V skladu s členom 5 PEU za razmejitev pristojnosti Unije velja načelo prenosa pristojnosti in na podlagi člena 13(2) PEU vsaka institucija deluje v mejah pristojnosti, ki so ji dodeljene s Pogodbama. V tem okviru člen 4(2)(b) Uredbe št. 211/2011 o državljanski pobudi določa pogoj, da predlagana evropska civilna pobuda ne sme biti očitno zunaj okvira, v katerem ima Komisija pristojnost za predložitev predloga pravnega akta Unije za izvajanje Pogodb.

V zvezi z izvzetjem take oskrbe iz uporabe pravil o notranjem trgu iz člena 14 PDEU izhaja, da se posebna pravila, ki jih določa, uporabljajo za storitve splošnega gospodarskega pomena brez poseganja v člen 106 PDEU. V skladu z odstavkom 2 navedenega člena pa celo podjetja, ki so pooblaščena za opravljanje takih storitev, ravnajo po pravilih iz Pogodb, zlasti po pravilih o notranjem trgu in konkurenci, kar je načelo, od katerega je mogoče odstopiti le pod strogimi pogoji, katerih obstoj je odvisen od pravnih in dejanskih okoliščin v vsaki državi članici in ga morata v vsakem posameznem primeru dokazati država članica oziroma podjetje, ki se nanje sklicuje. Iz tega je razvidno, da Komisija na splošno ne more predlagati, naj se storitve, katerih opredelitev kot storitve splošnega gospodarskega pomena je odvisna od nacionalne politike vsake države članice, izvzamejo iz uporabe pravil o notranjem trgu.

Države članice smejo ob upoštevanju prava Unije opredeliti obseg in organizacijo svojih storitev splošnega gospodarskega pomena. Države članice imajo široko diskrecijsko pravico pri opredelitvi, kaj štejejo za storitve splošnega gospodarskega pomena, opredelitev teh storitev držav članic pa lahko Komisija izpodbija le pri očitni napaki. Ta prerogativa države članice v zvezi z opredelitvijo storitev splošnega gospodarskega pomena je potrjena s tem, da ni niti pristojnosti, posebej podeljene Uniji, niti natančne in popolne opredelitve pojma teh storitev v pravu Unije.

Člen 153 PDEU le delno zajema področje uporabe pričakovanih ukrepov iz predlagane evropske državljanske pobude, ki se nanaša na dolgotrajno oskrbo, saj ta določba, ki se izrecno in izključno nanaša na delavce, ne dopušča sprejetja pravnih aktov v zvezi z drugimi skupinami oseb. Zgolj člen 153 PDEU torej ne more biti pravna podlaga za sprejetje akta z namenom zagotavljanja dolgotrajne oskrbe kot univerzalne storitve v Uniji.

Člen 352 PDEU, ki je sestavni del institucionalnega reda, katerega podlaga je načelo prenosa pristojnosti, ne more biti podlaga za razširitev pristojnosti Unije zunaj splošnega okvira, ki izhaja iz celote določb Pogodbe in zlasti iz določb, ki opredeljujejo naloge in ukrepe Unije. Ta določba vsekakor ne bi mogla biti temelj za sprejem določb, ki bi v bistvu po svojih posledicah pripeljale do spremembe Pogodbe, s tem da bi se izognile postopku, ki ga ta določa v ta namen. Iz tega je razvidno, da je uporaba te določbe odvisna od nekaterih pogojev, da bi se spoštovala razmejitev pristojnosti, določena v Pogodbah, in da v to razmejitev ne bi poseglo sprejetje akta sekundarne zakonodaje.

Poleg tega niti s členom 352 PDEU niti z Uredbo št. 211/2011 o državljanski pobudi ni izključena uporaba člena 352 PDEU v okviru evropske državljanske pobude.

Vendar s ciljem demokratičnega sodelovanja državljanov Unije, na katerem temelji mehanizem evropske državljanske pobude, ni mogoče izključiti načela prenosa pristojnosti in Uniji dovoliti, da sprejme zakonodajo na področju, na katerem ji ni bila dodeljena nobena pristojnost, tako da je treba pogoje iz člena 352 PDEU spoštovati tudi v okviru predlagane evropske državljanske pobude. Komisija mora tako preveriti, ali je glede predlagane evropske državljanske pobude očitno, da ne more vložiti predloga pravnega akta, ki temelji na tej določbi. Vendar to ne posega v presojo institucij o nujnosti takega pravnega akta, ker je to presojo mogoče opraviti po registraciji predlagane evropske državljanske pobude in jo navesti, odvisno od primera, v sporočilu iz člena 10(1)(c) Uredbe št. 211/2011.

(Glej točke od 51 do 53.)