Zadeva T-348/08

Aragonesas Industrias y Energía, SAU

proti

Evropski komisiji

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg natrijevega klorata – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP – Ničnostna tožba – Delitev trga – Določanje cen – Krog indicev – Datum dokazov – Izjave konkurentov – Priznanje – Trajanje kršitve – Globe – Resnost kršitve – Olajševalne okoliščine“

Povzetek sodbe

1. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Sodni nadzor – Meje

(člena 81(1) ES in 230 ES; Sporazum EGP, člen 53(1))

2. Pravo Skupnosti – Načela – Temeljne pravice – Domneva nedolžnosti – Postopek na področju konkurence – Uporaba

(člen 6(2) EU, člen 81(1) ES; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47; Sporazum EGP, člen 53(1))

3. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Način dokazovanja – Uporaba kroga indicev

(člen 81(1) ES; Sporazum EGP, člen 53(1))

4. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sporazumi med podjetji – Dokaz kršitve – Neobstoj listinskih dokazov – Vpliv

(člen 81(1) ES; Sporazum EGP, člen 53(1))

5. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Dokazno breme Komisije, da dokaže kršitev in njeno trajanje

(člen 81(1) ES; Sporazum EGP, člen 53(1); Obvestilo Komisije 2002/C 45/03)

6. Konkurenca – Upravni postopek – Odločba Komisije o ugotovitvi kršitve – Sodni nadzor – Identifikacija dokazov, ki jih je uporabila Komisija

(člen 81(1) ES; Sporazum EGP, člen 53(1); Uredba Sveta št. 1/2003)

7. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sporazumi med podjetji – Dokaz kršitve – Presoja dokazne vrednosti različnih dokazov – Priznanje podjetja, da je sodelovalo na nezakonitih sestankih

(člen 81(1) ES)

8. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Metoda izračuna, določena v smernicah, ki jih je sprejela Komisija – Izračun osnovnega zneska globe – Upoštevanje značilnosti kršitve v celoti

(Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); obvestilo Komisije 2006/C 210/02, točka 22)

9. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Olajševalne okoliščine – Pasivna vloga ali vloga „sledi svojemu vodji“

(člen 81 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(2); Obvestilo Komisije 2006/C 210/02)

10. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Pooblastilo Komisije za odločanje po prostem preudarku – Dvig splošne ravni glob – Dopustnost

(člen 81(1) ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23)

11. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Teža kršitve – Olajševalne okoliščine – Ravnanje, ki odstopa od dogovorjenega v kartelu – Presoja

(člena 81 ES in 82 ES; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 23(3))

12. Konkurenca – Globe – Znesek – Diskrecijska pravica Komisije – Sodni nadzor – Ugotovitev nezakonitosti – Nujna zahteva, da Splošno sodišče odloči o spremembi odločbe na podlagi svoje neomejene pristojnosti

(člen 261 PDEU)

1. Glede izvedbe dokaza kršitve člena 81(1) ES mora Komisija dokazati kršitve, ki jih ugotovi, in predložiti dokaze, ki so primerni za to, da se pravno zadostno dokaže, da so podani znaki kršitve.

Poleg tega mora sodišče Unije v okviru ničnostne tožbe, vložene na podlagi člena 230 ES, izvesti nadzor nad zakonitostjo izpodbijanega akta.

Tako je vloga sodišča, ki obravnava ničnostno tožbo zoper odločbo Komisije o ugotovitvi kršitve konkurenčnih pravil in naložitvi globe naslovnikom, da presodi, ali dokazi in drugi podatki, na katere se sklicuje Komisija v odločbi, zadostujejo za ugotovitev obstoja očitane kršitve.

(Glej točke od 90 do 92.)

2. Dvom sodišča je v korist podjetja, ki je naslovnik odločbe Komisije o ugotovitvi kršitve pravil o konkurenci. Sodišče torej zlasti v okviru tožbe za razglasitev ničnosti odločbe, s katero se nalaga globa, ne more sklepati, da je Komisija pravno zadostno dokazala obstoj take kršitve, če glede tega vprašanja pri njem še vedno obstaja dvom.

V zadnjem primeru je treba namreč upoštevati domnevo nedolžnosti, kot izhaja med drugim iz člena 6(2) Evropske konvencije o človekovih pravicah ter je ena temeljnih pravic, ki so zaščitene v pravnem redu Unije v skladu s sodno prakso Sodišča, kar potrjujejo tudi preambula Enotnega evropskega akta, člen 6(2) EU in člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Z vidika narave zadevnih kršitev ter narave in stopnje strogosti sankcij, ki so zanje predpisane, se domneva nedolžnosti med drugim uporablja v postopkih v zvezi s kršitvami pravil o konkurenci, ki veljajo za podjetja, na podlagi katerih se lahko naložijo globe ali periodične denarne kazni.

(Glej točki 93 in 94.)

3. Na področju konkurence mora Komisija predložiti natančne in skladne dokaze kot podlago za trdno prepričanje, da je bila kršitev storjena.

Vendar ni nujno, da vsak dokaz Komisije zadosti tem merilom glede vsakega znaka kršitve. Zadošča, da to zahtevi izpolnjuje krog indicev, na katere se sklicuje institucija in ki se presojajo skupaj.

Poleg tega ob upoštevanju, da je prepoved protikonkurenčnih sporazumov splošno znana, od Komisije ni mogoče zahtevati, naj predloži dokazila, ki izrecno dokazujejo stike med zadevnimi gospodarskimi subjekti. Nepopolni in sporadični dokazi, ki bi jih lahko imela Komisija, morajo biti primerni, da se v vsakem primeru dopolnijo s sklepanjem, ki omogoča rekonstrukcijo upoštevnih okoliščin. O obstoju protikonkurenčne prakse ali sporazuma je torej mogoče sklepati na podlagi določenega števila dogodkov, ki sovpadajo, in indicev, ki lahko skupaj, če ni druge dosledne razlage, pomenijo dokaz kršitve pravil o konkurenci.

(Glej točke od 95 do 97.)

4. V zvezi z dokazi, ki jih je mogoče navesti za ugotovitev kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP), v pravu Unije velja načelo proste presoje dokazov.

Zato je morebiten neobstoj listinskih dokazov upošteven le v okviru celostne presoje dokazne vrednosti kroga indicev, ki jih predloži Komisija. Neobstoj listinskih dokazov pa sam po sebi ne omogoča zadevnemu podjetju, da izpodbija trditve Komisije s podajanjem drugačne različice dejstev. To lahko stori, samo če dokazi Komisije ne dokazujejo obstoja kršitve brez dvoma in ne da bi bila potrebna razlaga.

Poleg tega nobena določba ali splošno načelo prava Unije Komisiji ne prepoveduje, da bi proti podjetju uporabila izjave drugih inkriminiranih podjetij, ne glede na to, ali jih Komisija pridobi v okviru prošnje za ugodnosti na podlagi Obvestila o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov. Če to ne bi držalo, bi bilo dokazno breme Komisije za ravnanja, ki so v nasprotju s členom 81 ES in členom 53 Sporazuma EGP, nevzdržno in nezdružljivo z njeno nalogo nadzora nad pravilno uporabo teh določb.

Vendar izjave podjetja, obtoženega sodelovanja pri omejevalnem sporazumu, katere pravilnost izpodbija več drugih obtoženih podjetij, ni mogoče obravnavati kot zadosten dokaz o obstoju kršitve, ki naj bi jo zagrešila ta podjetja, ne da bi bila podkrepljena z drugimi dokazi, pri čemer je lahko potrebna stopnja potrditve nižja zaradi verodostojnosti zadevnih izjav. Tak pogoj za potrditev izjave nekega podjetja je prav tako treba spoštovati, če omenjeno izjavo izpodbija drugo obtoženo podjetje.

(Glej točke od 98 do 101 in 206.)

5. Na področju konkurence se lahko posebej velika dokazna vrednost prizna izjavam, ki so, prvič, zanesljive, drugič, podane v imenu podjetja, tretjič, jih je podala oseba, ki mora po službeni dolžnosti delovati v interesu tega podjetja, četrtič, nasprotujejo interesu osebe, ki jih poda, petič, prihajajo od neposredne priče okoliščin, na katere se nanašajo, in šestič, so bile podane v pisni obliki, namerno in po tehtnem premisleku.

Čeprav je glede prostovoljne izpovedi glavnih udeležencev omejevalnega sporazuma na splošno potrebna neka mera zadržanosti zaradi možnosti, da bi udeleženci skušali zmanjšati pomembnost svoje udeležbe pri kršitvi in povečati pomembnost kršitev drugih, dejstvo, da prosijo za uporabo Obvestila o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov, da bi bili oproščeni globe ali da bi se jim ta zmanjšala, ne pomeni nujno spodbude za to, da udeleženci izkrivijo dokaze o udeležbi drugih članov v inkriminiranem omejevalnem sporazumu. Kajti vsak poskus zavajanja Komisije lahko omaje odkritost in popolnost sodelovanja predlagatelja in tako ogrozi njegovo možnost, da je deležen neokrnjene ugodne obravnave na podlagi obvestila o ugodni obravnavi. V zvezi s tem so morebitne posledice podajanja izkrivljenih dokazov Komisiji še toliko resnejše, saj morajo biti izpodbijane izjave podjetja podprte z drugimi dokazi. Ta okoliščina torej še poveča verjetnost, da bodo neresnične izjave razkrili tako Komisija kot druga podjetja, ki so obtožena udeležbe pri kršitvi.

(Glej točke od 104 do 106.)

6. Upravni postopek na podlagi Uredbe št. 1/2003, ki poteka pred Komisijo, je razdeljen na ločeni in zaporedni fazi, od katerih ima vsaka svojo notranjo logiko, in sicer na predhodno preiskovalno fazo na eni strani in kontradiktorno fazo na drugi strani. Namen predhodne preiskovalne faze, v kateri Komisija uporablja preiskovalna pooblastila iz Uredbe št. 1/2003 in ki traja do sprejetja obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, je Komisiji omogočiti, da zbere vse upoštevne informacije, ki potrjujejo obstoj ali neobstoj kršitve pravil o konkurenci, in sprejme prvo stališče o usmeritvi in tudi o nadaljevanju postopka. Nasprotno pa mora kontradiktorna faza, ki traja od obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah do sprejetja dokončne odločbe, Komisiji omogočiti, da se dokončno opredeli do očitane kršitve.

V okviru presoje dokazov in drugih elementov, na katere se sklicuje Komisija za ugotovitev kršitve pravil o konkurenci, lahko Splošno sodišče zaradi identifikacije omenjenih dokazov te išče samo v delu obrazložitve izpodbijane odločbe, v katerem Komisija opiše kontradiktorno fazo upravnega postopka. Šele po tem, ko v okviru te zadnje faze prejme pripombe zadevnega podjetja v zvezi s prvotnim stališčem, ki ga je Komisija oblikovala ob koncu predhodne preiskovalne faze, kot je navedeno v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, se lahko Komisija odloči, ali bo vztrajala pri prvotnem stališču, ter se tako dokončno opredeli do očitane kršitve.

Če po prejemu pripomb podjetja na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah Komisija pri presoji dokazov, ki jih je imela na razpolago po zaključku predhodne preiskovalne faze, da bi se opredelila do udeležbe omenjenega podjetja pri kršitvi, sama dvomi o dokazni vrednosti teh dokazov, mora Splošno sodišče upoštevati to presojo Komisije.

(Glej točke 109, 110 in 113.)

7. Priznanje podjetja glede njegove udeležbe na sestanku, ki je nezakonit z vidika pravil o konkurenci, kadar podjetje med upravnim postopkom pred Komisijo izrecno ali implicitno prizna dejstva ali pravne elemente, lahko pomeni dodatni dokaz pri presoji utemeljenosti pravnega sredstva.

Zato je treba za upoštevanje takega priznanja kot verodostojnega dokaza v fazi presoje utemeljenosti pravnega sredstva preveriti, ali vsebina tega priznanja dopolnjuje druge dokaze, ki jih navaja Komisija.

(Glej točki 217 in 218.)

8. Medtem ko se teža kršitve sprva presoja glede na vidike, ki so lastni tej kršitvi, kot so njena narava, skupni tržni delež vseh zadevnih strank, geografska razširjenost kršitve in dejanska storitev ali nestoritev kršitve, se v nadaljevanju ta presoja prilagodi glede na obteževalne ali olajševalne okoliščine, ki so lastne vsakemu podjetju, ki je sodelovalo pri kršitvi.

Tako je predmet prve faze metode, po kateri Komisija določa globe, določitev osnovnega zneska globe, naložene vsakemu udeleženemu podjetju, in sicer tako, da se prodajna vrednost zadevnih izdelkov ali storitev na geografskem trgu, ki je povezan z vsakim od njih, pomnoži s prvim količnikom, ki odraža težo kršitve, lahko pa se doda še drugi množilni količnik, katerega namen je odvrniti podjetja od ponovnega sodelovanja pri takih nezakonitih ravnanjih. Kot izhaja iz Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003 se vsak od teh množilnih količnikov določa glede na dejavnike, ki odražajo lastnosti kršitve, obravnavane v celoti, to je da združuje vsa protikonkurenčna dejanja vseh svojih udeležencev.

Zato pri določanju višine teh dveh količnikov posebnih značilnosti, vezanih na kršitev, ki jo je storil vsak posamezni udeleženec, ni mogoče upoštevati. Poleg tega pa to ugotovitev podpira sam predmet druge faze metode določanja globe, ki je dejansko namenjena prav upoštevanju obteževalnih ali olajševalnih okoliščin, ki individualno karakterizirajo protikonkurenčno obnašanje vsake posamezne udeleženke pri zadevni kršitvi.

Tako je predmet vseh dejavnikov, naštetih v točki 22 navedenih smernic, katerih namen je hkrati določiti množilni količnik „teže kršitve“ (točka 21 smernic) in množilni količnik „vstopne tarife“ (točka 25 smernic), presojanje kršitve v njeni celoti po pravilih Unije o konkurenci. Iz smernic zlasti ni razvidno, da bi morala Komisija v prvi fazi metode za določanje glob upoštevati vidike, ki so povsem specifični za enega od udeležencev kršitve pravil o konkurenci, kot je redko sodelovanje podjetja pri protikonkurenčnih stikih ali neudejanjenje sklenjenih sporazumov. Komisija take elemente obravnava šele v drugi fazi omenjene metode, in sicer kot obteževalne ali olajševalne okoliščine, ki so lastne vsakemu posamičnemu podjetju, ki je sodelovalo pri kršitvi.

