SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

EVGENIJA TANCHEVA,

predstavljeni 26. septembra 2019 ( 1 )

Zadeva C‑10/18 P

Marine Harvest ASA, katere pravna naslednica je družba Mowi ASA,

proti

Evropski komisiji

„Pritožba – Nadzor koncentracij podjetij – Pojem ene same koncentracije – Izvajanje koncentracije, preden je bila priglašena in razglašena za združljivo z notranjim trgom – Globe, naložene zaradi kršitev člena 4(1) in člena 7(1) Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004 – Načelo ne bis in idem – Načelo vračunanja – Načela, ki urejajo stek kršitev“

Kazalo

I. Pravni okvir II. Dejansko stanje A. Prevzem družbe Morpol B. Odločba o odobritvi in postopek, ki je pripeljal do njenega sprejetja C. Sporni sklep in postopek, ki je pripeljal do njegovega sprejetja III. Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba IV. Postopek pred Sodiščem in predlogi strank V. Presoja pritožbenih razlogov A. Prvi pritožbeni razlog: napaka Splošnega sodišča, ker ni uporabilo člena 7(2) Uredbe št. 139/2004 1. Trditve strank 2. Presoja a) Prvi del prvega pritožbenega razloga: napačna ugotovitev Splošnega sodišča, da pridobitev iz decembra 2012 in javna ponudba ne pomenita ene same koncentracije b) Drugi del prvega pritožbenega razloga: napaka Splošnega sodišča, ker je ozko razlagalo ratio legis člena 7(2) Uredbe št. 139/2004 B. Drugi pritožbeni razlog: napaka Splošnega sodišča, ker ni uporabilo načela ne bis in idem, načela vračunanja ali načel, ki urejajo stek kršitev 1. Trditve strank 2. Presoja a) Dopustnost b) Utemeljenost 1) Prvi del drugega pritožbenega razloga i) Očitek, ki se nanaša na kršitev načela ne bis in idem ii) Očitek, ki se nanaša na kršitev načela vračunanja 2) Drugi del drugega pritožbenega razloga i) Uvod ii) Načela, ki urejajo stek kršitev, v pravnih redih držav članic iii) Ali se lahko v zvezi s kršitvijo člena 4(1) in člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 z istim ravnanjem zgledujemo po načelih iz pravnih redov držav članic iv) Kršitev člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 zajema kršitev člena 4(1) te uredbe v) Splošno sodišče naj bi storilo napako, ker je potrdilo ugotovitev Komisije, da je družba Marine Harvest kršila člen 4(1) in člen 7(1) Uredbe št. 139/2004. VI. Predlog

1. S to pritožbo družba Marine Harvest ASA (v nadaljevanju: Marine Harvest), katere pravna naslednica je družba Mowi ASA, predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča, ( 2 ) s katero je to zavrnilo tožbo za razglasitev ničnosti sklepa Komisije z dne 23. julija 2014, s katerim sta bili družbi Marine Harvest naloženi globi zaradi izvajanja koncentracije, pri kateri je kršila obveznosti priglasitve in mirovanja (v nadaljevanju: sporni sklep). ( 3 )

2. Sporni sklep je bil sprejet po sprejetju odločbe Komisije z dne 30. septembra 2013, s katero je bila za združljivo z notranjim trgom razglašena pridobitev družbe Morpol ASA (v nadaljevanju: Morpol) s strani družbe Marine Harvest pod pogojem izpolnitve zavez (v nadaljevanju: odločba o odobritvi). ( 4 ) Ta pridobitev je bila opravljena v dveh korakih: najprej je družba Marine Harvest sklenila pogodbo o nakupu delnic z glavnim delničarjem družbe Morpol, s katero je pridobila 48,5‑odstotni kapitalski delež družbe Morpol; nato je družba Marine Harvest predložila javno ponudbo za preostale delnice družbe Morpol, s čimer je svoj delež v družbi Morpol povečala s 48,5 % na 87,1 %.

3. Vendar je bil prvi korak, to je pridobitev 48,5‑odstotnega deleža v družbi Morpol, zaključen, preden je bila o njem obveščena Evropska komisija. Komisija je menila, da pridobitev tega deleža zadostuje za prevzem nadzora nad družbo Morpol, zato pomeni koncentracijo za namene Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004. ( 5 ) Komisija je torej v spornem sklepu ugotovila, da je družba Marine Harvest z zaključkom pridobitve 48,5‑odstotnega deleža v družbi Morpol, preden je bila ta pridobitev priglašena in razglašena za združljivo z notranjim trgom, kršila, prvič, obveznost priglasitve iz člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 in, drugič, obveznost mirovanja iz člena 7(1) te uredbe. Komisija je torej zaradi kršitve teh določb naložila dve globi po 10 milijonov EUR.

4. S pritožbo, vloženo pri Sodišču, se postavljata dve vprašanji. Prvič, Sodišče je zaprošeno, naj odloči, ali pridobitev 48,5‑odstotnega deleža v družbi Morpol sama po sebi pomeni koncentracijo ali pa je treba to pridobitev in poznejšo javno ponudbo obravnavati kot eno samo koncentracijo. Drugič, če bi Sodišče menilo, da pridobitev 48,5‑odstotnega deleža sama po sebi pomeni koncentracijo, bo moralo odločiti, ali je mogoče zaradi zaključka te pridobitve naložiti dve globi ali pa je Komisija z naložitvijo dveh ločenih glob prekršila zlasti načelo ne bis in idem.

I. Pravni okvir

5. V uvodni izjavi 20 Uredbe št. 139/2004 je navedeno: „Koncept koncentracije je primerno opredeliti tako, da zajema transakcije, ki povzročijo trajno spremembo nadzora udeleženih podjetij in tako strukture trga. Zato je v področje uporabe te uredbe primerno vključiti vsa skupna podjetja, ki trajno opravljajo vse funkcije samostojnega gospodarskega subjekta. Poleg tega je primerno obravnavati kot eno samo koncentracijo tiste transakcije, ki so tesno povezane zaradi okoliščin [med katerimi obstaja pogojna povezava] ali imajo obliko več transakcij vrednostnih papirjev, ki se opravijo v razumno kratkem časovnem obdobju.“

6. Člen 4 Uredbe št. 139/2004, naslovljen „Predhodna priglasitev koncentracij in napotitev pred priglasitvijo na zahtevo strank, ki priglašajo koncentracijo“, določa: „1. Komisiji je treba koncentracije z razsežnostjo [Unije], kakor so opredeljene v tej uredbi, priglasiti pred njihovo izvedbo in po sklenitvi pogodbe, objavi javne ponudbe ali pridobitvi kontrolnega deleža. […]“

7. Člen 7 Uredbe št. 139/2004, naslovljen „Zadržanje izvajanja koncentracij“, določa: „1. Koncentracija z razsežnostmi [Unije], kakor je opredeljena v členu 1 ali ki jo pregleda Komisija skladno s členom 4(5), se ne izvede bodisi pred priglasitvijo bodisi do takrat, ko je bila razglašena za združljivo s skupnim trgom z odločbo iz členov 6(1)(b), 8(1) ali 8(2), ali na podlagi domneve skladno s členom 10(6). 2. Odstavek 1 ne preprečuje izvedbe javne ponudbe ali več transakcij vrednostnih papirjev, vključno s tistimi, ki so zamenljivi za druge vrednostne papirje, s katerimi se lahko trguje na trgu, kakršen je borza, s čimer se od različnih prodajalcev pridobi nadzor v smislu člena 3 pod naslednjimi pogoji: (a) koncentracija se nemudoma priglasi Komisiji skladno s členom 4; in (b) pridobitelj ne uveljavlja glasovalnih pravic, ki izhajajo iz zadevnih vrednostnih papirjev, ali pa to počne le zato, da bi ohranil polno vrednost teh naložb na podlagi izjeme, ki jo Komisija podeli v skladu z odstavkom 3. […]“

8. Člen 14 Uredbe št. 139/2004, naslovljen „Globe“, v odstavku 2 določa: „Komisija lahko osebam iz člena 3(1)(b) ali udeleženim podjetjem z odločbo naloži globe, ki ne presegajo 10 % skupnega prometa udeleženega podjetja v smislu člena 5, če namerno ali iz malomarnosti: (a) skladno s členoma 4 ali 22(3) ne priglasijo koncentracije pred njeno izvedbo, razen če so za to izrecno pooblaščena s členom 7(2) ali odločbo, sprejeto skladno s členom 7(3); (b) izvedejo koncentracijo ob kršitvi člena 7; […]“

II. Dejansko stanje

A. Prevzem družbe Morpol

9. Družba Marine Harvest je 14. decembra 2012 z družbama Friendmall Ltd. (v nadaljevanju: Friendmall) in Bazmonta Holding Ltd. (v nadaljevanju: Bazmonta) sklenila pogodbo o nakupu delnic (Share Purchase Agreement, v nadaljevanju: SPA). Družba Bazmonta je hčerinska družba v popolni lasti družbe Friendmall, ki pa je pod nadzorom osebe J. M. V skladu s SPA je družba Marine Harvest pridobila 48,5‑odstoten delež v družbi Morpol. Ta pridobitev (v nadaljevanju: pridobitev iz decembra 2012) je bila zaključena 18. decembra 2012.

10. V skladu z norveškim pravom je pridobitelj več kot ene tretjine delnic družbe, ki kotira na borzi, ( 6 ) dolžan podati ponudbo za preostale delnice te družbe. Družba Marine Harvest je zato 17. decembra 2012 z borzno objavo napovedala, da bo objavila javno ponudbo za prevzem za preostale delnice družbe Morpol, ki predstavljajo 51,5 % kapitala zadnjenavedene. Družba Marine Harvest je 15. januarja 2013 predložila obvezno javno ponudbo za te delnice (v nadaljevanju: javna ponudba). Po plačilu in izpolnitvi javne ponudbe za prevzem 12. marca 2013 je družba Marine Harvest pridobila 87,1 % delnic družbe Morpol. Torej je na podlagi javne ponudbe za prevzem pridobila delnice, ki so predstavljale približno 38,6 % kapitala družbe Morpol, poleg delnic, ki so predstavljale 48,5 % kapitala te družbe in jih je družba Marine Harvest pridobila že decembra 2012.

11. Nakup preostalih delnic družbe Morpol je bil izveden 12. novembra 2013. Na izredni skupščini delničarjev 15. novembra 2013 je bilo sklenjeno, da bo podana zahteva za umik delnic iz kotacije, zmanjšano število članov upravnega odbora in da družba ne bo imela komisije za imenovanja. Družba Morpol je 28. novembra 2013 prenehala kotirati na borzi v Oslu.

B. Odločba o odobritvi in postopek, ki je pripeljal do njenega sprejetja

12. Družba Marine Harvest je 21. decembra 2012 Komisiji poslala zahtevo za dodelitev skupine, odgovorne za obravnavo njene zadeve v zvezi s pridobitvijo izključnega nadzora nad družbo Morpol. V tej zahtevi je družba Marine Harvest Komisijo obvestila, da je bila pridobitev iz decembra 2012 zaključena in da svojih glasovalnih pravic ne bo uveljavljala, dokler Komisija ne sprejme odločbe.

13. Po več zahtevah Komisije po informacijah in predložitvi prvega osnutka obrazca za priglasitev ( 7 )5. marca 2013 je bila operacija uradno priglašena 9. avgusta 2013.

14. Komisija je 30. septembra 2013 z odločbo o odobritvi odobrila koncentracijo pod pogojem polne izpolnitve predlaganih zavez. Kot je navedeno v točki 3 zgoraj, je Komisija v tej odločbi ugotovila, da je družbi Marine Harvest že pridobitev iz decembra 2012 omogočala dejanski izključni nadzor nad družbo Morpol. Komisija je zato navedla, da ni mogoče izključiti, da sta bili s pridobitvijo iz decembra 2012, ker je bila zaključena 18. decembra 2012, preden je bila priglašena in razglašena za združljivo, kršeni obveznost priglasitve iz člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 in obveznost mirovanja iz člena 7(1) te uredbe. Komisija je navedla, da bi lahko v okviru ločenega postopka preverila, ali je treba uporabiti sankcijo na podlagi člena 14(2) Uredbe št. 139/2004. ( 8 )

C. Sporni sklep in postopek, ki je pripeljal do njegovega sprejetja

15. Komisija je z dopisom z dne 30. januarja 2014 družbo Marine Harvest obvestila, da poteka preiskava v zvezi z morebitnimi kršitvami členov 4(1) in 7(1) Uredbe št. 139/2004.

16. Komisija je 31. marca 2014 družbi Marine Harvest poslala obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, na katerega je zadnjenavedena odgovorila 30. aprila 2014.

17. Komisija je 23. julija 2014 sprejela izpodbijani sklep, v katerem je ugotovila, da je družba Marine Harvest kršila obveznost priglasitve iz člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 in obveznost mirovanja iz člena 7(1) te uredbe, ter za vsako od kršitev naložila globo v višini 10 milijonov EUR.

18. Komisija je v spornem sklepu, prvič, ugotovila, da je družba Marine Harvest na podlagi pridobitve iz decembra 2012 pridobila dejanski izključni nadzor nad družbo Morpol. Zato naj bi ta transakcija pomenila koncentracijo v smislu člena 3 Uredbe št. 139/2004. Drugič, Komisija je menila, da je bila ta koncentracija izvedena z zaključkom 18. decembra 2012, torej preden je bila 9. avgusta 2013 priglašena in preden je bila 30. septembra 2013 z odločbo o odobritvi razglašena za združljivo z notranjim trgom. ( 9 ) Tretjič, Komisija je ugotovila, da se izjema od obveznosti mirovanja iz člena 7(2) Uredbe št. 139/2004 ne uporablja. Komisija je ugotovila, da je družba Marine Harvest z zaključkom pridobitve iz decembra 2012 kršila člen 4(1) in člen 7(1) Uredbe št. 139/2004 ter da je treba za vsako kršitev naložiti globo v višini 10 milijonov EUR. ( 10 )

III. Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba

19. Družba Marine Harvest je 3. oktobra 2014 vložila tožbo za razglasitev ničnosti spornega sklepa ali, podredno, za odpravo glob, ki so ji bile naložene s tem sklepom, ali, še bolj podredno, za znatno znižanje teh glob.

20. Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo zavrnilo pet tožbenih razlogov, ki so bili navedeni pred njim, in tožbo samo.

21. Natančneje, ( 11 ) Splošno sodišče je zavrnilo prvi tožbeni razlog, ki se nanaša na to, da je Komisija napačno uporabila pravo in ugotovila dejansko stanje, ker je menila, da se člen 7(2) Uredbe št. 139/2004 ne uporabi.

