Zbi rka odločb sodne pr akse  
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA 
MANUELA CAMPOSA SANCHEZ-BORDONE, 
predstavljeni 11. februarja 2021 1 
Zadeva C-3 9 / 2 0  
Staatssec retaris van Financiën  
proti  
Jumbocar ry T rading GmbH  
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče 
Nizozemske)) 
„Postopek predhodnega odločanja – Rok za obvestilo o carinskih dolgovih – Zadržanje teka roka za 
obvestilo – Zastaranje carinskega dolga – Časovna veljavnost določbe, ki določa razloge za zadržanje – 
Načelo pravne varnosti – Načelo varstva legitimnih pričakovanj“ 
1. Leta 1992 se je zakono dajalec Skupnosti odločil, da bo združil do takrat razpršene določbe 
carinskega prava v eno samo besedilo. Rezultat je bila Uredba (EGS) št. 2913 /92 o carinskem zakoniku 
Skupnosti (v nadaljevanju: CZS). 2 
2. CZS je bil naknadno večkrat spremenjen, dokler ni bil razveljavljen z Uredbo (EU) št. 952/2013 , 3 
s katero je bil sprejeti „carinski zakonik Unije“ (v nadaljevanju: CZU). 
3. V skladu s členom 288 CZU se nekatere njegove določbe uporabljajo od 30. oktobra 2013 , medtem 
ko se druge uporabljajo šele od 1. maja 2016 . 4 Med temi zadnjimi sta člena 103 in 124 CZU v zvezi 
z zadržanjem teka roka za obvestilo o carinskem dolgu oziroma o ugasnitvi tega dolga. 
4. Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske) je pri Sodišču vložilo predlog za 
sprejetje predhodne odločbe, da bi to razložilo člena 103(3)(b) in 124(1)(a) CZU. 
5. S svojima vprašanjema želi predložitveno sodišče skratka izvedeti, ali lahko določba CZU zadrži tek 
zastaralnega roka carinskega dolga, čeprav je ta rok še vedno tekel, s čimer bi se dan, ko so carinski 
organi lahko dolžnika obvestili o tem dolgu (in ga izterjali), zamaknil na datum, ki bi bil po datumu, 
ko bi ta dolg v skladu s CZS zastaral. 
1 Jezik izvirnika: španščina.  
2 Uredba Sveta z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307).  
3 Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije (UL 2013 , L 269, str. 1; popravek v UL 2013 , L 287,  
str. 90). 
4 V skladu z njenim členom 287 je CZU začel veljati 30. oktobra 2013 , torej dvajset dni po njegovi objavi v UL z dne 10. oktobra 2013 . Člen 288 
natančno določa, kateri členi se uporabljajo od 30. oktobra 2013 in kateri od 1. maja 2016 . 
SL 
ECLI:EU:C:2021 :120 1 
SKLEPNI PREDLOGI M. CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE – ZADEVA C-39/20  
JUMBOCARRY TRADING  
I. Pravo Unije 
A. Carinski zakonik Skupnosti (CZS) 
6. Člen 221(1), (3) in (4) določa: 
„1. Znesek dajatev se mora dolžniku takoj po vknjižbi [carinskega dolga] v skladu z ustreznimi  
postopki sporočiti.  
[…]  
3. Po poteku treh let od datuma, ko je carinski dolg nastal, se dolžniku ne pošlje obvestilo. Ta rok se 
odloži [zadrži] z dnem [od dneva], ko je vložena pritožba v smislu člena 243 za toliko časa, kolikor 
traja pritožbeni postopek. 
4. Če je carinski dolg posledica dejanja, ki je bilo v trenutku, ko se je zgodilo, zavezano sprožitvi 
kazenskega postopka na sodišču, se lahko znesek, opredeljen z veljavnimi določbami, sporoči dolžniku 
po izteku triletnega roka iz odstavka 3.“ 
B. Carinski zakonik Unije (CZU) 
7. Člen 22(6) določa: 
„6. Preden carinski organi sprejmejo odločbo, ki bi imela negative posledice za vložnika, mu sporočijo 
razloge, na katerih nameravajo utemeljiti svojo odločbo, ta pa ima možnost, da izrazi svoje stališče 
v predpisanem roku, ki teče od dne, ko zadevno sporočilo prejme oziroma se šteje, da ga je prejel. Po 
preteku tega roka se vložnika ustrezno obvesti o odločbi. 
8. Člen 29 določa: 
„Razen ko carinski organi nastopajo v vlogi sodnih organov, se člen 22(4), (5), (6) in (7), člen 23(3) ter 
členi 26, 27 in 28 uporabljajo tudi za odločbe, ki jih carinski organi sprejmejo brez predhodnega 
zahtevka zadevne osebe.“ 
9. Člen 103(1) in (3), začetek in točka (b), določa:  
„1. Po poteku treh let od dne, ko je carinski dolg nastal, se dolžnik o njem ne obvešča.  
3. Tek rokov, določenih v odstavkih 1 in 2, se zadrži, kadar :  
[…]  
(b) carinski organi dolžnika v skladu s členom 22(6) obvestijo o razlogih, zaradi katerih ga nameravajo 
obvestiti o carinskem dolgu; tek rokov se zadrži od dne tega obvestila do konca obdobja, v katerem 
ima dolžnik možnost, da izrazi svoje stališče.“ 
ECLI:EU:C:2021 :120 2 
SKLEPNI PREDLOGI M. CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE – ZADEVA C-39/20  
JUMBOCARRY TRADING  
10. Člen 124(1), začetek in točka (a), določa: 
„1. Brez poseganja v veljavne predpise v zvezi z neizterjavo zneska uvozne ali izvozne dajatve, ki 
ustreza carinskem u dolgu, v primeru sodno ugotovljene plačilne nesposobnosti dolžnika carinski dolg 
pri uvozu ali izvozu ugasne: 
(a) kadar v skladu s členom 103 dolžnik ne more več biti obveščen o carinskem dolgu; 
11. Člen 288 določa: 
„1. Členi 2, 7, 8, 10, 11, 17, 20, 21, 24, 25, 31, 32, 36, 37, 40, 41, 50, 52, 54, 58, 62, 63, 65, 66, 68, 75, 76, 
88, 99, 100, 106, 107, 115, 122, 123, 126, 131, 132, 138, 142, 143, 151, 152, 156, 157, 160, 161, 164, 165, 
168, 169, 175, 176, 178, 180, 181, 183, 184, 186, 187, 193, 196, 200, 206, 207, 209, 212, 213, 216, 217, 
221, 222, 224, 225, 231, 232, 235, 236, 239, 253, 265, 266, 268, 273, 276, 279, 280, 281, 283, 284, 
285 in 286 se uporabljajo od 30. oktobra 2013 . 
2. Razen členov iz odstavka 1 se členi uporabljajo od 1. junija 2016 .“ 
C. Delegirana uredba (EU) št. 2015 /2446 5 
12. Člen 8(1) določa: 
„1. Rok, v katerem lahko vložnik izrazi svoje stališče pred sprejetjem odločbe, ki bi imela zanj 
negativne posledice, znaša 30 dni.“ 
II. Dejansko stanje, spor in vprašanji za predhodno odločanje 
13. Družba Jumbocarry Trading GmbH (v nadaljevanju: Jumbocarry) je družba s sedežem v Nemčiji. 
4. julija 2013 je na Nizozemskem deklarira la pošiljko izdelkov iz porcelana za sprostitev v prosti 
promet. Pri tem je kot državo porekla izdelkov navedla Bangladeš, zaradi česar je uporabila 
ničodstotno preferencialno carinsko stopnjo. 
14. Inspecteur van de Belastingdienst (inšpektor davčne uprave, v nadaljevanju: Inspecteur) je menil, da 
je bilo potrdilo o poreklu napačno, in je družbo Jumbocarry Trading 1. junija 2016 pisno obvestil, da 
namerava carine naknadno izterjati po 12-odstotni običajni stopnji. V istem obvestilu ji je sporočil, da 
ima možnost izraziti svoje stališče v roku 30 dni. 