(Glej točke od 264 do 267 in 273.)

9. Točki 28 in 29 Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003 določata prilagoditev osnovnega zneska globe glede na določene obteževalne ali olajševalne okoliščine, ki so lastne vsakemu zadevnemu podjetju. Natančneje, v točki 29 smernic je neizčrpen seznam olajševalnih okoliščin, ki lahko pod nekaterimi pogoji omogočijo znižanje osnovnega zneska globe. Na tem seznamu med olajševalnimi okoliščinami, ki bi jih bilo mogoče upoštevati, res ni več omenjena pasivna vloga podjetja. Vendar glede na to, da seznam, naveden v točki 29 smernic, ni izčrpen, take predpostavke načeloma ni mogoče zavrniti v okoliščinah, ki bi lahko pripeljale do znižanja osnovnega zneska globe.

Pasivna vloga podjetja pri kršitvi pomeni, da zadevno podjetje „ni izstopalo“, torej da ni dejavno sodelovalo pri oblikovanju enega ali več protikonkurenčnih sporazumov.

Med elementi, ki kažejo na pasivno vlogo podjetja v okviru omejevalnega sporazuma, se lahko upošteva njegovo v primerjavi z „navadnimi“ udeleženci omejevalnega sporazuma znatno bolj neredno sodelovanje na sestankih in pozen vstop na trg, ki je predmet kršitve, neodvisno od trajanja njegove udeležbe pri tej kršitvi, ali tudi obstoj izrecnih izjav predstavnikov tretjih podjetij, ki so bila udeležena pri kršitvi, o tem.

(Glej točke od 279 do 281, 284 in 285.)

10. Komisija ima pri določanju višine glob diskrecijsko pravico, da bi ravnanje podjetij usmerila k spoštovanju pravil o konkurenci. Dejstvo, da je Komisija v preteklosti za določene vrste kršitev uporabljala določeno raven glob, ji ne preprečuje, da ne bi dvignila te ravni v mejah, določenih v Uredbi št. 1/2003, če je to potrebno, da se zagotovi izvajanje politike o konkurenci. Nasprotno, učinkovita uporaba pravil o konkurenci zahteva, da sme Komisija kadar koli prilagoditi raven glob potrebam te politike.

(Glej točko 293.)

11. Dejstva, da se podjetje, ki je dokazano sodelovalo pri usklajevanju cen s konkurenti, na trgu ni obnašalo v skladu z dogovorom z njimi, ni treba nujno upoštevati kot olajševalno okoliščino pri določanju zneska globe, ki jo je treba naložiti. Podjetje, ki kljub usklajevanju s konkurenti vodi bolj ali manj neodvisno tržno politiko, namreč lahko poskuša zgolj izkoristiti omejevalni sporazum v svojo korist.

(Glej točko 297.)

12. Dejstvo, da je preučitev tožbenih razlogov podjetja zoper zakonitost odločbe Komisije, s katero je naložena globa zaradi kršenja pravil o konkurenci Unije, pokazala na nezakonitosti, Splošnega sodišča ne oprošča obveznosti presoje, ali mora glede na posledice omenjene nezakonitosti in na podlagi svoje neomejene pristojnosti spremeniti izpodbijano odločbo.

(Glej točko 306.)

SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (drugi senat)

z dne 25. oktobra 2011( )

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg natrijevega klorata – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES in člena 53 EGP – Ničnostna tožba – Delitev trga – Določanje cen – Skupek indicev – Datum dokazov – Izjave konkurentov – Priznanje – Trajanje kršitve – Globe – Resnost kršitve – Olajševalne okoliščine“

V zadevi T‑348/08,

Aragonesas Industrias y Energía, SAU s sedežem v Barceloni (Španija), ki jo zastopajo I. S. Forrester, QC, ter K. Struckmann, P. Lindfelt in J. Garcia-Nieto Esteva, odvetniki,

tožeča stranka,

proti

Evropski komisiji, ki jo zastopajo A. Biolan, J. Bourke in R. Sauer, zastopniki,

tožena stranka,

zaradi predloga za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2008) 2626 konč. z dne 11. junija 2008 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (Zadeva COMP/38.695 – natrijev klorat) v delu, v katerem ta odločba zadeva Aragonesas Industrias y Energía, in podredno, zaradi predloga za odpravo ali znatno zmanjšanje globe, ki je bila naložena tožeči stranki z navedeno odločbo,

SPLOŠNO SODIŠČE (drugi senat),

v sestavi I. Pelikánová, predsednica, K. Jürimäe (poročevalka), sodnica, in S. Soldevila Fragoso, sodnik,

sodna tajnica: C. Kristensen, administratorka,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 10. septembra 2010,

izreka naslednjo

Sodbo

Dejansko stanje

1 Tožeča stranka, Aragonesas Industrias y Energía, SAU, je družba španskega prava. Ustanovljena je bila leta 1992 in je pripadala diviziji za kemične proizvode skupine Uralita, ki je izvajala dejavnosti, povezane z natrijevim kloratom, in ki jo je bila upravljala družba Uralita, SA (v nadaljevanju: Uralita). Do leta 1994 je imela družba Uralita v lasti 100-odstotni delež tožeče stranke. Decembra 1994 je družba Uralita ustanovila krovno družbo, imenovano Energia e Industrias Aragonesas EIA, SA (v nadaljevanju: EIA), na katero so bile prenesene vse kemijske dejavnosti. Tožeča stranka je tako postala hčerinska družba v 100-odstotni lasti družbe EIA. Na začetku je imela družba Uralita 98,84-odstotni delež v družbi EIA, nato pa se je od 1. januarja 1995 do 31. decembra 2000 ta delež družbe EIA, ki ga je imela družba Uralita, zmanjšal na med 49,44 % in 50,71 %.

2 Natrijev klorat je zelo močan oksidant, ki se pridobiva z elektrolizo vodne raztopine natrijevega klorida v celici brez membrane. Natrijev klorat se lahko proizvaja v kristalizirani obliki ali v obliki raztopine. Največ se uporablja pri proizvodnji klorovega dioksida, ki se uporablja v industriji celuloze in papirja za kemično beljenje celuloze. Poleg tega se ga bistveno manj uporablja tudi za čiščenje pitne vode, beljenje tekstila, herbicide in rafiniranje urana (točka 2 obrazložitve Odločbe Komisije C(2008) 2626 konč. z dne 11. junija 2008 o postopku uporabe člena 81[ES] in člena 53 iz sporazuma EGP (Zadeva COMP/38.695 – natrijev klorat) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba)).

3 Zastopniki EKA Chemicals AB (v nadaljevanju: EKA), družbe s sedežem na Švedskem, so 28. marca 2003 predložili prošnjo za imuniteto pred globami oziroma, če to ne bi bilo sprejeto, zahtevo po zmanjšanju glob, in sicer na podlagi Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (UL 2002, C45, str. 3, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi) in na obstoj omejevalnega sporazuma v industriji natrijevega klorata. Prošnja družbe EKA je bila podprta z dokaznimi listinami in z ustnimi izjavami njenih predstavnikov z dne 31. marca 2003 (v nadaljevanju: izjave družbe EKA iz leta 2003).

4 Komisija Evropskih skupnosti je 30. septembra 2003 sprejela odločbo, s katero je bila družbi EKA dodeljena pogojna imuniteta pred globo v skladu s točko 15 obvestila o ugodni obravnavi.

5 Komisija je 10. septembra 2004 v skladu s členom 18(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) naslovila zahteve za posredovanje podatkov na Finnish Chemicals Oy (v nadaljevanju: FC), družbo s sedežem na Finskem, na Arkema France SA, družbo s sedežem v Franciji in v izpodbijani odločbi poimenovano z uradnim imenom „Atochem“ (v nadaljevanju: Arkema France) in, nazadnje, na tožečo stranko.

6 L., uslužbenca družbe Arkema France (v nadaljevanju: L. (Arkema France)), je 24. septembra 2004 zaslišala Komisija (v nadaljevanju: izjave Arkema France).

7 Družba Arkema France je 18. oktobra 2004 v svojem odgovoru na zahtevo za posredovanje podatkov zaprosila za imuniteto oziroma zmanjšanje globe na podlagi obvestila o ugodni obravnavi.

8 Družba FC je 29. oktobra 2004 pri Komisiji med sestankom v prostorih te institucije vložila prošnjo za zmanjšanje globe na podlagi obvestila o ugodni obravnavi in Komisiji ustno podala zahtevane informacije o preiskavi v zvezi z natrijevim kloratom. Družba FC je z dopisom z dne 2. novembra 2004 potrdila svojo prošnjo za zmanjšanje globe in hkrati dostavila dokazne listine o svojem sodelovanju pri kršitvi, ki jo navaja Komisija.

9 Sestanek med Komisijo in zastopniki družbe EKA je potekal 4. novembra 2004. Družba EKA je 11. novembra 2004 Komisiji izročila dopolnilne informacije v zvezi z nedavnim razvojem dogodkov na trgu natrijevega klorata.

10 Tožeča stranka je 3. in 9. decembra 2004 odgovorila na zahtevo za posredovanje podatkov, ki jo je Komisija podala 10. septembra 2004.

11 Družba EKA je 6. julija 2006 podala novo ustno izjavo Komisiji, tej izjavi pa sta 19. in 20. julija 2006 sledila razgovora z dvema njenima uslužbencema. Družba EKA je 29. avgusta 2006 podala nove ustne izjave na sestanku v prostorih Komisije (v nadaljevanju: izjave družbe EKA iz leta 2006).

12 Komisija je med 13. novembrom 2006 in 11. aprilom 2008 v skladu s členom 18(2) Uredbe št. 1/2003 naslovila zahteve za posredovanje podatkov na več družb; med drugim je 13. novembra 2006, 8. februarja 2007, 12. marca 2007 in 11. aprila 2008 naslovila to zahtevo na tožečo stranko.

13 Komisija je 27. julija 2007 sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki je bilo poslano družbam EKA, FC, Arkema France, tožeči stranki in družbi Uralita.

14 Tožeča stranka je v za to določenem roku Komisiji sporočila svoje pripombe na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Tožeča stranka je imela na eni strani dostop do dokumentacije Komisije v obliki DVD-ja, ki je vseboval javne dokumente, na drugi strani pa dostop do prepisa ustnih izjav prosilcev za prizanesljivost na podlagi obvestila o ugodni obravnavi, ki jih je zbrala Komisija v postopku preiskave.

15 Več obravnavanih družb, med njimi tudi Uralita, vendar ne tudi tožeča stranka, se je 20. novembra 2007 odločilo uveljavljati pravico do ustne izjave pred Komisijo.

16 Komisija je 11. junija 2008 sprejela izpodbijano odločbo in jo tožeči stranki vročila 16. junija istega leta.

17 Komisija v točki 69 obrazložitve izpodbijane odločbe navaja, da so družbe EKA, FC, Arkema France in tožeča stranka sodelovale na sestankih in imele stike z namenom delitve trgov z razdelitvijo svojega obsega prodaje in z določitvijo cen natrijevega klorata na trgu Evropskega gospodarskega prostora (v nadaljevanju: EGP). Na podlagi tega je Komisija naredila seznam 72 protikonkurenčnih stikov bodisi v obliki sestankov bodisi v obliki telefonskih pogovorov (v nadaljevanju: 72 protikonkurenčnih stikov). Ta seznam je v prilogi I k izpodbijani odločbi. Poleg tega je v prilogi II k izpodbijani odločbi naveden seznam oseb iz omenjene odločbe. Med navedenimi imeni se pojavijo imena S. in W., uslužbencev družbe EKA (v nadaljevanju: S. (EKA) in W. (EKA)), A. in S., uslužbencev družbe FC (v nadaljevanju: S. (FC)), L. (Arkema France) in A., uslužbenca tožeče stranke (v nadaljevanju: A. (Aragonesas)). Dalje, v točki 69 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija sklepa, da je zadevno protikonkurenčno ravnanje potekalo od 21. septembra 1994 naprej v primeru družb EKA in FC, od 17. maja 1995 naprej v primeru družbe Arkema France in od 16. decembra 1996 naprej v primeru tožeče stranke. To ravnanje naj bi trajalo najmanj do 9. februarja 2000 v primeru družb EKA, FC, Arkema France in tožeče stranke.

18 V točkah 70 in 71 obrazložitve izpodbijane odločbe je Komisija natančno opredelila, da se je upoštevanje odločitev, sprejetih v okviru omejevalnih sporazumov, preverjalo predvsem med dvostranskimi sestanki in telefonskimi pogovori, v katerih so si stranke izmenjale poslovno občutljive podatke o pogajanjih s kupci, še posebej o prodanih količinah in dejanskih cenah. Komisija je dodala, da so udeleženci omejevalnega sporazuma vodili strategijo stabilizacije trga natrijevega klorata, njihov končni cilj pa je bil razdeliti si obsege prodaje, koordinirati politiko določanja cen za kupce ter s tem optimizirati svoje marže.

19 Poleg tega je v točkah od 73 do 78 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija okvirno opisala temeljna načela delovanja omejevalnega sporazuma. Tako je navedla številne stike med glavnimi proizvajalci natrijevega klorata, kjer je šlo za pogajanja med njimi z namenom, da bi si razdelili obseg prodaje na upoštevne geografske trge in da bi določili cene, ki jih je treba doseči v pogodbah s kupci. Po mnenju Komisije je bila izmenjava poslovno občutljivih podatkov pomemben vidik tajnega usklajevanja, ker so tako udeleženci lahko sproti predvideli obnašanje svojih konkurentov na trgu. Komisija o delovanju tega omejevalnega sporazuma navaja, da so proizvajalci natrijevega klorata pogosto imeli stike v obliki dvostranskih ali večstranskih sestankov in telefonskih pogovorov, ki niso vedno sledili vnaprej določeni shemi. Vendar Komisija natančneje navaja, da so na ravni vodstvenih delavcev pogovori potekali na mnogostranskih sestankih, pogosto ob robu sestankov delovne skupine za natrijev klorat Evropskega sveta za kemijsko industrijo (v nadaljevanju: CEFIC). Nazadnje, Komisija glede časovnega poteka poganjanj meni, da so bili stiki med konkurenti ponavadi bolj pogosti ob koncu vsakega leta (med oktobrom in decembrom), kar je obdobje, v katerem potekajo letna pogajanja o pogodbah med proizvajalci in kupci natrijevega klorata za prihodnje leto. Vendar Komisija navaja, da so se v obdobju, v katerem je potekala preiskava, ta pogajanja pogosto nadaljevala tudi v začetku naslednjega leta, natančneje januarja in februarja.

