Zadeva T-161/05

Hoechst GmbH

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Konkurenca — Karteli — Trg monokloroocetne kisline — Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES — Razdelitev trga in določanje cen — Odgovornost za kršitev — Globe — Sorazmernost — Sodelovanje — Obteževalne okoliščine — Ponovna kršitev — Vpogled v spis — Poročilo pooblaščenca za zaslišanje — Odredba o odpravi kršitve“

Sodba Sodišča prve stopnje (sedmi senat) z dne 30. septembra 2009 II ‐ 3563

Povzetek sodbe

Fizična ali pravna oseba, ki je zadevno podjetje vodila ob nastanku kršitve pravil Skupnosti o konkurenci, mora načeloma zanjo odgovarjati, čeprav je bila ob sprejetju odločbe o ugotovitvi kršitve za poslovanje podjetja odgovorna druga oseba. Zaradi učinkovite uveljavitve pravil o konkurenci lahko kljub temu postane potrebno, da se kršitve v zvezi s kartelom izjemoma ne pripišejo prvotnemu, ampak novemu upravljavcu podjetja, ki sodeluje pri kartelu, če ga je mogoče dejansko šteti za naslednika prvotnega upravljavca, to je, če nadaljuje upravljanje podjetja, ki sodeluje pri kartelu. Podjetja bi se namreč, če ni druge predvidene možnosti za naložitev kazni drugemu subjektu od tistega, ki je storil kršitev, lahko izognila kaznim zgolj na podlagi dejstva, da se je zaradi prestrukturiranja, prenosa ali drugih pravnih ali organizacijskih sprememb spremenila njihova istovetnost. Merilo gospodarske kontinuitete se uporablja le v primeru, ko bi pravna oseba, ki je odgovorna za upravljanje podjetja, prenehala pravno obstajati po tem, ko je bila kršitev storjena, ali v primerih prestrukturiranj znotraj podjetij, pri katerih prvotni upravljavec ne preneha nujno pravno obstajati, vendar na zadevnem trgu ne opravlja več nobene gospodarske dejavnosti, in glede na strukturne povezave med prvotnim in novim upravljavcem podjetja. Načela osebne odgovornosti ne more ovreči načelo gospodarske kontinuitete v primerih, ko je podjetje, udeleženo pri kartelu, del svojih dejavnosti prodalo neodvisni tretji osebi, ter med prejšnjim in novim upravljavcem ni nikakršne strukturne povezave. Naložitev odgovornosti novemu upravljavcu za kršitev, ki jo je storil prejšnji upravljavec, je možnost, in ne obveznost, ki je v nekaterih okoliščinah dana Komisiji, zlasti v primerih, ko prvotni upravljavec kršitelj še naprej pravno in gospodarsko obstaja. (Glej točke od 50 do 52, 61 in 64.)

V posebnem primeru, ko ima matična družba v lasti 100% kapitala svoje hčerinske družbe kršiteljice, je podana preprosta domneva, da navedena matična družba odločilno vpliva na ravnanje hčerinske družbe in da torej tvorita eno podjetje v smislu člena 81 ES. Zato mora matična družba, ki pred sodiščem Skupnosti izpodbija odločbo Komisije, s katero ji je bila naložena globa za ravnanje njene hčerinske družbe, to domnevo ovreči, tako da predloži dokaze o samostojnosti te hčerinske družbe. (Glej točko 59.)

V primeru, ko je bila dejavnost družbe, ki sodeluje pri kartelu, prenesena na drugo družbo, prošnja na podlagi obvestila o nenalaganju ali zmanjševanju glob v zadevah, ki se nanašajo na kartele, ki jo vloži prevzemno podjetje, lahko koristi le tej družbi, in ne družbi, ki je odstopila dejavnost, in to kljub temu, da se ta dopis nanaša na obdobje, v katerem je bila družba, ki je odstopila dejavnost, dejavna na trgu proizvoda, ki je predmet kršitve. Zlasti iz točke B obvestila o ugodni obravnavi je razvidno, da je do znižanja globe, ki lahko pripelje do popolne nenaložitve, upravičeno podjetje, ki izpolnjuje zgoraj navedene pogoje. (Glej točki 75 in 76.)

