33

Sodišče prve stopnje je najprej v točki 69 izpodbijane sodbe ugotovilo, da „odškodninski zahtevek tožeče stranke na eni strani temelji na sistemih nepogodbene odgovornosti, ki ne vključuje nezakonitega ravnanja institucij Skupnosti ali njenih zastopnikov pri opravljanju njihovih nalog (neupravičena obogatitev ali poslovodstvo brez naročila), in na drugi strani na sistemu nepogodbene odgovornosti Skupnosti zaradi nezakonitega ravnanja njenih institucij in njenih zastopnikov pri opravljanju njihovih nalog (kršitev načela varstva legitimnega pričakovanja in krivda ali malomarnost Komisije)“, nato pa je, prvič, trditve, ki so temeljile na neupravičeni obogatitvi in poslovodstvu brez naročila, zavrnilo zaradi teh razlogov: „91 […] sistem nepogodbene odgovornosti, kot je določen v večini nacionalnih pravnih sistemov, ne vsebuje nujno pogoja nezakonitosti ravnanja ali krivde pri ravnanju tožene stranke. Zahtevki, ki temeljijo na neupravičeni obogatitvi ali poslovodstvu brez naročila, obstajajo za to, da bi se v posebnih okoliščinah civilnega prava vzpostavil vir nepogodbene obveznosti obogatenega oziroma gospodarja posla, da mora praviloma povrniti neupravičeno prejeto oziroma povrniti škodo poslovodji. 92 Iz tega torej ne izhaja, da je treba tožbene razloge, ki izhajajo iz neupravičene obogatitve in poslovodstva brez naročila, ki jih je navedla tožeča stranka, zavrniti samo zato, ker ni izpolnjen pogoj nezakonitosti ravnanja institucije, kot primarno trdi Komisija. 93 […] člen 288, drugi odstavek, ES določa obveznost Skupnosti povrniti škodo, ki so jo povzročile njene institucije, pri čemer pa sistem nepogodbene odgovornosti Skupnosti ni omejen samo na njena nezakonita ravnanja. […] […] 95 Da bi se ugotovilo, ali se ta načela uporabijo, je zato treba preveriti, ali so v obravnavanem primeru izpolnjeni pogoji za tožbo de in rem verso ali pogoji za tožbo, ki temelji na negotiorum gestio. 96 V zvezi s tem je treba ugotoviti […], da v dejanskem in pravnem okviru tega spora zahtevka, ki temeljita na neupravičeni obogatitvi in na poslovodstvu brez naročila, ne moreta uspeti. 97 V skladu s splošnimi načeli, ki so skupna pravnim ureditvam držav članic, teh zahtevkov namreč ni mogoče postaviti, če korist obogatenega oziroma gospodarja posla izhaja iz pogodbe ali iz zakonske dolžnosti. Poleg tega je v skladu s temi načeli mogoče taka zahtevka splošno postaviti le podredno, in sicer kadar prikrajšana oseba za pridobitev tega, kar se ji dolguje, nima na voljo drugega zahtevka. 98 V obravnavani zadevi ni sporno, da obstajajo pogodbena razmerja med Komisijo in družbo Helmico, pa tudi med slednjo ter tožečo stranko. Zatrjevana neposredna škoda je plačilo, ki ga je družba Helmico bila dolžna plačati tožeči stranki na podlagi podizvajalskih pogodb, ki sta ju sklenili ti stranki in ki v zvezi s tem vsebujeta arbitražno klavzulo, ki za primer morebitnih pogodbenih sporov določa pristojnost angleških in waleskih sodišč. Torej ni sporno, da je družba Helmico tista, ki je dolžna plačati dela, ki jih je opravila tožeča stranka, in prevzeti morebitno odgovornost, ki izhaja iz neplačila, kot poleg tega dokazuje sodni postopek, ki ga je v ta namen tožeča stranka sprožila proti družbi Helmico in ki trenutno poteka, čeprav je začasno prekinjen, pred High Court of Justice. Morebitna plačilna nesposobnost družbe Helmico ne more upravičiti tega, da bi to odgovornost prevzela Komisija, saj tožeča stranka ne more imeti dveh virov za isto pravico do plačila. Iz listin v spisu namreč izhaja – in česar stranke ne izpodbijajo – da se sodni postopek pri High Court of Justice nanaša na plačilo storitev, ki so predmet te tožbe. 99 Iz tega izhaja, da morebitne obogatitve Komisije oziroma prikrajšanja tožeče stranke – pod pogojem, da izhaja iz zadevnega pogodbenega okvira – ni mogoče opredeliti kot neupravičene. 100 […] Pogoji za vložitev premoženjskopravne tožbe, ki temelji na poslovodstvu brez naročila, očitno niso izpolnjeni zaradi naslednjih razlogov. 101 Opomniti je treba, da izvajanja pogodbenih obveznosti tožeče stranke do družbe Helmico ni mogoče opredeliti kot prostovoljno posredovanje v tujih poslih, ki jih je treba nujno opraviti, kar se zahteva za zadevni zahtevek. […] Nazadnje, trditve tožeče stranke so prav tako v nasprotju z načeli poslovodstva brez naročila glede zavedanja gospodarja posla o delovanju poslovodje. Poslovodja namreč praviloma deluje brez vednosti gospodarja posla ali vsaj brez zavedanja zadnjega o nujnosti takojšnjega delovanja. Tožeča stranka pa sama trdi, da se je za nadaljevanje del oktobra 1998 odločila zaradi spodbujanja Komisije. 102 Poleg tega ni brez pomena ugotovitev, da morajo gospodarski subjekti na podlagi sodne prakse sami nositi gospodarska tveganja, ki so povezana z njihovimi dejavnostmi, upoštevaje pri tem okoliščine vsakega primera […]. 103 Vendar ni bilo ugotovljeno, da je tožeča stranka utrpela neobičajno ali posebno škodo, ki presega meje gospodarskih in poslovnih tveganj, ki spremljajo njeno dejavnost. V vsakem pogodbenem razmerju obstaja določeno tveganje, da pogodbena stranka ne izpolni pogodbe v zadostni meri ali da postane plačilno nesposobna. Pogodbenice naj bi to tveganje na primeren način omilile že v sami pogodbi. Tožeča stranka se je zelo dobro zavedala, da družba Helmico ni izpolnjevala svojih pogodbenih obveznosti, vendar se je zavestno odločila nadaljevati izpolnjevanje svojih obveznosti, namesto da bi uporabila formalna sredstva. S takim ravnanjem je prevzela poslovno tveganje, ki ga je mogoče opredeliti kot običajno. […]“