20 O kršitvi tožeče stranke je iz točk 350 in 356 obrazložitve izpodbijane odločbe razvidno, da se je pri presojanju njene udeležbe v nezakonitih sporazumih Komisija na eni strani oprla na prošnje po imuniteti ali zmanjšanju glob in na drugi strani na aktualne dokumente, ki po mnenju Komisije dokazujejo, da se je tožeča stranka dogovarjala z drugimi udeleženci omejevalnega sporazuma, v končni fazi pa se je Komisija oprla tudi na priznanje tožeče stranke v zvezi z udeležbo na nezakonitem sestanku ob robu uradnega sestanka CEFIC 28. januarja 1998 v Bruslju (v nadaljevanju: nezakoniti sestanek 28. januarja 1998).

21 Glede aktualnih elementov dokazov kršitve Komisija v točkah 349 in 350 obrazložitve izpodbijane odločbe trdi:

„349 Zabeležke [S. (FC)] se nanašajo na tri telefonske pogovore s tožečo stranko. Prvič, 16. decembra 1996 je [S. (FC)] v pogovoru s [S. (EKA)] potrdil, da se bo [družba FC] prilagodila cenam, določenim za Španijo in za Portugalsko, pri tem pa se je opiral na pogovore s [tožečo stranko]: „[ZAUPNO]( )“ (dodan poudarek, glej točko 130 obrazložitve). Oznaka „[ZAUPNO]“ kaže, da je imel [S. (FC)] predhodno zasebni pogovor s [tožečo stranko] o cenah, kar je bilo del sistema omejevalnih sporazumov med strankami. Drugič, zabeležke [S. (FC)] navajajo telefonski pogovor s [S. (EKA)] : „[ZAUPNO]“ (dodan poudarek, glej točko 219 obrazložitve). Iz te zabeležke je razvidno, da se je družba Arkema France neposredno dogovarjala o cenah s [tožečo stranko], kar še enkrat razkriva splošno dogovarjanje o cenah. Tretjič, v zabeležkah [S. (FC)] je naveden telefonski klic z dne 9. decembra 1999: „[ZAUPNO]“ (dodan poudarek, glej točko 258 obrazložitve). Iz te zabeležke izhaja, da je [S. (FC)] zabeležil, da mu je [L. (Arkema France)] po telefonu natančno poročal o svojem pogovoru s [tožečo stranko]. To, da je [tožeča stranka] govorila z drugim, in ne s prvim, ni bistvenega pomena, saj je iz vsebine zabeležke očitno, da je bil zadevni pogovor nezakonit.

350 Te reference jasno pričajo o neposrednih telefonskih stikih s [tožečo stranko] in očitno nakazujejo, da je ta neposredno sodelovala v splošnih dogovarjanjih o cenah. Poleg tega je [tožeča stranka] potrdila, da je bila prisotna na [nezakonitem sestanku 28. januarja 1998], na katerem so se konkurenti nezakonito dogovarjali (glej točke 182 in 184 obrazložitve). Komisija je zato na podlagi ustnih izjav, ki jih je pridobila v tej zadevi, in na podlagi aktualnih dokazov, ki jasno kažejo na protikonkurenčno ravnanje [tožeče stranke], sklenila, da je [tožeča stranka] sodelovala pri kršitvi v celoti. V takih okoliščinah mora [tožeča stranka] predložiti dokaze, ki pojasnjujejo, kako bi bilo lahko njeno ravnanje skladno s konkurenčnim ravnanjem.“

22 V točki 352 obrazložitve izpodbijane odločbe je Komisija navedla:

„V drugih primerih, kjer je v [izpodbijani] odločbi navedena [tožeča stranka], Komisija sprejme argument družbe, da lahko podatki prihajajo od tretje stranke, in ne od družbe same. Spis Komisije ne vsebuje dovolj dokazov, ki bi omogočali z gotovostjo trditi, da zadevne informacije prihajajo neposredno od [tožeče stranke]. To se bo upoštevalo pri trajanju kršitve, za katero je [tožeča stranka] odgovorna.“

23 Glede trajanja kršitve in zlasti glede datumov začetka in konca sodelovanja je Komisija v točkah od 487 do 489 obrazložitve izpodbijane odločbe navedla in ugotovila:

„487 Družbi EKA in [FC] sta sodelovali v protikonkurenčnih dogovorih od […], [tožeča stranka] pa najmanj od 16. decembra 1996 dalje (glej točko 130 obrazložitve). […].

488 Kršitev je po vednosti Komisije prenehala ob zadnjem protikonkurenčnem sestanku 9. februarja 2000, na katerem sta sodelovali družbi EKA in Atochem ter [tožeča stranka]. Na tem sestanku se je družba EKA odkrito distancirala od omejevalnega sporazuma in zavrnila sodelovanje v vseh ostalih dogovarjanjih s konkurenti. Ena izmed udeleženk je na tem sestanku jasno nakazala, da ne želi več biti vključena v omejevalni sporazum, po informacijah Komisije pa je bil to zadnji upoštevni stik med proizvajalci natrijevega klorata (glej tudi točko 283 obrazložitve). Medtem ko so družbi EKA in Atochem ter [tožeča stranka] neposredno sodelovale na sestanku 9. februarja 2000, pa v dokumentaciji Komisije nič ne dokazuje, da se je [družba FC] odprto distancirala od omejevalnega sporazuma pred tem datumom (nobena od strank tudi ni zatrjevala tovrstnega distanciranja). Zato Komisija šteje, da je 9. februar 2000 datum konca omejevalnega sporazuma za vse vpletene družbe, v tem primeru za družbe EKA, [FC], Atochem in [tožečo stranko].

489 Iz tega je mogoče sklepati, da je skupno trajanje kršitve, opisane v […] [izpodbijani] odločbi, 3 leta in 1 mesec v primeru [tožeče stranke] in družbe Uralita.“

24 V točkah 444 in od 455 do 468 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija na eni strani meni, da je družba Uralita odločilno vplivala na strateško usmeritev in globalno poslovno politiko tožeče stranke, na drugi strani pa, da je bila po pripojitvi družbe EIA družbi Uralita odgovornost za kršitve družbe EIA kot edine delničarke tožeče stranke prenesena na družbo Uralita. Zato v točkah 469 in od 487 do 489 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija šteje [tožečo stranko] in družbo Uralita za solidarno odgovorni za kršitev, ki jo je storila prva v obdobju od 16. decembra 1996 do 9. februarja 2000 (v nadaljevanju: zadevna kršitev), kar pomeni skupno trajanje tri leta in en mesec.

25 Glede odmere glob iz točke 498 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da se je Komisija oprla na Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe št. 1/2003 (UL 2006, C 210, str. 2, v nadaljevanju: smernice iz leta 2006). Poleg tega je v tem primeru iz točke 509 obrazložitve izpodbijane odločbe razvidno, da je za ugotovitev vrednosti prodaje Komisija upoštevala prodajo natrijevega klorata za vsako od družb znotraj EGP v poslovnem letu, ki ustreza zadnjemu polnemu poslovnemu letu kršitve, končanem 31. decembra 1999.

26 Glede določitve osnovnega zneska globe iz točk od 509 do 524 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je Komisija ugotovila, prvič, kar zadeva težo zadevne kršitve, da je na eni strani ta temeljila na dogovorih o delitvi trga in določanju cen, kar je posebej resna kršitev (točka 512 obrazložitve izpodbijane odločbe), na drugi strani pa je skupni tržni delež družb, ki so sodelovale v tej kršitvi, leta 1999 dosegel 90 % v EGP (točka 513 obrazložitve izpodbijane odločbe), dalje, da je ta kršitev imela posledice na znaten del območja EGP (točka 514 obrazložitve izpodbijane odločbe) in, na koncu, da so ti dogovori, tudi če niso vedno dali pričakovanih rezultatov, v splošnem bili izvedeni (točka 515 obrazložitve izpodbijane odločbe). Zato je Komisija določila, da je delež vrednosti prodaje za vsako vpleteno podjetje, uporabljen za določitev osnovnega zneska, 19 %.

27 Drugič, Komisija je določila množilni količnik 3,5 glede na trajanje kršitve, in sicer na podlagi meril v odstavku 24 smernic iz leta 2006.

28 Tretjič, Komisija se je v točki 523 obrazložitve izpodbijane odločbe na osnovi meril v točki 25 smernic iz leta 2006 in namena, da odvrne zadevne družbe od sodelovanja v horizontalnih sporazumih določanja cen, podobnih dogovorom, ki so predmet izpodbijane odločbe, odločila, da osnovni znesek globe glede na dejavnike, analizirane v točkah od 512 do 515 obrazložitve izpodbijane odločbe, poviša na 19 %.

29 Komisija je v členu 1(g) in (h) izpodbijane odločbe sklenila, da sta tožeča stranka in družba Uralita kršili člen 81 ES in člen 53 Sporazuma EGP s tem, da sta od 16. decembra 1996 do 9. februarja 2000 sodelovali pri vseh sporazumih in usklajenih ravnanjih, katerih namen je bila razdelitev obsega prodaje, določitev cen, izmenjava poslovno občutljivih podatkov o cenah in obsegu prodaje in nadzorovanje izvajanja protikonkurenčnih dogovorov v zvezi z natrijevim kloratom na trgu EGP.

30 V členu 2(f) izpodbijane odločbe je Komisija tožeči stranki in družbi Uralita naložila solidarno plačilo globe v znesku 9.900.000 EUR.

31 V členu 3 izpodbijane odločbe je Komisija za družbe, na katere se nanaša člen 1 izpodbijane odločbe, na eni strani odredila, naj prenehajo z zadevno kršitvijo, če tega do takrat še niso storile, na drugi strani pa, naj se od takrat vzdržijo vsakega dejanja ali ravnanja, opisanega v členu 1 izpodbijane odločbe, in tudi kakršnega koli dejanja ali ravnanja z enakimi ali podobnimi cilji ali učinki.

32 V členu 4 izpodbijane odločbe so navedeni naslovniki izpodbijane odločbe, med katerimi je tudi tožeča stranka.

Postopek in predlogi strank

33 Tožeča stranka je 26. avgusta 2008 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo.

34 Splošno sodišče (drugi senat) je na podlagi poročila sodnika poročevalca začelo ustni postopek. Splošno sodišče je tudi postavilo določena vprašanja tožeči stranki in od Komisije zahtevalo predložitev nekaterih dokumentov. Stranki sta odgovorili na omenjena vprašanja in zahteve v postavljenih rokih.

35 Komisija je z dopisom z dne 3. septembra 2010 vložila stališča glede poročila za obravnavo v zadevi T‑348/08.

36 Splošno sodišče je na obravnavi strankama izročilo kopije strani 1159 in 1160 iz spisa Komisije. Stranki sta potrdili, da je razen oznak alinej na teh dveh straneh, ki jih je ročno označilo Splošno sodišče, ta kopija popolnoma enaka izvirniku, ki je na teh dveh straneh v spisu Komisije.

37 Ustni postopek se je končal 10. septembra 2010.

38 Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– primarno, izpodbijano odločbo razglasi za nično v delu, v katerem se nanaša nanjo;

– podredno, spremeni člena 1 in 2 izpodbijane odločbe ter odpravi ali bistveno zmanjša globo, ki ji je bila naložena;

– Komisiji naloži plačilo stroškov.

39 Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbo zavrne;

– tožeči stranki naloži plačilo stroškov.

Pravo

A – Predlog za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe

40 Tožeča stranka svojo tožbo utemeljuje z dvema tožbenima razlogoma. Prvi razlog se nanaša na napačno uporabo prava in napake pri presoji, ker naj Komisija ne bi pravno zadostno dokazala, da je tožeča stranka sodelovala pri zadevni kršitvi. Drugi razlog se nanaša na napačno uporabo prava in napake pri presoji, ki jih je Komisija naredila v fazi izračuna globe, naložene tožeči stranki.

1. Prvi tožbeni razlog: napačna uporaba prava in napake pri presoji, ker je Komisija potrdila udeležbo tožeče stranke pri kršitvi v obdobju od 16. decembra 1996 do 9. februarja 2000

41 Tožeča stranka v prvem tožbenem razlogu trdi, da dokazi, ki jih je predložila Komisija v izpodbijani odločbi, ne dokazujejo pravno zadostno, da je tožeča stranka sodelovala pri zadevni kršitvi. Ta prvi tožbeni razlog se deli na dva dela. Komisija naj ne bi dokazala, prvič, da je bila tožeča stranka neposredno udeležena pri zadevni kršitvi med 16. decembrom 1996 in 9. februarjem 2000 in, drugič, da je bila udeležena pri enotni in trajajoči kršitvi, ki je zajemala celoten EGP.

a) Trditve strank

42 Tožeča stranka meni, da krog indicev, na katere se sklicuje Komisija za to, da bi ji pripisala odgovornost za zadevno kršitev, temelji na naslednjih treh vrstah dokazov. Prva vrsta izhaja iz priznanja tožeče stranke, da je 28. januarja 1998 sodelovala na nezakonitem sestanku z družbami EKA, FC in Arkema France. Druga izhaja iz ročno napisanih zabeležk S. (FC) (v nadaljevanju: zabeležke S. (FC)). Tretja temelji na izjavah družbe EKA v obdobju od leta 2003 do 2006. Torej, z nobenim od teh treh dokaznih elementov, niti posamično niti skupaj, ni mogoče zunaj razumnega dvoma dokazati, da je bila tožeča stranka udeležena pri nezakonitem omejevalnem sporazumu.

