SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(tretji senat)

z dne 25. septembra 2014

Bruno Julien-Malvy in drugi

proti

Evropski službi za zunanje delovanje (ESZD)

„Javni uslužbenci — Plačilo — Zaposleni v ESZD, napoteni v tretjo državo — Odločba OI o spremembi seznama tretjih držav, v katerih so življenjske razmere enake običajnim razmeram v Uniji — Splošni akt — Dopustnost tožbe — Letna ocena dodatka za življenjske razmere — Ukinitev“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi njenega člena 106a, s katero B. Julien-Malvy in druge tožeče stranke, katerih imena so navedena v prilogi, Sodišču za uslužbence predlagajo, naj razglasi ničnost Sklepa Evropske službe za zunanje delovanje (ESZD) z dne 19. decembra 2012 v delu, v katerem se s 1. januarjem 2014 ukinja plačilo dodatkov za življenjske razmere (v nadaljevanju: DŽR) zaposlenim, napotenim v Argentino, Čile, Hongkong, na Japonsko, v Malezijo, Singapur in na Tajvan, ter naj posledično odredi plačilo zneskov, ki so jim po njihovem mnenju dolgovani iz naslova DŽR.

Odločitev:

Tožba se zavrne. B. Julien-Malvy in druge tožeče stranke, katerih imena so navedena v prilogi, nosijo svoje stroške. Evropska služba za zunanje delovanje nosi svoje stroške.

Povzetek

Uradniki in uslužbenci lahko vložijo tožbo zoper splošen ukrep organa, pristojnega za imenovanja, ki posega v njihov položaj, prvič, če ta ukrep za to, da povzroči pravne učinke, ne zahteva izvedbenega ukrepa ali za svojo uporabo organom, pristojnim za njegovo izvajanje, ne pušča nobenega polja prostega preudarka in, drugič, če takoj vpliva na interese uradnikov, tako da bistveno spremeni njihov pravni položaj. To velja za sklep, ki ga sprejme navedeni organ na podlagi člena 10 Priloge X h Kadrovskim predpisom, s katerim se uradnikom, napotenim v nekatere delegacije in urade Unije v tretjih državah, ukine dodatek za življenjske razmere. Tak sklep se zdi dovolj natančen in brezpogojen, da za to, da povzroči pravne učinke za uradnike, napotene v zadevne tretje države, ne zahteva nobenega posebnega izvedbenega ukrepa. Čeprav je treba v zvezi s tem za izvajanje sklepa sprejeti upravne ukrepe za posameznike, s katerimi se ukine izplačevanje navedenega dodatka, sprejetje takih ukrepov, ki se izvede, ne da bi imeli upravni organi na voljo kakršno koli polje prostega preudarka, še ne pomeni, da sklep ne posega takoj v pravni položaj zadevnih uradnikov, ki morajo nujno pričakovati, da od datuma, ko bo začel sklep učinkovati, ne bodo več prejemali dodatka za življenjske razmere. (Glej točke od 14 do 16.) Napotitev na: Sodišče: de Dapper in drugi/Parlament, 54/75, EU:C:1976:127; Diezler in drugi/Ekonomsko-socialni odbor, 146/85 in 431/85, EU:C:1987:457, točki 6 in 7, in Brown/Sodišče, 125/87, EU:C:1988:136, točka 16.

