ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

ugotovi, da je Republika Poljska kršila obveznosti iz člena 13(1) v povezavi s Prilogo XI, člen 23(1), drugi pododstavek oziroma iz člena 22(3) v povezavi s Prilogo XI Direktive 2008/50/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008 o kakovosti zunanjega zraka in čistejšem zraku za Evropo (1), s tem da — je od leta 2007 in najmanj do leta 2013 na 35 območjih kakovosti zraka prekoračila dnevne mejne vrednosti za PM10 in na 9 območjih kakovosti zraka letne mejne vrednosti za PM10 ter ni predložila nobenih informacij, iz katerih bi bilo razvidno, da se je ta situacija izboljšala, — v programu o kakovosti zraka ni sprejela primernih ukrepov, da bi bilo obdobje, v katerem so prekoračene mejne vrednosti za PM10 v zraku, čim krajše, — so bile dnevne mejne vrednosti in sprejemljivo preseganje od 1. januarja 2010 do 10. junija 2011 na območju 14.17 – mesto Radom –, na območju 14.18 – Pruszków-Żyrardów – ter na območju 16.15 – Kędzierzyn-Koźle – ter od 1. januarja 2011 do 10. junija 2011 na območju 30.3 – Ostrów-Kępno – presežene ter — ni pravilno prenesla člena 23(1), drugi pododstavek, Direktive 2008/50/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008 o kakovosti zunanjega zraka in čistejšem zraku za Evropo;
2.

Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen, ali ima [lizingodajalec] v skladu s členom 90(1) Direktive o DDV pravico do zmanjšanja davčne osnove tudi tedaj, kadar je nacionalni zakonodajalec izkoristil možnost iz člena 90(2) Direktive o DDV in v primeru popolnega ali delnega neplačila ni dovolil zmanjšanja davčne osnove?
SL Uradni list Evropske unije C 343/34

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Rheinland-Pfalz (Nemčija) 11. julija 2016 – Hornbach-Baumarkt-AG/Finanzamt Landau

(Zadeva C-382/16)

(2016/C 343/46)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Finanzgericht Rheinland-Pfalz

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Hornbach-Baumarkt-AG

Tožena stranka: Finanzamt Landau

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člen 49 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) v povezavi s členom 54 PDEU (prej: člen 43 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti (PES) v povezavi s členom 48 PES) nasprotuje določbi države članice, v skladu s katero se dohodki davčnega zavezanca rezidenta iz poslovnih odnosov z družbo s sedežem v drugi državi članici, v kateri ima vsaj četrtinski neposredni ali posredni delež in s katero se je dogovoril o pogojih, ki odstopajo od tistih, ki bi jih sklenile med seboj neodvisne tretje osebe v enakih ali podobnih okoliščinah, določijo tako, kakor bi se določili v okviru pogojev, sklenjenih med neodvisnimi tretjimi osebami, če do take izravnave ne pride v zvezi z dohodki iz poslovnih odnosov z družbo rezidentko in določba davčnemu zavezancu rezidentu ne omogoča predložitve dokaza, da so bili pogoji sklenjeni iz poslovnih razlogov, ki izhajajo iz njegovega položaja družbenika v družbi s sedežem v drugi državi članici?
2.

V primeru pritrdilnega odgovora na prvo vprašanje, ali je treba pri sklenitvi najemne pogodbe za nedoločen čas za trgovinski posel v smislu členov 1(1), 2, točka 1, 3, 6 in 8 (ter uvodnih izjav 1, 3, 4, 8, 9, 26 in 35) Direktive 2011/7/EU Evropskega parlamenta in Sveta […] (ni prevedeno) šteti najemno pogodbo ali posamezno ločeno transakcijo v obliki vsakokratnega plačila najemnine v zameno za možnost uporabe prostorov in priključkov?
SL Uradni list Evropske unije C 335/41

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Supremo (Španija) 11. julija 2016 – Salvador Benjumea Bravo de Laguna/Esteban Torras Ferrazzuolo