22. Prvič, Splošno sodišče je poudarilo, da je Komisija pravilno ugotovila, da je družba Marine Harvest s pridobitvijo iz decembra 2012 pridobila nadzor nad družbo Morpol ter da bi zato morala priglasiti navedeno transakcijo in je ne bi smela začeti izvajati, dokler ne bi bila razglašena za združljivo z notranjim trgom. Zato naj bi bilo treba ugotoviti, ali se uporablja izjema od obveznosti mirovanja iz člena 7(2) Uredbe št. 139/2004.

23. Drugič, Splošno sodišče je presodilo, da se položaj v obravnavani zadevi razlikuje od obeh položajev, ki ju zajema ta izjema ter sta povezana z javnimi ponudbami in več transakcijami z vrednostnimi papirji. Izjema za javne ponudbe naj se ne bi uporabljala, saj kršitev člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 ni posledica izvedbe javne ponudbe, ampak pridobitve iz decembra 2012. Izjema za več transakcij z vrednostnimi papirji naj se prav tako ne bi uporabljala, ker se nanaša samo na strukture transakcij, pri katerih je bil nadzor pridobljen z več transakcijami, sklenjenimi z različnimi prodajalci, medtem ko je bil nadzor nad družbo Morpol pridobljen z eno transakcijo, in sicer pridobitvijo iz decembra 2012, in od enega prodajalca, in sicer osebe J. M.

24. Tretjič, Splošno sodišče je zavrnilo trditev družbe Marine Harvest, da je treba pridobitev iz decembra 2012 in javno ponudbo obravnavati kot eno samo koncentracijo, ki posledično spada na področje uporabe izjeme od obveznosti mirovanja, ki velja za javne ponudbe in je določena v členu 7(2) Uredbe št. 139/2004. Od dveh scenarijev, po katerih se lahko v skladu z uvodno izjavo 20 te uredbe več transakcij obravnava kot ena sama koncentracija, če gre za transakcije, med katerimi obstaja pogojna povezava, ali za več transakcij z vrednostnimi papirji, se je družba Marine Harvest sklicevala samo na prvega. Prvič, iz odstavka 44 Prečiščenega obvestila Komisije o pravni pristojnosti v okviru Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004 (v nadaljevanju: Prečiščeno obvestilo o pravni pristojnosti) ( 12 ) naj bi izhajalo, da za obravnavo dveh transakcij kot ene same koncentracije ne zadostuje, da sta med njima obstaja pogojna povezava. Tudi nadzor mora biti pridobljen z več transakcijami. Ker je družba Marine Harvest nadzor nad družbo Morpol pridobila z eno samo transakcijo, naj ta transakcija in javna ponudba ne bi pomenili ene same koncentracije. Drugič, trditev družbe Marine Harvest, da je ratio legis člena 7(2) Uredbe št. 139/2004 zajeti „prikrite prevzeme“, naj ne bi imela učinka, saj prevzem družbe Morpol ni bil „prikrit“ in gre pri „prikritih prevzemih“ v vsakem primeru za drugi scenarij iz uvodne izjave 20 te uredbe, na katerega se družba Marine Harvest ni sklicevala. Nazadnje, dejstvo, da je namen člena 7(2) Uredbe št. 139/2004 olajšati prevzeme in zagotavljati likvidnost trgov lastniških vrednostnih papirjev, naj ne bi pomenilo, da je treba področje uporabe te določbe razširiti onkraj njenega besedila, da bi se prevzemi olajšali.

25. Poleg tega je Splošno sodišče zavrnilo tretji tožbeni razlog, ki se je nanašal na kršitev načela ne bis in idem ali načela vračunanja in kršitev načel, ki urejajo stek kršitev.

26. Splošno sodišče je najprej navedlo, da kršitev člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 samodejno pripelje do kršitve člena 7(1) te uredbe, da pa ne velja tudi obratno. Če podjetje izvede koncentracijo, preden je bila priglašena in preden je bila razglašena za združljivo, naj bi namreč kršilo obe določbi. Če pa podjetje izvede koncentracijo po tem, ko je bila priglašena, vendar preden je bila razglašena za združljivo, naj bi kršilo le člen 7(1) Uredbe št. 139/2004. Po mnenju Splošnega sodišča je zato ta pravni okvir „nenavaden“.

27. Prvič, Splošno sodišče je ugotovilo, da se načelo ne bis in idem ne uporablja. V skladu s sodno prakso naj bi za to, da bi se to načelo uporabljalo, moralo biti zadevno podjetje s prejšnjo odločbo, zoper katero ni več mogoče vložiti pravnega sredstva, sankcionirano ali bi moralo biti glede njega ugotovljeno, da ni odgovorno. Načelo ne bis in idem naj se zato ne bi uporabljalo za položaj, v katerem organ, tako kot v obravnavani zadevi, v eni in isti odločbi naloži dve kazni. V zvezi s tako imenovanim načelom vračunanja, ki v skladu s sodno prakso zahteva, da Komisija pri določitvi zneska globe upošteva kazni, ki jih je za isto ravnanje že naložil organ države članice, pristojen za konkurenco, je Splošno sodišče ugotovilo, da se tudi to načelo ne uporablja, saj se tako kot načelo ne bis in idem uporablja samo, če obstaja prejšnja odločba.

28. Drugič, Splošno sodišče je zavrnilo trditev družbe Marine Harvest, da bi bilo po analogiji z načelom „navideznega“ ali „nepravega steka“ iz mednarodnega in nemškega prava treba šteti, da v primeru steka kršitev večja kršitev zajema manjšo, tako da je treba naložiti samo eno kazen. Splošno sodišče je ugotovilo, da v nasprotju s trditvijo družbe Marine Harvest kršitev člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 ni bolj posebna kršitev od kršitve člena 7(1) te uredbe, zato prvonavadena kršitev ne zajema zadnjenavedene. Tako naj bi bilo zato, ker je bila kršitev člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 trenutna kršitev, medtem ko je bila kršitev člena 7(1) te uredbe trajajoča kršitev. Zato naj bi prvonavedena kršitev zastarala v treh letih, medtem ko naj bi zadnjenavedena kršitev zastarala v petih letih. Če bi se torej člen 4(1) Uredbe št. 139/2004 uporabljal samostojno, naj bi bilo podjetje, če bi izvedlo koncentracijo, preden je bila ta priglašena in razglašena za združljivo, v ugodnejšem položaju kot podjetje, ki bi izvedlo koncentracijo po njeni priglasitvi, vendar preden je bila razglašena za združljivo. Iz tega naj bi izhajalo, da se nobena od spornih določb ne uporablja primarno, zato naj tudi ne bi bilo kršitve načela „navideznega“ ali „nepravega steka“.

IV. Postopek pred Sodiščem in predlogi strank

29. Družba Marine Harvest s pritožbo Sodišču predlaga, naj: – izpodbijano sodbo v celoti ali delno razveljavi; – sporni sklep razglasi za ničen ali, podredno, odpravi globi, ki sta bili naloženi družbi Marine Harvest, ali, še bolj podredno, bistveno zniža ti globi; – Komisiji naloži plačilo sodnih in drugih stroškov družbe Marine Harvest v zvezi s pritožbo in postopkom pred Splošnim sodiščem; – po potrebi zadevo vrne v ponovno odločanje Splošnemu sodišču ter – sprejme vse druge ukrepe, za katere Sodišče meni, da so ustrezni.

30. Komisija Sodišču predlaga, naj: – pritožbo zavrne in – družbi Marine Harvest naloži plačilo stroškov.

31. Družba Marine Harvest in Komisija sta na obravnavi 22. maja 2019 ustno podali stališča.

V. Presoja pritožbenih razlogov

32. Družba Marine Harvest navaja dva pritožbena razloga. Prvič, trdi, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da se člen 7(2) Uredbe št. 139/2004 ne uporabi. Drugič, trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker ni uporabilo načela ne bis in idem, načela vračunanja ali načel, ki urejajo stek kršitev.

A. Prvi pritožbeni razlog: napaka Splošnega sodišča, ker ni uporabilo člena 7(2) Uredbe št. 139/2004

1. Trditve strank

33. Družba Marine Harvest s prvim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče v točkah od 46 do 233 izpodbijane sodbe storilo napako, ker ni uporabilo člena 7(2) Uredbe št. 139/2004.

34. Prvi pritožbeni razlog ima dva dela.

35. Družba Marine Harvest v prvem delu prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da pridobitev iz decembra 2012 in javna ponudba ne pomenita ene same koncentracije. Družba Marine Harvest trdi, da iz uvodne izjave 20 Uredbe št. 139/2004 izhaja, da je treba transakcije, ki so „povezane zaradi okoliščin [med katerimi obstaja pogojna povezava]“, obravnavati kot eno samo koncentracijo, ne glede na to, ali je bil nadzor nad ciljnim podjetjem pridobljen s prvo ali zadnjo transakcijo. V obravnavani zadevi naj bi bili pridobitev iz decembra 2012 in javna ponudba pravno in dejansko povezani, zato bi morali biti obravnavani kot ena sama koncentracija.

36. V drugem delu prvega pritožbenega razloga družba Marine Harvest navaja, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je ozko razlagalo ratio legis člena 7(2) Uredbe št. 139/2004. Družba Marine Harvest trdi, da je zaradi ratio legis te določbe, ki je olajšati javne ponudbe in prikrite prevzeme, treba izjemo od obveznosti mirovanja uporabljati za strukturo transakcij, ki vključuje javno ponudbo, tudi če je bil nadzor, kot v obravnavani zadevi, pridobljen pred začetkom javne ponudbe. Odobritev izjeme na podlagi člena 7(3) Uredbe št. 139/2004 naj ne bi bila zadovoljiva alternativa uporabi člena 7(2) te uredbe. Poleg tega naj bi uporaba zadnjenavedene določbe za zgoraj opisano eno samo transakcijo zagotavljala, da Komisija oceni vse učinke operacije, ne le učinkov pridobitve iz decembra 2012.

37. Družba Marine Harvest trdi, da se člen 7(2) Uredbe št. 139/2004 v obravnavani zadevi uporabi. Ker naj bi bila pogoja, ki veljata za izjemo od obveznosti mirovanja, izpolnjena, naj bi se ta izjema uporabljala.

38. Komisija trdi, da prvi pritožbeni razlog ni utemeljen.

39. V zvezi s prvim delom prvega pritožbenega razloga Komisija meni, da se pridobitev iz decembra 2012 in javna ponudba ne smeta šteti za eno samo koncentracijo. Po njenem mnenju za to, da dve transakciji pomenita eno samo koncentracijo, ne zadostuje, da med njima obstaja pogojna povezava, kot je navedeno v uvodni izjavi 20 Uredbe št. 139/2004. Nadzor v smislu člena 3 te uredbe naj bi moral biti pridobljen tudi z drugo transakcijo. Če je nadzor, kot v obravnavani zadevi, pridobljen s prvo transakcijo, naj druga ne bi bila več upoštevna za določitev, ali je nadzor pridobljen in ali je zato treba zadržati izvajanje koncentracije. Zaradi celovitosti Komisija nadalje navaja, da pridobitev iz decembra 2012 in javna ponudba nista niti pravno niti dejansko povezani.

40. V zvezi z drugim delom prvega pritožbenega razloga Komisija meni, da je Splošno sodišče pravilno razložilo besedilo in ratio legis člena 7(2) Uredbe št. 139/2004. Komisija trdi, da se družba Marine Harvest od dveh položajev, predvidenih v tej določbi, to so javne ponudbe in več transakcij z vrednostnimi papirji, sklicuje samo na prvega. Vendar naj se prvi položaj ne bi uporabljal za obravnavano zadevo, saj je bil nadzor pridobljen pred začetkom javne ponudbe in ne z njo. Iz tega naj bi sledilo, da družba Marine Harvest ne more biti upravičena do izjeme od obveznosti mirovanja iz člena 7(2) Uredbe št. 139/2004. Zato naj ne bi bilo pomembno, da je družba Marine Harvest izpolnila zahtevo iz te določbe o neuveljavljanju glasovalnih pravic.

2. Presoja

41. Družba Marine Harvest s prvim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da se člen 7(2) Uredbe št. 139/2004 ne uporablja, ker, prvič, pridobitev iz decembra 2012 in javna ponudba pomenita eno samo koncentracijo, in ker, drugič, je treba to določbo zaradi njenega cilja, ki je olajšati javne ponudbe in prikrite prevzeme, razlagati tako, da se uporablja za strukturo transakcij, ki je ne sestavlja izključno javna ponudba, vendar vključuje javno ponudbo. Družba Marine Harvest meni, da sta pogoja iz člena 7(2) Uredbe št. 139/2004 izpolnjena, saj je koncentracijo „nemudoma“ priglasila in ni uveljavljala svojih glasovalnih pravic v družbi Morpol, kar pomeni, da se uporablja izjema od obveznosti mirovanja.

a) Prvi del prvega pritožbenega razloga: napačna ugotovitev Splošnega sodišča, da pridobitev iz decembra 2012 in javna ponudba ne pomenita ene same koncentracije

42. Družba Marine Harvest v prvem delu prvega pritožbenega razloga trdi, da pridobitev iz decembra 2012 in javna ponudba pomenita eno samo koncentracijo.

43. Menim, da prvi del prvega pritožbenega razloga ni utemeljen.

44. V skladu s členom 3(1) Uredbe št. 139/2004 nastane „koncentracija“ v smislu te uredbe, „kadar se trajno spremeni nadzor“. „Nadzor“ je v členu 3(2) iste uredbe opredeljen kot možnost „izvajanj[a] odločilnega vpliva na podjetje“. V skladu s sodno prakso je mogoče nadzor nad podjetjem pridobiti z eno, dvema ali več transakcijami. ( 13 )

45. V obravnavani zadevi je družba Marine Harvest pridobila družbo Morpol z naslednjimi transakcijami: prvič, s pridobitvijo iz decembra 2012, s katero je družba Marine Harvest pridobila 48,5‑odstotni delež družbe Morpol, in, drugič, z javno ponudbo, s katero je družba Marne Harvest svoj delež v družbi Morpol povečala z 48,5 % na 87,1 %. ( 14 )

46. Vendar je bil nadzor nad družbo Morpol pridobljen že samo s pridobitvijo iz decembra 2012. ( 15 ) Poudarim naj, da družba Marine Harvest temu ne oporeka. Družba Marine Harvest v podporo svojemu stališču, da pridobitev iz decembra 2012 in javna ponudba pomenita eno samo transakcijo, namreč ne trdi, da je nadzor nad družbo Morpol pridobila z drugo transakcijo, to je javno ponudbo. Razlog za to, da pridobitev iz decembra 2012 in javna ponudba po mnenju družbe Marine Harvest pomenita eno samo koncentracijo, je da med njima obstaja pogojna povezava.

