ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 37/3

Tožba, vložena 14. novembra 2007 – Komisija Evropskih skupnosti proti Češki Republiki

(Zadeva C-496/07)

(2008/C 37/03)

Jezik postopka: češčina

Stranki

Tožeča stranka: Komisija Evropskih skupnosti (zastopnika: G. Rozet in M. Šimerdová, zastopnika)

Tožena stranka: Češka Republika

Predlogi tožeče stranke:

Komisija Sodišču predlaga, naj:

— Ugotovi, da Češka republika, s tem da češka nacionalna zakonodaja določa, da delovno mesto kapitana ladje, ki pluje pod češko zastavo, lahko zasedajo zgolj češki državljani, ni izpolnila obveznosti iz člena 39 Pogodbe ES;

— Češki Republiki naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija tožbo utemeljuje z naslednjimi tožbenimi razlogi:

Češka nacionalna zakonodaja (zákon č. 61/2000 Sb; zakon št. 61/2000) upravljavcu ladje nalaga obveznost, da zagotovi, da je poveljnik ladje, ki pluje pod češko zastavo, češki državljan.

Komisija Evropskih skupnosti meni, da je ta jasna in povsem brezpogojna zahteva po češkem državljanstvu v nasprotju z ugotovitvami Sodišča Evropskih skupnosti v zadevah C 405/01 (1) in C-47/02 (2). Komisija se sklicuje zlasti na ugotovitve iz točke 44 sodbe C-405/01 in točke 63 sodbe C-47/02. Zahteva češke ureditve, da mora biti poveljnik ladje češki državljan, je absolutna. Upoštevne določbe češke ureditve ne upoštevajo načina in obsega, v katerem poveljnik ladje dejansko izvaja svoja javna pooblastila, kot to zahteva zgoraj navedena sodna praksa Sodišča Evropskih skupnosti. Zgolj dejstvo, da češka ureditev poveljnikom ladij, ki plujejo pod češko zastavo, podeljuje javna pooblastila, ne upravičuje uporabe izjeme od prostega pretoka delavcev iz člena 39(4) ES.

Komisija Evropskih skupnosti meni, da mora Češka republika nacionalno zakonodajo uskladiti s sodno prakso Sodišča Evropskih skupnosti, ne glede na dejstvo (kot trdi Češka republika), da trenutno ni ladij, ki bi plule pod češko zastavo.

(1) Sodba Sodišča z dne 30. septembra 2003 v zadevi Colegio de Oficiales de la Marina Mercante Espagñola proti Administración del Estado, C-405/01, Recueil, str. I-10391, ki obravnava špansko zakonodajo glede zahteve po španskem državljanstvu za delovno mesto kapitana oziroma drugega oficirja ladij, ki so plule pod špansko zastavo.

(2) Sodba Sodišča z dne 30. septembra 2003 v zadevi Albert Anker, Klaas Ras a Albertus Snoek proti Zvezni Republiki Nemčiji, C-47/02, Recueil, str. I-10447, ki obravnava nemško zakonodajo glede zahteve po nemškem državljanstvu za delovno mesto kapitana ladij, ki so plule pod nemško zastavo in so bile namenjene „mali priobalni plovbi“ (Kleine Seeschifffahrt).
SL Uradni list Evropske unije C 51/36

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court of Justice (Queen's Bench Division) Administrative Court (Združeno kraljestvo) 17. decembra 2007 – S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Limited, Hercules Incorporated proti Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

(Zadeva C-558/07)

(2008/C 51/60)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

High Court of Justice (Queen's Bench Division) Administrative Court (Združeno kraljestvo)

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Limited, Hercules Incorporated

Tožena stranka: Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali glede na dejstvo, da se pogoji glede registracije iz naslova II Uredbe (ES) št. 1907/2006 (1) ne uporabljajo za polimere na podlagi člena 2(9) te uredbe, sklicevanje na monomerne snovi v členu 6(3) določa: a) monomere v vezani obliki, torej monomere, ki so vezani med sabo tako, da so nerazdružljivi s polimerom, katerega del so; b) monomere v nevezani obliki, torej monomere, ki so ostanek pri postopku polimerizacije in ki ohranjajo svojo identiteto in kemijske lastnosti, ki so drugačne od polimera po koncu tega postopka; ali c) istočasno monomere v vezani in monomere v nevezani obliki?

