ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva C-196/08

Acoset SpA

proti

Conferenza Sindaci e Presidenza Prov. Reg. ATO Idrico Ragusa in drugim

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale amministrativo regionale della Sicilia)

„Členi 43 ES, 49 ES in 86 ES — Oddaja javnih naročil — Oddaja storitve oskrbe z vodo družbi z mešanim kapitalom — Razpisni postopek — Izbira zasebnega partnerja za opravljanje storitve — Oddaja brez upoštevanja pravil o oddaji javnih naročil“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca D. Ruiz-Jaraboja Colomerja, predstavljeni 2. junija 2009 I ‐ 9915

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 15. oktobra 2009 I ‐ 9940

Povzetek sodbe

Prosto gibanje oseb – Svoboda ustanavljanja – Svoboda opravljanja storitev – Koncesija za javne storitve – Javno-zasebno partnerstvo

(členi 43 ES, 49 ES in 86 ES)

Členi 43 ES, 49 ES in 86 ES ne nasprotujejo neposredni oddaji javne storitve, ki vključuje predhodno izvedbo nekaterih gradenj družbi z mešanim – javnim in zasebnim – kapitalom, ki je bila ustanovljena posebej za opravljanje te storitve in ki ima eno samo poslovno dejavnost, v kateri je zasebni družbenik izbran na podlagi javnega razpisa in po predhodnem preverjanju finančnih, tehničnih, operativnih in upravljavskih zahtev, ki se nanašajo na javno storitev, ki jo je treba zagotoviti, in na posebnosti ponudbe glede storitev, ki jih je treba opraviti, pod pogojem, da je zadevni javni razpis v skladu z načeli svobodne konkurence, preglednosti in enakega obravnavanja, ki jih Pogodba določa za koncesije.

Uporaba dvojnega postopka, sprva izbire zasebnega partnerja v družbi z mešanim kapitalom in nato oddaje koncesije navedeni družbi, lahko namreč zasebne subjekte in javne organe odvrača od ustanavljanja institucionaliziranih javno-zasebnih partnerstev zaradi dolgotrajnosti, ki je značilna za take postopke, in pravne negotovosti glede oddaje koncesije predhodno izbranemu zasebnemu partnerju.

Čeprav se zdi neizvedba javnega razpisa pri oddaji javne storitve nezdružljiva s členoma 43 ES in 49 ES ter z načeloma enakega obravnavanja in nediskriminacije, izbira zasebnega družbenika ob spoštovanju teh zahtev in izbor meril za izbiro zasebnega družbenika omogočata popravo tega položaja, saj morajo kandidati poleg sposobnosti postati družbenik dokazati predvsem tehnične sposobnosti za dobavo storitve in ekonomske ter druge prednosti svoje ponudbe.

Ker merila za izbiro zasebnega družbenika ne temeljijo le na vloženem kapitalu, temveč tudi na tehnični sposobnosti tega družbenika in značilnostih njegove ponudbe glede posebnih storitev, ki jih je treba opraviti, in ker se zasebnemu družbeniku zaupa operativna dejavnost zadevne službe, je mogoče šteti, da izbor koncesionarja posredno izhaja iz izbire navedenega družbenika, ki je bila opravljena na koncu postopka, v katerem so bila spoštovana načela prava Skupnosti, tako da drugi razpisni postopek za izbiro koncesionarja ne bi bil utemeljen.

(Glej točke od 59 do 61 in izrek.)
Konvencija o poenotenju nekaterih pravil, ki se nanašajo na mednarodni zračni prevoz, podpisana v Varšavi 12. oktobra 1929, ni sestavni del določb prava Skupnosti, ki jih je Sodišče pristojno razlagati na podlagi člena 234 ES.

Skupnost namreč ni popolnoma prevzela pristojnosti, ki so jih prej na področju izvajanja Varšavske konvencije izvrševale države članice. Ker pristojnosti, ki so jih pred tem izvrševale države članice, niso bile popolnoma prenesene na Skupnost, je samo zato, ker so bile v času nastanka dejstev v glavni stvari vse države članice podpisnice Varšavske konvencije, ne morejo zavezovati pravila iz te konvencije, ki jih ni odobrila tudi sama.

