Keywords

Summary



Keywords

1. Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Davčna zakonodaja

(člen 49 ES; direktivi Sveta 77/388, člen 24(3) in 28i, in 2006/112, člen 283(1)(c))

2. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Prometni davki – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Posebna ureditev za mala podjetja

(direktivi Sveta 77/388, člena 24 in 24a, in 2006/112, členi od 284 do 287)

Summary

1. Člen 49 ES ne nasprotuje členoma 24(3) in 28i Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2006/18, ter členu 283(1)(c) Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, ki dovoljujejo državam članicam, da mala podjetja s sedežem na njihovem ozemlju oprostijo plačila davka na dodano vrednost z izgubo pravice do odbitka, vendar tega ne omogočajo malim podjetjem s sedežem v drugih državah članicah.

Za mala podjetja s sedežem zunaj države članice to, da zanje ne velja oprostitev davka na dodano vrednost, zagotovo zmanjša privlačnost opravljanja storitev v tej državi članici, zato je svoboda opravljanja storitev omejena.

Vendar na tej stopnji evolucije ureditve davka na dodano vrednost cilj zagotoviti učinkovitost davčnega nadzora z namenom boja proti morebitnim goljufijam, davčnemu izogibanju in zlorabam ter cilj ureditve za mala podjetja, ki je spodbujanje njihove konkurenčnosti, upravičujeta, da se uporaba oprostitve davka na dodano vrednost omeji na dejavnosti malih podjetij s sedežem v državi članici, v kateri je dolgovan davek na dodano vrednost. Omejitev oprostitve davka na dodano vrednost na mala podjetja s sedežem v državi članici, ki to oprostitev določa, je namreč primerna za zagotovitev učinkovitega davčnega nadzora, katerega namen je preveriti, ali so pogoji za oprostitev davka na dodano vrednost dejansko izpolnjeni, saj podjetja dokumente, ki se nanašajo na vse njihove gospodarske dejavnosti, načeloma hranijo v kraju sedeža. Učinkovit nadzor dejavnosti, ki jih v okviru svobode opravljanja storitve izvaja malo podjetje s sedežem zunaj njenega ozemlja, za državo članico gostiteljico ni mogoč.

Dalje, kar zadeva nujnost omejiti ugodnosti te ureditve na mala podjetja s sedežem v zadevni državi članici, pravila o upravni pomoči, ki so določena v Uredbi št. 1798/2003 o upravnem sodelovanju na področju davka na dodano vrednost in razveljavitvi Uredbe št. 218/92 in v Direktivi 77/799 o medsebojni pomoči pristojnih organov držav članic na področju neposredne obdavčitve, ne morejo zagotoviti učinkovite izmenjave podatkov glede malih podjetij, ki opravljajo dejavnost na ozemlju države članice, ki določa oprostitev davka na dodano vrednost. V skladu s členom 272(1)(d) Direktive 2006/112 lahko namreč države članice mala podjetja oprostijo vseh obveznosti iz členov od 213 do 271 te direktive, katerih namen je obvestiti davčne organe držav članic o dejavnostih na njihovem ozemlju, ki so predmet davka na dodano vrednost. Zato mala podjetja v splošnem niso davčni zavezanci za davek na dodano vrednost v državi članici, v kateri imajo sedež, in ta država nima nobenih podatkov o njihovem prometu. Direktiva 77/799 se nanaša na izmenjavo podatkov o davkih na dobiček, na premoženje in na zavarovalne premije. Čeprav ni mogoče zanikati, da bi se zlasti podatki o dobičku lahko izkazali za koristne, predvsem pri preiskavi morebitnih goljufij v zvezi z davkom na dodano vrednost, pa ti podatki ne vsebujejo podatka o prometu, ki je predmet davka na dodano vrednost.

(Glej točke 51, 53, od 59 do 61, od 64 do 67, 71 in 76 ter točko 1 izreka.)

2. Člena 24 in 24a Direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2006/18, ter člene od 284 do 287 Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da pojem „letni promet“ pomeni promet, ki ga podjetje ustvari v enem letu v državi članici, v kateri ima sedež.

(Glej točko 77 in točko 2 izreka.)