43 Prvič, tožeča stranka ne izpodbija, da je bila 28. januarja 1998 na nezakonitem sestanku. Po njenem mnenju je šlo zgolj za neformalni sestanek na hodnikih nekega hotela. Opominja pa, da so, kot je zapisano v zabeležkah S. (FC), navedenih na strani 1159 spisa Komisije, vodje sestankov omejevalnega sporazuma uslužbenca tožeče stranke pozvali, naj odide, in sicer kmalu po tem, ko se je oblikovala skupina. Zato tožeča stranka trdi, da njena delna udeležba na enem samem sestanku od 72 protikonkurenčnih stikov udeležencev omejevalnega sporazuma, ki jih je ugotovila Komisija, ne omogoča ugotovitve njene odgovornosti za sodelovanje v zelo zapletenih in pogostih sporazumih skupaj z drugimi naslovniki izpodbijane odločbe.

44 Drugič, dokazi iz časa kršitve, temelječi na zabeležkah S. (FC), temeljijo le na treh posrednih omembah tožeče stranke iz točke 349 obrazložitve izpodbijane odločbe. Na eni strani je tako v točki 349 kot v točki 352 obrazložitve očitno, da so te tri omembe v zabeležkah S. (FC) edini dokazi iz časa kršitve, ki obtožujejo tožečo stranko. Na drugi strani iz besedila točke 352 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je Komisija sama od sebe upoštevala, da ni mogoče z gotovostjo trditi, da podatki iz zabeležk S. (FC) glede tožeče stranke prihajajo neposredno od zadnje.

45 Tožeča stranka dodaja, da je druge izjave, ki se pojavljajo v prošnjah za uporabo obvestila o ugodni obravnavi in ki jim Komisija v svojih vlogah skuša dati prednost pred tremi omembami, navedenimi v točki 349 obrazložitve izpodbijane odločbe, mogoče razlagati drugače kot Komisija in da te izjave ne potrjujejo, da je bila tožeča stranka udeležena pri enotni in trajajoči kršitvi. Nazadnje, Komisija se prav tako opira na druge dokaze, na katere se po eni strani ni sklicevala v izpodbijani odločbi in ki po drugi strani ne dokazujejo nikakršne krivde tožeče stranke, zaradi česar je logično, da so bili v izpodbijani odločbi izpuščeni. Natančneje, tožeča stranka trdi, da Komisija v odgovoru na tožbo navaja, da je bila odločba sprejeta tako na podlagi treh omemb, ki so povzete v točki 349 obrazložitve izpodbijane odločbe kot tudi na podlagi drugih omemb tožeče stranke v izvlečkih zabeležk S. (FC). Tožeča stranka meni, da se lahko s takim dojemanjem vsaka njena omemba obravnava kot neposredna obtožba proti njej. Vendar čeprav se Komisija sklicuje na „jasno besedilo [izpodbijane] odločbe“ pri teh drugih omembah iz zabeležk S. (FC), ki obtožujejo tožečo stranko, ta nasprotno trdi, da te omembe bodisi predstavljajo razbremenilne dokaze bodisi ne dokazujejo, da je bila udeležena pri zadevni kršitvi.

46 Nazadnje, tožeča stranka meni, da v nasprotju s trditvami v točki 352 obrazložitve izpodbijane odločbe o tem, da podatki iz zabeležk S. (FC) lahko prihajajo tudi od tretjih oseb, in ne od tožeče stranke, in v nasprotju z navedbo „to se bo upoštevalo pri določanju časa trajanja kršitve, za katerega je [tožeča stranka] odgovorna“, Komisija ni prilagodila svojega izračuna trajanja sodelovanja tožeče stranke pri zadevni kršitvi glede na trajanje, ki je bilo navedeno v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah. Iz tega tožeča stranka sklepa, da obdobje, navedeno v izpodbijani odločbi, ne odraža pravilno trajanja njenega domnevnega sodelovanja pri zadevni kršitvi in ga Komisija ni prilagodila oziroma omilila tako, da bi resnično odražalo skopost dokazov.

47 Prva omemba tožeče stranke, navedena v točki 349 obrazložitve izpodbijane odločbe, se nanaša na telefonski pogovor 16. decembra 1996 med S. (FC) in S. (EKA), v katerem naj bi prvi omenil pogovor, ki ga je imel s tožečo stranko v zvezi s cenami v Španiji. Tožeča stranka trdi, da ta prva omemba ne more brez utemeljenega dvoma dokazovati, da je sodelovala pri omejevalnem sporazumu. Na eni strani je namreč zadevni uslužbenec zanikal stik s S. (FC) zunaj uradnih generalnih skupščin CEFIC. Na drugi strani pa je v okviru te omembe navedena zgolj vsebina pogovora z družbo EKA o tožeči stranki. Nazadnje, drugi dokazni elementi ne kažejo, da je tožeča stranka sodelovala v dogovorih o cenah v obdobju pogajanj pred podpisom pogodbe za natrijev klorat za prvo četrtletje 1997. Če bi tožeča stranka v tem obdobju sodelovala pri omejevalnem sporazumu, bi bila v zabeležkah S. (FC) navedena bolj pogosto, in ne le posredno.

48 Druga omemba tožeče stranke se nanaša na telefonski pogovor 4. decembra 1998 med S. (FC) in S. (EKA), v katerem naj bi zadnji govoril o pogovoru, ki ga je imel z družbo Arkema France o cenah na Portugalskem. Iz tega zadnjega pogovora naj bi izhajalo, da je družba Arkema France povedala S. (EKA), da je govorila z uslužbencem tožeče stranke. Tožeča stranka meni, da ta povzetek ne dokazuje, da je sodelovala pri omejevalnem sporazumu, in da celo dopušča razlago, da je bilo od nje zahtevano, naj ne zniža cen. Sicer pa tožeča stranka poudarja, da prošnja družbe Arkema France za uporabo obvestila o ugodni obravnavi (ki je bila oblikovana med zaslišanjem L. (Arkema France) 24. septembra 2004) ni vsebovala nobene omembe imena tožeče stranke v okviru pogovorov, ki so potekali od druge polovice leta 1998 do maja 2000. Dalje, ta povzetek vsebuje izjavo družbe Arkema France, ki je bila neposredna konkurentka družbe FC. Zato tožeča stranka predvideva, da je med pogovorom družbe Arkema France s S. (EKA) prva lahko kot agresivna tekmica družbe FC skušala drugo prepričati, da se cene ne bodo znižale in da bo družba FC morala upoštevati raven iz prejšnjega leta. Nazadnje, tožeča stranka trdi, da je leta 1998 znižala svoje prodajne cene natrijevega klorata na Portugalskem. Zato druga omemba ne le da ne dokazuje, da je tožeča stranka v zadevnem obdobju sodelovala v pogovorih, ampak celo lahko pomeni razbremenilni element za tožečo stranko, saj nakazuje, da ta ni usklajevala svojega ravnanja z ravnanjem članov omejevalnega sporazuma.

49 Tretja omemba tožeče stranke naj bi se zgodila v telefonskem pogovoru 9. decembra 1999 med S. (FC) in L. (Arkema France), v katerem naj bi eden od sogovornikov omenil, da je bil v stiku s tožečo stranko. Ta pa trdi, da stik z njo ne pomeni sam po sebi, da je sodelovala pri nezakonitem ravnanju. Natančneje, kot družba, ki je zavrnila sodelovanje, trdi, da je mogoče, da so drugi člani omejevalnega sporazuma morali govoriti z njo, da bi jo prepričali v „vstop v svoje vrste“. Dalje, tožeča stranka spet opozarja, da ta tretja omemba ni v skladu z izjavami, pridobljenimi med zaslišanjem L. (Arkema France), v katerih ta ne navaja več, da je tožeča stranka sodelovala pri omejevalnem sporazumu v obdobju od druge polovice leta 1998 do maja 2000.

50 Tretjič, glede izjav družbe EKA iz leta 2003 in iz leta 2006 tožeča stranka opozarja, da po mnenju Komisije te izjave pojasnjujejo „vpletenost tožeče stranke, kar zadeva španske, francoske in portugalske kupce“. Vendar naj družbi FC in Arkema France ne bi podali nobene take obtožbe.

51 Prvič, iz izjav družbe EKA iz leta 2003 izhaja, da naj bi bili glavni udeleženci omejevalnega sporazuma družbe EKA, FC in Arkema France. Tožeča stranka naj bi sodelovala v sporazumih v manjšem obsegu. Poleg tega naj bi se Komisija v točki 358 obrazložitve izpodbijane odločbe in opombi na strani št. 391, ki se nanjo nanaša, navezovala posebej na izjave družbe EKA iz leta 2003. Na podlagi tega tožeča stranka ponavlja in komentira tri mesta v teh izjavah, ki se nanašajo na Španijo, Francijo in Portugalsko. Ta tri mesta v besedilu naj bi vsebovala omembe v izjavah družbe EKA, ki naj bi pojasnjevale njene obtožbe, po katerih naj bi tožeča stranka sodelovala pri omejevalnem sporazumu na podlagi svojega položaja in interesov na trgu za španske, francoske in portugalske kupce.

52 Glede na prvi del besedila, ki se nanaša na Španijo, naj bi EKA izrecno navedla „[ZAUPNO]“. V zvezi s tem tožeča stranka trdi, da bi bilo v primeru morebitne izgube tržnih deležev v Španiji običajno, da poskusi iskati kupce na sosednjih trgih, torej v Franciji in na Portugalskem. Šlo naj bi za običajno ravnanje na trgu v skladu s pravili o konkurenci. Torej je mogoča drugačna razlaga od te, ki jo podaja Komisija, pri čemer ta drugačna razlaga potrjuje običajno ravnanje na trgu.

53 Glede na drugi del besedila, ki se nanaša na Francijo, naj bi družba EKA izrecno navedla „[ZAUPNO]“. Tožeča stranka trdi, da se Komisija opira na to izjavo, da bi dokazala obstoj dvostranskih sporazumov o količinah v Franciji med družbo Arkema France in ostalimi proizvajalci razen družbe EKA. Zato tožeča stranka trdi, da ta izjava družbe EKA temelji izključno na govoricah, saj naj bi bilo v njej navedeno, da je tožeča stranka sodelovala v dogovorih, v katerih EKA ni bila udeležena. Podatke v tej izjavi bi bilo torej mogoče pridobiti le od tretje osebe, in sicer družbe Arkema France. Tožeča stranka zato opozarja, da družba Arkema France v svoji prošnji za uporabo obvestila o ugodni obravnavi ne navaja nobenega jasnega dogovarjanja s tožečo stranko. Izjava tretje osebe o obstoju dogovora, ki „naj“ bi bil sklenjen med drugimi proizvajalci, pa ni dovolj za utemeljitev prepričanja o obstoju tovrstnega dogovora. Torej ta del besedila v izjavah družbe EKA ne dokazuje dovolj jasno, da je bila tožeča stranka udeležena pri zadevni kršitvi.

54 Glede tretjega dela besedila, ki se nanaša na Portugalsko, naj bi družba EKA izrecno navedla „[ZAUPNO]“. Tožeča stranka ne razume, kako naj bi ta izjava pomenila dokaz proti njej, saj vsebina govori le o sporazumu o obsegu prodaj med družbami EKA, Arkema France in FC.

55 Drugič, izjave družbe EKA iz leta 2006 naj bi bile podane na zahtevo Komisije. Tožeča stranka trdi in kljub trditvam Komisije vztraja, da izjave iz leta 2006 popravljajo določene napake oziroma so celo v protislovju z nekaterimi prejšnjimi izjavami družbe EKA, natančneje tistimi iz leta 2003. Tako naj bi družba EKA v svojih izjavah iz leta 2006 navedla, da je tožeča stranka sodelovala na enem samem sestanku, in ne več na petih. Poleg tega naj družba EKA ne bi več trdila, da sta si tožeča stranka in družba Arkema France razdelili tržne deleže v Franciji v okviru posebnega dogovora. Sicer pa tožeča stranka opozarja, da v zvezi s španskim trgom nova izjava družbe EKA potrjuje njeno mnenje, po katerem bi bilo ravnanje, ki ga navaja Komisija, popolnoma naravno. Prav tako naj izjave družbe EKA iz leta 2006 ne bi več vsebovale nobene izrecne omembe tožeče stranke v zvezi s španskim, portugalskim in francoskim trgom. Tožeča stranka trdi, da kljub temu, da družba EKA trdi, da je tožeča stranka sodelovala v sporazumih, o tem ne podaja nobenega specifičnega podatka. Tožeča stranka opaža, da čeprav jo izjave družbe EKA po krivem obtožujejo, da je sodelovala na petih sestankih, Komisija premeteno teh izjav ni povzela v izpodbijani odločbi. Že sama omemba njenega imena naj bi za tožečo stranko pomenila razbremenilni element, saj naj bi nakazala, da sta se družbi EKA in FC odločili, da ne bosta dvignili cen v primeru, da jima tožeča stranka, Arkema France in [ZAUPNO] ne bi sledile.

56 Tožeča stranka iz tega zaključuje, da nedoslednosti med izjavami družbe EKA iz leta 2003 in iz leta 2006 dajejo podlago za dvom v njihovo natančnost in v njihovo dokazno vrednost. Zato naj ne bi mogle utemeljiti trdnega prepričanja Splošnega sodišča o tem, da je tožeča stranka storila kršitev. Poleg tega naj v teh izjavah ne bi bili nikjer omenjeni sestanki ali telefonski pogovori s tožečo stranko. Torej naj ne bi zadostovale za to, da se tožeči stranki pripiše odgovornost za kršitev člena 81 ES.

57 Četrtič, tožeča stranka trdi, da je Komisija po krivem določila, da je končni datum njenega domnevnega sodelovanja pri omejevalnem sporazumu 9. februar 2000. Dokazi v izpodbijani odločbi naj bi dokazovali le, da je tožeča stranka bila prisotna na uradnem sestanku CEFIC 9. februarja 2000, česar ne zanika. Nasprotno, Komisija naj ne bi dokazala, da je tožeča stranka sodelovala na nezakonitem sestanku, ki je potekal ob robu uradnega sestanka CEFIC 9. februarja 2000 (v nadaljevanju: nezakoniti sestanek 9. februarja 2000). Zato, prvič, tožeča stranka domneva, da izjava S. (EKA) med nezakonitim sestankom 9. februarja 2000, da je družba EKA zavrnila sodelovanje v novih dogovorih s konkurenti, ne dokazuje, da je tožeča stranka sodelovala na omenjenem sestanku. Drugič, tožeča stranka trdi, da na eni strani niti družba Arkema France niti družba FC nista dajali takih izjav, na drugi strani pa njen uslužbenec trdi, da te izjave ni slišal. Tretjič, razprave 20., 21. in 24. januarja 2000, na katere se Komisija sklicuje v točki 283 obrazložitve izpodbijane odločbe, ne zadoščajo kot obremenilni dokazi proti tožeči stranki in jih tudi ni mogoče upoštevati kot dokaz o sodelovanju na nezakonitem sestanku 9. februarja 2000. Četrtič, tožeča stranka ugotavlja, da iz priloge I k izpodbijani odločbi izhaja, da je niso opredelili kot sodelujoče na nezakonitem sestanku 9. februarja 2000 in da ta neobstoj opredelitve ni mogel nastati zaradi pisne napake.

