Zadeva T-12/03

Itochu Corp.

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Konkurenca — Omejevalni sporazumi — Trg konzol za videoigre in igralnih kartic, ki so združljive z igralnimi konzolami Nintendo — Odločba, s katero je ugotovljena kršitev člena 81 ES — Omejitev vzporednega izvoza — Odgovornost za kršitev — Globe — Različno obravnavanje — Odvračalni učinek — Trajanje kršitve — Olajševalne okoliščine — Sodelovanje v upravnem postopku“

Sodba Sodišča prve stopnje (osmi senat) z dne 30. aprila 2009 II ‐ 890

Povzetek sodbe

Konkurenčno pravo Skupnosti priznava, da različne družbe, ki pripadajo isti skupini, sestavljajo gospodarski subjekt ter torej podjetje v smislu členov 81 ES in 82 ES, če zadevne družbe ne določajo samostojno svojega ravnanja na trgu. V posebnem primeru, kadar ima matična družba v lasti 100% kapitala hčerinske družbe, ki je storila kršitev, obstaja izpodbojna domneva, da navedena matična družba odločilno vpliva na ravnanje hčerinske. Torej je dolžnost matične družbe – ki pri sodišču Skupnosti izpodbija odločbo Komisije, s katero ji je bila naložena globa zaradi ravnanja njene hčerinske družbe – da to domnevo izpodbije s predložitvijo dokazov o samostojnosti te družbe. Drugače povedano, za ugotovitev, da matična družba odločilno vpliva na poslovno politiko hčerinske, zadostuje, da Komisija dokaže, da je ves kapital hčerinske družbe v lasti matične. Komisija bo lahko nato matično družbo štela za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če matična družba ne dokaže, da hčerinska družba v bistvu ne sledi njenim smernicam in zato na trgu ravna samostojno. Okoliščina, da tožeča stranka ni nastopala kot edina sogovornica Komisije med upravnim postopkom in da je neprestano ugovarjala odločitvi Komisije, da nanjo naslavlja zadevne dokumente, ne more ovreči zgornje domneve. Prav tako ni mogoče upoštevati okoliščine, da je za skupino značilna decentralizirana in samostojna organiziranost dejavnosti različnih hčerinskih družb, saj za utemeljitev te navedbe ni bil predložen noben konkreten dokaz, razen okoliščine, ki v zvezi s tem ni upoštevna, da navedene hčerinske družbe zaposlujejo veliko lokalnih uslužbencev. Poleg tega za to, da se matični družbi pripiše odgovornost za dejanja hčerinske, nikakor ni treba dokazati, da je bila navedena matična družba neposredno vpletena v očitano ravnanje ali da je bila z njim seznanjena. (Glej točke 47, 49, 51, 52 in od 56 do 58.)

Čeprav metoda razvrstitve udeležencev omejevalnega sporazuma v kategorije z namenom različnega obravnavanja v fazi določitve izhodiščnih zneskov glob – katere načelo je bilo sicer potrjeno s sodno prakso – spet ne upošteva razlik v velikosti med podjetji iste kategorije, vodi k določitvi pavšalnega izhodiščnega zneska za podjetja iz iste kategorije. Taka razvrstitev mora spoštovati načelo enakega obravnavanja, poleg tega pa mora biti znesek globe v sorazmerju z elementi, ki se upoštevajo pri presoji teže kršitve. Da bi sodišče Skupnosti preverilo, ali je razvrstitev udeležencev omejevalnega sporazuma v kategorije skladna z načeloma enakega obravnavanja in sorazmernosti, mora pri nadzoru nad zakonitostjo izvajanja diskrecijske pravice, ki jo ima Komisija na tem področju, kljub temu preveriti le, ali je ta razvrstitev dosledna in objektivno utemeljena, ne da bi presojo Komisije takoj nadomestilo s svojo presojo. Glede na to odločitev Komisije, da podjetja razvrsti v več kategorij glede na tržne deleže pri distribuciji zadevnih izdelkov in da združi podjetja, ki imajo pri distribuciji zadevnih izdelkov tržni delež, ki je pod določeno stopnjo, ni mogoče opredeliti za arbitrarno in ne presega omejitev diskrecijske pravice, ki jo ima na tem področju. Dejstva, da izhodiščni zneski, določeni za vsako od kategorij, niso strogo sorazmerni tržnim deležem zadevnih družb, ni mogoče obsojati, ker gre le za posledico sistema razdelitve v kategorije in pavšalnosti zneskov, ki je s tem povezana. Namreč, čeprav je zaradi razdelitve v skupine podjetjem kljub različni velikosti odmerjen enak osnovni znesek, je različno obravnavanje objektivno utemeljeno, ker je narava kršitve pri določitvi njene teže veliko pomembnejša od velikosti podjetja. Možnost Komisije, da podjetja razvrsti v kategorije, bi izgubila velik del koristnosti, če bi vsaka razlika med tržnimi deleži, ki je razmeroma velika, vendar v odstotnih točkah zelo majhna, onemogočala razvrstitev različnih podjetij v isto kategorijo. (Glej točke 73, 74, 76, 77 in 81.)

