ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sodba Splošnega sodišča (peti senat) z dne 14. septembra 2017 –

Contact Software/Komisija

(Zadeva T-751/15)

„Konkurenca – Zloraba prevladujočega položaja – Trgi programske opreme za računalniško podprto oblikovanje in informacij o vmesnikih za to programsko opremo – Odločba o zavrnitvi pritožbe – Upoštevni trg – Očitna napaka pri presoji – Neobstoj interesa Unije“

1. Konkurenca – Upravni postopek – Preučitev pritožb – Določitev prednostnih nalog, ki jo opravi Komisija – Obveznost Komisije, da o obstoju kršitve odloči z odločbo – Neobstoj – Upoštevanje interesa Unije za preiskavo zadeve – Diskrecijska pravica Komisije – Merila presoje – Sodni nadzor – Meje (Člen 101 PDEU, 102 PDEU in 105(1) PDEU; Uredba Sveta št. 1/2003; Uredba Komisije št. 773/2004, člen 7) (Glej točke od 29 do 34.)

2. Konkurenca – Upravni postopek – Preučitev pritožb – Obveznost obrazložitve odločbe o ustavitvi postopka – Obseg (Člen 296 PDEU; Uredba Sveta št 1/2003, člen 7; Uredba Komisije št. 773/2004, člen 7(1)) (Glej točki 39 in 40.)

3. Konkurenca – Prevladujoči položaj – Zloraba – Zavrnitev, s strani podjetja v prevladujočem položaju, dostopa drugega podjetja do proizvoda ali storitve, potrebne za njegovo dejavnost – Pogoji (Člen 102 PDEU) (Glej točke 156, 160, 161.)

Predmet

Predlog na podlagi člena 263 PDEU za razglasitev delne ničnosti Sklepa Komisije C(2015) 7006 final z dne 9. oktobra 2015, s katerim je bila zavrnjena pritožbe tožeče stranke v zvezi s kršitvami člena 102 PDEU, ki naj bi jih storili družbi Dassault systèmes in Parametric Technology Corp. na nekaterih trgih programske opreme za računalniško podprto oblikovanje in na nekaterih trgih informacij o vmesnikih za to programsko opremo (zadeva COMP/39846 – Contact/Dassault & Parametric).

Izrek

1. Tožba se zavrne.

2. Družbi Contact Software GmbH se naloži plačilo svojih stroškov in stroškov Evropske komisije.
1.

Industrija–Ukrepi, ki so potrebni za zagotovitev konkurenčnosti industrije–Raziskave in tehnološki razvoj–Okvirni program za raziskave in inovacije „Obzorje 2020“–Ocenjevanje projektov, predloženih po razpisu za zbiranje predlogov–Stalno odprti razpis–Pravilo enkratne oddaje (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1291/2013) (Glej točki 58 in 59.)
4.

Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve – Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke – Figurativni znamki Frinsa LA CONSERVERA in FRIUSA (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 22, 28, 29, 47 in 82.)
Razen v primerih, ki so natančno opredeljeni s to določbo, in kadar to izhaja iz zahtev obveznosti lojalnega sodelovanja, določene s členom 4(3) PEU, se prošnje za dostop do dokumentov, ki so v lasti nacionalnih organov, tudi kadar taki dokumenti izvirajo iz institucij Unije, obravnavajo po nacionalnih pravilih, ki veljajo za te organe, ne da bi ta pravila nadomestile določbe Uredbe št. 1049/2001.

Člen 5 Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije vzpostavlja usklajevalni mehanizem med institucijami Unije in državami članicami, kadar je na zadnje naslovljena prošnja za dostop do dokumentov v njihovi lasti, ki izvirajo iz ene od institucij. Vendar pa ta člen ne določa možnosti posredovanja prošnje za dostop do dokumentov, ki izvirajo iz ene od držav članic, instituciji Unije.

