SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (drugi senat)

z dne 28. septembra 2015

Christiana Kriscak

proti

Evropskemu policijskemu uradu (Europol)

„Javni uslužbenci — Osebje Europola — Konvencija o Europolu — Kadrovski predpisi Europola — Priloga 1 h Kadrovskim predpisom Europola — Seznam delovnih mest, navedenih v odebeljenem tisku, ki jih lahko zasedejo le osebe, ki so jih zaposlili pristojni organi v smislu člena 2(4) Konvencije o Europolu — Omejena delovna mesta — Sklep Europola — Delovna mesta, ki jih lahko zasedejo le osebe, ki so jih zaposlili pristojni organi v smislu člena 3 Sklepa Europola — Uporaba Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev za uslužbence Europola — Nepodaljšanje pogodbe začasnega uslužbenca o zaposlitvi za določen čas — Zavrnitev odobritve pogodbe začasnega uslužbenca o zaposlitvi za nedoločen čas — Ničnostna tožba — Odškodninska tožba“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero C. Kriscak predlaga zlasti razglasitev ničnosti odločbe, s katero je Evropski policijski urad (Europol) z molkom zavrnil njeno prošnjo za podaljšanje – za nedoločen čas – njene pogodbe o zaposlitvi za določen čas kot začasne uslužbenke, ki je prenehala veljati 30. novembra 2013.

Odločitev:

Tožba se zavrne kot očitno neutemeljena. Evropski policijski urad nosi svoje stroške in tretjino stroškov, ki jih je priglasila C. Kriscak. C. Kriscak nosi dve tretjini svojih stroškov.

Povzetek

Tožbe uradnikov — Uslužbenci Europola — Pravni interes — Odločba o neodobritvi pogodbe začasnega uslužbenca o zaposlitvi za nedoločen čas uslužbencu, ki ni upravičen do take pogodbe — Tožbeni razlog, ki se nanaša na bistveno kršitev postopka — Brezpredmeten tožbeni razlog

Čeprav upravi ni treba obrazložiti odločbe o tem, da na datum izteka pogodbe začasnega uslužbenca to pogodbo podaljša, pa mora obrazložiti odločbo, s katero zavrne zahtevo uslužbenca za podaljšanje njegove pogodbe, saj je to akt, ki posega v položaj. (Glej točko 46.) Napotitev na: Sodišče za uslužbence: sodba z dne 27. novembra 2012, Sipos/UUNT, F‑59/11, EU:F:2012:164, točka 71.

Institucija Unije lahko morebitno pomanjkljivo obrazložitev popravi z ustrezno obrazložitvijo v fazi odgovora na pritožbo, pri čemer se za zadnjenavedeno obrazložitev šteje, da je enaka obrazložitvi odločbe, zoper katero je bila pritožba vložena. Zato lahko zadevna institucija, kar zadeva odločbo, ki je bila sprejeta zaradi molka organa, pri čemer po naravi ni nobene obrazložitve, izpolni svojo obveznost obrazložitve iz člena 25 Kadrovskih predpisov in člena 296 PDEU tako, da v odločbi o zavrnitvi pritožbe navede razloge za zadevno odločbo. (Glej točki 47 in 48.) Napotitev na: Sodišče prve stopnje: sodba z dne 18. septembra 2003, Lebedef in drugi/Komisija, T‑221/02, EU:T:2003:239, točka 62; Splošno sodišče Evropske unije: sklep z dne 20. novembra 2012, Marcuccio/Komisija, T‑491/11 P, EU:T:2012:608, točka 24.

Iz besedila predpisov v zvezi z dodelitvijo pogodb o zaposlitvi za nedoločen čas, ki jih je sprejel upravni odbor Evropskega policijskega urada (Europol), izhaja, da je take pogodbe mogoče dodeliti le uslužbencem, zaposlenim na delovnih mestih, ki niso na seznamu omejenih delovnih mest. Če je uslužbenec Europola zaposlen na omejenem delovnem mestu, mu ni mogoče ponuditi pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas, zato Europol upravičeno ni imenoval komisije za preučitev morebitne dodelitve take pogodbe zadevni osebi. Čeprav lahko Europol na podlagi člena 3 Sklepa upravnega odbora Europola z dne 7. februarja 2013 izjemoma odstopi od uporabe pravila, v skladu s katerim mora omejeno delovno mesto zasedati oseba, ki so jo zaposlili pristojni organi držav članic v smislu člena 3 Sklepa 2009/371 o ustanovitvi Europola, pa to ne pomeni, da lahko odstopi od prepovedi, da s takim uslužbencem sklene pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas. Kadar se omejeno delovno mesto zapolni s postopkom zaposlitve brez omejitve, kar zadeva kandidate, namreč člen 3(2) Sklepa upravnega odbora z dne 7. februarja 2013 določa, da je izbranemu kandidatu mogoče ponuditi le pogodbo o zaposlitvi za določen čas, ki jo je prav tako za določen čas mogoče enkrat podaljšati. (Glej točke od 62 do 64.)

Dejstvo, da uprava ni sprejela eksplicitne odločbe o zahtevi, vloženi na podlagi člena 90(1) Kadrovskih predpisov, ne pomeni kršitve dolžnosti skrbnega ravnanja. Navedena določba namreč določa možnost, da uprava v roku iz Kadrovskih predpisov ne predloži eksplicitnega odgovora na tako zahtevo in da gre v takem primeru za odločbo zaradi molka organa, zoper katero je mogoče vložiti pritožbo. Zato zgolj dejstvo, da institucija v roku iz Kadrovskih predpisov ni eksplicitno odgovorila na zahtevo, samo po sebi ne pomeni kršitve dolžnosti skrbnega ravnanja do zadevne osebe. (Glej točko 71.)

