Keywords

Summary



Keywords

1. Mednarodni sporazumi – Sporazum AKP‑ES iz Cotonouja – Naknadna izterjava uvoznih dajatev – Naknadno preverjanje porekla blaga, ki ga opravi Komisija – Ugotovitve, zapisane v zapisnik, ki jih je sopodpisal predstavnik vlade države izvoznice

(Sporazum AKP‑ES iz Cotonouja, Priloga V, Protokol 1, člen 32)

2. Lastna sredstva Evropske unije – Naknadna izterjava uvoznih ali izvoznih dajatev – Pogoji za neupoštevanje uvoznih dajatev, določeni v členu 220(2)(b) Uredbe št. 2913/92 – Neprepričljivo naknadno preverjanje potrdila EUR1

(Uredba Sveta št. 2913/92, člen 220(2)(b))

Summary

1. Člen 32 Protokola 1 iz Priloge V k Sporazumu o partnerstvu med članicami skupine afriških, karibskih in pacifiških držav na eni strani ter Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na drugi, podpisan v Cotonouju 23. junija 2000 in odobren v imenu Skupnosti s Sklepom 2003/159, je treba razlagati tako, da rezultati naknadnega preverjanja, ki se nanaša na pravilnost porekla blaga, navedenega v potrdilih o poreklu, ki jih je izdala država članica skupine afriških, karibskih in pacifiških držav (AKP), in katerega pretežni del je preiskava, ki jo je v tej državi na njeno povabilo opravila Komisija, natančneje, Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF), zavezujejo organe države članice, v katero je bilo blago uvoženo, če so – kar mora presoditi predložitveno sodišče – ti organi prejeli dokument, s katerim je nedvoumno priznano, da ta država AKP navedene rezultate priznava za svoje.

V zvezi s tem ni pomembno, da je naknadno preverjanje opravil OLAF. To preverjanje se namreč ne opravi le, kadar zanj zaprosi država članica uvoznica, ampak tudi takrat, kadar država, ki je pogodbenica sporazuma, ali Komisija, ki mora skrbeti za pravilno uporabo sporazuma, meni, da obstajajo znaki, ki vzbujajo sum nepravilnosti v zvezi s poreklom uvoženega blaga. Tak je primer misije, ki jo je vodil OLAF, ki je bila opravljena na povabilo ministrstva države izvoznice za zunanje zadeve in zunanjo trgovino. V teh okoliščinah preiskave, ki jo je opravil OLAF na ozemlju te države, ni mogoče šteti za vmešavanje v notranje zadeve te države, zato ne gre za kršitev njene suverenosti.

Glede oblike, v kateri je treba državo članico uvoznico obvestiti o rezultatih preiskave, da bi lahko zavezovali njene organe, je treba povedati, da se navedenim organom pošlje zapisnik o preiskavi OLAF, ki je pravilno podpisan v imenu države AKP izvoznice in v katerem je nedvoumno navedeno, da so potrdila EUR.1 nepravilna in zato nična, tako da ti rezultati navedene organe zavezujejo.

Nazadnje, v zvezi z vprašanjem, ali je imela oseba, ki je v imenu države AKP izvoznice podpisala zapisnik o preiskavi, v skladu s pravom te države pooblastila za tako ravnanje, lahko organi države članice uvoznice le v primeru dvoma glede pooblastil osebe, ki se je podpisala v imenu države izvoznice, pri zadevni državi AKP preverijo, ali je ta oseba zares imela ustrezna pooblastila, da je to državo AKP zavezala na tem področju.

(Glej točke 32, 33, od 36 do 38 in 40 ter točko 1 izreka.)

2. Člen 220(2)(b) Uredbe št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2700/2000, je treba razlagati tako, da kadar se potrdila o poreklu, izdana za uvoz blaga v Evropsko unijo, razveljavijo, ker so bile odkrite nepravilnosti pri izdaji teh potrdil in ker preferencialnega porekla, ki je na njih navedeno, med naknadnim preverjanjem ni bilo mogoče potrditi, uvoznik ne more izpodbijati naknadne izterjave uvoznih dajatev s trditvijo, da ni mogoče izključiti, da del blaga v resnici ima navedeno preferencialno poreklo.

Po eni strani je namreč cilj naknadnega preverjanja pregled pravilnosti porekla, ki je navedeno v potrdilu EUR.1. Tako je takrat, kadar porekla blaga, ki je navedeno v potrdilu EUR.1, z naknadnim preverjanjem ni mogoče potrditi, treba sklepati, da je poreklo tega blaga neznano in da sta bila zato potrdilo EUR.1 in preferencialna tarifa zmotno priznana. Torej je naknadna izterjava carinskih dajatev, ki niso bile plačane med uvozom, običajna posledica dejstva, da z naknadnim preverjanjem ni mogoče potrditi porekla blaga, kot je navedeno v potrdilu EUR.1.

Po drugi strani izdaje nepravilnih potrdil EUR.1 ni mogoče šteti za napako organov države izvoznice, če jih v zmoto zavedejo izvozniki. Kadar take napake ni, člen 220(2)(b) carinskega zakonika zavezancu za plačilo dajatev ne omogoča sklicevanja na legitimno pričakovanje.

(Glej točke 43, 44, 46, 54 in 55 ter točko 2 izreka.)