ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Člen 220(2)(b) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 2700/2000 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2000, je treba razlagati tako, da lahko uvoznik, ki se sklicuje na svojo dobrovernost, na podlagi te določbe z opiranjem na legitimna pričakovanja naknadni vknjižbi uvoznih dajatev nasprotuje le, če so kumulativno izpolnjeni trije pogoji. Najprej, to, da dajatve niso bile plačane, mora biti posledica napake pristojnih organov samih, dalje, ta napaka mora biti taka, da od zavezanca za plačilo, ki ravna v dobri veri, ni razumno pričakovati, da jo bo odkril, in nazadnje, ta zavezanec mora upoštevati vse določbe, ki jih veljavni predpisi določajo za njegovo carinsko deklaracijo. Taka legitimna pričakovanja niso podana, med drugim, kadar uvoznik, čeprav obstajajo očitni razlogi za dvom o pravilnosti potrdila o poreklu „obrazec A“, ni po svojih najboljših močeh preveril okoliščin, v katerih je bilo to potrdilo izdano, da bi ugotovil, ali so bili ti dvomi utemeljeni. Taka obveznost pa ne pomeni, da bi moral uvoznik na splošno sistematično preverjati okoliščine, v katerih so carinski organi države izvoza izdali potrdilo o poreklu „obrazec A“. Predložitveno sodišče mora ob upoštevanju vseh konkretnih okoliščin spora v glavni stvari presoditi, ali so ti trije pogoji v tej zadevi izpolnjeni.
1.

Republika Poljska s tem, da ni uvedla nacionalnega elektronskega registra podjetij cestnega prevoza in s tem, da ni vzpostavila povezave z nacionalnimi elektronskimi registri drugih držav članic, ni izpolnila obveznosti iz člena 16(1) in (5) Uredbe (ES) št. 1071/2009 Evropskega parlamenta in sveta z dne 21. oktobra 2009 o skupnih pravilih glede pogojev za opravljanje dejavnosti cestnega prevoznika in o razveljavitvi Direktive Sveta 96/26/ES.
SL Uradni list Evropske unije C 104/21

Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 9. februarja 2017 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa) – Portugalska) – Euro Tyre BV/Autoridade Tributária e Aduaneira

(Zadeva C-21/16) (1)

((Predhodno odločanje - DDV - Direktiva 2006/112/ES - Člena 131 in 138 - Pogoji oprostitve za dobavo znotraj Skupnosti - Sistem izmenjave podatkov s področja DDV (VIES) - Neobstoj registracije pridobitelja - Zavrnitev priznanja oprostitve - Dopustnost))

(2017/C 104/30)

Jezik postopka: portugalščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Euro Tyre BV

Tožena stranka: Autoridade Tributária e Aduaneira

Izrek

Člen 131 in člen 138(1) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da nasprotujeta temu, da davčna uprava države članice zavrne oprostitev plačila davka na dodano vrednost za dobave znotraj Skupnosti zgolj iz razloga, da v času te dobave pridobitelj s sedežem oziroma stalnim prebivališčem na ozemlju namembne države članice, ki je imetnik identifikacijske številke za davek na dodano vrednost, ki velja za transakcije v tej državi, ni niti registriran v sistem izmenjave podatkov s področja davka na dodano vrednost niti vključen v sistem obdavčitve pridobitev znotraj Skupnosti, čeprav niso podani konkretni indici o davčni utaji in je dokazano, da so vsebinski pogoji za oprostitev izpolnjeni. V tem primeru člen 138(1) te direktive, če se razlaga ob upoštevanju načela sorazmernosti, taki zavrnitvi nasprotuje, tudi če je bil prodajalec seznanjen z okoliščinami, značilnimi za položaj pridobitelja glede na uporabo davka na dodano vrednost, in je bil prepričan, da bo pridobitelj naknadno z učinkom za nazaj registriran kot gospodarski subjekt znotraj Skupnosti.