„Splošne določbe za uveljavitev“ iz člena 110 Kadrovskih predpisov se nanašajo zlasti na izvedbene ukrepe, ki jih izrecno določajo nekatere posebne določbe Kadrovskih predpisov, in – razen če ni izrecno določeno – obveznost sprejemanja izvedbenih ukrepov, za katere veljajo formalni pogoji iz navedenega člena, je mogoče dopustiti le izjemoma, in sicer kadar so določbe Kadrovskih predpisov tako nejasne in nenatančne, da pri njihovi uporabi ne bi bila izključena samovoljnost. V zvezi s tem so določbe člena 1, tretji odstavek, Priloge X h Kadrovskim predpisom splošne določbe, splošne določbe za uveljavitev, katerih sprejetje je določeno, pa zadevajo celotno Prilogo X h Kadrovskim predpisom, vključno z določbami, s katerimi je urejena dodelitev dodatka za življenjske razmere. Torej mora organ Unije, ki izvaja te določbe, v skladu s členom 1, tretji odstavek, Priloge X h Kadrovskim predpisom sprejeti splošne določbe za uveljavitev člena 10 te priloge. Vendar se lahko uradnik, ki izpodbija sklep o spremembi zneska dodatka, ki se izplačuje uradnikom, napotenim v tretje države, učinkovito sklicuje na neobstoj splošnih določb za uveljavitev le, če bi lahko zatrjevana nepravilnost posegla v njegov osebni položaj. V zvezi s tem je treba poudariti, da je glavni namen splošnih določb za uveljavitev določiti merila, ki lahko upravo usmerjajo pri izvajanju njene diskrecijske pravice ali opredelijo obseg določb Kadrovskih predpisov, ki so tako nejasne in nenatančne, da pri njihovi uporabi ne bi bila izključena samovoljnost. Ker nenatančnost določbe sama po sebi še ne povzroči samovoljne uporabe te določbe, se lahko zadevna oseba sklicuje na tak tožbeni razlog le, če je dejstvo, da Evropska služba za zunanje delovanje ni sprejela splošnih določb za uveljavitev, poseglo v njen osebni položaj, ker je moral zato organ, pristojen za imenovanja, določbe člena 10 Priloge X h Kadrovskim predpisom za njen položaj uporabiti pristransko in samovoljno. (Glej točke 21, 23, 29 in 33.) Napotitev na: Sodišče: sodba Deboeck/Komisija, 90/74, EU:C:1975:109; Sodišče prve stopnje: sodba Ianniello/Komisija, T‑308/04, EU:T:2007:347, točka 38; Sodišče za uslužbence: sodba Behmer/Parlament, F‑47/07, EU:F:2009:103, točka 47.

Kar zadeva dodatek za življenjske razmere iz Priloge X h Kadrovskim predpisom, je zakonodajalec Unije – ker ni določil nobenega merila za opredelitev enakovrednosti življenjskih razmer med državami Unije in tretjimi državami – želel organu, pristojnemu za imenovanja, prepustiti široko polje prostega preudarka v okviru splošnih določb za uveljavitev Kadrovskih predpisov, ki jih mora ta organ sprejeti v prihodnje. V takih razmerah je mogoče v primeru organa Unije, ki je bil na datum sprejetja sklepa o spremembi zneska dodatka, ki se izplača uradnikom, napotenim v tretje države, v obdobju prilagajanja, s to okoliščino veljavno pojasniti, da na ta datum še niso obstajale navedene splošne določbe za uveljavitev, ki bi lahko usmerjale njegovo polje prostega preudarka pri uporabi člena 10 Priloge X h Kadrovskim predpisom. Prav tako je lahko navedeni organ, ne da bi storil pravno napako, v mejah svojega polja prostega preudarka pri presoji te enakovrednosti upošteval še druga merila razen parametrov, izrecno naštetih v členu 10(1), četrti pododstavek, Priloge X h Kadrovskim predpisom. V zvezi s tem se ne zdi, da bi bilo to, da se za določitev enakovrednosti življenjskih razmer med državami Unije in tretjimi državami uporabijo podatki o ravni gospodarskega razvoja, doseženega v zadevnih tretjih državah, ter uporabljena metoda, ki daje prednost celostnemu gospodarskemu pristopu na podlagi primerjave ravni gospodarskega razvoja in ob upoštevanju analiz, ki so jih opravili drugi mednarodni organi ali nekatere države za svoje diplomatsko osebje, v nasprotju s členom 10(1) Priloge X h Kadrovskim predpisom. Te ugotovitve ni mogoče omajati z okoliščino, da se ta metoda razlikuje od metode, ki se je uporabljala v preteklosti, saj je navedena metoda znotraj meja polja prostega preudarka organa, pristojnega za imenovanja, in noben predpis ne določa, da mora ostati metoda tega organa nespremenjena. (Glej točke 53, 54, 56 in 57.)