ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

V uvodnih izjavah od 5 do 9, od 11 do 14, 18 in 22 Direktive o nepoštenih poslovnih praksah je navedeno: „(5) […] ovire za čezmejni prosti pretok storitev in blaga ali za pravico do ustanavljanja […] [je] treba odpraviti. Te ovire je mogoče odpraviti samo z določitvijo enotnih pravil na ravni Skupnosti, ki bodo zagotavljala visoko raven varstva potrošnikov, in s pojasnitvijo nekaterih pravnih pojmov na ravni Skupnosti, kolikor je to potrebno za pravilno delovanje notranjega trga in za izpolnjevanje zahteve po pravni varnosti. (6) Ta direktiva torej približuje zakonodaje držav članic o nepoštenih poslovnih praksah, vključno z nepoštenim oglaševanjem, ki neposredno škodujejo ekonomskim interesom potrošnikov in na ta način posredno ekonomskim interesom zakonitih konkurentov. […] (7) Ta direktiva obravnava poslovne prakse, ki so neposredno povezane z vplivanjem na odločitve potrošnikov o poslu v zvezi z izdelki. […] (8) Ta direktiva neposredno ščiti ekonomske interese potrošnikov pred nepoštenimi poslovnimi praksami podjetij v razmerju do potrošnikov. Na ta način posredno ščiti tudi podjetja, ki poslujejo zakonito, pred njihovimi konkurenti, ki ne upoštevajo pravil te direktive, in tako na področjih, ki jih ureja ta direktiva, zagotavlja pošteno konkurenco. […] (9) Ta direktiva ne posega v individualne tožbe posameznikov, oškodovanih zaradi nepoštene poslovne prakse. Prav tako ne posega v pravila Skupnosti in nacionalna pravila o pogodbenem pravu […] […] (11) Z visoko stopnjo približanja, doseženo s približevanjem nacionalnih določb na podlagi te direktive, je vzpostavljena visoka skupna raven varstva potrošnikov. Ta direktiva določa enotno splošno prepoved tistih nepoštenih poslovnih praks, ki izkrivljajo ekonomsko obnašanje potrošnikov. […] (12) Z uskladitvijo se bo znatno povečala pravna varnost za potrošnike in podjetja. Potrošniki in podjetja se bodo lahko zanesli na enotni ureditveni okvir, temelječ na jasno opredeljenih pravnih pojmih, ki bodo urejali vse vidike nepoštenih poslovnih praks po celotni EU. […] (13) […] Enotn[o] skupn[o] splošn[o] prepoved, kakor jo določa ta direktiva, je treba […] uporabljati tako za nepoštene poslovne prakse, ki se pojavljajo […] ob sklenitvi pogodbe in med njenim izpolnjevanjem. Splošno prepoved sestavljajo pravila o dveh vrstah poslovnih praks, ki veljata za daleč najobičajnejši, to so zavajajoče poslovne prakse in agresivne poslovne prakse. (14) Zaželeno je, da zavajajoče poslovne prakse zajemajo prakse, vključno zavajajoče oglaševanje, ki z zavajanjem potrošniku preprečijo, da izbere ob poznavanju vseh pomembnih dejstev in torej učinkovito. […] […] (18) […] V skladu z načelom sorazmernosti in z namenom omogočiti dejansko uporabo v njej zajetih varovalnih ukrepov ta direktiva kot merilo postavlja povprečnega potrošnika, ki je razumno obveščen, pozoren in pazljiv in ob upoštevanju družbenih, kulturnih in jezikovnih dejavnikov, v skladu z razlago Sodišča […] […] (22) Države članice morajo določiti kazni za kršitve določb te direktive in zagotoviti, da se te kazni izvršujejo. Te kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne.“
19