(Glej točke od 32 do 34 in točko 1 izreka.)
Zadeva C-219/08

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Kraljevini Belgiji

„Neizpolnitev obveznosti države — Svoboda opravljanja storitev — Neupravičena ovira — Napotitev delavcev, ki so državljani tretjih držav“

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 1. oktobra 2009 I ‐ 9215

Povzetek sodbe

Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Napotitev delavcev, ki so državljani tretjih držav, s strani podjetja v drugi državi članici

(člen 49 ES)

Zahteva države članice, da ponudnik storitev predloži zgolj predhodno izjavo, s katero potrdi, da so delavci, ki so državljani tretjih držav, napoteni v to državo članico, v zakonitem položaju – zlasti glede pogojev za prebivanje, delovnega dovoljenja in socialnega zavarovanja – v državi članici, v kateri jih to podjetje zaposluje, je ukrep, ki načeloma ne presega tega, kar je nujno za preprečitev zlorab, ki bi se lahko zgodile zaradi izvajanja svobode opravljanja storitev.

(Glej točki 16 in 18.)
1.

Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska s tem, da ni v predpisanem roku sprejelo zakonov in drugih predpisov, potrebnih za prenos Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/14/ES z dne 11. maja 2005 o spremembi direktiv Sveta 72/166/EGS, 84/5/EGS, 88/357/EGS in 90/232/EGS ter Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/26/ES o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil, ni izpolnilo obveznosti iz te direktive.
Zadeva C-277/08

Francisco Vicente Pereda

proti

Madrid Movilidad SA

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Juzgado de lo Social no 23 de Madrid)

„Direktiva 2003/88/ES — Organizacija delovnega časa — Pravica do plačanega letnega dopusta — Odsotnost z dela zaradi bolezni — Sovpadanje letnega dopusta in odsotnosti z dela zaradi bolezni — Pravica izrabiti letni dopust v drugem obdobju“

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 10. septembra 2009 I ‐ 8407

Povzetek sodbe

Socialna politika – Zaščita varnosti in zdravja delavcev – Organizacija delovnega časa – Pravica do plačanega letnega dopusta

(Direktiva 2003/88 Evropskega parlamenta in Sveta, člen 7(1))

Člen 7(1) Direktive 2003/88 o določenih vidikih organizacije delovnega časa je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalnim določbam ali kolektivnim pogodbam, v katerih je določeno, da delavec, ki je odsoten z dela zaradi bolezni med obdobjem letnega dopusta, določenega z načrtom dopustov v podjetju, v katerem je zaposlen, ko se vrne na delo, nima pravice do izrabe letnega dopusta v drugem obdobju, kot je bilo prvotno določeno, oziroma če to možnost ima, da je ne more izkoristiti zunaj ustreznega referenčnega obdobja.

Namen pravice do plačanega letnega dopusta je namreč delavcu omogočiti, da se spočije in da ima na voljo obdobje za sprostitev in razvedrilo. V tem se razlikuje namen letnega dopusta od namena odsotnosti z dela zaradi bolezni, ki se delavcu odobri, da bi lahko ozdravel. Iz navedenega namena pravice do plačanega letnega dopusta je razvidno, da ima delavec, ki je med predhodno določenim obdobjem letnega dopusta odsoten z dela zaradi bolezni, pravico – na svojo prošnjo in da bi dejansko izkoristil letni dopust – izrabiti ta dopust v obdobju, ki ne sovpada z obdobjem odsotnosti z dela zaradi bolezni. Za določitev tega novega obdobja letnega dopusta, ki ustreza času sovpadanja prvotno določenega obdobja letnega dopusta in odsotnosti z dela zaradi bolezni, se uporabijo pravila in postopki nacionalnega prava, ki veljajo za določitev dopustov delavcev, pri čemer se upoštevajo različni konkretni interesi, zlasti nujni razlogi v zvezi z interesi podjetja. Če taki interesi nasprotujejo ugoditvi prošnji delavca za novo obdobje letnega dopusta, mora delodajalec odobriti delavcu drugo obdobje letnega dopusta, ki ga delavec predlaga in ki je združljivo z navedenimi interesi, ne da bi se vnaprej izključila možnost, da je navedeno obdobje zunaj referenčnega obdobja za zadevni letni dopust.

(Glej točke od 21 do 23 in 26 ter izrek.)
1.