(Zadeva C-381/16)

(2016/C 335/55)

Jezik postopka: španščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Supremo, Sala Primera de lo Civil

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Salvador Benjumea Bravo de Laguna

Tožena stranka: Esteban Torras Ferrazzuolo

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je zahteva za prenos znamke Skupnosti iz drugih razlogov, kot so navedeni v členu 18 navedene uredbe, in sicer zlasti v primerih, določenih v členu 2(2) španskega zakona o znamkah (zakon 17/2001 z dne 7. decembra 2001, BOE št. 294 z dne 8. decembra 2001), skladna s pravom Unije in konkretno z Uredbo Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (1)?

(1) UL L 78, str. 1.
3.

Kako upoštevno je načelo sorazmernosti pri presoji vprašanja, ali se lahko državljan Unije, pri katerem je bilo – kot v obravnavani zadevi – ugotovljeno, da zanj velja člen 1(F)(a) in (b) Konvencije o statusu beguncev, razglasi za nezaželenega? Ali je treba pri tem – ali ne glede na to – upoštevati dejavnike iz člena 28(1) Direktive o prebivanju? Ali je treba pri tem – ali ne glede na to – upoštevati tudi desetletno prebivanje v državi članici gostiteljici iz člena 28(3)(a) te direktive? Ali je treba brez omejitev upoštevati dejavnike, ki so navedeni v poglavju 3.3 smernic za boljši prenos Direktive 2004/38/ES (COM(2009) 313)?
SL Uradni list Evropske unije C 314/11

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Curtea de Apel Cluj (Romunija) 25. maja 2016 – Teodor Ispas, Anduța Ispas/Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj

(Zadeva C-298/16)

(2016/C 314/16)

Jezik postopka: romunščina

Predložitveno sodišče

Curtea de Apel Cluj

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnika: Teodor Ispas, Anduța Ispas

Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Cluj

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je upravna praksa, po kateri se odločba o naložitvi obveznosti posamezniku sprejme, ne da bi se temu omogočil dostop do vseh informacij in dokumentov, ki jih je javni organ upošteval pri sprejetju te odločbe, to je informacij in dokumentov, ki so v upravnem spisu, ki ga je sestavil javni organ in ki ni javen, v skladu z načelom spoštovanja pravice do obrambe?
1.

Ali je s pravom Unije – zlasti s členom 5(2)(b) Direktive 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi (1) (pa tudi z Direktivo 2000/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2000 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja (2) na notranjem trgu, in s Pogodbo) združljiva nacionalna ureditev, v skladu s katero gospodarski subjekt zasebnim uporabnikom ne sme zagotavljati storitve videosnemanja na daljavo z uporabo t. i. računalništva v oblaku za privatno reproduciranje del, zaščitenih z avtorsko pravico, pri čemer dejavno sodeluje pri snemanju, in to brez soglasja imetnika pravice?
4.

