ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Člena 49 in 56 PDEU je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta določilu, kot je to iz postopka v glavni stvari, iz vzorčne koncesijske pogodbe, ki je priložena razpisu in ki določa odvzem koncesije za upravljanje storitve avtomatizirane igre loto in drugih številčnih iger s fiksno kvoto: – za vsak primer kaznivega dejanja, v zvezi s katerim je bila odločena predložitev sodišču ter za katerega naročnik na podlagi njegove vrste, teže, načina izvršitve in povezanosti s predmetom podeljene koncesijske dejavnosti presodi, da zanesljivost, strokovnost in moralna ustreznost koncesionarja niso več podane; – ali če koncesionar krši predpise o preprečevanju nepravilnih, protipravnih in nezakonitih iger na srečo ter zlasti če sam ali prek nadzorovanih ali povezanih družb, ne glede na kraj njihovega sedeža, trži druge igre, ki so podobne avtomatizirani igri loto in drugim številčnim igram s fiksno kvoto, ne da bi za to imel dovoljenje, pod pogojem, da so te klavzule upravičene in se izkažejo za sorazmerne z zastavljenim ciljem ter so skladne z načelom preglednosti, kar mora glede na navedbe v tej sodbi preveriti nacionalno sodišče.
36

Višje sodišče je prvostopenjsko sodbo spremenilo in v celoti zavrnilo nasprotno tožbo, pri čemer se je oprlo na to, da sta stranki spora s pogodbo o depozitu spremenili določila pogodb o kontragarancijah, kar zadeva pravico do stroškov, ki so povezani z njima, in potek te pravice. Iz tega je izhajalo, da ker ime odbora HIB pred potekom kontragarancij ni bilo črtano s seznama iz Priloge III k Uredbi št. 204/2011, banka TG ni imela pravice do plačila različnih stroškov. To sodišče je dodalo, da banka TG, tudi če ne bi bilo spremembe pogodb, ne bi imela pravice do tega plačila, ker so omejevalni ukrepi, naloženi z ureditvijo Unije, zavezujoči, in banka TG ne more dati garancije subjektu, za katerega veljajo ti ukrepi, in torej ne more imeti pravice do kritja stroškov, povezanih s tako garancijo. Stroški garancije, ki jih je banka TG plačala banki Sahara Bank, naj bi posredno služili izpolnitvi obveznosti v korist odbora HIB, ki spada na področje uporabe Uredbe št. 204/2011.
54

Take ugotovitve ni mogoče izpodbiti s trditvijo, da bodo pokojnine, ki jih izplačuje institucija za pokojninsko zavarovanje odvetnikov, nekoč obdavčljive v Nemčiji. Ne glede na negotovost take prihodnje obdavčitve je dovolj opozoriti, da se spor o glavni stvari nanaša na obdavčitev dohodkov, nastalih z opravljanjem odvetniške dejavnosti tožeče stranke iz postopka v glavni stvari v Nemčiji, in da morajo biti odhodki, da bi jih bilo mogoče upoštevati v okviru take obdavčitve, neposredno povezani z dejavnostjo, s katero so bili ti dohodki ustvarjeni. Morebitna povezava z drugimi prihodnjimi dohodki v okviru preizkusa obstoja take neposredne povezave ni upoštevna.
Člen 15 Direktive 2009/72, naslovljen „Razporejanje proizvodnih zmogljivosti in izravnava“, določa:

„1. Brez poseganja v dobavo električne energije na podlagi pogodbenih obveznosti, skupaj s tistimi, ki izhajajo iz razpisnih pogojev, je tam, kjer ima to funkcijo, za razporejanje proizvodnih naprav na svojem območju in za določanje uporabe povezovalnih daljnovodov z drugimi sistemi odgovoren operater prenosnega sistema.

2. Razporejanje proizvodnih naprav in uporaba povezovalnih daljnovodov se določi na podlagi meril, ki jih odobrijo nacionalni regulativni organi, ko so za to pristojni, in ki morajo biti objektivna, objavljena in uporabljena nediskriminatorno, kar zagotavlja pravilno delovanje notranjega trga z električno energijo. Merila upoštevajo vrstni red gospodarnosti električne energije iz razpoložljivih proizvodnih naprav, prenosov prek povezovalnih daljnovodov in tehnične omejitve sistema.

[…]

7. Pravila, ki jih operaterji prenosnega sistema sprejmejo za izravnavo v elektroenergetskem sistemu, skupaj s pravili za zaračunavanje uporabnikom sistema v njihovem omrežju za povzročanje energetskega neravnotežja, so objektivna, pregledna in nediskriminatorna. Pogoji, skupaj s pravili in tarifami operaterjev prenosnega sistema za opravljanje takšnih storitev, se določijo nediskriminatorno z upoštevanjem stroškov in v skladu z načini, združljivimi s členom 37(6), ter se objavijo.“
33

Glede na navedeno je treba ugotoviti, da želi predložitveno sodišče s tema vprašanjema, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu izvedeti, ali člen 146(1)(e) Direktive o DDV, in, če je to primerno, ta določba v povezavi s členom 153 te direktive, nasprotuje davčni praksi države članice, na podlagi katere se zavrne upravičenost do oprostitve DDV za prevozne storitve, ki so neposredno povezane z izvozom blaga, in za storitve, ki jih opravijo posredniki, ki posredujejo pri teh storitvah prevoza, kadar oseba, ki je dolžna plačati davek, ne more dokazati izvoza zadevnega blaga specifično in ekskluzivno na podlagi carinske izvozne deklaracije. Če je odgovor pritrdilen, se navedeno sodišče sprašuje, ali je te iste določbe treba razlagati tako, da je z zvezkom TIR, ki so ga potrdili carinski organi tretje države v kraju, v katerega je bilo blago prepeljano, in ki ga je predložila oseba, ki je dolžna plačati davek, kot takim in v vseh okoliščinah mogoče dokazati resničnost izvoza blaga.
Priloga V k Aktu o pristopu Hrvaške je naslovljena „Seznam iz člena 18 Akta o pristopu: prehodni ukrepi“ in poglavje 2 te priloge, naslovljeno „Prosto gibanje oseb“, v odstavkih 1, 2 in 12 določa:

