SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

M. PoiaresA MadurA,

predstavljeni 6. aprila 2006( )

Združeni zadevi C‑123/04 in C‑124/04

Industrias Nucleares do Brasil SA,

Siemens AG

proti

UBS AG,

Texas Utilities Electric Corporation

(Predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ju je vložilo Oberlandesgericht Oldenburg (Nemčija))

„Pogodba ESAE – Sistem preskrbe – Lastninska razmerja – Obogatitev urana na ozemlju Skupnosti“

1. Obstaja vprašanje, ki se že desetletja postavlja glavnim akterjem v Evropski skupnosti za atomsko energijo (v nadaljevanju: Skupnost). Ali je treba postopke obogatitve urana, ki jih izvajajo podjetja Skupnosti za tuje stranke, opredeliti kot dejavnosti predelave, obogatitve ali oblikovanja jedrskih snovi v smislu člena 75 AE ali pa jih je treba šteti za postopke proizvodnje jedrskih snovi v smislu člena 52 AE? Nekatere države članice vztrajno podpirajo prvo trditev. Enako odločno Komisija zagovarja drugo.

2. Vprašanje je težavno in pomembno. Predolgo že povzroča razdeljenost institucionalnih krogov. In zdaj je zaradi sporov med posamezniki Sodišče pozvano, naj reši to vprašanje. Od te opredelitve so odvisna pravila za jedrske snovi, ki se uvozijo v Skupnost in obogatijo v njej. Če bodo te snovi namreč obravnavane kot obogatene snovi, ki jih ureja člen 75 AE, bodo izključene iz uporabe pravil Pogodbe o preskrbi s posebnimi cepljivimi snovmi v Skupnosti, njihova lastninska razmerja pa bodo določena predvsem s stvarnim pravom države članice, v kateri so. Če bodo nasprotno opredeljene kot jedrska proizvodnja v smislu člena 52 AE, bodo v celoti pod nadzorom Skupnosti, in ker bodo predmet posebnih pravic Agencije za preskrbo Evropske skupnosti za atomsko energijo (v nadaljevanju: Agencija), z njimi ne bo več mogoče svobodno razpolagati.

I – Zadevi

3. Čeprav so dejstva in upoštevna besedila Skupnosti številna in zapletena, niso nejasna. Zadostuje opozoriti na bistvene elemente.

A – Okvir

4. V obeh primerih je predložitev zadev Oberlandesgericht Oldenburg (Nemčija) zaključek dolge verige sodnih postopkov, v katere so bile vključene številne stranke.

1. Dejansko stanje

5. Industrias Nucleares do Brasil SA (v nadaljevanju: INB) je družba brazilskega prava, katere naloga je zlasti priskrba jedrskega goriva brazilskim jedrskim elektrarnam. V ta namen vzdržuje redne poslovne odnose z družbo britanskega prava Urenco Limited (v nadaljevanju: Urenco), ki je specializirana za proizvodnjo obogatenega urana.

6. Leta 1976 je bila sklenjena pogodba za dobavo surovin družbi Urenco, skupaj s prenosom lastninske pravice na teh snoveh, za proizvodnjo obogatenega urana za družbo INB. Družba Urenco naj bi 4. julija 1980 Komisijo Evropskih skupnosti uradno obvestila o tej pogodbi.( )

7. Ta obogateni uran, ki je bil družbi INB predan leta 1984, je bil predmet pogodbe, sklenjene z družbo Siemens AG (v nadaljevanju: Siemens), ki naj bi poskrbela za njegovo skladiščenje. Tako je bil skladiščen v Nemčiji, najprej v Hanauu in nato v Lingnu, v prostorih hčerinske družbe družbe Siemens.

8. Leta 1993 se je družba INB odločila, da se bo začasno ločila od dela te zaloge. Zato je sklenila tako imenovano „posojilno“ pogodbo s švicarsko družbo Nuexco Exchange AG (v nadaljevanju: NEAG), ki je nameravala ta uran prodati upravljavcem jedrskih elektrarn v Združenih državah Amerike. V skladu z navedeno pogodbo posojevalec prenese lastništvo nad obogatenim uranom na izposojevalca, ki se v zameno obveže, da bo posojevalcu pozneje dobavil pošiljke iste vrste obogatenega urana in mu med obdobjem posoje izplačal pristojbino za najem.

9. Družba NEAG pa je leta 1989 z banko UBS s sedežem v Švici sklenila pogodbo o zastavi in prenosu blaga. V tej pogodbi je bilo določeno, da ima UBS zastavno pravico na vsem blagu, ki ga ima družba NEAG in je opredeljeno v posebnem dopisu, in na vseh terjatvah, ki izhajajo iz pravic na tem blagu. V posebnem dopisu je bila zastavna pravica odobrena na obogatenem uranu, ki ga je družba NEAG pridobila od družbe INB.

10. Poleg tega je leta 1992 družba Nuexco Trading Corporation (v nadaljevanju: NTC) s sedežem v Denverju (Združene države), ki je pripadala isti skupini kot družba NEAG in je delovala za to družbo, sklenila podobno pogodbo o posoji in prenosu lastništva z družbo Texas Utilities Electric Corporation (v nadaljevanju: TUEC), ki upravlja jedrsko elektrarno v Teksasu. Ta posoja se je prav tako nanašala na nekatere pošiljke obogatenega urana, pridobljenega od družbe INB, ki ga je družba Siemens skladiščila v Hanauu.

11. Leta 1995 je družba NTC razglasila stečaj in malo več kot leto pozneje je bil stečajni postopek uveden zoper družbo NEAG. To je dogodek, ki je sprožil spore, predložene predložitvenemu sodišču. Družba INB namreč zahteva, naj ji družba Siemens vrne pošiljke urana, ki ga je zanjo obogatila družba Urenco in se skladišči v njenih prostorih, medtem ko za iste pošiljke banka UBS trdi, da je pridobila zastavno pravico, družba TUEC pa trdi, da je pridobila lastninsko pravico.

2. Predložitev zadev Sodišču

12. Landgericht Osnabrück (Nemčija), ki sta mu bila ta spora predložena na prvi stopnji, je razsodilo, da družba INB nima pravice do vračila pošiljk obogatenega urana. Družba INB je to odločitev izpodbijala s pritožbo z obrazložitvijo, da se je prvostopenjsko sodišče napačno oprlo na dejstvo, da je bil uran obogaten zunaj ozemelj držav članic. Če oseba s sedežem na ozemlju uporabe Pogodbe ESAE ne bi niti proizvedla niti imela spornega urana, bi bila naravna posledica, da Skupnost ne bi mogla pridobiti lastništva nad tem uranom in da bi se to lahko svobodno prenašalo. Vendar je nesporno, da je pošiljke spornega urana proizvedla družba Urenco v Združenem kraljestvu, na ozemlju uporabe Pogodbe. Iz tega sledi, da je bilo v odločitvi na prvi stopnji dejansko stanje ugotovljeno napačno.

13. V teh okoliščinah predložitveno sodišče, ki mu je bila predložena pritožba, ugotavlja, da je nujno postaviti vprašanje: ali Pogodba ESAE, ki v členu 86 določa, da so posebne cepljive snovi, ki jih proizvaja ali uvaža država članica, last Skupnosti, ovira pridobitev zastavne ali lastninske pravice na cepljivih snoveh, ki jih proizvede podjetje Skupnosti na podlagi pogodbe o obogatitvi, sklenjene z državljanom tretje države? Če bi bil odgovor pritrdilen, bi to lahko postavilo pod vprašanj vsa razpolaganja s spornim uranom. V nasprotnem primeru namerava predložitveno sodišče pritožbo družbe INB zavrniti kot neutemeljeno.

