21.

V teh okoliščinah je Consiglio di Stato (državni svet, Italija) prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil ta vprašanja: „1. Sodišče je naprošeno, naj se izreče o razlagi pojmov ‚tehnični predpis‘ o storitvah informacijske družbe in ‚predpis o storitvah‘ informacijske družbe iz [Direktive 2015/1535] in zlasti o tem, ali je treba ta pojma razlagati tako, da vključujeta davčne ukrepe, ki niso neposredno namenjeni urejanju določene storitve informacijske družbe, ampak so vsekakor taki, da se z njimi ureja dejansko delovanje v državi članici, zlasti tako, da vsem ponudnikom nepremičninskih storitev – med katere torej spadajo tudi gospodarski subjekti nerezidenti, ki svoje storitve ponujajo prek spleta – nalagajo dodatno obveznost učinkovite izterjave davkov, ki jih dolgujejo najemodajalci, in sicer: (a) zbiranje in nato sporočanje podatkov o kratkoročnih najemnih pogodbah, sklenjenih na podlagi dejavnosti posrednika, davčnim organom države članice; (b) odbitek deleža zneskov, ki so jih najemniki plačali najemodajalcem, dolgovanih italijanskemu davčnemu organu, in nato plačilo teh zneskov v državno blagajno[?] 2. (a) Sodišču se predlaga, naj odloči o tem, ali načelo svobode opravljanja storitev iz člena 56 PDEU in podobna načela, ki izhajajo iz [direktiv 2000/31 in 2006/123], kadar se šteje, da se uporabljajo v tem primeru, nasprotujejo nacionalnemu ukrepu, ki za nepremičninske posrednike, ki delujejo v Italiji – torej vključno z gospodarskimi subjekti nerezidenti, ki svoje storitve opravljajo prek spleta – določa obveznost zbiranja podatkov v zvezi s kratkoročnimi najemnimi pogodbami, sklenjenimi prek njih, in poznejše sporočanje davčnemu organu v zvezi z izterjavo neposrednih davkov, ki so jih dolžni plačati koristniki storitve; (b) ali načelo svobode opravljanja storitev iz člena 56 PDEU in podobna načela, ki izhajajo iz [direktiv 2000/31 in 2006/123], kadar se šteje, da se uporabljajo v tem primeru, nasprotujejo nacionalnemu ukrepu, ki nepremičninskim posrednikom, ki delujejo v Italiji – torej vključno z gospodarskimi subjekti nerezidenti, ki svoje storitve opravljajo prek spleta – ki se vključijo v fazi plačila na podlagi kratkoročnih najemnih pogodb, sklenjenih prek njih, nalaga obveznost, da za namen izterjave neposrednih davkov, ki so jih dolžni plačati uporabniki storitve, izvedejo davčni odtegljaj na ta plačila in jih nato plačajo v davčno blagajno; (c) če je odgovor na predhodni vprašanji pritrdilen, ali je mogoče načelo svobode opravljanja storitev iz člena 56 PDEU in vsa podobna načela iz [direktiv 2000/31 in 2006/123,] kadar se šteje, da se uporabljajo v tem primeru, vendarle omejiti v skladu s pravom [U]nije z nacionalnimi ukrepi, kot so opisani zgoraj v točkah (a) in (b), glede na to, da je davčna dajatev na neposredne davke, ki so jih dolžni plačati uporabniki storitve, sicer neučinkovita; (d) ali je mogoče načelo svobode opravljanja storitev iz člena 56 PDEU in vseh podobnih načel iz [direktiv 2006/123 in 2000/31], kadar se šteje, da se uporabljajo v tem primeru, omejiti v skladu s pravom [U]nije z nacionalnimi ukrepi, ki nepremičninskim posrednikom, ki nimajo sedeža v Italiji, nalaga[jo] obveznost imenovanja davčnega zastopnika, ki mora v imenu in za račun posrednika, ki nima sedeža, izvajati nacionalne ukrepe, opisane v točki (b), glede na to, da je davčna dajatev na neposredne davke, ki so jih dolžni plačati uporabniki storitve, sicer neučinkovita[?] 3. Ali je treba člen 267, tretji odstavek, PDEU razlagati tako, da sodišče v primeru vprašanja razlage prava [U]nije (primarnega ali sekundarnega), ki ga postavi ena od strank in ki mu je priloženo natančno besedilo vprašanja, ohrani možnost, da samostojno oblikuje ta vprašanja, pri čemer po lastni presoji, po najboljšem vedenju in prepričanju, določi upoštevne določbe prava [U]nije, nacionalne predpise, ki so morda v nasprotju z njim, in besedilo tega vprašanja v okviru mej predmeta spora, oziroma je dolžno sprejeti vprašanja, kot jih je oblikovala stranka, ki predlaga vložitev predloga za sprejetje predhodne odločbe?“