(1) UL C 118, 4.4.2016.
SL Uradni list Evropske unije C 296/17

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 9. junija 2016 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Italija) – Giovanni Pesce in drugi (C-78/16), Cesare Serinelli in drugi (C-79/16)/Presidenza del Consiglio dei Ministri (C-79/16) Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento della Protezione Civile, Commissario Delegato Per Fronteggiare il Rischio Fitosanitario Connesso alla Diffusione della Xylella nel Territorio della Regione Puglia, Ministero delle Politiche Agricole Alimentari e Forestali, Regione Puglia

(Združeni zadevi C-78/16 in C-79/16) (1)

((Predhodno odločanje - Varstvo zdravja rastlin - Direktiva 2000/29/ES - Varstvo proti vnosu in širjenju organizmov, škodljivih za rastline ali rastlinske proizvode, v Evropsko unijo - Izvedbeni sklep (EU) 2015/789 - Ukrepi za preprečevanje vnosa organizma Xylella fastidiosa (Wells in Raju) v Unijo in njegovega širjenja znotraj Unije - Člen 6(2)(a) - Obveznost takojšnje odstranitve gostiteljskih rastlin v polmeru 100 metrov okrog okuženih rastlin, ne glede na njihovo zdravstveno stanje - Veljavnost - Člen 16(3) Direktive 2000/29 - Načelo sorazmernosti - Previdnostno načelo - Obveznost obrazložitve - Pravica do odškodnine))

(2016/C 296/22)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Giovanni Pesce in drugi (C-78/16), Cesare Serinelli in drugi (C-79/16)

Tožene stranke: Presidenza del Consiglio dei Ministri (C-79/16) Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento della Protezione Civile, Commissario Delegato Per Fronteggiare il Rischio Fitosanitario Connesso alla Diffusione della Xylella nel Territorio della Regione Puglia, Ministero delle Politiche Agricole Alimentari e Forestali, Regione Puglia

Izrek

Preučitev postavljenih vprašanj ni razkrila ničesar, kar bi lahko z vidika Direktive Sveta 2000/29/ES z dne 8. maja 2000 o varstvenih ukrepih proti vnosu organizmov, škodljivih za rastline ali rastlinske proizvode, v Skupnost in proti njihovemu širjenju v Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2002/89/ES z dne 28. novembra 2002, če se razlaga ob upoštevanju načel previdnosti in sorazmernosti, ter z vidika obveznosti obrazložitve iz člena 296 PDEU in člena 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah vplivalo na veljavnost člena 6(2)(a) Izvedbenega sklepa Komisije (EU) 2015/789 z dne 18. maja 2015 glede ukrepov za preprečevanje vnosa organizma Xylella fastidiosa (Wells et al.) v Unijo in njegovega širjenja znotraj Unije

(1) UL C 156, 2.5.2016.
1.

Italijanska republika s tem, da ni zagotovila, da bi bila dodatna dajatev za proizvodnjo v Italiji, ki presega stopnjo nacionalne kvote, od prvega obdobja dejanske naložitve dodatne dajatve v Italiji (1995/1996) in do zadnjega obdobja, v katerem je bila v Italiji ugotovljena presežna proizvodnja (2008/2009), — dejansko naložena proizvajalcem, ki so prispevali k vsaki prekoračitvi proizvodnje, ter — po obvestilu o dolgovanem znesku pravočasno plačana s strani odkupovalcev ali proizvajalcev v primeru neposredne prodaje, ali — če ni bila plačana v določenih rokih, vpisana v odločbo o odmeri in nazadnje izterjana od navedenih odkupovalcev ali prodajalcev, ni izpolnila obveznosti iz členov 1 in 2 Uredbe Sveta (EGS) št. 3950/92 z dne 28. decembra 1992 o uvedbi dodatne dajatve v sektorju mleka in mlečnih proizvodov, člena 4 Uredbe Sveta (ES) št. 1788/2003 z dne 29. septembra 2003 o uvedbi dajatve v sektorju mleka in mlečnih proizvodov, členov 79, 80 in 83 Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 z dne 22. oktobra 2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode (Uredba o enotni SUT) ter – glede izvedbenih določb Komisije – člena 7 Uredbe (EGS) št. 536/93 z dne 9. marca 1993 o podrobnih pravilih za uporabo dodatne dajatve na mleko in mlečne proizvode, člena 11(1) in (2) Uredbe (ES) št. 1392/2001 z dne 9. julija 2001 o podrobnih pravilih za uporabo Uredbe št. 3950/92 ter, nazadnje, členov 15 in 17 Uredbe (ES) št. 595/2004 z dne 30. marca 2004 o podrobnih pravilih za uporabo Uredbe št. 1788/2003, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1468/2006 z dne 4. oktobra 2006.
1.