Kraljevina Belgija s tem, da ni v predpisanem roku sprejela vseh zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo Komisije 2006/70/ES z dne 1. avgusta 2006 o določitvi izvedbenih ukrepov za Direktivo 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta glede opredelitve „politično izpostavljene osebe“ in tehničnih meril za postopke poenostavljene dolžnosti skrbnosti pri ugotavljanju identitete stranke ter izjeme na podlagi finančne dejavnosti, ki poteka zgolj občasno ali v omejenem obsegu, ni izpolnila obveznosti iz te direktive.
1.

Kraljevina Švedska s tem, da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. oktobra 2005 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma, ni izpolnila obveznosti iz člena 45(1), prvi pododstavek, navedene direktive.
Zadeva C-14/08

Roda Golf & Beach Resort SL

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 5 de San Javier)

„Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah — Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Pristojnost Sodišča — Pojem ‚spor‘ — Uredba (ES) št. 1348/2000 — Vročanje zunajsodnih pisanj izven sodnega postopka — Notarska listina“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca D. Ruiz-Jaraboja Colomerja, predstavljeni 5. marca 2009 I ‐ 5442

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 25. junija 2009 I ‐ 5472

Povzetek sodbe

(člen 65 ES; Uredba Sveta št. 1348/2000, člena 2(1) in (2) in 14)

Ko Sodišče obravnava vprašanje za predhodno odločanje, ni dolžno odločiti o vprašanju glede možnosti ali nemožnosti vložitve pravnega sredstva zoper odločbo, ki jo bo predložitveno sodišče sprejelo v postopku v glavni stvari, če je predložitveno sodišče v predlogu za sprejetje predhodne odločbe navedlo, da bo odločba, ki jo bo sprejelo v zadevi v glavni stvari, sprejeta na zadnji stopnji. (Glej točke 24, 28 in 29.)

Če je mogoče šteti, da sodni tajnik v državi članici, ki mu je na podlagi Uredbe št. 1348/2000 predložen predlog za vročitev sodnih ali zunajsodnih pisanj, ravna v vlogi upravnega organa, ki ni hkrati pozvan, naj odloča v sporu, pa to ne velja za sodišče, ki mora odločiti o pravnem sredstvu, ki je bilo vloženo zoper odločbo sodnega tajnika o zavrnitvi predlagane vročitve. Cilj takega pravnega sredstva je namreč razveljavitev navedene zavrnitve, ki domnevno krati pravico vlagatelja predloga, in sicer pravico do vročitve nekaterih pisanj tako, kot je določeno z Uredbo št. 1348/2000. Zato je predložitvenemu sodišču predložen spor in torej izvaja sodno funkcijo. Okoliščina, da je sodni tajnik del organizacijske strukture predložitvenega sodišča, ne more omajati tega sklepa. Ne vpliva namreč na sodno naravo funkcije, ki jo predložitveno sodišče izvaja v postopku v glavni stvari, saj je cilj tega postopka razveljavitev akta, ki domnevno krati pravice vlagatelja predloga. (Glej točke od 37 do 40.)

Pojem „zunajsodno pisanje“ v smislu člena 16 Uredbe št. 1348/2000 o vročanju sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah je pojem prava Skupnosti. Namen Amsterdamske pogodbe ustvariti območje svobode, varnosti in pravice, ki tako daje Skupnosti novo razsežnost, in prenos iz Pogodbe EU v Pogodbo ES ureditve, ki dopušča sprejem ukrepov, ki spadajo na področje pravosodnega sodelovanja v civilnih zadevah s čezmejnim učinkom, namreč pričata o volji držav članic po utrditvi takih ukrepov v pravnem redu Skupnosti in s tem potrditvi načela, da jih je treba razlagati avtonomno. (Glej točki 48 in 50.)
Države članice morajo sprejeti izrecno določbo, da bi lahko uveljavljale možnost, določeno v členu 4(5), četrti pododstavek, Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih, torej možnost, da se določene dejavnosti oseb javnega prava, ki so oproščene po členih 13 ali 28 te direktive, štejejo za dejavnosti, ki se opravljajo v okviru izvajanja javne oblasti.

