Iz tega izhaja, da ne pride nujno v poštev sodna praksa, ki se zgleduje po načelu rimskega prava singularia non sunt extendenda, v skladu s katerim se pravila Unije, ki določajo izjeme, razlagajo ozko, da bi se ohranil polni učinek splošnega pravila, od katerega odstopajo, ker ta ozka razlaga ni zavezujoča, če je drugi pododstavek člena 55(1) Uredbe št. 1974/2006 treba opredeliti kot odstopajoče pravilo, ki določa možnost določitve drugačne, posebne ureditve za mikro, mala in srednja podjetja.

Prvi pododstavek člena 55(1) Uredbe št. 1974/2006 o podrobnih pravilih glede uporabe Uredbe Sveta (ES) št. 1698/2005 o podpori za razvoj podeželja iz EKSRP, je glavno ali splošno pravilo glede upravičenih izdatkov v primeru naložb, in drugi pododstavek določa drugačno rešitev za mikro, mala in srednja podjetja, kar omogoča, da se ga v vsakem primeru opredeli kot odstopanje. Vendar pa taka opredelitev ni nujno enaka izjemi v ožjem smislu, temveč lahko nakazuje na obstoj posebne ureditve, ki je drugačna od glavnega ali splošnega pravila. V zvezi s tem iz navedenega drugega pododstavka ne izhaja jasno namen zakonodajalca Unije, da bodisi uvede izjemo v ozkem smislu bodisi samo da dovoljenje državi članici, da ustvari odstopajočo in specifično ureditev za mikro, mala in srednja podjetja, saj je izraza „z odstopanjem“ in „samo“, obravnavana skupaj, mogoče razlagati na ta dva načina. Tako soobstoj dveh omejujočih elementov v isti povedi ne daje dovolj jasnih in natančnih odgovorov na vprašanje, ali je drugi pododstavek izjema v ožjem smislu ali odstopajoče pravilo, ki določa možnost določitve drugačne in specifične ureditve za mikro, mala in srednja podjetja.

Poleg tega, če bi zakonodajalec Unije imel namen od držav članic zahtevati, da morajo izdati splošno veljavna pravila, ki vnaprej določajo vse primere, v katerih bi bilo financiranje nakupa rabljene opreme mogoče šteti za upravičeno, bi moral to jasno nakazati. Vendar pa skladno z načelom pravne varnosti stranke, med njimi države članice, ne smejo biti oškodovane zaradi težav pri razlagi, do katerih pride zaradi nenatančnih predpisov, ki zanje določajo neugodne finančne posledice.

Tako je merilo ustrezno utemeljeni primeri omejeno na opredelitev načina, kako mora država članica polje proste presoje na podlagi drugega pododstavka uporabiti, zlasti kako mora to uporabo utemeljiti. Povedano drugače, vsakič ko država članica oceni, da je primerno, da uporabi svojo možnost glede polja proste presoje, je zavezana, da – bodisi v okviru morebitne odločitve, da sprejme splošno veljavna pravila, bodisi v okviru morebitne odločitve v posameznem primeru nakupa rabljene opreme – navede upoštevne razloge za odločitev, da zadosti temu merilu in da Komisiji omogoči, da v zvezi s tem opravi nadzor. Ugotoviti je treba, da je to razumevanje enako za vse jezikovne različice drugega pododstavka in da zadošča za to, da se Komisiji naknadno zagotovi, da lahko izvede primeren nadzor nad tem, ali država članica uporabi polje proste presoje iz drugega pododstavka v skladu s cilji upoštevnih pravil Unije.

V skladu z jasnim pravilom iz drugega pododstavka člena 55(1) Uredbe št. 1974/2006 o podpori za razvoj podeželja iz EKSRP, imajo države članice polje proste presoje pri vzpostavitvi in določitvi drugačne, posebne ureditve na področju upravičenih izdatkov v primeru naložb za mikro, mala in srednja podjetja, saj v ta namen lahko v ustrezno utemeljenih primerih določijo pogoje, v katerih se nakup rabljene opreme lahko šteje za upravičen izdatek. V teh okoliščinah ob upoštevanju zgradbe navedenega drugega pododstavka je merilo ustrezno utemeljeni primeri neposredno povezano z možnostjo in poljem proste presoje države članice, da vzpostavi in izvaja drugačno, posebno ureditev za mikro, mala in srednja podjetja.

Člen 55(1) Uredbe št. 1974/2006 o podrobnih pravilih glede uporabe Uredbe Sveta (ES) št. 1698/2005 o podpori za razvoj podeželja iz EKSRP je treba razlagati tako, da drugi pododstavek države članice pooblašča – s tem, da jim v zvezi s tem daje polje proste presoje – da določijo in izvajajo odstopajočo in specifično ureditev glede upravičenih izdatkov v primeru naložb za mikro, mala in srednja podjetja tako, da določijo pogoje, v katerih je nakup rabljene opreme mogoče šteti za upravičen izdatek, ne da bi bilo treba, da država članica v splošno veljavni ureditvi natančno in vnaprej določi okoliščine, v katerih investicija ustreza ustrezno utemeljenemu primeru. Vseeno pa zadnje merilo zahteva, da država članica v okviru uporabe polja proste presoje pojasni razloge, iz katerih je razvidno – bodisi da ta določa splošna pravila, bodisi da se nanaša na posamezen primer – da je bila ta odločitev sprejeta v skladu z merili in cilji upoštevne interne ureditve in ureditve Unije.

V zvezi s tem se možnost držav članic, da za mikro, mala in srednja podjetja določijo in izvajajo drugačno, posebno ureditev v zvezi z nakupom rabljenega materiala, v celoti umešča med cilje uredb št. 1698/2005 o podpori za razvoj podeželja iz EKSRP, in 1974/2006 in torej ne zahteva ozke razlage pravil te ureditve glede na te cilje. Vendar je treba merilo ustrezno utemeljeni primeri iz drugega pododstavka člena 55(1) Uredbe št. 1974/2006 razlagati v skladu s temi cilji, da bi se izognili položaju, da država članica uporabi svoje polje proste presoje iz drugega pododstavka iz razlogov, ki so tem ciljem tuji, in da se Komisiji omogoči, da v zvezi s tem opravi učinkovit nadzor.

(Glej točki 41 in 54.)