Zadeve T-141/07, T-142/07, T-145/07 in T-146/07

General Technic-Otis Sàrl in drugi

proti

Evropski komisiji

„Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Trg montaže in vzdrževanja dvigal in tekočih stopnic – Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES – Manipulacije pri razpisih – Razdelitev trgov – Določanje cen“

Povzetek sodbe

Ravnanje hčerinske družbe se lahko pripiše matični družbi, predvsem če zadevna hčerinska družba – čeprav je ločena pravna oseba – o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma ravna v skladu z navodili matične družbe, zlasti ob upoštevanju gospodarskih, organizacijskih in pravnih vezi, ki povezujejo pravna subjekta. V takem primeru sta namreč matična družba in njena hčerinska družba del iste gospodarske enote in zato tvorita samo eno podjetje. Dejstvo, da matična družba in njena hčerinska družba tvorita samo eno podjetje v smislu člena 81 ES, tako Komisiji omogoča, da odločbo, s katero naloži plačilo glob, naslovi na matično družbo, ne da bi bilo treba dokazati osebno vpletenost te družbe v kršitev. V zvezi s tem Komisija ne more samo ugotoviti, da lahko neko podjetje odločilno vpliva na drugo, ne da bi bilo treba preveriti, ali je podjetje dejansko izvajalo ta vpliv. Nasprotno, Komisija mora načeloma dokazati tak odločilen vpliv na podlagi vseh dejstev, med katerimi je zlasti morebitno vodstveno pooblastilo enega od teh podjetij v razmerju do drugega podjetja. V posebnem primeru, v katerem je matična družba stoodstotna lastnica kapitala hčerinske družbe, ki je kršila konkurenčna pravila Unije, ta matična družba po eni strani lahko odločilno vpliva na ravnanje te hčerinske družbe, po drugi strani pa obstaja izpodbojna domneva, da ta matična družba dejansko odločilno vpliva na njeno ravnanje. V teh okoliščinah za domnevo, da matična družba odločilno vpliva na poslovno politiko hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija dokaže, da je ves kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe. Komisija lahko tako matično družbo šteje za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če matična družba, ki mora to domnevo ovreči, ne predloži zadostnih dokazov, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno. Morebitni obstoj skupnega nadzora matičnih družb nad njihovimi hčerinskimi družbami je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera. Zato presoje dejanskih okoliščin v predhodnih zadevah, ki jo je opravila Komisija, ni mogoče prenesti na obravnavani primer, saj so odločbe v zvezi z takimi zadevami lahko le indikativne, ker okoliščine v posameznih zadevah niso enake. Iz tega sledi, da je Komisija v primeru, ko je v času trajanja kršitve matična družba imela neposredno 100-odstotno v lasti eno izmed svojih hčerinskih družb in prek nje v 100-odstotni lasti druge hčerinske družbe, ki so v različnih državah članicah, upravičeno domnevala, da je matična družba v tem času trajanja kršitve izvrševala odločilni vpliv na poslovno politiko teh slednjih hčerinskih družb. (Glej točke od 56 do 60, 69, 70, 108 in 381.)