Člen 20(1) Sklepa 2010/413 določa zamrznitev sredstev za več kategorij oseb in subjektov. Člen 20(1)(a) se nanaša na osebe in subjekte, ki jih je Varnostni svet uvrstil na seznam in so našteti v Prilogi I k temu sklepu. Člen 20(1)(b) se nanaša na „osebe in subjekt[e], ki niso navedeni v Prilogi I in ki sodelujejo v dejavnostih Irana, nevarnih z vidika širjenja jedrskega orožja, ali pri razvoju izstrelitvenih sistemov jedrskega orožja, so z njimi neposredno povezani ali jih podpirajo, vključno s sodelovanjem pri nabavi prepovedanih predmetov, blaga, opreme, surovin in tehnologije, ali osebam in subjektom, ki delujejo v njihovem imenu ali po njihovih navodilih, ali subjektom, ki jim pripadajo ali jih nadzirajo (tudi na nezakonit način), ali osebe in subjekti, ki so osebam ali subjektom, uvrščenim na seznam, pomagale pri izmikanju določbam RVSZN 1737 (2006), RVSZN 1747 (2007), RVSZN 1803 (2008) ali RVSZN 1929 (2010) ali tega sklepa ali kršenju teh določb, kakor tudi drugim vodilnim članom in subjektom [Islamske revolucionarne garde] in [družbe Islamic Republic of Iran Shipping Lines] in subjektom, ki so v njihovi lasti ali pod njihovim nadzorom ali delujejo v njihovem imenu; te osebe in subjekti so navedeni v Prilogi II“.
Člen 1(1), tretji pododstavek, Direktive Sveta z dne 21. decembra 1989 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje (89/665/EGS), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2007/66/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2007, ter člene 2, 44(1) in 53(1)(a) Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev je treba razlagati tako, da načeloma ne nasprotujejo temu, da se nezakonitost ocenjevanja ponudb ponudnikov ugotovi le na podlagi dejstva, da je bil ponudnik očitno povezan z naročnikovimi strokovnjaki, ki so ocenjevali ponudbe. Naročnik mora v vsakem primeru preveriti obstoj morebitnih nasprotij interesov in sprejeti ustrezne ukrepe, da preveri, odkrije in odpravi nasprotja interesov. V okviru revizijskega postopka za razveljavitev odločbe o oddaji naročila zaradi pristranskosti strokovnjakov od neizbranega ponudnika ni mogoče zahtevati, naj konkretno dokaže pristransko ravnanje strokovnjakov. Zato mora nacionalno pravo določiti, ali in v kolikšni meri morajo pristojni upravni in sodni organi upoštevati okoliščino, da je morebitna pristranskost strokovnjakov vplivala oziroma ni vplivala na odločitev o oddaji naročila.

Člen 1(1), tretji pododstavek, Direktive 89/665, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2007/66, ter člene 2, 44(1) in 53(1)(a) Direktive 2004/18 je treba razlagati tako, da zahtevajo, da je pravica do revizije glede zakonitosti javnega razpisa po poteku roka, ki ga določa nacionalno pravo, dostopna razumno obveščenemu in običajno skrbnemu ponudniku, ki je pogoje javnega naročila lahko razumel, šele ko je naročnik, potem ko je ocenil ponudbe, predložil izčrpne informacije o razlogih za svojo odločitev. To revizijo je mogoče uveljavljati do poteka revizijskega roka zoper odločbo o oddaji naročila.
7

