SODBA SODIŠČA (drugi senat)
z dne 14. julija 2022 *
„Pritožba  –  Ničnostna tožba  –  Člen 19 Statuta Sodišča Evropske unije  –  
Zastopanje neprivilegiranih strank v okviru direktne tožbe pred sodiščema Evropske unije  –  
Univerzitetni profesor  –  Profesor, ki poučuje na univerzi, zastopani v okviru te tožbe, ter opravlja 
funkciji koordinatorja in vodje skupine za projekt, ki je predmet spora  –  Pogoj neodvisnosti  –  
Obstoj neposrednega in osebnega interesa glede rešitve spora “
V zadevi C-110/21 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 23. februarja 2021 ,
Universität Bremen s sedežem v Bremnu (Nemčija), ki jo zastopa C. Schmid, profesor,
pritožnica,
druga stranka v postopku je
Evropska izvajalska agencije za raziskave (REA), ki jo zastopajo V. Canetti in S. Payan-Lagrou, 
agentki, skupaj z R. van der Houtom, advocaat, in C. Wagnerjem, Rechtsanwalt,
tožena stranka na prvi stopnji,
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi A. Prechal, predsednica senata, J. Passer, F. Biltgen (poročevalec), N. Wahl, sodniki, in 
M. L. Arastey Sahún, sodnica,
generalni pravobranilec: N. Emiliou,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 24. februarja 2022
izreka naslednjo
SLZbirka odločb sodne prakse
* Jezik postopka: nemščina.
ECLI:EU:C:2022:555                                                                                                          1
Sodbo
1 Universität Bremen (univerza v Bremnu, Nemčija) s pritožbo predlaga razveljavitev sklepa 
Splošnega sodišča Evropske unije z dne 16. decembra 2020 , Universität Bremen/REA (T-660/19 , 
neobjavljen, EU:T:2020:633 , v nadaljevanju: izpodbijani sklep), s katerim je to kot očitno 
nedopustno zavrglo njeno tožbo za razglasitev ničnosti Sklepa Evropske agencije za raziskave 
(REA) Ares (2019) 4590599 z dne 16. julija 2019 , s katerim je bil zavrnjen predlog, ki ga je ta 
univerza vložila v okviru razpisa za zbiranje predlogov H2020-SC6-Governance-2019 (v 
nadaljevanju: sporni sklep).
Pravni okvir
Pravo Unije
2 Člen 19 Statuta Sodišča Evropske unije, ki se v skladu s členom 53, prvi odstavek, tega statuta 
uporablja za Splošno sodišče, določa:
„Države članice in institucije [Evropske] [u]nije pred Sodiščem zastopa zastopnik [agent], ki je 
imenovan za vsako zadevo posebej; zastopniku [agentu] lahko pomaga svetovalec ali odvetnik.
Države podpisnice Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru [z dne 2. maja 1992 (UL 1994, 
L 1, str. 3)], ki niso države članice, ter v tem sporazumu navedeni nadzorni organ EFTA, so zastopani 
na enak način.
Druge stranke mora zastopati odvetnik.
Le odvetnik, ki je vpisan v imenik odvetnikov v eni od držav članic ali drugi državi, ki je podpisnica 
Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, lahko pred Sodiščem zastopa stranko ali ji pomaga.
Ti zastopniki [agenti], svetovalci in odvetniki uživajo pri zastopanju na Sodišču pravice in jamstva, 
potrebna za neodvisno opravljanje svojih nalog, pod pogoji, ki jih določa poslovnik.
Sodišče ima glede svetovalcev in odvetnikov, ki nastopajo pred njim, pooblastila, ki so običajna za 
sodišča, pod pogoji, določenimi v poslovniku.
Univerzitetni profesorji, ki so državljani držav članic, katerih zakonodaja jim priznava pravico 
zastopanja na sodišču, uživajo pred Sodiščem enake pravice, kot jih ta člen priznava odvetnikom.“
3 Člen 51(1) Poslovnika Splošnega sodišča določa:
„Stranko mora zastopati agent ali odvetnik pod pogoji iz člena 19 Statuta [Sodišča Evropske unije].“
Nemško pravo
4 Člen 67 Verwaltungsgerichtsordnung (zakon o organizaciji upravnih sodišč) z dne 
21. januarja 1960 (BGBl. 1960 I, str. 17) v različici, ki se uporablja za spor, iz katerega izvira ta 
pritožba, glede pravice univerzitetnih profesorjev do zastopanja določa:
„[…]
2                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:555SODBA Z DNE 14.7.2022 – ZADEVA C-110/21 P 
UNIVERSITÄT BREMEN /REA
(2) Stranke lahko kot pooblaščenec zastopa odvetnik ali profesor prava z državne univerze ali 
državno priznane univerze države članice Evropske unije, ene od držav podpisnic Sporazuma 
o Evropskem gospodarskem prostoru ali Švicarske konfederacije, ki ima kot pooblaščenec 
kvalifikacije, zahtevane za sodniško mesto […].
(3) Sodišče, ki mu je predložena zadeva, s sklepom, zoper katerega ni pravnega sredstva, zavrne, 
da bi stranke zastopali pooblaščenci, ki niso upravičeni do zastopanja v smislu odstavka 2. 
