Zadeva C-102/07

adidas AG in adidas Benelux BV

proti

Marca Mode CV in drugi

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden)

„Znamke — Člena 5(1)(b) in (2) ter 6(1)(b) Direktive 89/104/EGS — Zahteva po razpoložljivosti — Figurativne znamke v obliki treh črt — Motivi dveh črt, ki jih konkurenti uporabljajo kot okras — Očitek kršitve in oslabitve znamke“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca D. Ruiz-Jaraboja Colomerja, predstavljeni 16. januarja 2008 I - 2443

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 10. aprila 2008 I - 2464

Povzetek sodbe

V skladu z deseto uvodno izjavo Prve direktive 89/104 o znamkah je presoja obstoja verjetnosti zmede „odvisn[a] od številnih elementov, zlasti od prepoznavnosti znamke na tržišču, povezovanja, ki ga lahko povzroči uporabljen ali registriran znak[, in] stopnje podobnosti med znamko ter označenim blagom in storitvami“. Obstoj verjetnosti zmede je torej treba celovito presojati ob upoštevanju vseh upoštevnih dejavnikov v zadevnem primeru. Okoliščina, da obstaja potreba, da je znak gospodarskim subjektom na voljo, ne spada med te upoštevne dejavnike. Kot namreč izhaja iz člena 5(1)(b) Direktive, mora odgovor na vprašanje, ali obstaja verjetnost zmede, po eni strani temeljiti na tem, kako javnost zaznava proizvode, ki jih pokriva znamka imetnika, po drugi strani pa, kako zaznava proizvode, ki jih pokriva znak, ki ga uporabljajo tretje osebe. Poleg tega je znake, ki morajo načeloma ostati razpoložljivi za vse gospodarske subjekte, mogoče zlorabiti tako, da se ustvari zmeda pri potrošniku. Če bi se tretje osebe v tem okviru lahko sklicevale na zahtevo po razpoložljivosti, zato da bi prosto uporabljale znak, ki je vendarle podoben znamki, ne da bi imetnik te znamke temu lahko nasprotoval s sklicevanjem na verjetnost zmede, bi to nasprotovalo učinkoviti uporabi pravila iz člena 5(1)(b) Direktive. (Glej točke od 29 do 31.)

Zaznavanje javnosti znaka kot okras ne vpliva na varstvo, ki ga daje člen 5(1)(b) Prve direktive 89/104 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami, kadar je navedeni znak kljub svoji okrasni vlogi tako podoben registrirani znamki, da bi upoštevna javnost lahko verjela, da proizvodi izhajajo iz istega podjetja ali, odvisno od primera, iz gospodarsko povezanih podjetij. Kot izhaja iz desete uvodne izjave Direktive, ta presoja verjetnosti zmede ni odvisna zgolj od stopnje podobnosti med znamko in znakom, temveč tudi od lahkotnosti povezovanja znaka z znamko, zlasti ob upoštevanju prepoznavnosti slednje na trgu. Bolj ko je namreč znamka prepoznavna, več subjektov bo želelo uporabljati podobne znake. To, da je na trgu veliko proizvodov, ki jih pokrivajo podobni znaki, bi lahko škodilo znamki, ker bi to lahko zmanjšalo razlikovalni učinek znamke in ogrozilo njeno bistveno funkcijo, to je potrošnikom zagotoviti informacijo o poreklu zadevnih proizvodov. (Glej točki 34 in 36.)

Člen 5(2) Prve direktive 89/104 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami za znamke z ugledom določa varstvo, za izvajanje katerega se ne zahteva obstoj verjetnosti zmede. Ta določba se namreč uporablja za situacije, v katerih je glede varstva določen poseben pogoj neupravičene uporabe izpodbijanega znaka, ki bi brez upravičenega razloga izkoristila ali oškodovala razlikovalni značaj ali ugled znamke. Morebitne kršitve iz člena 5(2) Direktive so posledica določene stopnje podobnosti med znamko in znakom, zaradi katere upoštevna javnost poveže oziroma vzpostavi zvezo med znakom in znamko, čeprav ju ne zamenja. Ne zahteva se torej, da je stopnja podobnosti med znamko z ugledom in znakom, ki ga uporabljajo tretje osebe, taka, da bi pri upoštevni javnosti prišlo do verjetnosti zmede. Zadostuje, da upoštevna javnost zaradi podobnosti med znamko z ugledom in znakom vzpostavi zvezo med znakom in znamko. Obstoj take zveze je treba presojati celovito ob upoštevanju vseh upoštevnih dejavnikov. Zahteva po razpoložljivosti je nepomembna tako pri presoji stopnje podobnosti med znamko z ugledom in znakom, ki ga uporabljajo tretje osebe, kot pri zvezi, ki jo upoštevna javnost lahko vzpostavi med navedeno znamko in znakom. Ta zahteva torej ni upošteven dejavnik za presojo, ali uporaba znaka brez upravičenega razloga izkorišča razlikovalni učinek ali ugled znamke ali mu škoduje. (Glej točke od 40 do 43.)