Kombinirana nomenklatura, ki je Priloga I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 2 str. 382), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) št. 861/2010 z dne 5. oktobra 2010 (UL L 284, str. 1, v nadaljevanju: KN) v prvem delu, oddelek I, razdelek A, vsebuje splošna pravila za razlago te nomenklature (v nadaljevanju: splošna pravila KN). Ta razdelek določa: „Blago se v kombinirani nomenklaturi uvršča po naslednjih načelih:1. Naslovi oddelkov, poglavij in podpoglavij so podani zato, da se je laže znajti pri uvrščanju; zaradi pravnih razlogov uvrščanje poteka po poimenovanjih tarifnih številk in opombah k ustreznim oddelkom ali poglavjem in po nadalje opisanih pravilih, če niso v nasprotju z vsebino teh tarifnih številk ali opomb. […] 3. Proizvodi, ki bi jih bilo mogoče po pravilu iz točke 2(b) ali iz drugih razlogov na prvi pogled uvrstiti pod dve ali več tarifnih številk, se uvrščajo takole: (a) tarifna številka, v kateri je najbolj konkretno ali najbolj natančno poimenovanje za proizvod, ima prednost pred tarifnimi številkami, v katerih je poimenovanje splošnejše. Kadar pa se poimenovanja dveh ali več tarifnih številk nanašajo samo na del materiala ali snovi, vsebovanih v mešanih ali sestavljenih proizvodih, ali samo na del komponent, pripravljenih kot komplet za prodajo na drobno, poimenovanja teh tarifnih številk štejejo za enako konkretna, celo če ima katero izmed njih bolj kompleten in bolj natančen opis proizvoda; (b) mešanice, sestavljeni proizvodi, ki sestoje iz različnih materialov ali so izdelani iz različnih komponent oziroma sestavin, ter proizvodi, pripravljeni v kompletih za prodajo na drobno, ki se ne morejo uvrstiti po pravilu iz 3(a), se uvrstijo, kot da so iz materiala ali sestavine, ki jim daje bistven značaj, če je to merilo uporabno. (c) če blaga ni mogoče uvrstiti po pravilu iz 3(a) ali (b), se uvrsti pod tisto tarifno številko, ki je po zaporedju zadnja med tistimi, ki jih je treba enako upoštevati. […] 6. Iz pravnih razlogov se proizvodi uvrščajo pod tarifne podštevilke v okviru ene tarifne številke po poimenovanjih teh tarifnih podštevilk in morebitnih opombah k tem tarifnim podštevilkam ter, smiselno, po teh pravilih, pri čemer velja, da se tarifne podštevilke lahko primerjajo samo na isti ravni razčlenitve. To pravilo velja tudi za opombe k oddelkom in poglavjem, če ni določeno drugače.“
5

Člen 6 te direktive določa: „1. Ne glede na člen 2(2) lahko države članice predvidijo, da različno obravnavanje zaradi starosti ne predstavlja diskriminacije, če ga v kontekstu nacionalnega prava objektivno in razumno utemeljujejo z legitimnim ciljem, vključno z legitimnimi cilji zaposlovalne politike, delovnega trga in poklicnega usposabljanja, in če so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni. Tako različno obravnavanje je lahko med drugim: (a) določitev posebnih pogojev glede dostopnosti zaposlitve in poklicnega usposabljanja, zaposlitve in dela, vključno s pogoji glede odpustitve in plačila, za mlade osebe, starejše delavce in osebe, ki so dolžne skrbeti za druge, zato da se spodbuja njihovo poklicno vključenost ali jim zagotavlja varstvo; (b) z določitvijo minimalnih pogojev glede starosti, delovnih izkušenj ali delovne dobe glede dostopa do zaposlitve ali kakšnih ugodnosti, povezanih z zaposlenostjo; […] 2. Ne glede na člen 2(2) lahko države članice predvidijo, da določitev starosti za upokojitev ali pridobitev pravice do starostne ali invalidske pokojnine za potrebe panožnih programov socialne varnosti, vključno z določitvijo različnih starosti za delojemalce oziroma skupine ali kategorije delojemalcev v teh programih in z uporabo merila starosti pri izračunu rizičnosti v kontekstu teh programov, ne predstavlja diskriminacije zaradi starosti, pod pogojem, da ni rezultat diskriminacije zaradi spola.“
3