Procesni akti pooblaščenca, ki ni upravičen za zastopanje na sodišču, in vročitve ali sporočitve 
temu pooblaščencu so veljavne do take zavrnitve. […]
[…]“
Dejansko stanje
5 Dejansko stanje spora je predstavljeno v točkah od 2 do 6 izpodbijanega sklepa. Za namene tega 
postopka jih je mogoče povzeti, kot sledi.
6 Univerza v Bremnu je bila imenovana za koordinatorko raziskovalnega konzorcija, ki je obsegal 
več evropskih univerz in je izvajal raziskave interdisciplinarnega primerjalnega prava na področju 
prava in politike glede stanovanjske problematike v celotni Uniji.
7 Univerza v Bremnu je po razpisu za zbiranje predlogov 17. marca 2019 agenciji REA predložila 
predlog projekta.
8 Ta predlog projekta je dobil skupno oceno desetih točk od petnajstih, zaradi česar je postal 
upravičen do financiranja Unije in je bil uvrščen na deseto mesto od štirinajstih vloženih 
kandidatur. Ker pa je bil predvideni proračun omejen, so bili lahko izbrani le predlogi projektov, 
razvrščeni na prvo, drugo in tretje mesto.
9 Agencija REA je zato s spornim sklepom univerzo v Bremnu obvestila o zavrnitvi njenega 
predloga.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijani sklep
10 Univerza v Bremnu je 25. septembra 2019 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo za 
razglasitev ničnosti spornega sklepa.
11 Agencija REA je v odgovoru na tožbo podala ugovor nedopustnosti te tožbe, ki se je nanašal na to, 
da profesor, ki zastopa univerzo v Bremnu, v razmerju do univerze v Bremnu ni tretja oseba in da 
zato ne izpolnjuje pogoja neodvisnosti, določenega v Statutu Sodišča Evropske unije.
12 Splošno sodišče je z izpodbijanim sklepom ugodilo temu ugovoru nedopustnosti in na podlagi 
člena 126 svojega poslovnika tožbo zavrglo kot očitno nedopustno.
13 Splošno sodišče je v točki 16 izpodbijanega sklepa opozorilo, da mora v skladu s členom 19, tretji, 
četrti in peti odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, ki se v skladu s členom 53 tega statuta 
uporablja za postopek pred Splošnim sodiščem, stranke zastopati odvetnik in zgolj odvetnik, ki je 
upravičen za zastopanje pred sodiščem države članice, lahko stranko zastopa pred Sodiščem.
ECLI:EU:C:2022:555                                                                                                                  3SODBA Z DNE 14.7.2022 – ZADEVA C-110/21 P 
UNIVERSITÄT BREMEN /REA
14 Splošno sodišče je v točkah 18 in 19 tega sklepa v zvezi z dvema kumulativnima pogojema, 
določenima v členu 19, četrti odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, in sicer, prvič, imeti 
status odvetnika in, drugič, biti upravičen za zastopanje pred sodiščem države članice, navedlo, da 
v nasprotju z drugim od teh kumulativnih pogojev prvi izmed njiju v zvezi z statusom „odvetnika“ 
ne zajema nobene izrecne napotitve na pravo držav članic, da bi se določil pomen in obseg tega 
pogoja, tako da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso pojem „odvetnik“ v smislu te določbe 
v Uniji razlagati avtonomno in enotno, ob upoštevanju konteksta, v katerem je uporabljen, in 
ciljev, ki jih uresničuje ureditev, katere del je.
15 Splošno sodišče je ob tem, da se je v točki 20 spornega sklepa oprlo zlasti na sodbi z dne 
18. maja 1982 , AM & S Europe/Komisija (155/79 , EU:C:1982:157 , točka 24), in z dne 
14. septembra 2010 , Akzo Nobel Chemicals in Akcros Chemicals/Komisija in drugi (C-550/07 P, 
EU:C:2010:512 , točka 42), v skladu s katerima je zasnova vloge odvetnika v pravnem redu Unije, ki 
izhaja iz skupnih pravnih tradicij držav članic, to, da gre za sodelavca v pravosodju, ki mora 
neodvisno in v najboljšem interesu pravosodja zagotoviti pravno pomoč, ki jo stranka potrebuje, 
v točki 21 tega sklepa ob citiranju sklepa z dne 29. septembra 2010 , EREF/Komisija (C-74/10 P in 
C-75/10 P, neobjavljen, EU:C:2010:557 , točka 53in navedena sodna praksa), pojasnilo, da pogoj 
neodvisnosti odvetnika pomeni neobstoj vsakršnega delovnega razmerja med njim in njegovo 
stranko, pri čemer je opozorilo, da pojem „neodvisnost odvetnika“ ni opredeljen samo pozitivno, 
to je s sklicevanjem na odvetniško poklicno etiko, temveč tudi negativno, torej z neobstojem 
delovnega razmerja med odvetnikom in njegovo stranko.
16 Splošno sodišče je v točki 25 izpodbijanega sklepa ugotovilo, da je bil v obravnavani zadevi 
zastopnik, ki je podpisal tožbo na prvi stopnji, poleg tega, da je bil zaposlen pri univerzi v Bremnu 
v okviru službene vezi javnega prava, imenovan za koordinatorja predlaganega projekta in vodjo 
svoje ekipe ter da je v okviru tega projekta opravljal „naloge“ in „bistvene funkcije“, tako da 
zadevna oseba ne bi imela le tesne osebne povezave s predmetom spora, ampak tudi neposreden 
interes glede njegove rešitve, saj je bila realizacija navedenega projekta vsaj deloma odvisna od 
financiranja, ki ga je Evropska komisija univerzi v Bremnu zavrnila.