B – Pravni okvir

14. Da bi natančno razumeli ozadje teh dveh zadev, ni dovolj opozoriti na glavne zadevne določbe Pogodbe. Treba je pokazati, kako se vključujejo v vsa vprašanja, ki jih je postavilo predložitveno sodišče.

1. Sistem Pogodbe

15. Kot izhaja iz preambule k Pogodbi in člena 1 AE, je Skupnost rezultat „skupnega prizadevanja“ njenih držav članic, da se ustvarijo „razmer[e], potrebn[e] za pospešeno vzpostavljanje in razvoj jedrske industrije“. Da bi Skupnost pridobila zanesljivo in neodvisno jedrsko zmogljivost, mora zlasti „skrb[eti] za redno in pravično preskrbo vseh uporabnikov v Skupnosti z rudami in jedrskim gorivom“, „z ustreznim nadzorom zagotavlja[ti], da se jedrske snovi ne uporabljajo za druge namene kakor za tiste, ki so predvideni“, in izvrš[evati] lastninsko pravico, ki ji pripada glede posebnih cepljivih snovi“( ).

16. Da bi Skupnost lahko dosegla te cilje, je bila s Pogodbo uvedena „skupna politika preskrbe“( ). Ker ta politika nima narave skupnih politik, ki se izvajajo v okviru Pogodbe ES, je prevzela obliko „usmerjene“ integracije. Tako je bil ustanovljen specializiran organ, Agencija, ki ima v Skupnosti monopol za zagotavljanje enakega dostopa uporabnikov do jedrskih virov. V ta namen ima Agencija v skladu s poglavjem VI Pogodbe ESAE pravico do izbire rud, snovi vira in posebnih cepljivih snovi, proizvedenih na območju držav članic, kakor tudi izključno pravico sklepati pogodbe, ki se nanašajo na dobavo rud, snovi vira in posebnih cepljivih snovi, ki izvirajo iz držav v Skupnosti ali zunaj nje. Tako je Agencija postala neke vrste „izključni posrednik“, katerega naloga je zagotoviti usklajevanje ponudbe in povpraševanja po jedrskih snoveh na ozemlju Skupnosti.( )

17. Vendar se je v praksi izkazalo, da je Skupnost uporabljala te določbe „blágo“. Ob upoštevanju okoliščin se je odločila, da bo raje uokvirila jedrski razvoj v Skupnosti, kot pa ga usmerjala. Tako so bili s Pravili Agencije za preskrbo Evropske skupnosti za atomsko energijo z dne 5. maja 1960 o določitvi postopka usklajevanja ponudbe in povpraševanja po rudah, snoveh vira in posebnih cepljivih snoveh uvedeni poenostavljeni postopki.( )

18. Poleg tega Pogodba ESAE vsebuje izjeme od skupnega sistema preskrbe. Poleg člena 66 AE, ki določa splošno izjemo od uporabe člena 64 AE v primeru neukrepanja Agencije, iz posebnih določb poglavja VI izhajajo tri „posebne izjeme“( ).

19. Prvič, z odstopanjem od člena 64 AE, v skladu s katerim ima Agencija izključno pravico sklepati sporazume za dobavo rud, snovi vira ali posebnih cepljivih snovi, člen 73 AE določa, da je za sklenitev ali obnovo sporazumov ali pogodb med državo članico, osebo ali podjetjem države članice na eni strani in tretjo državo, mednarodno organizacijo ali državljanom tretje države na drugi strani, ki med drugim vključujejo dobavo proizvodov, ki so v pristojnosti Agencije, potrebno predhodno soglasje Komisije.

20. Drugič, iz člena 74 AE izhaja, da lahko Komisija iz določb poglavja VI Pogodbe izvzame prenos, uvoz ali izvoz majhnih količin rud, snovi vira ali posebnih cepljivih snovi, ki se navadno uporabljajo za raziskave.

21. Nazadnje, člen 75, prvi in drugi odstavek, AE določa:

„Določbe tega poglavja se ne uporabljajo za obveznosti, ki se nanašajo na predelavo, obogatitev ali oblikovanje rud, snovi vira ali posebnih cepljivih snovi:

(a) med več osebami ali podjetji, kadar je predelane, obogatene ali oblikovane snovi treba vrniti osebi ali podjetju, od katerih izvirajo;

(b) med osebo ali podjetjem na eni strani in mednarodno organizacijo ali državljanom tretje države na drugi strani, kadar se snovi predelajo, obogatijo ali oblikujejo izven Skupnosti in nato vrnejo osebi ali podjetju, od katerih izvirajo;

(c) med osebo ali podjetjem na eni strani in mednarodno organizacijo ali državljanom tretje države na drugi strani, kadar se snovi predelajo, obogatijo ali oblikujejo v Skupnosti in se nato vrnejo bodisi organizaciji ali državljanu, od katerih izvirajo, ali vsakemu drugemu prejemniku, ki je tudi izven Skupnosti in ga določi taka organizacija ali državljan.

Zadevne osebe in podjetja pa morajo Agencijo obvestiti o obstoju takih obveznosti in takoj po podpisu pogodb tudi o količinah snovi, vključenih v promet. Komisija lahko nasprotuje obveznostim iz pododstavka (b), če meni, da obogatitve ali oblikovanja ni mogoče opraviti učinkovito in varno ter brez izgube snovi v škodo Skupnosti.“

22. Člen 75, tretji odstavek, AE določa, da za snovi, ki so predmet teh obveznosti, veljajo na ozemljih držav članic nadzorni ukrepi iz poglavja VII Pogodbe ESAE o „nadzornih ukrepih“. Vendar je določeno, da se določbe poglavja VIII navedene pogodbe o „lastninskih razmerjih“ ne uporabljajo za posebne cepljive snovi, ki so predmet obveznosti iz točke (c) tega člena.

23. V skladu s členom 86 AE v poglavju VIII Pogodbe ESAE so posebne cepljive snovi last Skupnosti. Ta lastninska pravica zajema vse posebne cepljive snovi, ki jih proizvaja ali uvaža država članica, oseba ali podjetje in za katere veljajo nadzorni ukrepi iz poglavja VII iste pogodbe.

2. Vprašanja za predhodno odločanje

24. Da bi predložitveno sodišče preverilo področje uporabe teh določb v obravnavanih zadevah, je Sodišču predložilo enajst vprašanj za predhodno odločanje, ki se v obeh zadevah glasijo enako. Vsa ta vprašanja izhajajo iz oblikovanja vrste predpostavk, ki imajo svojo logiko in ki jih je treba na kratko omeniti.

25. Bistveno vprašanje, ki si ga postavlja predložitveno sodišče, je, ali lahko lastninska pravica v zvezi z jedrskimi snovmi, priznana Skupnosti, nasprotuje veljavnosti pogodb o prenosu lastništva nad cepljivimi snovmi, ki se obravnavajo v teh zadevah. Če bi namreč moral za prvotno pogodbo o obogatitvi, sklenjeno med družbama INB in Urenco, veljati sistem preskrbe Skupnosti, bi iz tega izhajalo, da tako obogatene snovi pripadajo Skupnosti in da jih ni mogoče svobodno prenašati. Drugače bi bilo samo, če bi bilo dokazano, da ta sistem ne velja za pogodbo. Zato je Sodišču najprej postavljeno vprašanje o pogojih uporabe izjem iz členov 73 AE in 75 AE.