V deseti, dvanajsti, štirinajsti, šestnajsti in osemnajsti uvodni izjavi Direktive 93/13 je navedeno: „ker je učinkovitejše varstvo potrošnika mogoče doseči s sprejetjem enotnih predpisov glede nedovoljenih pogodbenih pogojev; ker se morajo taki predpisi uporabljati za vse pogodbe, sklenjene med prodajalci ali ponudniki in potrošniki; ker je treba iz te direktive med drugim izključiti pogodbe o zaposlitvi, pogodbe o dednih pravicah, pogodbe o pravicah iz družinskega prava ter pogodbe o pridružitvi in oblikah organizacije podjetij ali sporazume o partnerstvu; […] ker ta direktiva zajema zlasti pogodbene pogoje, o katerih se stranki nista dogovorili posamično; […] […] ker se ta direktiva uporablja tudi za obrti, poklice in posle v okviru javnega prava; […] ker je treba oceno nedovoljenih pogodbenih pogojev, glede na izbrana splošna merila, zlasti pri prodajnih ali dobavnih dejavnostih na javnopravnih področjih, ki nudijo skupinske storitve in upoštevajo solidarnost med uporabniki, dopolniti z možnostjo za celotno oceno različnih vpletenih interesov; ker je za to potrebna zahteva dobre vere; ker je treba pri oceni dobre vere zlasti posvečati pozornost moči pogajalske pozicije strank, ali je bil potrošnik spodbujen v strinjanje s pogodbenim pogojem in ali je bilo blago ali storitve prodano ali dobavljeno na posebno naročilo potrošnika; ker zahtevo dobre vere lahko izpolni prodajalec ali dobavitelj, če posluje lojalno in pravično z drugo stranko, katere zakonite interese mora upoštevati; […] ker mora na oceno nedovoljenosti pogodbenih pogojev vplivati narava blaga ali storitev.“
55

Najprej, čeprav sicer, kot trdi družba Italmoda, v skladu z ustaljeno sodno prakso direktiva za posameznika ne more ustvarjati obveznosti in se torej država članica nanjo proti njemu ne more sklicevati (glej zlasti sodbi Pfeiffer in drugi, od C‑397/01 do C‑403/01, EU:C:2004:584, točka 108, in Kücükdeveci, C‑555/07, EU:C:2010:21, točka 46), zavrnitev uporabe pravice zaradi utaje, kot v obravnavanem primeru, ni eden od primerov, zajetih s to sodno prakso.
9

