(Glej točke 86, 87 in od 89 do 92.)

Tudi v primeru očitne napake pri presoji pogojev uporabe Uredbe št. 883/2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 465/2012, in tudi ob ugotovitvi, da pogoji za opravljanje dejavnosti zadevnih delavcev očitno ne spadajo na stvarno področje uporabe določbe, na podlagi katere je bilo izdano potrdilo A1, je treba upoštevati postopek, ki se uporablja za reševanje morebitnih sporov med nosilci zadevnih držav članic v zvezi z veljavnostjo ali pravilnostjo potrdila A1.

Če bi se dopustilo, da lahko država članica, v katero je delavec napoten, sprejme zakonodajo, ki njene nosilce pooblašča, da s predložitvijo sodišču te države članice enostransko dosežejo razglasitev potrdila A1 za neveljavno, bi lahko bil sistem, ki temelji na lojalnem sodelovanju med pristojnimi nosilci držav članic, ogrožen. Zato je potrdilo A1, dokler se ne umakne ali razglasi za neveljavno, v notranjem nacionalnem pravnem redu države članice, v katero so zadevni delavci napoteni, načeloma zavezujoče in zato njene nosilce zavezuje

Zato zakonodaja države članice napotitve, ki pristojne organe pooblašča, da za delavca enostransko uporabijo zakonodajo navedene države članice na področju socialne varnosti, nasprotuje načelu vključitve delavcev v le en sistem socialne varnosti iz člena 11(1) Uredbe št. 883/2004 in načelu pravne varnosti, ki med drugim zahteva, da so pravna pravila jasna in natančna ter da so njihovi učinki predvidljivi, zlasti če imajo lahko negativne posledice za posameznike in podjetja.

Navedena zakonodaja tudi ni skladna z določbami uredb št. 883/2004 in št. 987/2009, ki določajo postopek, ki ga je treba uporabiti v primeru težav pri razlagi ali uporabi teh uredb, zlasti kadar država članica, v katero je delavec napoten, meni, da pogoji za uporabo člena 12(1) Uredbe št. 883/2004 niso izpolnjeni.

Glede možnosti zavrnitve potrdila A1, pridobljenega z goljufijo, kadar se v okviru dialoga iz člena 76(6) Uredbe št. 883/2004 nosilec države članice, v katero so bili delavci napoteni, na nosilca izdajatelja potrdila A 1 obrne s konkretnimi elementi, iz katerih je mogoče sklepati, da so bila ta potrdila pridobljena z goljufijo, drugi nosilec v skladu z načelom lojalnega sodelovanja glede na te elemente ponovno preizkusiti utemeljenost izdaje navedenih potrdil in jih po potrebi odvzeti.

Če ta nosilec takšnega preizkusa ne izvede v razumnem roku, mora obstajati možnost, da se na navedene elemente sklicuje v okviru sodnega postopka, da bi sodišče države članice, v katero so bili delavci napoteni, odločilo o zavrnitvi zadevnih potrdil.

Zgoraj navedena zakonodaja države članice napotitve pa ne izpolnjuje navedenih pogojev.

Ta zakonodaja namreč, prvič, ne določa nobene obveznosti, da se začne postopek dialoga in spravni postopek iz uredb št. 883/2004 in št. 987/2009. Drugič, ta zakonodaja ne določa le pristojnosti nacionalnega sodišča za ugotovitev goljufije in za zavrnitev potrdila A 1 iz tega razloga, temveč določa tudi, da nacionalni nosilci socialne varnosti in inšpektorji na področju socialne varnosti brez kakršnegakoli sodnega postopka sprejmejo odločitev, da se za napotene delavce uporabi zakonodaja te države članice na področju socialne varnosti.

(Glej točke od 93 do 96, 100, 101, 104 in 105.)