Pri preučitvi vprašanja za predhodno odločanje ni bil razkrit noben element, ki bi lahko vplival na veljavnost: — Sklepa Sveta z dne 28. junija 2007 o izvajanju člena 2(3) Uredbe (ES) št. 2580/2001 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte zaradi boja proti terorizmu in razveljavitvi sklepov 2006/379/ES in 2006/1008/ES (2007/445/ES); — Sklepa Sveta z dne 20. decembra 2007 o izvajanju člena 2(3) Uredbe (ES) št. 2580/2001 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte zaradi boja proti terorizmu in razveljavitvi Sklepa 2007/445/ES (2007/868/ES); — Sklepa Sveta z dne 15. julija 2008 o izvajanju člena 2(3) Uredbe (ES) št. 2580/2001 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte zaradi boja proti terorizmu in razveljavitvi Sklepa 2007/868/ES (2008/583/ES) in — Sklepa Sveta z dne 26. januarja 2009 o izvajanju člena 2(3) Uredbe (ES) št. 2580/2001 o posebnih omejevalnih ukrepih za nekatere osebe in subjekte zaradi boja proti terorizmu in razveljavitvi Sklepa 2008/583/ES (2009/62/ES).
SL Uradni list Evropske unije C 437/5

Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 25. oktobra 2017 – Evropska komisija/Svet Evropske unije

(Zadeva C-687/15) (1)

((Ničnostna tožba - Sklepi Sveta Evropske unije o Svetovni konferenci o radiokomunikacijah leta 2015 Mednarodne telekomunikacijske zveze - Člen 218(9) PDEU - Odstopanje od določene pravne oblike - Nenavedba pravne podlage))

(2017/C 437/07)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopnika: L. Nicolae in F. Erlbacher, agenta)

Tožena stranka: Svet Evropske unije (zastopniki: I. Šulce, J.-P. Hix in O. Segnana, agenti)

Intervenienti v podporo tožene stranke: Češka republika (zastopniki: M. Smolek, J. Vláčil in M. Hedvábná, agenti), Zvezna republika Nemčija (zastopnika: T. Henze in K. Stranz, agenta), Francoska republika (zastopniki: F. Fize, G. de Bergues, B. Fodda in D. Colas, agenti), Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska (zastopniki: C. Brodie, M. Holt in D. Robertson, agenti, skupaj z J. Holmesom, barrister)

Izrek

1. Sklepi Sveta Evropske unije o Svetovni konferenci o radiokomunikacijah leta 2015 (WRC-15) Mednarodne telekomunikacijske zveze, sprejeti 26. oktobra 2015 na 3419. seji Sveta v Luxembourgu, se razglasijo za nične.

2. Svetu Evropske unije se naloži plačilo stroškov.

3. Češka republika, Zvezna republika Nemčija, Francoska republika ter Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska nosijo svoje stroške.

(1) UL C 68, 22.2.2016.
4.