Poleg tega načelo lojalnega sodelovanja, opredeljeno v uvodni izjavi 15 Uredbe št. 1049/2001 kot načelo, ki ureja odnose med institucijami in državami članicami, samo ne more vzpostaviti pristojnosti institucije Unije za preučitev prošnje za dostop, brez kakršne koli pravne podlage, določene z Uredbo št. 1049/2001.

Ni nikakršnega pravnega temelja, ki bi omogočil oceniti, da bi bila institucija Unije vezana na odločitev ene od držav članic, da ji posreduje prošnjo za dostop do dokumentov, ki ne izvirajo iz nje, na podlagi člena 5 Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, če pogoji uporabe tega člena niso bili izpolnjeni. Tako, čeprav je lahko dejansko ocenjeno, da je odločitev ene države članice, da posreduje prošnjo za dostop do dokumentov, ki jo je prejela, zavezujoča v tem, da zadevna institucija ne more šteti, da ne obstaja, ni mogoče šteti, da takšno posredovanje samo po sebi to institucijo pooblašča, da sprejme sklep glede utemeljenosti, s katerim zavrne oziroma odobri dostop do zaprošenih dokumentov.

Odločba institucije Unije o zavrnitvi prošnje za dostop do dokumentov, ki jih je pripravila država članica, ne zavezuje nacionalnih organov te države, da zavzamejo enako stališče. V skladu s sodno prakso Sodišča glede vlog, ki so predložene sodiščem Unije, namreč nobeno pravilo ali določba temu organu ne dovoljuje ali prepoveduje, da razkrije akte, ki so bili pripravljeni v okviru upravnega postopka.

Dejstvo, da so dokumenti, ki izvirajo iz države članice v lasti institucije Unije v smislu člena 2(3) Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, ne bi smelo na to institucijo prenesti pooblastila, da se izreče – po uradni dolžnosti ali v vseh okoliščinah – glede določene prošnje za dostop do teh dokumentov in po potrebi tudi zavrne dostop.

Za to, da bi bila navedena institucija pristojna za sprejetje sklepa, s katerim odobri ali zavrne dostop do določenega dokumenta, ki ga poseduje, je potrebno tudi, da prejme prošnjo za dostop do tega dokumenta, veljavno oddano v skladu s pogoji iz členov 2(4) in 6 Uredbe št. 1049/2001 s strani fizičnih ali pravnih oseb iz člena 2(1) in (2) te uredbe ali veljavno posredovano s strani ene od držav članic v skladu s pogoji, navedenimi v členu 5 te uredbe.

(Glej točki 50 in 51.)
2.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Besedna znamka J AND JOY in figurativna znamka SPORTSWEAR (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 21, 22, 29, 96 in 97.)
2.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve–Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke–Figurativna znamka J&JOY in figurativna znamka SPORTSWEAR (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 21, 22, 29, 96 in 97.)
2.

Znamka Evropske unije — Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Besedna znamka MERLIN’S KINDERWELT in besedna znamka KINDER (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 22 in od 61 do 65.)
1.

Institucije Evropske unije — Pravica javnosti do dostopa do dokumentov — Uredba (ES) št. 1049/2001 — Izjeme od pravice dostopa do dokumentov — Restriktivna razlaga in uporaba — Obveznost konkretnega in posamičnega preizkusa glede dokumentov, za katere velja izjema — Obseg (Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, 1, 2 in 4 uvodna izjava ter člena 1 in 4) (Glej točke od 31 do 35.)
1.

Znamka Evropske unije — Tožbeni postopek — Rok in oblika pritožbe — Predložitev izjave, v kateri so navedeni razlogi, v roku — Pogoj dopustnosti (Poslovnika Splošnega sodišča, člen 72(2); Uredba Komisije št. 2868/95, člen 1, pravila 19(1), 20(1), 70(2), 72, 80(2) in 98) (Glej točke od 22 do 25.)
Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Omejevalni ukrepi proti Siriji – Zamrznitev sredstev oseb in subjektov glede na razmere v Siriji – Sklep, sprejet v okoliščinah, ki so zadevni osebi znane in ki ji omogočajo, da razume obseg ukrepa, sprejetega proti njej – Dopustnost sumarne obrazložitve

(člen 296 PDEU; sklepa Sveta 2013/255/SZVP in 2015/117/ SZVP; uredbi Sveta št. 36/2012 in št. 2015/108)
4.