26. Predložitveno sodišče s prvimi štirimi vprašanji prosi za pojasnila glede izrazov in pogojev iz člena 75 AE. Prvo vprašanje je odločilno za celotno razlago pri predhodnem odločanju, ki naj bi jo Sodišče zagotovilo v teh zadevah:

„1. Ali izrazi ‚predelava, obogatitev ali oblikovanje‘ iz člena 75, prvi odstavek, [AE] obsegajo tudi obogatitev urana?“

27. Ob predpostavki, da to drži, je treba vedeti še, kateri od treh primerov iz člena 75 AE je upošteven. Primer iz člena 75, prvi odstavek, (a), AE je lahko izpolnjen samo, če so stranke pogodbe o obogatitvi podjetja v smislu člena 196 AE. To vodi do drugega vprašanja, ki se nanaša na naravo družbe INB:

„2. Ali podjetje s sedežem zunaj ozemlja uporabe Pogodbe ESAE v celoti ali delno opravlja svojo dejavnost v smislu člena 196(b) [AE] na ozemlju Skupnosti […], če s podjetjem, katerega sedež je na ozemlju Skupnosti, vzdržuje poslovne odnose, katerih cilj je:

(a) dobava surovin za proizvodnjo obogatenega urana in preskrba podjetja s sedežem na ozemlju Skupnosti z obogatenim uranom;

(b) skladiščenje omenjenega obogatenega urana pri drugem podjetju s sedežem na ozemlju Skupnosti?“

28. Če družba INB ni „podjetje“ v smislu Pogodbe ESAE in ker je primer, opisan v členu 75, prvi odstavek, (b), AE, jasno izključen, je treba preučiti še primer iz člena 75, prvi odstavek, (c), AE. Toda ali v tem primeru posebni pogoji postopka obogatitve, kot je ta v obravnavanem primeru, ne nasprotujejo uporabi te določbe? To je vsebina tretjega vprašanja za predhodno odločanje:

„3. (a) Ali člen 75, prvi odstavek, točka (c), [AE] zahteva, da so snovi, dobavljene za njihovo predelavo, obogatitev ali oblikovanje, če ne upoštevamo fizičnih sprememb zaradi obdelave, iste kot snovi, ki so pozneje vrnjene?

(b) Ali pa zadostuje, da obdelane snovi po kakovosti in količini ustrezajo dobavljenim snovem?

(c) Ali dejstvo, da vrnjenih snovi ni mogoče povezati s snovmi, ki jih je dobavil naslovnik, pomeni oviro za uporabo člena 75, prvi odstavek, točka (c), [AE]?

(d) Ali dejstvo, da podjetje, ki je zadolženo za obdelavo, pridobi lastninsko pravico na surovinah ob njihovi dobavi in mora zato po tem, ko je uran obdelalo, lastninsko pravico na obogatenem uranu prenesti na drugo pogodbeno stranko, pomeni oviro za uporabo člena 75, prvi odstavek, točka (c), [AE]?“

29. Poleg tega člen 75, drugi odstavek, AE zahteva, da je treba v vseh primerih, v katerih se uporablja člen 75, prvi odstavek, AE, obvestiti Agencijo. V okoliščinah tega primera se zdi upravičeno, da predložitveno sodišče sprašuje, kakšne so posledice neizpolnjevanja te formalnosti:

„4. (a) Ali dejstvo, da zainteresirane osebe ali podjetja ne izpolnijo dolžnosti obvestitve Agencije, ki jim jo nalaga člen 75, drugi odstavek, [AE], pomeni oviro za uporabo člena 75 [AE]?

(b) Ali se, če ni bila spoštovana dolžnost obvestitve Agencije […], ki jo nalaga člen 75, drugi odstavek, [AE], to lahko popravi, če zainteresirane osebe ali podjetja naknadno izpolnijo dolžnost obvestitve Agencije […] oziroma je ta naknadno o tem obveščena na drug način?“

30. Tudi uporaba člena 73 AE temelji na formalni zahtevi, ki je pridobitev predhodnega soglasja Komisije. Peto vprašanje za predhodno odločanje je zato postavljeno, če bi bilo treba izhajati iz tega primera:

„5. (a) Ali je sporazum ali pogodba v smislu člena 73 [AE] zaradi dejstva, da stranki nista zaprosili za predhodno soglasje Komisije […], ki ga zahteva omenjeni člen, brez učinka?

(b) Ali se lahko v tem primeru odpravi neučinkovitost akta, če zainteresirane osebe ali podjetja to soglasje prejmejo naknadno ali če organi Skupnosti, potem ko so bili obveščeni na drug način, ostanejo nedejavni?“

31. Vendar pa ni mogoče izključiti, da bo treba izjeme iz členov 73 AE in 75 AE v tem primeru zavrniti. Zato je treba pojasniti še posledice uporabe sistema Pogodbe ESAE za zadevne postopke.

32. Če je treba namreč obogatitev urana šteti za proizvodnjo snovi v smislu člena 57 AE, predložitveno sodišče želi izvedeti za posledice kršitve obveznosti, določene s tem členom, da se proizvodnja ponudi Agenciji:

„6. (a) Ali je zaradi dejstva, da zainteresirani proizvajalec ne izpolni obveznosti na podlagi člena 57(2), drugi pododstavek, [AE], tj. da Agenciji […] ponudi snovi iz člena 57(1) [AE], temu prepovedano razpolagati z omenjenimi snovmi?

(b) Ali se lahko odpravi kršitev obveznosti, da se snovi ponudi Agenciji […], ki jo mora proizvajalec izpolniti na podlagi člena 57(2), drugi pododstavek, [AE], če proizvajalec to obveznost izpolni naknadno ali če je Agencija […] naknadno obveščena na drug način in ne uveljavi svoje pravice do izbire?“

33. Poleg tega bi se v tem primeru lahko štelo, da se člen 86 AE uporablja. Preveriti je treba še, ali je treba sporni uran v smislu te določbe razumeti kot „proizvodnjo“ „posebnih cepljivih snovi“:

„7. Ali izraz ‚proizvodnja‘ iz člena 86 [AE] obsega tudi obogatitev urana?

8. Ali sta surovi ali nizko obogaten uran snovi vira v smislu člena 197, točka 1, zadnji stavek, [AE]?“

34. Nazadnje, ob predpostavki, da bi bilo treba priznati lastninsko pravico Skupnosti na spornih snoveh, sodišče sprašuje, ali ta nasprotuje priznanju drugih lastninskih pravic, ki se dodelijo in izvajajo v skladu s pravili nemškega civilnega zakonika (Bürgerliches Gesetzbuch):

„9. (a) Ali snovi, ki so postale last Skupnosti […] na podlagi člena 86, prvi odstavek, [AE] lahko postanejo predmet civilnopravne lastninske pravice v smislu člena 903 nemškega civilnega zakonika in ali se ta lastninska pravica lahko prenese?

