ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 363/19

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof (Avstrija) 10. julija 2015 – Stadt Wiener Neustadt

(Zadeva C-348/15)

(2015/C 363/23)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Verwaltungsgerichtshof

Stranke v postopku v glavni stvari

Vlagateljica revizije: Stadt Wiener Neustadt

Druga stranka: A.S.A. Abfall Service AG

Nasprotna stranka: Niederösterreichische Landesregierung

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali pravo Unije, zlasti Direktiva 2011/92/EU (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, zlasti njen člen 1(4), oziroma Direktiva Sveta z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (85/337/EGS) (2), zlasti njen člen 1(5), nasprotujeta nacionalni zakonodaji, ki projekte, za katere je veljala obveznost izvedbe PVO, za katere pa ni bilo izdano soglasje na podlagi nacionalnega zakona o presoji vplivov na okolje (Umweltverträglichkeitsprüfungsgesetz, v nadaljevanju: UVP-G 2000), temveč zgolj soglasja na podlagi posameznih materialnih zakonov (npr. avstrijski zakon o ravnanju z odpadki; Abfallwirtschaftsgesetz), ki jih od 19. avgusta 2009 (z uveljavitvijo novele UVP-G 2009), zaradi črtanja v nacionalnem pravu (člen 3(6) UVP-G 2000) predvidenega triletnega roka, ni več mogoče razglasiti za nična, šteje za odobrene na podlagi UVP-G 2000, ali pa je takšna ureditev v skladu z načeloma pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj na podlagi prava Unije?

(1) UL L 26, 28.1.2012, str. 1.

(2) UL L 175, str. 40.
—

UUNT in vsem intervenientkam v tem pritožbenem postopku naloži, naj nosijo svoje stroške ter plačajo stroške pritožnice v tem postopku in stroške v postopku (i) s tožbo pred Splošnim sodiščem v zadevi T-183/13, (ii) pred četrtim odborom za pritožbe v zadevi R 2398/2010-4 in (iii) z ugovorom B 812 380 pred oddelkom za ugovore.
1.

Ali je treba člen 1(3) Okvirnega sklepa Sveta z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami (2002/584/PNZ) (1) razlagati tako, da izročitev zaradi kazenskega pregona ni dopustna, če obstajajo tehtni razlogi za to, da se s pogoji za pridržanje v državi članici izdajateljici kršijo temeljne pravice zadevne osebe in splošna pravna načela, kot so določena v členu 6 Pogodbe o Evropski uniji, ali pa ga je treba razlagati tako, da država izvršiteljica v teh primerih odločitev o dopustnosti izročitve lahko ali mora pogojevati z zagotovitvijo spoštovanja pogojev za pridržanje? Lahko država izvršiteljica pri tem določi konkretne minimalne zahteve za pogoje za pridržanje, ki jih je treba zagotoviti, ali jih mora določiti?
SL Uradni list Evropske unije C 337/5

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (Poljska) 21. julija 2015 – Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie/ESET spol. s r. o. sp. z o. o., oddział w Polsce

(Zadeva C-393/15)

(2015/C 337/07)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Naczelny Sąd Administracyjny

Stranki v postopku v glavni stvari

Vlagatelj kasacijske pritožbe: Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie

Nasprotna stranka v kasacijskem postopku: ESET spol. s r. o. sp. z o. o., oddział w Polsce

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali člen 168 in člen 169(a) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1) ne nasprotujeta temu, da je v primeru podružnice, registrirane za namene DDV v državi članici, ki opravlja predvsem notranje transakcije za matično enoto s sedežem v drugi državi članici in posamično tudi obdavčljive transakcije v državi članici, v kateri je registrirana, davčni zavezanec upravičen do odbitka vstopnega davka v državi članici, v kateri je podružnica registrirana, čeprav je ta davek povezan s transakcijami, ki jih matična enota izvaja v drugi državi članici?

(1) UL L 347, str. 1.
—

pritožnici s prvim pritožbenim razlogom trdita, da je Splošno sodišče napačno razlagalo člen 11(3) Uredbe Sveta (ES) št. 1225/2009 (1) (v nadaljevanju: osnovna protidampinška uredba) in storilo napako pri pravni presoji s tem, da je zavrnilo tožbeni razlog, s katerim se je zatrjevalo, da člen 11(9) osnovne protidampinške uredbe in njegovo sklicevanje na člen 2 osnovne protidamšnške uredbe zahteva, da morajo institucije pri vseh vmesnih pregledih izračunati stopnjo dampinga, s čimer je kršilo tudi pravna načela dobrega upravljanja, preglednosti in pravne varnosti.
1.