Pritožbe uradnikov–Akt, ki posega v položaj–Pojem–Akt, ki neposredno in takoj vpliva na interese pritožnika (Kadrovski predpisi, člena 90(2) in 91(1)) (Glej točki 113 in 115.)
4.

Znamka Evropske unije — Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije — Absolutni razlogi za zavrnitev — Ločen preizkus razlogov za zavrnitev glede vsakega proizvoda ali storitve, na katerega se nanaša zahteva za registracijo — Obveznost obrazložitve zavrnitve registracije — Obseg (Uredba Sveta št. 207/2009, člena 7(1) in 75, prvi stavek) (Glej točki 27 in 32.)
3.

Znamka Evropske unije–Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije–Relativni razlogi za zavrnitev–Ugovor imetnika neregistrirane znamke ali drugega znaka, ki se uporablja v gospodarskem prometu–Lokalni pomen znaka–Dokazna sredstva (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(4)) (Glej točke od 22 do 27 in 52.)
Znamka Evropske unije – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Ugovor – Določitev proizvodov in storitev, ki so podlaga za ugovor

Znamka Evropske unije – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Ugovor – Določitev proizvodov in storitev, ki so podlaga za ugovor – Zahtevi jasnosti in natančnosti – Obseg – Ugovor, ki temelji le na delu proizvodov in storitev, ki so zajeti s prejšnjo znamko

(Uredba Sveta št. 207/2009, člen 41; Uredba Komisije št. 2868/95, člen 1, pravilo 15(2)(f))
3.

Znamka Evropske unije — Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije — Relativni razlogi za zavrnitev — Ugovor imetnika prejšnje enake ali podobne znamke, registrirane za enake ali podobne proizvode ali storitve — Verjetnost zmede zaradi prejšnje znamke — Figurativni znamki Mr Jones in Jones (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 8(1)(b)) (Glej točke 20 in od 43 do 45.)
Sodba Splošnega sodišča (peti senat) z dne 25. maja 2016 –

U-R LAB/EUIPO (THE DINING EXPERIENCE)

(Zadevi T‑422/15 in T‑423/15)

„Znamka Evropske unije — Prijava figurativne in besedne znamke Evropske unije THE DINING EXPERIENCE — Absolutni razlog za zavrnitev — Neobstoj razlikovalnega učinka — Člen 7(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 — Obveznost obrazložitve — Člen 75 Uredbe (ES) št. 207/2009“

1. Znamka Evropske unije — Postopkovne določbe — Obrazložitev odločb — Člen 75, prvi stavek, Uredbe št. 207/2009 — Obseg, identičen obsegu člena 296 PDEU (Člen 296 PDEU; Uredba Sveta št. 207/2009, člen 75, prvi stavek)

2. Znamka Evropske unije — Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije — Absolutni razlogi za zavrnitev — Ločen preizkus razlogov za zavrnitev glede vsakega proizvoda ali storitve, na katerega se nanaša zahteva za registracijo — Obveznost obrazložitve zavrnitve registracije — Obseg (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1) in člen 75, prvi stavek)

3. Znamka Evropske unije — Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke brez razlikovalnega učinka — Besedna znamka sestavljena iz več delov — Upoštevanje celostnega dojemanja kombinacije s strani upoštevne javnosti (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b))

4. Znamka Evropske unije — Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke brez razlikovalnega učinka — Znamke, sestavljene iz oglaševalskih sloganov — Razlikovalni učinek — Uporaba posebnih meril presoje — Nedopustnost (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b))