(b) Ali neomejena pravica uporabe in porabe, pridržana imetnikom pravice v skladu s členom 87 [AE], pomeni stvarno pravico sui generis, enakovredno ali podobno lastninski pravici, poleg stvarnih pravic, ki jih predpisuje [nemški civilni zakonik]?“

35. Zadnji vprašanji se nanašata na druge pogodbe v teh zadevah. Deseto vprašanje se nanaša na posojilno pogodbo med družbama INB in NEAG in v zvezi s tem sprašuje, ali so pogoji za izjemo iz člena 73 AE izpolnjeni. To bi namreč držalo, če bi bilo treba družbo INB opredeliti kot „podjetje“ v smislu Pogodbe ESAE:

„10. Ali podjetje delno opravlja svoje dejavnosti na ozemljih držav članic Skupnosti v smislu člena 196(b) [AE], če prodaja ali pridobiva obogaten uran, ki je tam skladiščen?“

36. Nazadnje, predložitveno sodišče postavi podobno vprašanje v zvezi s pogodbami, sklenjenimi med banko UBS in družbo NEAG oziroma med družbama TUEC in NTC:

„11. Ali se člen 73 [AE] mutatis mutandis uporablja za pogodbe glede obogatenega urana, ki je skladiščen na ozemlju Skupnosti, katerih stranke so izključno državljani tretjih držav?“

II – Tehnični okvir

37. Koristno je na kratko predstaviti tehnične značilnosti postopka obogatitve, ki v obravnavanem primeru zahteva razlago.

38. Obogatitev urana je ena od petih faz, ki sestavljajo gorivni ciklus za oskrbo jedrskih reaktorjev, ki proizvajajo električno energijo. Ta ciklus se začne z izkopavanjem in prečiščevanjem uranove rude. Ruda se nato koncentrira, kar vodi do proizvodnje spojine, bogate z uranom. Uran se nato s konverzijo pretvori v plinasto spojino, potrebno za poznejšo uporabo in imenovano uranov heksafluorid. Konverziji sledi obogatitev. To je četrta faza ciklusa. Da bi jo razumeli, je treba opozoriti, da je naravni uran sestavljen iz več kot 99 % necepljivega izotopa (izotop 238) in samo 0,71 % cepljivega izotopa (izotop 235). Obogatitev je postopek, pri katerem se sestavine urana ločijo, tako da se vsebnost urana 235 poveča na 3 ali 4 %, in tako postane primeren za uporabo v reaktorju. V zadnji, peti fazi se obogateni uranov heksafluorid pretvori v uranov dioksid, nato pa stisne in termično obdela, da bi dobili jedrska goriva.

39. Trenutno obstajata dva industrijska postopka obogatitve urana, oba pa temeljita na razliki v masi izotopov 238 in 235. Pri postopku plinske difuzije se uporablja majhna razlika v hitrosti difuzije obeh izotopov v plinski obliki prek porozne ovire. To je tako imenovana metoda „cedila“. Pri drugem postopku, to je plinski centrifugi, se plinasta mešanica urana vnese v hitro vrteči se cilinder, v katerem centrifugalna sila povzroči ločitev obogatenih elementov, ki so najlažji. Ta postopek se imenuje „centrifugalni postopek“.( )

40. Družba Urenco je bila ustanovljena leta 1971 na podlagi sporazuma, ki so ga 4. marca 1970 sklenili Nemčija, Nizozemska in Združeno kraljestvo zaradi skupnega razvoja tehnike obogatitve urana s plinsko centrifugo. Nedavno se je družba Areva, ki v Evropi uporablja tehnologijo plinske difuzije, po desetletjih ločenega razvoja želela povezati z družbo Urenco, da bi dosegla zmogljivejšo tehnologijo centrifugiranja. Tako je bil 12. julija 2005 v Cardiffu podpisan sporazum med Francijo, Nemčijo, Nizozemsko in Združenim kraljestvom o sodelovanju na področju tehnologije centrifugiranja.( ) Poleg tega je Komisija z odločbo z dne 6. oktobra 2004 koncentracijo, s katero bi morala družba Areva pridobiti 50-odstotni delež v družbi skupine Urenco, to je ETC, ki bi tako postala mešano podjetje v lasti družb Areva in Urenco, ob upoštevanju obveznosti zadevnih strank razglasila za združljivo s skupnim trgom.( )

III – Pravna analiza

41. Zaradi jasnosti se lahko postavljena vprašanja razdelijo na tri dele. Prvih pet vprašanj se nanaša na opredelitev pogodbe o obogatitvi, sklenjene med podjetjem Skupnosti in državljanom tretje države. S preučitvijo naslednjih štirih vprašanj bo mogoče določiti status snovi, obogatenih na podlagi take pogodbe. Zadnji vprašanji se nanašata na sistem pogodbenih ali zastavnih pogodb v tej zadevi.

A – Opredelitev pogodbe o obogatitvi

1. Prvo vprašanje za predhodno odločanje

42. V Pogodbi ESAE dejavnosti obogatitve urana niso opredeljene. Zdi se, da v času priprave te pogodbe tovrstne dejavnosti še niso bile razvite na trgovinski ravni. Zaradi tega molka sta se pojavili dve nasprotujoči si razlagi.

43. Glede na prvo razlago, ki jo zagovarja Komisija in v tem primeru podpira tožeča stranka v glavni stvari, se izjema iz člena 75 AE ne uporablja za postopke obogatitve. Narava takega postopka naj ne bi bila združljiva z namenom te določbe. Z obogatitvijo naj bi se namreč spremenile glavne lastnosti dobavljenih snovi. Medtem ko se člen 75 AE nanaša na manjše spremembe v zvezi z obliko ali kemično sestavo snovi, naj bi obogatitev urana pomenila bistveno spremembo navedenih snovi na fizikalni in gospodarski ravni. V tem smislu postopka ni mogoče opredeliti kot preprosto „predelavo, obogatitev ali oblikovanje“. Poleg tega bi, če bi dopustili tako opredelitev obogatitve urana, s tem resno omejili poglavje VI Pogodbe ESAE, na bistveno naravo katerega je Sodišče že imelo priložnost opozoriti.( ) Vsekakor je treba to določbo, ki pomeni izjemo od sistema Pogodbe ESAE, razlagati strogo. Ker so postopki obogatitve običajno sredstvo za preskrbo uporabnikov jedrskih goriv, mora za njih veljati sistem skupne politike preskrbe Skupnosti. Drugačna odločitev bi privedla do tega, da bi Skupnosti odvzeli pomemben vir preskrbe.

44. Táko pa ni mnenje vlad, intervenientk v teh zadevah, ki jih podpirata toženi stranki v postopku v glavni stvari. Menijo namreč, da je v skladu z besedilom in duhom Pogodbe ESAE, da se za te postopke uporabi sistem izjeme iz člena 75 AE. Obogatitev urana je običajna oblika obdelave snovi, ki jih dobavi stranka. Če bi dejavnost obogatitve, kot je ta v tem primeru, obravnavali kot postopek dobave in proizvodnje jedrskih goriv, bi to izkrivilo naravo in namen obogatitve. Ta dejavnost ne vključuje proizvodnje blaga, ampak pomeni storitev, opravljeno na snoveh, ki jih je dobavila tretja oseba in so dane na razpolago tej tretji osebi. Ker je njen cilj obdelava blaga v tranzitu za tujega državljana, in ne preskrba Skupnosti z jedrskimi snovmi, zanjo ni treba uporabiti sistema preskrbe in lastništva iz Pogodbe ESAE. Res je, da je treba vsako izjemo razlagati strogo; kljub temu pa ni mogoče uporabiti razlage, ki bi tej izjemi odvzela vsak smisel.