17 Splošno sodišče je na podlagi tega v točki 26 izpodbijanega sklepa sklepalo, da so bistvene funkcije, 
ki jih je ta zastopnik opravljal v okviru pravne osebe, v imenu katere je vložil tožbo na prvi stopnji, 
take, da je z njimi spodkopan njegov status neodvisne tretje osebe v smislu ustaljene sodne prakse, 
navedene v točki 65 sodbe z dne 4. februarja 2020 , Uniwersytet Wrocławski in Poljska/REA
(C-515/17 P in C-561/17 P, EU:C:2020:73 ), in da so bile te naloge take, da očitno škodijo 
zmožnosti navedenega zastopnika, da zagotovi obrambo interesov svojega pooblastitelja.
18 Splošno sodišče je v točkah od 28 do 34 izpodbijanega sklepa dodalo, da te ugotovitve ni mogoče 
ovreči s sodbo z dne 4. februarja 2020 , Uniwersytet Wrocławski in Poljska/REA (C-515/17 P in 
C-561/17 P, EU:C:2020:73 ), v kateri naj bi Sodišče sicer pojasnilo obseg pojma „neodvisnost“, ne 
da bi poseglo v svojo prejšnjo sodno prakso in ne da bi sledilo predlogu iz sklepnih predlogov 
generalnega pravobranilca M. Bobka v združenih zadevah Uniwersytet Wrocławski in 
Poljska/REA (C-515/17 P in C-561/17 P, EU:C:2019:774 ), v zvezi z merilom, uporabljenim za 
namene uporabe člena 19, tretji in četrti odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije.
19 Poleg tega je Splošno sodišče v točki 35 izpodbijanega sklepa zavrnilo trditev univerze v Bremnu 
v zvezi s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in členom 6(1) Evropske 
konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950
v Rimu, pri čemer je opozorilo, da pravica do dostopa do sodišča ni absolutna pravica in da zato 
lahko zajema sorazmerne omejitve, ki sledijo legitimnemu cilju.
4                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:555SODBA Z DNE 14.7.2022 – ZADEVA C-110/21 P 
UNIVERSITÄT BREMEN /REA
20 Nazadnje, glede trditve univerze v Bremnu, da bi jo bilo treba predhodno obvestiti o morebitnem 
obstoju razloga za nedopustnost tožbe na prvi stopnji, da bi ga lahko odpravila, je Splošno sodišče 
v točki 40 izpodbijanega sklepa menilo, da obveznost zastopanja po odvetniku ne spada med 
zahteve, katerih neupoštevanje bi bilo po izteku roka za vložitev tožbe mogoče odpraviti.
Postopek pred Sodiščem in predlogi strank v pritožbenem postopku
21 Univerza v Bremnu s pritožbo Sodišču predlaga, naj:
– izpodbijani sklep razveljavi;
– zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, da to meritorno odloči;
– ugotovi, da je zastopanje zadevnega univerzitetnega profesorja veljavno;
– podredno, ugotovi, da ima univerza v Bremnu pravico, da nadaljuje postopek z odvetnikom, ki 
izpolnjuje pogoje iz člena 19, tretji in četrti odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, in
– agenciji REA naloži plačilo stroškov.
22 Agencija REA Sodišču predlaga, naj:
– pritožbo zavrne in
– univerzi v Bremnu naloži plačilo stroškov.
Pritožba
23 Najprej je treba poudariti, da univerzo v Bremnu pred Sodiščem zastopa ista oseba, za katero je 
Splošno sodišče v izpodbijanem sklepu razsodilo, da ne izpolnjuje pogojev iz člena 19 Statuta 
Sodišča Evropske unije za zastopanje te stranke v tej zadevi pred sodiščem Unije.
24 Ker pa se vprašanje dopustnosti te pritožbe v bistvu prekriva s predmetom te pritožbe, je treba 
preučiti pritožbene razloge (glej v tem smislu sodbo z dne 6. septembra 2012 , Prezes Urzędu 
Komunikacji Elektronicznej in Poljska/Komisija , C-422/11 P in C-423/11 P, EU:C:2012:553 , 
točka 20).
25 Univerza v Bremnu v utemeljitev pritožbe navaja dva pritožbena razloga, od katerih se prvi nanaša 
na kršitev člena 19, sedmi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, drugi pa na kršitev člena 47 
Listine o temeljnih pravicah in člena 6(1) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in 
temeljnih svoboščin.
Trditve strank
26 Univerza v Bremnu s prvim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da ni upoštevalo 
besedila in sistematike člena 19, sedmi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, ker univerzitetni 
profesorji, ki jim zakonodaja priznava pravico do zastopanja, kot zastopniki niso dolžni izpolniti 
pogoja neodvisnosti, ki velja za odvetnike, v smislu tretjega in četrtega odstavka tega člena 19.
ECLI:EU:C:2022:555                                                                                                                  5SODBA Z DNE 14.7.2022 – ZADEVA C-110/21 P 
UNIVERSITÄT BREMEN /REA
27 Univerza v Bremnu s prvim delom prvega pritožbenega razloga najprej trdi, da Splošno sodišče ni 
upoštevalo dejstva, da so univerzitetni profesorji, ki so v skladu z zakonodajo svoje države članice 
upravičeni za zastopanje kot pooblaščenci ad litem, „logično“ upravičeni do tega privilegija na 
podlagi člena 19, sedmi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije.