Ali je treba šteti pogodbo med banko in potrošnikom za odobritev kredita, ki je povezana s pogodbo o sklenitvi življenjskega zavarovanja in pogodbo o svetovanju in posredovanjem kapitalske naložbe, ki varuje znesek kredita, kot pogodbo za opravljanje storitev v smislu člena 5(2) Konvencije o uporabi prava v pogodbenih obligacijskih razmerjih z dne 19. junija 1980 (1)?
SL Uradni list Evropske unije C 302/18

Tožba, vložena 19. junija 2015 – Evropska komisija/Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska

(Zadeva C-304/15)

(2015/C 302/23)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: K. Mifsud-Bonnici, S. Petrova, zastopnika)

Tožena stranka: Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska

Predloga tožeče stranke

— Razglasi naj se, da Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska s tem, da ni pravilno uporabila Direktive 2001/80/ES o omejevanju emisij nekaterih onesnaževal v zrak iz velikih kurilnih naprav (1) glede Aberthaw Power Station v Walesu, ni izpolnilo obveznosti iz člena 4(3) v povezavi s Prilogo VI, del A, Direktive 2001/80/ES o omejevanju emisij nekaterih onesnaževal v zrak iz velikih kurilnih naprav;

— Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija meni, da Združeno kraljestvo ni pravilno uporabilo člena 4(3) v povezavi z delom A, Priloge VI k Direktiiv 2001/80/ES o omejevanju emisij nekaterih onesnaževal v zrak iz velikih kurilnih naprav glede Aberthaw Power Station, kurilne naprave na premog z vhodno toplotno močjo 4 090 MWth, in tako spada v kategorijo naprav, ki presegajo moč 500 MWth, presega veljavno mejno vrednost emisij za dušikove okside (NOx) v skladu s členom 4(3) navedene direktive v povezavi z njenim členom 14(1)(a) in Prilogo VI, del A. Združeno kraljestvo mora na podlagi veljavnih odločb zagotoviti, da naprava s tako močjo od 1. januarja 2008 ne preseže mejne vrednosti 500 mg/Nm3 za NOx, in jo zmanjšati na 200 mg/Nm3 od januarja 2016. Mejna vrednost emisij naprave, kot je določena v njenem dovoljenju, pa je trenutno 1 050 mg/Nm3 za NOx.

(1) UL L 309, str. 1.
2.

Splošno sodišče naj poleg tega ne bi navedlo nobene konkretne zveze med znamko „BE HAPPY“ in proizvodi, ki so zanjo registrirani, za katero ne bi bila potrebna vsaj minimalna raven razlage upoštevne javnosti. Nasprotno, ustvarjena naj bi bila arbitrarna povezava med proizvodom in znakom, za katero naj bi bil, tudi če bi bila pravilna, potreben trud upoštevne javnosti za razlago.
SL Uradni list Evropske unije C 279/26

Tožba, vložena 9. julija 2015 – Evropska komisija/Republika Avstrija

(Zadeva C-347/15)

(2015/C 279/32)

Jezik postopka: nemščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: W. Mölls, J. Hottiaux in T. Maxian Rusche, agenti)

Tožena stranka: Republika Avstrija

Predloga tožeče stranke

Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj:

— ugotovi, da Republika Avstrija ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 6(3) Direktive 2012/34/EU (1) in člena 6(1), v povezavi s točko 5 Priloge k Uredbi (ES) št. 1370/2007 (2) s tem, ko ÖBB Personenverkehr ni zavezala k temu, da objavi javna nadomestila ter stroške in prihodke za vsako pogodbo o izvajanju javne službe;

— Republiki Avstriji naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Tožena stranka ni izpolnila svojih obveznosti iz Direktive 2012/34/EU kot tudi Uredbe (ES) št. 1370/2007.

