ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Približevanje zakonodaj – Znamke – Direktiva 89/104 – Registracija nove znamke – Preizkus znaka, ki ga opravi pristojni organ

(Direktiva Sveta 89/104, člen 3)

2. Približevanje zakonodaj – Znamke – Direktiva 89/104 – Registracija nove znamke – Preizkus znaka, ki ga opravi pristojni organ

(Direktiva Sveta 89/104, člen 3)

3. Približevanje zakonodaj – Znamke – Direktiva 89/104 – Registracija nove znamke – Preizkus znaka, ki ga opravi pristojni organ

(Direktiva Sveta 89/104, člen 3)

Summary

1. Prvo direktivo 89/104 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami je treba razlagati tako, da se mora preučitev razlogov za zavrnitev, določenih v členu 3 te direktive, nanašati na vsakega od proizvodov ali storitev, za katere se zahteva registracija znamke. Iz tega je mogoče sklepati, da mora pristojni organ, kadar zavrne registracijo prijavljene znamke za vse proizvode in storitve, v odločbi navesti sklep, v katerem odloči za vsakega od proizvodov in storitev, navedenih v zahtevi za registracijo, ne glede na to, kako je bila ta zahteva oblikovana, pri čemer mora biti odločitev, s katero pristojni organ zavrne registracijo znamke, načeloma obrazložena za vsakega od navedenih proizvodov in storitev. Vendar pa se lahko pristojni organ, kadar se za vrsto ali neko skupino proizvodov ali storitev navaja enak razlog za zavrnitev, omeji zgolj na splošno obrazložitev za vse zadevne proizvode ali storitve.

(Glej točke 34, 35, 37 in 38 ter izrek.)

2. Ob upoštevanju svobode, ki jo Prva direktiva 89/104 o blagovnih znamkah pušča državam članicam, da določijo postopek, med drugim v zvezi z registracijo znamk, je treba to direktivo razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki sodišču, ki odloča o tožbi zoper odločbo pristojnega organa, preprečuje, da bi se izreklo o razlikovalnem učinku znamke za vsakega od proizvodov in storitev iz zahteve za registracijo posebej, če se niti ta odločba niti ta zahteva ne nanašata na vrste proizvodov ali storitev ali na proizvode ali storitve, ki se upoštevajo posebej.

Take omejitve sodnih pristojnosti namreč ni mogoče obravnavati, kot da bi lahko v praksi onemogočila ali bistveno otežila uveljavljanje pravic iz te direktive, ker bi zainteresirani zaradi sodbe, ki je bila zanj v celoti ali delno neugodna, lahko vložil novo zahtevo za registracijo znamke. Vendar pa to, ali sta spoštovani načeli enakovrednosti in učinkovitosti, preveri predložitveno sodišče.

(Glej točke od 44 do 46 in 48 ter izrek.)

3. Prvo direktivo 89/104 o blagovnih znamkah je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki sodišču, ki odloča o tožbi zoper odločbo pristojnega organa, preprečuje, da bi upoštevalo dejstva in okoliščine, ki so nastale po dnevu sprejetja te odločbe. V takem položaju mora namreč nacionalno sodišče preveriti zakonitost določene odločbe pristojnega organa, ki je ta ni mogel sprejeti drugače kot glede na dejstva in okoliščine, s katerimi je bil seznanjen ob odločanju.

(Glej točki 59 in 61 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Socialna varnost delavcev migrantov – Posebne dajatve, za katere se ne plačujejo prispevki

(Uredba Sveta št. 1408/71, člena 4(2a) in 10a ter Priloga IIa)

Summary

Dopolnilni dodatek za starost iz solidarnostnega sklada za starost, ki ga določa francoska zakonodaja, ki dopolnjuje dajatev za starost in katerega cilj je zagotovitev minimalnih sredstev za preživetje upravičeni osebi, če starostna pokojnina ne zadostuje, ter ki je naveden pod naslovom „Francija“ v Prilogi IIa k Uredbi št. 1408/71, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo št. 118/97, je posebna dajatev.

Preizkus načina financiranja dopolnilnega dodatka na podlagi podatkov iz spisa, predloženega Sodišču, pokaže, da ni zadosti prepoznavne povezave med splošnim socialnim prispevkom, iz naslova katerega v glavnem prihajajo sredstva solidarnostnega sklada za starost, in zadevno dajatvijo, zato je treba ugotoviti, da se za dopolnilni dodatek ne plačujejo prispevki.