Na podlagi načela individualizacije sankcij, ki se uporablja v vsakem upravnem postopku, v katerem se lahko na podlagi pravil Unije o konkurenci izrečejo sankcije, se sme podjetje sankcionirati samo za dejanja, ki se mu individualno očitajo. Vendar mora biti to načelo usklajeno s pojmom podjetja. Ni namreč odnos prigovarjanja h kršitvi med matično in hčerinsko družbo ali celo vpletenost prve v navedeno kršitev tisto, kar Komisiji omogoča, da odločbo o naložitvi glob naslovi na matično družbo skupine družb, ampak ji to omogoča dejstvo, da obe tvorita samo eno podjetje v smislu člena 81 ES. Načelo domneve nedolžnosti, kot izhaja zlasti iz člena 6(2) Evropske konvencije o človekovih pravicah, se uvršča med temeljne pravice, ki so v pravnem redu Unije priznane, poleg tega pa je bilo potrjeno tudi s členom 6(2) EU in členom 48(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Z vidika narave zadevnih kršitev ter narave in stopnje strogosti sankcij, ki so zanje predpisane, se načelo domneve nedolžnosti uporablja zlasti v postopkih v zvezi s kršitvijo pravil o konkurenci, ki veljajo za podjetja in na podlagi katerih se lahko naložijo globe ali periodične denarne kazni. V tem kontekstu pravilo glede pripisa odgovornosti za kršitev, kot je domneva o odločilnem vplivu matične družbe na svoje hčerinske družbe, ki jih ima v 100‑odstotni lasti, ne more kršiti te domneve. Evropsko sodišče za človekove pravice je menilo, da člen 6 Evropske konvencije o človekovih pravicah ne nasprotuje dejanskim ali pravnim domnevam, predvidenim v kazenski zakonodaji, vendar zahteva, da so razumno omejene, pri čemer je treba upoštevati težo zadevnega primera in ohraniti pravico do obrambe. Domneva nedolžnosti torej ne more biti kršena, če so v postopkih v zvezi s konkurenco nekateri sklepi izpeljani iz običajnih izkušenj, pod pogojem, da zadevna podjetja ohranijo možnost izpodbijanja teh sklepov. (Glej točke 71, 73 in 77.)

Iz obrazložitve, ki se zahteva s členom 253 ES mora biti jasno in nedvoumno razvidno sklepanje organa Unije, ki je avtor spornega akta, tako da se lahko zainteresirane stranke seznanijo z utemeljitvami sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče izvaja nadzor. Vprašanje, ali je obrazložitev posamezne odločbe v skladu z zahtevami iz te določbe, pa je treba presojati ne samo glede na njeno besedilo, ampak tudi glede na njeno sobesedilo in glede na celoto pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje. Poleg tega je obrazložitev lahko implicitna, če zadevnim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi, zaradi katerih so bili zadevni ukrepi sprejeti, Splošnemu sodišču pa, da razpolaga z dovolj elementi za nadzor. (Glej točke 80, 97, 301 in 302.)

Domneve o odgovornosti za kršitev pravil Unije o konkurenci, ki velja za matično družbo, ki ima v 100-odstotni lasti svoje hčerinske družbe, ni mogoče ovreči z dejstvom, da je matična družba holdinška družba raznolikega konglomerata, katere nadzor nad dejavnostmi ene izmed svojih hčerinskih družb je omejen na to, kar se zahteva z obveznostmi matične družbe do njenih delničarjev. V skupini družb ima namreč holdinška družba nalogo, da zbira kapitalske deleže v različnih družbah in zagotavlja enotno upravljanje z njimi. (Glej točko 84.)

Glede domneve o odgovornosti matične družbe, ki ima v 100-odstotni lasti svoje hčerinske družbe, za kršitve pravil Unije o konkurenci, ki jih storijo slednje, dejstvo, da so nekateri zaposleni v teh hčerinskih družbah ravnali v nasprotju z navodili matične družbe, zlasti s prikrivanjem svojega ravnanja pred nadrejenimi in matično družbo, ne more ovreči domneve o neobstoju samostojnosti zadevnih hčerinskih družb. V zvezi s tem je razlikovanje med, po eni strani, hčerinskimi družbami in, po drugi strani, zaposlenimi v teh hčerinskih družbah, ki naj bi storili kršitve in svoje ravnanje prikrili pred nadrejenimi in matično družbo, umetno. Navedeni zaposleni so glede na hčerinske družbe, v katerih so zaposleni, v razmerju, za katero je značilno dejstvo, da delajo za vodstvo in pod vodstvom vsake od teh hčerinskih družb ter so ves čas tega razmerja vključeni v ta podjetja, tako da z vsakim od njih tvorijo gospodarsko enoto. (Glej točko 87.)