Družba Bionorica SE in Evropska komisija nosita vsaka svoje stroške, ki so nastali tako na prvi stopnji v zadevi T 619/14, kot tudi s pritožbo v zadevi C 596/15 P.
SL Uradni list Evropske unije C 382/8

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 13. septembra 2017 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemska) – X/Staatssecretaris van Financiën

(Zadeva C-570/15) (1)

((Predhodno odločanje - Uporaba sistemov socialne varnosti - Delavci migranti - Določitev zakonodaje, ki se uporablja - Uredba (EGS) št. 1408/71 - Člen 14(2)(b)(i) - Oseba, ki je običajno zaposlena na ozemlju dveh ali več držav članic - Oseba, ki je zaposlena v eni državi članici in ki del svojih dejavnosti opravlja v državi članici, kjer stalno prebiva))

(2017/C 382/08)

Jezik postopka: nizozemščina

Predložitveno sodišče

Hoge Raad der Nederlanden

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: X

Tožena stranka: Staatssecretaris van Financiën

Izrek

Člen 14(2)(b)(i) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 ter kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 592/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008, je treba razlagati tako, da se za osebo, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari – ki je zaposlena pri delodajalcu s sedežem na ozemlju ene države članice, sama pa stalno prebiva v drugi državi članici, na ozemlju katere je v zadevnem letu opravila del te dejavnosti, in sicer v višini 6,5 % svojih delovnih ur, pri čemer to ni bil predmet predhodnega dogovora z njenim delodajalcem – ne šteje, da je običajno zaposlena na ozemlju dveh držav članic v smislu te določbe.

(1) UL C 38, 1.2.2016.
3.

Evropska komisija nosi svoje stroške in plača stroške, ki jih je priglasila družba Ferriere Nord SpA iz naslova postopka na prvi stopnji in postopka s to pritožbo.
SL Uradni list Evropske unije C 293/4

Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 13. julija 2017 (predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia – Italija) – Malpensa Logistica Europa SpA/SEA – Società Esercizi Aeroportuali SpA

(Zadeva C-701/15) (1)

((Predhodno odločanje - Javna naročila - Promet - Pojem „izkoriščanje geografskega območja za zagotavljanje letališke infrastrukture ali infrastrukture v drugih terminalih letalskim prevoznikom“ - Direktivi 2004/17/ES in 96/67/ES - Nacionalna zakonodaja, ki ne določa predhodnega javnega razpisa za dodelitev letaliških prostorov))

(2017/C 293/05)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Malpensa Logistica Europa SpA

Tožena stranka: SEA – Società Esercizi Aeroportuali SpA

ob udeležbi: Beta-Trans SpA

Izrek

Člen 7 Direktive 2004/17/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalnim predpisom, kakršni so ti v postopku v glavni stvari, ki ne določajo predhodnega postopka javnega razpisa za dodelitve – tudi začasne – prostorov za letališko zemeljsko oskrbo, za katere upravljavec letališča ne plača denarnega nadomestila.

(1) UL C 136, 18.4.2016.
2.

Člen 9 Direktive 2002/21, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/140, člene 3, 5 in 7 Direktive 2002/20/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev (Direktiva o odobritvi), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/140, ter člena 2 in 4 Direktive Komisije 2002/77/ES z dne 16. septembra 2002 o konkurenci na trgih za elektronska komunikacijska omrežja in storitve je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo temu, da se neodplačni izbirni postopek za dodelitev radijskih frekvenc, ki je bil začet, da bi se odpravila nezakonita izključitev nekaterih operaterjev s trga, zamenja z odplačnim postopkom, ki temelji na načrtu za dodelitev radijskih frekvenc, preurejenem po zmanjšanju njihovega števila, če novi izbirni postopek temelji na objektivnih, preglednih, nediskriminatornih in sorazmernih merilih ter je v skladu s cilji, določenimi v členu 8, od (2) do (4), Direktive 2002/21, kakor je bila spremenjena. Predložitveno sodišče mora ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin preveriti, ali pogoji, določeni z odplačnim izbirnim postopkom, lahko novim udeležencem omogočajo dejanski dostop do trga digitalne televizije, ne da bi neupravičeno postavljali v boljši položaj operaterje, ki so že prisotni na trgu analogne ali digitalne televizije.
SL Uradni list Evropske unije C 277/9

Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 14. junija 2017 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Bundesgerichtshof – Nemčija) – Mohammad Zadeh Khorassani/Kathrin Pflanz

(Zadeva C-678/15) (1)

((Predhodno odločanje - Direktiva 2004/39/ES - Trgi finančnih instrumentov - Člen 4(1), točka 2 - Pojem „investicijske storitve“ - Priloga I, oddelek A, točka 1 - Sprejemanje in posredovanje naročil v zvezi z enim ali več finančnimi instrumenti - Morebitna vključitev posredovanja z namenom sklenitve pogodbe o upravljanju portfelja))

(2017/C 277/11)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesgerichtshof

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Mohammad Zadeh Khorassani

Tožena stranka: Kathrin Pflanz

Izrek

Člen 4(1), točka 2, Direktive 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov in o spremembah direktiv Sveta 85/611/EGS, 93/6/EGS in Direktive 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/22/EGS v povezavi s Prilogo I, oddelek A, točka 1, k tej direktivi je treba razlagati tako, da investicijska storitev, ki zajema sprejemanje in posredovanje naročil v zvezi z enim ali več finančnimi instrumenti, ne vključuje posredovanja z namenom sklenitve pogodbe, katere vsebina je upravljanje portfelja.

(1) UL C 106, 21.3.2016.
SL Uradni list Evropske unije C 202/4

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 27. aprila 2017 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Consiglio di Stato – Italija) – Onix Asigurări SA/Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)

(Zadeva C-559/15) (1)

((Predhodno odločanje - Direktiva 73/239/EGS - Direktiva 92/49/EGS - Načelo enotnega dovoljenja - Načelo nadzora s strani matične države članice - Člen 40(6) - Pojem„nepravilnosti“ - Ugled delničarjev - Prepoved zavarovalnici s sedežem v eni državi članici, da sklepa nove pogodbe na ozemlju druge države članice))

(2017/C 202/05)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Onix Asigurări SA

Nasprotna stranka: Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)

Izrek

Direktivo Sveta 92/49/EGS z dne 18. junija 1992 o spremembah direktiv 73/239/EGS in 88/357/EGS in o uskladitvi zakonov in drugih predpisov o neposrednem zavarovanju razen življenjskega zavarovanja (tretja direktiva o premoženjskem zavarovanju) in zlasti njen člen 40(6) je treba razlagati tako, da nasprotujeta temu, da nadzorni organi države članice zoper podjetje, ki se ukvarja z neposrednim zavarovanjem razen življenjskega zavarovanja in na ozemlju te države članice posluje iz naslova svobode opravljanja storitev, v izrednih razmerah, da bi zaščitili interese zavarovancev in drugih oseb, ki lahko pridobijo koristi iz kritja na podlagi sklenjenega zavarovanja, sprejmejo ukrepe, kot je prepoved sklepanja novih pogodb na tem ozemlju, ki temeljijo na neizpolnjevanju ali prenehanju izpolnjevanja subjektivne zahteve, ki je pogoj za izdajo dovoljenja za opravljanje zavarovalniške dejavnosti in katere izpolnjevanje se presoja diskrecijsko, kot je pogoj glede ugleda. Nasprotno pa ta direktiva ne nasprotuje temu, da ta država članica pri izvrševanju prerogativ, ki jih ima v primeru izrednih razmer, ugotavlja, ali je zaradi nekaterih pomanjkljivosti ali nejasnosti v zvezi z ugledom oseb, ki vodijo zadevno zavarovalnico, izkazana resnična in neposredna nevarnost za nastanek nepravilnosti, ki bodo škodile interesom zavarovancev in drugih oseb, ki lahko pridobijo koristi iz kritja na podlagi sklenjenega zavarovanja, in če je tako, nemudoma sprejme ustrezne ukrepe, kot je po potrebi prepoved sklepanja novih pogodb na njenem ozemlju.