Prvič, izkaže se, da je na podlagi upoštevne nacionalne zakonodaje naloga Sklada, ki daje na voljo sredstva, potrebna za dopolnilni dodatek, prevzeti odgovornost za ugodnosti iz naslova starosti, za katere se ne plačujejo prispevki in ki spadajo na področje nacionalne solidarnosti, vključno z dopolnilnim dodatkom, ki predstavlja zgolj omejen del. Drugič, čeprav je res, da je splošni socialni prispevek od dohodkov od dejavnosti in enakovrednih dohodkov bistven del prejemkov Sklada, ostane dejstvo, da ti prejemki prav tako izvirajo iz drugih prispevkov in odtegljajev davčne narave. Tretjič, splošni socialni prispevek od dohodkov od dejavnosti in enakovrednih dohodkov ni namenjen le financiranju Sklada, ampak tudi financiranju drugih socialnih sistemov. Četrtič, pogoji dodelitve in podrobna pravila izračunavanja dopolnilnega dodatka niso določeni na podlagi nobenega prispevka, ki se nanaša na njegove upravičence.

Vendar mora predložitveno sodišče preveriti pravilnost zgoraj navedenih elementov, da se dokončno ugotovi, ali se za to dajatev plačujejo prispevki.

(Glej točke 33, 34, od 48 do 53, 61 in izrek.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti

–

Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče

–

Upoštevni položaj

–

Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točke 9, 14 in 18.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 16(5) in (6) ter 17(1) Uredbe (ES) št. 2037/2000 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. junija 2000 o snoveh, ki tanjšajo ozonski plašč (UL L 244, str. 1) – Zajem, recikliranje, predelava in uničevanje nadzorovanih snovi – Nedoločitev minimalnih pogojev za usposobljenost odgovornega osebja – Neporočanje Komisiji o programih, povezanih s pogoji usposobljenosti.

Izrek

Izrek

1) Helenska republika s tem, da ni sprejela ukrepov, potrebnih za določitev minimalnih pogojev za usposobljenost osebja, ki mora zagotoviti zajem, recikliranje, predelavo in uničevanje snovi, ki tanjšajo ozonski plašč; s tem, da do 31. decembra 2001 Komisiji ni poročala o razpoložljivih obratih in količinah uporabljenih nadzorovanih snovi, ki so bile zajete, reciklirane, predelane ali uničene, in s tem, da ni sprejela vseh previdnostnih ukrepov, da se zaradi uhajanja vsako leto pregleda stacionarna oprema, polnjena s hladilno tekočino, ki presega 3 kg, ni izpolnila obveznosti iz členov 16(5) in (6) ter 17(1) Uredbe (ES) št. 2037/2000 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. junija 2000 o snoveh, ki tanjšajo ozonski plašč.

2) Helenski republiki se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti

–

Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče

–

Upoštevni položaj

–

Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 13.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev členov 1 in 5 Direktive Sveta 92/100/EGS z dne 19. novembra 1992 o pravici dajanja v najem in pravici posojanja ter o določenih pravicah, sorodnih avtorski, na področju intelektualne lastnine (UL L 346, str. 61)

Izrek

Izrek

1) Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da ni uporabilo določb o pravici do javnega posojanja, določenih v Direktivi Sveta 92/100/EGS z dne 19. novembra 1992 o pravici dajanja v najem in pravici posojanja ter o določenih pravicah, sorodnih avtorski, na področju intelektualne lastnine, ni izpolnilo obveznosti iz členov 1 in 5 te direktive.

2) Velikemu vojvodstvu Luksemburg se naloži plačilo stroškov.
1.

Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da v predpisanem roku ni sprejelo zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2002/30/ES z dne 26. marca 2002 o oblikovanju pravil in postopkov glede uvedbe s hrupom povezanih omejitev obratovanja na letališčih Skupnosti, ni izpolnilo obveznosti iz te direktive.
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti

–

Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče

–

Upoštevni položaj

–

Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 5.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Neopravljen prenos Direktive Sveta 2000/79/ES z dne 27. novembra 2000 o Evropskem sporazumu o razporejanju delovnega časa mobilnih delavcev v civilnem letalstvu, ki so ga sklenili AEA (Združenje evropskih letalskih prevoznikov), ETF (Evropska federacija delavcev v prometu), ECA (Evropsko združenje pilotov), ERA (Evropsko združenje regionalnih letalskih prevoznikov) in IACA (Mednarodno združenje letalskih prevoznikov) (UL L 302, str. 57) v predpisanem roku

Izrek

Izrek

1) S tem da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Sveta 2000/79/ES z dne 27. novembra 2000 o Evropskem sporazumu o razporejanju delovnega časa mobilnih delavcev v civilnem letalstvu, ki so ga sklenili AEA (Združenje evropskih letalskih prevoznikov), ETF (Evropska federacija delavcev v prometu), ECA (Evropsko združenje pilotov), ERA (Evropsko združenje regionalnih letalskih prevoznikov) in IACA (Mednarodno združenje letalskih prevoznikov), je Irska kršila svoje obveznosti iz te Direktive.