Ali je treba člen 109(1)(a) Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Evropske unije razlagati tako, da se je dolžno nacionalno „sodišče, ki ni prvo začelo postopka“ na podlagi „tožbe zaradi kršitev“ blagovne znamke Evropske unije z vzdrževanjem in uporabo vsebin, do katerih je mogoče na spletnih domenah „facebook.com“ in/ali „youtube.com“ in/ali „twitter.com“ z enakim uporabniškim imenom dostopati v enaki obliki po vsem svetu in zato tudi v vsej Uniji, v posameznem primeru – glede posamezne domene „facebook.com“ in/ali „youtube.com“ in/ali „twitter.com“ –, pred katerim se na podlagi členov 97(2) in 98(1)(a) Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Evropske unije uveljavljajo zahtevki za kršitve, ki so bile izvršene ali je grozila nevarnost, da bodo izvršene, na območju katere koli države članice, na podlagi člena 109(1)(a) Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Evropske unije v obsegu, v katerem sta blagovni znamki ter blago in storitve, za katere sta registrirani, enaki, izreči za nepristojno samo za območje države članice, v kateri je sodišče „prvo“ začelo postopek zaradi kršitve nacionalne blagovne znamke, ki je enaka blagovni znamki Evropske unije, ki se uveljavlja pred „sodišče[m], ki ni prvo začelo postopka“, in velja za enako blago, ki je podana z vzdrževanjem in uporabo enakih vsebin, do katerih je mogoče na spletnih domenah „facebook.com“ in/ali „youtube.com“ in/ali „twitter.com“ z enakim uporabniškim imenom dostopati v enaki obliki po vsem svetu in zato tudi v vsej Uniji, v posameznem primeru – glede posamezne domene „facebook.com“ in/ali „youtube.com“ in/ali „twitter.com“ –, ali se je dolžno „sodišče, ki ni prvo začelo postopka“, v tem primeru v obsegu, v katerem sta blagovni znamki ter blago in storitve, za katere sta registrirani, enaki, izreči za nepristojno za vse zahtevke, ki se na podlagi členov 97(2) in 98(1)(a) Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Evropske unije pred njim uveljavljajo za kršitve, ki so bile izvršene ali je grozila nevarnost, da bodo izvršene, na območju katere koli države članice, in s tem za vse zahtevke, ki se pred njim uveljavljajo za vso Unijo?
3.

Ali ima v primerih, v katerih ima matični koncern s sedežem zunaj Evropske unije pravno samostojne poslovne enote (hčerinske družbe) v različnih državah članicah, nadzorni organ države članice (v obravnavanem primeru: Nemčije) na podlagi členov 4 in 28(6) Direktive 95/46/ES pravico izvajati pooblastila, ki so mu bila podeljena v skladu s členom 28(3) Direktive 95/46/ES, proti poslovni enoti na ozemlju lastne države članice tudi, če je ta poslovna enota zadolžena samo za pospeševanje prodaje reklam in druge ukrepe trženja, katerih ciljna skupina so prebivalci te države članice, medtem ko je samostojna poslovna enota (hčerinska družba) v drugi državi članici (v obravnavanem primeru: na Irskem) na podlagi notranje delitve nalog v koncernu izključno odgovorna za zbiranje in obdelavo osebnih podatkov v vsej Evropski uniji in tako tudi v drugi državi članici (v obravnavanem primeru: Nemčiji), če odločitev o obdelavi podatkov dejansko sprejme matični koncern?
4.

Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, s tem da je odločilo, da Komisija, ko je odločila, da družba The Brink’s Company ni solidarno odgovorna s pritožnico (kot naslednico družbe BAX Global Ltd. (UK)) za ravnanja „novega izvoznega sistema Združenega kraljestva“, ni kršila člena 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, načela dobrega upravljanja in načela obveznosti obrazložitve iz člena 296 TFUE Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljevanju: PDEU).
3.

Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, s tem da je odločilo, da Komisija, ko je odločila, da družba The Brink’s Company ni solidarno odgovorna z družbo Schenker China Ltd. (kot naslednico družbe BAX Global (China) Co. Ltd.) za ravnanja „dejavnika kitajskega valutnega prilagajanja“, ni kršila člena 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, načela dobrega upravljanja in načela obveznosti obrazložitve iz člena 296 TFUE Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljevanju: PDEU).
1.

Ali gre v primeru iz spisa za prenos podjetja ali obrata, tako da je prišlo do prenosa podjetja […] „ICTS“ na podjetje […] „SECURITAS“ po opravljenem javnem razpisu, pri čemer je bilo […] družbi „SECURITAS“, ki je zmagala na tem natečaju, oddano naročilo glede storitev nadzorovanja in varovanja, ki naj bi se opravljale v Portu de Ponta Delgada na otoku S. Miguel, Azori, in ali to pomeni prenos gospodarske enote v skladu z določbami člena 1(1)(a) Direktive Sveta 2001/23/ES (1) z dne 12. marca 2001?
2.