Člen 4 Direktive 2004/83 iz poglavja II te direktive, naslovljen „Obravnavanje dejstev in okoliščin“, opredeljuje pogoje za obravnavo dejstev in okoliščin ter določa: „1. Države članice lahko naložijo prosilcu dolžnost, da čim prej predloži vse potrebne elemente za utemeljitev prošnje za mednarodno zaščito. Dolžnost države članice je, da v sodelovanju s prosilcem obravnava ustrezne elemente prošnje. 2. Elementi iz odstavka 1 so izjave prosilca in vsa dokumentacija, s katero razpolaga prosilec, glede svoje starosti, porekla, vključno s poreklom ustreznih sorodnikov, identitete, državljanstva(-ev), nekdanje(-ih) držav(e) in kraja(-ev) stalnega prebivališča, prejšnjih prošenj za azil, prepotovanih poti, osebnih in potnih listih ter razlogov za prošnjo za mednarodno zaščito. 3. Obravnava prošnje za mednarodno zaščito se izvede v vsakem posameznem primeru posebej in upošteva naslednje: (a) vsa ustrezna dejstva, ki se nanašajo na izvorno državo v času odločanja o prošnji, vključno z zakoni in predpisi izvorne države in načinom njihovega izvajanja; (b) ustrezne izjave in dokumentacijo, ki jo predloži prosilec, vključno z informacijami o tem, ali je prosilec podvržen ali izpostavljen preganjanju ali resni škodi; (c) individualni položaj in osebne okoliščine prosilca, vključno z dejavniki, kot so poreklo, spol in starost, za oceno dejstva, ali bi na podlagi prosilčevih osebnih okoliščin dejanja, ki jim je prosilec izpostavljen ali bi jim bil lahko izpostavljen, pomenila preganjanje ali resno škodo; (d) ali so imele dejavnosti prosilca od odhoda iz izvorne države izključni ali poglavitni namen ustvarjanja potrebnih pogojev za prošnjo za mednarodno zaščito, z namenom ocene, ali bo prosilec ob vrnitvi v to državo zaradi teh dejavnosti izpostavljen preganjanju ali resni škodi; (e) ali se od prosilca lahko utemeljeno pričakuje, da bo izkoristil zaščito druge države, kjer lahko uveljavlja državljanstvo. […] 5. Kadar države članice uporabljajo načelo, po katerem je dolžan prošnjo za mednarodno zaščito utemeljiti prosilec in kadar vidiki izjav prosilca niso utemeljeni z dokumentarnimi ali drugimi dokazi, teh vidikov ni treba potrditi, kadar so izpolnjeni naslednji pogoji: (a) prosilec se je kar najbolj potrudil za utemeljitev svoje prošnje; (b) vsi ustrezni elementi, ki so na voljo prosilcu, so bili predloženi, glede morebitne odsotnosti drugih ustreznih elementov pa je bila podana zadovoljiva razlaga; (c) ugotovljeno je, da so prosilčeve izjave skladne in verjetne in ne nasprotujejo dostopnim specifičnim in splošnim informacijam, povezanim s prosilčevim primerom; (d) prosilec je zaprosil za mednarodno zaščito kakor hitro je bilo to mogoče, razen če lahko prosilec izkaže utemeljen razlog, zakaj tega ni storil; in (e) ugotovljena je bila splošna verodostojnost prosilca.“
14

Člen 1 Uredbe Komisije (EGS) št. 2238/93 z dne 26. julija 1993 o spremnih dokumentih za prevoz vinskih proizvodov in ustreznih evidencah, ki jih je treba voditi (UL L 200, str. 10) določa: „1. Ta uredba določa podrobna pravila za uporabo člena 71 Uredbe (EGS) št. 822/87 v zvezi s spremnimi dokumenti za prevoz proizvodov vinskih proizvodov brez poseganja v uporabo Direktive [Sveta] 92/12/EGS [z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 179)]. Določa: (a) pravila za potrjevanje porekla kakovostnih vin, proizvedenih na določenih pridelovalnih območjih, in izvora namiznih vin, upravičenih do geografske označbe, v dokumentih, ki spremljajo prevoz teh vin in so tudi izdani po pravilih Skupnosti na podlagi Direktive [92/12]; (b) pravila za izdajanje dokumentov, ki spremljajo prevoz proizvodov iz grozdja in vina iz člena 1(2) Uredbe (EGS) št. 822/87: — v državi članici, kadar takšne pošiljke ne spremlja dokument, ki se zahteva po pravilih Skupnosti na podlagi Direktive [92/12]; — ob izvozu v tretjo državo; — pri trgovanju med državami članicami Skupnosti, kadar: — prevoz opravi mali proizvajalec, od katerega država članica, v kateri se prevoz začne, ne zahteva, da pripravi poenostavljeni spremni dokument, ali, — kadar se za proizvod iz grozdja in vina, ki se prevaža, ne plačuje trošarina; (c) dodatne določbe za pripravo: — spremnega upravnega dokumenta ali komercialnega dokumenta, uporabljenega namesto njega, — poenostavljenega spremnega dokumenta ali komercialnega dokumenta, uporabljenega namesto njega, namenjenih, da spremljajo prevoz proizvodov iz grozdja in vina iz člena 1(2) Uredbe (ES) št. 822/87. 2. Ta uredba določa tudi pravila, po katerih naj vodenje evidenc prevzetih in izdanih količin opravljajo osebe, ki imajo proizvode iz grozdja in vina v okviru svoje poklicne dejavnosti.“
7