28 Univerza v Bremnu opozarja, da je bil pojem „odvetnik“ na podlagi člena 19, tretji in četrti 
odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, ki načeloma zahteva neodvisnost tega zastopnika ad 
litem od stranke, ki jo zastopa, opredeljen v sodni praksi sodišča Unije. Ker naj bi Splošno sodišče 
zanikalo obstoj take neodvisnosti zgolj zato, ker naj zadevnega pooblaščenca ne bi bilo mogoče 
šteti za „odvetnika“ v smislu člena 19, četrti odstavek, Statuta, naj ne bi upoštevalo privilegirane 
ureditve, ki je za univerzitetne profesorje določena v členu 19, sedmi odstavek, tega statuta.
29 Zaradi zelo jasnega besedila zadnjenavedene določbe naj bi namreč univerzitetni profesorji ex lege 
imeli enake pravice, kot so podeljene odvetnikom. Zato naj pogoja neodvisnosti odvetnika v smislu 
člena 19, tretji in četrti odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije ne bi bilo mogoče prenesti na 
univerzitetne profesorje.
30 Univerza v Bremnu navaja več utemeljitev v podporo takemu sklepu.
31 Na prvem mestu, vprašanje upravičenosti univerzitetnih profesorjev za zastopanje pred sodiščem, 
vključno z morebitnim nasprotjem interesov, naj bi bilo popolnoma urejeno na ravni nacionalnega 
prava, na katero se izrecno sklicuje člen 19, sedmi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije. Tako 
naj bi bila v skladu z nemškim pravom zavrnitev zastopanja pred sodiščem mogoča le, če zadevni 
zastopnik ni niti odvetnik niti univerzitetni profesor ali če je ta zastopnik sodnik na sodišču, ki 
odloča o zadevi. Poleg tega naj bi Bundesverfassungsgericht (zvezno ustavno sodišče, Nemčija) 
razsodilo, da zgolj nasprotja interesov, ki jih je mogoče pripisati odvetnikom ali univerzitetnim 
profesorjem, ne morejo upravičiti sklepa o zavrnitvi, saj kodeks poklicne etike predvideva 
kvečjemu poklicno odgovornost s sankcijami.
32 Na drugem mestu, poseben status univerzitetnih profesorjev v javnem pravu naj bi omogočal 
izključitev vsakršnega nasprotja interesov. Zanje kot državne uradnike naj bi veljale stroge 
obveznosti lojalnosti, in ker naj bi bila pravica do zastopanja le pomožna funkcija, za katero je 
poleg tega potrebno posebno dovoljenje nadrejenega, naj za razliko od odvetnikov ne bi bili 
finančno odvisni od dejavnosti zastopanja pred sodišči.
33 Na tretjem mestu, univerza v Bremnu trdi, da je kot javna univerza sestavni del države članice, ki ji 
pripada, pri čemer je ta država članica privilegirana stranka iz člena 19, prvi odstavek, Statuta 
Sodišča Evropske unije.
34 Univerza v Bremnu z drugim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je na podlagi določb 
člena 67 zakona o organizaciji upravnih sodišč v različici, ki se uporablja za spor, zaradi katerega 
je bila vložena pritožba, pooblaščenec ad litem zastopa brez kakršnih koli drugih pogojev, saj 
a priori ni nobenega znanega nasprotja interesov.
35 Univerza v Bremnu s tretjim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da tudi če Sodišče ne bi 
sprejelo take razlage, bi morala biti upravičena do varstva legitimnih pričakovanj zaradi 
nedvoumnega besedila člena 19, sedmi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije. 
V obravnavanem primeru naj univerza v Bremnu ne bi nikakor pričakovala, da morajo tudi 
univerzitetni profesorji izpolniti pogoj neodvisnosti odvetnika v smislu člena 19, tretji in četrti 
odstavek, tega statuta.
6                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:555SODBA Z DNE 14.7.2022 – ZADEVA C-110/21 P 
UNIVERSITÄT BREMEN /REA
36 Agencija REA najprej zatrjuje nedopustnost tretjega in četrtega predloga, s katerima univerza 
v Bremnu predlaga, naj Sodišče poda ugotovitve, ker je v okviru preučitve ničnostne tožbe nadzor 
sodišča Unije omejen na zakonitost izpodbijanega akta.
37 Agencija REA v zvezi s prvim pritožbenim razlogom meni, da ta razlog ni utemeljen, ker naj ne bi 
obstajal nikakršen privilegiran status univerzitetnih profesorjev in ker naj bi univerza v Bremnu 
napačno razlagala pogoje iz člena 19 Statuta Sodišča Evropske unije v povezavi 
s členoma 51 in 56 Poslovnika Splošnega sodišča.
38 Agencija REA meni, da ker imajo profesorji enake pravice in dolžnosti kot odvetniki, sodna praksa 
v zvezi s pojmom „zastopanje pred sodišči“ v smislu člena 19, tretji odstavek, Statuta Sodišča 
Evropske unije velja tudi zanje in nobena od trditev univerze v Bremnu ne more omajati takega 
sklepa.
