Zadeva C-343/07

Bavaria NV et Bavaria Italia Srl

proti

Bayerischer Brauerbund eV

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Corte d'appello di Torino)

„Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Presoja veljavnosti — Dopustnost — Uredbi (EGS) št. 2081/92 in (ES) št. 1347/2001 — Veljavnost — Generično ime — Soobstoj znamke in zaščitene geografske označbe“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca J. Mazáka, predstavljeni 18. decembra 2008 I ‐ 5497

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 2. julija 2009 I ‐ 5536

Povzetek sodbe

Kmetijstvo – Enotne zakonodaje – Zaščita geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila – Uredba št. 2081/92

Kmetijstvo – Enotne zakonodaje – Zaščita geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila – Uredba št. 2081/92

Kmetijstvo – Enotne zakonodaje – Zaščita geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila – Uredba št. 2081/92

Kmetijstvo – Enotne zakonodaje – Zaščita geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila – Uredba št. 2081/92

Kmetijstvo – Enotne zakonodaje – Zaščita geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila – Uredba št. 2081/92

Kmetijstvo – Enotne zakonodaje – Zaščita geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila – Uredba št. 2081/92

To, da se predlagatelj v postopku po nacionalnem pravu zoper zavrnitev njegovega zahtevka lahko pritoži glede nezakonitosti ukrepa Skupnosti, na katerem temelji nacionalna odločba, sprejeta v zvezi z njim, je splošno načelo prava Skupnosti, zato se vprašanje veljavnosti tega ukrepa Skupnosti lahko predloži Sodišču kot vprašanje za predhodno odločanje. Vendar to splošno načelo, katerega namen je zagotoviti, da ima oziroma bi imel vsakdo možnost izpodbijati akt Skupnosti, ki je temelj izpodbijane odločbe, nikakor ni ovira za to, da bi uredba, na katero je treba gledati kot na posamično odločbo, glede katere bi lahko brez dvoma zahteval razglasitev ničnosti na podlagi člena 230 ES, za posameznika postala dokončna, kar mu preprečuje, da bi se pred nacionalnim sodiščem skliceval na nezakonitost te uredbe. Vendar to ne velja za trgovski družbi Bavaria in Bavaria Italia, ki sta imetnici več registriranih znamk in figurativnih elementov, ki vsebujejo besedo „Bavaria“, in za kateri ni mogoče šteti, da se Uredba št. 1347/2001 o dopolnitvi Priloge k Uredbi št. 1107/96 o registraciji geografskih označb in označb porekla po postopku iz člena 17 Uredbe št. 2081/92 nanju brez vsakega dvoma nanaša „neposredno in posamično“ v smislu člena 230, četrti odstavek, ES. Namreč, cilj Uredbe št. 1347/2001 je zagotoviti varstvo zaščitenih geografskih označb (ZGO), določenih z Uredbo št. 2081/92, za proizvod „Bayerisches Bier“ in prej obstoječo znamko „Bavaria“ šteje za veljavno in dovoljuje njeno nadaljnjo uporabo ne glede na registracijo ZGO „Bayerisches Bier“ ob upoštevanju pogojev iz člena 14(2) Uredbe št. 2081/92. Zato, tudi če bi Uredba št. 1347/2001 lahko vplivala na pravni položaj družb Bavaria in Bavaria Italia, za tak vpliv ni mogoče šteti, da izhaja neposredno iz navedene uredbe. Zato lahko družbi Bavaria in Bavaria Italia v okviru tožbe, vložene po nacionalnem pravu, upravičeno uveljavljata neveljavnost Uredbe št. 1347/2001, čeprav nista vložili tožbe za razglasitev njene ničnosti pred sodiščem Skupnosti v roku, določenem v členu 230 ES. (Glej točke 38, 39, od 41 do 44 in 46.)

Glede trditve, da člena 32 ES in 37 ES nista ustrezna pravna podlaga za sprejetje Uredbe št. 2081/92 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila, ker pivo ni zajeto med „kmetijske proizvode“, navedene v Prilogi I k Pogodbi, je treba opozoriti, da je Sodišče že presodilo, da je treba predpis, ki prispeva k uresničitvi enega ali več ciljev, navedenih v členu 33 ES, sprejeti na podlagi člena 37 ES, čeprav se s tem, da se uporablja predvsem za proizvode iz Priloge I k Pogodbi, nanaša tudi na nekatere proizvode, ki v prilogi niso zajeti. Vendar, po eni strani je glavni cilj navedene uredbe, kot je poudarjeno v njeni drugi uvodni izjavi, uresničitev ciljev, navedenih v členu 33 ES, po drugi strani pa se nanaša predvsem na proizvode iz Priloge I k Pogodbi. Poleg tega, čeprav je res, da pivo ni izrecno omenjeno v tej prilogi, ni dvoma, da je navedena večina njegovih sestavin in da njegova vključitev na področje uporabe Uredbe št. 2081/92 ustreza njenemu cilju, zlasti uresničitvi ciljev, navedenih v členu 33 ES. (Glej točki 50 in 51.)