5. Znamka Evropske unije — Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke brez razlikovalnega učinka — Znamke, sestavljene iz oglaševalskih sloganov — Laskav oglaševalski slogan (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b))

6. Znamka Evropske unije — Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije — Absolutni razlogi za zavrnitev — Znamke brez razlikovalnega učinka –Figurativna znamka THE DINING EXPERIENCE (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 7(1)(b))

7. Znamka Evropske unije — Odločba Urada — Načelo enakega obravnavanja — Načelo dobrega upravljanja — Prejšnja praksa odločanja Urada (Uredba Sveta št. 207/2009)

Predmet

Tožbi, vloženi zoper dve odločbi četrtega odbora za pritožbe pri EUPIO z dne 20. maja 2015 (zadevi R 2541/2014‑4 in R 2542/2014‑4) v zvezi z zahtevama za registracijo na eni strani figurativnega in na drugi strani besednega znaka THE DINING EXPERIENCE kot znamki Evropske unije.

Izrek

1. Zadevi T‑422/15 in T‑423/15 se združita za namene te sodbe.

2. Tožbi se zavrneta.
6.

Znamka Skupnosti — Opredelitev in pridobitev znamke Skupnosti — Absolutni razlogi za zavrnitev — Prekrivanje področij uporabe razlogov, navedenih v točkah (b) in (c) člena 7(1) Uredbe št. 207/2009 (Uredba Sveta št.o 207/2009, člen 7(1)(b) in (c)) (Glej točki 34 in 35.)
193

Vendar iz celote izpodbijanega slepa in zlasti njegovih uvodnih izjav od 56 do 66 izhaja, da je bila družba Larko v času sprejetja ukrepov pomoči v izjemno občutljivem položaju, zlasti zaradi trajnega upadanja prometa in obstoja negativnega lastniškega kapitala, kar je kazalo na to, da je bil izgubljen celoten družbeni kapital podjetja. V teh okoliščinah Komisiji ni mogoče očitati, da je storila napako s tem, da je ugotovila obstoj „izjemnih okoliščin“, ki so povzročale, da družba Larko sama ne more vrniti celotnega posojila. Poleg tega, ker ti elementi niso v nasprotju z nobenim drugim elementom, ki so ga v postopku navedli grški organi ali tožeča stranka in je bil dodan v spis te zadeve, je Komisija sporne ukrepe utemeljeno presodila glede na elemente informacije, s katerimi je razpolagala v času izdaje izpodbijanega sklepa (glej v tem smislu sodbo z dne 24. septembra 2002, Falck in Acciaierie di Bolzano/Komisija, C‑74/00 P in C‑75/00 P, EU:C:2002:524, točka 168). Poleg tega se tožeča stranka pred sodiščem ne more sklicevati na dejstva, ki jih ni zatrjevala v predhodnem postopku na podlagi člena 108 PDEU (sodba z dne 13. junija 2002, Nizozemska/Komisija, C‑382/99, EU:C:2002:363, točki 49 in 76; glej v tem smislu tudi sodbo z dne 14. septembra 1994, Španija/Komisija, od C‑278/92 do C‑280/92, EU:C:1994:325, točka 31).
84

Člen 32(3) Protokola št. 3 k pridružitvenemu sporazumu, ki se nanaša na opredelitev pojma „izdelki s poreklom“ in na metode upravnega sodelovanja, sicer za državo izvoza res ne določa podrobno, kako mora izvesti naknadno preverjanje glede potrdil o gibanju. Vendar se v tej določbi predpostavlja, da bi se morala Komisija glede na finančne posledice za uvoznika in okoliščine obravnavane zadeve prepričati, da se to preverjanje opravi zanesljivo in skrbno, še toliko bolj, ker je bilo v točki 4 poročila urada OLAF z naslovom „Sklepne ugotovitve“ navedeno: „V tej zadevi se je še enkrat pokazalo, da se je v okviru zapletenih goljufij smiselneje in učinkoviteje ne zanesti zgolj na veljavne upravne postopke (kot je v obravnavani zadevi postopek naknadnega preverjanja), ampak poskusiti razjasniti vse vidike zadeve na kraju samem in ob tesnem sodelovanju s pristojnimi organi zadevne tretje države. S takšnim ukrepanjem se zlasti doseže, da različne države spoznajo, kako je treba ustrezno ukrepati v okviru takšnih preiskav, ter se seznanijo z informacijami in dokumenti, ki so potrebni za razjasnitev in preganjanje kršitev v Skupnosti, tako da lahko bolje ocenijo potrebe držav članic v podobnih primerih in posledično vodijo svojo preiskavo.“
61