Presoja Sodišča
39 V zvezi z zastopanjem neprivilegiranih strank pred sodišči Unije je treba opozoriti, da člen 19, 
tretji in četrti odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, ki se v skladu s členom 53 tega statuta 
uporablja za postopek pred Splošnim sodiščem, določa dva ločena in kumulativna pogoja, in 
sicer, prvič, da mora stranke, na katere se ne nanašata prvi in drugi odstavek tega člena 19, 
zastopati odvetnik in, drugič, da lahko samo odvetnik, ki je upravičen za zastopanje pred sodišči 
države članice ali druge države podpisnice Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, 
lahko zastopa stranko ali ji pomaga pred sodišči Unije.
40 Najprej, glede drugega pogoja iz člena 19, četrti odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, ki se 
nanaša na upravičenost odvetnika do zastopanja pred nacionalnimi sodišči, je iz besedila te 
določbe razvidno, da je treba pomen in obseg tega pogoja razlagati s sklicevanjem na zadevno 
nacionalno pravo (sodba z dne 24. marca 2022 , PJ in PC/EUIPO , C-529/18 P in C-531/18 P, 
EU:C:2022:218 , točka 59).
41 Podobno, kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točki 59 sklepnih predlogov, iz besedila 
člena 19, sedmi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, v skladu s katerim so do zastopanja pred 
sodišči Unije upravičeni profesorji visokošolskega izobraževanja, ki so državljani držav članic, 
katerih zakonodaja jim priznava tako pravico, izhaja, da je treba smisel in obseg navedenega 
pogoja ravno tako razlagati s sklicevanjem na zadevno nacionalno pravo.
42 V obravnavanem primeru ni sporno, da je zastopnik univerze v Bremnu, ki je profesor, v skladu 
z nemškim pravom upravičen za zastopanje kot pooblaščenec ad litem, tako da ima v skladu 
s členom 19, sedmi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije enake pravice, kot so priznane 
odvetnikom v skladu s četrtim odstavkom tega člena 19, in lahko zato pred Sodiščem zastopa 
stranko ali ji pomaga.
43 Dalje, v zvezi s prvim pogojem iz člena 19, tretji odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, ki se 
nanaša na status „odvetnika“, je Sodišče razsodilo, da je treba, ker ta določba ne napotuje na 
pravo držav članic, ta pojem razlagati avtonomno in enotno v celotni Uniji, pri čemer je treba 
upoštevati ne le besedilo navedene določbe, ampak tudi njen kontekst in cilj (sodbi z dne 
4. februarja 2020 , Uniwersytet Wrocławski in Poljska/REA , C-515/17 P in C-561/17 P, 
EU:C:2020:73 , točka 57in navedena sodna praksa, in z dne 24. marca 2022 , PJ in PC/EUIPO , 
C-529/18 P in C-531/18 P, EU:C:2022:218 , točka 60).
ECLI:EU:C:2022:555                                                                                                                  7SODBA Z DNE 14.7.2022 – ZADEVA C-110/21 P 
UNIVERSITÄT BREMEN /REA
44 Iz besedila člena 19, tretji odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, zlasti iz izraza „zastopati“, je 
razvidno, da „stranka“ v smislu te določbe – ne glede na svoj status – ne more sama nastopati 
pred sodiščem Unije, ampak mora uporabiti storitve tretje osebe. Tako vložitev vloge, ki jo je 
podpisala tožeča stranka sama, ne more zadoščati za vložitev pravnega sredstva, tudi če je tožeča 
stranka odvetnik, ki je upravičen do zastopanja pred nacionalnim sodiščem (sodbi z dne 
4. februarja 2020 , Uniwersytet Wrocławski in Poljska/REA , C-515/17 P in C-561/17 P, 
EU:C:2020:73 , točki 58in 59ter navedena sodna praksa, in z dne 24. marca 2022 , PJ in 
PC/EUIPO , C-529/18 P in C-531/18 P, EU:C:2022:218 , točka 61).
45 To ugotovitev potrjuje kontekst te določbe, iz katerega izrecno izhaja, da lahko zastopanje stranke, 
na katero se ne nanašata prvi in drugi odstavek navedenega člena 19, pred sodišči zagotovi le 
odvetnik, medtem ko lahko stranke iz prvega in drugega odstavka zastopa agent, ki mu lahko po 
potrebi lahko pomaga svetovalec ali odvetnik (sodbi z dne 4. februarja 2020 , Uniwersytet 
Wrocławski in Poljska/REA , C-515/17 P in C-561/17 P, EU:C:2020:73 , točka 60, in z dne 
24. marca 2022 , PJ in PC/EUIPO , C-529/18 P et C-531/18 P, EU:C:2022:218 , točka 62).
46 Navedena ugotovitev je podprta s ciljem zastopanja strank, na katere se ne nanaša člen 19, prvi in 
drugi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, po odvetniku, kar je cilj, ki – kot je Splošno sodišče 
pravilno opozorilo v točki 29 izpodbijanega sklepa – po eni strani zajema preprečitev, da bi 
zasebne stranke same nastopale pred sodiščem, ne da bi uporabile posrednika, in po drugi strani, 
zagotovitev, da pravne osebe zastopa zastopnik, ki je dovolj ločen od pravne osebe, ki jo zastopa 
(sodbi z dne 4. februarja 2020 , Uniwersytet Wrocławski in Poljska/REA , C-515/17 P in 
C-561/17 P, EU:C:2020:73 , točka 61in navedena sodna praksa, in z dne 24. marca 2022 , PJ in 
PC/EUIPO , C-529/18 P in C-531/18 P, EU:C:2022:218 , točka 63).