47. V obravnavani zadevi se tako postavlja vprašanje, ali je treba v primeru, da podjetje pridobi drugo podjetje z več kot eno transakcijo, nadzor pa je bil prenesen že samo s prvo transakcijo, vse transakcije šteti za eno samo koncentracijo ali prva transakcija sama zase pomeni koncentracijo v smislu člena 3 Uredbe št. 139/2004.

48. Navedem naj, da čeprav v nobenem členu Uredbe št. 139/2004 niso natančno določeni pogoji, v katerih je treba več transakcij, povezanih z istim ciljnim podjetjem, šteti za eno samo koncentracijo, so v uvodni izjavi 20 te uredbe podane nekatere smernice v zvezi s tem. V zadnjem stavku te uvodne izjave je navedeno, da „je primerno obravnavati kot eno samo koncentracijo tiste transakcije, ki so tesno povezane zaradi okoliščin [med katerimi obstaja pogojna povezava] ali imajo obliko več transakcij vrednostnih papirjev, ki se opravijo v razumno kratkem časovnem obdobju“.

49. Nadaljnje smernice so navedene v Prečiščenem obvestilu o pravni pristojnosti. V zvezi s prvim primerom, ki je predviden z uvodno izjavo 20 te uredbe (in sicer transakcije, med katerimi obstaja pogojna povezava), ( 16 ) točka 43 Prečiščenega obvestila o pravni pristojnosti določa, da ena sama koncentracija nastane, kadar „nobene od transakcij ne bi bilo brez drugih“. Ista točka Prečiščenega obvestila o pravni pristojnosti določa, da je pogojenost običajno dokazana, če so transakcije povezane pravno (če so „sami sporazumi povezani z medsebojno pogojenostjo“) ali dejansko (če gospodarska ocena pokaže, da je vsaka od transakcij nujno odvisna od dokončanja drugih).

50. Menim, da v primeru, ko podjetje pridobi drugo podjetje z dvema transakcijama, nadzor pa je bil prenesen že samo s prvo transakcijo, ni mogoče šteti, da je treba ti dve transakciji obravnavati kot eno samo koncentracijo. V nadaljevanju bom navedel razloge, iz katerih sem prišel do te ugotovitve.

51. Kot je pojasnjeno v točki 44 zgoraj, je za pojav koncentracije potrebna sprememba nadzora. Iz tega sledi, da če podjetje pridobi ves kapital ali večinski delež kapitala ciljnega podjetja z več transakcijami, nadzor nad ciljnim podjetjem pa pridobi že samo s prvo transakcijo, ta prva transakcija sama zase pomeni koncentracijo. Poznejše transakcije, s katerimi pridobitelj poveča svoj kapitalski delež v ciljnem podjetju, se ne bi smele upoštevati za namen ugotavljanja, ali je nastala koncentracija, saj je bil nadzor nad ciljnim podjetjem že prenesen.

52. Menim, da je to v skladu s sodbo Cementbouw Handel & Industrie/Komisija. Splošno sodišče je v tej sodbi ugotovilo, da koncentracija nastane v primeru različnih formalnopravnih transakcij, če so, prvič, te transakcije medsebojno odvisne, in drugič, „zaradi njih eno ali več podjetij prevzame […] nadzor“ nad ciljnim podjetjem. ( 17 ) Nasprotno, če pridobitev nadzora ni rezultat več transakcij, temveč prve transakcije, ta transakcija sama zase pomeni koncentracijo.

53. To je podprto tudi s členom 3(4) predloga Komisije, na podlagi katerega je bila sprejeta Uredba št. 139/2004 ( 18 ) in iz katerega izvira zadnji stavek uvodne izjave 20 te uredbe. Komisija je predlagala, naj se v člen 3 Uredbe Sveta (EGS) št. 4064/89 ( 19 ) vstavi četrti odstavek, ki bi se glasil: „za dve ali več transakcij, ki so pogojene druga z drugo ali tako tesno povezane, da njihov ekonomski namen upravičuje, da se obravnavajo kot ena sama transakcija, se šteje, da pomenijo eno samo koncentracijo, ki je nastala na datum zadnje transakcije, če transakcije kot celota ustrezajo zahtevam iz odstavka 1“. ( 20 )„Zahteve iz odstavka 1“ so zahteve, ki koncentracijo opredeljujejo kot trajno spremembo nadzora. V skladu s predlogom Komisije bi se torej štelo, da dve ali več transakcij pomeni eno samo koncentracijo, če so skupaj povzročile prenos nadzora ali, z drugimi besedami, če prenos nadzora ni bil rezultat prve, temveč vseh transakcij.

54. Člen 3 Uredbe št. 4064/89 sicer ni bil spremenjen v skladu s predlogom Komisije. Vendar je člen 3(4) predloga Komisije kljub temu mogoče upoštevati pri razlagi zadnjega stavka uvodne izjave 20 Uredbe št. 139/2004, ker je bil ta stavek vstavljen ob odločitvi, da se predlog Komisije za novi člen 3(4) ne sprejme. ( 21 )

55. Kakor koli že, tudi če bi Sodišče menilo, da je treba v primeru prenosa nadzora s prvo od dveh transakcij ti dve transakciji šteti za eno samo koncentracijo, iz tega ne bi sledilo, da je treba v obravnavani zadevi pridobitev iz decembra 2012 in javno ponudbo šteti za eno samo koncentracijo.

56. Kot je navedeno v točki 49 zgoraj, morata biti namreč transakciji pravno ali dejansko povezani z medsebojno pogojenostjo, da se lahko štejeta za eno samo koncentracijo. Vendar v primeru pridobitve iz decembra 2012 in javne ponudbe ni tako.

57. Prvič, pridobitev iz decembra 2012 in javna ponudba nista pravno povezani z medsebojno pogojenostjo. Javna ponudba je sicer res nujna in neposredna posledica pridobitve iz decembra 2012. Tako je, ker mora v skladu z norveškim pravom pridobitelj več kot ene tretjine delnic družbe, ki kotira na borzi, podati ponudbo za preostale delnice družbe. Družba Marine Harvest je s pridobitvijo iz decembra 2012 dobila 48,5‑odstotni delež v družbi Morpol, zato je bila dolžna podati javno ponudbo. Vendar pa ne velja tudi obratno. Družbi Marine Harvest pred začetkom javne ponudbe nikakor ni bilo treba pridobiti določenega kapitalskega deleža v družbi Morpol.

58. V zvezi s tem naj poudarim, da je iz točke 43 Prečiščenega obvestila o pravni pristojnosti razvidno, da mora biti pogojenost vzajemna, saj je v njej navedeno, da „[z]ahtevana pogojenost pomeni, da nobene od transakcij ne bi bilo brez drugih“. ( 22 ) Poleg tega ugotavljam, da je besedilo tega stavka zelo podobno točki 109 sodbe Cementbouw Handel & Industrie/Komisija. ( 23 )

59. Drugič, pridobitev iz decembra 2012 in javna ponudba nista dejansko povezani z medsebojno pogojenostjo. Kot navaja Komisija, je družba Marine Harvest podpisala SPA in izvedla pridobitev iz decembra 2012, čeprav takrat ni vedela, ali ji bo javna ponudba omogočila pridobitev vseh preostalih delnic družbe Morpol ali pa ji bo ostal samo 48,5‑odstotni delež. Poleg tega bi lahko družba Marine Harvest objavila javno ponudbo, ne da bi najprej podpisala SPA.

60. Iz tega sledi, da pridobitve iz decembra 2012 in javne ponudbe ni mogoče šteti za eno samo koncentracijo in da je treba prvi del prvega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.

61. Zaradi celovitosti naj še opozorim, da če bi Sodišče menilo, da pridobitev iz decembra 2012 in javna ponudba pomenita eno samo koncentracijo, iz tega ne bi sledilo, da se prepoved izvajanja iz člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 uporablja samo za drugo transakcijo, to je javno ponudbo, in da se sme zato prva transakcija, to je pridobitev iz decembra 2012, izvesti, preden je priglašena in razglašena za združljivo. ( 24 )

62. V sodbi Ernst & Young je namreč Sodišče ugotovilo, da člen 7(1) Uredbe št. 139/2004 prepoveduje izvedbo „kater[e] koli transakcij[e], ki prispeva k trajni spremembi nadzora“ nad ciljnim podjetjem. ( 25 ) Zato bi bilo treba ob predpostavki ene same koncentracije pridobitev iz decembra 2012 obravnavati kot transakcijo, ki je prispevala k spremembi nadzora in ki torej spada na področje uporabe prepovedi izvajanja iz člena 7(1) Uredbe št. 139/2004.

b) Drugi del prvega pritožbenega razloga: napaka Splošnega sodišča, ker je ozko razlagalo ratio legis člena 7(2) Uredbe št. 139/2004

63. Družba Marine Harvest v drugem delu prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je ozko razlagalo ratio legis člena 7(2) Uredbe št. 139/2004. Družba Marine Harvest meni, da je treba to določbo glede na njen ratio legis, ki je olajšati javne ponudbe in prikrite prevzeme, razlagati tako, da se uporablja za strukturo transakcij, ki vključuje javno ponudbo, tudi če nadzor nad ciljnim podjetjem, kot v obravnavani zadevi, ni bil pridobljen z javno ponudbo, temveč s prejšnjo transakcijo. Poleg tega naj bi družba Marine Harvest, kot zahtevata točki (a) in (b) te določbe, „nemudoma“ priglasila koncentracijo in naj ne bi uveljavljala svojih glasovalnih pravic v družbi Morpol. Zato meni, da se za pridobitev iz decembra 2012 uporabi izjema od obveznosti mirovanja iz člena 7(2) Uredbe št. 139/2004.

64. Menim, da drugi del prvega pritožbenega razloga ni utemeljen.

65. Člen 7(2) Uredbe št. 139/2004 res določa izjemo od obveznosti mirovanja iz člena 7(1) te uredbe v dveh položajih. Zadnjenavedena določba ne preprečuje izvedbe „javne ponudbe“ (prvi položaj) ali „več transakcij vrednostnih papirjev“ (drugi položaj), če sta izpolnjena ta pogoja: prvič, koncentracijo je treba nemudoma priglasiti Komisiji in, drugič, pridobitelj ne sme uveljavljati glasovalnih pravic, ki izhajajo iz zadevnih vrednostnih papirjev, ali pa jih uveljavlja le na podlagi odstopanja, ki ga Komisija odobri v skladu s členom 7(3) Uredbe št. 139/2004.

66. Poudarim naj, da je treba v obravnavani zadevi na vprašanje, ali se uporablja izjema od obveznosti mirovanja iz člena 7(2) Uredbe št. 139/2004, odgovoriti samo v zvezi s pridobitvijo iz decembra 2012, ne v zvezi z operacijo, sestavljeno iz pridobitve iz decembra 2012 in javne ponudbe. To pa zato, ker, kot sem ugotovil zgoraj, pridobitev iz decembra 2012 sama zase pomeni koncentracijo in je zato z izvedbo te transakcije same zase (z njenim zaključkom 18. decembra 2012 pred razglasitvijo njene združljivosti z notranjim trgom) kršen člen 7(1) Uredbe št. 139/2004.

67. Jasno je, da se člen 7(2) Uredbe št. 139/2004 ne uporablja za pridobitev iz decembra 2012, saj, prvič, ta transakcija ni javna ponudba in, drugič, gre za eno transakcijo, ne za „več“ transakcij z vrednostnimi papirji v smislu te določbe. Torej ni pomembno, ali je družba Marine Harvest izpolnila pogoja, določena v točkah (a) in (b) člena 7(2) Uredbe št. 139/2004.

68. Iz tega sledi, da Splošno sodišče ni naredilo napake, ko je v točki 83 izpodbijane sodbe potrdilo ugotovitev Komisije, da se člen 7(2) Uredbe št. 139/2004 ne uporablja za pridobitev iz decembra 2012.

69. Če bi Sodišče menilo, da pridobitev iz decembra 2012 in javna ponudba pomenita eno samo koncentracijo ter da je treba zato na vprašanje, ali se uporablja izjema od obveznosti mirovanja iz člena 7(2) Uredbe št. 139/2004, odgovoriti v zvezi s to enotno koncentracijo, v nobenem primeru ne bi sledilo, da pridobitev iz decembra 2012 spada na področje uporabe te izjeme.

70. Najprej naj navedem, da je treba člen 7(2) Uredbe št. 139/2004 kot izjemo od obveznosti mirovanja, določene v členu 7(1) te uredbe, ki ji je zakonodajalec Unije dal temeljni pomen, ( 26 ) razlagati ozko.

71. V zvezi s prvim položajem, predvidenim v členu 7(2) Uredbe št. 139/2004, to je izjemo za javne ponudbe, ugotavljam, da se izjema od obveznosti mirovanja iz člena 7(2) Uredbe št. 139/2004 uporablja samo za javne ponudbe ali več transakcij z vrednostnimi papirji „s [katerimi] se […] pridobi nadzor“. Menim, da iz tega sledi, da če struktura transakcij vključuje javno ponudbo, vendar nadzor ni pridobljen s to javno ponudbo, zadnjenavedena ne spada na področje uporabe izjeme od obveznosti mirovanja. V zvezi s tem naj poudarim, da sprememba nadzora ni bila dosežena z javno ponudbo niti ta ponudba ni prispevala k spremembi, saj je bila objavljena po pridobitvi nadzora nad ciljnim podjetjem. Iz tega sledi, da pridobitev iz decembra 2012 celo ob predpostavki ene same koncentracije ne spada na področje uporabe prvega položaja, predvidenega v členu 7(2) Uredbe št. 139/2004.

72. V zvezi z drugim položajem, določenim v členu 7(2) Uredbe št. 139/2004, to je več transakcij z vrednostnimi papirji, ( 27 ) ne razumem, zakaj bi operacijo, sestavljeno iz pridobitve iz decembra 2012 in javne ponudbe, lahko šteli za „več transakcij vrednostnih papirjev […], s čimer se od različnih prodajalcev pridobi nadzor […]“. V obravnavani zadevi je bil namreč nadzor nad ciljnim podjetjem pridobljen z eno transakcijo, in sicer s pridobitvijo iz decembra 2012, ne z „več“ transakcijami (ne glede na to, ali je mogoče dve transakciji šteti za „več“ transakcij). Nadzor je bil pridobljen od enega prodajalca, to je J. M., ne od „različnih prodajalcev“.

73. Dalje, če je želel zakonodajalec Unije z razširitvijo področja uporabe izjeme od obveznosti mirovanja na „več transakcij vrednostnih papirjev“ ( 28 ) olajšati prikrite prevzeme, ( 29 ) kot trdi družba Marine Harvest, naj opozorim, da operacija, sestavljena iz pridobitve iz decembra 2012 in javne ponudbe, nikakor ni prikriti prevzem. Ponavljam, nadzor nad družbo Morpol je bil pridobljen z eno transakcijo, zato je Splošno sodišče v točki 175 izpodbijane sodbe upravičeno ugotovilo, da prevzem ni bil „prikrit“.