2. Če je odgovor na vprašanje 1 bodisi a) bodisi c), ali je uporaba člena 6(3) uredbe za proizvajalce ali uvoznike nezakonita, ker so pogoji bodisi nerazumni, diskriminatorni ali nesorazmerni?

(1) Uredba (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH), o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije ter spremembi Direktive 1999/45/ES ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES (UL L 396, str. 1).
3.

V primeru nikalnega odgovora na vprašanje iz točke 1: Ali je nacionalna zakonska ureditev določenih cen knjig iz točke 1 združljiv s členi 3(1)(g) ES, 10 ES in 81 ES, čeprav je časovno in stvarno neposredno sledila ureditvi predhodne pogodbene vezanosti knjigotržcev na cene za založniške proizvode, ki so jih določili založniki (t.i. Sammelreverssystem iz leta 1993), in to pogodbeno ureditev nadomestila?
1.

Prvič, Sodišče prve stopnje je zmotno razlagalo člen 4(2), druga alinea, Uredbe („izjema sodnih postopkov“), ko je ugotovilo, da Komisiji ni treba konkretno presojati, ali dopustiti vpogleda do njenih pisnih vlog pred ustno obravnavo. Ta razlaga (i) nasprotuje dobro uveljavljenim načelom za razlago izjeme sodnih postopkov, ki so priznana drugod v sodbi; (ii) temelji na neobstoječi pravici Komisije, da svoje interese brani „brez zunanjih vplivov“; (iii) se opira na očitno nepravilne pravne utemeljitve, ko se sklicuje na „načelo enakovrednosti orožij“; (iv) zmotno ne upošteva pomena pravil drugih ureditev sodstva, ki dopuščajo dostop do vlog pred obravnavo; in (v) se zmotno opira na potrebo po varstvu effet utile postopkov sodišč Skupnosti, ki potekajo in camera.
2)

Če člen 15, začetek in točka c), Direktive omogoča dodatno ali drugo zaščito glede na člen 3 Konvencije, katera merila je treba v takem primeru uporabiti pri presoji, ali osebi, ki zatrjuje, da je upravičena do statusa subsidiarne zaščite, dejansko preti resna in individualna grožnja zaradi samovoljnega nasilja, kot je navedena v členu 15, začetek in točka c), v povezavi s členom 2, začetek in točka e), Direktive?
SL Uradni list Evropske unije C 22/32

Pritožba, ki jo je 21. novembra 2007 vložila Cain Cellars, Inc. zoper sodbo Sodišča prve stopnje (prvi senat) z dne 12. septembra 2007 v zadevi T-304/05, Cain Cellars, Inc. proti Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

(Zadeva C-508/07 P)

(2008/C 22/57)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Pritožnica: Cain Cellars, Inc. (zastopnik: J. Albrecht, odvetnik)

Druga stranka v postopku: Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)

Predlogi pritožnice:

— razveljaviti sodbo Sodišča prve stopnje z dne 12. septembra 2007 v zadevi T-304/05.

— ugotoviti, da razlog za zavrnitev iz člen 7(1)(b) UZS ne nasprotuje registraciji prijavljene znamke.

