Keywords

Summary



Keywords

1. Vprašanja za predhodno odločanje – Predložitev Sodišču – Nacionalno sodišče v smislu člena 35 EU – Pojem – Sodnik, zadolžen za preiskavo – Vključitev

(člen 35 EU)

2. Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Okvirni sklep o približevanju zakonodaj – Predlog za razlago, ki vključuje načelo skladne razlage nacionalnega prava – Pristojnost podati to razlago

(člen 234 ES; člena 35 EU in 46(b) EU)

3. Evropska unija – Policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Države članice – Obveznosti – Obveznost lojalnega sodelovanja z institucijami

4. Evropska unija – Policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Okvirni sklepi o približevanju nacionalnih zakonodaj – Izvrševanje držav članic – Obveznost skladne razlage nacionalnega prava – Meje – Spoštovanje splošnih pravnih načel – Razlaga contra legem nacionalnega prava – Nedopustnost

(člen 249, tretji odstavek, ES; člen 34(2)(b) EU)

5. Evropska unija – Policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Položaj žrtev v kazenskem postopku – Okvirni sklep 2001/220/PNZ – Varstvo ranljivih oseb – Načini – Pogoji za pričanje mlajših otrok – Zaslišanje zunaj javne obravnave in preden je ta opravljena – Dopustnost – Meje

(Okvirni sklep 2001/220/PNZ, členi 2, 3 in 8(4))

Summary

1. Ko država članica izjavi, da priznava pristojnost Sodišča za odločanje o veljavnosti in razlagi aktov, navedenih v členu 35 EU, je Sodišče pristojno, da odgovori na predhodno vprašanje, ki ga je postavil sodnik, zadolžen za preiskavo. Ta sodnik, ki odloča v kazenskem postopku, namreč posega v opravljanje sodne funkcije tako, da ga je treba šteti za sodišče države članice v smislu navedenega člena.

(Glej točki 20 in 22.)

2. Na podlagi člena 46(b) EU se ureditev iz člena 234 ES uporablja za člen 35 EU pod pogoji iz slednje določbe. Kot člen 234 ES tudi člen 35 EU pristojnost Sodišča v postopku predhodnega odločanja veže na pogoj, da nacionalno sodišče meni, da je za izrek njegove sodbe potrebna odločitev o tem vprašanju, tako da je mogoče sodno prakso Sodišča, ki se nanaša na dopustnost predlogov za predhodno odločanje na podlagi člena 234 ES, načeloma prenesti na predloge za sprejetje predhodne odločbe, ki so predloženi Sodišču na podlagi člena 35 EU.

Iz tega sledi, da je mogoče domnevo pristojnosti, povezano s postavljenimi vprašanji, ki jih v postopku predhodnega odločanja postavijo nacionalna sodišča, zavrniti samo v izjemnih primerih, ko je popolnoma očitno, da razlaga določb prava Unije, po kateri sprašujejo v teh vprašanjih, ni v nobeni zvezi z resničnostjo oziroma predmetom spora v glavni stvari, ali ko je problem hipotetične narave oziroma ko Sodišče nima dovolj pravnih ali dejanskih elementov, da bi lahko učinkovito odgovorilo na postavljena vprašanja. Z izjemo takih primerov Sodišče načeloma mora odločati o predhodnih vprašanjih, ki se nanašajo na razlago aktov, določenih v členu 35(1) EU.

V tem okviru je neodvisno od stopnje povezovanja, predvidenega v Amsterdamski pogodbi, v procesu oblikovanja vse tesnejše zveze med narodi Evrope v smislu člena 1, drugi odstavek, EU popolnoma razumljivo, da se je avtorjem Pogodbe o Evropski uniji zdelo koristno v okviru naslova VI te pogodbe za policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah določiti možnost uporabe pravnih instrumentov z učinki, ki so podobni tistim, določenim v Pogodbi ES, da bi tako učinkovito prispevali k zasledovanju ciljev Unije. Pristojnost za predhodno odločanje Sodišča na podlagi člena 35 EU bi ostala brez bistvenega dela polnega učinka, če posamezniki ne bi imeli pravice sklicevati se na okvirne sklepe, zato da bi pred sodišči držav članic dosegli skladno razlago nacionalnega prava.

