Keywords

Summary



Keywords

1. Pravo Unije – Pravice, podeljene posameznikom – Dajatve, pobrane v nasprotju s pravom Unije – Povračilo – Postopkovna pravila, določena s pravom Unije – Zastaralni rok – Dopustnost – Zahteva

2. Lastna sredstva Evropske unije – Povračilo ali odpustitev uvoznih dajatev – Pogoji – Vložitev zahtevka v roku treh let – Izjema – Višja sila – Pojem – Razglasitev neveljavnosti protidampinške uredbe – Izključitev

(Uredba Sveta št. 2913/92, člen 236(2), drugi pododstavek)

3. Lastna sredstva Evropske unije – Povračilo ali odpustitev uvoznih ali izvoznih dajatev – Dajatve, plačane na podlagi neveljavne protidampinške uredbe – Ugotovitev organa za reševanje sporov pri Svetovni trgovinski organizaciji, da ta uredba ni skladna s protidampinškim sporazumom – Obveznost povračila po uradni dolžnosti na podlagi take ugotovitve – Neobstoj – Domneva veljavnosti aktov institucij Unije

(Uredba Sveta št. 2913/92, člen 236(2), tretji pododstavek)

Summary

1. Nacionalno postopkovno pravilo, ki določa razumen rok, v katerem mora gospodarski subjekt, zato da njegova pravica ne bi zastarala, zahtevati povračilo dajatve, pobrane v nasprotju s pravom Unije, je v skladu s pravom Unije. Tak zastaralni rok namreč v praksi ne onemogoči ali precej oteži uresničevanja pravic, ki jih priznava pravni red Unije. V zvezi s tem je triletni zastaralni rok razumen. To načelo se uporablja tudi, kadar zakonodajalec Unije izjemoma odloči, da bo uskladil postopkovna pravila, s katerimi so urejeni zahtevki za povračilo nezakonito pobranih dajatev. Razumen zastaralni rok je namreč ne glede na to, ali ga določa nacionalno pravo ali pravo Unije, v interesu pravne varnosti, ki varuje hkrati stranko in zadevni organ in tako stranki ne onemogoča uresničevanja pravic, ki jih priznava pravni red Unije.

(Glej točki 22 in 23.)

2. Člen 236(2), drugi pododstavek, Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2700/2000 z dne 16. novembra 2000, je treba razlagati tako, da nezakonitost uredbe ni višja sila v smislu te določbe, ki bi omogočila podaljšanje triletnega roka, v katerem lahko uvoznik zahteva povračilo uvoznih dajatev, plačanih na podlagi te uredbe.

Prvič, nezakonitosti neke protidampinške uredbe ni mogoče šteti za neobičajno okoliščino. Unija je unija prava, v kateri so institucije, organi, uradi in agencije podvrženi nadzoru skladnosti njihovih aktov zlasti s pogodbama EU in DEU. V naravi prava Unije je, da je mogoče nekatera pravila, ki ga sestavljajo, razglasiti za neveljavna.

Drugič, gospodarski subjekt, ki meni, da je bil oškodovan zaradi uporabe protidampinške uredbe, o kateri meni, da ni zakonita, kadar je v skladu s členom 236(2) carinskega zakonika vložil zahtevek za povračilo dajatev, ki jih je plačal, in je bil ta zahtevek zavrnjen, lahko pri pristojnem nacionalnem sodišču začne postopek in izpodbija veljavnost zadevne uredbe. To sodišče sme oziroma mora pod pogoji iz člena 267 PDEU Sodišču predložiti vprašanje o veljavnosti zadevne uredbe. Če ima gospodarski subjekt možnost izpodbijati veljavnost uredbe pred potekom triletnega roka, določenega v členu 236(2), prvi pododstavek, carinskega zakonika z vložitvijo zahtevka za povračilo iz prvega pododstavka navedenega odstavka, neveljavnosti navedene uredbe, ki jo je pozneje razglasilo Sodišče, ni mogoče šteti za višjo silo, ki bi zadevnemu subjektu onemogočila, da v navedenem roku vloži zahtevek za povračilo.

(Glej točke 30 in od 33 do 35 ter točko 1 izreka.)

3. Člen 236(2), tretji pododstavek, Uredbe št. 2193/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2700/2000, je treba razlagati tako, da nacionalnim carinskim organom ne dopušča, da na podlagi ugotovitve organa za reševanje sporov (DBS) pri Svetovni trgovinski organizaciji, da uredba Unije ni skladna s Sporazumom o izvajanju VI. člena Splošnega sporazuma o carinah in trgovini 1994 iz Aneksa 1 A k Sporazumu o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije, podpisanemu 15. aprila 1994 v Marakešu in odobrenemu s Sklepom 94/800 o sklenitvi sporazumov doseženih v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj (1986–1994), v imenu Evropske skupnosti, v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti, po uradni dolžnosti povrnejo protidampinške dajatve, pobrane na podlagi navedene uredbe.

Za akte institucij, organov, uradov in agencij Unije se domneva, da so veljavni, kar pomeni, da imajo ti pravne učinke toliko časa, dokler niso preklicani, razglašeni za nične v okviru ničnostne tožbe ali razglašeni za neveljavne v okviru postopka predhodnega odločanja ali ugovora nezakonitosti. Ker je za ugotovitev neveljavnosti akta Unije, kot je protidampinška uredba, pristojno le Sodišče in ker je namen te pristojnosti zagotavljanje pravne varnosti z enotno uporabo prava Unije, dejstvo, da je DSB ugotovil, da protidampinška uredba ni v skladu s protidampinškim sporazumom, ne more vplivati na domnevo o veljavnosti te uredbe.

(Glej točke 39, 40 in 44 ter točko 2 izreka.)