— stroške postopka pred odborom za pritožbe UUNT, postopka pred Sodiščem prve stopnje in pritožbenega postopka nosi UUNT.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Prvi pritožbeni razlog

Kršitev člena 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94:

Pritožnica očita, da Sodišče prve stopnje pri presoji okoliščin, ki so bistvene za presojo funkcije označevanja prijavljene znamke, pravilnega peterokotnika, ni upoštevalo upoštevnih pravnih vidikov in pravnih načel, ker je znamko v obliki pravilnega peterokotnika pritožnice presojalo povsem teoretično in abstraktno in ker ni upoštevalo splošnih načel za presojo, ki so usmerjena k dejstvom, glede vprašanja razlikovalnega učinka predstavitve pravilnega peterokotnika, zlasti njegove edinstvenosti („uniqueness“) na vinskem trgu, ki je v tem primeru odločilen. Sodišče prve stopnje je znak opredelilo kot „osnovni geometrijski lik“ in je tej skupini preprostih znakov abstraktno in a priori odreklo vsakršen razlikovalni učinek.

Drugi pritožbeni razlog

Kršitev člena 67 (6) (10), odstavek 3, Poslovnika Sodišča prve stopnje:

a) V skladu s členom 67 (6) (10), odstavek 3, Poslovnika Sodišča prve stopnje naj bi Sodišče prve stopnje upoštevalo samo listine in dokaze, ki so bili dani na vpogled odvetnikom in zastopnikom strank in o katerih so le-ti lahko izrazili svoje stališče. V točki 34 naj bi se izpodbijana tožba sklicevala na listine, ki jih je Urad prvič predložil v odgovoru na tožbo in glede katerih se tožeča stranka ni mogla opredeliti (pisni postopek se je končal po prejemu odgovora na tožbo). Sodba naj bi zato temeljila na nedopustnih dokazih. Okoliščina, da se pritožnica ni mogla opredeliti, naj bi utemeljevalo kršitev pravice izjaviti se.
1)

Kadar trgovec v oglasu za lastno blago in storitve uporabi registrirano blagovno znamko, katere imetnik je konkurent, zato da primerja značilnosti (in zlasti vonj) blaga, ki ga prodaja, z značilnostmi (in zlasti vonjem) blaga, ki ga pod to znamko prodaja konkurent, tako da ne povzroča zmede ali drugače ogrozi bistvene naloge blagovne znamke kot označbe porekla, ali je ta uporaba zajeta s točko (a) ali točko (b) člena 5(1) Direktive 89/104?
61.

Zlasti se z obvestilom skuša zagotoviti, da imetnik vizuma ve, prvič, da na podlagi svojega vizuma nima več dovoljenja, da vstopi v schengenski prostor, da bi tam prebival, in ga nikoli ni imel, drugič, da so organi tako sklenili na podlagi informacij, o katerih je obveščen, in, tretjič, da ima pravico do pritožbe zoper to odločbo v skladu s členom 34(7) Vizumskega zakonika. Odločba mora biti obrazložena, tako da imetniku omogoča izvajanje njegovih pravic na podlagi te določbe in upravnega prava države članice, ki je to odločbo sprejela. ( 30 ) Očitno je, da mora obstajati možnost najti imetnika vizuma, da bi se mu odločba lahko vročila in da bi se lahko v njegov vizum odtisnil žig „RAZVELJAVLJENO“.
b)

otrok prebiva v drugi državi članici najmanj eno leto po tem, ko so bile ali bi morale biti osebe, institucije ali drugi organi, ki imajo pravico do varstva in vzgoje otroka, seznanjeni s krajem otrokovega bivanja in se je otrok vživel v novo okolje ter je bil izpolnjen najmanj eden od naslednjih pogojev: i) v enem letu, ko je ali bi lahko bil nosilec pravic do varstva in vzgoje otroka seznanjen s krajem bivanja otroka, ni bila vložena nobena zahteva za vrnitev pri pristojnih organih države članice, kamor je bil otrok premeščen ali kjer je zadržan; ii) zahteva za vrnitev, ki jo je vložil nosilec pravic do varstva in vzgoje otroka, je bila umaknjena in v roku iz odstavka (i) ni bila vložena nobena nova zahteva; iii) primer pred sodiščem v državi članici, kjer je otrok običajno prebival neposredno pred nezakonito premestitvijo ali zadržanjem, je bil zaključen na podlagi člena 11(7); iv) sodno odločbo o varstvu in vzgoji otroka, ki ne nalaga vrnitve otroka, so izdala sodišča države članice, kjer je otrok običajno prebival neposredno pred nezakonito premestitvijo ali zadržanjem.
1