(Glej točke 19, od 28 do 30, 36 in 38.)

3. Unija bi s težavo učinkovito izpolnila svojo nalogo, če načelo lojalnega sodelovanja, ki pomeni predvsem to, da države članice sprejmejo vse ustrezne ukrepe, splošne in posebne, da bi zagotovile izpolnjevanje obveznosti, ki izhajajo iz prava Evropske unije, ne bi bilo enako obvezno v okviru policijskega in pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah iz naslova VI Pogodbe EU, ki prav tako temelji na sodelovanju med državami članicami in institucijami.

(Glej točko 42.)

4. Zavezujoča narava okvirnih sklepov, sprejetih na podlagi naslova VI Pogodbe o Evropski uniji, ki se nanaša na policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah, je določena z enakimi izrazi, kot so tisti iz člena 249, tretji odstavek, ES glede direktiv. Pomeni, da imajo nacionalni organi obveznost skladne razlage nacionalnega prava. Tako mora pri uporabi notranjega prava nacionalno sodišče, ki bo podalo njegovo razlago, to storiti, kolikor je le mogoče, glede na besedilo in namen okvirnega sklepa, zato da bi doseglo v njem določen rezultat in da bi ravnalo tudi v skladu s členom 34(2)(b) EU.

Obveznost nacionalnega sodišča, da se pri razlagi upoštevnih pravil svojega nacionalnega prava sklicuje na vsebino okvirnega sklepa, je kljub temu omejena s splošnimi pravnimi načeli, predvsem z načeloma pravne varnosti in prepovedi povratne veljavnosti. Ti načeli nasprotujeta predvsem temu, da bi lahko navedena obveznost na temelju posameznega okvirnega sklepa in neodvisno od zakona, sprejetega za njegovo izvajanje, določila oziroma povečala kazensko odgovornost tistih, ki kršijo njegove določbe.

Načelo skladne razlage se prav tako ne more uporabiti kot temelj za razlago nacionalnega prava contra legem . To načelo kljub temu zahteva, da nacionalno sodišče v okoliščinah posameznega primera upošteva celotno nacionalno pravo, zato da bi lahko presodilo, v kakšnem obsegu ga je mogoče uporabiti tako, da ne bo dosežen rezultat, nasproten tistemu, ki je zajet v okvirnem sklepu.

(Glej točke 34, od 43 do 45, 47, 61 in izrek.)

5. Členi 2, 3 in 8(4) Okvirnega sklepa 2001/220/PNZ o položaju žrtev v kazenskem postopku navajajo določeno število ciljev, med katerimi je tudi cilj ranljivim žrtvam zagotoviti posebno obravnavo, ki je glede na njihov položaj najprimernejša. Te določbe je treba razlagati tako, da mora imeti pristojno nacionalno sodišče možnost dovoliti mlajšim otrokom, ki zatrjujejo, da so bili žrtve grdega ravnanja, da podajo svoje izpovedbe na poseben način, ki jim zagotavlja primerno varstvo, na primer zunaj javne obravnave in preden se ta opravi. Pogoji, ki so določeni za pričevanje, kljub temu ne smejo biti nezdružljivi s temeljnimi pravnimi načeli zadevne države članice, kot določa člen 8(4) navedenega okvirnega sklepa, prav tako pa obdolžencu oziroma obtožencu ne smejo odvzeti pravice do poštenega sojenja, ki je določena v členu 6 Evropske konvencije o človekovih pravicah.

(Glej točke 54, 57, 59, 61 in izrek.)