Ali lahko delavec, če ne izrabi celotnega ali dela letnega dopusta, do katerega je upravičen v referenčnem letu, v katerem bi moral uresničiti svoje pravice do dopusta, kadar bi to storil, če delodajalec ne bi zavračal plačila za kakršen koli čas izrabljenega dopusta, trdi da ne more uresničevati svoje pravice do plačanega dopusta, tako da se ta pravica prenaša naprej dokler nima možnosti, da jo uresniči?
4.

izkrivljanje dejstev in kršitev pravice do izjave v zvezi s presojo, da se obrazložitev izpodbijanega akta „nikakor ne nanaša na vprašanje državnega izvora morebitne pomoči v obliki arbitražne odločbe“ ter očitna napačna presoja, ker je Splošno sodišče ugotovilo, da bodo pravne napake, ki so po navedbah DEI podane pri izpodbijanem aktu, „nujno predmet presoje v zadevi T-325/15“.
Pritožba, ki jo je Continental Reifen Deutschland GmbH vložila 12. februarja 2016 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 8. decembra 2015 v zadevi T-525/14, Compagnie générale des établissements Michelin/Urad Evropske unije za intelektualno lastnino

(Zadeva C-84/16 P)

(2016/C 211/28)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: Continental Reifen Deutschland GmbH (zastopniki: S. O. Gillert, K. Vanden Bossche, B. Köhn-Gerdes, J. Schumacher, odvetniki)

Drugi stranki v postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino, Compagnie générale des établissements Michelin

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— sodbo Splošnega sodišča z dne 8. decembra 2015 v zadevi T-525/14 v celoti razveljavi;

— vrne zadevo Splošnemu sodišču, da ponovno odloči o svojstvenem razlikovalnem učinku spornih znakov, vključno z elementoma, iz katerih sta ta znaka sestavljena, in o stopnji podobnosti med tema znakoma ter

— toženi stranki naloži plačilo stroškov, vključno s stroški pritožnice.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožba je utemeljena na dejstvu, da je Splošno sodišče kršilo pravo Unije, ker je v sodbi z dne 8. decembra 2015 kršilo člen 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009 (1) o blagovni znamki Skupnosti.

Strnjeno, Splošno sodišče naj bi napačno presodilo razlikovalni učinek sporne znamke „ “, vključno z elementoma „ “ in „ “, iz katerih je sestavljena, in prejšnje blagovne znamke „ “. Poleg tega naj bi se Splošno sodišče pri tej napačni presoji oprlo na izkrivljena dejstva glede jezikovnega znanja upoštevne javnosti in njenega razumevanja smisla elementov spornih znakov ter na izkrivljene dokaze, ki jih je predložila družba Michelin v prilogah C.1 in C.4, ki sta trenutno vloženi kot priloga 6.

Splošno Sodišče naj prav tako ne bi obrazložilo, zakaj pri presoji podobnosti znakov nekaterih vidikov spornih znakov, kot denimo figurativnih elementov, ni upoštevalo.

Splošno sodišče naj bi na podlagi te napačne presoje napačno razsodilo, da ob upoštevanju močne podobnosti ali enakosti proizvodov, zajetih z znamko, povprečne podobnosti med prijavljeno znamko in prejšnjo francosko znamko ter običajnega svojstvenega razlikovalnega učinka te prejšnje znamke obstoji verjetnost zmede v smislu člena 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009.

(1) Uredba Sveta (EU) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti, UL L 78, str. 1.
SL Uradni list Evropske unije C 191/12

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Commissione Tributaria Regionale di Milano (Italija) 2. marca 2016 – Stanleybet Malta Ltd, Mario Stoppani/Agenzia delle dogane e dei Monopoli

(Zadeva C-141/16)

(2016/C 191/15)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Commissione Tributaria Regionale di Milano

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Stanleybet Malta Ltd, Mario Stoppani