Predlog prvega generalnega pravobranilca za preveritev se nanaša na sodbo Splošnega sodišča Evropske unije (pritožbeni senat) z dne 23. januarja 2018, FV/Svet (T‑639/16 P, EU:T:2018:22). Splošno sodišče je s to sodbo razveljavilo sodbo Sodišča za uslužbence Evropske unije z dne 28. junija 2016, FV/Svet (F‑40/15, EU:F:2016:137), s katero je to zavrnilo tožbo za razglasitev ničnosti ocenjevalnega poročila za obdobje od 1. januarja do 31. decembra 2013. Splošno sodišče je namreč ugotovilo, da senat Sodišča za uslužbence, ki je izdal zadnjenavedeno sodbo, ni bil pravilno oblikovan.
Zadeva C-1/04 SA

Tertir-Terminais de Portugal SA

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Predlog za dovolitev rubeža v zavarovanje pri Komisiji Evropskih skupnosti“

Sklep Sodišča (tretji senat) z dne 14. decembra 2004 I-11933

Povzetek sklepa

Posebne pravice in imunitete Evropskih skupnosti – Predlog za dovolitev rubeža pri instituciji – Potrebnost dovoljenja Sodišča – Zavrnitev dovoljenja – Nezakonito in nesorazmerno vmešavanje v izvrševanje človekovih pravic – Neobstoj

(Protokol o posebnih pravicah in imunitetah Evropskih skupnosti, člen 1)

Namen člena 1 Protokola o posebnih pravicah in imunitetah Evropskih skupnosti, ki določa, da nepremičnine in premoženje Skupnosti ne morejo biti predmet upravnega ali sodnega prisilnega ukrepa brez dovoljenja Sodišča, je preprečiti oviranje delovanja in neodvisnosti Skupnosti. Taka razlaga je v skladu s pravili splošnega mednarodnega prava, ki se uporabljajo na področju imunitete držav in mednarodnih organizacij.

Iz tega izhaja, da odločbe Sodišča o zavrnitvi dovolitve prisilnega ukrepa, kot je rubež, ki je bila sprejeta v skladu s to razlago, ni mogoče šteti za nezakonito in nesorazmerno vmešavanje v izvrševanje človekovih pravic, ki jih varujejo različne mednarodne pogodbe, zlasti v izvrševanje pravice do spoštovanja lastnine ali pravice, da o zadevi odloča sodišče, ki je sestavni del pravice do pravičnega sodnega postopka.

(Glej točke 10, 12 in 13.)
41.

Poleg tega bi bilo položaj iz spora o glavni stvari mogoče primerjati s položajem, o katerem je Sodišče moralo odločiti v sodbi Mailat ( 50 ). Takrat se je postavljalo vprašanje, ali najemna pogodba, ki se nanaša na nepremičnino, v kateri se je opravljala gostinska gospodarska dejavnost, in na ves inventar in vso potrošno opremo, ki so potrebni za opravljanje te dejavnosti, pomeni „dajanje nepremičnin v najem“ v smislu člena 135(1)(l) Direktive o DDV, ali pa se šteje za opravljanje komplekse storitve. Potem ko je Sodišče preučilo elemente iz spisa, je ugotovilo, da dajanja v najem premičnin, ki so predmet najemne pogodbe, očitno ni mogoče ločiti od dajanja v najem nepremičnine. Nekatere od teh premičnin so bile vgrajene v to nepremičnino (kot so kuhinjska oprema in naprave) in jih je bilo treba šteti za njen sestavni del. ( 51 ) Potrošno blago, ki je bilo najeto (ali preneseno) hkrati z nepremičnino, je bilo enako kot ta nepremičnina namenjeno upravljanju restavracije, tako da ni bilo mogoče šteti, da ima to dajanje v najem/prenos lasten namen, temveč je bilo treba, nasprotno, šteti, da je sredstvo, ki omogoča najboljšo izvedbo glavne storitve, ki je dajanje nepremičnine v najem. ( 52 ) Sodišče je zato odločilo, da je treba v takem primeru šteti, da je dajanje nepremičnine v najem glavna storitev v primerjavi z dajanjem v najem inventarja – tudi če je vgrajen v to nepremičnino – in potrošnega blaga. ( 53 )
56.