45. Treba je priznati tehtnost teh dveh razlag. Nedvomno se z njima zagovarjajo različni interesi. Pravzaprav izražata nasprotujoči si pojmovanji upravljanja jedrskih snovi v Skupnosti. Pri prvem je v prednostnem interesu Skupnosti, da se te snovi zaupajo „skupnemu javnemu organu“( ), ki ima pooblastila javnega organa. Njegovemu nadzoru, vplivu in sodelovanju se ne sme izogniti nobena proizvodnja nevarnih snovi niti noben obsežen trgovinski posel. Pri tem pojmovanju se zdijo razmisleki o jedrski neodvisnosti in varnosti Skupnosti odločilni. Pri drugem obstajajo poleg oblastvenih razmerij, ki so značilna za upravljanje s temi snovmi v Skupnosti, poslovni odnosi, ki so zunaj nadzora Skupnosti. Res je, da lahko Skupnost v teh odnosih, vzpostavljenih med tujo stranko in podjetjem Skupnosti zaradi obogatitve snovi vira, posreduje kot zunanji organ, ki nadzira posel, vendar pa ne more biti stranka tega posla. Glede na to pojmovanje je treba dati prednost civilnim in poslovnim razmislekom.

46. Po mojem mnenju sta ti dve vrsti razmerij izraženi v sistemu Pogodbe ESAE. Kombinirata se na ta način. Jamstvo redne in pravične preskrbe uporabnikov jedrskih snovi v Skupnosti je ključni cilj. Da bi Agenciji omogočili uresničevati ta cilj v splošnem interesu, so ji s Pogodbo ESAE dodeljena pooblastila javnega organa, ki se jim ne more odreči.( ) Vendar pod pogojem, da je ta cilj zagotovljen, ima Agencija predvsem komercialno vlogo. Agencija, ki deluje kot „nujni posrednik“ med dobavitelji in uporabniki jedrskih snovi,( ) skrbi za oglaševanje in učinkovitost njihovih transakcij. Njena naloga ni, da določi gospodarsko vsebino teh transakcij, ki se presojajo po splošnih načelih za trgovino.

47. Zdi se, da ta sistem nima smisla zunaj svojega cilja. Vzpostavitev skupnega javnega organa je v tem sistemu povezana s posebno nalogo, ki je uresničevanje skupne politike preskrbe. Pravica do izbire in izključna pravica glede pogodb v zvezi z jedrskimi snovmi sta načina vodenja te politike.( ) Kar zadeva lastninsko pravico, gre za dodaten način nadzora najobčutljivejših snovi, namenjenih za oskrbo Skupnosti in kroženje na skupnem jedrskem trgu. Tako je lastniški element v tem sistemu predvsem način nadzora porazdelitve in uporabe jedrskih snovi, ki ostaja neločljiv od cilja preskrbe uporabnikov v Skupnosti.

48. Zato cilj takega sistema nikakor ni zajeti tehnične postopke ali poslovne odnose, ki nimajo neposrednega vpliva na preskrbo uporabnikov v Skupnosti. Natančno to je smisel izjem iz člena 75 AE. Avtorjem Pogodbe ESAE se je zdelo nujno, da s to določbo iz posebnih pravic Skupnosti izključijo obveznosti, ki – čeprav zahtevajo pretok jedrskih snovi v Skupnosti – ne vključujejo prenosa, ki zadeva uporabnike Skupnosti.

49. Med te izjeme je treba po mojem mnenju vključiti postopke obogatitve urana, kot so postopki v tem primeru.

50. Razlog za to ni niti gospodarski niti političen. Podobno, kot se je lahko zdelo „ugodno“ določiti sistem lastništva za posebne cepljive snovi, ki bi jih ameriški proizvajalci dobavili Skupnosti,( ) nekatere stranke v sporu predlagajo, da je zdaj ugodno, da se takega sistema ne določi v pravnih in gospodarskih odnosih, ki jih evropska podjetja za obogatitev vzdržujejo s tujimi strankami. Tako breme bi lahko oviralo podjetja tretjih držav, ki želijo trgovati s podjetji za obogatitev iz Skupnosti, in bi jih postavilo v manj ugoden položaj v primerjavi z njihovimi konkurenti na svetovni ravni.

51. Ta utemeljitev ni dopustna. Tovrstni razmisleki ne morejo prevladati nad upoštevanjem posebnih pravic, upravičenih zaradi prevladujočih razlogov v splošnem interesu, če bi bilo dokazano, da se morajo te pravice uporabljati. Vsekakor, kot je Komisija trdila na obravnavi, v praksi ni bilo dokazano, da upoštevanje obveznosti, določenih s sistemom preskrbe in lastništva iz Pogodbe EASA, pomeni preveliko breme za subjekte, dejavne v tem sektorju.

52. Menim, da če je treba za sistem izjeme iz člena 75 AE šteti, da se uporablja za postopke obogatitve, je to na podlagi besedila in splošne sheme Pogodbe ESAE.

53. Po eni strani dejavnost obogatitve urana dejansko spada na področje uporabe izrazov, ki so v tej določbi uporabljeni za opredelitev predmeta zadevnih obveznosti. Izraze „predelava, obogatitev ali oblikovanje“ je namreč treba šteti za splošne izraze, ki lahko obsegajo vsa pogodbena dela na jedrskih snoveh. To velja za izraz „obogatitev/predelava“ iz člena 75 AE, ki je uporabljen tudi v členu 59, prvi odstavek, (a), AE.( ) Medtem ko se člen 59 AE nanaša na snovi, ki jih proizvede in predela proizvajalec sam, se člen 75 AE nanaša na snovi, ki jih dobavi tretja oseba in se predelajo zanj. Toda v obeh primerih izraz obsega vse tehnične postopke, s katerimi se spremenita oblika ali delež sestavin v obdelanih snoveh. Predelati stvar pomeni ponovno jo vzpostaviti v drugi obliki. To pa je natančno namen postopka, kot je obogatitev, kot to dokazuje tehnični opis navedenega postopka.( )

54. Po drugi strani je namesto razlagati pomen izrazov, uporabljenih v členu 75 AE, pomembnejše upoštevati splošno shemo sistema Pogodbe ESAE. V zvezi s tem se zdi, da merilo za uporabo tega sistema izjeme ni v gospodarskem ali strateškem pomenu zadevnih postopkov predelave, ampak v cilju in namenu navedenih postopkov. Pogodbena dela, ki so izključena iz sistema preskrbe in postopkov posredovanja Agencije, so tista, katerih proizvod ni namenjen prenosu snovi v Skupnosti, bodisi ker ga je treba vrniti podjetju, iz katerega izvira( ), bodisi ker ga je treba prepeljati zunaj Skupnosti( ). V teh dveh primerih obdelane snovi namreč niso namenjene za sistem preskrbe Skupnosti.

55. To pa je dejansko rezultat postopka obogatitve urana, kadar je njegov proizvod namenjen vrnitvi podjetju, iz katerega izvira, ali uporabi zunaj Skupnosti. Tako v postopku, kot je ta v obravnavanem primeru, ni stranka, ki „dobavi“ jedrske snovi podjetju za obogatitev v Skupnosti, ampak to zadnje, ki obdela obogatene snovi, ki jih dobavi stranka zunaj Skupnosti, za to stranko. Ni torej mogoče šteti, da so te snovi „viri“ za Skupnost. Zato se mi zdi izključeno, da bi se lahko posebne pravice, priznane Skupnosti na področju Pogodbe ESAE, uporabile kot sredstvo za polastitev snovi, ki pripadajo tretjim osebam in so namenjene za uporabo zunaj Skupnosti.