2) Irski se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Državne pomoči – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Smernice Komisije, ki so jih sprejele države članice – Prisilen učinek (člen 88(1) ES) (Glej točko 9.)

2. Države članice – Obveznost, ki izhaja iz prava Skupnosti – Neizpolnitev obveznosti – Dokaz, ki izhaja iz notranjega prava – Nedopustnost (člen 226 ES) (Glej točko 10.)

3. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Položaj ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 11.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Nepredložitev pred 1. julijem 2001 in najpozneje pred 30. junijem 2002 letnih poročil o vseh veljavnih shemah državnih pomoči med letoma 2000 in 2001 v kmetijskem sektorju – Člen 88(1) Pogodbe ES in člen 21 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (postal člen 88 Pogodbe ES) (UL L 83, str. 1) – Smernice Skupnosti o državnih pomočeh v kmetijskem sektorju (2000/C/28/02) (UL C 28, str. 2; popravljena različica v UL C 232, str. 19)

Izrek

Izrek

1) Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da pred 1. julijem 2001 in najpozneje pred 30. junijem 2002 ni poslalo letnih poročil o vseh veljavnih shemah državnih pomoči med letoma 2000 in 2001 v kmetijskem sektorju, ni izpolnilo obveznosti iz člena 88(1) Pogodbe ES in člena 21 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [88 ES], kakor se izvaja na podlagi obvestila Komisije z naslovom „Smernice Skupnosti na področju državnih pomoči v kmetijskem sektorju“, objavljenega v Uradnem listu Evropskih Skupnosti 1. februarja 2000.

2) Velikemu vojvodstvu Luksemburg se naloži plačilo stroškov.
Na podlagi člena 249, tretji odstavek, ES imajo države članice obveznost, da pri prenosu direktive zagotovijo njen polni učinek, pri čemer imajo na voljo široko polje proste presoje glede izbire sredstev. Dejstvo, da druga direktiva izrecno dovoljuje zaračunavanje taks, ne utemelji splošne domneve, da je zakonodajalec Skupnosti želel dovoliti takse le, kadar je to izrecno določil. Trditev, da država članica ne more zahtevati plačila taks, ker zadevna direktiva ne vsebuje nobene izrecne določbe, ki bi dovoljevala tako pobiranje taks, ni združljiva s svobodno izbiro iz člena 249, tretji odstavek, ES.

Pobiranje upravne takse kot tako ni nezdružljivo z namenom Direktive 85/337 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje. Iz šeste uvodne izjave in iz člena 6(2) navedene direktive je namreč razvidno, da je eden od njenih ciljev zadevni javnosti omogočiti, da izrazi mnenje v okviru postopka za soglasje za projekte, ki bi lahko vplivali na okolje. Glede tega člen 6(3) te direktive državam članicam omogoča, da za sodelovanje javnosti, ki jo posamezen projekt lahko zadeva, določijo nekatere pogoje. V skladu z navedeno določbo lahko države članice tako opredelijo podrobnejše ureditve za informacije in posvetovanja in zlasti določijo zadevno javnost ter opredelijo način obveščanja javnosti in način posveta z njo.

Vendar pa taksa ne sme biti tolikšna, da bi lahko ovirala polni učinek navedene direktive v skladu s cilji, ki jim sledi. Tako bi bilo, če bi bila taksa tolikšna, da bi ovirala izvajanje pravic do sodelovanja iz člena 6 Direktive 85/337.

