Člen 11(1) Uredbe (EU) št. 1380/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2013 o skupni ribiški politiki in o spremembi uredb Sveta (ES) št. 1954/2003 in (ES) št. 1224/2009 ter razveljavitvi uredb Sveta (ES) št. 2371/2002 in (ES) št. 639/2004 ter Sklepa Sveta 2004/585/ES je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da država članica za vode pod njeno suverenostjo ali jurisdikcijo sprejme ukrepe, ki so potrebni, da izpolni svoje obveznosti iz člena 6 Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst, in ki na območjih Natura 2000 v celoti prepovedujejo poklicni morski ribolov z uporabo pridnenih ribolovnih orodij in stoječih mrež, ker imajo taki ukrepi vpliv na ribiška plovila, ki plujejo pod zastavo drugih držav članic.

Prvič, glede pojma „ohranitveni ukrepi“ je treba ugotoviti, da na podlagi besedila člena 11 te uredbe obsega tega pojma ni mogoče opredeliti. 1 tega člena upoštevati ne samo besedilo te določbe, ampak tudi njen kontekst in cilj, ki se z njo uresničuje (glej v tem smislu sodbo z dne 5. aprila 2011, Société fiduciaire nationale d’expertise comptable,C-119/09, EU:C:2011:208, točka 25). Za kontekst, v katerega se umešča člen 11(1) Uredbe št. 1380/2013, pa je značilno dejstvo, da ohranitveni ukrepi, določeni v členu 7(1) te uredbe, zajemajo tehnične ukrepe, ki so omenjeni v členu 7(2) te uredbe, med katerimi so pod točko (c) ukrepi, ki zadevajo „omejitve ali prepovedi uporabe nekaterih vrst ribolovnega orodja ter ribolovnih dejavnosti na določenih območjih ali v določenih obdobjih“. Glede na to opredelitev so ukrepi, kot so ti, ki jih omenja predložitveno sodišče, ki obsegajo prepoved ribolova z uporabo pridnenih ribolovnih orodij in stoječih mrež v vodah Unije, lahko ohranitveni ukrepi v smislu člena 7(2)(c) Uredbe št. 1380/2013 in torej spadajo na področje uporabe člena 11(1) te uredbe.

Drugič, glede pojma „ukrepi, ki izpolnjujejo cilje zadevne zakonodaje Unije“ je na prvi pogled sicer uporabo glagola „izpolnjujejo“ mogoče razumeti, kot da izraža obveznost za zadevne ukrepe, da omogočijo, da se z njimi samimi doseže cilj, ki se uresničuje z zadevno zakonodajo. Vendar je treba navesti, da je v skladu s členom 3(1) Direktive 92/43 namen usklajenega evropskega ekološkega omrežja posebnih ohranitvenih območij iz te direktive, ki ga označujejo izrazi „območja Natura 2000“, ki jih je uporabilo predložitveno sodišče, zagotovitev ohranitve ali, glede na okoliščine primera, obnovitve ugodnega stanja ohranjenosti naravnih habitatnih tipov in habitatov teh vrst na njihovem naravnem območju razširjenosti. Glede na naravo tega cilja in glede na umestitev teh habitatov v kompleksne ekosisteme, določen ohranitveni ukrep lahko na splošno le – v kombinaciji z drugimi ukrepi – prispeva k uresničitvi teh ciljev, ne da bi lahko sam zadoščal za njihovo uresničitev. Tako bi razlaga člena 11(1) Uredbe št. 1380/2013, kot da dovoljuje le sprejetje ukrepov, ki bi ločeno zadoščali za doseganje tega cilja, tej določbi odvzela polni učinek.

Tretjič, kar zadeva pojem „ribiška plovila drugih držav članic“, besedilo člena 11(1) Uredbe št. 1380/2013/CE ne vsebuje nobene navedbe glede elementov tega pojma. Vendar iz člena 91(1) in člena 94(1) Konvencije iz Montego Baya, ki jo mora Unija spoštovati, izhaja, da imajo ladje državno pripadnost tiste države, katere zastavo so upravičene izobešati, ter da vsaka država aktivno izvršuje svojo jurisdikcijo in nadzor nad ladjami, ki plujejo pod njeno zastavo. Iz tega sledi, da je treba pojem „ribiška plovila drugih držav članic“, ki je uporabljen v členu 11(1) Uredbe št. 1380/2013, razumeti tako, da se nanaša izključno na ladje, ki plujejo pod zastavo druge države članice od tiste, ki izvaja svojo suverenost ali jurisdikcijo na zadevnem območju, in ki so zato pod jurisdikcijo in dejansko kontrolo države članice, pod zastavo katere plujejo.

(Glej točke od 37 do 39, od 46 do 48, od 52 do 54 in 56 ter točko 1 izreka.)