Člen 38(1) in (2) zakonodajnega odloka št. 163, ki se nanaša na sprejetje zakonika o javnih naročilih gradenj, storitev in blaga na podlagi direktiv 2004/17/ES in 2004/18/ES (decreto legislativo n. 163 – Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE e 2004/18/CE) z dne 12. aprila 2006 (redni dodatek h GURI št. 100 z dne 2. maja 2006, v nadaljevanju: zakonodajni odlok št. 163/2006), določa: „1. V postopku dodelitve koncesije in oddaje naročil gradenj, blaga in storitev ne more sodelovati, ne more biti podizvajalec in ne more skleniti pogodb v zvezi s tem subjekt: […] (b) zoper katerega poteka postopek za uporabo preventivnega ukrepa iz člena 3 zakona št. 1423 z dne 27. decembra 1956 ali v zvezi s katerim obstaja zadržek iz člena 10 zakona št. 575 z dne 31. maja 1965; izključitev in prepoved veljata, če se postopek nanaša na lastnika ali tehničnega direktorja v primeru samostojnega podjetnika; […] (c) ki je bil v skladu s členom 444 zakona o kazenskem postopku z obsodilno sodbo, s kazensko obsodilno odločbo, ali s sodbo o odmeri kazni na podlagi zahteve strank pravnomočno obsojen za hudo kaznivo dejanje v škodo države ali Skupnosti, ki zadeva poklicno ravnanje; vsekakor je razlog za izključitev pravnomočna obsodba za eno ali več kaznivih dejanj sodelovanja v kriminalni združbi, korupcije, goljufije ali pranja denarja, ki so opredeljena v predpisih Skupnosti, navedenih v členu 45(1) Direktive 2004/18/ES; izključitev in prepoved veljata, če je sodba ali odločba izdana zoper lastnika ali tehničnega direktorja, kadar gre za samostojnega podjetnika; […] […] 2. Kandidat ali ponudnik v dokazilo, da izpolnjuje zahtevane pogoje, v skladu z enotnim besedilom zakonskih in drugih določb na področju upravnih dokumentov, kot izhaja iz odloka št. 445 predsednika republike z dne 28. decembra 2000, predloži nadomestno izjavo, v njej pa navede vse kazenske obsodbe, izdane zoper njega, vključno s tistimi, za katere se ni opravil vpis v sodni register. […]“
1

R. Nencini s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije Nencini/Parlament (T‑431/10 in T‑560/10, EU:T:2013:290, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), prvič, ker so bili z njo v zadevi T‑560/10 zavrnjeni njegovi predlogi, primarno, za razglasitev ničnosti odločbe generalnega sekretarja Evropskega parlamenta z dne 7. oktobra 2010 o zagotovitvi vračila zneskov, ki jih je pritožnik, nekdanji član Evropskega parlamenta, prejel kot povračilo potnih stroškov in stroškov za parlamentarno pomoč in ki so mu bili neupravičeno izplačani, ter opomina generalnega direktorja generalnega direktorata Parlamenta za finance št. 315653 z dne 13. oktobra 2010, prav tako pa tudi vseh povezanih ali predhodnih aktov, in podredno, za vrnitev zadeve v odločanje generalnemu sekretarju Parlamenta, da bi ta znova pravično določil znesek, katerega vračilo se zahteva, in drugič, ker so mu bili s to sodbo stroški v zadevi T‑560/10 naloženi v celoti, v zadevi T‑431/10 pa deloma.
6