58 Ob sklenitvi prvega dela prvega tožbenega razloga tožeča stranka trdi, da dokazi, uporabljeni proti njej v izpodbijani odločbi, niso dovolj natančni in skladni za uveljavitev trdnega prepričanja, da je sodelovala pri zadevni kršitvi.

59 V teh okoliščinah, prvič – glede na načelo, po katerem je treba v dvomu odločiti v korist obdolženca – obstaja velik dvom o tem, ali je tožeča stranka bila udeležena pri zadevni kršitvi, zato bi morala Komisija odstopiti od očitka, da je bila tožeča stranka udeležena v tej kršitvi.

60 Drugič, tožeča stranka ugotavlja, da se je pristojnost Komisije za ugotavljanje kršitev določb člena 81 ES do danes povečala. Tako ima v skladu z Uredbo št. 1/2003 nove in večje pristojnosti. Poleg tega naj bi ji novi programi prizanesljivosti omogočali, da zdaj sprejema obsežnejše listinske dokaze. Še več, tehnološki napredek na področju informatike Komisiji omogoča tudi visoko razvito elektronsko raziskovanje. Nazadnje pa tožeča stranka trdi, da v tem primeru Komisija ni ocenila, da mora poglobiti svojo preiskavo in za to organizirati pregled prostorov tožeče stranke ali drugih naslovnikov izpodbijane odločbe.

61 Zaradi omenjenih večjih pristojnosti bi se od Komisije morala pričakovati visoka raven kakovosti dokazov. V tem primeru dokazi ne dosegajo take ravni kakovosti, zato bi morala Komisija, tako kot pri drugih manjših proizvajalcih, katerih položaj je bil podoben položaju tožeče stranke, upoštevati domnevo nedolžnosti tožeče stranke. Zato Komisija ne bi smela tožeči stranki niti pripisati sodelovanja pri zadevni kršitvi niti naložiti globe. Vsekakor tožeča stranka poudarja, da je raven podatkov, ki so si ga izmenjali trije glavni proizvajalci o [ZAUPNO], podobna ravni izmenjanih podatkov o tožeči stranki, Komisija pa je globo naložila samo zadnji. Iz tega tožeča stranka sklepa, da je Komisija kršila načelo enakega obravnavanja.

62 Komisija izpodbija utemeljenost trditev tožeče stranke.

63 Komisija vztraja, da dokazi v izpodbijani odločbi dokazujejo, da je tožeča stranka sodelovala pri zadevni kršitvi. Opozarja, da so omenjeni dokazi treh vrst, na eni strani v obliki izjav članic omejevalnega sporazuma, ki obremenjujejo tožečo stranko, na drugi strani v obliki obsežnih zabeležk iz obdobja kršitve, ki jih je pripravil S. (FC), in na koncu v obliki priznanja tožeče stranke, da je sodelovala na nezakonitem sestanku 28. januarja 1998, kar je podprto z drugimi dokazi, ki se nanašajo na ta sestanek.

64 Prvič, v zvezi z izjavami članic omejevalnega sporazuma Komisija opozarja, da so bile podane kmalu po prenehanju omejevalnega sporazuma in da so zelo usklajene med sabo, pa tudi z zabeležkami S. (FC) iz tistega obdobja. Prav tako dodaja, da – v nasprotju s trditvami tožeče stranke – družbe, ki so zaprosile za uporabo obvestila o ugodni obravnavi, niso nujno podale prirejenih dokazov o drugih udeležencih očitanega omejevalnega sporazuma.

65 Drugič, glede zabeležk S. (FC) iz časa kršitve Komisija izpodbija trditev tožeče stranke, da naj bi bili samo trije deli zabeležk S. (FC) v točki 349 obrazložitve izpodbijane odločbe upoštevani pri obtožbi tožeče stranke in se vse ostale omembe ne bi upoštevale. Komisija opozarja, da razen treh izsekov, na katere se osredotoča tožeča stranka, izpodbijana odločba temelji tudi na več drugih omembah tožeče stranke v zabeležkah S. (FC) in za to kot primere navaja točke 150, 220, 229, 256, 305, 319 in 347 obrazložitve izpodbijane odločbe. Komisija poudarja, da se je v fazi replike tožeča stranka zadovoljila s tem, da je omejila kritiko dokazov na povzetek zabeležk S. (FC), omenjenih v točki 150 obrazložitve, pri tem pa jih je navajala v okrnjeni obliki ter zunaj konteksta. Šest drugih točk obrazložitve naj bi tožeča stranka prepoznala kot neposredno obremenilne, vendar naj bi navedla, da jih izpodbijana odločba ne vsebuje pri ugotavljanju stanja leta 1997. Ta zadnja navedba naj bi bila napačna in Komisija bi lahko v fazi odgovora na tožbo legitimno sklenila, da je leta 1997 prihajalo do rednih telefonskih stikov med tožečo stranko in članicami omejevalnega sporazuma.

66 S točko 349 obrazložitve izpodbijane odločbe naj bi bile ovržene trditve tožeče stranke o tem, da ni sodelovala pri omejevalnem sporazumu, in se je ne sme zamenjavati na primer s točkama 305 in 319 obrazložitve, v katerih Komisija jasno razvije svoje trditve proti tožeči stranki. Poleg tega naj bi Komisija poudarila tri omembe iz točke 349 obrazložitve, ker naj bi na eni strani šlo za izjemno prepričljive in torej bistvene trditve, ki poleg tega dokazujejo, da je tožeča stranka storila zadevno kršitev, in sicer enotno in trajajočo kršitev evropskih razsežnosti, na drugi strani pa naj tožeča stranka ne bi izpodbijala teh izjav, in na koncu, ti dokazi iz časa kršitve naj bi še posebej močno obremenjevali tožečo stranko, hkrati pa niso edini dokazi, ki jih je zbrala Komisija.

67 Tretjič, v točki 352 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija potrjuje, da je izrecno razlikovala med različnimi deli zabeležk S. (FC), kar zadeva njihovo dokazno vrednost, zlasti da bi ugotovila trajanje sodelovanja tožeče stranke pri zadevni kršitvi. V navedeni točki 352 obrazložitve je torej navedla, da če bi se omejila na druge omembe tožeče stranke kot tiste iz točke 349 obrazložitve, bi težko prepričljivo dokazala tajno ravnanje. Iz tega razloga naj bi se odločila, da teh izjav ne bo uporabila za ugotavljanje daljšega trajanja sodelovanja tožeče stranke pri omejevalnem sporazumu. Zato čeprav te druge omembe tožeče stranke niso same po sebi prepričljive, pa vsaj pomenijo del skupka naključij in indicev, na podlagi katerih je Komisija lahko utemeljila svojo analizo udeležbe tožeče stranke pri omejevalnem sporazumu.

68 V fazi duplike in še vedno v zvezi s točko 352 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija trdi, da je tožeča stranka prezrla vsebino točk 305 in 319 obrazložitve izpodbijane odločbe, ki izrecno navajata druge povzetke iz zabeležk S. (FC) kot dokaze proti njej. Prav tako naj tožeča stranka ne bi upoštevala točk 357 in 358 obrazložitve izpodbijane odločbe, kjer Komisija utemeljuje svoje očitke proti tožeči stranki na podlagi vseh zabeležk S. (FC) in se ne omejuje na tri omembe iz točke 349 obrazložitve omenjene odločbe. Po mnenju Komisije iz ustaljene sodne prakse izhaja, da se lahko podatki uporabijo kot dokazi ne glede na to, ali so poročani posredno. Dokazi iz časa kršitve, in sicer zabeležke S. (FC), naj bi bili skladni z drugimi dokazi iz spisa, ki obremenjujejo tožečo stranko in ki so jih stranke, vključno s tožečo stranko, v veliki meri potrdile.

69 Nazadnje, točka 352 izpodbijane odločbe naj ne bi vsebovala nobene obljube o prilagoditvi trajanja udeležbe tožeče stranke pri zadevni kršitvi glede na tisto, ki je bilo določeno v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah. Dalje, v nasprotju s trditvami tožeče stranke naj bi bili dokazi, uporabljeni v izpodbijani odločbi, enaki tistim iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah.

70 Četrtič, Komisija na prvem mestu trdi, da izpodbijana odločba temelji na splošnih dokazih, pridobljenih od družb EKA, Arkema France in FC, ki kategorično dokazujejo udeležbo tožeče stranke pri omejevalnem sporazumu in značilnosti tega omejevalnega sporazuma.

71 Na drugem mestu Komisija našteva določeno število specifičnih dokazov o stikih med tožečo stranko in ostalimi članicami omejevalnega sporazuma..

72 Prvič, iz zabeležk S. (FC) na podlagi telefonskega pogovora 16. decembra 1996 s S. (EKA) naj bi izhajalo, da je prvi pred tem govoril s tožečo stranko. Komisija poudarja, da ta ni zanikala tega dokaza v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Komisija prav tako izpodbija sedanje trditve tožeče stranke proti temu dokazu.

73 Drugič, glede dokazov iz koledarskega leta 1997 Komisija ocenjuje, da izvlečki zabeležk S. (FC) z dne 10. in 14. januarja 1997 kažejo nezadovoljstvo tožeče stranke nad poskusi družbe FC, da bi si prilastila večji tržni delež v Španiji in na Portugalskem. Prav tako naj bi iz zabeležke S. (FC) z dne 14. oktobra 1997 v zvezi z dvostranskim sestankom med družbama EKA in FC, ki je navedenega dne potekal v Turkuju (Finska) (v nadaljevanju: sestanek v Turkuju 14. oktobra 1997), izhajalo, da sta imeli družbi FC in EKA težave pri prepričevanju drugih, še posebej tožeče stranke, da je zvišanje cen za 1,5 % potrebno zaradi inflacije. Glede sestanka v Turkuju 14. oktobra 1997 naj bi družba EKA prav tako izjavila, da zaradi povečanja prodaje družbe FC v Španiji obstaja tveganje povratnih ukrepov španskih proizvajalcev in da naj bi bili družbi EKA in FC odločeni, da ne bosta zvišali cen, če jih ne bo zvišala tudi (in zlasti) tožeča stranka.

74 Tretjič, glede nezakonitega sestanka 28. januarja 1998 Komisija opozarja, da je tožeča stranka priznala svojo udeležbo na njem. Zabeležke S. (FC) naj bi dokazovale, da so se stranke dogovarjale o trgu natrijevega klorata v več državah ter prav tako o tržnih deležih in cenah. Najprej je Komisija v svojih vlogah trdila, da noben dokaz iz spisa ne kaže na to, da bi bila udeležba tožeče stranke na tem sestanku nekaj novega ali izjemnega. Kljub temu pa je nato Komisija v svojih stališčih glede poročila za obravnavo izrecno priznala, da je bila udeležba tožeče stranke nekaj novega. Zato Komisija šteje, da tožeča stranka ni dokazala, da bi na tem sestanku sodelovala z drugačnega vidika kot druge članice omejevalnega sporazuma ali da bi se od njega javno distancirala. Trditvi tožeče stranke, da je bil sestanek zgolj informativen, naj bi na eni strani nasprotovalo dejstvo, da je bil načrtovan več tednov vnaprej, na drugi strani pa podrobne zabeležke S. (FC). V nasprotju s tem, kar naj bi si napačno razlagala tožeča stranka, naj bi iz točke 183 obrazložitve izpodbijane odločbe izhajalo, da so se stranke izčrpno (vendar ne izključno) pogovarjale o Belgiji, Španiji, Franciji in Portugalski. Iz zabeležk S. (FC) naj bi izhajalo, da vodje omejevalnega sporazuma od tožeče stranke niso zahtevali, naj odide. Nasprotno, zabeležke S. (FC) naj bi dokazovale, da je bila preučitev španskega, francoskega in portugalskega trga večkrat prekinjena s pogovori o drugih trgih, ki so trajali večino časa sestanka, zaradi česar je verjetno, da je bila tožeča stranka prisotna ves čas sestanka. Nazadnje Komisija trdi, da je priloga I k izpodbijani odločbi omejena le na stike, pri katerih je vedela za datum, prišlo pa naj bi tudi do drugih stikov, podprtih z dokazi, vendar brez znanega datuma, v katerih naj bi bila udeležena tožeča stranka.

75 Četrtič, oktobra in novembra 1998 naj bi L. (Arkema France) in S. (FC) po telefonu večkrat govorila o tržnem deležu tožeče stranke na Portugalskem.

76 Petič, Komisija o telefonskem stiku med S. (FC) in S. (EKA) z dne 4. decembra 1998 trdi, da tožeča stranka ne pojasnjuje, kako bi se lahko taki stiki odvijali v okviru običajnega poslovanja, in da naj bi potrdila, da so od nje zahtevali, naj ne zniža cen, kar bi pomenilo protikonkurenčno zahtevo, na katero naj bi tožeča stranka pristala. V nasprotju s trditvami tožeče stranke naj iz izjave L. (Arkema France) ne bi bilo razvidno, da je tožeča stranka zapustila omejevalni sporazum ob izteku prvega obdobja, ki je trajalo od oktobra 1994 do sredine leta 1998, glede na domnevno drugo obdobje, ki je trajalo od sredine leta 1998 do maja 2000, in to še toliko bolj, ker bi tako razlago izpodbili številni dokazi.

