Čeprav člen 228 ES ne določa roka, v katerem je treba izvršiti sodbo Sodišča, s katero je bila ugotovljena neizpolnitev obveznosti, iz ustaljene sodne prakse izhaja, da zahteva interes takojšnje in enotne uporabe prava Skupnosti, da se ta izvršitev začne takoj in se čimprej konča.

Čeprav je treba postopek, določen v členu 228(2) ES, šteti za posebni sodni postopek izvršitve sodb Sodišča, ta postopek – tako kot postopek, določen v členu 226 ES – zahteva, da se upošteva predhodni postopek.

V zvezi s tem se v okviru tožbe, vložene na podlagi člena 226 ES, s pisnim opominom, ki ga Komisija naslovi na državo članico, in nato z obrazloženim mnenjem Komisije, omeji predmet spora, ki ga nato ni več mogoče razširiti. Možnost zadevne države članice, da predloži stališča, čeprav tega ni zavezana storiti, je namreč bistveno jamstvo, ki ga je želela uveljaviti Pogodba, in spoštovanje tega jamstva je bistvena predpostavka za pravilnost postopka zaradi neizpolnitve obveznosti države članice. Zato morata obrazloženo mnenje in tožba Komisije temeljiti na istih očitkih, na katerih temelji pisni opomin, s katerim se začne predhodni postopek.

Enako velja glede tožbe, vložene na podlagi člena 228(2) ES, katere predmet je opredeljen s predhodnim postopkom iz te določbe, tako da Komisija ne more razširiti predmeta spora z navajanjem novih očitkov oziroma očitkov, ki niso bili navedeni v obrazloženem mnenju, v katerem je Komisija podrobno navedla točke, v katerih se zadevna država članica ni uskladila s sodbo Sodišča, v kateri je ugotovilo neizpolnitev obveznosti.

Res je, da zahteva, da je predmet tožbe, vložene na podlagi členov 226 ES in 228(2) ES, opredeljen s predhodnim postopkom iz te določbe, ne more segati tako daleč, da bi se v vsakem primeru zahtevala popolna istovetnost med očitki v pisnem opominu, izrekom obrazloženega mnenja in tožbenimi predlogi, kadar predmet spora ni bil razširjen ali spremenjen. Ker je bila v času predhodnega postopka spremenjena zakonodaja, se torej tožba lahko nanaša na nacionalne določbe, ki niso enake kot tiste, navedene v obrazloženem mnenju. To velja zlasti, če država članica, potem ko je bilo podano obrazloženo mnenje, spremeni nacionalne določbe, ki so predmet obrazloženega mnenja, da bi odpravila očitane kršitve v zvezi z neizvršitvijo sodbe, s katero je bila ugotovljena neizpolnitev obveznosti.

Vendar Komisija v tožbi, vloženi na podlagi člena 228(2) ES, nacionalnih določb, ki jih – čeprav so v času predhodnega postopka že veljale – ta postopek ni zadeval, ne sme kritizirati, bodisi eksplicitno ali – če obstaja neposredna zveza med temi določbami in vidiki nacionalne ureditve, ki se v obrazloženem mnenju kritizirajo – implicitno. Namreč, ker je Komisija dolžna v obrazloženem mnenju, podanem na podlagi člena 228(2) ES, podrobno navesti točke, v katerih se država članica ni uskladila s sodbo Sodišča, v kateri je bila ugotovljena neizpolnitev obveznosti, predmeta spora ni mogoče razširiti na obveznosti, ki niso navedene v obrazloženem mnenju, kar bi pomenilo bistveno kršitev tega postopka. Komisija torej ne more v fazi tožbe prvič navesti očitka, ki ga ni navedla v fazi predhodnega postopka, ne da bi s tem razširila predmet spora in tako kršila pravice obrambe.

(Glej točke od 54 do 60 in 77.)