Prav nasprotno, v teh dveh znanstvenih dokumentih so omenjene somaklonske variabilnosti in je nedvoumno navedeno, da te variabilnosti lahko nastanejo neodvisno od vsakega mutagena, da pa so spremembe, ki jih povzročijo, enake kot tiste, ki izhajajo iz inducirane mutageneze in spontanih mutacij. Na splošno EFSA in HCB ugotavljata, da razlikovanje med rastlinami, dobljenimi z mutagenezo in vivo in in vitro, ni utemeljeno. Premisa obstoja vrste sprememb, ki so posebej povezane z naključno mutagenezo in vitro in katerih tveganje za zdravje in okolje bi bilo treba posebej oceniti, na kateri temelji prvo vprašanje za predhodno odločanje, in razlikovanje, ki ga poskuša predložitveno sodišče vzpostaviti med naključno mutagenezo in vivo in naključno mutagenezo in vitro, torej glede na navedena dokumenta znanstveno nista utemeljena.
51.

Tako je mogoče iz tega sklepati, da so E. N., J. Y. in S. S. želeli dati prednost hitri obravnavi svoje prošnje za mednarodno zaščito in da odlog izvršitve odločb o predaji, predlagan v pritožbenem postopku na pobudo državnega sekretarja, bolj ustreza interesu tega upravnega organa za ohranitev teh odločb o predaji, ki so bile odpravljene na prvi stopnji, in za odlog izvršitve navedenih odločb o predaji ter posledično za odlog izračuna roka za predajo.
6.

Člen 96 decreto legislativo n. 259 – Codice delle comunicazioni elettroniche z dne 1. avgusta 2003 (Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana št. 214 z dne 15. septembra 2003; zakonska uredba št. 259 o zakoniku o elektronskih komunikacijah; v nadaljevanju: zakonska uredba št. 259/2003), naslovljen „Obvezne storitve“, določa: „(1) Storitve, ki se opravljajo za pravosodne namene na podlagi zahtevkov pristojnih sodnih organov za prestrezanje in posredovanje podatkov, so za telekomunikacijske operaterje obvezne; časovni okvir in način je dogovorjen s temi organi do odobritve uredbe iz odstavka 2. (2) Za namene sprejetja letne pavšalne pristojbine za obvezne storitve iz odstavka 1 minister za pravosodje in minister za gospodarski razvoj v sodelovanju z ministrom za gospodarstvo in finance do 31. decembra 2017 sprejmeta uredbo za spremembo elementov cenika, določenega z uredbo ministra za komunikacije z dne 26. aprila 2001, objavljeno v uradnem listu Italijanske republike št. 104 z dne 7. maja 2001. Uredba: (a) ureja vrste obveznih storitev in določa njihove tarife ob upoštevanju razvoja stroškov in storitev, tako da se doseže prihranek v višini najmanj 50 odstotkov v primerjavi z veljavnimi tarifami. Tarifa zajema stroške za vse storitve, ki so hkrati aktivirane ali uporabljene s strani katerega koli omrežnega identifikatorja; (b) določa subjekte, ki so dolžni opravljati obvezne storitve prestrezanja, tudi med ponudniki storitev, katerih infrastruktura omogoča dostop do omrežja ali distribucijo informativnih ali komunikacijskih vsebin, in osebe, ki na kakršni koli podlagi zagotavljajo elektronske komunikacijske storitve ali aplikacije, tudi če se uporabljajo prek nelastnega dostopa ali prenosnega omrežja; (c) določa obveznosti subjektov, ki opravljajo obvezne storitve, in načine izvajanja teh storitev, kot so upoštevanje enotnih informacijskih postopkov pri prenosu in upravljanju upravnih komunikacij, tudi v obdobju pred plačilom teh storitev. (3) V primeru neizpolnjevanj obveznosti iz uredbe, ki so navedene v odstavku 2, se uporablja člen 32(2), (3), (4), (5) in (6). (4) Do sprejetja uredbe iz odstavka 2 se podatki o telefonskem prometu izdajajo brezplačno. Za storitve, ki se opravljajo na podlagi zahtevkov pristojnih organov, ki so drugačne od tistih iz prvega stavka, se še naprej uporablja cenik, sprejet z uredbo ministra za komunikacije z dne 26. aprila 2001, objavljeno v Uradnem listu Italijanske republike št. 104 z dne 7. maja 2001. (5) Za namene omogočanja plačila storitev iz odstavka 2 morajo operaterji medsebojno dogovoriti način povezovanja, da se omogočita zagotavljanje in medobratovalnost samih storitev. Če je potrebno, lahko ministrstvo posreduje samoiniciativno oziroma na predlog enega izmed operaterjev, če se ne uspejo dogovoriti.“
44.