74. Iz tega sledi, da če se pridobitev iz decembra 2012 in javna ponudba štejeta za eno samo koncentracijo, izvedba prvonavedene transakcije vseeno ne spada na področje uporabe izjeme od obveznosti mirovanja iz člena 7(2) Uredbe št. 139/2004.

75. Ugotavljam, da drugi del prvega pritožbenega razloga ni utemeljen in da je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti.

B. Drugi pritožbeni razlog: napaka Splošnega sodišča, ker ni uporabilo načela ne bis in idem, načela vračunanja ali načel, ki urejajo stek kršitev

1. Trditve strank

76. V okviru drugega pritožbenega razloga družba Marine Harvest trdi, da je Splošno sodišče z ugotovitvijo, zlasti v točkah 306, 319, od 339 do 344 in 362 izpodbijane sodbe, da lahko Komisija pritožnici naloži ločeni globi, eno za kršitev obveznosti priglasitve iz člena 4(1) Uredbe št. 139/2004, drugo pa za kršitev obveznosti mirovanja iz člena 7(1) te uredbe, kršilo načelo ne bis in idem, načelo vračunanja ali načela, ki urejajo stek kršitev.

77. Drugi pritožbeni razlog je razdeljen na dva dela.

78. V prvem delu drugega pritožbenega razloga družba Marine Harvest trdi, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da se načelo ne bis in idem ne uporablja. Družba Marine Harvest meni, da se to načelo uporablja, tudi če sta dve kazni naloženi z istim sklepom, kot je v obravnavani zadevi. Podredno družba Marine Harvest meni, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da se načelo vračunanja ne uporabi. Po mnenju družbe Marine Harvest to načelo, ki se uporabi, kadar se načelo ne bis in idem ne uporabi v celoti, zahteva, da se pri določitvi kazni upošteva prejšnja kazen.

79. V okviru drugega dela drugega pritožbenega razloga družba Marine Harvest trdi, da je Splošno sodišče v točki 362 izpodbijane sodbe storilo napako, ker je zavrnilo tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev načel, ki urejajo stek kršitev. V skladu s temi načeli je z ravnanjem, ki spada na področje uporabe dveh zakonskih določb, pri čemer ena določba določa bolj posebno kršitev kot druga, kršena samo prvonavedena določba, ne pa tudi drugonavedena. Po mnenju družbe Marine Harvest je kršitev člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 bolj posebna kršitev kot kršitev člena 7(1) te uredbe. Iz tega naj bi sledilo, da je družba Marine Harvest kršila samo prvonavedeno določbo in bi ji lahko torej naložili samo eno globo.

80. Komisija trdi, da je treba drugi pritožbeni razlog zavrniti.

81. Komisija meni, da je prvi del drugega pritožbenega razloga delno nedopusten in v celoti neutemeljen. Komisija trdi, da je očitek družbe Marine Harvest, ki se nanaša na kršitev načela ne bis in idem, neutemeljen, zlasti ker se to načelo ne uporabi, kadar sta dve globi naloženi v eni in isti odločbi. Komisija dalje trdi, da je očitek družbe Marine Harvest, ki se nanaša na kršitev načela vračunanja, nedopusten in vsekakor neutemeljen. Nedopusten naj bi bil, ker naj v pritožbi ne bi bile navedene pravne trditve, na katere se sklicuje, niti opredeljena konkretna napaka Splošnega sodišča. Neutemeljen naj bi bil, ker je Komisija v spornem sklepu določila globi, ki naj bi bili po višini sorazmerni z naravo, resnostjo in trajanjem kršitev, kot zahteva člen 14(3) Uredbe št. 139/2004.

82. Komisija meni, da drugi del drugega pritožbenega razloga ni utemeljen. Po njenem mnenju, prvič, načela, ki urejajo stek kršitev, na splošno ne preprečujejo ugotovitve, da sta z istim ravnanjem kršeni dve ločeni zakonski določbi. Drugič, kršitev člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 naj ne bi bila bolj posebna kršitev kot kršitev člena 7(1) te uredbe.

83. Družba Marine Harvest odgovarja, da je njen očitek, ki se nanaša na kršitev načela vračunanja, dopusten, saj so v pritožbi opredeljene točke izpodbijane sodbe, ki se izpodbijajo, in navedene trditve v podporo temu očitku.

2. Presoja

84. V okviru drugega pritožbenega razloga družba Marine Harvest trdi, da je Splošno sodišče z ugotovitvijo, da je mogoče naložiti ločeni globi, eno za kršitev obveznosti priglasitve iz člena 4(1) Uredbe št. 139/2004, drugo pa za kršitev obveznosti mirovanja iz člena 7(1) te uredbe, kršilo načelo ne bis in idem, načelo vračunanja ali načela, ki urejajo stek kršitev.

a) Dopustnost

85. Komisija trdi, da je očitek, ki se nanaša na kršitev načela vračunanja, nedopusten, ker ni podprt s pravnimi trditvami in ne opredeljuje nobene konkretne napake Splošnega sodišča. ( 30 )

86. Menim, da ugovora nedopustnosti ni mogoče sprejeti.

87. Prvič, pritožba izpolnjuje zahtevo iz člena 168(1)(d) Poslovnika Sodišča, da mora vsebovati navajane pravne trditve. V pritožbi je namreč pojasnjeno, da je načelo vračunanja splošno načelo prava Unije (navedeni so načelo Anrechnungsprinzip iz nemškega prava in sklepni predlogi dveh generalnih pravobranilcev); ( 31 ) kaj to načelo zahteva (da se prva kazen upošteva pri določanju druge); in zakaj se to načelo uporablja v obravnavani zadevi (uporablja se, kjer se ne uporablja načelo ne bis in idem). ( 32 )

88. Drugič, kot zahteva člen 169(2) Poslovnika Sodišča, je v pritožbi jasno navedeno, da se izpodbijajo točke od 339 do 344 izpodbijane sodbe.

b) Utemeljenost

1) Prvi del drugega pritožbenega razloga

89. Družba Marine Harvest v prvem delu drugega pritožbenega razloga navaja kršitev načela ne bis in idem ali, podredno, načela vračunanja. Zaporedoma bom obravnaval vsakega od teh očitkov.

i) Očitek, ki se nanaša na kršitev načela ne bis in idem

90. Družba Marine Harvest trdi, da je Splošno sodišče kršilo načelo ne bis in idem, ker je ugotovilo, da se lahko isto ravnanje, in sicer izvedba pridobitve iz decembra 2012, kaznuje z naložitvijo ločenih glob, ene za kršitev obveznosti priglasitve koncentracije pred njeno izvedbo, ki jo določa člen 4(1) Uredbe št. 139/2004, druge pa za kršitev obveznosti zadržanja izvajanja koncentracije, dokler ni razglašena za združljivo, kot določa člen 7(1) te uredbe.

91. V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba načelo ne bis in idem, ki je zdaj določeno v členu 50 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), upoštevati v postopkih za naložitev glob, ki spadajo na področje konkurenčnega prava. To načelo tako prepoveduje, da bi bilo podjetje ponovno sankcionirano ali preganjano zaradi protikonkurenčnega ravnanja, za katero je bilo s prejšnjo odločbo, zoper katero ni več mogoče vložiti pravnega sredstva, že sankcionirano ali glede katerega je bilo ugotovljeno, da zanj ni odgovorno. ( 33 )

92. Iz tega sledi, da ima načelo ne bis in idem – katerega uporaba za nalaganje glob zaradi kršitve obveznosti, ki so podjetjem naložene z Uredbo št. 139/2004, izhaja iz sodne prakse, navedene v prejšnji točki – dva elementa: (i) ravnanje mora biti isto (element idem) in (ii) prejšnja odločba mora biti pravnomočna (element bis).

93. Menim, da je treba očitek, ki se nanaša na kršitev načela ne bis in idem, zavrniti. Čeprav je ravnanje, ki ga je Komisija štela za kršitev členov 4(1) in 7(1) Uredbe št. 139/2004 isto, zahteva o prejšnji odločbi ni izpolnjena.

94. Kot sem navedel v prejšnji točki, ni težav, ki bi izhajale iz elementa idem.

95. V skladu s sodno prakso je uporaba načela ne bis in idem v zadevah, ki se nanašajo na konkurenčno pravo, odvisna od tega, ali so izpolnjeni trije pogoji, in sicer istovetnost dejstev, isti kršitelj in isti pravno zavarovani interes. ( 34 )

96. Prvič, kršitev člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 je izhajala iz istih dejstev kot kršitev člena 7(1) te uredbe.

97. Trdili bi lahko, da je kršitev prvonavedene določbe nastala z nepriglasitvijo SPA po njeni sklenitvi 14. decembra 2012, medtem ko je kršitev zadnjenavedene določbe nastala z zaključkom pridobitve iz decembra 2012 štiri dni pozneje.

98. Vendar moram opozoriti, da nepriglasitev SPA sama po sebi ni kršitev člena 4(1) Uredbe št. 139/2004, saj ta določba zahteva priglasitev koncentracij „pred njihovo izvedbo“. Ta določba ni kršena, če podjetje zgolj ne priglasi koncentracije „po sklenitvi pogodbe“. Kršitev člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 nastane z izvedbo koncentracije, ki ni bila priglašena. Nasprotno je člen 4(1) iz Uredbe št. 4064/89 zahteval, da se koncentracije priglasijo „najpozneje en teden po sklenitvi pogodbe“, zato je nepriglasitev koncentracije (v enem tednu) sama po sebi pomenila kršitev te določbe.

99. Kršitev člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 je torej nastala z zaključkom pridobitve iz decembra 2012, s katerim je bila koncentracija izvedena, preden je bila priglašena. Iz tega sledi, da sta kršitvi člena 4(1) in člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 izhajali iz istih dejstev (zaključka pridobitve iz decembra 2012), zato je prvi pogoj, naveden v točki 95 zgoraj, to je istovetnost dejstev, izpolnjen.

100. Drugič, kršiteljica je v obeh primerih družba Marine Harvest. Ker je pridobila izključni nadzor nad družbo Morpol, se je spoštovanje obveznosti priglasitve koncentracije pred njeno izvedbo iz člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 ( 35 ) in obveznosti mirovanja iz člena 7(1) te uredbe zahtevalo od družbe Marine Harvest.

101. Tretjič, pravni interes, ki ga varujeta obe obveznosti, je isti, to je preprečiti izvajanje koncentracij, preden so priglašene in jih odobri Komisija, ter s tem preprečiti morebitno škodo za konkurenco, ki bi lahko nastala zaradi take prezgodne izvedbe, kot je navedeno v uvodnih izjavah 5 in 6 Uredbe št. 139/2004. ( 36 )

102. Iz tega sledi, da so izpolnjeni vsi trije pogoji, navedeni v točki 95 zgoraj.

103. Vendar, kot sem navedel v točki 93 zgoraj, težave izhajajo iz elementa bis, zato se načelo ne bis in idem v obravnavani zadevi ne uporabi.

104. Da bi se načelo ne bis in idem uporabilo, mora namreč obstajati prejšnja odločba, s katero je bila naložena kazen isti osebi za isto ravnanje. To izhaja iz sodne prakse, navedene v točki 91 zgoraj, zaradi česar je prepoved dvojnih kazni pogojena z obstojem „prejšnj[e] odločb[e], zoper katero ni več mogoče vložiti pravnega sredstva“. To izhaja tudi iz besedila člena 50 Listine, ki določa, da je bila oseba „s pravnomočno sodbo že oproščen[a] ali obsojen[a]“.

105. Nasprotno se, kadar ni prejšnje odločbe in sta dve globi naloženi v eni sami odločbi, kot v obravnavani zadevi, načelo ne bis in idem ne uporablja.

106. To je bilo potrjeno v nedavni sodbi, s katero je Sodišče ugotovilo, da se načelo ne bis in idem ne uporablja v položaju, v katerem je nacionalni organ, pristojen za konkurenco, v eni odločbi naložil dve globi, eno za kršitev pravil Unije o konkurenci in drugo za kršitev nacionalnih pravil o konkurenci. ( 37 ) Čeprav sta bili v obravnavani zadevi dve globi naloženi za kršitev dveh določb prava Unije, in sicer člena 4(1) in člena 7(1) Uredbe št. 139/2004, glede na svoje ugotovitve iz točke 104 zgoraj ne vidim razloga, da se rešitev iz te sodbe ne bi uporabljala v obravnavani zadevi.

107. Poleg tega je to v skladu s sodbo LG Display in LG Display Taiwan/Komisija. Komisija je sprejela sklep, v katerem je ugotovila, da sta proizvajalca zaslonov s tekočimi kristali z aktivno matriko kršila člen 101 PDEU (v nadaljevanju: prvi sklep). Vendar so bili japonski dobavitelji teh zaslonov izključeni s področja uporabe prvega sklepa in je Komisija začela še en postopek proti tem japonskim dobaviteljem, ki je še trajal (v nadaljevanju: drugi postopek). Splošno sodišče je ugotovilo, da se v utemeljitev tožbe za razglasitev ničnosti prvega sklepa ni mogoče sklicevati na načelo ne bis in idem. ( 38 ) Na to načelo bi se lahko sklicevali le v utemeljitev tožbe za razglasitev ničnosti sklepa, s katerim bi bil zaključen drugi postopek. Po navedbah Splošnega sodišča „načelo [ne bis in idem] […] ne more igrati nobene vloge pri [prvem] sklepu, katerega obstoj je za možnost sklicevanja na to načelo glede drugega postopka pogoj sine qua non“. ( 39 )

108. To je tudi v skladu s sodbo Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi/Komisija, v kateri je Sodišče iz postopkovnih razlogov razglasilo ničnost odločbe, s katero je Komisija naložila globo zaradi kršitve člena 101 PDEU. Sodišče je ugotovilo, da načelo ne bis in idem ne nasprotuje ponovnemu pregonu s strani Komisije in naložitvi nove globe. V tem položaju se namreč globa, naložena z novo odločbo, ne prišteje globi, naloženi s prvo odločbo, temveč jo nadomesti. Prejšnja globa tako rekoč ne obstaja več. ( 40 )

109. Moje ugotovitve iz točke 105 zgoraj ne omajajo tri sodbe, na katere se sklicuje družba Marine Harvest, in sicer sodbe Beneo-Orafti, Coop de France Bétail et Viande in drugi/Komisija ter Transcatab/Komisija. ( 41 )

110. V teh sodbah je bilo v eni sami odločbi naloženih več kazni. Sodišči Unije se pri ugotovitvi, da ni bilo kršitve načela ne bis in idem, v navedenih zadevah nista sklicevali na dejstvo, da ni bilo prejšnje odločbe, temveč na naslednje razloge: eden od spornih ukrepov ni pomenil kazni; ( 42 ) ni bilo enotnosti kršiteljev; ( 43 ) ni bilo istovetnosti dejstev niti enotnosti kršiteljev. ( 44 )

111. V nasprotju s trditvami družbe Marine Harvest dejstvo, da se sodišči Unije nista sklicevali na odsotnost prejšnje odločbe, ne pomeni, da sta menili, da se načelo ne bis in idem uporablja, kadar je v eni sami odločbi naloženih več kazni. Pomeni zgolj, da sodiščema Unije tega vprašanja ni bilo treba obravnavati, ker so pogoji, da morajo biti dejstva ista, kršitelj isti, pravno zavarovani interes isti in da mora obstajati prejšnja odločba, zoper katero ni več mogoče vložiti pravnega sredstva, kumulativni. Če torej tako kot v navedenih treh sodbah eden od prvih treh pogojev ni izpolnjen, ni treba preučiti, ali je izpolnjen pogoj o prejšnji odločbi.

