Keywords

Summary



Keywords

1. Pomoči, ki jih dodelijo države – Odločba Komisije – Sodni nadzor – Meje

(člena 88 ES in 230 ES)

2. Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti

(Statut Sodišča, člena 21 in 53, prvi odstavek; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 44(1)(c))

3. Pomoči, ki jih dodelijo države – Določbe Pogodbe – Časovno področje uporabe – Pristop nove države članice k Evropski uniji

(člena 87 ES in 88 ES; Akt o pristopu iz leta 2003, Priloga IV, del 3)

4. Pomoči, ki jih dodelijo države – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Merilo zasebnega upnika – Kompleksna ekonomska presoja – Sodni nadzor – Meje

(člena 87(1) ES in 88(2) ES)

5. Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Odpis dolgov podjetju v težavah, ki ga odobrijo javni subjekti

(člen 87(1) ES)

6. Pomoči, ki jih dodelijo države – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Upravni postopek – Obveznost Komisije, da zadevne osebe pozove, naj predložijo svoja stališča – Status upravičenca do pomoči

(člen 88(2) ES)

7. Pomoči, ki jih dodelijo države – Prepoved – Odstopanja – Diskrecijska pravica Komisije – Možnost sprejetja smernic

(člen 87(3)(c) ES; Obvestilo Komisije 1999/C 288/02)

Summary

1. V okviru ničnostne tožbe je treba zakonitost zadevnega akta presojati glede na dejanske in pravne elemente, ki so obstajali, ko je bil ta akt sprejet. Zakonitost odločbe na področju državnih pomoči je treba presoditi glede na podatke, ki jih je Komisija imela na voljo, ko jo je izdala. Tako se tožeča stranka pred sodiščem ne more sklicevati na dejstva, ki niso bila zatrjevana v predhodnem postopku na podlagi člena 88 ES. Prav tako Komisiji ni mogoče očitati, da ni upoštevala morebitnih dejstev ali pravnih elementov, ki bi ji lahko bili predstavljeni v upravnem postopku, vendar ji niso bili, saj Komisija ni dolžna po uradni dolžnosti in na podlagi domnev preverjati, katere elemente bi ji bilo mogoče predložiti.

(Glej točke od 48 do 51.)

2. Na podlagi člena 21, prvi odstavek, Statuta Sodišča, ki se v skladu s členom 53, prvi odstavek, istega statuta uporablja za postopek pred Splošnim sodiščem, in člena 44(1)(c) Poslovnika Splošnega sodišča morata biti v vsaki tožbi navedena predmet spora in kratek povzetek tožbenih razlogov. Za dopustnost tožbe je potrebno, da so bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih tožba temelji, vsaj na kratko, vendar koherentno in razumljivo predstavljeni v besedilu same tožbe.

(Glej točko 59.)

3. Za ugotovitev, ali je Komisija pristojna za presojo ukrepa pomoči, pri katerem se nekateri elementi dejanskega stanja umeščajo v čas pred pristopom zadevne države članice k Evropski uniji, je treba kot ustrezno merilo uporabiti „pravno zavezujoči akt, s katerim se pristojni nacionalni organ zaveže, da bo odobril pomoč“.

V zvezi z delnim odpisom davčnega dolga podjetja v težavah s strani organa države članice v okviru prisilne poravnave je treba razlikovati med odločitvijo tega organa, da ne sproži stečajnega postopka ali postopka davčne izvršbe, in odločitvijo o soglašanju s predlogom prisilne poravnave. Zgolj zadnjenavedena odločitev pomeni, da se je davčni organ odpovedal svojim terjatvam do podjetja. Odločitev upnika, da ne sproži stečajnega postopka ali postopka davčne izvršbe, le odloži morebitno prisilno izterjavo terjatve, odločitev tega upnika, da soglaša s predlogom prisilne poravnave, pa namreč ob pridržku potrditve te prisilne poravnave s strani pristojnega sodišča pomeni, da se je navedeni upnik dokončno odpovedal celotni terjatvi ali njenemu delu. Za odgovor na vprašanje, ali je Komisija pristojna za presojo zadevnega ukrepa pomoči, je torej treba ugotoviti le, kdaj je bila sprejeta odločitev davčnega organa o soglasju k predlogu prisilne poravnave.

(Glej točke od 68 do 72.)

4. Nadzor nad uporabo merila zasebnega upnika v tržnem gospodarstvu s strani Komisije, ker je ta povezana s kompleksno ekonomsko presojo – enako kot pri uporabi merila zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu – je omejen na preverjanje upoštevanja postopkovnih pravil in pravil obrazložitve, tega, ali je bilo dejansko stanje pravilno ugotovljeno, ali ni bila storjena očitna napaka pri presoji teh dejstev in ali ni prišlo do zlorabe pooblastil. Čeprav ima Komisija polje proste presoje glede ekonomskih zadev, to ne pomeni, da se mora sodišče Unije vzdržati nadzora nad razlago podatkov ekonomske narave, ki jo je opravila Komisija. Sodišče Unije mora namreč preveriti ne le vsebinsko točnost navedenih dokazov, njihovo verodostojnost in doslednost, ampak tudi, ali ti dokazi vsebujejo vse upoštevne podatke, ki jih je treba upoštevati pri presoji zapletene situacije, in ali lahko utemeljijo iz njih izvedene sklepe. Vendar v okviru tega nadzora s svojo ekonomsko presojo ne more nadomestiti presoje Komisije.