15. Uprava je 18. julija 2016 družbi Jumbocarry vročila plačilni nalog za plačilo carinskega dolga. 
16. Družba Jumbocarry je to odločitev izpodbijala pred rechtbank Noord-Holland (sodišče prve stopnje 
Severne Holandije, Nizozemska), ki je odločilo njej v prid, saj je menilo, da je carinski dolg že zastaral, 
ker so pretekla tri leta od njegovega nastanka (4. julija 2013 ). 
17. Inspecteur je sodbo prve stopnje izpodbijal pred gerechtshof Amsterdam (pritožbeno sodišče 
v Amsterdamu, Nizozemska), ki je njegovo pritožbo zavrnilo s sodbo z dne 27. februarja 2018 . 
5 Delegirana uredba Komisije z dne 28. julija 2015 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta o podrobnih pravilih 
v zvezi z nekaterimi določbami carinskega zakonika Unije (UL 2015 , L 343, str. 1; v nadaljevanju: Delegirana uredba). 
ECLI:EU:C:2021 :120 3 
SKLEPNI PREDLOGI M. CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE – ZADEVA C-39/20  
JUMBOCARRY TRADING  
18. Staatssecretaris van Financië (državni sekretar za finance, Nizozemska) je vložil kasacijsko pritožbo 
pri Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske), ki je, ker je dvomilo glede časovnih 
učinkov nekaterih določb CZU, Sodišču predložilo ti vprašanji za predhodno odločanje: 
„1. Ali se člena 103(3)(b) in 124(1)(a) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 
9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije uporabljata za carinski dolg, ki je nastal pred 1. majem 
2016 in do takrat še ni zastaral? 
2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali načeli pravne varnosti in varstva legitimnih 
pričakovanj nasprotujeta uporabi teh členov?“ 
III. Postopek pred Sodiščem 
19. Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe je bil na Sodišču vložen 27. januarja 2020 . 
20. Družba Jumbocarry, nizozemska vlada, Komisija, Svet in Parlament so predložili pisna stališča. 
21. Sodišče je strankam in intervenientom v postopku predhodnega odločanja postavilo nekatera 
vprašanja, na katera je bilo treba odgovoriti pisno, 6 v zvezi z naslednjim: 
– V zvezi z morebitnim vplivom ugotovitev, ki izhajajo iz sodbe Sodišča z dne 5. decembra 2017 , 
M. A. S. in M. B., zlasti v točki 42, 7 na ta spor. 
– V zvezi s tem, da se za sporni carinski dolg šteje, da je posledica dejanja, ki je v trenutku, ko se je 
zgodilo, lahko pripeljalo do kazenskih postopkov, s sklicevanjem na sodbo z dne 19. oktobra 2017 , 
A 8 (točke od 54 do 62). 
– V zvezi s podobnostjo med obvestilom, določenim v členu 22(6) v povezavi s členom 29 CZU, in 
obvestilom v členu 221(3) CZS, ki pretrga triletni zastaralni rok v skladu s sodbo z dne 10. julija 
2019 , CEVA Freight Holland 9 (točke 43, 45, 46 in 48). 
IV. Analiza 
A. Uvodne ugotovitve 
22. Preden se lotim odgovora Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske), bom najprej 
pojasnil vprašanja, ki jih je Sodišče postavilo strankam in intervenientom v postopku predhodnega 
odločanja. 
23. S temi vprašanji Sodišča se ne dvomi o dejanskem stanju, opisanem v predložitveni odločbi. 10 
Nasprotno, s tem ko se sprejme, se omogoči, da se predložitvenemu sodišču predstavi vidik prava 
Unije, ki se ne ujema ravno s tistim, ki ga predložitveno sodišče obravnava. 
6 Odgovorili so nizozemska vlada, Komisija, Svet in Parlament (družba Jumbocarry torej ni). 
7C-42/17, EU:T:2017 :936; v nadaljevanju: sodba Taricco II. Čese točka 42 te sodbe konkretno sklicuje na „sodbo Taricco, točka 57, in na sodno 
prakso Evropskega sodiščaza človekove pravice, navedeno v tej točki“, se vprašanje Sodišča razteza implicitno na posledice sodbe z dne 
8. septembra 2015 , Taricco in drugi (C-105/14, EU:C:2015 :555; v nadaljevanju: sodba Taricco I), za to zadevo. 
8C-522/16, EU:C:2017 :778; v nadaljevanju: sodba A. 
9C-249/18, EU:C:2019 :587; v nadaljevanju: sodba CEVA. 
10 Kot je spomnilo Sodišče v sodbi z dne 2. aprila 2020 , Coty Germany (C-567/18, EU:C:2020 :267, točka 22), „[k]er je samo predložitveno sodišče 
pristojno za ugotovitev in presojo dejanskega stanja zadeve, ki mu je predložena v odločanje, mora Sodiščenačeloma svojo preučitev omejiti na 
elemente, za katere se je predložitveno sodišče odločilo, da mu jih predloži, ter tako upoštevati položaj, ki ga to sodišče šteje za ugotovljen“. 
ECLI:EU:C:2021 :120 4 
SKLEPNI PREDLOGI M. CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE –ZADEVA C-39/20  
JUMBOCARRY TRADING  
24. Nič Sodišču ne preprečuje, da bi nacionalnemu sodišču podalo smernice –ki temeljijo na navedbah 
iz spisa in predloženih stališčih – o zadevah, ki se v predlogu za sprejetje predhodne odločbe ne 
obravnavajo, če meni, da je to lahko koristno za izboljšanje sodelovanja s predložitvenim sodiščem. 
1. Opredelitev dejanja, katerega posledica je carinski dolg, in posledice za zastaralni rok 
25. V skladu s členom 221(4) CZS, „[č]e je carinski dolg posledica dejanja, ki je bilo v trenutku, ko se je 
zgodilo, zavezano sprožitvi kazenskega postopka na sodišču, se lahko znesek, opredeljen z veljavnimi 
določbami, sporoči dolžniku po izteku triletnega roka […] [od nastanka dolga]“. 
26. Čeprav ta določba ali drugi odstavki člena 221 CZS niso uporabljali izraza zastaranje, je Sodišče 
štelo, da je triletni rok, na katerega se sklicujejo te določbe, pravzaprav rok za zastaranje carinskega 
dolga. 11 
27. Tako „v skladu z ustaljeno sodno prakso člen 221(3), prvi stavek, [CZS] določa pravilo 
o zastaranju, v skladu s katerim sporočila o znesku dolgovanih uvoznih ali izvoznih carin ni več 
mogoče posredovati po poteku roka treh let od dneva nastanka carinskega dolga“. 12 
28. V skladu z omenjenim členom 221(4) CZS se torej zastaralni rok za carinski dolg, ki ga je določil 
ta zakonik, ni omejil na tri leta, če je bil dolg „posledica dejanja, ki je bilo […] zavezano sprožitvi 
kazenskega postopka“. 
29. Tako je presodilo Sodišče v zadevi, v kateri je bilo blago sproščeno v prosti promet nezakonito na 
podlagi carinske deklaracije, ki je temeljila na napačnih podatkih. 13 
30. Čeprav je sprostitev v prosti promet eden od razlogov za nastanek carinskega dolga ob uvozu, 
naštetih v členu 201 CZS, „ta ugotovitev ne more pomeniti, da ta dolg ni ‚posledica‘– v smislu 
člena 221(4) carinskega zakonika –dejanj, kot so ta iz postopka v glavni stvari“. 14 
31. Zato je bil lahko rok, določen v členu 221(3) CZS, daljši od treh let, če je bilo dejanja, katerih 
posledica je bil carinski dolg, mogoče sodno preganjati. 15 
32. Isto pravilo z manjšimi spremem bami je v členu 103(2) CZU. 16 V skladu s tem členom se rok za 
obvestilo, kadar carinski dolg nastane zaradi dejanja, zaradi katerega se lahko začne kazenski postopek, 
podaljša na najmanj pet let in največ deset let. 