112. Ugotavljam, da Splošno sodišče s tem, da je v točki 319 izpodbijane sodbe ugotovilo, da se načelo ne bis in idem v obravnavani zadevi ne uporablja, ker sta bili obe globi naloženi v istem sklepu, ni storilo napake.

ii) Očitek, ki se nanaša na kršitev načela vračunanja

113. Družba Marine Harvest meni, da bi moralo Sodišče, če zavrne očitek, ki se nanaša na kršitev načela ne bis in idem, vendarle ugotoviti kršitev načela vračunanja, ki zahteva, da se pri določanju druge kazni upošteva prva naložena kazen.

114. Menim, da je treba ta očitek zavrniti.

115. V skladu s sodno prakso velja za možnost kumuliranja sankcije Unije in nacionalne sankcije v dveh vzporednih postopkih, ki sta dopustna zaradi posebnega sistema delitve pristojnosti med Unijo in državami članicami na področju omejevalnih sporazumov, pri čemer se uresničujejo različni cilji, načelo pravičnosti. Ta zahteva po pravičnosti pomeni, da mora Komisija pri določanju zneska globe upoštevati kazni, naložene istemu podjetju za isto dejanje, če gre za kazni zaradi kršitev protimonopolne zakonodaje ene države članice, ki so bile tako storjene v Evropski uniji. ( 45 )

116. Iz sodne prakse, navedene v prejšnji točki, je razvidno, da se to načelo, znano kot načelo vračunanja ali obračuna, uporabi v položajih, ko potekata vzporedna postopka Komisije (v skladu s pravili Unije o konkurenci) in organa države članice, pristojnega za konkurenco (v skladu z nacionalnimi pravili o konkurenci). Kot je navedeno zgoraj, ( 46 ) se v takih položajih načelo ne bis in idem ne uporabi. Zahteva po upoštevanju prve globe pri določanju druge blaži posledice neuporabe načela ne bis in idem.

117. Vendar se načelo vračunanja ne uporabi, če vzporedna postopka vodita Komisija in organ za varstvo konkurence tretje države. V tem položaju Komisija lahko upošteva globe, ki jih je naložil organ tretje države, vendar k temu ni zavezana. ( 47 ) Tako je, čeprav se v tem položaju načelo ne bis in idem ne uporablja, ker pravno zavarovani interes ni isti. ( 48 ) Zato se ne strinjam s trditvijo družbe Marine Harvest, da se načelo vračunanja „uporabi v vseh položajih, v katerih se načelo ne bis in idem ne uporabi v celoti“.

118. Prav tako se ne strinjam s trditvijo družbe Marine Harvest, da je načelo vračunanja „splošno načelo prava Unije“. V zvezi s tem ugotavljam, da Sodišče ( 49 ) ni pritrdilo ugotovitvi generalne pravobranilke E. Sharpston v sklepnih predlogih v zadevi Kraaijenbrink, na katere se sklicuje družba Marine Harvest, da „v pravu EU obstaja splošno načelo vštevanja, po katerem je treba predhodne sankcije upoštevati, če se obdolženca v kasnejšem postopku kaznuje za ista dejanja“ ( 50 ). Poleg tega tudi če bi Sodišče sledilo predlogu generalne pravobranilke E. Sharpston in priznalo načelo vračunanja kot splošno načelo, to vseeno ne bi vplivalo na obravnavano zadevo. Po besedah generalne pravobranilke E. Sharpston bi se to načelo uporabljalo, če bi obstajal „kasnejš[i] postop[ek]“, ki ga v tej zadevi ni.

119. Poleg tega iz sodne prakse, navedene v točki 115 zgoraj, izhaja, da morata za uporabo načela vračunanja potekati vzporedna postopka pred, na eni strani, Komisijo in, na drugi strani, organom države članice, pristojnim za konkurenco. Kadar ni vzporednih postopkov, ker ukrepa samo Komisija, kot v obravnavani zadevi, ni razloga za uporabo te sodne prakse.

120. V zvezi s tem naj poudarim, da gre v obravnavani zadevi za nadzor Unije nad združitvami, za katerega velja načelo „vse na enem mestu“, v skladu s katerim nikoli ne moreta potekati vzporedna postopka pred Komisijo in organom države članice, pristojnim za konkurenco. ( 51 ) Zato načela vračunanja, katerega namen je blažiti posledice sistema vzporedne pristojnosti za izvrševanje členov 101 in 102 PDEU, ni mogoče uporabiti. Iz tega sledi, da je treba vprašanje, ali se v primeru, da spada isto ravnanje na področje uporabe dveh določb, ki pripadata istemu pravnemu sistemu, ( 52 ) lahko naložita dve kazni, presojati po načelih, ki urejajo stek kršitev v okviru tega pravnega sistema, in ne po načelu vračunanja.

121. Ugotavljam, da je treba očitek, ki se nanaša na kršitev načela vračunanja, zavrniti.

122. Zaradi celovitosti naj opozorim, da je družba Marine Harvest v odgovoru na vprašanje Sodišča na obravnavi menila, da načelo vračunanja izraža načelo sorazmernosti.

123. Strinjam se s Komisijo, da je očitek, ki se nanaša na kršitev načela sorazmernosti, nedopusten.

124. Čeprav priznavam, da je načelo vračunanja nazadnje izraz zahteve po sorazmernosti glob, pa to ne vpliva na dejstvo, da družba Marine Harvest v svoji pritožbi pred Sodiščem ni uveljavljala očitka, ki se nanaša na kršitev načela sorazmernosti. Ni izpodbijala točk od 579 do 631 izpodbijane sodbe, v katerih je Splošno sodišče zavrnilo tožbeni razlog, ki se nanaša na nesorazmernost glob. To ni v skladu s členom 168(1)(d) Poslovnika Sodišča, ki določa, da mora pritožba vsebovati pravne razloge.

125. Ugotavljam, da je treba prvi del drugega pritožbenega razloga zavrniti.

2) Drugi del drugega pritožbenega razloga

i) Uvod

126. V drugem delu drugega pritožbenega razloga družba Marine Harvest trdi, da so načela, ki urejajo stek kršitev, določena v mednarodnem pravu in pravnih redih držav članic. Družba Marine Harvest meni, da ta načela zahtevajo, da je treba, če isto ravnanje spada na področje uporabe več kot ene zakonske določbe, pri čemer je ena določba bolj posebna kot druga, uporabljati samo prvonavedeno določbo. Družba Marine Harvest trdi, da je kršitev člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 bolj posebna kršitev kot kršitev člena 7(1) te uredbe in da je zato treba za njeno ravnanje uporabiti samo prvo določbo. Družba Marine Harvest trdi, da iz tega sledi, da je Splošno sodišče storilo napako, ko je potrdilo ugotovitev Komisije, da kršitev člena 4(1) in člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 izhajata iz ravnanja družbe Marine Harvest in da je mogoče naložiti ločeni globi.

127. Menim, da je treba drugemu delu drugega pritožbenega razloga ugoditi. V nadaljevanju bom navedel razloge, iz katerih sem prišel do te ugotovitve.

128. Na začetku naj opozorim, da je ravnanje, ki spada na področje uporabe člena 4(1) in člena 7(1) Uredbe št. 139/2004, isto, kot sem pojasnil v točkah 98 in 99 zgoraj, to je zaključek pridobitve iz decembra 2012. Nepriglasitev sklenitve SPA s strani družbe Marine Harvest ne pomeni kršitve člena 4(1) te uredbe, ker za kršitev te določbe ne zadostuje, da se koncentracija ne priglasi po sklenitvi pogodbe. Ta določba je kršena šele, če se koncentracija, ki ni bila priglašena, izvede. Kršitev člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 torej nastane z izvedbo koncentracije, če ta predhodno ni bila priglašena. Ni sporno, da isto ravnanje pomeni kršitev člena 7(1) te uredbe.

129. Zato se postavlja vprašanje, ali lahko Komisija, če isto ravnanje (zaključek pridobitve iz decembra 2012) spada na področje uporabe dveh določb prava Unije (člena 4(1) in člena 7(1) Uredbe št. 139/2004), ugotovi kršitev teh dveh določb ali pa mora ugotoviti kršitev samo ene določbe.

130. Opozorim naj, kot je ugotovilo Splošno sodišče v točki 348 izpodbijane sodbe, da, kolikor mi je znano, v konkurenčnem pravu Unije ni pravil, ki bi urejala stek kršitev.

131. Vendar načela, ki urejajo stek kršitev, določa kazenska zakonodaja držav članic. Zato je treba upoštevati ta načela, da bi ugotovili, ali se je za namene odgovora na vprašanje, postavljeno v točki 129 zgoraj, mogoče zgledovati po njih.

132. Torej bom, prvič, preučil načela, ki urejajo stek kršitev v pravnih redih nekaterih držav članic. Drugič, preučil bom, ali se je mogoče zgledovati po teh načelih. Menim, da je treba, če isto ravnanje spada na področje uporabe člena 4(1) in člena 7(1) Uredbe št. 139/2004, kot v obravnavani zadevi, ter če kršitev ene določbe zajema kršitev druge, uporabljati samo prvo določbo. Tretjič, ocenil bom, ali kršitev ene od teh določb zajema kršitev druge. Menim, da kršitev člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 zajema kršitev člena 4(1) te uredbe. Četrtič, iz te ugotovitve bom izpeljal sklepe in predlagal, naj se izpodbijana sodba razveljavi, sporni sklep pa razglasi za delno ničen.

ii) Načela, ki urejajo stek kršitev, v pravnih redih držav članic

133. Družba Marine Harvest se sklicuje na nemško doktrino „navideznega“ oziroma „nepravega steka“ (v nemščini: unechte Konkurrenz).

134. V nemškem pravu je mogoče z enim samim ravnanjem kršiti več zakonskih določb (položaj „pravega steka“, v nemščini: echte Konkurrenz). V tem primeru se naloži samo ena kazen. V skladu s členom 52(2) Strafgesetzbuch (nemški kazenski zakonik) ta enotna kazen ne sme presegati najvišje od maksimalnih kazni za kršitev zadevnih določb niti ne sme biti nižja od najvišje od minimalnih kazni za kršitev teh določb. ( 53 )

135. Vendar se lahko ugotovi, da je z ravnanjem, ki spada na področje uporabe več zakonskih določb, kršena samo ena določba. To pa zato, ker uporaba te določbe nasprotuje uporabi druge (položaj „navideznega“ oziroma „nepravega steka“, v nemščini: unechte Konkurrenz). Položaj „navideznega“ oziroma „nepravega steka“ se pojavi, kadar: (i) zakonska določba, ki vključuje vse elemente druge določbe, vsebuje še dodatni element (načelo „posebnosti“, v nemščini: Spezialität); (ii) zakonska določba izrecno ali vsebinsko izključuje uporabo druge določbe (načelo „subsidiarnosti“, v nemščini: Subsidiarität); ali (iii) zakonska določba spada k tako imenovanemu „značilnemu poteku dogodkov“, ki pripelje do kršitve druge določbe, in se zato prvonavedena določba redno krši hkrati z drugonavedeno (načelo „konsumpcije“, v nemščini: Konsumtion). V položaju „navideznega“ oziroma „nepravega steka“ se naloži samo ena kazen, saj je bila z zadevnim ravnanjem kršena samo ena določba. ( 54 )

136. Kot primer lahko upoštevamo tudi načela, ki urejajo stek kršitev v francoskem pravu kot enemu od pravnih sistemov, na katere se je sklicevala družba Marine Harvest.

137. V skladu s francoskim pravom je, če isto ravnanje spada na področje uporabe več kot ene zakonske določbe, običajno kršena samo ena določba. ( 55 ) Isto ravnanje na primer ne more biti hkrati kaznivo dejanje posilstva in povzročitve telesne poškodbe. Uporabi se samo prepoved posilstva, prepoved naklepne povzročitve telesne poškodbe pa se izključi. ( 56 ) Tako je, če vse določbe, ki se uporabljajo, varujejo isto družbeno vrednoto. Kaznivo dejanje, ki ima prednost in ob storitvi katerega se ugotovi, da so druga kazniva dejanja izključena, je tisto dejanje, za katero je zagrožena najvišja maksimalna kazen (posilstvo ima prednost pred naklepno povzročitvijo telesne poškodbe); ali tisto dejanje, ki zajema drugo kaznivo dejanje, ker je bilo slednje storjeno izključno za namen storitve prvega kaznivega dejanja ali ker pomenu prvi korak k prvemu dejanju; ( 57 ) ali tisto dejanje, ki je v skladu z načelom specialia generalibus derogant bolj posebno od drugega. Iz tega sledi, da se izreče le ena kazen. ( 58 )

138. Vendar je lahko z istim ravnanjem kršena tudi več kot ena zakonska določba. Tako je zlasti, kadar zadevne določbe varujejo različne družbene vrednote. ( 59 ) V takem primeru se načeloma uporablja člen 132(3) Code pénal (francoski kazenski zakonik), ki določa, da se lahko v istem postopku izreče samo ena kazen iste narave, ( 60 ) in sicer v mejah najvišje maksimalne zakonite kazni. ( 61 ) Vseeno je mogoče, da se zahteva po izreku ene kazni iste narave izjemoma ne uporablja, zaradi česar so izrečene ločene kazni, vendar še vedno v mejah najvišje maksimalne zakonite kazni. ( 62 )

iii) Ali se lahko v zvezi s kršitvijo člena 4(1) in člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 z istim ravnanjem zgledujemo po načelih iz pravnih redov držav članic

139. V obravnavani zadevi isto ravnanje spada na področje uporabe člena 4(1) in člena 7(1) Uredbe št. 139/2004. Menim, da se je treba po analogiji z načeli iz zgoraj opisanih nacionalnih pravnih redov vprašati, ali ena od teh dveh določb zajema drugo.