Pojem podjetja v konkurenčnem pravu zajema vse subjekte, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na njihovo pravno obliko in njihov način financiranja. Zgolj imetništvo deležev, čeprav nadzornih, ne zadošča za to, da se opredeli kot gospodarska dejavnost subjekta, ki je imetnik teh deležev, kadar to povzroči le uresničevanje pravic, vezanih na status delničarja ali družbenika in – glede na okoliščine primera – na prejem dividend, ki so preprost sad lastništva premoženja. Nasprotno pa je treba subjekt, ki z nadzornim deležem v družbi dejansko izvaja ta nadzor tako, da neposredno ali posredno sodeluje pri njenem upravljanju, obravnavati tako, kot da sodeluje pri gospodarski dejavnosti, ki jo opravlja nadzorovano podjetje. Zaradi preveritve, ali se tak nadzor dejansko izvaja, se v okviru analize obstoja gospodarske enote med več družbami, ki so del skupine, lahko upoštevajo vpliv matične družbe na cenovno politiko, dejavnosti proizvodnje in distribucije, prodajni cilji, bruto marže, prodajni stroški, denarna sredstva, zaloge in trženje, pa tudi vsi upoštevni dejavniki v zvezi z gospodarskimi, organizacijskimi in pravnimi vezmi med navedenimi družbami, ki se lahko po posameznih primerih razlikujejo ter jih zato ni mogoče taksativno našteti. (Glej točki 101 in 103.)

Upoštevanje pravice do obrambe v vseh postopkih, ki lahko pripeljejo do kazni, zlasti glob ali denarnih kazni, je temeljno načelo prava Unije, ki ga je treba upoštevati tudi, če gre za postopek upravne narave. V zvezi s tem je obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah procesno jamstvo, ki uporablja to temeljno načelo. To načelo zlasti zahteva, da obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga Komisija naslovi na podjetje, ki mu namerava naložiti sankcijo zaradi kršitve pravil o konkurenci, vsebuje bistvene elemente, uporabljene zoper to podjetje, kot so očitano ravnanje, njegova opredelitev in dokazi, na katere se opira Komisija, da bi to podjetje lahko v upravnem postopku, uvedenem zoper njega, učinkovito navajalo svoje trditve. V tem okviru neposredovanje dokumenta pomeni kršitev pravice do obrambe samo, če lahko zadevno podjetje dokaže, prvič, da se je Komisija oprla na ta dokument, da bi utemeljila svoj očitek v zvezi z obstojem kršitve, in drugič, da bi bilo ta očitek mogoče dokazati samo s sklicevanjem na navedeni dokument. Če bi bili na voljo še drugi dokazni dokumenti, s katerimi so se stranke seznanile med upravnim postopkom in so z njimi posebej podprti sklepi Komisije, izločitev nepredloženega obremenilnega dokumenta kot dokaza ne bi vplivala na utemeljenost očitkov iz izpodbijane odločbe. Zadevno podjetje mora tako dokazati, da bi bil rezultat, do katerega je prišla Komisija v svoji odločbi, drugačen, če bi bilo treba kot obremenilni dokaz zavrniti dokument, ki ga Komisija ni posredovala podjetju in na katerega se je oprla v obtožbi podjetja. (Glej točke od 122 do 124 in 197.)

Čeprav Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) Pogodbe ESPJ ni mogoče opredeliti kot pravno pravilo, ki bi ga uprava v vsakem primeru morala spoštovati, vseeno določajo pravilo ravnanja, ki kaže na prakso, ki ji je treba slediti in od katere uprava v konkretnem primeru ne more odstopiti brez navedbe razlogov, ki bi bili združljivi z načelom enakega obravnavanja. Komisija se s tem, da sprejme taka pravila ravnanja in da z njihovo objavo razglasi, da jih bo v prihodnje uporabljala v primerih, na katere se nanašajo, sama omejuje pri izvrševanju svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku in od teh pravil ne more odstopiti, ne da bi bila glede na okoliščine primera sankcionirana na podlagi kršitve splošnih pravnih načel, kot sta enako obravnavanje in varstvo legitimnih pričakovanj. Poleg tega te smernice na splošno in abstraktno določajo metodologijo, ki si jo je Komisija določila za potrebe določitve višine glob, in posledično podjetjem zagotavljajo pravno varnost. (Glej točke od 137 do 139.)