Nizozemski carinski organi so 21. novembra 2007 vzeli vzorce tega blaga. Isti dan so zahtevali predložitev dodatnega zavarovanja, ker so dvomili o tem, da je država izvora blaga ta, ki je navedena v deklaraciji. Ker je družba Unitrading predložila to zavarovanje, so navedeni organi 26. novembra 2007 dovolili prepustitev blaga. Laboratorij carinskih organov v Amsterdamu (Nizozemska) je vendarle dal opraviti analizo po metodi ICP/MS [Inductively coupled plasma mass spectroscopy] visoke ločljivosti, in sicer manjšega dela vsakega od vzorcev (v nadaljevanju: skupaj: deli vzorcev), laboratoriju US Department of Homeland Security, Customs and Border Protection (ministrstvo Združenih držav za domovinsko varnost, carino in varovanje meja, v nadaljevanju: ameriški laboratorij). Ameriški laboratorij je v dopisu z dne 8. januarja 2008 med drugim navedel, da obstaja vsaj 98‑odstotna verjetnost, da gre pri zadevnem proizvodu dejansko za česen iz Kitajske.
33

V postopku v glavni stvar je namreč v sporni odločbi, kot je razvidno iz preglednice, priložene navedeni odločbi, navedeno, da so cigarete iz najbolj prodajane cenovne kategorije cigarete, katerih drobnoprodajna cena znaša 210 EUR na tisoč cigaret in na katere se na podlagi skupne trošarine pobere znesek trošarine, ki se imenuje osnovni znesek, v višini 122,85 EUR na tisoč cigaret. Na podlagi člena 39g zakonske uredbe se cigarete z nižjo ceno od cene iz najbolj prodajane cenovne kategorije cigaret, torej nižjo od 210 EUR na tisoč cigaret, obdavčijo s trošarino v višini 115 % osnovnega zneska, kar pomeni 115 % × 122,85 EUR, to je 141,28 EUR na tisoč cigaret. Tako so v skladu z italijansko ureditvijo cigarete, katerih drobnoprodajna cena je nižja od 210 EUR na tisoč cigaret, obdavčene z višjim zneskom trošarine od zneska trošarine, s katerim so na podlagi skupne trošarine obdavčene cigarete, katerih drobnoprodajna cena je med vključno 210 EUR in 243 EUR na tisoč cigaret.
9

Člen 6 zakona št. 84/94 določa: „1. […] v pristaniščih Brindisija se ustanovi […] pristaniški organ, ki so mu dodeljene te naloge: a) vodenje, načrtovanje, usklajevanje, spodbujanje in nadziranje pristaniških dejavnosti ter drugih komercialnih in industrijskih dejavnosti v pristaniščih s pooblastili za urejanje in odrejanje, tudi glede varnosti pred tveganjem nesreč v zvezi s takimi dejavnostmi in zdravjem pri delu […]; b) redno in izredno vzdrževanje skupnih delov pristanišča […]; c) dodeljevanje in nadzor dejavnosti, s katerimi se za uporabnike pristanišča opravljajo odplačne storitve splošnega pomena, ki ne sovpadajo s posameznimi pristaniškimi dejavnostmi, določenimi v odloku ministrstva za infrastrukturo in promet, in ki z njimi niso strogo povezane. 2. Pristaniški organ je pravna oseba javnega prava z upravno avtonomijo, brez poseganja v določbe člena 12, ter s proračunsko in finančno avtonomijo z omejitvami, določenimi v tem zakonu. Določbe zakona št. 70 z dne 20. marca 1975, kakor so bile pozneje spremenjene, se zanj ne uporabljajo, prav tako ne določbe uredbe-zakona št. 29 z dne 3. februarja 1993, kakor so bile pozneje spremenjene in dopolnjene, razen glede izrecno določenega v členu 23(2) tega zakona. 3. Upravljanje premoženja in financ pristaniškega organa ureja pravilnik o računovodstvu, ki ga je sprejelo ministrstvo za promet in plovbo s soglasjem ministra za finance. Bilanca stanja pristaniških organov je priložena okvirnemu stanju stroškov in prihodkov ministrstva za promet in plovbo za finančno leto po letu potrditve bilance. 4. Računovodske izkaze finančnega poslovodenja pristaniškega organa pregleduje italijansko računsko sodišče. […]“