33. Predložitveno sodišče bi torej lahko, če mu poslovnik to dopušča, 17 ugotovilo, ali je v tej zadevi 
položaj podoben položaju, obravnavanem v sodbi A. 
11 Dejansko zastara „izterjava carinskega dolga […], k[ar] je enakovredn[o] zastaranju samega dolga“v skladu s sodbo z dne 23. februarja 2006 , 
Molenbergnatie (C-201/04: EU:C:2006 :136; v nadaljevanju: sodba Molenbergnatie, točka 42). 
12 Sodbi z dne 17. junija 2010 , Agra (C-75/09, EU:C:2010 :352, točka 30), ki se sklicuje na sodbo Molenbergnatie, točka 39; in z dne 16. julija 2009 , 
Snauwaert in drugi (C-124/08 in C-125/08, EU:C:2009 :469, točka 28). V izvirniku ni v ležečem tisku. 
13 Sodba A. V tej zadevi je družba s sedežem v Nemčiji dala pripraviti več deklaracij za sprostitev blaga s poreklom iz Brazilije in Argentine 
v prosti promet na Nizozemskem . Nizozemski carinski organi so menili, da se je med več gospodarskimi subjekti ustvarila veriga transakcij, 
v kateri „je bila prvotna cena proizvodov, […] ki so bili kupljeni od neodvisnih južnoameriških dobaviteljev, ob naslednjih transakcijah umetno 
zvišana, tako da je bila uvozna cena CIF zadevnih proizvodov višja od sprožitvene cene, zaradi izognitve plačilu dodatnih dajatev iz uredb […]“ 
(točka 24). Sodišče je menilo, da „je treba v primeru, da te dodatne dajatve v celoti ali deloma niso bile pobrane zaradi predložitve napačnih 
podatkov, šteti, da je ta carinski dolg ‚posledica‘–v smislu člena 221(4) carinskega zakonika –predložitve teh podatkov“(točka 57). 
14 Prav tam, točka 58. 
15 Prav tam, točka 61. 
16 Člen 103(2): „Kadar carinski dolg nastane kot posledica dejanja, zaradi katerega bi bil v trenutku, ko je bilo storjeno, mogoč kazenski pregon, se 
rok treh let, določen v odstavku 1, podaljša na najmanj pet let in največ deset let v skladu z nacionalnim pravom“. 
17 Po navedbah nizozemske vlade v odgovoru na vprašanja Sodišča v okviru kasacijske pritožbe ni treba presojati, ali gre za ravnanja, ki se sodno 
preganjajo, če sodišči prve in druge stopnje tega nista ugotovili. 
ECLI:EU:C:2021 :120 5 
SKLEPNI PREDLOGI M. CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE – ZADEVA C-39/20  
JUMBOCARRY TRADING  
34. Vse kaže na to, da je glede na predložitveno odločbo torej tako, saj je Inspecteur v obvestilu družbi 
Jumbocarry 1. junija 2016 izrazil dvome glede dejanskega porekla deklarira nega blaga in zatrjeval 
napačnost 18 potrdila o poreklu. 
35. Če predložitveno sodišče potrdi, da je bilo dejanje, katerega posledica je bil carinski dolg družbe 
Jumbocarry, mogoče sodno preganjati, ta dolg, ki je nastal 4. julija 2013 , še ni ugasnil zaradi zastaranja 
niti 1. junija 2016 (datum obvestila Inspecteur) niti 18. julija 2016 (datum plačilnega naloga). 
36. V teh okoliščinah se ne bi bilo treba lotiti analize vpliva, ki naj bi jih glede na CZS ali CZU imela 
dejanja, ki so leta 2016 zadržala tek triletnega zastaralnega roka za carinski dolg. Naj ponovim, tega 
triletnega roka naj ne bi bilo mogoče uporabiti v obravnavani zadevi. 
2. Obvestilo dolžniku v CZS 
37. V skladu s členom 221(1) in (3) CZS je bilo treba znesek carine, ki so ga izračunali carinski organi 
takoj, ko so imeli na voljo potrebne podatke, 19 „z ustreznimi postopki“ sporočiti dolžniku v največ treh 
letih od nastanka tega dolga. 
38. Sodišče se je izreklo o tem obvestilu in je v zvezi z njegovo obliko in vsebino navedlo, da „so 
pristojni državni organi dolžni zagotoviti obvestilo, ki omogoča carinskem u dolžniku, da se točno 
seznani s svojimi obveznostmi“. 20 Nasprotno pa ni bilo nujno, da se upoštevajo določena postopkovna 
pravila. 21 
39. Glede njegovih učinkov je Sodišče odločilo, da obvestilo dolžnika „v skladu s členom 221(3) [CZS] 
povzroči prekinitev [pretrganje] zastaralnega roka“, katerega iztek pomeni ugasnitev carinskega dolga. 22 
40. „Obvestili“, omenjeni, na eni strani, v členu 221(1) in (3) CZS in, na drugi strani, v členih 22(6), 
in 103(3)(b) CZU, imata pomem bne stične točke. Ne ujemata se v vseh elementih, 23 lahko pa se 
v določenih okoliščinah štejeta za upravna akta z enakovredno vsebino, če se sprejme pristop, ki ga je 
uporabilo Sodišče pri razlagi prvega od teh členov. 
41. CZS ni izrecno obravnaval, da mora biti dolžnik o upravnih odločitvah, ki bodo negativno vplivale 
na njegove interese, obveščen pred njihovim sprejetjem. Kot sem že pojasnil, je določal zgolj, da mora 
uprava z ustreznimi postopki obvestiti dolžnika o znesku dajatev, preden se izteče rok treh let od 
nastanka carinskega dolga. 
18 Točka 2.3 predložitvene odločbe. V sodbi A, točka 45, je Sodišče ob sklicevanju na člen 201 CZS pojasnilo, da „[i]z te določbe izhaja, da je treba 
podatke, ki so pomenili podlago za sestavo carinske deklaracije, šteti za ‚napačne‘ v smislu te določbe, kadar povzročijo, da se zakonsko 
dolgovane dajatve v celoti ali deloma ne poberejo“. 
19 Člen 217 CZS. Če se je plačljivi znesek dajatev ujemal z zneskom, navedenim na carinski deklaraciji, obvestilo ni bilo več potrebno in ga je 
nadomestila prepustitev blaga s strani carinskih organov (glej člen 221(2) CZS). 
20 Sodba Molenbergnatie, točka 53. Torej je šlo za to, da se ugotovi, ali je bilo kot obvestilo sprejemljiv dokument, ki „[…]se […]v ničemer ne 
sklicuje na člen 221 [CZS] […] niti podrobneje ne določa, da gre za sporočilo dolžniku o znesku dajatev“, kot je oblikovano četrto vprašanje, ki 
ga je Sodišču postavilo predložitveno sodišče, povzeto v točki 24. 
21 Prav tam, točki53 in 54 ter točka 4 izreka. 
22 Sodba CEVA, točka 47. V izvirniku ni v ležečem tisku. 
23 Ne gre torej za avtomatično ali splošno izenačitev: v zvezi s to zadevo se strinjam z odgovorom Komisije na vprašanja Sodišča (točka 15 in 
naslednje). Kar predlagam, je analiza enakosti v konkretnem primeru glede na njegove edinstvene okoliščine. 