Uprava ima široko diskrecijsko pravico pri podaljševanju pogodb, zato je nadzor sodišča v zvezi s tem omejen na vprašanje, ali je uprava ob upoštevanju načina in sredstev, na podlagi katerih je lahko sprejela oceno, ostala v okviru nespornih meja in ni očitno napačno uporabila svojega pooblastila. Poleg tega dolžnost skrbnega ravnanja pomeni zlasti, da pristojni organ, kadar odloča o položaju uslužbenca, tudi v okviru izvajanja široke diskrecijske pravice, upošteva vse elemente, ki bi lahko vplivali na njegovo odločitev, pri tem pa mora upoštevati ne samo interes službe, ampak tudi interes zadevnega uradnika ali uslužbenca. Ravno ob upoštevanju obsega diskrecijske pravice, ki jo imajo institucije pri oceni interesa službe, mora biti nadzor sodišča Unije omejen na vprašanje, ali je pristojni organ ostal v okviru razumnih meja in svoje diskrecijske pravice ni uporabil napačno. V zvezi s tem upravi za spoštovanje dolžnosti skrbnega ravnanja in interesa službe pred odločitvijo o nepodaljšanju pogodbe začasnega uslužbenca ni treba predhodno preučiti možnosti prerazporeditve zadevnega uslužbenca na drugo delovno mesto. Upravi pred sprejetjem odločbe o nepodaljšanju pogodbe začasnega uslužbenca torej nikakor ni treba raziskati, ali obstaja drugo delovno mesto, na katerega bi bilo zadevno osebo mogoče uspešno zaposliti v interesu službe. Kar zadeva določbo 5, točka 1, okvirnega sporazuma o delu za določen čas, ki je naveden v Prilogi k Direktivi 1999/70 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP, ter katerega namen je preprečevanje zlorab v zvezi s pogodbami o zaposlitvi za določen čas, pogodbeno osebje v teh okoliščinah nima pravice do določene stalnosti zaposlitve. (Glej točke od 72 do 74 in 77.) Napotitev na: Splošno sodišče Evropske unije: sodba z dne 21. maja 2014, Komisija/Macchia, T‑368/12 P, EU:T:2014:266, točka 57; Sodišče za uslužbence: sodba z dne 25. junija 2014, Molina Solano/Europol, F‑66/13, EU:F:2014:168, točka 54.

Načelo enakega obravnavanja prepoveduje zlasti, da bi se primerljivi položaji obravnavali različno ali da bi se različni položaji obravnavali enako, razen če je tako različno ali enako obravnavanje, odvisno od primera, objektivno utemeljeno. Kar zadeva uslužbenca Evropskega policijskega urada (Europol), ki je zaposlen na omejenem delovnem mestu, ta v zvezi z morebitnim podaljšanjem njegove pogodbe ni v enakem ali primerljivem položaju kot uslužbenec Europola, ki ni zaposlen na omejenem delovnem mestu in čigar pogodbo je na podlagi člena 57(3) Sklepa 2009/371 o ustanovitvi Europola mogoče podaljšati le za nedoločen čas. (Glej točki 79 in 80.) Napotitev na: Sodišče za uslužbence: sodbi z dne 28. aprila 2009, Balieu-Steinmetz in Noworyta/Parlament, F‑115/07, EU:F:2009:41, točka 26, in z dne 25. junija 2014, Molina Solano/Europol, F‑66/13, EU:F:2014:168, točka 18.

Uradnik nima upravičenega interesa predlagati, naj se zaradi kršitve procesnega prava in zlasti zaradi nespoštovanja pravice do izjave pred sprejetjem kakršne koli odločbe, ki posega v položaj, razglasi ničnost odločbe, če uprava nima polja proste presoje in mora ravnati tako, kot je ravnala. V takem primeru vezane pristojnosti uprave bi lahko razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe po odpravi kršitve privedla zgolj do sprejetja odločbe, ki je po vsebini enaka odločbi, ki je bila razglašena za nično. To velja tudi, kar zadeva odločbo o nepodaljšanju pogodbe uslužbenca Evropskega policijskega urada (Europol) o zaposlitvi za določen čas, saj iz razlage člena 39(4) v povezavi s členom 57(3) Sklepa 2009/371 o ustanovitvi Europola izhaja, da zadnjenavedeni ne more ugoditi zahtevi zadevne osebe za dodelitev pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas. Čeprav je bila izpodbijana odločba sprejeta, ne da bi se zadevna oseba izjavila, kar pomeni bistveno kršitev postopka, pa to ne spremeni dejstva, da bi Europol – čeprav bi spoštoval pravico zadevne osebe do obrambe in bi jo pred sprejetjem navedene odločbe zaslišal v skladu s členom 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – moral sprejeti odločbo, ki bi bila po vsebini enaka izpodbijani odločbi, saj bi bil v položaju vezane pristojnosti. (Glej točke od 86 do 88.) Napotitev na: Sodišče: sodba z dne 29. aprila 2004, Parlament/Reynolds, C‑111/02 P, EU:C:2004:265, točke od 59 do 61.