Težo kršitev konkurenčnega prava Unije je treba ugotoviti ob upoštevanju velikega števila dejavnikov, kot so zlasti okoliščine posameznega primera, njegov kontekst in odvračilni učinek glob, pri čemer ni zavezujočega ali izčrpnega seznama meril, ki jih je obvezno treba upoštevati. V skladu s točko 1 A, prvi odstavek, Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) Pogodbe ESPJ mora Komisija pri presoji teže kršitve oceniti dejanski vpliv na trg le, če se zdi, da ga je mogoče izmeriti. Pri presoji tega vpliva se mora Komisija opirati na konkurenco, ki bi običajno obstajala, če ne bi bilo kršitve. Zato kadar tožeče stranke ne dokažejo, da je dejanski vpliv omejevalnih sporazumov na trg mogoče meriti, Komisija ni dolžna upoštevati dejanskega vpliva kršitev na trg, da bi tako presodila njihovo težo. Učinek protikonkurenčnega ravnanja namreč pri presoji teže kršitve ni odločilno merilo. Elementi, ki zadevajo namernost nekega ravnanja, so lahko pomembnejši kot tisti, ki zadevajo njegove učinke, predvsem če gre za kršitve, ki so resne že po naravi, kot je razdelitev trgov. Tako ima narava kršitve odločilno vlogo zlasti pri opredeljevanju „zelo resnih“ kršitev. Iz opisa zelo resnih kršitev v teh smernicah izhaja, da so lahko sporazumi ali usklajena ravnanja, katerih namen je zlasti razdelitev trgov, že zaradi svoje narave opredeljeni kot „zelo resni“, ne da bi bilo treba taka ravnanja opredeliti na podlagi posebnega vpliva ali posebne geografske razsežnosti. To ugotovitev potrjuje tudi dejstvo, da so v opisu resnih kršitev izrecno navedeni vpliv na trg in učinki na obsežna območja skupnega trga, medtem ko v opisu zelo resnih kršitev ni omenjena nobena zahteva niti po dejanskem vplivu na trg niti po učinkih na posamezno geografsko območje. Take kršitve so tudi med primeri omejevalnih sporazumov, ki so v členu 81(1)(c) ES izrecno navedeni kot nezdružljivi s skupnim trgom. Taki omejevalni sporazumi poleg resnega izkrivljanja konkurence, ki ga povzročajo, ker udeležence sporazumov zavezujejo k upoštevanju ločenih trgov, pogosto razmejenih z državnimi mejami, povzročajo tudi izolacijo teh trgov, kar je v nasprotju z glavnim ciljem Pogodbe o povezovanju trga Skupnosti. Zato so v sodni praksi take kršitve, še posebno pri horizontalnih omejevalnih sporazumih, opredeljene kot „posebej resne“ ali „očitne“ kršitve. Poleg tega je velikost geografskega trga le eno od treh meril, ki so v skladu s temi smernicami upoštevna za celovito presojo teže kršitve. Med temi medsebojno odvisnimi merili velikost geografskega trga ni samostojno merilo v tem smislu, da bi se lahko kot „zelo resne“ opredelile samo kršitve, ki se nanašajo na več držav članic. Na podlagi Pogodbe, Uredbe št. 1/2003, teh smernic ali sodne prakse ni mogoče sklepati, da se lahko kot take opredelijo samo geografsko zelo razširjene omejitve. Poleg tega celotno ozemlje države članice, tudi če je v primerjavi z drugimi državami članicami razmeroma majhno, vsekakor pomeni znaten del skupnega trga. (Glej točke 135, 151, 152, 156, od 158 do 160, 163, 164, 180, od 182 do 184, 195, 202 in 206.)