56. Ker varnost preskrbe in enak dostop evropskih uporabnikov do jedrskih virov v Skupnosti nista neposredno v igri pri tovrstnih postopkih,( ) ne vidim razloga za uveljavljanje „splošne odgovornosti“ Agencije za delovanje skupnega jedrskega trga in raznovrstnost virov preskrbe Skupnosti( ).

57. Pred sklepno ugotovitvijo naj dodam naslednje pojasnilo. Vprašati se je treba, ali taka analiza lahko ustvari tveganje za varnost oseb in okolja. Menim, da je nadzor nad uporabo jedrskih snovi, ki so na ozemlju Skupnosti, nujna zahteva, ki prevlada nad vsemi drugimi interesi v zvezi s tem. Vendar se mi taka bojazen ne zdi upravičena. Člen 75, tretji odstavek, AE, ki še zdaleč ne izključuje kakršnega koli nadzora, namreč določa, da „za snovi, ki so predmet teh obveznosti, veljajo na ozemljih držav članic nadzorni ukrepi iz poglavja VII“ Pogodbe ESAE. Zato, če Agencija na tem področju ne more uporabiti obsežnih sredstev za nadzortrga, določenih v poglavjih VI in VIII navedene pogodbe, ima Komisija vseeno na razpolago „nadzorne ukrepe“, določene v poglavju VII. V skladu s členom 77 AE so ti nadzorni ukrepi, ki temeljijo na ozemeljskem merilu, splošni. Iz tega sledi, da morajo biti vse jedrske snovi, ki so na ozemljih držav članic, podvržene tem nadzornim ukrepom. V tem primeru je namen zadevnih snovi nepomemben. V skladu s členom 84 AE „[p]ri opravljanju nadzora ni dovoljena diskriminacija na podlagi namena uporabe rud, snovi vira in posebnih cepljivih snovi“.( )

58. V tem smislu je Sodišče že imelo priložnost pojasniti, da tudi za količine cepljivih snovi, ki ne spadajo pod monopol Agencije, Pogodba ESAE določa strog nadzor Skupnosti.( ) Tak nadzor je treba poleg tega razumeti široko. V skladu s členom 77 AE se mora Komisija prepričati, da se obdelane snovi „ne uporabljajo za druge namene kakor za tiste, ki so jih uporabniki navedli“, in da so bile upoštevane obveznosti obveščanja, ki jih ima podjetje Skupnosti. Kot pa je opozorilo Sodišče, „Pogodba [ESAE] tukaj predvideva vse odklone uporabe jedrskih materialov, ki vključujejo tveganje za ,varnost‘, se pravi nevarnost navzkrižja z življenjsko pomembnimi interesi javnosti in držav“.( )

59. Ob upoštevanju tega pojasnila se mi zdi, da je treba priznati, da se obogatitev urana lahko šteje za postopek predelave, obogatitve ali oblikovanja jedrskih snovi v smislu člena 75 AE.

60. Preveriti je treba še, ali pogodba v obravnavanem primeru ustreza eni od kategorij obveznosti, naštetih v členu 75, prvi odstavek, AE.

2. Drugo vprašanje za predhodno odločanje

61. Drugo vprašanje je postavljeno, da se preveri domneva, v skladu katero naj bi se člen 75, prvi odstavek, (a), AE v obravnavanem primeru uporabljal. Naj opozorim, da gre za obveznosti, sklenjene med več podjetji.

62. Člen 196(b) AE pojasnjuje, kaj je treba razumeti kot „podjetje“ v okviru Pogodbe ESAE. V skladu s to določbo ta izraz pomeni vsako podjetje ali ustanovo, ki v celoti ali delno opravlja svojo dejavnost pod enakimi pogoji, ne glede na to, ali ima javni ali zasebni pravni status.( ) Ti pogoji so opredeljeni s sklicevanjem na točko (a) te določbe, v skladu s katero je treba navedene dejavnosti v celoti ali delno opravljati na ozemljih držav članic na področju, opredeljenem v ustreznem poglavju Pogodbe ESAE.

63. Dejstvo, da podjetje s sedežem v tretji državi vzdržuje poslovne odnose s podjetjem na ozemlju Skupnosti zaradi obogatitve urana, ki ga dobavi, očitno ne izpolnjuje takih pogojev. V zvezi s tem je pomemben kraj, kjer zadevno podjetje opravlja svoje dejavnosti na jedrskem področju, in ne kraj, kjer nekatere postopke zanj izvajajo njegovi poslovni partnerji. V obravnavanem primeru je jasno, da družba INB opravlja svoje dejavnosti zunaj ozemlja Skupnosti.

64. V teh okoliščinah sta nepomembna tudi postopek in kraj skladiščenja navedenega urana. Namreč, skladiščenje bodisi vključuje „oblikovanje“ in „obogatitev“ skladiščenih snovi in v tem primeru spada na področje predhodne analize bodisi ne vključuje nobenega pogodbenega dela in v tem primeru ne pomeni upoštevnega elementa za odločitev o uporabi člena 75, prvi odstavek, (a), AE, ki se izrecno nanaša na obveznosti v zvezi s pogodbenim delom.

3. Tretje vprašanje za predhodno odločanje

65. Zdaj je treba preveriti, ali se lahko uporablja člen 75, prvi odstavek, (c), AE. Vprašanje je, ali konkretne okoliščine postopka obogatitve, ki se obravnava v tej zadevi, ovirajo tako uporabo.

66. Obogatitev urana ni preprost postopek predelave, ampak je zapleten tehnični postopek. Kot je priznala Komisija, v tovrstnem postopku ni mogoče preveriti, ali so snovi, dobavljene za obogatitev, identične obogatenim snovem, ki se vrnejo. Poleg tega je načelo zamenljivosti dopuščeno z mednarodno prakso in priznano v zunanjih odnosih Skupnosti.( ) To načelo zahteva, naj se za jedrske surovine šteje, da so medsebojno zamenljive. Po drugi strani je glede na to prakso popolnoma zakonito, da se v skladu z načeloma enakosti in sorazmernosti preveri, ali sta bili kakovost in količina teh surovin med predelavo ohranjeni.

67. Standardi mednarodne prakse se dejansko ujemajo z zahtevami sistema Pogodbe ESAE. S tega zadnjega vidika je ključno, da predelava snovi ne povzroči izgube virov za Skupnost. Pomembno je, da tovrstni postopki, opravljeni na ozemlju držav članic, ne ogrozijo virov preskrbe Skupnosti. To je logika, ki jo potrjuje zlasti člen 75, drugi odstavek, AE, ki zahteva, da podjetja, ki izvajajo tovrstno predelavo, Agenciji sporočijo količine uporabljenih snovi. Če se torej obogatitev izvede v skladu s standardi, ki zagotavljajo, da bosta kakovost in količina obdelanih snovi ohranjeni, je treba šteti, da so pogoji za uporabo člena 75 AE izpolnjeni ne glede na vprašanje, ali so predelane snovi identične dobavljenim snovem.