Odbor za pritožbe je štel, da zlasti ob upoštevanju sodbe z dne 13. novembra 2012 (T‑83/11 in T‑84/11, EU:T:2012:592) koncepta nasičenosti referenčnega sektorja v konkretnem primeru ni bilo mogoče na kratko a priori niti zatrjevati niti dokazati, kot je bilo to nekajkrat storjeno v preteklosti. Ocenjuje, da je bilo ob upoštevanju pomembnosti in upoštevnosti pravnega načela nasičenosti stanja tehnike in zaradi ugotavljanja individualne narave posameznega modela potrebno, da stranka, ki se nanj sklicuje, in sicer tožeča stranka, predloži dovolj jasne, natančne in dosledne dokaze. V točki 41 izpodbijanih odločb je dodal, da morajo biti ti dokazi tudi „aktualni“. Opozoril je, da je v ta namen strankama določil nov rok, da v zvezi s tem predstavita argumente in dokaze. Menil je zlasti, da dokumenti, ki jih je tožeča stranka predložila k svojim stališčem z dne 12. marca 2014, in sicer izvlečki iz katalogov intervenientke, izvlečki iz petih katalogov drugih podjetij iz sektorja (Tubes, Tubor, The Radiator Company, Metalform in Rondra) ter skica, ki primerja radiator, proizveden po enem od izpodbijanih modelov in po enem od prejšnji modelov, niso bili izčrpni, saj so katalogi prikazovali le nekaj modelov radiatorjev za ogrevanje, ki jih je ponujalo le pet proizvajalcev, ni pa bila predstavljena celotna paleta proizvodov, ki jih ponujajo ti in drugi proizvajalci. Poleg tega je odbor za pritožbe ugotovil, da so nekatere reprodukcije radiatorjev zelo slabe kakovosti, tako da ni mogel pravilno oceniti njihovih linij in kontur, ter grajal dejstvo, da so bile slike izvlečki iz katalogov, in ne registriranih modelov. Nazadnje je odbor za pritožbe v točki 46 izpodbijanih odločb poudaril, da zadevni katalogi niso datirani oziroma – kadar so bili – da so zadevali leti 2004 in 2006. Odbor za pritožbe dodaja, da bi moral dokaz visoke stopnje zgoščenosti referenčnega sektorja obsegati bolj dosledne in natančne dokaze, kot so npr. drugi katalogi in dokumentacija, ki zadevajo proizvode, ki jih ponuja veliko število konkurenčnih podjetij, izjave strokovnjakov iz sektorja, izjave združenj proizvajalcev in potrošnikov, kataloge in cenike velikih distributerjev, ki so dejavni v referenčnem sektorju in, nazadnje, raziskave in študije sektorja, ki bi jih opravile družbe, ki niso iz sektorja. Odbor za pritožbe je ugotovil, da je bila celotna predložena dokumentacija nezadostna za dokaz stopnje nasičenosti oblikovalstva in a fortiori za preizkus utemeljenosti trditve, da je zadevni sektor nasičen. Odbor za pritožbe je dodal, da nekateri modeli, ki so upodobljeni v okviru predloženih dokazov, celo vizualno odstopajo od drugih primerkov, ki jih je predložila tožeča stranka.
149