ECLI:EU:C:2021 :120 6 
SKLEPNI PREDLOGI M. CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE – ZADEVA C-39/20  
JUMBOCARRY TRADING  
42. Vendar je Sodišče menilo, da je bilo predhodno obvestilo v okviru CZS obvezno, 24 saj je dolžniku 
dalo možnost, da se izjavi in po potrebi pristojnemu organu omogočilo, „da učinkovito upošteva 
celoto upoštevnih elementov“. 25 To obvestilo, kot sem že spomnil, „je prekinilo [pretrgalo]“ zastaralni 
rok, ki velja za carinski dolg. 26 
43. Ker CZS ni izrecno določil obveznosti predhodnega obvestila dolžnika, ni obravnaval niti drugih 
vidikov, povezanih s tem, kot so načini za predložitev stališč ali rok za njihovo predložitev. Te zadeve 
so bile stvar nacionalnega prava ob upoštevanju načel učinkovitosti in enakovrednosti. 
44. CZU pa že izrecno ureja obveščanje dolžnika, zato da lahko izrazi svoje stališče v obrambo svojih 
interesov. 27 V skladu s sodno prasko Sodišča glede CZS (in v določenem smislu kot protiutež 
priznanju pravice do obrambe) 28 člen 103(3)(b) CZU podeli temu dejanju uprave možnost zadržanja 
triletnega roka za obvestilo o dolgu, katerega dies a quo se ujema s trenutkom njegovega nastanka. 
Zadržanje traja do konca obdobja, v katerem ima dolžnik možnost izraziti stališče, 29 nato pa začne rok 
teči naprej. 
45. Drugače povedano, zadržanje, določeno v členu 103(3)(b) CZU, doda trideset dni k trem letom, ki 
označujejo časovno omejitev za obvestilo o carinskem dolgu in se računajo od nastanka carinskega 
dolga. Tako dejansko pride do podaljšanja (časovno zelo omejenega) zastaralnega roka, po koncu 
katerega pravica uprave, da obračuna carinski dolg, ugasne. 30 
46. V tej zadevi je glede na navedbe predložitvenega sodišča Inspecteur 1. junija 2016 naslovil obvestilo 
na družbo Jumbocarry, da bi jo seznanil s tem, da namerava izterjati carinski dolg a posteriori in ga 
obračunati po 12-odstotni stopnji, ter ji je dal trideset dni, da izrazi svoje stališče. 
47. Če je bilo zaporedje dogodkov tako, bi lahko zaradi uporabe zgoraj navedene sodne prakse 
predložitveno sodišče presojalo dva dejavnika, pomem bna za spor: 
– Prvi dejavnik je, da je bilo obvestilo s tako vsebino lahko primerno, da se dolžniku zagotovijo 
ustrezne informacije in se mu omogoči, da si polno obveščen zagotovi obrambo svojih pravic 
v smislu, kakor se je člen 221(3) CZS razlagal v sodbi Molenbergnatie. 31 
– Drugi dejavnik je, da naj bi to obvestilo prav tako na podlagi člena 221(3) CZS, kakor ga razlaga 
Sodišče, 32 sprožilo pretrganje (ali zadržanje) triletnega zastaralnega roka, ki začne teči od nastanka 
carinskega dolga. 
24 Sodba z dne 3. julija 2014 , Kamino International Logistics in Datema Hellmann Worldwide Logistics (C-129/13 in C-130/13, EU:C:2014 :2041 , 
točka 28 in naslednje). 
25 Prav tam, točka 38: „Da bi se zagotovilo učinkovito varstvo zadevne osebe ali podjetja, je namen pravila zlasti v tem, da lahko popravita napako 
ali uveljavljata dejstva v zvezi z njunim osebnim položajem, ki govorijo v prid temu, ali bo odločba sprejeta ali ne oziroma bo imela tako ali 
drugačno vsebino“. 
26 Sodba CEVA, točka 47. Sodba omenja „prekinitev [pretrganje]“ zastaralnega roka, vendar glede na sobesedilo morda ne gre za pretrganje 
v pravem pomenu besede (zaradi katerega bi začel ta rok teči znova), temve č bolj za „zadržanje“.Na „zadržanje“ zastaralnega roka zaradi 
vložitve pritožbe se je izrecno skliceval člen 221(3) CZS. 
27 Kot splošno pravilo, „[p]reden carinski organi sprejmejo odločbo, ki bi imela negative posledice za vložnika, mu sporočijo razloge, na katerih 
nameravajo utemeljiti svojo odločbo, ta pa ima možnost, da izrazi svoje stališče v predpisanem roku, ki teče od dne, ko zadevno sporočilo 
prejme oziroma se šteje, da ga je prejel“ (člen 22(6) CZU). Glej tudi člen 29, ko odločitev carinskega organa ni bila sprejeta na zahtevek zadevne 
osebe. 
28 Šlo je torej za to, da se prepreči, da bi carinski dolg ugasnil, če je bilo obvestilo vročeno skoraj na koncu roka. Glej spremem bo 62 k členu 91 
predloga Komisije, Poročilo o predlogu uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o carinskem zakoniku Unije, dokument A7-0006 /2013 , str. 47. 
29 Člen 24(f) CZU je Komisijo pooblastil, da sprejme delegirane akte, da bi konkretno določila trajanje roka iz prvega pododstavka člena 22(6). 
Člen 8(1) Delegirane uredbe je določil rok trideset dni. 
30 Glej opombo 11 teh sklepnih predlogov. 
31 Točka 38 teh sklepnih predlogov. Svet se v odgovoru na vprašanja Sodišča strinja, ko potrdi to možnost za konkretne položaje (in torej na 
splošno). 
32 Točka 39 teh sklepnih predlogov. 
ECLI:EU:C:2021 :120 7 
SKLEPNI PREDLOGI M. CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE – ZADEVA C-39/20  
JUMBOCARRY TRADING  
48. Triletni zastaralni rok bi bil torej zadržan (oziroma morebiti pretrgan) ne glede na to, kateri 
carinski zakonik bi se uporabil (CZS ali CZU), zaradi obvestila, ki ga je Inspecteur naslovil na družbo 
Jumbocarry 1. junija 2016 , torej preden so se iztekla tri leta, računano od 4. julija 2013 , torej dneva, 
ko je navedeni dolg nastal. 
49. Ker je bil rok zadržan do konca obdobja, v katerem je dolžnik lahko izrazil svoje stališče, je v istem 
smislu verjetno, 33 da se niti na podlagi CZS na dan (18. julija 2016 ), ko je bil plačilni nalog vročen 
družbi Jumbocarry, niso iztekla tri leta (plus čas zadržanja) zastaralnega roka, po koncu katerega 
carinski dolg ugasne. 
B. Podredno: vprašanji za predhodno odločanje 
50. Vsekakor predlagam, da se na vprašanji za predhodno odločanje odgovori, če bi po analizi dveh 
zgoraj omenjenih elementov presoje, 34 predložitveno sodišče menilo, da še naprej potrebuje razlago 
pravil prava Unije, na katera se ti vprašanji nanašata. 
1. Prvo vprašanje 
51. Predložitveno sodišče izraža svoje dvome glede učinkov ratione temporis dveh pravil CZU, ki se 
v skladu s členom 288(2) CZU uporabljata od 1. maja 2016 . 
– Prvo pravilo se nanaša na zastaranje carinskega dolga (člen 103(3)(b) CZU). 
– Drugo se nanaša na ugasnitev istega dolga (člen 124(1)(a) CZU), če dolžnika ni več mogoče 
obvestiti v skladu s členom 103 CZU. 
52. Obrazložitev predložitvenega sodišča ter trditve strank in intervenientov v postopku predhodnega 
odločanja se vrtijo okrog opredelitve zadevnih določb kot postopkovnih pravil ali pravil materialnega 
prava. Nič nimam proti temu, da svojo analizo začnem s tega vidika. 
a) Procesnopravna ali materialnopravna narava pravil, ki se uporabijo, in učinki te narave na ta spor 
53. Stranki in intervenienti v sporu se sklicujejo na klasično sodno prakso Sodišča, ki pri odločanju 
o časovnem učinku novih pravil bodisi na obstoječe položaje bodisi na dokončne položaje razlikuje 
glede na to, ali gre za postopkovna pravila ali pravila materialnega prava. 