68. Uporabi člena 75, prvi odstavek, (c), AE tudi ne nasprotuje dejstvo, da je bilo lastništvo nad surovinami preneseno na podjetje, ki je skrbelo za obogatitev. V okviru takih postopkov se lastništvo prenese predvsem iz praktičnih razlogov ob upoštevanju zamenljivosti navedenih snovi. Vendar je treba pripomniti, da je tako pridobljena lastninska pravica začasna in postranska. Po eni strani naj bi ta pravica prenehala, ko je predelava opravljena. Po drugi strani za dodelitev te pravice velja obveznost predelave surovin in vrnitve predelanih snovi. Zadnje, ki so glavni predmet obveznosti, vsekakor ostanejo last podjetja, ki je dobavilo surovine. V teh okoliščinah prenos lastništva nad surovinami ne more vplivati na naravo postopka predelave in vrnitve, ki je urejen s pravili iz člena 75, prvi odstavek, (c), AE.

4. Četrto vprašanje za predhodno odločanje

69. Predložitveno sodišče sprašuje Sodišče o naravi in posledicah neobstoja obvestila o obveznosti v zvezi s postopkom obogatitve na način, določen s Pogodbo ESAE. Vendar se je med postopkom izkazalo, da to vprašanje ni upoštevno za potrebe rešitve sporov o glavni stvari. Pokazalo se je namreč, da je bila Agencija obveščena o pogodbi o obogatitvi, sklenjeni med družbama INB in Urenco. Kot je to potrdila Komisija na obravnavi, so bile formalnosti, predpisane s členom 75, drugi odstavek, AE, torej dejansko izpolnjene. Iz tega sledi, da je to vprašanje v teh predlogih za sprejetje predhodne odločbe postalo popolnoma brezpredmetno.

5. Peto vprašanje

70. Predložitveno sodišče postavlja to vprašanje samo za primer, če bi se člen 73 AE uporabljal za pogodbo, sklenjeno med družbama INB in Urenco. Vendar pa iz predhodne analize izhaja, da se zadevna pogodba ne nanaša na dobavo proizvodov, ki so v pristojnosti Agencije, ampak na pogodbeno delo v smislu člena 75, prvi odstavek, AE. Glede na to določbo se druge določbe poglavja VI Pogodbe ESAE, v katerega spada člen 73 AE, ne uporabljajo za tovrstne pogodbe. Zato predlagam, naj se odloči, da na to vprašanje ni treba odgovoriti.

B – Status obogatenih snovi

71. Predložitveno sodišče z naslednjimi štirimi vprašanji Sodišče sprašuje o izvajanju posebnih pravic Skupnosti v zvezi s pravico do izbire Agencije in lastninsko pravico Skupnosti glede spornih cepljivih snovi.

1. Uvodne opombe o naravi obogatenih snovi

72. Šesto, sedmo, osmo in deveto vprašanje izhajajo iz trditve sodišča a quo v predložitvenih odločbah, da je posledica postopka obogatitve urana, ki se obravnava v tej zadevi, „proizvodnja“ posebnih cepljivih snovi. Iz Pogodbe ESAE pa izhaja, da za vsako tovrstno „proizvodnjo“ v Skupnosti veljajo posebne zahteve. Po eni strani jo je treba na podlagi člena 57 AE ponuditi Agenciji pred kakršno koli uporabo, premestitvijo ali skladiščenjem proizvedenih snovi. Po drugi strani se za te snovi na podlagi člena 86 AE šteje, da so last Skupnosti.

73. Zdi se težko zanikati, da se s tovrstnim postopkom v Skupnosti proizvajajo posebne cepljive snovi. Če „proizvajati“ pomeni „ustvarjati, izdelovati iz snovi vira“( ), je torej treba priznati, da podjetje Skupnosti s postopkom obogatitve „proizvaja“ posebne cepljive snovi. „Proizvajati“ nedvomno vključuje „predelovati“.( ) Toda ena stvar je za ta postopek uporabljati izraze iz vsakdanjega jezika in druga opredeliti jih pravno. Dejstvo, da so navedene snovi proizvedene v vsakdanjem pomenu besede, ne pomeni, da izgubijo status obogatenih snovi v smislu člena 75 AE. V zvezi s tem je pomemben namen sporne proizvodnje. Kot izhaja iz predhodne analize, je ta v obravnavanem primeru namenjena ne za oskrbo trga Skupnosti z jedrskimi viri, ampak za odpremo za uporabo zunaj Skupnosti. Snovi, proizvedene v okoliščinah obravnavanega primera, je torej treba šteti kot obogatene snovi, ki jih ureja člen 75 AE.

2. Šesto, sedmo, osmo in deveto vprašanje

74. Iz zgoraj navedenega izhajajo tri vrste posledic za sistem spornih snovi.

75. Prvič, nesporno je, da je status obogatenih snovi v smislu člena 75 AE nezdružljiv s statusom proizvedenih snovi v smislu poglavja VI Pogodbe ESAE. Iz člena 75, prvi odstavek, AE namreč izhaja, da se določbe navedenega poglavja VI, med katerimi sta člena 52 AE in 57 AE, ne uporabljajo za obveznosti, katerih predmet je tovrstna obogatitev.

76. Drugič, vseeno je treba opozoriti, da tak status ni nezdružljiv s statusom snovi, proizvedenih na ozemlju Skupnosti v smislu poglavja VII Pogodbe ESAE.( ) V tem okviru ni dvoma, da se lahko podjetje za obogatitev iz Skupnosti šteje za „proizvajalca“ občutljivih jedrskih snovi, ki so kot take podvržene nadzornim ukrepom Skupnosti.( )

77. Tretjič, ta status vpliva tudi na uporabo določb poglavja VIII Pogodbe ESAE. Člen 75, tretji odstavek, AE namreč določa, da se te določbe ne uporabljajo za posebne cepljive snovi, ki so predmet obveznosti iz pododstavka (c). Če to velja za obogatene snovi, ki jih dobavi državljan tretje države in so obdelane v Skupnosti za tega državljana, mora enako veljati za snovi, ki se obogatijo v Skupnosti in vrnejo državljanu tretje države. Razlog za to izjemo je namreč, da kadar obogatene snovi, ki so na ozemlju Skupnosti, niso namenjene za oskrbo uporabnikov Skupnosti, ni razloga, da bi zanje veljala lastninska pravica Skupnosti, določena v členu 86 AE.

78. Iz te analize izhaja, da posebne cepljive snovi, obogatene in proizvedene v okoliščinah obravnavanih zadev, niso zavezane določbam členov 57 AE in 86 AE. V teh okoliščinah so šesto, sedmo, osmo in deveto vprašanje predložitvenega sodišča samo hipotetična vprašanja. Menim torej, da na ta vprašanja ni treba odgovoriti.

79. Če se bo Sodišče odločilo upoštevati ta predlog, bo torej lahko ugotovilo, kot je to storilo v zgoraj navedenem sklepu 1/78, da „za potrebe te zadeve ni treba določiti ločnice med posebnimi pravicami, ki so Skupnosti kot lastnici posebnih cepljivih snovi pridržane s členom 86 [AE], in ,pravico uporabe in porabe‘, zagotovljene državam članicam in drugim osebam ali podjetjem na podlagi člena 87 [AE]“( ). Iz informacij iz predložitvenega sklepa izhaja, da je ta ločnica še danes zelo negotova. Zato se lahko podredno dajo naslednja pojasnila.