Spremembe letne odmerne stopnje pravic do starostne pokojnine in upokojitvene starosti, uvedene z Uredbo št. 1023/2013, izpolnjujejo cilja ohranjanja aktuarskega ravnotežja pokojninskega sistema in upoštevanja sprememb demografske strukture osebja v institucijah Unije. ( 9 ) Ob tem je zakonodajalec Unije v členih 21 in 22 Priloge XIII h Kadrovskim predpisom za uradnike, ki so se zaposlili pred 1. januarjem 2014, uvedel prehodni sistem, ki jim omogoča, da ohranijo upravičenost do odmerne stopnje pravic do starostne pokojnine, določene v prejšnjih aktih, in ki določa stopnjevanje starosti, pri kateri ima uradnik pravico do starostne pokojnine. V skladu s členom 1(1) Priloge k PZDU se „[č]len 21 [in] člen 22, razen odstavka 4, […] navedene priloge […] smiselno uporablja[ta] za druge uslužbence, zaposlene na dan 31. decembra 2013“.
12.

Člen 7(1) in (2) Poslovnika določa: „1. V primerih, kadar se zatrjuje, da so ali bodo organi države članice kršili privilegije in imuniteto poslanca ali nekdanjega poslanca, se lahko v skladu s členom 9(1) vloži zahteva za sklep Parlamenta, da se ugotovi, ali je prišlo ali verjetno bo prišlo do kršitve teh privilegijev in imunitete. 2. Zahteva za zaščito privilegijev in imunitete se lahko vloži zlasti, če se meni, da bi okoliščine predstavljale upravno ali drugačno omejitev prostega gibanja poslancev do kraja zasedanja Parlamenta ali nazaj ali upravnega ali drugačnega omejevanja mnenja ali glasu, ki so ga izrekli pri izvajanju svojih obveznosti, ali da bi okoliščine spadale v okvir člena 9 [Protokola o privilegijih in imunitetah]. […]“
64.

S sistematičnega vidika je treba opozoriti, da se člen 135(1) Direktive 2006/112 nanaša na vrsto različnih finančnih in bančnih transakcij ter poslov glede kreditov, plačilnih instrumentov in vrednostnih papirjev, kar lahko kaže na to, kako bi bilo treba razlagati pojem „dajanje kreditov“ v smislu točke (b) navedene določbe. Namreč, medtem ko se točka (d) navedenega odstavka nanaša na „transakcije, vključno s posredovanjem, v zvezi z depoziti in tekočimi računi, plačili, transferji, dolgovi, čeki ali drugimi plačilnimi instrumenti“, točka (f) omenja „transakcije […] z […] obveznicami in drugimi vrednostnimi papirji“. Po mojem mnenju se točke (a), (c) in (e) navedenega odstavka lahko izključijo iz te analize, ker se nanašajo na področja, transakcije ali osebe, ki niso upoštevne za razvrstitev obravnavane transakcije.
92.

