31

V teh okoliščinah je Krajský súd v Prešove (regionalno sodišče v Prešovu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „A. 1. Ali je treba člen 47 [Listine] in implicitno pravico potrošnika do učinkovitega pravnega sredstva razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji – iz člena 107(2) [slovaškega] civilnega zakonika o zastaranju pravice potrošnika v objektivnem zastaralnem roku treh let – po kateri pravica potrošnika do povračila zaradi nepoštenega pogodbenega pogoja zastara, tudi če potrošnik sam ni zmožen presojati nepoštenega pogodbenega pogoja, in ta zastaralni rok teče, tudi če se potrošnik ne zaveda, da pogoj ni pošten? 2. Če je zakonska ureditev zastaranja pravice potrošnika v objektivnem roku treh let kljub neozaveščenosti potrošnika v skladu s členom 47 Listine in z načelom učinkovitosti, predložitveno sodišče sprašuje: Ali člen 47 Listine in načelo učinkovitosti nasprotujeta nacionalni praksi, po kateri je dokazno breme na strani potrošnika, ki mora pred sodiščem dokazati, da so bile osebe, ki so delovale za kreditodajalca, seznanjene z dejstvom, da kreditodajalec krši pravice potrošnika, in sicer v obravnavani zadevi z dejstvom, da kreditodajalec s tem, da ni navedel točne [EOM], krši zakonski predpis, in dokazati, da je seznanjen z dejstvom, da je v tem primeru posojilo brez obresti in da to, da je kreditodajalec prejel plačilo obresti, pomeni neupravičeno obogatitev?“ 3. Če je odgovor na [drugo vprašanje] nikalen, komu izmed upraviteljev, družbenikov in komercialnih zastopnikov kreditodajalca mora potrošnik dokazati seznanjenost iz [drugega vprašanja]? 4. Če je odgovor na [drugo vprašanje] nikalen, kolikšna stopnja seznanjenosti zadostuje za dosego cilja, namreč dokazati naklep [kreditodajalca] v zvezi s kršitvijo zadevne zakonodaje na finančnem trgu? B. 5. Ali učinki direktiv in upoštevne sodne prakse Sodišča Evropske unije v sodbah z dne 19. aprila 2016, DI (C‑441/14, EU:C:2016:278); z dne 5. oktobra 2004, Pfeiffer in drugi (od C‑397/01 do C‑403/01, EU:C:2004:584, točki 113 in 114); z dne 19. januarja 2010, Kücükdeveci (C‑555/07, EU:C:2010:21, točka 48); z dne 15. aprila 2008, Impact (C‑268/06, EU:C:2008:223, točka 100); z dne 24. januarja 2012, Dominguez (C‑282/10, EU:C:2012:33, točki 25 in 27), in z dne 15. januarja 2014, Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2, točka 38), nasprotujejo nacionalni praksi, na podlagi katere je nacionalno sodišče prišlo do zaključka glede razlage, skladne s pravom EU, brez uporabe metod razlage in brez ustrezne obrazložitve? 6. Ali je v primeru, da sodišče po uporabi metod razlage, kot so zlasti teleološka razlaga, avtentična razlaga, zgodovinska razlaga, sistematična razlaga, logična razlaga (metoda a contrario, metoda reductio ad absurdum), in po uporabi nacionalnega pravnega reda v celoti, da se doseže cilj iz člena 10(2)(h) in (i) Direktive 2008/48 […], pride do zaključka, da razlaga, skladna s pravom EU, usmerja v položaj contra legem, mogoče priznati – na primer s primerjavo z razmerji pri diskriminaciji ali varstvu zaposlenih – neposreden učinek zgoraj navedene določbe [te] direktive za namen varstva podjetnikov v razmerju do potrošnikov v kreditnih razmerjih in prenehati uporabljati zakonsko določbo, ki ni skladna s pravom EU?“