54. V skladu s to sodno prakso se „postopkovna pravila običajno uporabljajo za vse spore, ki potekajo, 
ko ta pravila začnejo veljati, drugače kot pri pravilih materialnega prava, ki se običajno razlagajo tako, 
da se načeloma ne nanašajo na položaje, ki so nastali pred začetkom njihove veljavnosti“. 35 
33 Kot sem navedel v točki 43 teh sklepnih predlogov, je bila v skladu s CZS določitev roka za oblikovanje stališča v rokah nacionalnega 
zakono dajalca ob upoštevanju načel enakovrednosti in učinkovitosti. 
34 Po mnenju Parlamenta postane predlog za sprejetje predhodne odločbe hipotetičen, če se sprejme kateri od teh dveh elementov presoje 
(točka 12 njegovega odgovora na vprašanja Sodišča). 
35 Sodba Molenbergnatie, točka 31. 
ECLI:EU:C:2021 :120 8 
SKLEPNI PREDLOGI M. CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE – ZADEVA C-39/20  
JUMBOCARRY TRADING  
55. Sodišče je v zvezi s časovno veljavnostjo pravil materialnega prava svojo sodno prakso podrobneje 
razdelalo tako, da se: „[…] novo pravno pravilo uporablja od uveljavitve akta, v katerem je vsebovano, 
in da čeprav se ne uporablja za pravne položaje, ki so nastali in se v celoti končali pred to 
uveljavitvijo, pa se uporablja neposredno za prihodnje učinke položaja, ki je nastal v času veljave 
prejšnjega zakona, in za nove pravne položaje. Drugače – in ob upoštevanju načela prepovedi 
retroaktivnosti pravnih aktov – je le, če so novemu pravilu dodane posebne določbe, ki izrecno 
določajo njegovo časovno veljavnost“. 36 
56. Ta sodna praksa 37 dopušča določene odtenke glede na okoliščine. In sicer: 
– Postopkovna pravila se na splošno uporabljajo od dneva, ko začnejo veljati. 
– Pravila materialnega prava pa ne vplivajo na pravne položaje, ki so se v celoti končali, preden so 
začela veljati, razen če iz njihovega besedila, cilja ali sistematike ne izhaja, da jim je treba priznati 
tak učinek. 38 
– Kot izjemo od tega pravila je mogoče sprejeti primer, v katerem „je predpis Unije, ki se je nanašal 
na vzpostavitev celote predpisov za naknadno izterjavo carinskih dajatev, obsegal tako postopkovna 
pravila kot pravila materialnega prava, ki tvorijo neločljivo celoto in katerih posameznih določb 
glede njihovih časovnih učinkov ni mogoče obravnavati ločeno“. 39 
57. Če bi se sprejel pristop iz predložitvene odločbe ter stališč strank in intervenientov v postopku 
predhodnega odločanja, bi bilo treba analizirati (postopkovno ali materialno) naravo členov CZU, na 
katere se nanaša prvo vprašanje. 
58. Rezultat te analize bi bil naklonjen ugotovitvi materialne narave teh določb, če se upošteva to, kar 
je Sodišče odločilo v sodbi Molenbergnatie. V skladu s to sodbo je treba za člen 221(3) CZS šteti, „da 
gre za določbo materialnega prava“. 40 
59. Da bi opredelilo ta člen kot pravilo materialnega prava, in ne kot postopkovno pravilo, je Sodišče 
upoštevalo učinke tega, da v roku treh let ni bilo obvestila (organov) glede zneska dolga, v povezavi 
z razlogi za ugasnitev tega dolga, naštetimi v členu 233 CZS: iz tega je sklepalo, da je, če so podane 
okoliščine, predvidene v obeh določbah, carinski dolg „zastaral in posledično ugasnil“. 41 
60. Ne glede na to, kakšno je mnenje (v teoriji), ki bi se lahko izrazilo glede teh trditev, 42 ni sporno, da 
se je Sodišče odločilo, da člen 221(3) v povezavi s členom 233 CZS opredeli kot pravilo materialnega 
prava. 
36 Sodba z dne 7. novembra 2018 , O’Brien (C-432/17, EU:C:2018 :879, točka 27). 
37 Mogoče jo je uporabiti tako na carinskem področju (glej zlasti sodbi z dne 12. novembra 1981 , Meridionale Industria Salumi in drugi 
(od 212/80 do 217/80, EU:C:1981 :270, točka 9), in z dne 9. marca 2006 , Beemsterboer Coldstore Services (C-293/04, EU:C:2006 :162, točke 
od 19 do 21), kot tudi na drugih področjih (glej, med drugim, sodbe z dne 29. januarja 2002 , Pokrzeptowicz-Meyer (C-162/00, EU:C:2002 :57, 
točki 49 in 50); z dne 11. decembra 2012 , Komisija/Španija (C-610/10, EU:C:2012 :781, točka 45), in z dne 7. novembra 2018 , O’Brien 
(C-432/17, EU:C:2018 :879, točki 26 in 27). 
38 Sodba z dne 9. marca 2006 , Beemsterboer Coldstore Services (C-293/04, EU:C:2006 :162), točka 21: „materialnopravna pravila Skupnosti [je 
mogoče] izjemoma razlagati tako, kot da se nanašajo na primere, ki so bili nastali pred začetkom njihove veljavnosti, če iz njihovega besedila, 
cilja in sistematike jasno izhaja, da jim je treba priznati tak učinek (glej sodbe z dne 12. novembra 1981 , Salumi in drugi (od 212/80 do 217/80, 
EU:C:1981 :270, točka 9); z dne 15. julija 1993 , GruSa Fleich (C-34/92, EU:C:1993 :317, točka 22), in z dne 24. septembra 2002 , Falck in Acciaidi 
Bolzano/Komisija (C-74/00 P in C-75/00 P, EU:C:2002 :524, točka 119)“. 
39 Sodba z dne 26. marca 2015 , Komisija/Moravia Gas Storage (C-596/13 P, EU:2015 :203, točka 36), s sklicevanjem na sodbo z dne 12. novembra 
1981 , Meridionale Industria Salumi in drugi (od 212/80 do 217/80, EU:C:1981 :270). 
40 Sodba Molenbergnatie, točka 42: „je treba glede člena 221(3) [CZS] šteti, drugače kot v odstavkih 1 in 2 tega istega člena, da gre za določbo 
materialnega prava in je torej ni mogoče uporabiti za izterjavo carinskega dolga, nastalega pred 1. januarjem 1994 “. 
41 Prav tam, točka 41. 
42 Sodba Molenbergnatie je dober dokaz o težavah, ki se pojavijo, ko je treba začrtati summa divisio med postopkovnimi pravili in pravili 
materialnega prava, kar je razlikovanje, ki včasih spregleda neločljivo povezanost enih in drugih. To, kar člen 221(3) CZS neposredno ureja, so 
namreč (postopkovne) zahteve v zvezi z obveščanjem dolžnika, kot so rok, v katerem ga je treba obvestiti, in suspenzivni učinki vložene 
pritožbe, čeprav je (materialna) posledica prepozne vročitve tega obvestila zastaranje carinskega dolga. 
ECLI:EU:C:2021 :120 9 
SKLEPNI PREDLOGI M. CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE – ZADEVA C-39/20  
JUMBOCARRY TRADING  
61. To opredelitev je mogoče brez večjih težav prenesti na enakovredno določbo CZU: člen 103(3)(b) 
v povezavi s členom 124(1)(a) tega zakonika, ki ima enako vsebino kot člen 221(3) CZS. 