Glede tega imajo države članice možnost izbire normativne tehnike, ki je po njihovem mnenju najprimernejša. Tako lahko v nacionalni zakonodaji zgolj povzamejo besedno zvezo, uporabljeno v Šesti direktivi, oziroma enakovreden izraz ali pa sprejmejo seznam dejavnosti oseb javnega prava, ki so oproščene po členih 13 ali 28 Šeste direktive in se štejejo za dejavnosti, ki se opravljajo v okviru izvajanja javne oblasti. Izvršilnemu organu je namreč lahko z zakonsko določbo dovoljeno, da natančno opredeli dejavnosti oseb javnega prava, ki so oproščene po členih 13 ali 28 Šeste direktive in se štejejo za dejavnosti, ki se opravljajo v okviru izvajanja javne oblasti, če imajo njegovi izvedbeni sklepi nesporno zavezujočo moč, zahtevano specifičnost, natančnost in jasnost, ki so potrebne za zagotavljanje določnosti pravnih položajev, in so lahko predmet nadzora nacionalnih sodišč.

(Glej točke od 56 do 58 in točko 1 izreka.)
2.

Prosto gibanje oseb — Prilagoditev sekundarne zakonodaje zaradi pristopa Bolgarije in Romunije — Direktiva 2006/100 (člen 226 ES; Direktiva Sveta 2006/100) (Glej točke od 9 do 12 in izrek.)
Člen 17(2) in (6) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki v primeru pridobitve blaga, subvencioniranega z javnimi sredstvi, dovoljuje odbitek davka na dodano vrednost za to blago le za nesubvencionirani del te pridobitve.

Taka ureditev glede nakupa blaga ali storitev, financiranih s subvencijo, namreč uvaja omejitev, ki v členu 17(2) Šeste direktive ni dovoljena. Res je, da je načelo pravice do odbitka kljub temu omiljeno z določbo o odstopanju, vsebovano v členu 17(6), drugi pododstavek, Šeste direktive. Vendar je treba drugi pododstavek člena 17(6) Šeste direktive brati glede na prvi pododstavek, s katerim je Svetu podeljena pristojnost, da na predlog Komisije odloči, kateri izdatki niso upravičeni do odbitka DDV, pri čemer je natančno določeno, da predmet te pravice nikakor niso izdatki, ki niso nedvomno poslovni izdatki, kot so izdatki za luksuzne predmete, razvedrilo ali reprezentanco. Zato se člena 17(6), drugi pododstavek, Šeste direktive ob tem, da ga je treba kot določbo o odstopanju razlagati ozko, ne sme obravnavati, kot da državi članici dovoljuje ohranitev omejitve pravice do odbitka davka na dodano vrednost, ki bi lahko veljala na splošno za kateri koli izdatek, povezan s pridobitvijo blaga, ne glede na njegovo vrsto ali namen. Taka razlaga je potrebna tudi glede na zgodovino te določbe, ki izraža neprekinjeno željo zakonodajalca Skupnosti po tem, da dovoli izključitev iz sistema odbitkov le za nekatero blago ali nekatere storitve, ne pa splošnih izključitev iz tega sistema.

(Glej točke 20, 21 in od 27 do 30 ter točko 1 izreka.)
1.

Francoska republika s tem, da v predpisanem roku ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode, ni izpolnila obveznosti iz člena 19(1), prvi pododstavek, te direktive.
1

Komisija Evropskih skupnosti s tožbo predlaga Sodišču, naj ugotovi, da je Zvezna republika Nemčija s tem, da je: — v svoji upravni praksi pojem „podjetje druge strani“ iz člena 1(1) Sporazuma med vlado Zvezne republike Nemčije in vlado Republike Poljske z dne 31. januarja 1990 o napotitvi delavcev poljskih podjetij zaradi izpolnjevanja podjemnih pogodb, kakor je bil spremenjen in (BGBl. 1993 II, str. 1125, v nadaljevanju: nemško-poljski sporazum), razlagala kot „nemško podjetje“ in — na podlagi klavzule o zaščiti trga dela iz navodila 16a zveznega zavoda za zaposlovanje Zvezne republike Nemčije z naslovom „Zaposlovanje tujih delavcev iz novih držav članic Evropske unije v Zvezni republiki Nemčiji na podlagi podjemnih pogodb“ (Merkblatt 16a, „Beschäftigung ausländischer Arbeitnehmer aus den neuen Mitgliedstaaten der EU im Rahmen von Werkverträgen in der Bundesrepublik Deutschland“, v nadaljevanju: navodilo 16a), razširila regionalne omejitve za dostop na trg dela po 16. aprilu 2003, to je po dnevu podpisa pogodbe o pristopu Republike Poljske k Evropski uniji (UL 2003, L 236, str. 17, v nadaljevanju: pogodba o pristopu), kršila obveznosti iz člena 49 ES in klavzulo „standstill“ iz poglavja 2, točka 13, Priloge XII k Aktu o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Republike Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Republike Slovenije in Slovaške republike in prilagoditvah [p]ogodb, na katerih temelji Evropska unija (UL 2003, L 236, str. 33, v nadaljevanju: akt o pristopu).
13