Ni zagotovila, da so v ustreznih računih javna sredstva za zagotavljanje storitev v potniškem prometu razčlenjena posebej, stroški in prihodki pa prikazani in objavljeni ločeno. S tem naj bi tožena stranka kršila ustrezne standarde prava Unije na področju železniškega prometa.

(1) Direktiva 2012/34/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. novembra 2012 o vzpostavitvi enotnega evropskega železniškega območja (UL L 343, str. 32).

(2) Uredba (ES) št. 1370/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 o javnih storitvah železniškega in cestnega potniškega prevoza ter o razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 1191/69 in št. 1107/70 (UL L 315, str. 1).
SL Uradni list Evropske unije C 294/33

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Vergabekammer Südbayern (Nemčija) 16. junija 2015 – Hörmann Reisen GmbH/Stadt Augsburg, Landkreis Augsburg

(Zadeva C-292/15)

(2015/C 294/41)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Vergabekammer Südbayern

Stranki v postopku v glavni stvari

Vlagateljica: Hörmann Reisen GmbH

Nasprotni stranki: Stadt Augsburg, Landkreis Augsburg

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali se pri postopku oddaje javnega naročila na podlagi člena 5(1) Uredbe (ES) št. 1370/2007 (1) v povezavi z Direktivo 2004/18/ES (2) oziroma Direktivo 2014/24/EU (3) načeloma uporabljajo samo določbe teh direktiv in se določb Uredbe (ES) št. 1370/2007, ki odstopajo od navedenih direktiv, ne sme uporabiti?

2. Ali torej dopustnost sklepanja pogodb s podizvajalci pri postopku oddaje javnega naročila na podlagi člena 5(1) Uredbe (ES) št. 1370/2007 v povezavi z Direktivo 2004/18/ES oziroma Direktivo 2014/24/EU urejajo samo pravila, ki jih je v zvezi z Direktivo 2004/18/ES razvilo Sodišče, in določba člena 63(2) Direktive 2014/24/EU ali lahko javni naročnik z odstopanjem od tega tudi pri takem postopku oddaje javnega naročila na podlagi člena 4(7) Uredbe (ES) št. 1370/2007 za ponudnike določi odstotek storitev, ki jih morajo opraviti sami (glede na kilometražo po voznem redu)?

3. Ali lahko javni naročnik, če se člen 4(7) Uredbe (ES) št. 1370/2007 uporablja za postopke oddaje javnih naročil na podlagi člena 5(1) Uredbe (ES) št. 1370/2007 v povezavi z Direktivo 2004/18/ES oziroma Direktivo 2014/24/EU, ob upoštevanju uvodne izjave 19 Uredbe (ES) št. 1370/2007 prosto določi delež storitve, ki ga morajo ponudniki opraviti sami, tako da je lahko upravičena zahteva naročnika, da morajo ponudniki sami opraviti 70 % storitve glede na kilometražo po voznem redu?

(1) Uredba (ES) št. 1370/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 o javnih storitvah železniškega in cestnega potniškega prevoza ter o razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 1191/69 in št. 1107/70 (UL L 315, str. 1).

(2) Direktiva 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132).

(3) Direktiva 2014/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o javnem naročanju in razveljavitvi Direktive 2004/18/ES (UL L 94, str. 65).
2.

Ali je treba člene 63, 56 in 45 PDEU (ter člena 15 in 16 Listine EU o temeljnih pravicah) razlagati tako, da so s pravilom zveze UEFA, tako imenovanim „finančnim ravnovesjem“ ali „break-even rule“, kršene te določbe prava Skupnosti, ker se s pravilom zveze UEFA ustvarjajo ovire za prosti pretok (kapitala, storitev, delavcev), ki niso neločljivo povezane z uresničevanjem ciljev zveze UEFA, in sicer dolgoročno finančno stabilnostjo klubskega nogometa in športno integriteto tekmovanj zveze UEFA (in jih torej ne upravičujejo „nujni razlogi v splošnem interesu“), ali, podredno, niso sorazmerne z uresničevanjem teh ciljev?
8.