Tudi če bi člen 17(2) Uredbe št. 2081/92 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila izrecno določal, da se člen 7 te uredbe ne uporablja v okviru poenostavljenega postopka registracije, in bi zato v tem okviru izključeval pravico do ugovora tretjih, ki jih to pravno zadeva, določeno v odstavku 3 zadnjenavedene določbe, tudi sama registracija na podlagi tega postopka predpostavlja, da so bile označbe skladne s temeljnimi pravili te uredbe. V vsakem primeru razlaga, ki jo je treba uporabiti za člen 17 Uredbe št. 2081/92, nikakor ne vključuje, da imajo tretje zainteresirane osebe, ki menijo, da so bili njihovi legitimni interesi kršeni s to registracijo, pravico do izjave v skladu z načeli sodnega varstva, kot izhaja iz logike navedene uredbe. Te zainteresirane tretje osebe bi torej lahko, prav tako v okviru poenostavljenega postopka iz člena 17 navedene uredbe, uveljavljale svoj ugovor glede zadevne zahteve za registracijo. Naloga nacionalnega sodišča je, da odloči o zakonitosti zahteve za registracijo imena na podlagi navedenega člena 17 ob upoštevanju enakih pogojev nadzora, kot so pogoji, določeni za vsak končni akt, ki ga sprejme isti nacionalni organ in s katerim se lahko poseže v pravice, ki jih imajo tretje osebe na podlagi prava Skupnosti, zato je njegova naloga, da šteje za dopustno tožbo, vloženo v ta namen, čeprav Poslovnik za tak primer tega ne določa. (Glej točke od 54 do 57.)

V sistemu, vzpostavljenem z Uredbo št. 2081/92 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila, so pristojnosti razdeljene med zadevno državo članico in Komisijo. V tem sistemu razdelitve pristojnosti mora Komisija, preden registrira ime v zahtevani kategoriji, preveriti zlasti, po eni strani, ali so značilnosti, ki so priložene zahtevi, skladne s členom 4 Uredbe št. 2081/92, kar pomeni, da vsebuje zahtevane elemente in da ti elementi nimajo očitnih napak, in, po drugi strani – na podlagi elementov iz te specifikacije proizvoda – ali ime izpolnjuje zahteve iz člena 2(2)(a) ali (b) navedene uredbe. Enako velja, če v skladu s členom 15 iste uredbe ukrepi, ki jih je določila Komisija, niso skladni z mnenjem odbora, ki je ustanovljen na podlagi navedenega člena, oziroma če je tako mnenje napačno in je odločbo o registraciji sprejel Svet na predlog Komisije. (Glej točke 64, 67 in 68)

V nasprotju s členom 5 Uredbe št. 2081/92 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila, ki izrecno določa, da mora biti v običajnem postopku k zahtevi za registracijo priložena specifikacija, je člen 17 te uredbe omejen na zahtevo, da države članice obvestijo Komisijo, „katera od njihovih pravno zaščitenih imen ali, v tistih državah članicah, kjer ni nobenega zaščitenega imena, katera od njihovih z rabo uveljavljenih imen želijo registrirati“. V teh okoliščinah naj člena 17 Uredbe št. 2081/92 ne bi bilo mogoče razlagati v smislu, da od držav članic zahteva, naj v šestmesečnem roku pošljejo končno različico specifikacije in upoštevne dokumente, tako da bi vsaka sprememba specifikacije, ki je bila prvotno predložena, povzročila uporabo običajnega postopka. (Glej točko 76.)

V okviru presoje generičnosti imena je treba na podlagi člena 3(1) Uredbe št. 2081/92 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila upoštevati kraje proizvodnje zadevnega proizvoda tako v državi članici, ki je uspela registrirati zadevno ime, kot zunaj nje; potrošnjo tega proizvoda in način, kako potrošniki sprejemajo to ime v navedeni državi članici in zunaj nje; obstoj posebne nacionalne zakonodaje v zvezi z navedenim proizvodom in način uporabe navedenega imena v pravu Skupnosti. Poleg tega je skladno z navedeno uredbo cilj registracije (ZGO) med drugim preprečiti zlorabo imena s strani tretjih, ki se želijo okoristiti z ugledom, ki ga ima to ime, in sicer preprečiti njegovo izginotje zaradi razširjenosti z njegovo splošno uporabo bodisi zunaj njegovega geografskega porekla bodisi zunaj določene kakovosti, ugleda ali druge značilnosti, ki jo je mogoče pripisati navedenemu poreklu in upravičuje registracijo. Glede ZGO je treba poudariti, da ime postane generično le, če je neposredna zveza med geografskim poreklom proizvoda na eni strani in določeno kakovostjo tega proizvoda, njegovim ugledom ali drugo njegovo značilnostjo, ki jo je mogoče pripisati navedenemu poreklu, na drugi strani, izginila, ker ime opisuje le še vrsto oziroma tip proizvodov. (Glej točke 101, 106 in 107.)