(Glej točke od 49 do 54, 57 in 58.)

Za preučitev, ali je sporazum med podjetji ali sklep podjetniškega združenja tako škodljiv, da se šteje za omejitev konkurence zaradi cilja, je treba upoštevati vsebino njegovih določb, cilje, ki se želijo z njim doseči, ter pravni in gospodarski okvir, v katerega je umeščen. Pri presoji navedenega okvira je treba upoštevati tudi naravo zadevnega blaga in storitev ter dejanske pogoje delovanja in sestave zadevnega trga ali trgov. Poleg tega lahko organi, pristojni za varstvo konkurence, nacionalna sodišča in sodišča Unije upoštevajo namen strank, čeprav ta ni nujni dejavnik za opredelitev omejujoče narave sporazuma.

Na področju protikonkurenčnih ravnanj iz člena 81(ES) so nekatere vrste dogovarjanja med podjetji po svoji naravi tako škodljive za dobro delovanje običajne konkurence, da je mogoče šteti, da ugotavljanje njihovih posledic ni potrebno. Tako je mogoče šteti, da imajo nekatera tajna ravnanja, kot so tista, katerih posledica je določitev horizontalnih cen s strani kartelov, tako negativne posledice zlasti na ceno, količino ter kakovost proizvodov in storitev, da za namene uporabe člena 81(1) ES ni treba dokazovati njihovih konkretnih posledic za trg.

Glede protikonkurenčnih ravnanj iz člena 81(ES) in, natančneje, konkurence zaradi cilja, se Splošno sodišče z ugotovitvijo, da omejevalni cilj nekaterih ukrepov, s katerimi se omejuje konkurenca, izhaja iz njihove vsebine, ne razbremeni obveznosti, da v okviru nadzora zakonitosti odločbe Komisije, s katero je ugotovljen protikonkurenči cilj teh ukrepov, utemelji, zakaj naj bi navedena vsebina pomenila obstoj take omejitve.

V zvezi s tem mora Splošno sodišče, čeprav navede razloge, zaradi katerih lahko zadevni ukrepi ob upoštevanju njihovih formul omejujejo konkurenco in so torej zajeti s prepovedjo, določeno v členu 81(1) ES, pojasniti, zakaj je omejitev konkurence dovolj škodljiva, da se lahko opredeli kot omejitev zaradi cilja v smislu te odločbe, sicer njegova odločba ni ustrezno obrazložena.

Vendar Splošno sodišče na podlagi ugotovitve, da sta dejavnosti izdajanja in pridobivanja plačilnega sistema bančnih kartic soodvisni in da posredno vplivata na mrežo, saj obseg trgovcev, ki sprejemajo kartice, in število kartic vplivata drug na drugega, ne more skleniti, ne da bi napačno uporabilo pravo, da je cilj zadevnih ukrepov omejiti konkurenco v smislu člena 81(1) ES.

Napačna presoja je tudi posledica dejstva, da Splošno sodišče ni razlikovalo med upoštevnim trgom in okvirjem, ki ga je treba upoštevati za ugotovitev, ali iz vsebine sporazuma ali sklepa podjetniškega združenja izhaja omejitev konkurence zaradi cilja v smislu člena 81(1) ES. To razlikovanje med upoštevnim trgom in okvirjem ni spoštovano, če Splošno sodišče ugotovi, da analize zahtev uravnoteženosti med dejavnostma izdajanja in pridobivanja v plačilnem sistemu bančnih kartic ni mogoče izvesti v okviru člena 81(1) ES, ker upoštevni trg ni trg plačilnih sistemov v državi članici, ampak prodajni trg izdajanja plačilnih kartic v tej državi članici.

Nazadnje, preizkus možnosti članov združenja, ki so ga ustanovile glavne banke, ki delujejo v tej državi članici, da bi zagotovile interoperabilnost sistemov za plačila in dvige s bančnimi karticami, ki jih izdajo člani tega združenja, se nanaša na preizkus potencialnih posledic navedenih ukrepov, ne pa njihove opredelitev kot sporazumov podjetniškega združenja, katerih cilj je škodovanje konkurenci.

(Glej točke 65, 69, 74, od 76 do 79 in 82.)