Ali je z načelom iz člena 6(1) Direktive Sveta 93/13/EGS, da nedovoljeni pogoji ne zavezujejo potrošnikov, ter s pravico do učinkovitega sodnega varstva iz člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (2) združljiva avtomatična razširitev iste omejitve restitucijskih učinkov, ki izvirajo iz ničnosti klavzule o minimalni obrestni meri, ugotovljene v okviru postopka, ki ga je sprožilo združenje potrošnikov zoper [tri] finančne institucije, na individualne tožbe zaradi ugotovitve ničnosti klavzule o minimalni obrestni meri iz razloga njene nedovoljenosti, ki so jih vložile stranke – potrošniki – ki so sklenili pogodbo o hipotekarnem posojilu z drugimi finančnimi institucijami?
SL Uradni list Evropske unije C 254/10

Pritožba, ki jo je Evropska komisija vložila 29. maja 2015 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 19. marca 2015 v zadevi T-412/13, Chin Haur Indonesia, PT/Svet Evropske unije

(Zadeva C-253/15 P)

(2015/C 254/14)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: Evropska komisija (zastopnika: J.-F. Brakeland, M. França, agenta)

Druge stranke v postopku: Chin Haur Indonesia, PT, Svet Evropske unije, Maxcom Ltd

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča z dne 19. marca 2015, ki je bila Komisiji vročena 23. marca 2015 v zadevi T-412/13 Chin Haur Indonesia, PT proti Svetu Evropske unije, zavrne tožbo na prvi stopnji in naloži tožeči stranki plačilo stroškov; ali podredno,

— vrne zadevo Splošnemu sodišču v ponovno odločanje; pridrži določitev o stroških v postopku na prvi stopnji in s pritožbo.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožba Komisije se nanaša na sodbo Splošnega sodišča z dne 19. marca 2015 v zadevi T-412/13. Splošno sodišče je v tej zadevi člena 1(1) in 3 Izvedbene uredbe Sveta (EU) št. 501/2013 (1) z dne 29. maja 2013 o razširitvi dokončne protidampinške dajatve, uvedene z Izvedbeno uredbo (EU) št. 990/2011 na uvoz koles s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, na uvoz koles, poslanih iz Indonezije, Malezije, Šrilanke in Tunizije, ne glede na to, ali so deklarirani kot izdelek s poreklom iz Indonezije, Malezije, Šrilanke in Tunizije ali ne, v delu, v katerem se nanaša na družbo Chin Haur Indonesia, PT, razglasilo za nična

Komisija v utemeljitev pritožbe navaja tri pritožbene razloge.

Prvič, Komisija zatrjuje, da Splošno sodišče ni moglo zakonito ugotoviti, da je Svet kršil člen 13(1) Osnovne protidampinške uredbe (2), ker taka ugotovitev temelji na nepravilni razlagi upoštevne uvodne izjave sporne uredbe in na nepravilni razlagi člena 13(1) Osnovne protidampinške uredbe. Drugič, Komisija trdi, da je Splošno sodišče podalo nezadostno in protislovno obrazložitev svoje ugotovitve in tako kršilo člen 36 Statuta Sodišča Evropske unije. Tretjič, Komisija meni, da je Splošno sodišče kršilo postopkovna pravila Komisije na podlagi člena 40 Statuta Sodišča.

(1) UL L 153, str. 1.

(2) Uredba Sveta (ES) št. 1225/2009 z dne 30. novembra 2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL L 343, str. 51).
2.

Ali je treba navedene člene razlagati tako, da država članica ne more uporabiti načela retroaktivnosti novejšega zakona, ki je milejši (in mitius), za osebe, ki so bile pred 1. januarjem 2007 (ali drugim poznejšim datumom, iz katerega je razvidna polna veljavnost navedene pogodbe), to je datumom začetka veljavnosti pristopa Romunije k Evropski uniji, odgovorne za kršitev člena 12 zakonske uredbe št. 286/1998 (enotno besedilo o priseljevanju), ker so omogočale priseljevanje romunskih državljanov, ki od 1. januarja 2007 ni več določeno kot kaznivo dejanje?
SL Uradni list Evropske unije C 228/6

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Združeno kraljestvo) 29. aprila 2015 – Invamed Group Ltd, Invacare UK Ltd, Days Healthcare Ltd, Electric Mobility Euro Ltd, Medicare Technology Ltd, Sunrise Medical Ltd proti Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Zadeva C-198/15)

(2015/C 228/07)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Invamed Group Ltd, Invacare UK Ltd, Days Healthcare Ltd, Electric Mobility Euro Ltd, Medicare Technology Ltd, Sunrise Medical Ltd

Tožena stranka: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Vprašanja za predhodno odločanje

Vprašanja za predhodno odločanje se nanašajo na Prilogo I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 (1) o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1549/2006, in na njeno tarifno številko 8713.