62. Uporaba sodne prakse Molenbergnatie bi zato pomenila, da so določbe CZU, katerih razlaga se 
zahteva, določbe materialnega prava, zato se ne smejo uporabiti za carinske dolgove, nastale pred 
začetkom veljavnosti tega zakonika. 
63. Vendar prepoved uporabe novih določb materialnega prava za dejanja, opravljena pred njihovim 
začetkom veljavnosti, velja, če gre za „pravne položaje, ki so nastali in se v celoti končali pred to 
uveljavitvijo“. 43 Vendar v obravnavanem primeru, v katerem je zastaralni rok še tekel, ne gre za to. 
64. Kot pravilno poudarja predložitveno sodišče, je bil položaj dolžnika v zadevi, ki se je obravnavala 
v sodbi Molenbergnatie, dokončen. Carinski dolg družbe Jumbocarry Trading pa „1. maja 2016 šeni 
zastaral“. 44 Zato doda, da „se položaj zadevne osebe razlikuje od položaja, ki se preučuje v točki 41 
sodbe Molenbergnatie“. 45 
65. Iz podatkov v spisu je namreč mogoče sklepati: 
– Da je dolg družbe Jumbocarry nastal 4. julija 2013 . 
– Da se v trenutku, ki je drugačen od trenutka začetka veljavnosti, ko sta se začela uporabljati 
člena 103 in 124 CZU (torej 1. maja 2016 ), 46 triletni zastaralni rok za ta carinski dolg še ni iztekel. 
Do izteka roka bi prišlo 4. julija 2016 , če ne bi prišlo, kot se je dejansko zgodilo, do zadržanja tega 
roka zaradi obvestila Inspecteur (1. julija 2016 ). 
66. Skratka pravni položaj družbe Jumbocarry glede zastaranja njenega dolga ni bil dokončen, ko je 
nizozemska uprava zadržala triletni rok, ko je 1. junija 2016 (v skladu s členom 22(6) in 103(3), 
začetek in točka (b), CZU) sporočila razloge, iz katerih ga namerava obvestiti o carinskem dolgu. 
67. V teh okoliščinah menim, da ni mogoče nasprotovati uporabi členov 103(3)(b) in 124(1)(a) CZU. 
Odgovor na prvo vprašanje za predhodno odločanje mora biti torej pritrdilen. 
68. Isto rešitev potrjujejo podobna merila, ki izhajajo iz sodb Taricco I in Taricco II. Na prvo od teh 
sodb se je skliceval Parlament v svojem pisnem stališču, stranki postopka in drugi intervenienti 
v postopku predhodnega odločanja pa so lahko na predlog Sodišča podali navedbe v zvezi z učinki 
obeh. 
b) Vpliv sodb Taricco I in Taricco II na to zadevo 
69. V kazenski dogmatiki je ena od težav, o kateri se tradicionalno razpravlja, težava, ki izvira iz tega, 
da se z novim zakono m podaljšajo zastaralni roki za kazniva ravnanja, preden so se iztekli tisti, ki so 
veljali v trenutku storitve tega ravnanja. 47 
70. To podaljšanje povzročitežave pri njegovi analizi ob upoštevanju splošnega načela prepovedi 
retroaktivnosti in peius kazenskih zakono v. Taka prepoved je določena v členu 49(1) Listine Evropske 
unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina). 
43 Glej točko 56 teh sklepnih predlogov.  
44 Točka 4.4.3 predložitvene odločbe.  
45 Točka 4.4.3, in fine, predložitvene odločbe.  
46 Glej člen 288 CZU, prepisan v točki 11 teh sklepnih predlogov.  
47 Težave postanejo še večje, ko se določi, da kazniva dejanja, ki so do zdaj lahko zastarala, v skladu z novimi zakoni ne zastarajo.  
ECLI:EU:C:2021 :120 10 
SKLEPNI PREDLOGI M. CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE – ZADEVA C-39/20  
JUMBOCARRY TRADING  
71. Tezi, ki si stojita nasproti v zvezi s to zadevo, z nasprotnih stališč zagovarjata: (a) da za zastaranje, 
ki je začelo teči pred začetkom veljavnosti novega zakona, velja prejšnji zakon (tempus regit actum); 
in (b) da nič ne preprečuje zakono dajalcu, da podaljša zastaralni rok, vendar se nov rok (ki je daljšiod 
prejšnjega) uporabi samo za kazniva dejanja, ki še niso zastarala v skladu s prejšnjim zakono m. 48 
72. Pri odgovoru na eno od vprašanj za predhodno odločanje v zadevi Taricco I se je Sodišče oprlo na 
sodno prakso Evropskega sodiščaza človekove pravice v zvezi s členom 7 Evropske Konvencije 
o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu, v katerem so 
določene pravice, ki ustrezajo pravicam, ki jih zagotavlja člen 49 Listine. 
73. V skladu s to sodno prakso je Sodišče odločilo, da „podaljšanje zastaralnega roka in njegova 
takojšnja uporaba ne posegata v pravice, ki jih zagotavlja člen 7 navedene konvencije, saj te določbe ni 
mogoče razlagati tako, da preprečuje podaljšanje zastaralnih rokov, čeočitana dejanja nikoli niso 
zastarala“. 49 
74. Generalna pravobranilka J. Kokott se je v svojih sklepnih predlogih v zadevi Taricco I tudi izrekla 
v tem smislu: „obdobje, v katerem se lahko izvaja pregon zaradi kaznivega dejanja, se lahko, dokler ne 
nastopi zastaranje, spremeni še tudi po storitvi kaznivega dejanja“. 50 
75. Sodba Taricco II je to izjavo potrdila, saj je štela za dopustno, da nacionalni zakono dajalec 
„podaljša zastaralni rok s takojšnjim učinkom, kar velja tudi za očitana dejanja, ki še niso zastarala“. 
Sodiščeje še dodalo, da tako podaljšanje „načeloma ne posega v načelo zakonitosti v kazenskem pravu 
(glej v tem smislu sodbo Taricco [I], točka 57, in sodno prakso Evropskega sodiščaza človekove 
pravice, navedeno v tej točki)“. 51 
76. Res je, da se nacionalna zakono daja, na katero sta se nanašali sodbi Taricco I in Taricco II, 
razlikuje od zakono daje, ki je tu predmet spora. Tam ni šlo zares za novo podaljšanje zastaralnega 
roka za kazniva dejanja, temve č za skrajšanje najdaljšega obdobja, v katerem se je ta rok lahko 
pretrgal, 52 kar je povzročilo, da se „izniči časovni učinek razloga za pretrganje zastaranja“. 53 
77. Prav tako je res, da se je Sodišče na podlagi predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je 
vložilo Corte costituzionale (ustavno sodišče, Italija) v zadevi Taricco II, lotilo sporne zakono daje 
z drugega vidika kot v primeru sodbe Taricco I: 
– V sodbi Taricco I je analiziralo obveznost italijanskega sodnika, da v kazenskem postopku zaradi 
kaznivih dejanj v zvezi s pobiranjem davka na dodano vrednosti ne uporabi nekaterih nacionalnih 
določb v zvezi s pretrganjem zastaranja kaznivih dejanj, ki so v povezavi z običajnim trajanjem 
postopkov v tej državi članici v praksi pomenile nekaznovanost storilcev teh kaznivih dejanj na 
škodo finančnih interesov Unije. 
48 Na splošno je sprejeto, da če so se (prejšnji) roki že iztekli, se tisti, določeni v novem zakonu, ne smejo uporabiti. 
49 Točka 57 sodbe Tarrico I. Sodna praksa Evropskega sodiščaza človekove pravice, ki vsebuje ta odstavek, vključuje sodbe Coëme in drugi proti 
Belgiji (št. 32492 /96, 32547 /96, 32548 /96, 33209 /96 in 33210 /96, točka 149, CEDH 2000 -VII; Scoppola proti Italiji (št. 2), št. 10249 /03, 
točka 110 in navedena sodna praksa, 17. september 2009 , in OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos proti Rusiji, št. 14902 /04, točke 563, 
564 in 570 ter navedena sodna praksa, 20. september 2011 . 