(Glej točke od 108 do 110.)

5. Javni subjekt, ki je odobril odpis dolga, je treba primerjati z zasebnim upnikom, ki želi doseči poplačilo zneskov, ki mu jih dolguje dolžnik s finančnimi težavami. Status upnika je treba namreč razlikovati od statusa zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu, ki sledi globalni ali sektorski strukturni politiki in ki ga vodi perspektiva dolgoročne donosnosti vloženega kapitala.

Kadar podjetje, ki je soočeno z resnim poslabšanjem svojega finančnega položaja, upnikom predlaga dogovor ali več dogovorov glede preoblikovanja svojega dolga zaradi izboljšanja svojega položaja in izogiba likvidaciji, mora vsak upnik izbrati med, na eni strani, zneskom, ki mu je ponujen v okviru predlaganega dogovora, in, na drugi strani, zneskom, za katerega meni, da bi ga lahko dobil ob morebitni likvidaciji podjetja. Na njegovo izbiro vpliva več dejavnikov, kot so to, ali je hipotekarni, privilegirani ali navadni upnik, vrsta in obseg morebitnih zavarovanj, ki jih ima, njegova presoja možnosti finančnega prestrukturiranja podjetja in izkupiček, ki bi ga dobil ob likvidaciji.

(Glej točki 114 in 115.)

6. V postopku nadzora nad državnimi pomočmi je vloga zadevnih oseb, ki niso zadevna država članica, omejena na to, da Komisiji sporočijo vse podatke, ki ji bodo pomagale pri nadaljnjih ukrepih. Zato ne morejo zahtevati, da bi sodelovale v kontradiktorni razpravi s Komisijo, ki je na voljo navedeni državi članici.

Poleg tega nobena določba o postopku nadzora nad državnimi pomočmi med zadevnimi osebami ne daje posebne vloge upravičencu do pomoči. V zvezi s tem je treba opozoriti, da postopek nadzora nad državnimi pomočmi ni postopek, ki se uvede „proti“ upravičencu do pomoči, kar bi pomenilo, da bi se ta lahko skliceval na pravice, ki so tako obširne kot pravica do obrambe.

Poleg tega je treba zakonitost odločbe na področju državnih pomoči presoditi glede na podatke, ki jih je Komisija imela na voljo, ko jo je izdala, zadevna država članica in morebiti upravičenec do pomoči pa morata dokazati, da je ta pomoč združljiva s skupnim trgom in glede na primer sporočiti posebne okoliščine v zvezi z vračilom že izplačane pomoči, če bi ga Komisija zahtevala.

(Glej točke od 178 do 180.)

7. V skladu s členom 87(3)(c) ES je kot združljivo s skupnim trgom mogoče šteti „pomoč za pospeševanje razvoja določenih gospodarskih dejavnosti ali določenih gospodarskih območij, kadar takšna pomoč ne spreminja trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi“. Glede tega se s členom 87(3) ES Komisiji podeljuje široka diskrecijska pravica z namenom ugotovitve združljivosti pomoči kot odstopanja od splošne prepovedi iz odstavka 1 navedenega člena, ker v tem primeru presoja, ali je državna pomoč združljiva s skupnim trgom ali ne, povzroča težave, ki vključujejo upoštevanje in presojo kompleksnih dejstev in gospodarskih okoliščin, ki se lahko hitro spremenijo. Ker sodišče Unije ne more s svojo presojo dejstev, zlasti na gospodarskem področju, nadomestiti presoje avtorja odločbe, se mora nadzor Splošnega sodišča glede tega omejiti na preverjanje upoštevanja postopkovnih pravil in pravil obrazložitve ter tega, ali je bilo dejansko stanje pravilno ugotovljeno, ali ni bila storjena očitna napaka pri presoji in ali ni prišlo do zlorabe pooblastil.

Komisija si lahko določi usmeritve pri izvajanju svoje diskrecijske pravice z akti, kot so smernice, če ti akti vsebujejo okvirna pravila v zvezi z usmeritvami, ki jim mora slediti ta institucija, in če ne odstopajo od pravil Pogodbe. V zvezi z državnimi pomočmi za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah je iz točke 31 Smernic iz leta 1999 razvidno, da morajo biti posamične pomoči podjetjem v težavah, da bi bile razglašene za združljive s členom 87(3)(c) ES, vezane na načrt prestrukturiranja, ki ga je potrdila Komisija. Poleg tega mora v skladu s točkami od 32 do 40 teh smernic načrt prestrukturiranja, katerega trajanje mora biti omejeno na čim krajši čas, omogočiti ponovno vzpostavitev dolgoročne sposobnosti preživetja podjetja v razumnem času in na podlagi realističnih predpostavk glede pogojev prihodnjega poslovanja, pri čemer morata biti znesek in intenzivnost pomoči omejena na strogi minimum. Poleg tega mora zadevno podjetje v skladu s točkama 43 in 45 teh smernic natančno izvajati načrt prestrukturiranja, kot ga je potrdila Komisija. To izvajanje in ustrezen potek navedenega načrta nadzoruje Komisija, ki ji treba pošiljati natančna letna poročila. Ob neobstoju verodostojnega načrta prestrukturiranja lahko Komisija zavrne odobritev zadevnih pomoči.

(Glej točke od 225 do 229 in 231.)