47 V tem okviru je Sodišče poudarilo, da je cilj naloge zastopanja po odvetniku, kot je določena 
v členu 19, tretji in četrti odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, ki se izvaja v interesu 
učinkovitega izvajanja sodne oblasti, predvsem čim bolje varovati in braniti interese 
pooblastitelja popolnoma neodvisno ter v skladu z zakoni, poklicnimi pravili in pravili poklicne 
etike (sodbi z dne 4. februarja 2020 , Uniwersytet Wrocławski in Poljska/REA , C-515/17 P in 
C-561/17 P, EU:C:2020:73 , točka 62, in z dne 24. marca 2022 , PJ in PC/EUIPO , C-529/18 P in 
C-531/18 P, EU:C:2022:218 , točka 64).
48 Poleg tega, čeprav je bil pojem „neodvisnost“ odvetnika prvotno razdelan v okviru zaupnosti 
dokumentov na področju konkurenčnega prava, pri čemer je bilo v sodni praksi v zvezi s tem 
pojasnjeno, da je odvetnik pravosodni sodelavec, ki naj bi v najboljšem interesu pravosodja 
zagotovil pravno pomoč svoji stranki (glej v tem smislu sodbi z dne 18. maja 1982 , AM & 
S Europe/Komisija , 155/79 , EU:C:1982:157 , točka 24, in z dne 14. septembra 2010 , Akzo Nobel 
Chemicals in Akcros Chemicals/Komisija in drugi , C-550/07 P, EU:C:2010:512 , točka 42), je 
treba vseeno ugotoviti, da se je opredelitev tega pojma nedavno razvila na področju zastopanja 
pred sodišči Unije, pri čemer je glavno merilo, ki je v zvezi s tem zdaj sprejeto, varstvo in 
obramba interesov stranke (glej v tem smislu sodbi z dne 4. februarja 2020 , Uniwersytet 
Wrocławski in Poljska/REA , C-515/17 P in C-561/17 P, EU:C:2020:73 , točka 62, in z dne 
24. marca 2022 , PJ in PC/EUIPO , C-529/18 P in C-531/18 P, EU:C:2022:218 , točka 65).
49 V tem okviru v skladu s sodno prakso Sodišča zahteva po neodvisnosti odvetnika ni opredeljena le 
negativno, to je z neobstojem delovnega razmerja med odvetnikom in njegovo stranko, ampak tudi 
pozitivno, in sicer s sklicevanjem na poklicno etiko (glej v tem smislu sodbi z dne 4. februarja 2020 , 
8                                                                                                                  ECLI:EU:C:2022:555SODBA Z DNE 14.7.2022 – ZADEVA C-110/21 P 
UNIVERSITÄT BREMEN /REA
Uniwersytet Wrocławski in Poljska/REA , C-515/17 P in C-561/17 P, EU:C:2020:73 , točka 63in 
navedena sodna praksa, in z dne 24. marca 2022 , PJ in PC/EUIPO , C-529/18 P in C-531/18 P, 
EU:C:2022:218 , točka 66).
50 Zato je Splošno sodišče v točki 21 izpodbijanega sklepa pravilno presodilo, da pogoj neodvisnosti 
odvetnika v posebnem okviru člena 19 Statuta Sodišča Evropske unije nujno pomeni, da med 
odvetnikom in njegovo stranko ni delovnega razmerja.
51 Poleg tega se tak pristop z enako močjo uporablja v položaju, v katerem je odvetnik zaposlen pri 
subjektu, ki je povezan s stranko, ki jo ta odvetnik zastopa (glej sodbi z dne 6. septembra 2012 , 
Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej in Poljska/Komisija , C-422/11 P in C-423/11 P, 
EU:C:2012:553 , točka 25, in z dne 24. marca 2022 , PJ in PC/EUIPO , C-529/18 P in C-531/18 P, 
EU:C:2022:218 , točka 68).
52 V zvezi s pozitivno opredelitvijo pojma „neodvisnost“ je Sodišče izrecno poudarilo, da se ta pojem 
ne sme razumeti tako, da ta odvetnik ne sme imeti nikakršnih vezi s svojo stranko, temveč da ne 
sme imeti zgolj takšne vezi, ki očitno posega v njegovo zmožnost, da nalogo obrambe izpolni 
tako, da čim bolje uveljavlja interese svoje stranke ob upoštevanju zakonov, poklicnih pravil in 
pravil poklicne etike (glej v tem smislu sodbi z dne 4. februarja 2020 , Uniwersytet Wrocławski in 
Poljska/REA , C-515/17 P in C-561/17 P, EU:C:2020:73 , točke od 62 do 64, in z dne 24. marca 2022 , 
PJ in PC/EUIPO , C-529/18 P in C-531/18 P, EU:C:2022:218 , točka 69).
53 Kot je namreč generalni pravobranilec navedel v točki 60 sklepnih predlogov, sodišče Unije 
z uporabo pogoja neodvisnosti, ki ga pravo Unije nalaga zastopnikom neprivilegiranih strank, 
izvaja omejen nadzor, ker se omejuje na sankcioniranje primerov, v katerih je očitno, da zadevni 
zastopnik ne more zagotoviti izpolnitve svoje naloge obrambe s čim boljšim uveljavljanjem 
interesov svoje stranke, z nedopustnostjo pravnega sredstva, ki mu je predloženo, tako da mora 
biti ta zastopnik izključen v interesu te stranke (glej v tem smislu sodbo z dne 24. marca 2022 , PJ in 
PC/EUIPO , C-529/18 P in C-531/18 P, EU:C:2022:218 , točka 74).