Na tretjem mestu je treba opozoriti, da so izvajalci navigacijskih služb zračnega prometa, kot je podjetje Skeyes, zadolženi za upravljanje in nemoteno delovanje zračnega prometa v zračnem prostoru v njihovi pristojnosti. Nobenega dvoma pa ni, da je ta naloga neločljivo povezana z uporabo tega zračnega prostora s strani uporabnikov in njihovo pravico, da svoje storitve na enotnem evropskem nebu zagotavljajo v okviru svobode gospodarske pobude in svobode opravljanja storitev. ( 31 ) Iz tega sledi, da bi bil tak pristop – poleg dejstva, da ni nikakor utemeljen z jezikovno in kontekstualno razlago Uredbe št. 550/2004 – v nasprotju ne samo z različnimi vrstami prostega pretoka, ampak tudi s samimi cilji uredb št. 549/2004 in št. 550/2004, ki si prizadevata odgovoriti na potrebe in povpraševanje uporabnikov zračnega prostora. ( 32 )
5.

Člen 5 te uredbe v odstavkih 1 in 4 določa: „1. V primeru odpovedi leta: (a) zadevnim potnikom ponudi pomoč dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 8; in (b) zadevnim potnikom ponudi pomoč dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 9(1)(a) in 9(2), kakor tudi pomoč, predvideno v členu 9(1)(b) in 9(1)(c), v primeru spremembe poti, kadar je utemeljeno pričakovani čas odhoda novega leta najmanj naslednji dan po načrtovanem času odhoda odpovedanega leta; in (c) imajo zadevni potniki pravico do odškodnine, ki jim jo mora plačati dejanski letalski prevoznik v skladu s členom 7, razen če: (i) so o odpovedi obveščeni najmanj dva tedna pred odhodom po voznem redu, ali (ii) so o odpovedi obveščeni dva tedna do sedem dni pred odhodom po voznem redu in jim je ponujena sprememba poti, ki jim zagotavlja odhod največ dve uri pred odhodom po voznem redu in prihod v njihov končni namembni kraj manj kot štiri ure po prihodu po voznem redu; ali (iii) so o odpovedi obveščeni manj kot sedem dni pred odhodom po voznem redu in jim je ponujena sprememba poti, ki jim zagotavlja odhod največ eno uro pred odhodom po voznem redu in prihod v njihov končni namembni kraj manj kot dve uri po prihodu po voznem redu. […] 4. Dokazno breme glede obveščanja potnikov o odpovedi leta in glede roka, v katerem je to storil, nosi dejanski letalski prevoznik.“
Ob upoštevanju zgornjih preudarkov Sodišču predlagam, naj na prvo vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložilo Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija), odgovori:

Prilogo I, točka 11, k Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) je treba razlagati tako, da kadar se uredniška vsebina uporabi za promocijo izdelka, je to trgovec „plačal“, tudi če je medijskemu podjetju zagotovil ugodnost v blagu, storitvah ali drugih elementih s premoženjsko vrednostjo.

Taka ugodnost s premoženjsko vrednostjo mora pomeniti protidajatev za uporabo uredniške vsebine za promocijo izdelka, tako da obstaja zanesljiva povezava med to ugodnostjo in to promocijo.

Konkretno taka povezava obstaja, kadar medijsko podjetje objavi informacije o reklamni akciji, organizirani skupaj s trgovcem, ki da za to promocijo temu medijskemu podjetju na voljo pravice do uporabe slik, na katerih so upodobljeni njegove trgovine in izdelki, ki jih na prodaj ponuja ta trgovec.