatično voditi do tega, da je zagotovljen prosti pretok trajnostnega bioplina prek čezmejnega plinskega omrežja, ko je navedeni bioplin zakonito opredeljen kot trajnosten v državi članici proizvodnje. (Glej točke 39, 40, 42 in točko 1 izreka.)

Na podlagi ničesar ni mogoče sklepati, da je zakonodajalec Unije s tem, ko se je odločil, da pri uresničevanju cilja iz člena 114(3) PDEU – ki je v tem, da se zagotovi visoka raven varstva okolja in za cilje, ki so še posebej navedeni v uvodni izjavi 76 Direktive 2009/28 – nameni prednost vzpostavitvi sistema preverjanja trajnostnih meril, ki je hkrati pošten in učinkovit ter namenjen zagotovitvi obstoja fizične povezave med proizvodnjo in porabo trajnostnih biogoriv v Uniji, pri čemer se tako bolj učinkovito vpliva na vedenje tržnih udeležencev, prekoračil meje danega širokega polja proste presoje, navedenega v točki 50 te sodbe, prav tako pa ni spregledal zahtev, ki izhajajo iz načela sorazmernosti. Kot je v točki 70 sklepnih predlogov navedel generalni pravobranilec, posebno področje, na katerem je moral zakonodajalec v obravnavani zadevi sprejemati zakonodajo, od njega očitno zahteva sočasne politične, znanstvene in ekonomske odločitve, hkrati pa tudi zapletene presoje predvsem na tehničnem in ekonomskem področju. Zakonodajalec Unije je lahko v obravnavanem primeru, ne da bi prekoračil meje navedenega polja proste presoje – glede na, po eni strani, obliko sledljivosti, ki jo uvaja, in pogoje, ki naj bi zagotovili njeno učinkovitost in integriteto, ki mu je dana s določbami člena 18 Direktive 2009/28, in, po drugi strani, vpliv, ki ga ob tem ob zmanjšanju tveganja za goljufije namerava izvajati na cene trajnostnih biogoriv in na tržne udeležence – štel, da je sistem preverjanja na podlagi tehnike masne bilance primeren za dosego visoke stopnje varstva okolja. Prav tako je lahko zakonodajalec Unije v zvezi s tem razumno štel – ne da bi prekoračil meje diskrecijske pravice, ki mu je na voljo – da je tak sistem preverjanja potreben in da predvsem ni alternativnega ukrepa, s katerim bi bili legitimni cilji, ki se jim na ta način sledi v obravnavanem primeru, doseženi tako učinkovito in hkrati tako, da bi bili gospodarski subjekti izpostavljeni manjšim gospodarskim in upravnim omejitvam. Iz istih razlogov ni mogoče šteti – tako kot je razvidno iz sodne prakse, navedene v točki 46 te sodbe – da oviranje prostega pretoka blaga, omenjeno v točki 61 te sodbe, ki je ob spoštovanju načela sorazmernosti upravičeno iz razlogov varstva okolja, krši določbe člena 34 PDEU (glej po analogiji sodbo z dne 14. decembra 2004, Swedish Match,C‑210/03, EU:C:2004:802, točka 61). (Glej točke od 66 do 70.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 72.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 76 do 78.)