54 Vendar je treba ugotoviti, ali se pogoj neodvisnosti, ki je bil v sodni praksi razvit v zvezi 
z odvetniki, kot je naveden v točkah od 48 do 53 te sodbe, uporablja tudi za univerzitetne 
profesorje, ki lahko zastopajo stranko pred sodišči.
55 V zvezi s tem, čeprav ta poklica nista primerljiva glede opisa nalog, saj mora odvetnik zgotoviti 
varstvo in obrambo interesov svoje stranke, medtem ko je univerzitetni profesor odgovoren za 
izobraževanje in vodi raziskave popolnoma neodvisno, ob upoštevanju akademske svobode, ki 
ureja ta poklic, je treba vseeno ugotoviti, kot je generalni pravobranilec navedel v točkah 57 in 58 
sklepnih predlogov, da kadar univerzitetni profesor zastopa stranko pred sodišči Unije, ne opravlja 
več svojega poklica izvajalca izobraževanja in raziskovalca, ampak opravlja enako nalogo, kot jo 
ima odvetnik, in sicer zastopanje strank, na katere se ne nanaša člen 19, prvi in drugi odstavek, 
Statuta Sodišča Evropske unije.
56 Poleg tega iz besedila člena 19, sedmi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije izhaja, da imajo 
profesorji, ki so po pravu svoje države članice upravičeni za zastopanje pred sodiščem, enake 
pravice, kot so s členom 19, tretji odstavek, tega statuta podeljene odvetnikom.
57 Iz tega izhaja, da morajo univerzitetni profesorji v skladu s ciljem izvajane naloge zastopanja, ki je 
predvsem čim bolje varovati in braniti interese pooblastitelja, kot je bilo opozorjeno 
v točkah 47 in 48 te sodbe, izpolnjevati enaka merila neodvisnosti, kot veljajo za odvetnike.
ECLI:EU:C:2022:555                                                                                                                  9SODBA Z DNE 14.7.2022 – ZADEVA C-110/21 P 
UNIVERSITÄT BREMEN /REA
58 Ta merila so v skladu s sodno prakso, navedeno v točkah 49 in 52 te sodbe, opredeljena negativno, 
in sicer kot neobstoj delovnega razmerja med zastopnikom in njegovo stranko, ter pozitivno, 
s sklicevanjem na pravila poklicne etike, kar zlasti pomeni, da ni vezi, ki bi očitno posegala 
v sposobnost odvetnika, da ob spoštovanju zakonov in poklicnih pravil zagotovi izpolnjevanje 
svoje naloge obrambe ob čim boljšem uveljavljanju interesov svoje stranke.
59 V zvezi z vprašanjem neobstoja delovnega razmerja med zastopnikom in njegovim pooblastiteljem 
je Splošno sodišče v točki 25 izpodbijanega sklepa menilo, da je bil predstavnik univerze v Bremnu 
zaposlen pri tej univerzi v okviru javnopravne službene vezi.
60 Splošno sodišče pa je s tem, da je položaj profesorja, ki zastopa univerzo, na kateri izvaja 
izobraževanje in vodi raziskave, enačilo s položajem pravnega svetovalca, ki zastopa subjekt, 
povezan s pravno osebo, v kateri je zaposlen, napačno uporabilo sodno prakso, navedeno 
v točkah 51 in 52 te sodbe.
61 Kot je namreč generalni pravobranilec navedel v točkah 50 in 74 sklepnih predlogov, ima 
v nasprotju s položajem pravnika podjetja, na katerega se nanaša sodba z dne 6. septembra 2012 , 
Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej in Poljska/Komisija (C-422/11 P in C-423/11 P, 
EU:C:2012:553 , točka 25), zadevni univerzitetni profesor z univerzo, ki jo zastopa, javnopravno 
službeno vez. Ta status mu v skladu s pogoji in pravili nacionalnega prava zagotavlja neodvisnost 
ne le kot izvajalcu izobraževanja in raziskovalcu, ampak tudi kot zastopniku neprivilegiranih 
strank pred sodišči Unije. Poleg tega, ker zastopanje pred sodišči ni del nalog, ki jih mora 
profesor opravljati na univerzi kot učitelj ali raziskovalec, to zastopanje nikakor ni povezano 
z njegovimi akademskimi funkcijami in se torej izvaja brez vsakršne vezi podrejenosti univerzi, 
čeprav bi bil pozvan, naj to univerzo zastopa.
62 Ker je Sodišče poudarilo, da zgolj obstoj pogodbene vezi civilnega prava med odvetnikom in 
univerzo, ki jo zastopa, ne zadošča za to, da bi se štelo, da je ta odvetnik v položaju, ki očitno 
posega v njegovo sposobnost obrambe interesov svoje stranke ob spoštovanju pogoja neodvisnosti 
v smislu člena 19 Statuta Sodišča Evropske unije (glej v tem smislu sodbo z dne 4. februarja 2020 , 
Uniwersytet Wrocławski in Poljska/REA , C-515/17 P in C-561/17 P, EU:C:2020:73 , točki 66in 67), 
tudi obstoj javnopravne službene vezi med profesorjem in univerzo, ki jo zastopa, ne zadošča za to, 
da bi se štelo, da je ta profesor v položaju, ki mu preprečuje obrambo interesov te univerze.