Podjetje mora, da bi se mu znižala globa zaradi neizpodbijanja dejstev v skladu s točko D(2), druga alinea, obvestila o nenalaganju ali zmanjševanju glob v primeru kartelov, potem ko se je seznanilo z obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah, Komisijo izrecno obvestiti, da ne namerava izpodbijati njihove resničnosti. V zvezi s tem se izpodbijanje pravne presoje, ki jo je izvedla Komisija glede nekaterih dejstev, ne more primerjati z izpodbijanjem obstoja teh dejstev. Čeprav ne zadostuje, da podjetje splošno trdi, da ne izpodbija zatrjevanega dejanskega stanja, če v okoliščinah obravnavane zadeve ta navedba za Komisijo ni niti najmanj uporabna, pa izjava o neizpodbijanju dejstev, ugotovljenih v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki je izrecno in nedvoumno izražena v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki Komisiji omogoča da se v končni odločbi lahko sklicuje na vsa dejstva, kot so bila ugotovljena v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, ne da bi pri tem morala dokazovati njihov obstoj, lahko nalogo Komisije le olajša. Poleg tega, čeprav je res, da ima Komisija široko diskrecijsko pravico pri oceni kakovosti in uporabnosti sodelovanja podjetja, pa brez navedbe razlogov vseeno ni smela odstopiti od pravil ravnanja, ki jih je sama določila in ki kažejo na prakso, ki ji je treba slediti. V odločbi Komisije mora biti navedena zlasti njena presoja v zvezi z neizpodbijanjem dejstev s strani podjetja. (Glej točke 91, 95 in od 97 do 99.)

Metoda določitve višine naložene globe v primeru kršitve pravil Skupnosti o konkurenci, ki v bistvu temelji na tarifikaciji glob, pa če je še tako relativna in prilagodljiva, namreč nikakor ne nalaga – pa tudi ne prepoveduje – upoštevanja velikosti prizadetega trga pri določanju splošnega izhodiščnega zneska, sploh pa Komisiji ne nalaga, naj ta znesek določi glede na fiksen odstotek vsega prometa na trgu. (Glej točko 109.)

Komisija v fazi ugotavljanja teže kršitve v primeru, ko se globe naložijo več podjetjem, vpletenim v isto kršitev pravil Skupnosti o konkurenci, ni dolžna paziti na to, da končne globe zadevnih podjetij odražajo vse razlike med temi podjetji glede njihovega celotnega prometa. Komisija jih lahko razdeli v kategorije. Metoda razvrstitve udeležencev omejevalnega sporazuma v kategorije z namenom različnega obravnavanja v fazi določitve izhodiščnih zneskov glob – katere načelo je bilo sicer potrjeno s sodno prakso – kljub temu da ponovno ne upošteva razlik v velikosti med podjetji iste kategorije, določa pavšalni izhodiščni znesek za podjetja iz iste kategorije. Še vedno pa velja, da je treba pri takšni razvrstitvi v kategorije upoštevati načelo enakega obravnavanja, višina glob pa mora biti vsaj v sorazmerju z dejavniki, ki se upoštevajo pri presoji teže kršitve. Komisija mora namreč izbrati dosledno metodo razdelitve, ki je objektivno utemeljena zlasti z razliko med tržnimi deleži posameznih podjetij, ki spadajo v te kategorije. (Glej točke 123, 124 in 128.)

Metoda izračuna glob, naloženih zaradi kršitve pravil Skupnosti o konkurenci, določenih s smernicami o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, ni metoda aritmetičnega izračunavanja, ki ne omogoča individualizacije globe za vsako od udeleženih podjetij v skladu s težo njegove udeležbe pri kršitvi. Smernice namreč vsebujejo različne elemente fleksibilnosti, ki Komisiji omogočajo, da pooblastilo za odločanje po prostem preudarku izvršuje v skladu z določbami člena 15 Uredbe št. 17 in člena 23 Uredbe št. 1/2003. (Glej točko 129.)