1. Ali besede „za invalidne osebe“ pomenijo „samo“ za invalidne osebe?

2. Kakšen je pomen izraza „invalidne osebe“, zlasti: a) ali je njegov pomen omejen na osebe, ki imajo poleg omejitve sposobnosti, da hodijo oziroma hodijo brez težav, še kakšno vrsto invalidnosti, ali pa vključuje osebe, katerih edina omejitev se nanaša na njihovo sposobnost, da hodijo oziroma hodijo brez težav? b) ali izraz „invaliden“ označuje več kot neznatno omejitev neke sposobnosti? c) ali je lahko invalidnost začasna omejitev, kakršna je posledica zlomljene noge?

3. Ali POKN z dne 4. januarja 2005 (2005/C 1/03) (2), s tem, da izključujejo skuterje z ločenimi krmilnimi podporami, spremenijo pomen tarifne številke 8713?

4. Ali možnost, da vozilo uporablja neinvalidna oseba, vpliva na tarifno uvrstitev, ob upoštevanju, da ima vozilo posebne značilnosti, ki olajšajo posledice invalidnosti?

5. Če primernost za uporabo s strani neinvalidnih oseb pomeni upošteven razlog, v kolikšni meri bi morale biti potem tudi slabosti take uporabe upošteven razlog pri ugotavljanju take primernosti?

(1) UL L 301, str. 1.

(2) Pojasnjevalne opombe kombinirane nomenklature Evropske unije UL C 137, str. 1.
1.

Ali gre pri zakonsko določeni možnosti civilnega sodišča, da odloči v sporu, ki poteka med starši glede potovanja njihovega otroka v tujino in izdaje osebnih dokumentov in v katerem materialno pravo, ki se uporabi, določa skupno izvrševanje teh starševskih pravic glede otroka, za zadevo, ki se nanaša na „podelitev, izvrševanje, prenos, omejitev ali odvzem starševske odgovornosti“ v smislu člena 1(1)(b) v povezavi s členom 2(7) Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo (1), za katerega velja člen 8(1) Uredbe št. 2201/2003?
2.

Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je lahko taka obveznost shranjevanja vseeno dovoljena, kadar: (a) je dostop nacionalnih organov do shranjenih podatkov urejen tako, kot [je opisano v predložitveni odločbi], (b) so varnostne zahteve določene tako, kot je opisano [v predložitveni odločbi], in (c) morajo biti vsi zadevni podatki shranjeni šest mesecev od dne dokončane komunikacije, preden se izbrišejo, kot je opisano [v predložitveni odločbi]?
1.

Ali je treba tarifno številko 2304 KN razlagati tako, da obsega tudi sojin beljakovinski koncentrat, ki nastane z odstranitvijo preostalih maščob, ogljikovih hidratov (ali vlaknin) in škodljivih snovi iz trdnih ostankov (tako imenovana sojina moka) pridobivanja sojinega olja in postane s to ekstrakcijo primeren za uporabo kot dodatek h krmni mešanici za zelo mlada teleta?
SL Uradni list Evropske unije C 205/25

Tožba, vložena 29. aprila 2015 – Evropska komisija/Portugalska republika

(Zadeva C-200/15)

(2015/C 205/33)

Jezik postopka: portugalščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: M. Wasmeier in P. Guerra e Andrade, agenta)

Tožena stranka: Portugalska republika

Predloga tožeče stranke

— Ugotovi naj se, da Portugalska republika s tem, da je za določitev davčne osnove za rabljena vozila iz druge države članice, ki so bila uvožena na ozemlje Portugalske, uporabila sistema za izračun izgube vrednosti vozil, ki ne upošteva dejanske vrednosti vozila, in zlasti ne upošteva izgube vrednosti pred enim letom uporabe vozila niti kakršne koli druge izgube vrednosti vozil starejših od petih let, ni izpolnila obveznosti iz člena 110 Pogodbe o delovanju Evropske unije.

— Portugalski republiki naj se naloži plačilo stroškov.

