Zadeva C‑26/16

Santogal M-Comércio e Reparação de Automóveis Lda

proti

Autoridade Tributária e Aduaneira

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (razsodišče v davčnih sporih (upravni arbitražni center), Portugalska))

„Predhodno odločanje – Davek na dodano vrednost (DDV) – Direktiva 2006/112/ES – Člen 138(2)(a) – Pogoji za oprostitev dobave novih prevoznih sredstev znotraj Skupnosti – Stalno prebivališče pridobitelja v namembni državi članici – Začasna registracija v namembni državi članici – Nevarnost davčne utaje – Dobrovernost prodajalca – Prodajalčeva dolžnost skrbnega ravnanja“

Povzetek – Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 14. junija 2017

Usklajevanje davčne zakonodaje–Skupni sistem davka na dodano vrednost–Prehodna ureditev za obdavčevanje trgovine med državami članicami–Oprostitev prenosov blaga znotraj Evropske unije–Dobava novih prevoznih sredstev–Prevoz v drugo državo članico s strani pridobitelja in začasna registracija v tej državi–Neobstoj ugotovitve poteka začasne registracije in plačila davka v namembni državi članici–Zavrnitev oprostitve s strani začetne države članice–Nedopustnost

Člen 138(2)(a) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost nasprotuje temu, da se na podlagi nacionalnih določb oprostitev dobave novega prevoznega sredstva znotraj Skupnosti pogojuje s tem, da mora imeti pridobitelj tega prevoznega sredstva sedež ali stalno prebivališče v državi članici, kamor je to prevozno sredstvo namenjeno. Določitev takega pogoja bi bila poleg tega v nasprotju s sistematiko te določbe ter z okoliščinami in cilji prehodne ureditve DDV, ki velja za trgovino znotraj Skupnosti, kot so navedeni v točkah od 37 do 39 te sodbe. Če bi se oprostitev dobave znotraj Skupnosti, neodvisno od izpolnjevanja vsebinskih pogojev za oprostitev, zavrnila zgolj zaradi tega, ker pridobitelj novega prevoznega sredstva nima sedeža ali stalnega prebivališča v namembni državi članici, bi to vodilo do tega, da bi država članica, iz katere je navedeno prevozno sredstvo dobavljeno, obdavčila transakcijo, ki bi morala biti – če so izpolnjeni omenjeni pogoji – kot pridobitev znotraj Skupnosti obdavčena v namembni državi članici. To bi povzročilo dvojno obdavčitev, ki je v nasprotju z načelom davčne nevtralnosti. Zavrnitev odobritve oprostitve iz člena 138(2)(a) Direktive o DDV zgolj zaradi tega, ker pridobitelj nima stalnega prebivališča v namembni državi članici, pa bi bila v nasprotju z razdelitvijo davčnih pristojnosti in bi lahko obrezuspešila načelo davčne nevtralnosti. Poleg tega, kot izhaja iz točke 45 te sodbe, bi lahko taka zavrnitev povzročila tveganje dvojne obdavčitve. (Glej točke 45, 51 in 52 ter točko 1 izreka.)

Člen 138(2)(a) Direktive 2006/112 je treba razlagati tako, da oprostitve dobave novega prevoznega sredstva v državi članici, iz katere je dobavljeno, ni mogoče zavrniti zgolj zaradi tega, ker je bilo to prevozno sredstvo v namembni državi članici le začasno registrirano. (Glej točko 59 in točko 2 izreka.)

Člen 138(2)(a) Direktive 2006/112 nasprotuje temu, da mora prodajalec novega prevoznega sredstva, ki ga je pridobitelj odpeljal v drugo državo članico in v njej začasno registriral, kasneje plačati davek na dodano vrednost, če se ne dokaže, da je režim začasne registracije potekel in da je bil ali da bo navedeni davek plačan v namembni državi članici. Po eni strani je v takih okoliščinah dokaz fizičnega prehoda tega prevoznega sredstva na kraj njegove končne uporabe, ki ga lahko prodajalec predloži davčnim organom, odvisen predvsem od podatkov, ki jih je v zvezi s tem dobil od pridobitelja (glej po analogiji sodbo z dne 16. decembra 2010, Euro Tyre Holding,C‑430/09, EU:C:2010:786, točka 37). Po drugi strani v skladu s sodno prakso Sodišča prodajalcu za to, da bi bil upravičen do oprostitve pripadajoče dobave, ni mogoče naložiti, naj predloži dokaze, da je bila pridobitev zadevnega blaga znotraj Skupnosti obdavčena (sodba z dne 27. septembra 2012, VSTR,C‑587/10, EU:C:2012:592, točka 55). Če bi se oprostitev pogojevala s tem, da se prej ugotovi država članica končne uporabe novega prevoznega sredstva, pa bi to pomenilo ravno to, da se prodajalcu nalaga taka obveznost. To bi namreč lahko pomenilo, da prodajalec nosi dokazno breme glede dodelitve končne registracijske oznake, do katere bi lahko, odvisno od primera, prišlo po tem, ko je pridobitelj plačal DDV. (Glej točke 66, 67 in 69 ter točko 3 izreka.)