50 Sklepni predlogi generalne pravobranilke J. Kokott (C 105/14, EU:C:2015 :293, točka 120). V podporo tej trditvi je omenila „sodbo ESČP z dne 
22. junija 2000 v zadevi Coëme in drugi proti Belgiji (zadeva št. 32492 /96, Recueil des arrêts et décisions 2000 -VII, točka 149)“. 
51 Točka 42 sodbe Taricco II. 
52 Pretrganje tega roka, kot pravni pojem, ki se razlikuje od zadržanja, je v skladu z italijansko zakono dajo določalo, da začne rok znova tečiod 
dneva pretrganja. Vendar obdobje pretrganja v skladu s členom 161 kazenskega zakonika ni smelo preseči polovice (absolutnega) zastaralnega 
roka: reforma tega zakonika z zakono m št. 25/2005 je pomenila, da lahko pretrganje traja največ četrtino prvotnega roka. Posledica te 
zakono dajne spremem be je bila, da se je zlasti v zelo zapletenih preiskavah kaznivih dejanj, pri katerih so bile potrebne poglobljene preiskave, 
čeprav je bil zastaralni rok enak pred zakono m št. 25/2005 in po njem, pretrganje, povzročeno s sodnimi dejanji, znatno skrajšalo, zaradi česar 
je prišlo do nekaznovanosti. Zato je predložitveno sodišče trdilo, da spremem ba člena 161, drugi odstavek, kazenskega zakonika, leta 2005 „s 
tem, da po pretrganju zastaranja omogoča, da se zastaralni rok podaljša zgolj za četrtino prvotnega roka, dejansko povzroči, da se zastaranje 
v večini primerov kazenskega pregona ne pretrga“ (točka 23 sodbe Taricco I). 
53 Sodba Taricco I, točka 46. 
ECLI:EU:C:2021 :120 11 
SKLEPNI PREDLOGI M. CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE – ZADEVA C-39/20  
JUMBOCARRY TRADING  
– V sodbi Taricco II je pojasnilo trditve iz sodbe Taricco I, 54 ko je analiziralo obveznost neuporabe 
nacionalnih določb o zastaranju (ki imajo po navedbah Corte costituzionale (ustavno sodišče) 
v Italiji materialnopravno naravo) 55 v povezavi z načelom zakonitosti v kazenskem pravu. 56 Prav 
tako je pojasnilo naloge zakono dajalca in kazenskega sodišča, da odpravita položaj, v katerem 
nacionalni pravni red ne upošteva zahtev, ki izhajajo iz varstva finančnih interesov Unije, da bi se 
naložile učinkovite, sorazmerne in odvračilne sankcije. 
78. Vendar se razlike, ki jih je mogoče zaznati med obema sodbama, ne odražajo v tem, kar je tu 
predmet razprave: veljavnost takojšnje uporabe novega zastaralnega roka, ki je daljši od prejšnjega, za 
dejanja, ki še niso zastarala. 
79. Glede tega konkretnega področja se sodbi ujemata: točka 42 sodbe Taricco II brez zadržkov 
sprejema pojasnilo iz točke 57 sodbe Taricco I in hkrati sodno prakso Evropskega sodiščaza človekove 
pravice, navedeno v sodbi Taricco I. 
80. Če je torej mogoče, da novo pravilo podaljša zastaralni rok s takojšnjim učinkom za kazniva 
ravnanja, ki še niso zastarala, je še toliko bolj mogoče uporabiti to merilo, če gre za časovno omejeno 
zadržanje zastaralnega roka za carinski dolg (ki nima kaznovalne narave), preden se iztečejo tri leta, ki 
so v skladu s prejšnjo zakono dajo potrebna za to, da se šteje za zastaranega. 57 
2. Drugo vprašanje za predhodno odločanje 
81. Drugo vprašanje za predhodno odločanje je napisano zelo jedrnato. Predložitveno sodišče želi 
vedeti, ali je „v primeru pritrdilnega odgovora na prvo vprašanje […]“ uporaba 
členov 103(3)(b) in 124(1)(a) CZU združljiva z načeloma pravne varnosti in varstva legitimnih 
pričakovanj. 
82. Parlament je interveniral v tem postopku, ker je menil, da se „zdi“, da predložitveno sodišče 
z drugim vprašanjem dvomi o veljavnosti dveh členov CZU, na katera se nanaša prvo vprašanje, 
čeprav ne izrecno. 58 
83. Vendar menim, da na podlagi besedila predložitvene odločbe drugega vprašanja ni mogoče 
opredeliti, kot da izpostavlja dvom glede veljavnosti teh določb prava Unije. Predložitveno sodiščese 
ne sprašuje o veljavnosti teh določb na splošno, temve č o tem, kako se s časovnega vidika uporabita 
za dani primer. Ni sporno, da na koncu odločbe namiguje na neuporabo člena 103(3) CZU, vendar to 
stori bolj v okviru posebnih okoliščin spora. 
84. Predložitvena odločba utemeljuje sklicevanje na načeli pravne varnosti in varstva legitimnih 
interesov, saj „bi se lahko trdilo“, da na datum nastanka carinskega dolga (4. julija 2013 ) „ni bilo jasno 
niti zadevna oseba ni mogla predvideti, da se bo carinska zakono daja spremenila na področju izterjave 
in zastaranja […]“. 59 
54 V skladu s sodbo Taricco I so nacionalna pravila o zastaranju odpravila učinkovitost in odvračilnost ukrepov, predvidenih za boj proti 
nezakonitim dejavnostim, ki so v nasprotju s finančnimi interesi Unije. Nacionalnemu sodišču zato ni bilo treba uporabiti navedenih nacionalnih 
določb, če je bilo to nujno za zagotavljanje polnega učinka prava Unije (točki 47 in 49). 
55 Točka 27 sodbe Taricco II. 
56 Corte costituzionale (ustavno sodišče) je poudarilo, da „se je Sodišče v sodbi Taricco [I] o vprašanju skladnosti pravila, navedenega v tej sodbi, 
s členom 49 Listine […] izreklo le v zvezi z načelom prepovedi retroaktivnosti[, vendar] naj ne bi preučilo drugega vidika načela zakonitosti 
v kazenskem pravu, in sicer zahteve, da morajo biti predpisi glede ureditve kazenskih sankcij dovolj natančni“ (točka 19 sodbe Taricco II). 
57 Podobno se je izrekel Parlament, potem ko je predlagal uporabo točk od 54 do 57 sodbe Taricco I za to zadevo: „zahteve, ki izhajajo iz načela 
varstva legitimnih pričakovanj, so strožje v kazenskih zadevah kot v upravnih, kamor spada izterjava carinskega dolga“ (točka 42 pisnega 
stališča). Nizozemska vlada se v svojem odgovoru na vprašanja Sodišča strinja s to presojo (točki 5in 6). 