(Glej točke 37, 38, od 42 do 44.)
Zadeva C-315/05

Lidl Italia Srl

proti

Comune di Arcole (VR)

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Giudice di pace di Monselice)

„Direktiva 2000/13/ES — Označevanje živil, ki se dostavijo končnemu potrošniku — Obseg obveznosti iz členov 2, 3 in 12 — Obvezna navedba deleža alkohola za nekatere alkoholne pijače — Alkoholna pijača, proizvedena v državi članici, ki ni država sedeža distributerja — ‚Amaro alle erbe‘ — Dejanski delež alkohola, manjši od deleža, navedenega na oznaki — Prekoračitev dovoljenega odstopanja — Upravna globa — Odgovornost distributerja“

Sklepni predlogi generalne pravobranilke C. Stix-Hackl, predstavljeni 12. septembra 2006 I - 11183

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 23. novembra 2006 I - 11200

Povzetek sodbe

Približevanje zakonodaj – Označevanje, predstavitev in oglaševanje živil – Direktiva 2000/13

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2000/13, členi 2, 3 in 12)

Člene 2, 3 in 12 Direktive 2000/13 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju, predstavljanju in oglaševanju živil je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo ureditvi države članice, ki določa, da je subjekt s sedežem v tej državi članici – distributer alkoholne pijače, ki se dostavi v smislu člena 1 navedene direktive in ki jo proizvaja subjekt s sedežem v drugi državi članici – lahko odgovoren za kršitev navedene ureditve, ki jo je ugotovil upravni organ in ki izvira iz tega, da proizvajalec na oznaki navedenega proizvoda ni natančno navedel deleža alkohola, in da ga je zato mogoče kaznovati z upravno globo, čeprav je kot distributer omejen zgolj na trženje tega proizvoda, kakršnega mu je dostavil proizvajalec.

Taka nacionalna ureditev, ki ob kršitvi navedene obveznosti glede označevanja ne določa odgovornosti samo proizvajalcev, ampak tudi distributerjev, nikakor ne ogroža cilja, predpisanega s to direktivo. Nasprotno, taka ureditev s tem, da široko opredeljuje krog subjektov, ki so lahko odgovorni za kršitev obveznosti na področju označevanja, ki jih vsebuje Direktiva 2000/13, očitno prispeva k doseganju cilja obveščanja in varovanja končnega potrošnika živil, ki se ga s to direktivo želi doseči.

Poleg tega mora načeloma nacionalno pravo znotraj omejitev v pravu Skupnosti določiti, na podlagi katerega ravnanja je distributer lahko odgovoren za kršitev obveznosti na področju označevanja, ki jo določajo členi 2, 3 in 12 Direktive 2000/13, in zlasti urediti delitev odgovornosti med različne subjekte, ki sodelujejo pri dajanju zadevnega živila na trg.

(Glej točke 49, 50, 59, 60 in izrek.)
Zadeva C-302/05

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Italijanski republiki

„Neizpolnitev obveznosti države — Direktiva 2000/35/ES — Člen 4(1) — Pridržek lastninske pravice — Možnost uveljavljanja“

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 26. oktobra 2006 I - 10599

Povzetek sodbe

Približevanje zakonodaj – Boj proti zamudam pri plačilih v trgovinskih poslih – Direktiva 2000/35

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2000/35, člen 4(1))

V skladu s členom 4(1) Direktive 2000/35 o boju proti zamudam pri plačilih v trgovinskih poslih, ki določa, da države članice v skladu z nacionalnimi določbami, ki se uporabljajo in ki jih določa mednarodno zasebno pravo, zagotovijo, da prodajalec obdrži lastninsko pravico na blagu, dokler ni v celoti plačano, če je bila klavzula o pridržku lastninske pravice izrecno dogovorjena med kupcem in prodajalcem pred dostavo blaga, v zvezi z uvodno izjavo 21 iste direktive je zakonodajalec Skupnosti želel zagotoviti, da lahko upniki uveljavljajo klavzulo o pridržku lastninske pravice brez diskriminacije v celotni Skupnosti, če je ta klavzula veljavna glede na nacionalne določbe, ki se uporabljajo in ki jih določa mednarodno zasebno pravo. Možnost, da upniki uporabijo take klavzule, se kaže kot poseben prispevek k boju proti zamudam pri plačilu v trgovinskih poslih.

Upoštevajoč besedilo člena 4(1) Direktive 2000/35 in cilja te direktive, iz te določbe ni mogoče sklepati, da je njen namen vplivati na druga pravila kot tista, ki jih izrecno določata, prvič, možnost, da prodajalec in kupec izrecno skleneta klavzulo o pridržku lastninske pravice pred dostavo blaga, in drugič, možnost, da prodajalec zadrži lastninsko pravico na blagu do celotnega plačila. Torej so nacionalna pravila, ki se nanašajo na učinkovanje klavzul o pridržku lastninske pravice nasproti tretjim osebam, na pravice katerih Direktiva 2000/35 ne učinkuje, še naprej izključno urejena v notranjih pravnih redih držav članic.