140. Če je tako, predlagam, da je treba uporabiti samo določbo, ki zajema drugo določbo, to drugo pa izključiti, tako da se lahko družbi Marine Harvest naloži samo ena kazen (prva možnost). ( 63 ) Če ni tako, je treba v obravnavani zadevi uporabiti obe določbi. V tej zadevi pa se postavlja še eno vprašanje, in sicer, ali je mogoče naložiti ločeni kazni. Sprejme se lahko stališče, da je treba naložiti ločeni kazni, ker je družba Marine Harvest storila ločeni kršitvi (druga možnost); ali da je treba naložiti samo eno kazen, ker ti dve kršitvi izhajata iz istega ravnanja (tretja možnost); ali da je treba naložiti dve kazni, vendar pod pogojem, da njun skupni znesek ne presega zgornje meje 10 % iz člena 14(2) Uredbe št. 139/2004, ( 64 ) ker, ponavljam, obe kršitvi izhajata iz istega ravnanja ( 65 ) (četrta možnost).

141. Poudarim naj, da bi imeli prva in tretja možnost za posledico razglasitev ničnosti spornega sklepa v delu, v katerem je ugotovljena kršitev več kot ene določbe in naložena več kot ena globa, druga in četrta možnost pa ne bi povzročili razglasitve ničnosti tega sklepa, niti delno niti v celoti. Zlasti v zvezi s četrto možnostjo naj opozorim, da skupni znesek glob, naloženih družbi Marine Harvest, to je 20 milijonov EUR, pomeni manj kot 1 % prometa zadevnih podjetij, ( 66 ) kar je bistveno manj od zgornje meje 10 %, določene v členu 14(2) Uredbe št. 139/2004.

142. Menim, da je treba ugotoviti, da ravnanje, s katerim se koncentracija izvede pred njeno priglasitvijo in razglasitvijo njene združljivosti z notranjim trgom, krši samo eno določbo, in sicer člen 7(1) Uredbe št. 139/2004. Z drugimi besedami, menim, da bi bilo treba med štirimi možnostmi, ki sem jih obravnaval v prejšnjih dveh točkah, izbrati prvo. V nadaljevanju bom navedel razloge, iz katerih sem prišel do te ugotovitve.

iv) Kršitev člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 zajema kršitev člena 4(1) te uredbe

143. Kot sem navedel zgoraj, menim, da zaključek pridobitve iz decembra 2012 pomeni kršitev člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 in ne člena 4(1) te uredbe.

144. Prvič, kot sem navedel v točki 101 zgoraj, imata člen 4(1) in člen 7(1) Uredbe št. 139/2004 isti namen. Z obema se želi preprečiti izvajanje koncentracij, preden so priglašene in razglašene za združljive, in s tem preprečiti škodo za konkurenco, ki bi lahko nastala zaradi take prezgodne izvedbe. Ti dve določbi torej varujeta isto vrednoto in ne vidim razloga, da bi se uporabljali skupaj.

145. Poleg tega menim, da škoda za konkurenco ne nastane zaradi nepriglasitve, s katero je kršen člen 4(1) Uredbe št. 139/2004, temveč zaradi izvedbe koncentracije, ki ni bila razglašena za združljivo, s čimer je kršen člen 7(1) te uredbe. Iz tega izhaja, da je treba ugotoviti, da je z morebitno škodo za konkurenco, ki izhaja iz prezgodne izvedbe koncentracije, kršen člen 7(1) Uredbe št. 139/2004 in ne člen 4(1) te uredbe.

146. Drugič, opozorim naj, da je nepriglasitev koncentracije prvi korak k izvedbi te koncentracije. Zakaj namreč podjetje ne bi priglasilo koncentracije? Bodisi ker se poskuša izogniti pregledu Komisije bodisi ker se ne zaveda, da operacija pomeni koncentracijo z razsežnostjo Unije. V obeh primerih koncentracijo izvede.

147. Tretjič, poudarim naj, da medtem ko je treba v skladu s členom 4(1) Uredbe št. 139/2004 koncentracije „priglasiti pred njihovo izvedbo“, člen 7(1) te uredbe prepoveduje izvedbo koncentracije „pred priglasitvijo“ (prvi del) in „do takrat, ko je bila razglašena za združljivo“ (drugi del). Člen 4(1) in prvi del člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 torej opredeljujeta isto kršitev in zajemata isti položaj, v katerem se koncentracija izvede pred priglasitvijo. ( 67 )

148. V skladu s tem naj opozorim, da, kot sem pojasnil v točki 98 zgoraj, ni mogoče kršiti samo člena 4(1) Uredbe št. 139/2004. To je bilo mogoče v skladu z Uredbo št. 4064/89, v kateri je bilo v prvotnem besedilu člena 4(1) zahtevano, da se koncentracije priglasijo v enem tednu po sklenitvi sporazuma. Če je bila torej koncentracija priglašena en mesec po sklenitvi sporazuma, vendar preden je bila izvedena, je priglasitelj kršil člen 4(1) Uredbe št. 4064/89, ne pa tudi člena 7(1) te uredbe. To ni več mogoče, saj je bil enotedenski rok za priglasitev odpravljen z Uredbo Sveta (ES) št. 1310/97 ( 68 ) (razlog za odpravo je bil, da se ta rok ni zdel potreben, „ker je običajno v interesu strank priglasitev opraviti čim prej, da bi čim prej prejele sklep“, ( 69 ) in se v praksi ni strogo uporabljal, ker je bila Komisija prožna pri odobritvah podaljšanj). ( 70 )

149. Navedem naj tudi, da Komisija, kolikor mi je znano, v praksi ni naložila globe za kršitev samo člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 ali Uredbe št. 4064/89. V vseh primerih, ko je Komisija naložila globo za kršitev te določbe, je bila v isti odločbi oziroma sklepu naložena še ena globa za kršitev člena 7(1) Uredbe št. 4064/89 ali Uredbe št. 139/2004. ( 71 )

150. Nasprotno je mogoče kršiti člen 7(1) Uredbe št. 139/2004, ne da bi kršili člen 4(1) te uredbe. Če je koncentracija izvedena po priglasitvi, vendar preden je razglašena za združljivo, ( 72 ) priglasitelj krši drugi del člena 7(1) Uredbe št. 139/2004, ki prepoveduje izvedbo koncentracije, preden je razglašena za združljivo. V tem primeru ni kršitve člena 4(1) te uredbe. Poleg tega je v skladu s sodbo v zadevi Ernst & Young z izvedbo transakcije, ki prispeva k spremembi nadzora, pred priglasitvijo koncentracije kršen člen 7(1) Uredbe št. 139/2004. ( 73 ) Vendar v tem položaju ni kršitve člena 4(1) te uredbe, ker transakcija prispeva k spremembi nadzora, vendar z njo ta ni dosežena in zato ne pomeni koncentracije, ki bi jo bilo treba priglasiti.

151. To pomeni, da člen 7(1) Uredbe št. 139/2004, ki v prvem delu vsebuje vse elemente člena 4(1) te uredbe, v drugem delu vsebuje dodaten element. Po mojem mnenju iz tega sledi, da kršitev člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 zajema kršitev člena 4(1) te uredbe.

152. Zato menim, da izvedba koncentracije, preden je priglašena in razglašena za združljivo, pomeni samo kršitev člena 7(1) Uredbe št. 139/2004. Ne pomeni pa kršitve tako člena 4(1) kot člena 7(1) te uredbe.

v) Splošno sodišče naj bi storilo napako, ker je potrdilo ugotovitev Komisije, da je družba Marine Harvest kršila člen 4(1) in člen 7(1) Uredbe št. 139/2004.

153. Splošno sodišče je zavrnilo tožbeni razlog, ki se je nanašal na kršitev načel, ki urejajo stek kršitev, ker naj bi, prvič, za kršitev člena 4(1) in kršitev člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 veljala ista zgornja meja 10 %, tako da nobena od teh dveh določb ne bi imela prednosti pred drugo (točka 350 izpodbijane sodbe), in ker naj, drugič, kršitev člena 4(1) ne bi bila bolj posebna kršitev kot kršitev člena 7(1) (točke od 351 do 362). ( 74 )

154. Prvič, poudariti želim, da dejstvo, da se za obe kršitvi uporabi ista zgornja meja, ne pomeni, da nobena od njiju nima prednosti pred drugo. To je eden od elementov, ki jih je treba upoštevati, zlasti ker je bila v skladu z Uredbo št. 4064/89 za kršitev člena 4(1) predpisana samo globa od 1000 EUR do 50.000 EUR, medtem ko je za kršitev člena 7(1) te uredbe veljala ista zgornja meja 10 % kot zdaj. Vendar je treba za ugotovitev, ali ima ena kršitev prednost pred drugo, upoštevati še druge dejavnike. Na primer, upoštevati je treba naravo kršitev (nepriglasitev ali prezgodnja izvedba), dejstvo, da je ena kršitev (nepriglasitev) značilen prvi korak k drugi (prezgodnji izvedbi), in dejstvo, da ena kršitev zajema ne le vse položaje, za katere se uporablja druga, ampak tudi dodatne položaje. Splošno sodišče bi moralo zlasti na podlagi navedbe v točkah 294, 295 in 306 izpodbijane sodbe, da kršitev člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 „nujno pripelje do kršitve“ člena 7(1) te uredbe, nasprotno pa da ne drži, ugotovoiti, da ima zadnjenavedena določba prednost pred prvo. Vendar v presoji, ki jo je Splošno sodišče opravilo v zvezi s tožbenim razlogom, ki se je nanašal na kršitev načel, ki urejajo stek kršitev, ta ugotovitev ni navedena.

155. Drugič, opozorim naj, da je Splošno sodišče preučilo, ali je kršitev člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 bolj posebna kot kršitev člena 7(1) te uredbe. Ni pa preučilo nasprotnega scenarija, in sicer, ali je kršitev člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 bolj posebna kot kršitev člena 4(1) te uredbe.

156. Razlog za to opustitev je, da to ni bilo zatrjevano. Družba Marine Harvest je pred Splošnim sodiščem trdila, da je kršitev člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 bolj posebna kršitev kot kršitev člena 7(1) te uredbe. Ni trdila, da je zadnjenavedena kršitev bolj posebna od prvonavedene. ( 75 )

157. Vendar to ne zmanjša pomena dejstva, da Splošno sodišče v točki 373 izpodbijane sodbe ne bi smelo ugotoviti, da „v tej zadevi ni določbe, ki bi se uporabljala primarno“, zgolj na podlagi tega, da se člen 4(1) Uredbe št. 139/2004 ne „uporablja primarno“ glede na člen 7(1) te uredbe. Splošno sodišče bi lahko do tega sklepa prišlo le, če bi ugotovilo ne le, da člen 4(1) Uredbe št. 139/2004 nima prednosti pred členom 7(1) te uredbe, kot je storilo, temveč tudi, da zadnjenavedena določba nima prednosti pred prvonavedeno, česar ni naredilo. Za ugotovitev, da „ni določbe, ki bi se uporabljala primarno“ je potrebna predhodna ugotovitev, da nobena od obeh določb nima prednosti pred drugo. ( 76 ) Zdi se mi, da Splošno sodišče pri ugotovitvi, da „ni določbe, ki bi se uporabljala primarno“, po preučitvi samo enega od obeh možnih scenarijev ni izpeljalo sklepa iz lastnih ugotovitev v točkah od 294 do 306 izpodbijane sodbe.

158. Menim, da ni mogoče ugovarjati temu, da bi bilo treba razglasiti nezakonitost člena 14(2) Uredbe št. 139/2004, preden se ugotovi, da izvedba koncentracije, ki ni bila niti priglašena niti razglašena za združljivo, ustreza kršitvi ene in ne dveh določb te uredbe.

159. V zvezi s tem naj opozorim, da je Splošno sodišče v točki 306 izpodbijane sodbe ugotovilo, da čeprav „je veljavni pravni okvir nenavaden“, družba Marine Harvest „ne podaja ugovora nezakonitosti glede posameznih določb Uredbe št. 139/2004“.

160. Čeprav družba Marine Harvest ne pred Splošnim sodiščem ne v pritožbi pred Sodiščem ni podala ugovora nezakonitosti, je na obravnavi navedla, da je člen 14(2)(a) Uredbe št. 139/2004 nezakonit.

161. Kot trdi Komisija, ta ugovor nezakonitosti ni dopusten, ker ni bil naveden pred Splošnim sodiščem. ( 77 )

162. Vendar menim, da ni nujno, da Sodišče razglasi nezakonitost člena 14(2)(a) Uredbe št. 139/2004, da bi lahko ugotovilo, da v skladu s to določbo in členom 14(2)(b) iste uredbe ni mogoče naložiti ločenih glob zaradi izvajanja koncentracije, s katero sta kršena člen 4(1) in člen 7(1) te uredbe.

163. Člen 14(2) Uredbe št. 139/2004 namreč ne določa, ali lahko Komisija naloži globe v skladu s točko (a) in (b), če so izpolnjeni pogoji za uporabo vsake od teh točk (to je, če sta z izvedbo koncentracije kršeni obveznost priglasitve in obveznost mirovanja). V členu 14(2) Uredbe št. 139/2004 res ni navedeno, da lahko Komisija naloži kazen v skladu s točko (a) ali točko (b), če so izpolnjeni pogoji za uporabo vsake od teh točk. Vendar to ne vpliva na dejstvo, da člen 14(2) Uredbe št. 139/2004 Komisiji ne dovoljuje izrecno naložitve glob v skladu s točko (a) in točko (b), kadar se uporabljata obe točki. Zato je ugotovitev, da Komisija ne sme naložiti ločenih kazni za kršitev člena 4(1) in člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 z istim ravnanjem, v skladu s členom 14(2) te uredbe.

164. Ugotavljam, da je Splošno sodišče v točkah od 372 do 374 napačno ugotovilo, da lahko Komisija družbi Marine Harvest za kršitev člena 4(1) in člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 naloži ločeni kazni, ne da bi kršila načela, ki urejajo stek kršitev.

165. Iz tega sledi, da je drugi del drugega pritožbenega razloga utemeljen.

166. Člen 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije določa, da če je pritožba utemeljena, Sodišče razveljavi odločitev Splošnega sodišča. Če stanje postopka to dovoljuje, lahko samo dokončno odloči o zadevi. Menim, da je v obravnavani zadevi tako.

167. Iz razlogov, navedenih v točkah od 143 do 152 zgoraj, je razvidno, da je Komisija storila napako, ker je ugotovila, da je družba Marine Harvest z izvajanjem pridobitve iz decembra 2012, preden je bila priglašena in razglašena za združljivo, kršila člen 4(1) Uredbe št. 139/2004, in zato družbi Marine Harvest naložila globo v višini 10 milijona EUR za kršitev te določbe.

