To velja zlasti takrat, kadar bi – v zvezi s tožbo za razglasitev ničnosti sklepa o razglasitvi pomoči za združljivo z notranjim trgom – pomoč, ki je predmet zadevnega sklepa, znatno vplivala na položaj tožečega podjetja na trgu. Tožeče podjetje mora torej upoštevno navesti razloge, iz katerih bi sklep Komisije lahko škodil njegovim legitimnim interesom in znatno prizadel njegov položaj na zadevnem trgu. V zvezi z opredelitvijo znatnega vpliva se tožeče podjetje ne more sklicevati le na svoj status konkurenta v razmerju do upravičenega podjetja, ampak mora poleg tega ob upoštevanju stopnje svoje morebitne udeležbe v postopku in pomembnosti vplivanja na njegov položaj na trgu dokazati, da je v dejanskem položaju, ki ga individualizira podobno, kot bi ga položaj naslovnika takega sklepa.

Subjekti, ki niso naslovniki sklepa, se lahko sklicujejo na to, da jih sklep posamično zadeva v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU, samo kadar ta sklep vpliva nanje zaradi nekaterih njihovih značilnosti ali zaradi dejanskega položaja, ki jih razlikuje od vseh drugih subjektov in jih zato individualizira podobno kot samega naslovnika sklepa.

Kadar Komisija na podlagi člena 4(3) Uredbe št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 PDEU izda sklep o ugotovitvi, da je pomoč združljiva z notranjim trgom, implicitno odloči tudi, da ne bo začela formalnega postopka preiskave, določenega v členu 108(2) PDEU in členu 6(1) Uredbe št. 659/1999. Zainteresiranim strankam, ki v skladu s členom 1(h) Uredbe št. 659/1999 pomenijo katero koli osebo, podjetje ali združenje podjetij, na interese katerih bi dodelitev pomoči lahko vplivala, predvsem konkurenčnim podjetjem, ki so upravičena do te pomoči in do jamstev formalnega postopka preiskave, se ta jamstva lahko zagotovijo le, če ta sklep lahko izpodbijajo pred sodiščem Evropske unije. V teh okoliščinah se njihove tožbe lahko nanašajo le na varovanje procesnih pravic, ki izhajajo iz člena 108(2) PDEU in člena 6(1) Uredbe št. 659/1999. Zato, kadar je pomoč za izgradnjo širokopasovnega omrežja zadnje generacije v določeni regiji, ki jo zagotovi konkurenčni telekomunikacijski operater, razglašena za združljivo z notranjim trgom, je treba konkurenčnega telekomunikacijskega operaterja na trgu dobave specializiranih telekomunikacijskih storitev šteti za zadevno stranko v smislu člena 108(2) PDEU, ki ima procesno upravičenje glede sklepa o razglasitvi pomoči za združljivo z notranjim trgom, če se njegova tožba nanaša na varovanje njegovih procesnih pravic.

Kar zadeva razloge, ki jih lahko navaja zadevna stranka, je vsebinske argumente mogoče upoštevati le, če ti argumenti podpirajo tožbeni razlog v zvezi z obstojem dvoma, ki upravičuje uvedbo formalnega postopka preiskave. Vendar morajo biti ti argumenti opredeljeni tako, da prikazujejo zvezo z elementom, ki ga je treba dokazati, to je z obstojem dvoma o združljivosti ukrepa z notranjim trgom. Sodišče Unije zato lahko v takih okoliščinah tožbeni razlog glede očitne napake pri presoji dejstev in obstoja zlorabe prevladujočega položaja upošteva le, če temelji argumentih, s katerimi bi se poskušalo dokazati, da Komisija ni odpravila dvoma, s katerim se je soočala v fazi predhodnega postopka.

Poleg tega zadevna stranka nosi dokazno breme glede obstoja dvoma, ta dokaz pa lahko izvede iz sklenjenega kroga usklajenih indicev, ki se na eni strani nanašajo na okoliščine in trajanje predhodne faze preiskave in na drugi na vsebino izpodbijanega sklepa. Poleg tega mora ta stranka opredeliti indice, ki se nanašajo na vsebino izpodbijanega sklepa, da bi dokazala obstoj dvoma. Kadar se tožeča stranka le sklicuje na argumente, navedene v utemeljitev nekega drugega tožbenega razloga, mora natančno opredeliti, kateri so tisti argumenti, ki po njenem mnenju lahko dokazujejo obstoj tega dvoma. V teh okoliščinah, če se tožeča stranka sklicuje le na povzetek dejstev, navedenih v tožbi, in pojasnila v zvezi s prvima dvema tožbenima razlogoma, to nejasno in v ničemer podprto sklicevanje Sodišču Unije ne omogoča ugotoviti natančnih elementov, navedenih v okviru tožbenih razlogov, ki naj bi po mnenju tožeče stranke pomenili obstoj dvoma in utemeljenosti tožbenih razlogov.

(Glej točke 42, 47, od 69 do 71, 82 in od 88 do 90.)