Tožbeni razlogi in bistvene trditve

Komisija meni, da so določbe člena 11 portugalskega zakonika o davku na motorna vozila diskriminatorne glede vozil, ki so dovoljena na Portugalskem, in sicer, rabljena vozila s končno registrsko tablico druge države članice, ki se tržijo na Portugalskem. Namreč, v nasprotju s tem, kar velja za rabljena vozila, ki so bila prvotno dana na trg na Portugalskem, za dovoljena vozila iz drugih držav članic veljajo davčne stopnje, ki ne odražajo ustrezno izgube vrednosti vozila. Natančneje, do znižanja davčne stopnje pride šele po enem letu uporabe, in po petih letih uporabe odstotek znižanja ne more biti večji od 52 %.
3.

Izpodbijana sodba naj bi vsebovala napake, saj Splošno sodišče za njeno izdajo ni preučilo pravnega in dejanskega razmerja med Evropsko komisijo, Evropsko centralno banko in Evroskupino, niti ni preučilo dejstva, da so na podlagi načela vzročne zveze in merila resnično odgovorne osebe, akti Evroskupine predstavljali akte Evropske centralne banke in Evropske komisije, ki bi morali ravnati v skladu s Pogodbo in s protokoli Evropske unije ter v skladu s sekundarnim pravom. Splošno sodišče posledično ni preučilo vsebine trditev in spora pritožnika, tako da je na ta način napačno zavrnilo ničnostno tožbo.
1.

Ali se vprašanje, ali gre za priobčitev javnosti v smislu člena 3(1) Direktive 2001/29 (1) in/ali v smislu člena 8(2) Direktive 2006/115 (2), presoja vselej na podlagi istih meril, in sicer, da — uporabnik ob popolnem zavedanju posledic svojega ravnanja tretjim osebam omogoča dostop do varovanega dela, ki ga sicer brez njegovega posredovanja ne bi mogle spremljati, — mora biti „javnost“ sestavljena iz nedoločenega števila potencialnih naslovnikov in nadalje iz dovolj velikega števila oseb, pri čemer je nedoločenost podana, če gre za „osebe na splošno“, torej ne za osebe, ki so del zasebne skupine, in je z „dovolj velikim številom oseb“ mišljeno, da vsebuje določen minimalni prag, da premajhno ali celo nepomembno množico zadevnih oseb izključuje iz tega merila, pri čemer v zvezi s tem ni upoštevno le, koliko oseb ima istočasno dostop do istega dela, ampak je treba tudi vedeti, koliko od njih do tega dela dostopa zaporedno; — gre za posredovanje dela novi javnosti, to pomeni javnosti, ki je avtor dela ni upošteval, ko je dovolil njegovo uporabo s priobčitvijo začetni javnosti, razen če se ponovna priobčitev izvaja na podlagi specifičnega tehnološkega procesa, ki se razlikuje od procesa začetne priobčitve, in — je upoštevno, da gre pri zadevnem ravnanju za pridobitnost, da je nadalje javnost dovzetna za to priobčitev sprejemati in da je ne „sprejema“ zgolj naključno, pri čemer to ni nujen pogoj za priobčitev javnosti?
2.

Ali je treba člen 19(4) Uredbe (ES) št. 1393/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o vročanju sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah („vročanje pisanj“) in razveljavitvi Uredbe Sveta (2) (ES) št. 1348/2000 (UL L 324, str. 79) razlagati tako, da v zvezi z rokom za vložitev pritožbe izključuje uporabo določb nacionalnega prava o vrnitvi v prejšnje stanje, ali tako, da ima tožena stranka na voljo, da predlog vloži v skladu s to določbo ali pa uporabi ustrezni pravni institut nacionalnega prava?
2.

Ali je Uredbo (ES) št. 1223/2009 mogoče uporabiti tudi, če povprečen, običajno obveščen, pozoren in preudaren potrošnik izdelek, ki ne izpolnjuje pogojev iz člena 2(1)(a) te uredbe, v skladu z njegovim glavnim namenom dojema kot kozmetični izdelek, na primer zato, ker so na embalaži navedbe kot „Cosmetic eye accessories are governed by the EU Cosmetics Directive“ ali „Colour eye accessories are governed by the EU Cosmetics Directive“?