58 Točka 2 njegovega pisnega stališča. 
59 Točka 4.7.2 predložitvene odločbe. 
ECLI:EU:C:2021 :120 12 
SKLEPNI PREDLOGI M. CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE – ZADEVA C-39/20  
JUMBOCARRY TRADING  
85. Predložitveno sodišče pa prizna, da je zakono dajalec Unije s sprejetjem členov 22(6) in 29 CZU 
okrepil pravni položaj dolžnika, saj mu je podelil pravico, na podlagi katere ima na voljo obdobje, da 
izrazi svoje stališče. 60 Povezava teh določb z zadržanjem zastaralnega roka v času, ko lahko izrazi 
stališče, ne pomeni tako poslabšanje položaja dolžnika, da bi moralo pripeljati do neuporabe 
člena 103(3) CZU. 61 
86. V skladu z ustaljeno sodno prakso „načelo pravne varnosti zahteva, da so pravna pravila jasna, 
natančna in imajo predvidljive učinke, da se lahko zadevne osebe znajdejo v položajih in pravnih 
razmerjih, ki izhajajo iz pravnega reda Unije“. 62 
87. Glede pravice uveljavljanja varstva legitimnih pričakovanj je Sodišče pojasnilo, da „ima pravico do 
sklicevanja na varstvo legitimnih pričakovanj, ki izhaja iz načela pravne varnosti, […] vsak posameznik, 
ki je v položaju, iz katerega izhaja, da mu je uprava Unije vzbudila utemeljena pričakovanja. Zagotovila, 
ki lahko [..] vzbudijo taka pričakovanja, so natančne, brezpogojne in usklajene informacije pooblaščenih 
in zanesljivih virov. Nasprotno pa se nihče ne more sklicevati na kršitev tega načela, kadar ni natančnih 
zagotovil, ki bi mu jih dala uprava“. 63 
88. Torej, prvič, nobeno od teh načel ne pomeni obveznosti, da se pravni red s časom ne spreminja. 
Pričakovanje, da zakono daja ne bo deležna spremem b, bi bilo poleg tega še posebej neutemeljeno na 
področju, kot je carinsko, ki zahteva stalno prilagajanje. 64 Dober dokaz so zaporedne spremem be CZS 
od njegovega sprejetja leta 1992 do njegove razveljavitve z Uredbo št. 952/2013 . Sprejetje CZU je bilo 
utemeljeno s potrebo po tem, da se „upošteva razvoj prava Unije“. 65 
89. Drugič, glede zgoraj opisanega varstva legitimnih pričakovanj v spisu ni nobenega podatka, iz 
katerega bi bilo mogoče sklepati, da je nizozemska uprava dala družbi Jumbocarry takšna ali drugačna 
„natančna zagotovila“ v zvezi s pobiranjem carinskega dolga. 
90. Tretjič,načelo pravne varnosti ne izključuje, da je treba določbe razlagati, če njihova vsebina kaže 
hermenevtične težave, ki subjektom, na katere vplivajo ali ki jih morajo uporabiti, vzbujajo dvome: 
ravno zato, da se razrešijo ti dvomi, je bil uveden mehanizem pravosodnega sodelovanja, določen 
v členu 267 PDEU. 
91. Četrtič, uvedba novega člena 103(3)(b) CZU dejansko ne prinaša spremem be v zvezi s prejšnjim 
normativnim položajem. Bolj gre za odgovor na potrebo, da postane obveznost upravnih organov, ki je 
v skladu s sodno prakso Sodišča 66 že obstajala v CZU in katere normativno izvajanje je padlo na 
ramena nacionalnega zakono dajalca, ker ji zakono dajalec ni posvetil posebne pozornosti, gotova. 
92. V tej zadevi ni mogoče govoriti o pravici dolžnika, da carinski dolg ugasne avtomatično in 
neizogibno po treh letih po njegovem nastanku, temve č o pričakovanju, da bo do tega prišlo, tudi pod 
pravili CZS, ki so veljala, ko je ta dolg nastal. 
93. Naj ponovim, da take pravice ni bilo, temve č je bilo pričakovanje zastaranja, potem ko se je triletni 
rok iztekel, če ni bilo zadržanja tega roka, do česar je lahko prišlo bodisi zaradi pritožbe bodisi zaradi 
upravnega dejanja, s katerim je bil dolžnik obveščen o nameri izterjave carinskega dolga, preden je bila 
odločba o tem sprejeta. 
60 Člen 8(1) Delegirane uredbe določa rok tridesetih dni.  
61 Točka 4.7.3 predložitvene odločbe.  
62 Sodba z dne 3. decembra 2019 , Češka republika/Parlament in Svet (C-482/17, EU:C:2019 :1035 , točka 148).  
63 Prav tam, točka 153.  
64 Tako opozarja Svet v svojem pisnem stališču, točka 46.  
65 Uvodna izjava 2 CZU.  
66 Glej razlago enakovrednih členov CZS, podano v sodbah Molenbergnatie in CEVA, navedeni v točki 38 in naslednjih teh sklepnih predlogov.  
ECLI:EU:C:2021 :120 13 
SKLEPNI PREDLOGI M. CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE – ZADEVA C-39/20  
JUMBOCARRY TRADING  
94. Kot je trdila nizozemska vlada, 67 trenutka ugasnitve carinskega dolga ne bi bilo mogoče določiti 
vnaprej s popolno gotovostjo, ker je veljal CZS, čeprav je člen 221(3) CZS določal možnost zadržanja 
triletnega roka, če se je vložila pritožba v smislu člena 243. 68 
95. Na podlagi razlage Sodišča v zvezi s tem členom 221(3) bi bilo mogoče sklepati, da je tudi med 
veljavnostjo CZS obvestilo uprave pretrgalo (z ustreznim učinkom na zastaranje) triletni rok, 
v katerem je bilo treba dolžnika obvestiti o carinskem dolgu. 69 
96. Petič, kot tehtno poudarja predložitveno sodišče, podaljšanje zastaralnega roka z zadržanjem, ki je 
neločljivo povezano z obvestilom iz člena 103(3)(b) CZU, je neposredno vezano na možnost, ki se daje 
dolžniku, in sicer, da izrazi svoje stališče, preden carinski organ sprejme odločbo, ki bo negativno 
vplivala na njegove interese. 
97. To pravilo poskrbi za ravnotežje med pravico dolžnika, da izrazi svoje stališče, in finančnim 
interesom Unije. Nujnost tega ravnotežja prav tako ni novost CZU, logika, da upravno obvestilo zadrži 
zastaralni rok, pa je obstajala že prej. 
98. Šestič, čeprav bi bilo mogoče podaljšanje zastaralnega roka zaradi suspenzivnih učinkov obvestila, 
vročenega dolžniku, šteti za „novost“ z vidika ureditve v CZS, ki je veljala 4. julija 2013 (ko je nastal 
dolg družbe Jumbocarry), takojšnja uporaba člena 103(3)(b) CZU od 1. maja 2016 prav tako ni 
zmanjšala pravne varnosti z vidika gotovosti glede veljavne zakono daje. 
99. Vsak skrben carinski subjekt je lahko poznal razlago Sodišča glede časovne veljavnosti 
postopkovnih določb in določb materialnega prava v zvezi z bodočimi učinki pravnih položajev, ki še 
niso dokončni. Ta sodna praksa je ustaljena in sega na carinskem področju tja do leta 1981 . 70 
100. Takojšnja uporaba člena 103(3)(b) CZU nazadnje omogoča enako obravnavanje vsakega uvoznika, 
katerega dolg ni ugasnil zaradi zastaranja na datum, ko je CZU začel veljati v celoti, in sicer, čeje 
nastal pred ali pa po tem. Od 1. maja 2016 imajo vsi pravico, da izrazijo stališče v primeru, 
obravnavanem v členu 22(6) CZU, v istem roku, izračunanem na isti način. 
V. Predlog 
101. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče 
Nizozemske) odgovori tako: 
Člena 103(3)(b) in 124(1)(a) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 
2013 o carinskem zakoniku Unije se uporabljata za carinski dolg, ki je nastal pred 1. majem 2016 in do 
takrat še ni zastaral, ne da bi ta uporaba kršila načeli pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj. 
67 Točka 58 njenega pisnega stališča.  
68 V skladu s členom 243(1), prvi pododstavek, CZS se lahko „[v]saka oseba […] pritoži na odločbe carinskih organov, ki se nanašajo na uporabo  
carinske zakono daje in to osebo neposredno in osebno zadevajo“. 
69 Točka 39 teh sklepnih predlogov. 
70 Sodba z dne 12. novembra 1981 , Meridionale Industria Salumi in drugi (od 212/80 do 217/80, EU:C:1981 :270). 
ECLI:EU:C:2021 :120 14