77 Šestič, Komisija trdi, da se je tožeča stranka omejila na navajanje znižanja cen na Portugalskem v letih 1999 in 2000, izpustila pa je podatek, da so se njene cene dvignile med letoma 1993 in 1997 in ostale na enaki ravni leta 1998. Dodaja, da se lahko znižanje cen leta 1999 razloži s cenovno vojno, ki se je začela na Portugalskem zaradi konflikta, povezanega z enim izmed kupcev. Ponovno in navkljub oslabitvi omejevalnega sporazuma leta 1999 naj bi ta ostal aktiven, tožeča stranka pa – kot naj bi potrdile zabeležke S. (FC) o telefonskih stikih 16. junija ter 6., 9. in 22. decembra 1999 z L. (Arkema France) – naj bi v njem še naprej sodelovala. Te tri navedbe naj bi dokazovale neposreden stik s tožečo stranko in v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, nič ne potrjuje tega, da ni sodelovala oziroma da bi jo ostale članice prisilile k začetku sodelovanja.

78 Sedmič, Komisija dodaja, da je iz zabeležk S. (FC) o telefonskem pogovoru 22. decembra 1999 z L. (Arkema France) razvidno, da je tožeča stranka konec decembra 1999 še vedno sodelovala v nezakonitih stikih s svojimi konkurenti. Prav tako naj bi te zabeležke o telefonskih pogovorih, ki se nanašajo na januar 2000 in kot so povzete v izpodbijani odločbi, dokazovale, da so članice omejevalnega sporazuma še naprej usklajevale svoje položaje.

79 Nazadnje, osmič, Komisija pojasnjuje, da dejstvo, da tožeča stranka v prilogi I k izpodbijani odločbi ni bila navedena med udeleženci na nezakonitem sestanku 9. februarja 2000, izhaja iz pisne napake, saj je v točkah 283 in 488 obrazložitve izpodbijane odločbe potrjena prisotnost tožeče stranke na tem sestanku. To, da naj tožeča stranka ne bi slišala izjave družbe EKA ob robu uradnega sestanka CEFIC o zavrnitvi nadaljnjih dogovorov s konkurenti, naj ne bi bilo pomembno, ker je s tem datumom omejevalni sporazum prenehal. Sicer pa naj bi trditev tožeče stranke, da ni slišala te izjave, bila močan indic njene udeležbe na nezakonitem sestanku 9. februarja 2000.

80 Na tretjem mestu Komisija izpodbija utemeljenost trditev tožeče stranke glede ustnih izjav družbe EKA.

81 Prvič, v točki 319 obrazložitve izpodbijane odločbe naj bi se Komisija na splošno sklicevala na izjave družbe EKA iz leta 2003, in ne na tri dele besedila, ki jih tožeča stranka glede na svoje interese izpostavlja v svoji tožbi.

82 V zvezi s prvim delom besedila, ki ga izpostavlja tožeča stranka in ki se nanaša na španski trg, in sicer na mogoče ravnanje tožeče stranke na francoskem trgu v primeru izgub deležev španskega trga, Komisija navaja, da naj to ne bi kazalo na običajno obnašanje na trgu, temveč naj bi pomenilo grožnjo v okviru tajnih dogovorov, kar bi predpostavljalo splošni dogovor o tržnih deležih. Poleg tega Komisija opozarja, na eni strani, da glede na sodno prakso nespoštovanje dogovorov neke družbe ne razbremeni odgovornosti, če se ni javno distancirala od kršitve in od sporazumov, in na drugi strani, da namerno zavajanje drugih članic omejevalnega sporazuma ne razbremeni družbe udeleženosti pri kršitvi.

83 Pri drugem del besedila, ki ga izpostavlja tožeča stranka in ki se nanaša na francoski trg, naj bi tožeča stranka napačno sklepala, da izjave družbe EKA temeljijo na govoricah, ki jih je zadnja razširila. Ta del besedila, gledano celostno, naj bi namreč dokazal, da je družba EKA vedela za obstoj ločenega dvostranskega sporazuma glede francoskega trga.

84 Tretji del besedila, ki ga izpostavlja tožeča stranka in ki se nanaša na portugalski trg, naj ne bi bil omenjen v izpodbijani odločbi in naj ne bi niti obtoževal niti razbremenjeval tožeče stranke.

85 Drugič, v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, naj izjave družbe EKA iz leta 2006 ne bi spreminjale tistih iz leta 2003. Prve izjave naj bi služile za podrobno potrditev nekaterih predhodnih izjav. Vse izjave naj bi bile skladne s tistimi iz leta 2003, s katerimi naj bi bile podane bolj natančne informacije. Komisija ugotavlja, da iz izjav družbe EKA iz leta 2006 izhaja, da je ta družba ponovno omenila tožečo stranko med udeleženci omejevalnega sporazuma, podrobno opisala, kako so ti udeleženci določali cene in razdeljevali trg, in namignila, da je tožeča stranka sodelovala že mnogo pred datumom, ki je kot začetek njenega sodelovanja določen v izpodbijani odločbi, prav tako pa naj bi potrdila, da je tožeča stranka izvajala protiukrepe na francoskem trgu kot odgovor na ravnanje družbe FC. Izjave družbe EKA iz leta 2006 naj torej ne bi vsebovale razbremenilnih dokazov v korist tožeče stranke.

86 Na četrtem mestu Komisija izpodbija trditev, da je s kaznovanjem tožeče stranke kršila načelo enakega obravnavanja. Tožeča stranka ni bila v podobnem položaju kot ostali manjši proizvajalci natrijevega klorata. Natančneje, po eni strani naj bi potrdila svojo udeležbo na sestanku kartela, po drugi strani so jo v nasprotju z ostalimi manjšimi proizvajalci druge članice omejevalnega sporazuma označile kot udeleženko omejevalnega sporazuma, na koncu pa naj bi zabeležke S. (FC) iz časa kršitve vsebovale dokaze proti njej, kar naj ne bi veljalo za druge manjše družbe. Vsekakor pa naj bi bilo iz sodne prakse razvidno, da okoliščina, da je subjekt v podobnem položaju kot tožeča stranka, vendar Komisija zanj ne ugotovi nobene kršitve, ne omogoča, da se ovrže ugotovitev o sodelovanju tožeče stranke pri kršitvi te tožeče stranke, če je bilo to ustrezno ugotovljeno.

87 Komisija trdi, da navedeni krog indicev dokazuje, da je bila tožeča stranka udeležena pri zadevni kršitvi, zato je treba zavrniti prvi del prvega tožbenega razloga.

b) Presoja Splošnega sodišča

88 Iz vlog strank je razvidno, da si na eni strani nasprotujeta, kar zadeva dokaze, ki jih je Komisija uporabila v izpodbijani odločbi, da bi dokazala udeležbo tožeče stranke pri zadevni kršitvi, na drugi strani pa pri dokazni vrednosti omenjenih dokazov v okviru ugotavljanja te udeležbe.

89 Prvič, treba je navesti nekatere splošne preudarke glede dokazov, drugič, treba je opredeliti dokaze, uporabljene v izpodbijani odločbi, ki se nanašajo na udeležbo tožeče stranke pri zadevni kršitvi, tretjič, treba je oceniti njihovo dokazno vrednost in, četrtič, na osnovi te zadnje presoje se je treba opredeliti glede natančnosti in skladnosti kroga indicev, na katere se sklicuje Komisija, da bi dokazala udeležbo tožeče stranke pri zadevni kršitvi.

Splošne ugotovitve o dokazih

90 Opozoriti je treba, da mora Komisija pri dokazovanju kršitve člena 81(1) ES dokazati kršitve, ki jih ugotovi, in predložiti dokaze, s katerimi lahko pravno zadostno dokaže obstoj okoliščin, ki pomenijo kršitev (sodbi Sodišča z dne 17. decembra 1998 v zadevi Baustahlgewebe proti Komisiji, C-185/95 P, Recueil, str. I-8417, točka 58, in z dne 8. julija 1999 v zadevi Komisija proti Anic Partecipazioni, C-49/92 P, Recueil, str. I-4125, točka 86).

91 Dalje, sodišče Unije mora v okviru ničnostne tožbe, vložene na podlagi člena 230 ES, le izvesti nadzor nad zakonitostjo izpodbijanega akta (sodba Splošnega sodišča z dne 8. julija 2004 v združenih zadevah JFE Engineering in drugi proti Komisiji, T-67/00, T-68/00, T-71/00 in T-78/00, ZOdl., str. II-2501, točka 174).

92 Tako je vloga sodišča, ki obravnava ničnostno tožbo zoper odločbo Komisije, v kateri je ugotovljen obstoj kršitve pravil o konkurenci in so naložene globe naslovnikom, v tem, da presodi, ali dokazi in drugi podatki, na katere se sklicuje Komisija v odločbi, zadostujejo za ugotovitev obstoja očitane kršitve (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 20. aprila 1999 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, imenovano „PVC II“, od T‑305/94 do T‑307/94, od T‑313/94 do T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 in T‑335/94, Recueil, str. II‑931, točka 891).

93 Dalje, če je sodišče v dvomih, velja, da je dvom v korist podjetja, naslovnika odločbe o ugotovitvi kršitve (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 14. februarja 1978 v zadevi United Brands in United Brands Continentaal proti Komisiji, 27/76, Recueil, str. 207, točka 265). Sodišče torej zlasti v okviru tožbe za razglasitev ničnosti odločbe, s katero je naložena globa, ne more sklepati, da je Komisija pravno zadostno dokazala obstoj zadevne kršitve, če ima glede tega vprašanja še vedno dvome (zgoraj v točki 91 navedena sodba Splošnega sodišča JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 177).

94 V tem zadnjem primeru je treba namreč upoštevati domnevo nedolžnosti, kot izhaja zlasti iz člena 6(2) Evropske konvencije o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah, sprejete v Rimu 4. novembra 1950, in ki je ena temeljnih pravic, ki so zaščitene v pravnem redu Unije v skladu s sodno prakso Sodišča, kar potrjujejo tudi preambula Enotnega evropskega akta, člen 6(2) Pogodbe EU in člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, razglašene v Nici 7. decembra 2000 (UL C 364, str. 1). Z vidika narave zadevnih kršitev kot tudi narave in stopnje strogosti sankcij, ki so zanje predpisane, se domneva nedolžnosti uporablja zlasti v postopkih v zvezi s kršitvijo pravil o konkurenci, ki veljajo za podjetja in na podlagi katerih se lahko naložijo globe ali periodične denarne kazni (glej v tem smislu sodbi Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 21. februarja 1984 v zadevi Öztürk, série A št. 73, in z dne 25. avgusta 1987 v zadevi Lutz, série A št. 123-A, ter sodbi Sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Hüls proti Komisiji, C-199/92 P, Recueil, str. I-4287, točki 149 in 150, in v zadevi Montecatini proti Komisiji, C-235/92 P, Recueil, str. I-4539, točki 175 in 176).

95 Tako se mora Komisija sklicevati na natančne in skladne dokaze za utemeljitev trdnega prepričanja, da je bila storjena kršitev (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 28. marca 1984 v združenih zadevah Compagnie royale asturienne des mines in Rheinzink proti Komisiji, 29/83 in 30/83, Recueil, str. 1679, točka 20, in z dne 31. marca 1993 v združenih zadevah Ahlström Osakeyhtiö in drugi proti Komisiji, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 in od C‑125/85 do C‑129/85, Recueil, str. I‑1307, točka 127, ter sodbi Splošnega sodišča z dne 10. marca 1992 v združenih zadevah SIV in drugi proti Komisiji, T‑68/89, T‑77/89 in T‑78/89, Recueil, str. II‑1403, točke od 193 do 195, od 198 do 202, od 205 do 210, od 220 do 232, 249, 250 in od 322 do 328, in z dne 6. julija 2000 v zadevi Volkswagen proti Komisiji, T‑62/98, Recueil, str. II‑2707, točki 43 in 72).

96 Vendar ni nujno, da vsak dokaz, ki ga predloži Komisija, izpolnjuje ta merila glede vsakega elementa kršitve. Dovolj je, da se krog indicev, na katere se sklicuje institucija – če se presojajo celostno – ujema s to zahtevo (glej v tem smislu zgoraj v točki 92 navedeno sodbo PVC II, točke od 768 do 778, zlasti točka 777, glede upoštevnega vprašanja potrjeno v pritožbenem postopku s sodbo Sodišča z dne 15. oktobra 2002 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, od C‑250/99 P do C‑252/99 P in C‑254/99 P, Recueil, str. I-8375, točke od 513 do 523).

97 Poleg tega ob upoštevanju splošno znane prepovedi protikonkurenčnih sporazumov od Komisije ni mogoče zahtevati, naj predloži listine, ki izrecno dokazujejo stike med zadevnimi gospodarskimi subjekti. Nepopolni in sporadični dokazi, ki bi jih lahko imela Komisija, morajo biti primerni, da se v vsakem primeru dopolnijo s sklepanjem, ki omogoča rekonstrukcijo upoštevnih okoliščin. O obstoju protikonkurenčne prakse ali sporazuma je torej mogoče sklepati na podlagi določenega števila dogodkov, ki sovpadajo, in pokazateljev, ki lahko skupaj, če ne obstaja druga dosledna razlaga, pomenijo dokaz kršitve pravil o konkurenci (sodba Sodišča z dne 7. januarja 2004, v združenih zadevah Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P, Recueil, str. I‑123, točke od 55 do 57, in sodba Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2006 v združenih zadevah Dresdner Bank in drugi proti Komisiji, T‑44/02 OP, T‑54/02 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP in T‑61/02 OP, ZOdl., str. II‑3567, točki 64 in 65).

98 V zvezi z dokazi, ki jih je mogoče navesti za ugotovitev kršitve člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP, je treba navesti, da v pravu Unije velja načelo proste presoje dokazov (glej po analogiji sodbo Splošnega sodišča z dne 8. julija 2004 v zadevi Dalmine proti Komisiji, T‑50/00, ZOdl., str. II‑2395, točka 72).

99 Zato je morebitna odsotnost listinskih dokazov upoštevna le v okviru celostne presoje dokazne vrednosti kroga indicev, ki jih predloži Komisija. Ta neobstoj dokazov sam po sebi pa ne omogoča zadevnemu podjetju, da izpodbija trditve Komisije s podajanjem drugačne različice dejstev. To lahko stori samo v primeru, kadar dokazi Komisije ne dokazujejo obstoja kršitve brez dvoma in ne da bi bila potrebna razlaga (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 12. septembra 2007 v zadevi Coats Holdings in Coats proti Komisiji, T‑36/05, neobjavljena v ZOdl., točka 74).