168. Zato je treba ugoditi tožbenemu razlogu družbe Marine Harvest pred Splošnim sodiščem, ki se nanaša na kršitev načel, ki urejajo stek kršitev, in za nična razglasiti, prvič, člen 1 spornega sklepa v delu, v katerem je ugotovljena kršitev člena 4(1) Uredbe št. 139/2004, in, drugič, člen 2 tega sklepa, v katerem je družbi Marine Harvest naložena globa v višini 10 milijonov EUR zaradi kršitve člena 4(1) te uredbe.

VI. Predlog

169. Menim, da bi Sodišče moralo: – razveljaviti sodbo z dne 26. oktobra 2017, Marine Harvest/Komisija (T‑704/14, EU:T:2017:753); – razglasiti člen 1 Sklepa Komisije z dne 23. julija 2014 o naložitvi globe za izvajanje koncentracije zaradi kršitve člena 4(1) in člena 7(1) Uredbe (ES) št. 139/2004 (zadeva M. 7184 – Marine Harvest/Morpol) za ničen v delu, v katerem je ugotovljeno, da je družba Marine Harvest ASA, ker je v obdobju od 18. decembra 2012 do 30. septembra 2013 izvajala koncentracijo z razsežnostjo Skupnosti, kršila člen 4(1) Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004 z dne 20. januarja 2004 o nadzoru koncentracij podjetij (Uredba ES o združitvah); – razglasiti člen 2 Sklepa Komisije z dne 23. julija 2014 za ničen; – naložiti Evropski komisiji, da nosi svoje stroške in stroške družbe Marine Harvest ASA.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Sodba z dne 26. oktobra 2017, Marine Harvest/Komisija (T‑704/14, EU:T:2017:753, v nadaljevanju: izpodbijana sodba).

( 3 ) Sklep o naložitvi globe za izvajanje koncentracije zaradi kršitve člena 4(1) in člena 7(1) Uredbe (ES) št. 139/2004 (zadeva COMP/M.7184 – Marine Harvest/Morpol) (C(2014) 5089 final).

( 4 ) Odločba v skladu s členom 6(1)(b) v povezavi s členom 6(2) Uredbe št. 139/2004 (zadeva COMP/M.6850 – Marine Harvest/Morpol) (C(2013) 6449 final).

( 5 ) Uredba z dne 20. januarja 2004 o nadzoru koncentracij podjetij (Uredba ES o združitvah) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 40).

( 6 ) Preden jo je prevzela družba Marine Harvest, je družba Morpol kotirala na borzi v Oslu (Norveška). Tudi družba Marine Harvest kotira na borzi v Oslu.

( 7 ) Kot je naveden v Prilogi I k Uredbi Komisije (ES) št. 802/2004 z dne 7. aprila 2004 o izvajanju Uredbe št. 139/2004 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 88).

( 8 ) Glej točke od 7 do 9 obrazložitve odločbe o odobritvi.

( 9 ) Glej točke od 85 do 88 obrazložitve izpodbijanega sklepa.

( 10 ) Glej točke od 100 do 119 obrazložitve izpodbijanega sklepa.

( 11 ) Pet tožbenih razlogov, ki so bili navedeni pred Splošnim sodiščem, se je nanašalo na očitno napako pri uporabi prava in ugotovitvi dejanskega stanja, ker je bila s spornim sklepom zavrnjena uporaba člena 7(2) Uredbe št. 139/2004 (prvi tožbeni razlog); očitno napako pri uporabi prava in ugotovitvi dejanskega stanja, ker je bilo v spornem sklepu ugotovljeno, da je bila tožeča stranka malomarna (drugi tožbeni razlog); kršitev načela ne bis in idem (tretji tožbeni razlog); očitno napako pri uporabi prava in ugotovitvi dejanskega stanja, ker sta bili tožeči stranki naloženi globi (četrti tožbeni razlog), ter očitno napako pri uporabi prava in ugotovitvi dejanskega stanja ter na neobstoj obrazložitve, kar zadeva določitev višine glob (peti tožbeni razlog). Ker družba Marine Harvest pred Sodiščem izpodbija samo presojo Splošnega sodišča v zvezi s prvim in tretjim tožbenim razlogom, navedenim pred tem sodiščem, bom povzel le presojo Splošnega sodišča glede teh tožbenih razlogov.

( 12 ) UL 2008, C 95, str. 1.

( 13 ) Sodba z dne 23. februarja 2006, Cementbouw Handel & Industrie/Komisija (T‑282/02, EU:T:2006:64, točka 104).

( 14 ) Zaradi celovitosti (saj se družba Marine Harvest na to ne sklicuje) naj navedem, da je bila družba Marine Harvest od 12. novembra 2013 edina delničarka družbe Morpol (glej točko 11 zgoraj).

( 15 ) Kot je pojasnjeno v spornem sklepu, družba Marine Harvest s pridobitvijo 48,5‑odstotnega deleža v družbi Morpol sicer ni dobila pravnega nadzora nad tem podjetjem, dobila pa je dejanski nadzor. To pa zato, ker so bili, prvič, drugi lastniški deleži močno razpršeni in, drugič, ker je za postopke, kot sta izvolitev upravnega odbora ali odobritev dividend, zadostovala navadna večina delnic, ki so navzoče in za katere je oddan glas na skupščinah delničarjev družbe Morpol, ter je J. M. (čigar delež je družba Marine Harvest pridobila s pridobitvijo iz decembra 2012) glede na stopnjo udeležbe na rednih in izrednih skupščinah vedno predstavljal veliko večino glasov, oddanih na teh skupščinah (glej točke od 48 do 84 obrazložitve spornega sklepa).

( 16 ) Drugega primera, predvidenega v uvodni izjavi 20 Uredbe št. 139/2004 (več transakcij z vrednostnimi papirji, ki potekajo v razumno kratkem času), ne bom obravnaval, saj se, prvič, družba Marine Harvest sklicuje izključno na prvi primer, ki je predviden v tej uvodni izjavi (transakcije, med katerimi obstaja pogojna povezava), in, drugič, Splošno sodišče ni preučilo drugega primera (glej točke 97, 98 in 149 izpodbijane sodbe).

( 17 ) Sodba z dne 23. februarja 2006 (T‑282/02, EU:T:2006:64, točka 109) (moj poudarek).

( 18 ) Predlog uredbe Sveta z dne 11. decembra 2002 o nadzoru koncentracij podjetij (Uredba ES o združitvah) (v nadaljevanju: predlog Komisije) (UL 2003, C 20, str. 4).

( 19 ) Uredba z dne 21. decembra 1989 o nadzoru koncentracij podjetij (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 31). Uredba št. 4064/89 je bila razveljavljena in nadomeščena z Uredbo št. 139/2004.

( 20 ) Moj poudarek. Pojasniti moram, da so besede „če transakcije kot celota ustrezajo zahtevam iz odstavka 1“ uporabljene v angleški različici člena 3(4) predloga Komisije, ne pa tudi v francoski različici te določbe. Vendar so vključene v nemški, španski, italijanski in portugalski različici. Zdi se, da je napako v francoski različici popravil Svet (primerjaj angleško in francosko različico dokumenta Sveta z dne 24. oktobra 2003 št. 13892/03).

( 21 ) Kot dokazuje dokument služb Komisije, predložen Odboru stalnih predstavnikov (Coreper) v času pripravljalnih dejavnosti za Uredbo št. 139/2004, ki ga je Komisija predložila Sodišču. Iz tega dokumenta je razvidno, da je Komisija Svet opozorila na dejstvo, da bo treba, če člen 3(4) njenega predloga ne bo sprejet, več transakcij še naprej ocenjevati tako kot v preteklosti, to je na podlagi koncepta „ena sama koncentracija“. To je pripeljalo do kompromisa s Coreperjem, v skladu s katerim člen 3(4) predloga Komisije ni bil ohranjen, vendar je bil uvodni izjavi 23 Uredbe št. 4064/89, ki je zdaj uvodna izjava 20 Uredbe št. 139/2004, dodan stavek. To je stavek, naveden v točki 48 zgoraj.

( 22 ) Moj poudarek. V isti točki je nadalje navedeno, da so transakcije pravno povezane, če „so sami sporazumi povezani z medsebojno pogojenostjo“, in da so dejansko povezane, če je gospodarska ocena pokazala, da je „vsaka od transakcij nujno odvisna od dokončanja drugih“ (moj poudarek).

( 23 ) Sodba z dne 23. februarja 2006 (T‑282/02, EU:T:2006:64).

( 24 ) V tem primeru se vprašanje, ali se izjema od obveznosti mirovanja iz člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 uporablja za pridobitev iz decembra 2012, sploh ne bi pojavilo in drugega dela prvega pritožbenega razloga ne bi bilo treba preučiti.

( 25 ) Sodba z dne 31. maja 2018 (C‑633/16, EU:C:2018:371, točka 52).

( 26 ) Sodba z dne 12. decembra 2012, Electrabel/Komisija (T‑332/09, EU:T:2012:672, točka 246).

( 27 ) Ugotavljam, da se družba Marine Harvest sklicuje samo na prvi položaj, določen v členu 7(2) Uredbe št. 139/2004 (javne ponudbe). Vendar bom zaradi celovitosti preučil tudi drugi položaj, predviden s to določbo (več transakcij z vrednostnimi papirji), saj, prvič, trditev družbe Marine Harvest, ki temelji na ratio legis te določbe, dejansko zadeva drugi položaj in, drugič, je Splošno sodišče preučilo drugi položaj (glej točke od 73 do 82 in 176 izpodbijane sodbe).

( 28 ) Naj pojasnim, da je bila s členom 7(3) Uredbe št. 4064/89 (postal člen 7(2) Uredbe št. 139/2004) izjema od obveznosti mirovanja določena le za javne ponudbe. Ta izjema je bila razširjena na več transakcij z vrednostnimi papirji z Uredbo št. 139/2004.

( 29 ) Iz točke 188 Zelene knjige izhaja, da je mogoče uporabo obveznosti mirovanja pri prikritih prevzemih šteti za „nepraktično“, iz točke 76 Povzetka odgovorov na Zeleno knjigo pa, da je težko ugotoviti, „kdaj pri prikritem prevzemu nastane obveznost priglasitve“ (z drugimi besedami, s katero delnico se „tehtnica prevesi“ tako, da se z njenim nakupom prenese nadzor nad ciljnim podjetjem). Iz teh razlogov je bilo v Uredbi št. 139/2004 področje uporabe izjeme od obveznosti mirovanja razširjeno na več transakcij z vrednostnimi papirji. Glej Zeleno knjigo o pregledu izvajanja Uredbe št. 4064/89, ki jo je Komisija predstavila 11. decembra 2002 (v nadaljevanju: Zelena knjiga) (COM(2001) 745 final) in Povzetek odgovorov na Zeleno knjigo, ki je na voljo na spletnem mestu Generalnega direktorata Komisije za konkurenco.

( 30 ) Pojasnim naj, da Komisija pri Sodišču ni vložila ugovora nedopustnosti v zvezi z zatrjevano kršitvijo načela ne bis in idem ali zatrjevano kršitvijo načel, ki urejajo stek kršitev.

( 31 ) In sicer sklepne predloge generalne pravobranilke E. Sharpston v zadevi Kraaijenbrink (C‑367/05, EU:C:2006:760, točke 56, 58 in 61) in generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Beneo-Orafti (C‑150/10, EU:C:2011:164, opomba 43).

( 32 ) Opozarjam, da je očitek, ki se nanaša na kršitev načela vračunanja, podan podredno, to je, če bi Sodišče menilo, da ni bilo kršeno načelo ne bis in idem.

( 33 ) Sodbe z dne 15. oktobra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi/Komisija (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, od C‑250/99 P do C‑252/99 P in C‑254/99 P, EU:C:2002:582, točka 59); z dne 14. februarja 2012, Toshiba Corporation in drugi (C‑17/10, EU:C:2012:72, točka 94), in z dne 3. aprila 2019, Powszechny Zakład Ubezpieczeń na Życie (C‑617/17, EU:C:2019:283, točka 28).

( 34 ) Sodbi z dne 7. januarja 2004, Aalborg Portland in drugi/Komisija (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P, EU:C:2004:6, točka 338), in z dne 14. februarja 2012, Toshiba Corporation in drugi (C‑17/10, EU:C:2012:72, točka 97). Zaradi celovitosti naj natančneje pojasnim, da se je o upoštevnosti tretjega pogoja, navedenega v točki 95 zgoraj, to je enotnosti pravno zavarovanega interesa, že dvomilo. V skladu s sodno prakso imajo pravila Unije o konkurenci in nacionalna pravila o konkurenci „različen namen“ (glej sodbo z dne 13. februarja 1969, Wilhelm in drugi, 14/68, EU:C:1969:4, točka 11), zato varujejo različne pravne interese. Iz tega sledi, da načelo ne bis in idem ne preprečuje naložitve ločenih glob istemu podjetju za kršitev na eni strani pravil Unije o konkurenci in na drugi strani nacionalnih pravil o konkurenci. Vendar je upoštevnost pogoja, da mora biti pravno zavarovani interes isti, sporna, ker se, prvič, ta pogoj ne uporablja na drugih področjih prava Unije razen konkurenčnega prava (glej sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi Toshiba Corporation in drugi, C‑17/10, EU:C:2011:552, točka 116, in generalnega pravobranilca M. Camposa Sánchez-Bordone v zadevi Menci, C‑524/15, EU:C:2017:667, točka 27) in, drugič, je v nasprotju z vedno večjo skladnostjo pravil Unije o konkurenci in nacionalnih pravil o konkurenci ter z decentralizacijo uporabe pravil Unije o konkurenci, ki jo je prinesla Uredba Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz [členov 101 in 102 PDEU] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) (glej sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi Toshiba Corporation in drugi, C‑17/10, EU:C:2011:552, točke od 121 do 123; sklepne predloge generalnega pravobranilca Wahla v zadevi Powszechny Zakład Ubezpieczeń na Życie, C‑617/17, EU:C:2018:976, točka 48; ter Veenbrink, M., Bringing Back Unity: Modernizing the Application of the Non Bis in Idem Principle, World Competition, 2019, zvezek 42, št. 1, str. od 67 do 86). Vendar se to vprašanje v obravnavani zadevi zaradi razlogov, navedenih v točki 101 spodaj, ne postavlja.

( 35 ) Glej člen 4(2), drugi stavek, Uredbe št. 139/2004.

( 36 ) Glej sodbo z dne 31. maja 2018, Ernst & Young (C‑633/16, EU:C:2018:371, točki 41 in 42).

