SL Uradni list Evropske unije C 267/38

Pritožba, ki jo je 11. avgusta 2009 vložila ACEA SpA zoper sodbo Sodišča prve stopnje (osmi senat), razglašeno 11. junija 2009 v zadevi T-297/02, ACEA S.p.A proti Komisiji Evropskih skupnosti

(Zadeva C-319/09 P)

2009/C 267/69

Jezik postopka: italijanščina

Stranke

Pritožnica: ACEA SpA (zastopniki: L. Radicati di Brozolo, A. Giardina in T. Ubaldi, odvetniki)

Druge stranke v postopku: Komisija Evropskih skupnosti, ACSM Como SpA, AEM - Azienda Energetica Metropolitana Torino - SPA

Predlogi pritožnice

— sodbo v zadevi T-297/02 naj se razveljavi v delu, v katerem ne graja tega, da ni bil izvršen diferenciran preizkus različnih primerov uporabe triletne oprostitve plačila davka od dobička pravnih oseb in v delu, kjer je bila splošna in abstraktna opredelitev triletne oprostitve potrjena kot državna pomoč;

— sodbo naj se razveljavi v delu, v katerem ne priznava kot veljavno pomoč opredelitve triletne oprostitve plačila davka od dobička pravnih oseb, v skladu s členom 1(b)(v) Uredbe (ES) št. 659/1999 (1);

— sodbo naj se razveljavi v delu, v katerem je potrjena zakonitost odredbe o vračilu, v skladu s členom 3 Odločbe (2);

— Komisiji naj se naloži plačilo stroškov postopka na obeh stopnjah.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica v podporo svoji pritožbi navaja štiri razloge.

Prvi pritožbeni razlog se nanaša na pravno napačno uporabo člena 88 ES in Uredbe (ES) št. 659/1999 ter na pomanjkljivo utemeljitev izpodbijane sodbe v zvezi z neizvršenim diferenciranim preizkusom različnih primerov uporabe triletne oprostitve plačila davka od dobička pravnih oseb, v skladu s členom 3, alinea 70, zakona št. 549/95 in člena 66, alinea 14, uredbe-zakona št. 331/93. Sodišče prve stopnje naj bi namreč napačno uporabilo pravo in pomanjkljivo utemeljilo sodbo s tem, da z vidika specifičnih okoliščin primera in informacij, s katerimi je razpolagala Komisija, ni grajalo abstraktnega in nepopolnega preizkusa in zaključkov Komisije v sporni odločbi, ob sklicevanju na različne primere, v katerih se uporabi davčna oprostitev.

Drugi pritožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo člena 87(1) ES s strani Sodišča prve stopnje ter nezadostno utemeljitev v delu, v katerem je bila kot državna pomoč potrjena splošna in abstraktna opredelitev triletne oprostitve. Sodišče prve stopnje zlasti ni pravilno preučilo okoliščin primera in predpostavk, na podlagi katerih je Komisija zadevni ukrep opredelila kot državno pomoč, k čemur pa je bilo zavezano na podlagi neomejenega pooblastila za preizkus. Sodišče prve stopnje je torej potrdilo odločbo Komisije, čeprav ni bilo dokazano, da sta izpolnjena dva od pogojev – vsaj kar zadeva nekatere od področij uporabe – navedenih v členu 87(1) ES: zmožnost izkrivljanja konkurence in vplivanja na trgovino med državami članicami.

Tretji pritožbeni razlog se nanaša na pomanjkljivo in protislovno utemeljitev ter pravno napačno razlago ter uporabo člena 88(1) ES in člena 1(b)(v) Uredbe (ES) št. 659/1999 zaradi opredelitve kot državne pomoči triletne oprostitve plačila davka od dobička pravnih oseb. Sodišče prve stopnje namreč ni grajalo, da tukaj preizkušeni primer ni bil opredeljen kot veljavne državne pomoči v smislu člena 1(b)(v) Uredbe (ES) št. 659/1999, čeprav je iz konteksta in okoliščin tega primera izhajalo, da opredelitev kot nove pomoči, vsaj glede nekaterih področij uporabe, na katere se nanaša triletna oprostitev, ni bila upravičena.

Četrti pritožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava in nezadostno utemeljitev v zvezi z zakonitostjo zahteve za vračilo, v skladu s členom 3 Odločbe. Zaradi okoliščin tega primera je Sodišče prve stopnje namreč zmotno menilo, da je zahteva za vračilo, v izreku Odločbe, lahko kar najbolj obsežna in popolnoma brezpogojna, čeprav naj bi odločba vsebovala zgolj abstraktno, splošno in nepopolno presojo davčne oprostitve.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (UL L 83, str. 1).

(2) Odločba Komisije 2003/193/ES z dne 5. junija 2002 o državni pomoči, ki jo je Italija v obliki davčnih oprostitev in posojil pod ugodnejšimi pogoji dodelila javnim storitvenim podjetjem v večinski javni lasti (UL 2003, L 77, str. 21).