Vsekakor obstoj škode, ki so jo utrpeli vodstveni delavci in zaposleni tožečih strank, ni dokazan. Po eni strani namreč tožeči stranki navajata le trditve in nista predložili nobenega konkretnega elementa, ki bi dokazoval tesnobo in skrbi, ki naj bi jih čutili njuni vodstveni delavci in zaposleni zaradi kršitve razumnega roka sojenja v zadevah T‑72/06 in T‑79/06. Po drugi strani tožeči stranki ne dokazujeta, da so njuni vodstveni delavci in zaposleni utrpeli osebno in neposredno škodo, ločeno od škode, ki naj bi jo ti stranki utrpeli osebno.
24

V izreku izpodbijanega sklepa je navedeno: „Člen 1 Podjetja, ki so kršila člen 101(1) PDEU s tem, da so v navedenih obdobjih sodelovala pri enotni in trajajoči kršitvi v industriji kozic iz Severnega morja v Evropski uniji, sestavljene iz določitve prodajnih in/ali nakupnih cen ter izmenjave občutljivih poslovnih informacij o cenah, strankah in količinah, ter pri nekaterih od teh družb tudi iz razdelitve trga in strank, so: (a) Heiploeg, od 21. junija 2000 do 13. januarja 2009; (b) Klaas Puul, od 21. junija 2000 do 13. januarja 2009; (c) Stührk, od 14. marca 2003 do 5. novembra 2007; (d) Kok Seafood, od 11. februarja 2005 do 13. januarja 2009. Člen 2 Za kršitve, navedene v členu 1, se naložijo te globe: (a) družbam Heiploeg BV, Goldfish BV in Heiploeg Beheer BV skupno in solidarno v znesku 14.262.000 EUR; družbam Heiploeg BV, Goldfish BV, Heiploeg Beheer BV in Heiploeg Holding BV skupno in solidarno v znesku 12.820.000 EUR; (b) družbam Klaas Puul BV, Klaas Puul Beheer BV in Klaas Puul Holding BV skupno in solidarno v znesku 0 EUR; (c) družbi Stührk Delikatessen Import GmbH & Co. KG: 1.132.000 EUR; (d) družbama L. Kok International Seafood BV in Holding L. J. M. Kok BV skupno in solidarno v znesku 502.000 EUR; […]“
2

Tožeča stranka je v postopku registracije navedla, da je „malo“ podjetje v smislu Priporočila Komisije 2003/361/ES z dne 6. maja 2003 o opredelitvi mikro, malih in srednje velikih podjetij (UL 2003, L 124, str. 36). Zaradi te izjave je bila upravičena do znižanja pristojbine, ki jo je treba na podlagi člena 6(4) Uredbe št. 1907/2006 plačati za vsako registracijo. V skladu s členom 74(1) iste uredbe je bila navedena pristojbina opredeljena v Uredbi Komisije (ES) št. 340/2008 z dne 16. aprila 2008 o pristojbinah in taksah, plačljivih Evropski agenciji za kemikalije na podlagi Uredbe št. 1907/2006 (UL 2008, L 107, str. 6). V Prilogi I k Uredbi št. 340/2008 so navedeni zneski pristojbin za registracije, predložene po členu 6 Uredbe št. 1907/2006, in znižanja, ki se priznajo mikro, malim in srednje velikim podjetjem (v nadaljevanju: MSP). Kadar fizična ali pravna oseba, ki trdi, da je upravičena do znižanja ali opustitve pristojbine, ne more dokazati, da ima pravico do takšnega znižanja ali opustitve, Evropska agencija za kemikalije (ECHA) v skladu s členom 13(4) Uredbe št. 340/2008 zaračuna polno pristojbino ali takso in tudi upravno takso. V zvezi s tem je upravni odbor ECHA 12. novembra 2010 sprejel odločbo MB/D/29/2010 o klasifikaciji storitev, za katere se pobira taksa (v nadaljevanju: odločba MB/D/29/2010). V členu 2 in tabeli 1 iz priloge k tej odločbi, kakor je bila spremenjena z odločbo upravnega odbor ECHA MB/21/2012/D z dne 12. novembra 2010, je navedeno, da znaša upravna taksa iz člena 13(4) Uredbe št. 340/2008 za velika podjetja 19.900 EUR, za srednje velika podjetja 13.900 EUR in 7960 EUR za mala podjetja.
67