(Glej točke od 28 do 30.)
Člen 13 Uredbe št. 1430/79 o povračilu ali odpustu uvoznih ali izvoznih dajatev, v skladu s katerim sta povračilo ali odpust uvoznih dajatev mogoča v posebnih situacijah, ko zainteresirani stranki ni mogoče očitati niti goljufivega ravnanja niti velike malomarnosti, ne more biti podlaga za povračilo ali odpust dajatve, dolgovane na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81 o podrobnih izvedbenih pravilih glede proizvodnje sladkorja, ki presega kvoto za sladkor C, ki se prodaja na notranjem trgu.

Prvič, tak znesek namreč ni pobran zaradi prestopa zunanje meje Skupnosti, ampak, nasprotno, ker navedena količina ni bila izvožena iz Skupnosti ali ker ni bila izvožena pod pogoji in v rokih, ki jih določa Uredba 2670/81. Odločilno dejstvo za naložitev te dajatve je torej dejstvo, da ni bil predložen dokaz o tem, da je bila določena količina sladkorja C izvožena v predpisanem roku. Zato ta znesek ne ustreza nobeni od treh kategorij, naštetih v členu 1(2)(a) in (b) Uredbe št. 1430/79.

Drugič, nič ne kaže na to, da bi želel zakonodajalec Skupnosti izenačiti proizvajalca sladkorja C, ki se prodaja na notranjem trgu, z uvoznikom sladkorja.

Prvič, uvozni prelevmani za sladkor iz tretjih držav in dajatev, ki je na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81 dolgovana za sladkor C, ki se prodaja na notranjem trgu, ne sledijo enakim ciljem.

Drugič, iz tretje uvodne izjave Uredbe št. 2645/70 o podrobnih izvedbenih pravilih glede proizvodnje sladkorja, ki presega kvoto, in tretje uvodne izjave Uredbe št. 2670/81, ki je prvo nadomestila, ni razvidno, da bi imel zakonodajalec Skupnosti namen uvoznika sladkorja iz tretjih držav in proizvajalca sladkorja C, ki se prodaja na notranjem trgu, postaviti v podoben položaj. Iz teh uvodnih izjav in člena 3 Uredbe št. 2670/81 je namreč jasno razvidno, da je sklicevanje na sladkor, uvožen iz tretjih držav, omejeno na metodo izračuna dajatve, ki jo določa navedeni člen.

Tretjič, iz besedila člena 26 Uredbe št. 1785/81 o skupni organizaciji trga v sektorju sladkorja ni mogoče sklepati o nobenem namenu zakonodajalca Skupnosti, da sladkor C, ki se prodaja na notranjem trgu, postavi v podoben položaj kot blago, uvoženo iz tretjih držav, in da proizvajalca sladkorja C izenači z uvoznikom sladkorja, saj ta člen določa le prepoved prodaje sladkorja C na notranjem trgu.

Nazadnje, četrtič, z okoliščino, da so tako uvozne dajatve kot dajatev, dolgovana na podlagi člena 3 Uredbe št. 2670/81, del lastnih sredstev Skupnosti, ni mogoče dokazati, da so uvozniki sladkorja iz tretjih držav in proizvajalci sladkorja C v podobnem položaju. Lastna sredstva Skupnosti so namreč sestavljena iz zelo različnih dohodkov, za katere veljajo tudi različne ureditve.

(Glej točke 39, 41, 43, od 63 do 65, 101 in 102.)
103

Iz člena 38(1)(c) Poslovnika Sodišča in upoštevne sodne prakse izhaja, da je treba v vsaki tožbi navesti predmet spora in kratek povzetek tožbenih razlogov in da mora biti ta dovolj jasen in natančen, da toženi stranki omogoča pripravo obrambe in Sodišču njen preizkus. Iz tega izhaja, da morajo biti temeljni elementi glede dejstev in prava, na katerih tožba temelji, skladno in razumljivo razvidni iz besedila same vloge in da morajo biti ti predlogi izraženi nedvoumno, da se prepreči, da bi Sodišče odločilo ultra petitum ali da o očitku ne bi odločilo (sodba z dne 26. aprila 2007 v zadevi Komisija proti Finski, C-195/04, ZOdl., str. I-3351, točka 22 in navedena sodna praksa).
1)