Nemški organi so na to odredbo odgovorili z dopisi z dne 23. januarja, in . Prav tako so z dopisom z dne Komisiji posredovali nekatera stališča, ki jih je in družba MTU poslala Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben v zvezi z uporabo tehnološkega znanja družbe SKL-M in ceno, ki je bila na podlagi WLKV plačana slednji.
2

V Španiji je obdavčitev dohodkov rezidentov do 31. decembra 2006 urejalo prečiščeno besedilo zakona o dohodnini (Texto Refundido de la Ley del Impuesto sobre la Renta de las Personas Físicas), ki je bilo sprejeto s kraljevo zakonsko uredbo 3/2004 z dne (BOE št. 60 z dne , str. 10670, in popravek BOE št. 61 z dne , str. 11014, v nadaljevanju: TRLIRPF). Na podlagi členov 67 in 77 TRLIRPF so se kapitalski dobički od prodaje premoženja, ki je bilo v lasti več kot eno leto, obdavčili po enotni stopnji 15%. Drugi kapitalski dobički so bili obdavčeni po progresivni davčni lestvici, določeni v členih 64 in 75 TRLIRPF, in njene davčne stopnje so bile od 15% do 45%.
8

Člen 6, od (2) do (6), Direktive 85/337, kot je bil spremenjen s členom 3(4) Direktive 2003/35, določa: „2. Javnost se obvesti prek javnih objav ali drugih primernih načinov, na primer razpoložljivih elektronskih medijev, o naslednjih zadevah varstva okolja že na začetni stopnji postopka sprejemanja okoljskih odločitev iz člena 2(2) in najpozneje takrat, ko jih je mogoče razumno posredovati: a) zahteva za soglasje k posegu; b) dejstvo, da je za projekt treba izvesti postopek presoje vplivov na okolje in glede na primernost, da se uporablja člen 7; c) podatki o pristojnih organih, odgovornih za odločanje, tistih, od katerih je mogoče pridobiti ustrezne podatke[,] in tistih, ki jim je mogoče predložiti pripombe ali vprašanja in podrobnosti o časovnih rokih za posredovanje pripomb ali vprašanj; d) vrsta možnih odločitev ali osnutek odločitve, če obstaja; e) navedba dostopnosti podatkov, zbranih v skladu s členom 5; f) navedba rokov in krajev, kje in na kakšen način so ustrezni podatki dostopni; g) podatki o določbah za sodelovanje javnosti v skladu z odstavkom 5 tega člena. 3. Države članice zagotovijo, da se v okviru razumnih rokov omogoči zadevni javnosti dostop do naslednjega: a) katerih koli podatkov, zbranih v skladu s členom 5; b) v skladu z nacionalno zakonodajo, do glavnih poročil in obvestil, danih pristojnemu organu ali organom v času, ko je zadevna javnost obveščena v skladu z odstavkom 2 tega člena; c) v skladu z določbami Direktive 2003/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu javnosti do podatkov o okolju […], drugih podatkov, kakor so navedeni v odstavku 2 tega člena, ki se nanašajo na odločitev v skladu s členom 8 in ki postanejo dostopni šele potem, ko je prizadeta javnost že obveščena v skladu z odstavkom 2 tega člena. 4. Prizadeta javnost dobi zgodnje in učinkovite možnosti sodelovanja v postopkih okoljskega odločanja v skladu s členom 2(2) in je tako upravičena izraziti predloge in mnenja, ko so pristojnemu organu ali organom pred odločitvijo o zahtevanem soglasju k posegu odprte vse možnosti. 5. Države članice podrobno določijo ukrepe za obveščanje javnosti (na primer z letaki v določenem dosegu ali objavo v krajevnih časopisih) in za posvetovanje z zadevno javnostjo (na primer s pismenimi prispevki ali z javno anketo). 6. Zagotovljeni so razumni časovni okviri za različne stopnje, tako da je dovolj časa za obveščanje javnosti in omogočanje prizadeti javnosti, da se pripravi in učinkovito sodeluje v postopku okoljskega odločanja ob upoštevanju določb tega člena.“
Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 11. junija 2009 – Komisija proti Avstriji