Nazadnje, Republika Latvija ne more izpodbijati te presoje ali se sklicevati na kršitev načela varstva zaupanja v pravo s tem, da trdi, da se je Komisija med drugim strinjala s tem, da ne uvede standarda v zvezi z „ohranjanjem teras“. Brez poseganja v to, kar je bilo navedeno zgoraj v točkah 65 in 66 in ob upoštevanju popolnega neobstoja takšnih teras v Latviji, se namreč nadzor, kar zadeva uvedbo tega standarda, ne bi izkazal za potreben. Ob upoštevanju korespondence med postopkom za potrditev obračuna in enotnih stališč služb Komisije v nasprotnem smislu, latvijski organi nikakor ne morejo trditi, da so pridobili natančna, brezpogojna in skladna zagotovila (glej v tem smislu sodbi z dne 18. junija 2010, Luksemburg/Komisija, T‑549/08, EU:T:2010:244, točka 71, in z dne 27. septembra 2012, Applied Microengineering/Komisija, T‑387/09, EU:T:2012:501, točka 58 in navedena sodna praksa) v smislu, da naj bi Komisija privolila v neuvedbo standardov, naslovljenih „Minimalna talna odeja“ in „Vzdrževanje krajinskih značilnosti“. Nasprotno bi glede na zgoraj navedeno sodno prakso takšna privolitev lahko spadala med upravno prakso, ki ni pravno utemeljena, ker pri zadevnem subjektu, vključno z državo članico, ne more nikoli ustvariti legitimnih pričakovanj. Iz tega sledi, da je, kar zadeva ta dva standarda DKOP, Republika Latvija zaman poskušala zahtevati in utemeljiti odstopanje od obveznosti njune uvedbe, saj je bila Komisija tudi zakonsko zavezana, da ga zavrne. Zato torej izpodbijani sklep ni nezakonit.
41

V skladu z ustaljeno sodno prakso mora biti za uveljavljanje nepogodbene odgovornosti Unije v smislu zgoraj navedene določbe zaradi nezakonitega ravnanja njenih organov izpolnjen niz pogojev, in sicer protipravnost ravnanja, očitanega instituciji, nastanek škode ter obstoj vzročne zveze med zatrjevanim ravnanjem in navedeno škodo (sodbe z dne 29. septembra 1982, Oleifici Mediterranei/EGS, 26/81, EU:C:1982:318, točka 16; z dne 9. septembra 2008, FIAMM in drugi/Svet in Komisija, C‑120/06 P in C‑121/06 P, EU:C:2008:476, točki 106 in od 164 do 166, ter z dne 16. oktobra 2014, Evropaïki Dynamiki/Komisija, T‑297/12, neobjavljena, EU:T:2014:888, točka 28). Poleg tega glede pogoja nezakonitega ravnanja, ki se očita zadevni instituciji, sodna praksa zahteva, da se dokaže dovolj resna kršitev pravnega pravila, katerega cilj je podeliti pravice posameznikom. Odločilno merilo za preudarek, ali je kršitev dovolj resna, je, da je zadevna institucija ali organ Unije očitno in resno kršila meje svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku (glej v tem smislu sodbe z dne 4. julija 2000, Bergaderm in Goupil/Komisija, C‑352/98 P, EU:C:2000:361, točke od 42 do 44; z dne 17. marca 2005, AFCon Management Consultants in drugi/Komisija, T‑160/03, EU:T:2005:107, točka 93, in z dne 16. oktobra 2014, Evropaïki Dynamiki/Komisija, T‑297/12, neobjavljena, EU:T:2014:888, točka 29).