63 Ker člen 19, sedmi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije profesorjem podeljuje enake pravice, 
kot jih imajo odvetniki, v smislu člena 19, tretji odstavek, tega statuta, se domneva, da profesor, ki 
je po nacionalnem pravu upravičen do zastopanja pred sodiščem, načeloma izpolnjuje pogoj 
neodvisnosti v smislu člena 19 navedenega statuta, čeprav ta profesor zastopa univerzo, na kateri 
izvaja svoje akademske dejavnosti.
64 Splošno sodišče se je v točki 25 izpodbijanega sklepa glede neobstoja vezi, ki posega v zmožnost 
zastopnika, da naloge obrambe izpolni tako, da čim bolje uveljavlja interese svoje stranke, 
sklicevalo na dejstvo, da je bil predstavnik univerze v Bremnu koordinator predlaganega projekta 
in vodja njegove ekipe ter da je v okviru tega projekta prevzel „bistvene naloge in funkcije“. Po 
mnenju Splošnega sodišča se je z osebno povezavo, ki jo je imel ta zastopnik s predmetom spora, 
tako poseglo v sposobnost tega zastopnika, da zagotovi pravno pomoč, ki jo ta univerza potrebuje.
65 Ta presoja Splošnega sodišča je napačna.
10                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:555SODBA Z DNE 14.7.2022 – ZADEVA C-110/21 P 
UNIVERSITÄT BREMEN /REA
66 Čeprav je namreč Splošno sodišče v točki 30 izpodbijanega sklepa pravilno opozorilo, da se 
dolžnost neodvisnosti, ki jo ima odvetnik, ne razume kot neobstoj kakršne koli vezi s stranko, 
ampak zgolj kot neobstoj vezi, ki očitno posega v sposobnost zagotavljanja izpolnjevanja naloge 
obrambe, pa vezi, opisanih v točki 25 tega sklepa, ki so povzete v točki 64 te sodbe, ni mogoče 
opredeliti kot vezi, ki očitno posegajo v sposobnost zastopnika univerze v Bremnu, da zagotovi 
zastopanje te univerze z zahtevano neodvisnostjo. Naloge, ki jih je zadevni zastopnik opravljal 
v okviru projekta, ki je predmet spora, so sicer res pomenile, da je imel z univerzo v Bremnu 
skupne interese. Vendar taki interesi ne morejo zadostovati, kot je poudaril generalni 
pravobranilec v točki 80 sklepnih predlogov, da se ugotovi nezmožnost tega zastopnika, da 
ustrezno zagotovi zastopanje, ki mu je bilo zaupano.
67 Ker poleg tega ni bil naveden noben element, na podlagi katerega bi bilo mogoče sklepati, da bi ti 
interesi preprečevali, da ta zastopnik pred sodiščem zastopa univerzo v Bremnu, je Splošno 
sodišče prekoračilo meje svojega nadzora, določene v sodni praksi, navedeni v točkah 52 in 53 te 
sodbe, kar ne pomeni zgolj primera uporabe pojma „neodvisnost“ v smislu člena 19 Statuta 
Sodišča Evropske unije, ampak preusmeritev sodne prakse v zvezi s tem pojmom, tako da mora 
biti pogoj neodvisnosti, določen v pravu Unije, razlagan na način, da se primeri nedopustnosti 
omejijo zgolj na primere, v katerih je očitno, da zadevni zastopnik ne more zagotoviti 
izpolnjevanja svoje naloge obrambe s čim boljšim uveljavljanjem interesov svoje stranke, tako da 
mora biti v interesu te stranke izključen.
68 Splošno sodišče je zato napačno ugotovilo nedopustnost tožbe, ker naj zadevni univerzitetni 
profesor univerze v Bremnu ne bi ustrezno zastopal.
69 Zato je treba prvemu pritožbenemu razlogu ugoditi.
70 Zato je treba izpodbijani sklep razveljaviti, ne da bi bilo treba preučiti druge trditve, navedene 
v okviru prvega in drugega pritožbenega razloga, ali druge pritožbene predloge.
Vrnitev zadeve v razsojanje Splošnemu sodišču
71 V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko Sodišče, če je pritožba 
utemeljena, v primeru razveljavitve odločitve Splošnega sodišča samo dokončno odloči o zadevi, 
če stanje postopka to dovoljuje, ali pa jo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču.
72 Ker v obravnavani zadevi stanje postopka ne dovoljuje dokončne odločitve o sporu, je treba zadevo 
vrniti v razsojanje Splošnemu sodišču.
Stroški
73 Zadeva se vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, zato se odločitev o stroških postopka s pritožbo 
pridrži.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1.Sklep Splošnega sodišča Evropske unije z dne 16. decembra 2020 , Universität 
Bremen/REA (T-660/19 , neobjavljen, EU:T:2020:633 ), se razveljavi.
2.Zadeva T-660/19 se vrne v razsojanje Splošnemu sodišču Evropske unije.
ECLI:EU:C:2022:555                                                                                                                11SODBA Z DNE 14.7.2022 – ZADEVA C-110/21 P 
UNIVERSITÄT BREMEN /REA
3.Odločitev o stroških se pridrži.
Podpisi
12                                                                                                                ECLI:EU:C:2022:555SODBA Z DNE 14.7.2022 – ZADEVA C-110/21 P 
UNIVERSITÄT BREMEN /REA