Komisija lahko odloča o ravni zneska glob, da bi okrepila njihov odvračalni učinek, kadar so zaradi dobička, ki ga nekatera zainteresirana podjetja lahko pri tem pridobijo, nekatere vrste kršitev še vedno dokaj pogoste, čeprav je bila njihova nezakonitost določena že od začetka politike Skupnosti na področju konkurence. Ker se odvračalni namen nanaša na vedenje podjetij znotraj Skupnosti in Evropskega gospodarskega prostota (EGP), se za ugotovitev odvračalnega množitelja upošteva veliko elementov, in ne samo posebni položaj zadevnega podjetja. Komisija lahko zaradi odvračalnega učinka za dve podjetji, ki sta udeleženca omejevalnega sporazuma, ob upoštevanju njune velikosti in vseh sredstev uporabi isti množitelj. Tožeča stranka se za izpodbijanje enakopravnosti in sorazmernosti povečanja zneska glob zaradi doseganja odvračalnega učinka ne more opreti na različne vloge zadevnih podjetij pri kršitvi. (Glej točke 93, 94 in 98.)

Člen 15(2), zadnji pododstavek, Uredbe št. 17 določa, da je treba za določitev zneska globe poleg teže kršitve upoštevati tudi njeno trajanje. Če se sporazum s protikonkurenčnim ciljem ne izvaja, je tako vseeno treba upoštevati obdobje, v katerem je ta sporazum obstajal, torej obdobje med datumom njegove sklenitve in datumom njegovega prenehanja. Dejstvo, da se določbe sporazuma dolga obdobja niso izvajale, nikakor ni pomembno za opredelitev obdobja kršitve. (Glej točki 109 in 112.)

Podjetje, ki z drugimi sodeluje pri protikonkurenčnih dejavnostih, se ne more sklicevati na dejstvo, da je sodelovalo pod prisilo, saj lahko namesto sodelovanja pri obravnavanih dejavnostih pritiske nase naznani pristojnim organom in na podlagi člena 3 Uredbe št. 17 pri Komisiji vloži pritožbo. (Glej točki 114 in 140.)

V skladu s točko 1(B) Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, ima Komisija možnost, da za dolgotrajne kršitve poveča znesek, določen za težo kršitve, za največ 10% na leto kršitve. Zgolj dejstvo, da si je Komisija ohranila možnost povečanja za 10% na leto kršitve, je nikakor ne obvezuje, da mora to stopnjo določiti glede na intenzivnost kršitve ali glede na različne stopnje vpletenosti vsakega od kršiteljev. Navedena točka 1(B) za povečanje zaradi trajanja ne postavlja pogoja, da mora biti dokazan dolgotrajen negativen vpliv obravnavane kršitve na potrošnike. Trditvi, da bi morala Komisija glede kršitve, katere intenzivnost se je zelo spreminjala, vsaj za del zadevnega obdobja uporabiti precej nižjo stopnjo povečanja, ni mogoče slediti. Povečanje globe glede na trajanje kršitve namreč ni omejeno na primere, v katerih bi obstajala neposredna povezava med trajanjem in veliko škodo, povzročeno glede na cilje Skupnosti, na katere se nanašajo pravila o konkurenci. (Glej točke 116, 118, 120 in 123.)

Če kršitev stori več družb, je treba preučiti relativno težo sodelovanja vsake od njih, da se ugotovi, ali zanje obstajajo obteževalne ali olajševalne okoliščine. Zlasti „izključno pasivna ali ‚sledi mojemu vodji‘ vloga“ podjetja pri kršitvi je lahko, če je dokazana, olajševalna okoliščina v skladu s točko 3, prva alinea, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, pri čemer je natančno določeno, da ta pasivna vloga pomeni, da zadevna družba „ne izstopa“, torej da pri pripravi enega ali več protikonkurenčnih sporazumov ne sodeluje aktivno. Glede na to podjetje, ki je stranka sporazuma o distribuciji, namenjenega omejevanju vzporedne trgovine, in ki s tem izrazi svoje strinjanje z načelom takega omejevanja, ne more imeti pasivne vloge pri kršitvi. Ravnanje podjetja, ki priča o manjši vnemi pri vodenju omejevalnega sporazuma, ne da bi bila vprašljiva celotna vpletenost podjetja v njem, ni dokaz o „izključno“ pasivnem sodelovanju. Ne zadošča, da zadevno podjetje v nekih obdobjih ali glede nekaterih določb sporazuma „ni izstopalo“. (Glej točke 134, 135, 137 in 138.)

V skladu s točko 3, druga alinea, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ, lahko „dejansko neizvajanje sporazumov o kršitvah“ pomeni olajševalno okoliščino. Komisija mora priznati, da obstaja olajševalna okoliščina, ker se omejevalni sporazum ni izvajal, le če lahko podjetje, ki uveljavlja to okoliščino, dokaže, da se je jasno in bistveno uprlo izvajanju tega sporazuma, in sicer toliko, da je oviralo njegovo izvajanje, in da ni vzbujalo vtisa, da spoštuje sporazum, in s tem spodbudilo druga podjetja k izvajanju zadevnega omejevalnega sporazuma. Podjetja bi namreč tako preveč preprosto zmanjšala tveganje plačila visoke globe, če bi lahko imela korist od nedopustnega omejevalnega sporazuma, in bi bila nato deležna zmanjšanja globe, ker so imela le manjšo vlogo pri izvajanju kršitve, medtem ko je njihov odnos spodbudil druga podjetja, da so ravnala za konkurenco škodljiveje. (Glej točki 144 in 145.)