( 37 ) Sodba z dne 3. aprila 2019, Powszechny Zakład Ubezpieczeń na Życie (C‑617/17, EU:C:2019:283, točka 35).

( 38 ) Tožeči stranki, ki sta bili naslovnici prvega sklepa, sta menili, da bi bile lahko rezultat drugega postopka ne le globe za japonske dobavitelje, temveč tudi novi globi zanju.

( 39 ) Sodba z dne 27. februarja 2014, LG Display in LG Display Taiwan/Komisija (T‑128/11, EU:T:2014:88, točka 242).

( 40 ) Sodba z dne 15. oktobra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi/Komisija (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, od C‑250/99 P do C‑252/99 P in C‑254/99 P, EU:C:2002:582, točka 62). Glej tudi sodbo z dne 1. julija 2009, ThyssenKrupp Stainless/Komisija (T‑24/07, EU:T:2009:236, točki 190 in 191). Načelo ne bis in idem pa bi lahko preprečilo nadaljevanje postopka, če bi bila odločba Komisije razglašena za nično iz vsebinskih razlogov, saj bi to pomenilo „oprostitev“ (sodba z dne 6. decembra 2012, Komisija/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, točka 24, in sklepni predlogi generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi Komisija/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:317, točka 27).

( 41 ) Sodbe z dne 18. decembra 2008, Coop de France Bétail et Viande in drugi/Komisija (C‑101/07 P in C‑110/07 P, EU:C:2008:741); z dne 21. julija 2011, Beneo-Orafti (C‑150/10, EU:C:2011:507), in z dne 5. oktobra 2011, Transcatab/Komisija (T‑39/06, EU:T:2011:562).

( 42 ) Sodba z dne 21. julija 2011, Beneo-Orafti (C‑150/10, EU:C:2011:507, točki 70 in 74).

( 43 ) Sodbi z dne 18. decembra 2008, Coop de France Bétail et Viande in drugi/Komisija (C‑101/07 P in C‑110/07 P, EU:C:2008:741, točki 128 in 130), in z dne 13. decembra 2006, FNCBV/Komisija (T‑217/03 in T‑245/03, EU:T:2006:391, točki 342 in 344).

( 44 ) Sodba z dne 5. oktobra 2011, Transcatab/Komisija (T‑39/06, EU:T:2011:562, točke od 254 do 259). Pritožba zoper to sodbo je bila zavrnjena (sklep z dne 13. decembra 2012, Transcatab/Komisija, C‑654/11 P, neobjavljen, EU:C:2012:806).

( 45 ) Sodbe z dne 13. februarja 1969, Wilhelm in drugi (14/68, EU:C:1969:4, točka 11); z dne 6. aprila 1995, Sotraentz/Komisija (T‑149/89, EU:T:1995:69, točka 29), in z dne 27. septembra 2006, Jungbunzlauer/Komisija (T‑43/02, EU:T:2006:270, točka 290).

( 46 ) Glej opombo 34.

( 47 ) Sodbe z dne 29. junija 2006, Showa Denko/Komisija (C‑289/04 P, EU:C:2006:431, točke od 57 do 60); z dne 29. junija 2006, SGL Carbon/Komisija (C‑308/04 P, EU:C:2006:433, točke od 33 do 36); z dne 10. maja 2007, SGL Carbon/Komisija (C‑328/05 P, EU:C:2007:277, točke od 31 do 34), in z dne 9. julija 2015, InnoLux/Komisija (C‑231/14 P, EU:C:2015:451, točka 75).

( 48 ) Sodbe z dne 29. junija 2006, Showa Denko/Komisija (C‑289/04 P, EU:C:2006:431, točke od 50 do 56); z dne 29. junija 2006, SGL Carbon/Komisija (C‑308/04 P, EU:C:2006:433, točke od 28 do 32); z dne 10. maja 2007, SGL Carbon/Komisija (C‑328/05 P, EU:C:2007:277, točke od 24 do 30), in z dne 9. julija 2015, InnoLux/Komisija (C‑231/14 P, EU:C:2015:451, točka 75).

( 49 ) Sodba z dne 18. julija 2007, Kraaijenbrink (C‑367/05, EU:C:2007:444).

( 50 ) C‑367/05, EU:C:2006:760, točka 58.

( 51 ) Glej uvodni izjavi 8 in 11 ter člen 21(2) in (3) Uredbe št. 139/2004. Komisija ima izključno pristojnost za pregled koncentracij z razsežnostjo Unije, kar pomeni, da dosegajo pragove prometa iz člena 1(2) in (3) te uredbe (razen če se Komisija odloči, da koncentracijo predloži pristojnim organom države članice v skladu s členom 4(4) ali členom 9 Uredbe št. 139/2004).

( 52 ) V obravnavani zadevi, pravnemu sistemu Unije, natančneje člen 4(1) in člen 7(1) Uredbe št. 139/2004.

( 53 ) Glej Brögelmann, Methodik der Strafzumessung, Juristische Schulung, 2002, str. 903 (glej str. 905).

( 54 ) Na primer, če isto ravnanje spada na področje uporabe člena 212 nemškega kazenskega zakonika, ki prepoveduje umor, in člena 223 tega zakonika, ki prepoveduje telesno poškodbo, se uporablja samo prvonavedena določba. Glej Schönke/Schröder Strafgesetzbuch, 30. izdaja, 2019, Vorbemerkungen zu den § 52 ff.

( 55 ) Glej Rassat, M.-L., Droit pénal général, Ellipses, 4. izdaja, 2017, točka 242.

( 56 ) Glej sodbo Cour de cassation, chambre criminelle (kasacijsko sodišče (kazenski senat), Francija) z dne 6. januarja 1999 (št. 98–80.730).

( 57 ) Oseba na primer ne more biti spoznana za krivo, na eni strani, pranja denarja, ki izhaja iz kaznivih dejanj goljufije, ki ga je storil njen partner, in, na drugi strani, prikrivanja. Dejstvo, da so bila sredstva, pridobljena z goljufijo, nakazana na bančni račun te osebe, kar je kaznivo dejanje prikrivanja, je bil „zgolj prvi korak“ k nakupu premoženja s temi sredstvi, kar je kaznivo dejanje pranja denarja, ki izhaja iz goljufije. Zato je bila ta oseba spoznana za krivo samo pranja denarja (glej sodbo Cour de cassation, chambre criminelle (kasacijsko sodišče (kazenski senat)) z dne 26. oktobra 2016, št. 15–84.552).

( 58 ) Glej Dreyer, E., Droit pénal général, LexisNexis, 4. izdaja, 2016, točki 632 in 633.

( 59 ) Na primer, če iste osebe ugrabijo letalo ter vzamejo za talce pilota, posadko in potnike, so lahko spoznane za krive dveh kaznivih dejanj, in sicer ugrabitve letala in jemanja talcev. Ti dve kaznivi dejanji namreč varujeta različne interese: prvi varuje prosto gibanje v zračnem prostoru, drugi pa življenje posameznikov in žrtev (glej sodbo Cour de cassation, chambre criminelle (kasacijsko sodišče (kazenski senat)) z dne 27. novembra 2003, št. 83-93.975).

( 60 ) Zaporne kazni imajo isto naravo. Podobno imajo tudi globe isto naravo.

( 61 ) Glej Pradel, J., Droit pénal général, Éditions Cujas, 20. izdaja, 2014, točka 342(4°).

( 62 ) Glej sodbo Cour de cassation, chambre criminelle (kasacijsko sodišče (kazenski senat)) z dne 9. decembra 2014 (št. 13–85.937). V tej sodbi je navedeno sodišče ugotovilo, prvič, da je bila z istim ravnanjem na eni strani kršena prepoved povzročitve smrti iz malomarnosti, na drugi pa pravila o varnosti pri delu. Drugič, sodišče je ugotovilo, da „je mogoče za ti kaznivi dejanji izreči ločeni kazni enake narave, če njuna vsota, kot v tej zadevi, ne preseže najvišje maksimalne zakonite kazni“.

( 63 ) Poudarim naj, da je moj predlog strogo omejen na kršitev člena 4(1) in člena 7(1) Uredbe št. 139/2004 z istim ravnanjem. Nikakor ne vpliva na možnost, da Komisija naloži več kot eno globo istemu podjetju, če ugotovi, da je to podjetje storilo več kršitev člena 101 PDEU. V obravnavani zadevi gre namreč za položaj, v katerem je z istim ravnanjem kršenih več določb konkurenčnega prava Unije, in sicer člen 4(1) in člen 7(1) Uredbe št. 139/2004. Vprašanje je torej, ali ti dve določbi opredeljujeta isto kršitev oziroma ali ena zajema drugo, pri čemer se v tem primeru za isto ravnanje ne bi smeli uporabljati obe. V nasprotju s tem, če Komisija istemu podjetju naloži več kot eno globo na podlagi člena 101 PDEU, je to zato, ker je podjetje z različnimi ravnanji večkrat kršilo isto določbo konkurenčnega prava Unije, in sicer prepoved sporazumov in usklajenih ravnanj iz člena 101 PDEU. V takem primeru je vprašanje, ali je kršitev člena 101 PDEU dejansko več, in če je tako, je lahko naloženih več glob; ali pa zadevna nezakonita dejanja pomenijo eno in isto kršitev člena 101 PDEU, in če je tako, je lahko naložena samo ena globa. To vprašanje je povsem drugačno, od vprašanja, ki je upoštevno v obravnavanem primeru.

( 64 ) V skladu s to določbo globe ne smejo preseči 10 % skupnega prometa zadevnega podjetja.

( 65 ) Domnevam, da to pomeni, da je treba skladnost z načelom sorazmernosti (če bi se nanj sklicevali v kakšni prihodnji zadevi) oceniti glede na skupni znesek glob, in ne glede na vsako globo posebej.

( 66 ) Glej opombo 5 spornega sklepa.

( 67 ) Ta položaj lahko nastane zlasti takrat, ko stranke menijo, da njihova operacija ne pomeni koncentracije za namene Uredbe št. 139/2004 (na primer, ker so pridobile manjšino kapitalskega deleža in menijo, da to ne zadostuje za prevzem nadzora na ciljnim podjetjem) ali da koncentracija nima razsežnosti Unije.

( 68 ) Uredba z dne 30. junija 1997 o spremembi Uredbe št. 4064/89 (UL 1997, L 180, str. 1).

( 69 ) Glej točko 182 zelene knjige, navedene v opombi 29 zgoraj.

( 70 ) Glej Levy, N., in Cook, C., European Merger Control Law: A Guide to the Merger Regulation, LexisNexis, 2003, točka 17.03[3].

( 71 ) Komisija je globe za izvedbo koncentracije, preden je bila priglašena in razglašena za združljivo, naložila v petih primerih: (i) Odločba Komisije z dne 18. februarja 1998 o naložitvi globe zaradi nepriglasitve in izvedbe koncentracije v nasprotju s členoma 4(1) in 7(1) Uredbe št. 4064/89 (zadeva IV/M.920) – Samsung/AST; (ii) Odločba Komisije z dne 10. februarja 1999 o naložitvi glob zaradi nepriglasitve in izvedbe treh koncentracij ob kršitvi členov 4 in 7(1) Uredbe št. 4064/89 (zadeva IV/M.969 – A.P.Møller); (iii) Odločba Komisije z dne 10. junija 2009 o naložitvi globe za izvedbo koncentracije zaradi kršitve člena 7(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 4064/89 (zadeva COMP/M.4994 – Electrabel/Compagnie Nationale du Rhône); (iv) Sklep Komisije z dne 24. aprila 2018 o naložitvi globe za izvedbo koncentracije zaradi kršitve členov 4(1) in 7(1) Uredbe št. 139/2004 (zadeva M.7993 – Altice/PT Portugal), in (v) sporni sklep. Štiri od teh odločb se sklicujejo na kršitev člena 4(1) in člena 7(1) Uredbe št. 4064/89 ali Uredbe št. 139/2004; ena na kršitev samo člena 7(1) Uredbe št. 4064/89 (odločba v zadevi M.4994 – Electrabel/Compagnie Nationale du Rhône); nobena na kršitev samo člena 4(1) Uredbe št. 4064/89 ali Uredbe št. 139/2004. Pojasnim naj, da je bil 27. junija 2019 sprejeta šesta odločba oziroma sklep, in sicer sklep, s katerim je Komisija družbi Canon naložila globo v višini 28 milijonov EUR zaradi delne izvedbe njene pridobitve družbe Toshiba Medical Systems Corporation. Zdi se, da je s to globo kaznovana kršitev člena 4(1) in člena 7(1) Uredbe št. 139/2004, saj je Komisija v sporočilu za medije navedla, da je „družba Canon kršila tako zahtevo po priglasitvi kot obveznost mirovanja“ (glej sporočilo Komisije za medije z dne 27. junija 2019, IP(19/3429 – sklep še ni objavljen).

( 72 ) Tak položaj lahko nastane zlasti, če se stranke ne zavedajo, kaj pomeni izvajanje za namene Uredbe št. 139/2004, ali če napačno menijo, da velja izjema iz člena 7(2) te uredbe.

( 73 ) Sodba z dne 31. maja 2018, Ernst & Young (C‑633/16, EU:C:2018:371, točka 52).

( 74 ) Opozorim naj, da je v točkah od 363 do 371 izpodbijane sodbe obravnavano vprašanje, ali načela, ki urejajo stek kršitev, „na splošno“ (glej točko 371) in v sodni praksi mednarodnih sodišč nasprotujejo temu, da bi iz istega ravnanja izhajalo več kršitev. Toda bistveno vprašanje je, ali načela, ki urejajo stek kršitev, za namene Uredbe št. 139/2004 nasprotujejo temu, da bi iz istega ravnanja izhajalo več kršitev.

( 75 ) Naj pojasnim, da medtem ko je družba Marine Harvest v svoji pritožbi pred Sodiščem navedla, da ima kršitev člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 prednost pred kršitvijo člena 7(1) te uredbe, je na obravnavi zavzela nasprotno stališče in trdila, da je zadnjenavedena kršitev širša in zato zajema prvonavedeno, ki je zgolj prazna lupina.

( 76 ) V zvezi s tem naj opozorim, da se zdi, da Splošno sodišče samo ni prepričano, da dejstvo, da ni določbe, ki bi se uporabljala primarno, izhaja zgolj iz ugotovitve, da kršitev člena 4(1) Uredbe št. 139/2004 nima prednosti pred kršitvijo člena 7(1) te uredbe. Če bi bilo, se namreč Splošnemu sodišču ne bi bilo treba sklicevati tudi na dejstvo, da se za kršitev obeh določb uporablja ista zgornja meja.

( 77 ) Glej sklep z dne 20. januarja 2009, Sack/Komisija (C‑38/08 P, EU:C:2009:21, točke od 21 do 24).