100 Natančneje, nobena določba ali splošno načelo prava Unije Komisiji ne prepoveduje, da bi proti podjetju uporabila izjave drugih inkriminiranih podjetij. V nasprotnem primeru bi bilo dokazno breme Komisije za ravnanja, ki so v nasprotju s členoma 81 ES in 53 Sporazuma EGP, nevzdržno in nezdružljivo z nalogo nadzora nad pravilno uporabo teh določb (glej po analogiji zgoraj v točki 91 navedeno sodbo JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 192).

101 Vendar izjave podjetja, obtoženega sodelovanja pri omejevalnem sporazumu, pravilnost katere več drugih obtoženih podjetij izpodbija, ni mogoče šteti za zadosten dokaz obstoja kršitve, ki so jo storila ta podjetja, ne da bi to potrjevali drugi dokazi, pri tem pa je lahko zahtevana stopnja podkrepitve manjša zaradi zanesljivosti zadevnih izjav (zgoraj v točki 91 navedena sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točki 219 in 220).

102 Za dokazno vrednost različnih dokazov je edino ustrezno merilo za presojo njihova verodostojnost (zgoraj v točki 98 navedena sodba Dalmine proti Komisiji, točka 72).

103 Glede na splošna pravila z zvezi z dokazi je verodostojnost in torej dokazna vrednost dokumenta odvisna od izvora, okoliščin nastanka, naslovnika ter razumnosti in zanesljivosti vsebine tega dokumenta (sodba Splošnega sodišča z dne 15. marca 2000 v združenih zadevah Cimenteries CBR in drugi proti Komisiji, T‑25/95, T‑26/95, od T‑30/95 do T‑32/95, od T‑34/95 do T‑39/95, od T‑42/95 do T‑46/95, T‑48/95, od T‑50/95 do T‑65/95, od T‑68/95 do T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 in T‑104/95, Recueil, str. II‑491, točki 1053 in 1838).

104 V zvezi z izjavami se lahko posebej visoka dokazna vrednost prizna izjavam, ki so, prvič, zanesljive, drugič, podane v imenu podjetja, tretjič, jih je podala oseba, ki mora po službeni dolžnosti delovati v interesu tega podjetja, četrtič, nasprotujejo interesu osebe, ki jih izjavi, petič, prihajajo od neposredne priče okoliščin, na katere se nanašajo, in šestič, so bile podane v pisni obliki, namerno in po tehtnem premisleku (glej v tem smislu zgoraj v točki 91 navedeno sodbo JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točke od 205 do 210).

105 Poleg tega, čeprav je treba prostovoljne izpovedi glavnih udeležencev omejevalnega sporazuma v splošnem jemati z določeno mero zadržanosti zaradi možnosti, da bi udeleženci skušali zmanjšati pomembnost svoje udeležbe pri kršitvi in povečati pomembnost kršitev drugih, dejstvo, da prosijo za uporabo obvestila o ugodni obravnavi, da bi bili oproščeni globe ali da bi se jim ta zmanjšala, ne pomeni nujno, da udeleženci skušajo izkriviti dokaze o udeležbi drugih članov v inkriminiranem omejevalnem sporazumu. Vsak poskus zavajanja Komisije namreč lahko vzbudi dvom o iskrenosti kot tudi celovitosti sodelovanja prosilca in s tem ogrozi njegovo možnost za neokrnjeno uporabo obvestila o ugodni obravnavi (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 16. novembra 2006 v zadevi Peróxidos Orgánicos proti Komisiji, T‑120/04, ZOdl., str. II‑4441, točka 70).

106 V zvezi s tem je treba tudi ugotoviti, da so morebitne posledice podajanja izkrivljenih dokazov Komisiji še toliko bolj resne, saj iz zgoraj navedene točke 101 izhaja, da morajo biti izpodbijane izjave nekega podjetja podprte z drugimi dokazi. Ta okoliščina torej še poveča verjetnost, da bodo netočne izjave razkrite tako s strani Komisije kot s strani drugih strank, ki so obtožene udeležbe pri kršitvi.

107 Navedena sodna praksa velja po analogiji za člen 53(1) Sporazuma EGP.

Dokazi o udeležbi tožeče stranke pri zadevni kršitvi, uporabljeni v izpodbijani odločbi

– Uvodne ugotovitve

108 Ob upoštevanju sodne prakse, navedene zgoraj v točki 92, je treba upoštevati, da mora Splošno sodišče presoditi, ali so dokazi in drugi dejavniki, ki jih je Komisija navajala v izpodbijani odločbi, zadostni za ugotovitev kršitve, ki naj bi jo storila tožeča stranka, prav tako pa mora po podrobni preučitvi obrazložitve izpodbijane odločbe ugotoviti dokaze, ki jih je uporabila Komisija, da bi dokazala udeležbo tožeče stranke pri zadevni kršitvi.

109 V zvezi s tem je treba opozoriti, da je upravni postopek na podlagi Uredbe št. 1/2003, ki poteka pred Komisijo, razdeljen na dve ločeni in zaporedni fazi, od katerih ima vsaka svojo notranjo logiko, in sicer na predhodno preiskovalno fazo na eni strani in kontradiktorno fazo na drugi strani. Namen predhodne preiskovalne faze, v kateri Komisija uporablja preiskovalna pooblastila iz Uredbe št. 1/2003 in ki traja tudi po sprejetju obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, je Komisiji omogočiti, da zbere vse upoštevne informacije, ki potrjujejo ali ne obstoj kršitve pravil o konkurenci, in sprejme prvo stališče o usmeritvi in tudi o nadaljevanju postopka. Nasprotno pa mora kontradiktorna faza, ki traja od obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah do sprejetja končne odločbe, Komisiji omogočiti, da se dokončno opredeli do očitane kršitve (glej po analogiji v točki 96 zgoraj navedeno sodbo Sodišča v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, točka 183, in sodbo Sodišča z dne 21. septembra 2006 v zadevi Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied proti Komisiji, C‑105/04 P, ZOdl., str. I‑8725, točka 38).

110 Iz zgoraj v točki 109 navedene sodne prakse izhaja, da lahko Splošno sodišče ugotavlja omenjene dokaze samo na osnovi delov utemeljitev izpodbijane odločbe, v katerih Komisija opiše kontradiktorno fazo upravnega postopka. Natančneje, šele po tem, ko v okviru te zadnje faze prejme stališča tožeče stranke v zvezi s prvotnim stališčem, ki ga je zavzela Komisija ob koncu predhodne preiskovalne faze, kot je navedeno v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, se lahko Komisija odloči, ali bo vztrajala pri prvotnem stališču ali ne ter se s tem dokončno opredeli do očitane kršitve.

111 V tem primeru Splošno sodišče ugotovi, da se točka 5.4.1.1 izpodbijane odločbe z naslovom „Presoja in sklep Komisije“ (točke od 347 do 360 obrazložitve izpodbijane odločbe) pojavi v vsebini točke 5 z naslovom „Postopek uporabe člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP“, kjer pododdelku 5.3.2, ki se nanaša na naravo kršitve, sledi pododdelek 5.4, ki se nanaša na „trditve, ki so jih podale stranke v odgovor na dokaze in presojo Komisije, navedene v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah“. Pododdelek 5.4 vsebuje pododdelek 5.4.1, ki povzema „trditve [tožeče stranke]“. Ta zadnji pododdelek vsebuje prvo in edino točko 5.4.1.1 z naslovom „Presoja in sklep Komisije“. Tej točki ne sledi točka 5.4.1.2, ampak naslednji pododdelek 5.4.2 z naslovom „Trditve družbe Uralita“.

112 Torej presoja Komisije v točki 5.4.1.1 temelji izključno na pripombah tožeče stranke v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Zato je treba upoštevati, da sklepi v tej točki v okviru kontradiktorne faze predstavljajo končne sklepe Komisije glede udeležbe tožeče stranke pri zadevni kršitvi.

113 Iz predhodnih obravnav in tudi iz zgoraj v točki 109 navedene sodne prakse izhaja, da vsako neposredno ali posredno ponovno sklicevanje na predhodne točke obrazložitve odločbe v točki 5.4.1.1, v tem primeru točke od 347 do 360 obrazložitve, lahko omogoči Komisiji, da v tej fazi, natančneje v kontradiktorni fazi, ponovno uporabi predhodno navedene dokaze za utemeljitev izpodbijane odločbe. Vendar v primeru, da v točki 5.4.1.1 ni posrednega ali neposrednega sklica na dokaze iz drugih točk obrazložitve kot teh, ki so navedene v tej točki, to pomeni, da se Komisija v okviru kontradiktornega postopka ni odločila zanašati se na te dokaze pri utemeljevanju udeležbe tožeče stranke pri zadevni kršitvi. Na koncu, če po prejemu pripomb podjetja na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah Komisija pri svoji presoji dokazov, ki jih je imela na razpolago v predhodni preiskovalni fazi, da bi se opredelila do udeležbe omenjenega podjetja pri kršitvi, sama od sebe dvomi o dokazni vrednosti teh dokazov, mora Splošno sodišče upoštevati presojo Komisije.

114 Glede na predhodna stališča je treba opredeliti dokaze, ki jih je v tem primeru Komisija po koncu kontradiktornih postopkov uporabila za dokazovanje, da je tožeča stranka bila udeležena pri zadevni kršitvi, in ki so torej vključeni v krog indicev, ki ga je navedla Komisija.

115 V zvezi s tem je treba poudariti, da se stranki strinjata, da so v krogu indicev, ki jih navaja Komisija, da bi dokazala udeležbo tožeče stranke pri zadevni kršitvi, tri vrste dokazov:

– priznanje tožeče stranke o udeležbi na nezakonitem sestanku 28. januarja 1998;

– zabeležke S. (FC) in

– izjave drugih članic omejevalnega sporazuma.

116 Stranki pa se, nasprotno, ne strinjata glede dokazne vrednosti dokazov iz vsebine točke 352 obrazložitve izpodbijane odločbe o tem, ali je tožeča stranka bila udeležena pri zadevni kršitvi.

– Dokazi, na katere se je Komisija sklicevala v izpodbijani odločbi v predhodni fazi upravnega postopka

117 Iz podrobne preučitve utemeljitev odločbe v delu 4.3, ki se nanaša na zgodovino omejevalnega sporazuma in, natančneje, na obdobje od 16. decembra 1996 do 9. februarja 2000, ko je bila tožeča stranka domnevno udeležena pri zadevni kršitvi, izhaja, da je ime tožeče stranke ali enega od njenih zaposlenih posredno ali neposredno navedeno v povezavi z enaindvajsetimi dogodki, ki jih je zabeležila Komisija (v nadaljevanju: 21 dogodkov).

118 Glede na ugotovitve v točki 110 zgoraj je treba preučiti, katere izmed teh 21 dogodkov se je Komisija odločila navesti v točki 5.4.1.1 na koncu kontradiktorne faze upravnega postopka, da bi s krogom indicev dokazala udeležbo tožeče stranke pri zadevni kršitvi.

119 Za to je treba po opredelitvi dokazov, ki so izrecno navedeni v točki 5.4.1.1, razložiti besedilo točke 352 obrazložitve izpodbijane odločbe, da se ugotovi, ali je Komisija izrecno navedla druge dokaze v oporo svojim sklepom o udeležbi tožeče stranke pri zadevni kršitvi.

– Dokazi, na katere se je Komisija izrecno sklicevala v izpodbijani odločbi po koncu kontradiktorne faze upravnega postopka

120 Iz utemeljitev, navedenih v točki 5.4.1.1 izpodbijane odločbe, v kateri Komisija navaja presoje in sklepe, ki jih je sprejela po koncu kontradiktorne faze upravnega postopka, natančneje iz točk od 347 do 360 obrazložitve izpodbijane odločbe, izhaja, da se je Komisija izrecno na posreden ali neposreden način sklicevala na naslednjih pet dogodkov od 21, ki so bili predhodno navedeni v okviru predhodne faze upravnega postopka, da bi dokazala udeležbo tožeče stranke pri zadevni kršitvi:

– v točki 349 obrazložitve izpodbijane odločbe z navajanjem zabeležk S. (FC) o telefonskem pogovoru 16. decembra 1996 med S. (FC) in S. (EKA), ki ga prvič navaja v točki 130 obrazložitve izpodbijane odločbe;

– v točkah 350 in 356 obrazložitve izpodbijane odločbe s sklicevanjem na zbrane ustne izjave o sestanku v Turkuju 14. oktobra 1997, ki ga prvič navaja v točkah od 162 do 164 obrazložitve izpodbijane odločbe;

– v točkah 350 in 356 obrazložitve izpodbijane odločbe na eni strani s priznanjem tožeče stranke in na drugi strani s sklicevanjem na točki 182 in 184 obrazložitve izpodbijane odločbe, na zabeležke S. (FC), na nezakoniti sestanek 28. januarja 1998, ki ga prvič navaja v točkah od 182 do 186 obrazložitve izpodbijane odločbe;

– v točki 349 obrazložitve zlasti z navajanjem zabeležk S. (FC) o telefonskem pogovoru 4. decembra 1998, ki ga prvič navaja v točki 219 obrazložitve izpodbijane odločbe;

– na koncu, v točkah 347 in 349 obrazložitve z navajanjem zabeležk S. (FC) o telefonskem pogovoru 9. decembra 1999, ki ga prvič navaja v točki 258 obrazložitve izpodbijane odločbe.

121 Treba je ugotoviti, ali se je Komisija v točki 5.4.1.1 izpodbijane odločbe izrecno sklicevala na druge dogodke, na podlagi katerih bi lahko bila dokazana udeležba tožeče stranke pri zadevni kršitvi, in v ta namen razložiti besedilo točke 352 obrazložitve izpodbijane odločbe.

– Obrazložitev točke 352 obrazložitve izpodbijane odločbe

122 Kot izhaja iz vlog strank, je obrazložitev točke 352 obrazložitve izpodbijane odločbe odločilna pri določanju dokazov, razen tistih, ki jih Komisija izrecno navaja v točki 5.4.1.1 izpodbijane odločbe in ki jih je zbrala, da bi dokazala udeležbo tožeče stranke pri zadevni kršitvi.

123 Po mnenju tožeče stranke se Komisija v točki 352 obrazložitve izpodbijane odločbe sploh ni sklicevala na zabeležke S. (FC), razen v treh omembah, navedenih v točki 349 obrazložitve navedene odločbe. Komisija izpodbija to razlago.