3. Lastninska pravica Skupnosti

80. Pomembno je poznati razvoj, ki je pripeljal do vzpostavitve teh lastninskih razmerij. Razlikovanje med pravnim lastništvom in gospodarsko vsebino te pravice, ki je potrjeno s členom 86 AE, je rezultat kompromisa. Pisci Pogodbe Euratom so izhajali iz sistema, ki obstaja v Združenih državah in v katerem so posebne cepljive snovi last zvezne vlade.( ) To javno lastništvo je bilo vzpostavljeno za zagotovitev učinkovite uporabe snovi, ki so nevarne, na ameriškem ozemlju. Prenos tega sistema v okvir Skupnosti je bil predviden za olajšanje odnosov z Združenimi državami na jedrskem področju. Vendar je ta načrt naletel na ugovore tistih, ki so v vzpostavitvi javnega lastništva videli kršitev načel svobodnega gospodarstva. Tako je bilo doseženo načelo priznavanja, da ima Skupnost lastninsko pravico, ki je bila „dépatrimonialisé“( ). Ta kompromisna rešitev je izvirna.( ) Skupnosti je priznano pravno lastništvo nad posebnimi cepljivimi snovmi, iz katerega izhajajo pravice in obveznosti. Dejanskim imetnikom posebnih cepljivih snovi je priznano „ekonomsko lastništvo“ nad navedenimi snovmi. Ti imajo vse pravice za njihovo koristno uporabo. Vendar pa Skupnost ohrani suveren nadzor nad njimi. Kot je Sodišče izjavilo v sklepu 1/78, „lastninska razmerja, opredeljena s Pogodbo, pomenijo, da ne glede na uporabo jedrskih snovi Skupnost ostaja izključna imetnica posebnih pravic, ki so bistvena vsebina lastninske pravice“( ).

81. Tako pojmovanje ima posledice za razdelitev pravic, priznanih imetnikom, in določitev pravnih redov, ki se uporabljajo na tem področju. Lastništvo Skupnosti je predvsem pristojnost za nadzorovanje, knjiženje in nadzor posebnih cepljivih snovi, ki se proizvajajo v Skupnosti in uvažajo vanjo. Vendar imajo imetniki zadevnih snovi na podlagi člena 87 AE neomejeno pravico, da jih upravljajo in gospodarijo z njimi v lastnem interesu. Iz tega sledi, da lastninska pravica, priznana Skupnosti, načeloma ne vpliva na pravice in obveznosti, ki izhajajo iz obveznosti, ki so jih ti sklenili s tretjimi osebami. Poleg tega naj teh obveznosti ne bi urejalo pravo Skupnosti; primarno spadajo na področje uporabe nacionalnega prava. Pogodba ESAE torej ne nasprotuje temu, da je razpolaganje imetnikov s cepljivimi snovmi za gospodarsko izkoriščanje podvrženo lastninskemu pravu države članice, na ozemlju katere so navedene snovi.

82. Vendar je na tem področju vpliv upoštevnega nacionalnega prava nujno omejen. Uporablja se lahko samo s pridržkom, da ne posega v posebne pravice, priznane Skupnosti pri upravljanju in nadzoru jedrskih snovi. Čeprav je treba imetnikom priznati pravico do uporabe in razpolaganja, ostaja dejstvo, da „Skupnost nazadnje ohrani pravico do razpolaganja s posebnimi cepljivimi snovmi“.( )

83. Iz tega po mojem mnenju izhajata dve posledici. Po eni strani takih snovi ni mogoče prenesti, ne da bi Skupnost imela možnost izvesti nadzor. Po drugi strani je treba Skupnosti priznati pravico do nasprotovanja takemu prenosu. Zdi se torej izključeno, da bi bile lahko te snovi predmet prenosa lastništva na podlagi nacionalnih pravil, ki upnikom imetnikov cepljivih snovi priznavajo zastavno pravico na premoženju imetnikov. Tako Pogodba ESAE nasprotuje določbam, ki bi omogočale pridobitev jedrskih cepljivih snovi na podlagi zastavne pravice ali posojilnega jamstva. Za tako pridobljene snovi ni mogoče šteti, da so jih imetniki „zakonito“ pridobili v posest v smislu člena 87 AE. Zdi se mi, da mora biti taka konkretna posledica priznanja lastninske pravice Skupnosti.

C – Sistem posojilnih ali zastavnih pogodb

84. Sodišče je z zadnjima vprašanjema vprašano o uporabi določb Pogodbe ESAE v zvezi s sistemoma preskrbe in lastništva za posojilne ali zastavne pogodbe, sklenjene med družbo INB in podjetji zunaj Skupnosti.

1. Deseto vprašanje

85. Iz analize, opravljene v okviru drugega vprašanja, izhaja, da dejstvo, da podjetje vzdržuje poslovne odnose s podjetji Skupnosti ali da jedrske snovi skladišči na ozemlju Skupnosti, ne zadostuje za opredelitev tega podjetja kot podjetja v smislu člena 196 AE. V Pogodbi ESAE se zahteva, da zadevno podjetje v celoti ali delno opravlja svoje jedrske dejavnosti v Skupnosti. Na deseto vprašanje, ki se nanaša na to, ali je kraj skladiščenja urana, ki je predmet transakcije, upošteven za namene opredelitve iz člena 196 AE, je torej treba odgovoriti negativno.

2. Enajsto vprašanje

86. Iz besedila člena 73 AE jasno izhaja, da se ta uporablja samo za sporazume in pogodbe, sklenjene med podjetjem Skupnosti in državljanom tretje države. Izvor avtorjev sporazuma je odločilen za odločitev o uporabi te določbe. Ker sporazumi, sklenjeni med državljani tretjih držav, ne morejo vplivati na cilj varnosti preskrbe Skupnosti, ni treba, da se ti sporazumi podvržejo sistemu odobritve iz člena 73 AE. V teh okoliščinah je kraj, v katerem je predmet sporazuma, neupošteven.

IV – Predlog

87. Glede na zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je v teh združenih zadevah postavilo Oberlandesgericht Oldenburg, odgovori:

1. Obveznost, ki se nanaša na obogatitev urana, sklenjena med podjetjem Skupnosti in državljanom tretje države, kot je ta v tem primeru, pomeni obveznost, ki se nanaša na predelavo, obogatitev ali oblikovanje rud, snovi vira ali posebnih cepljivih snovi v smislu člena 75, prvi odstavek, AE.

2. Podjetje, ki ima sedež zunaj ozemlja uporabe Pogodbe ESAE, ni podjetje v smislu člena 196(b) AE samo zaradi dejstva, ker s podjetjem Skupnosti vzdržuje poslovni odnos, katerega namen je dobava surovin za obogatitev ali skladiščenje obogatenega urana.

3. Za uporabo člena 75, prvi odstavek, AE ne velja pogoj, da so snovi, dobavljene za obogatitev, identične snovem, ki se vrnejo. Zadostuje, da vrnjene snovi po kakovosti in količini ustrezajo dobavljenim snovem. Poleg tega dejstvo, da je bilo lastništvo nad surovinami preneseno na podjetje, ki je skrbelo za njihovo obogatitev, ne ovira uporabe te določbe.

4. Ob upoštevanju okoliščin tega primera ni treba odgovoriti na četrto vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče.

5. Glede na odgovor na prvo vprašanje tudi ni treba odgovoriti na peto, šesto, sedmo, osmo in deveto vprašanje, ki jih je postavilo predložitveno sodišče.

6. Okoliščina, da podjetje s sedežem v tretji državi skladišči obogateni uran na ozemlju Skupnosti, ne more zadostovati za opredelitev tega podjetja kot podjetja v smislu člena 196(b) AE.

7. Člen 73 AE se ne uporablja za pogodbe glede obogatenega urana, ki je skladiščen na ozemlju Skupnosti, sklenjene med državljani tretjih držav.