Tožena stranka: Agenzia delle dogane e dei Monopoli

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člena 56 in 52 Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti ob upoštevanju sodne prakse samega Sodišča s področja iger na srečo in stav iz sodb Gambelli, Placanica ter Costa in Cifone, s področja davčne diskriminacije iz sodb Lindman, Komisija/Španija ter Bianco in Fabretti, ter načel prava Unije v zvezi enakim obravnavanjem, prepovedjo diskriminacije in legitimnim pričakovanjem, NASPROTUJETA nacionalni zakonodaji, kakršna je italijanska zakonodaja, ki se obravnava v tem sporu, in ki določa, da so zavezani za plačilo – tudi retroaktivno – enotnega davka na stave in napovedi izidov iz členov od 1 do 3 zakonske uredbe št. 504 z dne 23. decembra 1998, kakor so bili spremenjeni s členom 1(66)(b) zakona o stabilnosti iz leta 2011, nacionalni posredniki pri prenosu igralnih podatkov za račun ponudnikov stav, s sedežem v drugi državi članici Evropske unije, zlasti tisti, ki so podobni družbi Stanleybet Malta Ltd., ter eventualno, sami ponudniki stav, solidarno z njihovimi nacionalnimi posredniki?
1.

Ali pravo Evropske unije, in zlasti členi 56 PDEU, 101 PDEU, 102 PDEU in 106 PDEU, člen 9 Direktive 2002/21/ES (1) (okvirna direktiva), členi 3, 5 in 7 Direktive 2002/20/ES (2) (direktiva o odobritvi), člena 2 in 4 Direktive 2002/77/ES (3) (direktiva o konkurenci), ter načela prepovedi diskriminacije, preglednosti, svobodne konkurence, sorazmernosti, učinkovitosti in pluralnosti informacij, nasprotujejo nacionalnemu predpisu, ki za določitev števila digitalnih omrežij, ki se podelijo operaterjem ob pretvorbi analognih omrežij, enako upošteva analogna omrežja, ki so se v preteklosti upravljala povsem zakonito, in analogna omrežja, ki so se upravljala ob kršenju pragov za koncentracije, določenih v nacionalni zakonodaji, glede katerih so bile že podane kritike Sodišča in Evropske komisije, oziroma vsekakor zanje ni bilo koncesije?
7.

Ali je v primeru pritrdilnega odgovora na peto ali šesto vprašanje člena 96(1) in 213 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti ter člene 201, 202 in 205 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost mogoče razlagati tako, da lahko v položaju, ko carinski organ države članice zaradi napake nobeni od oseb, ki so odgovorne skupaj z glavnim zavezancem, ni naložil solidarne odgovornosti za carinski dolg, zgolj ta okoliščina upraviči, da se glavnega zavezanca oprosti odgovornosti za carinski dolg?
1.

Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo pri razlagi in uporabi člena 107(1) Pogodbe v zvezi s pojmoma podjetje in selektivna prednost ter pri razlagi in uporabi dolžnosti obrazložitve in izkrivilo sporni sklep, kar zadeva selektivnost. — Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo in izkrivilo sklep, ker je napačno razlagalo selektivnost davčne prednosti, pridržane za podjetja, ki izvajajo določeno gospodarsko dejavnost in ki so jih ustanovila interesna gospodarska združenja in njihovi družbeniki, pa tudi napačno okvalificiralo obrazložitev. — Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo pri analizi selektivne prednosti, ki izhaja iz obstoja diskrecijske pravice nacionalnega davčnega organa. — Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo pri razlagi pojma ekskluzivnosti, ker je izključilo prisotnost selektivnosti za ukrep, pridržan za subjekte, ki izvedejo določene naložbe.
SL Uradni list Evropske unije C 175/5

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landgericht Hamburg (Nemčija) 25. januarja 2016 – Irene Uhden/KLM Royal Dutch Airlines NV

(Zadeva C-40/16)

(2016/C 175/03)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landgericht Hamburg

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Irene Uhden

Tožena stranka: KLM Royal Dutch Airlines NV

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 7(1), drugi stavek, Uredbe (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (1) (v nadaljevanju: Uredba o pravicah potnikov) razlagati tako, da pojem „oddaljenost“ zajema samo neposredno oddaljenost kraja odhoda od končnega namembnega kraja, in sicer ne glede na razdaljo, ki je bila dejansko preletena v posameznem primeru?