124 Med obravnavo je v odgovor na vprašanja, ki jih je zastavilo Splošno sodišče v zvezi z vsebino točke 352 obrazložitve izpodbijane odločbe, Komisija trdila naslednje.

125 Prvič, v omenjeni točki naj bi razlikovala med, na eni strani, tremi sklicevanji na zabeležke S. (FC), ki so izrecno omenjena v točki 349 obrazložitve izpodbijane odločbe, in na drugi strani, med ostalimi dokazi, ki jih je zbrala proti tožeči stranki.

126 V zvezi s tremi sklicevanji na zabeležke S. (FC), ki so izrecno navedena v točki 349 obrazložitve izpodbijane odločbe in ki se nanašajo na tri dogodke, opisane v točkah 130, 219 in 258 obrazložitve omenjene odločbe, je Komisija vztrajala pri trditvi, da imajo še posebej močno dokazno vrednost, saj omogočajo ugotovitev neposrednih stikov med članicami omejevalnega sporazuma in tožečo stranko.

127 V zvezi z ostalimi dokazi proti tožeči stranki je očitno, da ne prihajajo neposredno od nje same. Kljub temu naj zaradi tega glede na sodno prakso ne bi bili izločeni iz kroga indicev, ki jih je zbrala Komisija, da bi dokazala udeležbo tožeče stranke pri zadevni kršitvi.

128 Drugič, Komisija je trdila, da je treba navedbo „V drugih primerih, kjer je navedena [tožeča stranka] v […] izpodbijani odločbi“, ki je zapisan na začetku točke 352 obrazložitve izpodbijane odločbe, razumeti kot sklicevanje na omembo tožeče stranke v točkah 220, 256, 305 in 319 obrazložitve, pa tudi kot sklic na druge točke, omenjene v točkah 305 in 319 obrazložitve.

129 Tretjič, z zvezi s pomenom druge in tretje povedi točke 352 obrazložitve izpodbijane odločbe, v katerih je navedeno, da naj spis Komisije ne bi vseboval zadostnih podatkov in da se bo to upoštevalo pri določitvi trajanja udeležbe tožeče stranke pri zadevni kršitvi, Komisija v nasprotju s tožečo stranko trdi, da je imela na razpolago dovolj dokazov za potrditev obdobja trajanja udeležbe tožeče stranke pri kršitvi, in sicer od decembra 1996 do februarja 2000. Glede tega Komisija še navaja, da je sicer imela na voljo tudi druge dokaze, ki naj bi potrjevali udeležbo pri kršitvi tudi v letih 1994, 1995 in v začetku leta 1996, vendar se je odločila, da bo upoštevala samo najtrdnejše dokaze, ki jih je zbrala, in sicer „tri omembe“ ali dalje „te tri dele besedila“, od katerih je prvi „telefonski klic 16. decembra 1996“.

130 V zvezi s trditvami strank v njihovih pisnih izjavah in med obravnavo je treba najprej ugotoviti, da je od 21 dogodkov, omenjenih v točki 117 zgoraj, 19 dogodkov utemeljenih na osnovi zabeležk S. (FC).

131 Dalje, od teh 19 dogodkov, ki izhajajo iz zabeležk S. (FC), so trije, kot je bilo navedeno v točki 120 zgoraj in kot je povedala Komisija med obravnavo, neposredno omenjeni v točki 349 obrazložitve izpodbijane odločbe. Glede teh treh omemb se stranki strinjata, da ne spadajo v kategorijo „V drugih primerih, kjer je navedena [tožeča stranka] v […] izpodbijani odločbi“ v okviru pomena točke 352 obrazložitve te odločbe.

132 Na koncu, kot izhaja iz točke 120 zgoraj, so zabeležke S. (FC) v delu, v katerem se nanašajo na nezakoniti sestanek 28. januarja 1998, izrecno navedene v točki 5.4.1.1 ter v točkah 350 in 356 obrazložitve izpodbijane odločbe, s sklicevanjem na točki 182 in 184 obrazložitve te odločbe. Torej ta četrta omemba, ki izhaja iz zabeležk S. (FC), prav tako ne bi smela spadati v kategorijo „V drugih primerih, kjer je navedena [tožeča stranka] v […] izpodbijani odločbi“ v okviru pomena točke 352 obrazložitve te odločbe.

133 Kljub temu je treba navesti, da petnajst drugih dogodkov, ki izhajajo iz zabeležk S. (FC) (v nadaljevanju: 15 drugih omemb tožeče stranke v zabeležkah S. (FC)), ni izrecno navedenih v točki 5.4.1.1 izpodbijane odločbe.

134 Prvič, v zvezi z razlago, ki jo podaja Komisija, po kateri se stavek „V drugih primerih, kjer je navedena [tožeča stranka] v […] izpodbijani odločbi“, s katerim se začenja točka 352 obrazložitve te odločbe, nanaša na točke 220, 256, 305 in 319 obrazložitve izpodbijane odločbe, pa tudi na druge točke, omenjene v točkah 305 in 319 obrazložitve (in sicer na točke 130, 150, 184, 219, 229, 256 in 258 obrazložitve), je gotovo treba upoštevati, da je ta razlaga verjetna, ker so v točkah 305 in 319 obrazložitve izpodbijane odločbe med drugim navedene štiri druge točke iste odločbe, v katerih je navedena vsebina zabeležk S. (FC) v zvezi s štirimi dogodki, na katere se nanašajo točke 150, 220, 229 in 256 obrazložitve izpodbijane odločbe. Vseeno pa je taka razlaga za pojasnitev navedbe „V drugih primerih, kjer je navedena [tožeča stranka] v […] izpodbijani odločbi“ bodisi nepopolna, saj se nanaša le na štiri od 15 drugih omemb tožeče stranke v zabeležkah S. (FC), bodisi brez vpliva, saj se v omenjenih točkah 305 in 319 obrazložitve spet navajajo točke 130, 184, 219 in 258 obrazložitve izpodbijane odločbe, tri od njih pa pomenijo tri izrecne omembe tožeče stranke iz zabeležk S. (FC), ki so omenjene v točki 349 obrazložitve in ki s sklicevanjem na točko 184 obrazložitve izpodbijane odločbe navajajo vsebino zabeležk S. (FC) o nezakonitem sestanku 28. januarja 1998, na katerem je tožeča stranka izrecno priznala vsaj delno udeležbo. Torej je razlaga Komisije, da se zgoraj omenjeni stavek nanaša samo na točke 130, 150, 184, 219, 220, 229, 256, 258, 305 in 319 obrazložitve izpodbijane odločbe, delno nepopolna in delno neupoštevna, zato je Splošno sodišče ne more sprejeti.

135 Zato je treba upoštevati, da je edina mogoča razlaga navedbe „V drugih primerih, kjer je navedena [tožeča stranka] v […] izpodbijani odločbi“, s katerim se začenja točka 352 obrazložitve izpodbijane odločbe, ta, da se ta stavek nanaša na 15 drugih omemb tožeče stranke v zabeležkah S. (FC).

136 Drugič, treba je ugotoviti, da iz vsebine drugega dela tega prvega stavka točke 352 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da se Komisija strinja s tožečo stranko glede tega, da je izvor informacij iz 15 drugih omemb tožeče stranke v zabeležkah S. (FC) verjetno posreden oziroma ne prihaja od tožeče stranke. Natančneje, kot je navedeno v tem drugem delu stavka, „Komisija sprejme argument družbe, da lahko podatki prihajajo od tretje stranke, in ne od družbe same“. Torej je treba potrditi, da ta stavek izrecno potrjuje trditev tožeče stranke, kot je navedena v točki 345 obrazložitve izpodbijane odločbe (v pododdelku 5.4.1 z naslovom „Trditve [tožeče stranke]“) in ki je prvič navedena v točki 44 odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.

137 V zvezi s to zadnjo točko se izrecna vsebina tega drugega dela prvega stavka točke 352 obrazložitve izpodbijane odločbe pokaže kot odločilna v tem primeru, ker se pojavi v obdobju kontradiktorne faze upravnega postopka, torej v fazi, v kateri se lahko, kakor je navedeno v točki 109 zgoraj, Komisija dokončno opredeli do očitane kršitve, in s katero se konča ta postopek, v tem primeru v korist trditve tožeče stranke, navedene v njenem odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.

138 Tretjič, treba je ugotoviti, da drugi stavek točke 352 obrazložitve izpodbijane odločbe potrjuje to zadnjo presojo glede pomena prvega stavka. Komisija namreč tu prav tako izrecno trdi, da njen spis ni vseboval „dovolj dokazov, da bi z gotovostjo trdili, da zadevne informacije“, torej 15 drugih omemb tožeče stranke v zabeležkah S. (FC), „prihajajo neposredno od tožeče stranke“. Torej je treba šteti, da s to navedbo Komisija trdi, da ji dokazi, ki so navedeni v njenem spisu, ne omogočajo pravno zadostno dokazati teh 15 drugih omemb tožeče stranke v zabeležkah S. (FC).

139 Ta ugotovitev se dalje delno potrdi z opisom, ki ga Komisija podaja o načinu odločanja, ki ga je uporabila in ki je naveden v točki 129 zgoraj, pri dokazih, ki jih je imela na voljo. Komisija namreč izrecno navaja, da se je v končni fazi odločila omejiti obdobje udeležbe tožeče stranke pri kršitvi na osnovi teh dokazov in z uporabo najboljših dokazov, ki jih je imela na razpolago, in sicer treh omemb, od katerih se prva nanaša na telefonski pogovor 16. decembra 1996, torej – natančneje in jasno razvidno – treh omemb, izrecno navedenih v točki 349 obrazložitve izpodbijane odločbe.

140 Tako Komisija potrjuje, da ni mogla sprejeti teh 15 drugih omemb tožeče stranke v zabeležkah S. (FC), da bi dokazala udeležbo tožeče stranke pri zadevni kršitvi, drugače od teh treh zadnjih omemb in zabeležk S. (FC) v zvezi z nezakonitim sestankom 28. januarja 1998.

141 Torej je treba potrditi, da v točki 352 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija sama od sebe izraža dvome o tem, ali je teh 15 drugih omemb tožeče stranke v zabeležkah S. (FC) dovolj verodostojnih, da bi pripisala tožeči stranki udeležbo pri zadevni kršitvi.

142 Četrtič, treba je ugotoviti, da to zadnjo ugotovitev potrjuje vsebina tretjega stavka točke 352 obrazložitve izpodbijane odločbe, v katerem Komisija sama od sebe izrecno in popolnoma jasno na podlagi svojih trditev ugotovi, da 15 drugih omemb tožeče stranke v zabeležkah S. (FC) ni dovolj verodostojnih, da bi na njihovi podlagi pripisala tožeči stranki udeležbo pri zadevni kršitvi. Komisija trdi, da se bo ta ugotovitev „upoštevala pri času trajanja kršitve, za katero je [tožeča stranka] odgovorna“. Tak sklep jasno kaže, da je Komisija ocenila, da glede na dokaze v njenem spisu 15 drugih omemb tožeče stranke v zabeležkah S. (FC) ne pomeni dovolj verodostojnih dokazov za dokaz udeležbe tožeče stranke pri zadevni kršitvi.

143 Te presoje ne morejo spremeniti pojasnila, ki jih je Komisija podala med obravnavo kot odgovor na vprašanja, ki jih je zastavilo Splošno sodišče, o pomenu tretjega stavka točke 352 obrazložitve izpodbijane odločbe. Komisija je takrat predlagala, da je bil zadnji stavek točke 352 obrazložitve izpodbijane odločbe, in sicer „To se bo upoštevalo pri času trajanja kršitve, za katero je [tožeča stranka] odgovorna“, dejansko upoštevan, saj naj Komisija ne bi navedla dokazov, ki jih je zbrala za obdobje pred 16. decembrom 1996, da bi opredelila udeležbo tožeče stranke pri zadevni kršitvi v obdobju od leta 1994 do začetka leta 1996.

144 Taka razlaga, ki kaže na to, da se neupoštevani dokazi iz točke 352 obrazložitve nanašajo na obdobje pred 16. decembrom 1996, ne more biti sprejeta iz dveh razlogov, opisanih spodaj.

145 Prvič, treba je ugotoviti, da se nobena od točk, omenjenih v točkah 305 in 319 obrazložitve izpodbijane odločbe, na katere se sklicuje Komisija, da bi razložila navedbo „V drugih primerih, kjer je navedena [tožeča stranka] v […] izpodbijani odločbi“, ne nanaša na dogodek, ki bi se zgodil pred datumom, na katerega naj bi se po mnenju Komisije začela udeležba tožeče stranke pri zadevni kršitvi, natančneje pred 16. decembrom 1996. Iz vseh ugotovitev Komisije v točki 352 obrazložitve izpodbijane odločbe pa izhaja, da je prav pomanjkljivost spisa Komisije glede navedbe „drugi primeri, kjer je navedena [tožeča stranka] v […] izpodbijani odločbi“ tista, zaradi katere je Komisija navedla, da se bo ta pomanjkljivost „upoštevala pri času trajanja kršitve, za katero je [tožeča stranka] odgovorna“.

146 Drugič, ta razlaga je v nasprotju z načinom odločanja, ki ga je Komisija nazadnje opisala med obravnavo in ki je naveden zgoraj v točki 139.

147 Tako iz jasne vsebine besedila, ki ga je Komisija navedla v točki 352 obrazložitve izpodbijane odločbe, izhaja, da se je iz razlogov, v skladu s samim naslovom točke 5.4.1.1, namenjenih presoji in sklepu Komisije glede stališč tožeče stranke, tj. razlogov, s katerimi se je končala kontradiktorna faza upravnega postopka, Komisija odločila, da ne bo upoštevala teh 15 drugih omemb tožeče stranke v zabeležkah S. (FC) kot dokazov, ki bi jih lahko uporabila proti tožeči stranki.

148 Na petem mestu je treba dodati, da v nasprotju s trditvami Komisije ta nikoli, niti v točki 352 obrazložitve izpodbijane odločbe niti v drugih navedbah v točki 5.4.1.1, ni navedla, da bi kljub pomanjkljivi verodostojnosti upoštevala 15 drugih omemb tožeče stranke v zabeležkah S. (FC) kot del kroga indicev, ki jih je zbrala, da bi dokazala udeležbo tožeče stranke pri zadevni kršitvi.

149 Nasprotno, iz splošnega konteksta razlogov v točki 5.4.1.1 izhaja, da