Pri odločbah Komisije, s katerimi je ugotovljena kršitev pravil Unije o konkurenci in naložena globa, velikost upoštevnega trga načeloma ni obvezen element, ampak le eden od elementov, upoštevnih za presojo teže kršitve, saj Komisiji ni treba opredeliti zadevnega trga niti oceniti njegove velikosti, če ima zadevna kršitev protikonkurenčen cilj. Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) Pogodbe ESPJ namreč ne določajo, da se znesek glob izračuna glede na celotni promet ali promet, ki so ga ustvarila podjetja na zadevnem trgu. Vendar ne nasprotujejo temu, da bi se tak promet zaradi spoštovanja splošnih načel prava Unije, in če okoliščine to zahtevajo, upošteval pri določanju globe. Poleg tega je Komisija dosledno določila splošne izhodiščne zneske glob, naloženih zaradi kršitev v več državah članicah – pri čemer so, ob upoštevanju velikosti prizadetih trgov, ti zneski večji za večje trge – ne da bi pri tem uporabila natančno matematično formulo. V teh okoliščinah ni treba zmanjšati splošnega izhodiščnega zneska globe, naložene zaradi kršitve, storjene v Luksemburgu, ki ustreza polovici minimalnega praga, ki je v teh smernicah običajno predviden za zelo resno kršitev, niti ni treba šteti, da je tak znesek pretiran. (Glej točke od 168 do 172, 174, 176, 177, 180 in 203.)

V okviru izračuna glob, naloženih na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003, različno obravnavanje zadevnih podjetij izhaja iz izvajanja pooblastil, ki jih ima Komisija na podlagi te določbe. Komisija mora namreč v okviru svojega polja proste presoje individualizirati sankcijo glede na ravnanja in značilnosti teh podjetij, da lahko v vsakem primeru zagotovi polno učinkovitost pravil Unije o konkurenci. Tako je v Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) Pogodbe ESPJ določeno, da je treba za kršitev neke teže, če vključuje več podjetij na primer kartele, včasih splošne izhodiščne zneske primerno ponderirati, da bi tako določili poseben izhodiščni znesek, v katerem se upoštevata teža in zato dejanski vpliv kršitve vsakega od podjetij na konkurenco, zlasti ob večjem neskladju med velikostjo podjetij, ki storijo istovrstne kršitve. Predvsem je treba upoštevati dejansko gospodarsko zmožnost kršiteljev, da povzročijo večjo škodo drugim subjektom, zlasti potrošnikom. Poleg tega lahko v skladu s temi smernicami načelo enakega kaznovanja za isto ravnanje vodi k različnim globam, naloženim udeleženim podjetjem, ne da bi k taki diferenciaciji vodilo aritmetično izračunavanje. Komisija zato spoštuje načelo enakega obravnavanja, kadar upošteva razlike med položajem podjetja, ki je sodelovalo pri enem sklopu omejevalnega sporazuma, za katerega je bilo ugotovljeno, da je v nasprotju s pravili o konkurenci, in položajem podjetja, ki je sodelovalo pri več sklopih tega omejevalnega sporazuma, in torej različen promet za dve kategoriji zadevnih podjetij. (Glej točke od 210 do 212, 220 in 221.)