Ugotovitev in presoja posebnih značilnosti ponovne kršitve sta del pooblastila za odločanje po prostem preudarku Komisije, ki za tako ugotovitev ne more biti vezana na morebitni zastaralni rok. Ponovna kršitev je namreč pomemben dejavnik, ki ga mora Komisija upoštevati, ker je namen upoštevanja tega vzpodbuditi podjetja, ki so izkazala nagnjenje h kršitvam pravil konkurence, da spremenijo svoje ravnanje. Iz tega sledi, da lahko Komisija v vsakem primeru upošteva indice, ki lahko potrdijo takšno nagnjenje. Poleg tega zadostuje, da je bilo pred tem ugotovljeno, da je bilo podjetje storilec kršitve iste vrste, in to kljub temu, da je odločba še vedno predmet sodnega nadzora. Presoja posebnih značilnosti ponovne kršitve je namreč odvisna od tega, kako Komisija na podlagi svoje pravice do prostega preudarka oceni okoliščine obravnavane zadeve. Poleg tega so odločbe Komisije domnevno veljavne tako dolgo, dokler niso razglašene za nične ali dokler niso odpravljene. Poleg tega se smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, nanašajo na ponovno istovrstno kršitev istega podjetja, in pojem ponovne kršitve, kakor se razume v več nacionalnih pravnih redih, pomeni, da je neka oseba ponovila kršitve, potem ko je za podobne kršitve že bila kaznovana. Komisija lahko torej ugotovi okoliščine ponovne kršitve, kadar je bilo isto podjetje že kaznovano zaradi kršitve iste vrste, kljub dejstvu, da se zadevne kršitve nanašajo na hčerinske družbe ali različne trge. Kljub ugotovitvi kršitve prava konkurence Skupnosti je namreč podjetje v smislu člena 81 ES nadaljevalo s kršenjem navedene določbe. (Glej točke od 141 do 143, 146 in 147.)

V okviru postopka, uvedenega zaradi kršitve pravil Skupnosti o konkurenci, je zadevno podjetje šele na začetku upravne kontradiktorne faze z obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah obveščeno o vseh bistvenih podatkih, na katere se Komisija opira v tej fazi postopka, in da ima to podjetje pravico do vpogleda v spis, da se zagotovi dejansko izvajanje njegove pravice do obrambe. Zato odgovor drugih strank na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah načeloma ni vključen v celoto dokumentov preiskovalnega spisa, s katerimi se stranke lahko seznanijo. Vendar če se Komisija namerava opreti na del odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah ali na dokument, priložen k takemu odgovoru, da bi dokazala obstoj kršitve v postopku uporabe člena 81(1) ES, je treba drugim strankam, vpletenim v ta postopek, omogočiti, da se glede takega dokaznega sredstva opredelijo. V takih okoliščinah namreč zadevni odlomek iz odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah ali dokument, priložen k takemu odgovoru, pomeni obremenilni dokaz zoper različne stranke, ki naj bi bile udeležene pri kršitvi. Komisija družbi ni dolžna predložiti odgovora njene nekdanje hčerinske družbe na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, pri čemer okoliščina, da družba od prodaje svojih dejavnosti ni več imela upoštevnih poslovnih dokumentov in da njena nekdanja hčerinska družba zavrača, da bi ji jih predložila, te ugotovitve ne ovrže. Družba, ki je prenesla dejavnost, mora namreč zaradi splošne dolžnosti skrbnega ravnanja vsakega podjetja poskrbeti za dobro beleženje elementov v zvezi z svojo dejavnostjo v knjigah in arhivih, predvsem da bi imela v primeru sodnih ali upravnih postopkov potrebne dokaze. (Glej točke 163, 164, 170 in 171.)

Na podlagi člena 15 Sklepa 2001/462 o mandatu pooblaščenca za zaslišanje v nekaterih postopkih o konkurenci ta v pisni obliki pripravi končno poročilo o spoštovanju pravice do izjave, in sicer zlasti o razkritju dokumentov in vpogledu v spis, rokih za odgovor na obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah ter o vodenju ustnega zaslišanja. V navedenem poročilu presodi, ali osnutek odločbe obravnava samo pritožbene točke, v zvezi s katerimi so stranke dobile priložnost podati svoja stališča, in ali so bile poizvedbe nepristranske. V členu 16 navedenega sklepa je pojasnjeno, da se končno poročilo pooblaščenca za zaslišanje priloži k osnutku odločbe, predložene Komisiji, za zagotovitev, da je ta pri sprejetju odločbe o posameznem primeru v celoti seznanjena z vsemi pomembnimi podatki glede poteka postopka in spoštovanja pravice do izjave. Iz teh določb izhaja, da ni naloga pooblaščenca za zaslišanje, da zbere vse postopkovne očitke, ki so jih zainteresirane stranke predložile med upravnim postopkom. Kolegiju članov Komisije mora sporočiti le očitke, ki so pomembni za presojo zakonitosti poteka upravnega postopka. (Glej točke od 177 do 179.)