(1) UL C 38, 1.2.2016.
SL Uradni list Evropske unije C 239/9

Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 10. maja 2017 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Cour administrative d'appel de Douai – Francija) – Wenceslas de Lobkowicz/Ministère des Finances et des Comptes publics

(Zadeva C-690/15) (1)

((Predhodno odločanje - Uradnik Evropske unije - Kadrovski predpisi - Obvezna vključitev v sistem socialne varnosti institucij Evropske unije - Dohodki od nepremičnin, prejeti v državi članici - Zavezanost za plačilo splošnega socialnega prispevka, socialne dajatve in dodatnih prispevkov na podlagi prava države članice - Sodelovanje pri financiranju socialne varnosti te države članice))

(2017/C 239/11)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour administrative d'appel de Douai

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: Wenceslas de Lobkowicz

Nasprotna stranka v postopku: Ministère des Finances et des Comptes publics

Izrek

Člen 14 Protokola (št. 7) o privilegijih in imunitetah Evropske unije, priložen Pogodbam EU, DEU in ESAE, in določbe Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije, ki se nanašajo na sistem socialne varnosti, skupen institucijam Unije, je treba razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni zakonodaji, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari, ki določa, da se od dohodkov od nepremičnin v eni državi članici, ki jih prejme uradnik Unije z davčnim domicilom v tej državi članici, plača socialne prispevke in dajatve, ki so namenjeni financiranju sistema socialne varnosti te države članice.

(1) UL C 98, 14.3.2016.
SL Uradni list Evropske unije C 161/3

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 29. marca 2017 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Verwaltungsgericht Darmstadt – Nemčija) – Furkan Tekdemir, čigar pravna zastopnika sta Derya Tekdemir in Nedim Tekdemir/Kreis Bergstraße

(Zadeva C-652/15) (1)

((Predhodno odločanje - Pridružitveni sporazum med Evropsko unijo in Turčijo - Sklep št. 1/80 - Člen 13 - Klavzula standstill - Pravica do prebivanja družinskih članov turškega delavca, ki dela na zakonitem trgu dela države članice - Morebiten obstoj nujnega razloga v splošnem interesu, ki upravičuje nove omejitve - Učinkovito upravljanje migracijskih tokov - Obveznost za državljane tretjih držav, ki so mlajši od 16 let, da imajo dovoljenje za prebivanje - Sorazmernost))

(2017/C 161/03)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Verwaltungsgericht Darmstadt

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Furkan Tekdemir, čigar pravna zastopnika sta Derya Tekdemir in Nedim Tekdemir

Tožena stranka: Kreis Bergstraße

Izrek

Člen 13 Sklepa Pridružitvenega sveta št. 1/80 z dne 19. septembra 1980 o razvoju pridružitve, ki je priložen Pridružitvenemu sporazumu med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo, ki so ga Republika Turčija na eni strani ter države članice EGS in Skupnost na drugi podpisale v Ankari 12. septembra 1963 in ki je bil v imenu Skupnosti sklenjen, odobren in potrjen s Sklepom Sveta z dne 23. decembra 1963 (64/732/EGS), je treba razlagati tako, da cilj učinkovitega upravljanja migracijskih tokov lahko pomeni nujni razlog v splošnem interesu, s katerim je mogoče utemeljiti nacionalni ukrep – sprejet po tem, ko je ta sklep začel veljati v zadevni državi članici – ki državljanom tretjih držav, mlajšim od 16 let, nalaga, da morajo imeti dovoljenje za prebivanje za vstop in prebivanje v tej državi članici.

Vendar tak ukrep ni sorazmeren glede na zastavljeni cilj, če podrobna pravila o izvajanju, glede otrok, ki so državljani tretje države, ki so rojeni v zadevni državi članici in katerih eden od staršev je turški delavec, ki zakonito prebiva v tej državi članici, kot je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, presegajo to, kar je nujno za uresničevanje tega cilja.

(1) UL C 118, 4.4.2016.