(1) UL L 46, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 1, str. 306.
2.

Ali je treba sklicevanje na ureditev iz lex causae, ki ga določa člen 13 Uredbe 1346/2000 za ugotovitev, ali, v ustreznem primeru pravo ne dopušča izpodbijanja navedenega dejanja z nobenim sredstvom‘, razlagati tako, da mora stranka, ki nosi dokazno breme, dokazati, da v konkretnem primeru lex causae na splošno in abstraktno ne določa nobenega sredstva za izpodbijanje dejanja, kakršno je obravnavano, za katero je bilo ugotovljeno, da je škodljivo – to je plačilo pogodbenega dolga – ali tako, da mora stranka, ki nosi dokazno breme – če lex causae dopušča izpodbijanje tovrstnega dejanja – dokazati, da v konkretnem primeru niso izpolnjeni pogoji za izpodbijanje, ki se razlikujejo od tistih iz lex fori concursus in so zahtevani za dopustitev izpodbijanja v primeru, predloženem v obravnavo?
3.

Če zgoraj navedeni razlagi nista skladni s členoma 6(1) in 7(1) Direktive 93/13/EGS, ali je vselej in vsekakor v nasprotju z „zahtevo dobre vere“ to, da se v pogodbo, sklenjeno med prodajalcem ali ponudnikom in potrošnikom, vključijo pogoji, ki glavni predmet pogodbe opredeljujejo na način, ki ni dovolj jasen in razumljiv, ali pa je treba navedeno kršitev načela dobre vere presojati ob upoštevanju drugih okoliščin? Katere okoliščine mora v zadnjenavedenem primeru presojati nacionalno sodišče, ko ugotovi obstoj pogoja, ki glavni predmet pogodbe opredeljuje na precej nejasen in nerazumljiv način, da bi se štelo, da načelo dobre vere ni bilo kršeno? Natančneje, ali je mogoče med te okoliščine vključiti obstoj nacionalne zakonodaje na ravni zakona ali predpisa, ki na splošno določa veljavnost tovrstnih „klavzul o minimalni obrestni meri“?
2.

Napačna razlaga in uporaba pogodbene določbe in očitna napaka pri presoji dokazov. Splošno sodišče je napačno presodilo določbo II.22 „Finančna revizija in drug nadzor“ iz Priloge II k zadevni sklenjeni pogodbi AR Treat – 224297.
—

ugotovi naj se, da Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da ni sprejelo vseh zakonskih in drugih predpisov za uskladitev z Direktivo 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij ter o spremembi Šeste direktive Sveta 82/891/EGS ter direktiv 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU in 2013/36/EU in uredb (EU) št. 1093/2010 ter (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (1), vsekakor pa o teh predpisih ni obvestilo Komisijo, ni izpolnilo obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 130(1) navedene direktive;
—

Ugotovi naj se, da Republika Poljska s tem, da ni sprejela zakonskih in drugih predpisov, potrebnih za prenos Direktive 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij ter o spremembi Šeste direktive Sveta 82/891/EGS ter direktiv 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU in 2013/36/EU in uredb (EU) št. 1093/2010 ter (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta, (1) oziroma jih ni sporočila Komisiji, ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi člena 130(1) te direktive;
2.

Če je tako, ali to omogoča v enem ali v vseh teh položajih: če so predajo zahtevane osebe v obdobju, določenem v odstavku 2, že preprečile okoliščine, na katere državi članici nimata vpliva, zaradi česar je prišlo do sporazuma o novem datumu predaje, za te okoliščine pa se ugotovi, da (i) trajajo, ali (ii) se po tem, ko so prenehale, ponovno pojavijo, ali (iii) se po tem, ko so prenehale, pojavijo drugačne okoliščine, ki so preprečile ali bodo lahko preprečile predajo zahtevane osebe v zahtevanem obdobju, ki se nanaša na navedeni novi datum predaje?