Helenska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela potrebnih ukrepov za vzpostavitev in izvajanje učinkovitega sistema strogega varstva gada Vipera schweizeri na otoku Milos, ki bi prepovedoval namerno vznemirjanje te vrste zlasti med razmnoževanjem, vzrejo mladičev in zimskim spanjem, ter vsako poškodovanje ali uničenje razmnoževališč ali počivališč, ni izpolnila obveznosti iz člena 12(1)(b) in (d) Direktive Sveta z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst.
63

Vendar iz ustaljene sodne prakse izhaja, da v pravu Skupnosti ni pravne podlage, ki bi omogočala – iz razlogov pravičnosti – odpust dajatev, ki so nastale na podlagi tega prava (sodbe z dne 28. junija 1977 v zadevi Balkan-Import-Export, 118/76, Recueil, str. 1177, točke 7, 8 in 10; z dne 14. novembra 1985 v zadevi Neumann, 299/84, Recueil, str. 3663, točka 24, in z dne 28. junija 1990 v zadevi Hoche, C-174/89, Recueil, str. I-2681, točka 31). Poleg tega – brez poseganja v primere, ki jih je zakonodajalec Skupnosti izrecno predvidel (glej na primer sodbo z dne 26. novembra 1996 v zadevi T. Port, C-68/95, Recueil, str. I-6065, točki 42 in 43) – v pravu Skupnosti ne obstaja splošno pravno načelo, po katerem nacionalni organ ne more uporabiti veljavnega pravila prava Skupnosti, če to pravilo zainteresirano stranko veže na način, ki bi se mu zakonodajalec Skupnosti očitno želel izogniti, če bi se ga ob sprejemanju pravila zavedal (zgoraj navedeni sodbi Neumann, točka 33, in Hoche, točka 31).
5

Člen 32(1) tega zakonika določa: „Pri določanju carinske vrednosti z uporabo člena 29 je treba dejansko plačani ali plačljivi ceni za uvoženo blago prišteti: […] b) ustrezno porazdeljeno vrednost naslednjih proizvodov in storitev, ki jih zagotovi kupec neposredno ali posredno, brezplačno ali po znižani ceni in se uporabijo za izdelavo in prodajo za izvoz uvoženega blaga, kolikor ta vrednost ni bila vključena v dejansko plačano ali plačljivo ceno: (i) materialov, sestavnih delov, podobnih delov in elementov, vsebovanih v uvoženem blagu; (ii) orodij, matric, kalupov in podobnih predmetov, uporabljenih pri proizvodnji uvoženega blaga; (iii) materialov, porabljenih pri proizvodnji uvoženega blaga; (iv) tehnologij, storitev razvoja, osnutkov, načrtov in skic, ki so bili opravljeni izven območja Skupnosti in so potrebni za proizvodnjo uvoženega blaga; c) avtorske honorarje in licenčnine za vrednoteno blago, ki jih mora kupec plačati neposredno ali posredno kot pogoj za prodajo vrednotenega blaga, kolikor ti avtorski honorarji in licenčnine niso bili vključeni v dejansko plačano ali plačljivo ceno; […].“
100

Vendar je treba ugotoviti, da so se te preiskave začele in skoraj v celoti odvile pred ustanovitvijo IDOC. Opravljene upravne preiskave glede T. Riedingerja so bile končane pred tem datumom, saj so privedle do poročila, podanega 8. avgusta 2001. Preiskave glede R. Berthelota so se končale s poročilom, podanim tri dni po datumu ustanovitve IDOC, kar pomeni 22. februarja 2002.
70

Torej je treba spomniti, da je Sodišče opredelilo za namerno motnjo v smislu člena 12(1)(b) Direktive vožnjo z motornim kolesom po plaži kljub opozorilom o prisotnosti gnezd zaščitenih morskih želv in prisotnost pedalinov in majhnih čolnov na morskem območju zadevnih plaž in presodilo, da država članica ne izpolnjuje obveznosti iz člena 12(1)(b) in (d) Direktive, če ne sprejme vseh konkretnih ukrepov, potrebnih za to, da se izogne na eni strani namernemu motenju zadevne živalske vrste v obdobju razmnoževanja in po drugi strani poškodovanju ali uničenju razmnoževališč (glej sodbo z dne 30. januarja 2002 v zadevi Komisija proti Grčiji,C-103/00, Recueil, str. I-1147, točki 36 in 39, in sklepne predloge generalnega pravobranilca Légerja v tej zadevi, točka 57).