V skladu s členom 23(2) Uredbe št. 1/2003 je trajanje kršitve eden od dejavnikov, ki jih je treba upoštevati pri določitvi globe za podjetja, ki kršijo pravila o konkurenci, pri čemer Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) Pogodbe ESPJ razlikujejo med kratkotrajnimi kršitvami (na splošno manj kot eno leto), za katere se izhodiščni znesek, določen na podlagi teže kršitve, ne bi smel povečati, srednje dolgimi kršitvami (na splošno od enega leta do petih let), za katere se lahko ta znesek poveča za 50 %, in dolgotrajnimi kršitvami (na splošno več kot pet let), za katere se lahko ta znesek poveča za 10 % na leto. Komisija torej na podlagi pravil, ki si jih je sama postavila v teh smernicah, v primeru kršitve, ki je trajala osem let, iz naslova trajanja kršitve lahko poveča izhodiščni znesek za 80 % – to je za 10 % za vsako leto – ne da bi bilo tako povečanje mogoče šteti za očitno nesorazmerno glede na dolgotrajnost kršitve. Poleg tega je v primeru enotne in trajajoče kršitve, za katero je bilo značilno, da so si udeleženke ves čas trajanja kršitve prizadevale doseči skupen cilj, ki je bil med drugim razdelitev projektov in omejitev njihovega individualnega poslovnega ravnanja ob oddaji ponudb, in ki je zato ves čas spornega obdobja zelo resna, Komisija upravičeno uporabila isto stopnjo povečanja za celotno obdobje kršitve. (Glej točke 225, 226, 228, 229 in 232.)

Potreba po zagotovitvi dovolj odvračilnega učinka globe, kadar z njo ni mogoče utemeljiti splošnega zvišanja glob v okviru izvajanja politike konkurence, zahteva, da se globa določi ob upoštevanju želenega vpliva na podjetje, ki mu je naložena, tako da globa ne bi bila zanemarljiva ali, nasprotno, pretirana, zlasti glede na finančne zmožnosti zadevnega podjetja, v skladu z zahtevami, ki izhajajo, po eni strani, iz potrebe po zagotovitvi učinkovitosti globe in, po drugi strani, iz upoštevanja načela sorazmernosti. V zvezi s tem lahko Komisija kot upoštevno merilo za določitev odvračilnega množitelja uporabi skupni promet vsakega podjetja, ki je del kartela. Velikost in skupni viri podjetja sta tako upoštevni merili glede na zastavljeni cilj, to je zagotoviti učinkovitost globe tako, da se njen znesek prilagodi ob upoštevanju celotnih virov podjetja in njegove zmožnosti, da zbere sredstva za plačilo navedene globe. Namen določitve stopnje povečanja izhodiščnega zneska za zagotovitev dovolj odvračilnega učinka globe je namreč bolj zagotoviti učinkovitost globe kot odražati škodljivost kršitve za običajno konkurenco in torej težo navedene kršitve. Poleg tega morebitni neobstoj ocene verjetnosti ponovitve kršitve zadevnega podjetja v ničemer ne vpliva na zakonitost množitelja. Povezave med, na eni strani, velikostjo in celotnimi viri podjetij ter, na drugi strani, potrebo po zagotovitvi odvračilnega učinka globe namreč ni mogoče izpodbijati. V zvezi s tem lahko veliko podjetje, ki ima precejšnja finančna sredstva v primerjavi z drugimi udeleženci v kartelu, lažje zbere potrebna sredstva za plačilo globe, kar z vidika dovolj odvračilnega učinka globe utemeljuje naložitev – predvsem z uporabo množitelja – sorazmerno višje globe, kot je za isto kršitev naložena podjetju, ki takih sredstev nima. Ker je namen povečanja izhodiščnega zneska za zagotovitev dovolj odvračilnega učinka globe zlasti zagotoviti učinkovitost globe glede na finančno zmožnost podjetja, Komisiji pri določitvi množitelja, ki se uporabi, v končni fazi ni treba upoštevati tega, da je zadevno podjetje vzpostavilo program za ravnanje skladno s pravili o konkurenci. (Glej točke od 239 do 242, 245 in 247.)