(Zadeva C‑564/07)

„Neizpolnitev obveznosti države – Člen 49 ES – Svoboda opravljanja storitev – Patentni odvetniki – Obveznost sklenitve zavarovanja poklicne odgovornosti – Obveznost imenovanja pooblaščenca za vročanje v državi članici opravljanja storitev“

1. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Preizkus utemeljenosti, ki ga opravi Sodišče – Upoštevni položaj – Stanje po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju (člen 226 ES) (Glej točko 23.)

2. Svoboda opravljanja storitev – Omejitve (člen 49 ES) (Glej točke 31, 32, od 35 do 37, od 47 do 53, 55 in izrek.)

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev člena 49 ES – Zahteve, ki jih nacionalni pravni predpisi določajo za patentne odvetnike z zakonitim sedežem v drugih državah članicah, ki želijo v zadevni državi članici začasno opravljati storitve – Obveznost vpisa v nacionalni register, obveznost zavarovanja poklicne odgovornosti v ta namen, obveznost, da se podvržejo disciplinskemu nadzoru tudi v zvezi z drugimi dolžnostmi, ne le poklicnimi, in obveznost, da ravnajo sporazumno z lokalnim pooblaščencem.

Izrek

1) Republika Avstrija s tem, da je zavezala patentne odvetnike z zakonitim sedežem v drugi državi članici, ki želijo v zadevni državi članici začasno opravljati storitve, da imenujejo pooblaščenca za vročanje, ki živi v Avstriji, ni izpolnila obveznosti iz člena 49 ES.

2) Tožba se v preostalem zavrne.
28

Z določitvijo, da je na računu izkazan DDV dolgovan neodvisno od kakršne koli obveznosti njegovega plačila zaradi transakcije, ki je predmet DDV, ima člen 21(1)(c) Šeste direktive namen odpraviti nevarnost izgube davčnih prihodkov, ki bi lahko nastala zaradi pravice do odbitka, določene v členu 17 Šeste direktive (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Schmeink & Cofreth in Strobel, točki 57 in 61; sodbo z dne 6. novembra 2003 v združenih zadevah Karageorgou in drugi, od C-78/02 do C-80/02, Recueil, str. I-13295, točki 50 in 53, ter zgoraj navedeno sodbo Reemtsma Cigarettenfabriken, točka 23).
5

Člen 11(1) in (2) navedene direktive določa: „1. Države članice zagotovijo, da obstoj kreditne pogodbe v nobenem primeru ne vpliva na pravice potrošnika nasproti dobavitelju blaga in storitev v primerih, ko blago ali storitve, kupljeno na podlagi take pogodbe, ni dobavljeno ali kako drugače ni v skladu s pogodbo za njegovo dobavo. 2. Kadar: (a) za nakup blaga ali opravljanje storitev potrošnik sklene kreditno pogodbo z osebo, ki ni njegov dobavitelj; in (b) imata kreditodajalec in dobavitelj blaga ali storitev že vnaprej sklenjen dogovor, po katerem da kredit na voljo izključno navedeni kreditodajalec potrošnikom navedenega dobavitelja za nakup blaga ali storitev pri navedenem dobavitelju; in (c) potrošnik, naveden v pododstavku (a), dobi njegov kredit v okviru navedenega vnaprejšnjega dogovora; in (d) blago ali storitve, ki je predmet kreditne pogodbe, ni dobavljeno ali je dobavljeno le delno ali pa ni v skladu s pogodbo o njegovi dobavi; in (e) je potrošnik neuspešno uveljavil pravice nasproti dobavitelju, je potrošnik nasproti kreditodajalcu upravičen uveljaviti pravice. Države članice določijo, v kakšnem obsegu in pod kakšnimi pogoji se te pravice lahko uveljavijo.“
1)

Kraljevina Španija s tem, da ni določila organov, pristojnih za uporabo pravil Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2000/60/ES z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike, glede avtonomnih skupnosti Galicija, Baskija, Andaluzija, Balearski otoki in Kanarski otoki, ni izpolnila obveznosti iz člena 3(2), (7) in (8) te direktive.