Obvestilo o imuniteti pred globami in znižanju glob v primerih kartelov je instrument, namenjen temu, da se ob upoštevanju hierarhično višjega prava določijo merila, ki jih namerava Komisija uporabiti v okviru izvrševanja svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku pri določanju glob, naloženih zaradi kršitev pravil Unije o konkurenci. Iz tega obvestila izhaja samoomejevanje pooblastila Komisije za odločanje po prostem preudarku, ki pa ni nezdružljivo z ohranitvijo večjega polja proste presoje Komisije. Tako ima Komisija široko polje proste presoje, kadar presoja, ali dokazi, ki jih predloži podjetje, ki želi, da se zanj uporabijo ugodnosti iz obvestila o ugodni obravnavi, pomenijo znatno dodano vrednost v smislu odstavka 21 navedenega obvestila. Ravno tako ima Komisija po tem, ko ugotovi, da dokazi pomenijo znatno dodano vrednost v smislu točke 21 obvestila o ugodni obravnavi, polje proste presoje pri določanju natančne ravni znižanja globe, ki naj se prizna zadevnemu podjetju. V prvem odstavku točke 23(b) obvestila o ugodni obravnavi so namreč določeni razredi za znižanje globe za različne kategorije obravnavanih podjetij. V teh okoliščinah Komisija ni očitno prekoračila svojega polja proste presoje, ko je priznala znižanje globe, zajeto v teh razredih, ob tem, da so bili dokazi, ne glede na kakovost in koristnost, posredovani, ko je Komisija že imela potrebne informacije za dokaz kršitve člena 81 ES in je že opravila vrsto pregledov ter je že prejela zahtevo na podlagi omejenega obvestila od drugega podjetja. (Glej točke 260, 261, od 263 do 265, 270, 273, 274, 278, od 282 do 284, 289, 291, 295, 298, od 309 do 312, 322, 323, 326, od 328 do 332, od 345 do 349, 375 in 377.)

Očitek, ki je bil naveden v opombi v tožbi in ga tožeče stranke niso nikakor razvile, ne izpolnjuje pogojev iz člena 44(1)(c) Poslovnika Splošnega sodišča in je zato nedopusten. (Glej točko 338.)

Pravico sklicevati se na varstvo legitimnih pričakovanj ima vsak posameznik, ki je v položaju, v katerem mu je uprava Unije s tem, da mu je dala natančna zagotovila, vzbudila utemeljena pričakovanja. Nasprotno se na kršitev načela varstva legitimnih pričakovanj ne more sklicevati oseba, ki ji uprava ni dala natančnih zagotovil. Taka zagotovila so natančne, brezpogojne in skladne informacije iz pooblaščenih in zanesljivih virov. V okviru določitve zneska globe zaradi kršitve pravil Unije o konkurenci je objava v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, da Komisija namerava priznati zmanjšanje globe zunaj Obvestila o imuniteti pred globami in znižanju glob v primerih kartelov, ne more predstavljati natančnega zagotovila glede obsega ali stopnje zmanjšanja, ki bo, glede na okoliščine primera, priznano zadevnim podjetjem. Zato taka trditev v nobenem primeru ne more biti podlaga za kakršnokoli legitimno pričakovanje v zvezi s tem. Prejšnja praksa odločanja Komisije ne more biti pravni okvir za globe na področju konkurence. (Glej točke od 359 do 364.)

Načelo sorazmernosti zahteva, naj ravnanje institucij Unije ne prestopi meje tistega, kar je primerno in potrebno za uresničitev legitimnih ciljev, ki jim sledi zadevna ureditev, pri tem pa je treba takrat, ko je mogoče izbirati med več primernimi ukrepi, uporabiti najmanj omejujočega, povzročene neugodnosti pa ne smejo biti čezmerne glede na zastavljene cilje. V zvezi s tem načelo sorazmernosti ne krši odločitve Komisije, ki iz naslova neizpodbijanja dejstev in ob upoštevanju obrobne vrednosti sodelovanja, ki je bilo ponujeno po prejemu obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, priznava zgolj minimalno zmanjšanje 1 % zneska globe, saj se to zmanjšanje prišteva k tistim, ki so že bila priznana v okviru Obvestila o imuniteti pred globami in znižanju glob v primerih kartelov. (Glej točke 366, 370 in 383.)