„1. Člen 45 in prvi odstavek člena 56 PDEU se v zvezi s prostim gibanjem delavcev in svobodo opravljanja storitev, ki vključuje začasno gibanje delavcev, kakor je opredeljeno v členu 1 Direktive 96/71/ES, med Hrvaško na eni strani in vsako od sedanjih držav članic na drugi strani v celoti uporabljata le ob upoštevanju prehodnih določb iz odstavkov 2 do 13.

2. Ne glede na člene 1 do 6 Uredbe (EU) št. 492/2011 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji (UL 2011, L 141, str. 1)] in do konca dveletnega obdobja od dne pristopa bodo sedanje države članice uporabljale nacionalne ukrepe ali ukrepe iz dvostranskih sporazumov, ki urejajo dostop hrvaških državljanov na njihove trge dela. Sedanje države članice lahko uporabljajo take ukrepe do konca petletnega obdobja od dne pristopa.

[…]

12. Nemčija in Avstrija lahko v primeru resnih motenj ali nevarnosti, da do njih pride, na posebno občutljivih storitvenih področjih trgov dela Nemčije ali Avstrije, ki bi lahko nastale v določenih regijah zaradi čezmejnega opravljanja storitev, kot je opredeljeno v členu 1 Direktive 96/71/ES, in dokler na podlagi zgornjih prehodnih določb uporabljata nacionalne ukrepe ali ukrepe iz dvostranskih sporazumov o prostem gibanju hrvaških delavcev, po tem, ko uradno obvestita Komisijo, odstopata od člena 56 PDEU, da bi v okviru opravljanja storitev podjetij s sedežem na Hrvaškem omejili začasno gibanje delavcev, za katere se uporabljajo nacionalni ukrepi glede njihove pravice do začetka opravljanja dela v Nemčiji in Avstriji.

Seznam storitvenih področij, za katere se lahko uporablja odstopanje, je naslednji:

[…]

– v Avstriji:

Sektor NACE (*) koda, razen če ni določeno drugače

[…]

Gradbeništvo s sorodnimi panogami

45.1 do 4; Dejavnosti iz Priloge k Direktivi 96/71/ES

[…]

(*) NACE: glej 31990 R 3037: Uredba Sveta (EGS) št. 3037/90 z dne 9. oktobra 1990 o statistični klasifikaciji gospodarskih dejavnosti v Evropski skupnosti [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 177)].

[…]

Učinek uporabe tega odstavka ne vodi do bolj restriktivnih pogojev za začasno gibanje delavcev v okviru čezmejnega opravljanja storitev med Nemčijo ali Avstrijo in Hrvaško od tistih, ki obstajajo na dan podpisa Pogodbe o pristopu.“
9

V tem dogovoru o pristojnosti, napisanem v angleškem jeziku, je bilo v zadnji različici pogodbe o distribuciji z dne 20. decembra 2005 navedeno: „This Agreement and the corresponding relationship between the parties shall be governed by and construed in accordance with the laws of the Republic of Ireland and the parties shall submit to the jurisdiction of the courts of the Republic of Ireland. Apple [Sales International] reserves the right to institute proceedings against Reseller in the courts having jurisdiction in the place where Reseller has its seat or in any jurisdiction where a harm to Apple [Sales International] is occurring.“
49

Ob upoštevanju zgornjih ugotovitev je treba na vprašanja za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 143(1)(d) Direktive o DDV razlagati tako, da v okoliščinah, v katerih je bil davčni zavezanec, ki je uvoznik in dobavitelj, upravičen do oprostitve DDV pri uvozu na podlagi odobritve, ki so jo pristojni carinski organi izdali po predhodnem preverjanju na podlagi dokazov, ki jih je predložil ta davčni zavezanec, slednji ni zavezan naknadno plačati DDV, čeprav se ob naknadnem preverjanju izkaže, da vsebinski pogoji za oprostitev niso bili izpolnjeni, razen če se na podlagi objektivnih elementov ugotovi, da je navedeni davčni zavezanec vedel ali bi moral vedeti, da so bile dobave, ki so sledile zadevnim uvozom, del utaje, ki jo je storil pridobitelj, in da ni sprejel vseh razumnih ukrepov, ki bi jih lahko, zato da bi to utajo preprečil, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
3.

Načeli enakovrednosti in učinkovitosti ne preprečujeta, da bi za to, da se matični družbi vrnejo zneski, ki zagotavljajo uporabo iste davčne ureditve za dividende, ki jih izplačajo njene odvisne družbe s sedežem v Franciji, in za dividende, ki jih izplačajo odvisne družbe te družbe s sedežem v drugih državah članicah, veljal pogoj, da davčni zavezanec predloži dokazila, ki jih ima samo on in ki za vsako sporno dividendo dokazujejo predvsem dejansko uporabljeno davčno stopnjo in znesek dejansko plačanega davka iz naslova dobička, ki so ga ustvarile odvisne družbe s sedežem v drugih državah članicah, čeprav se za odvisne družbe s sedežem v Franciji taka dokazila, ki so upravi znana, ne zahtevajo. Vendar je predložitev teh dokazov mogoče zahtevati le, če se v praksi ne izkaže, da je nemogoče ali pretirano težko predložiti dokaze o davkih, ki so jih plačale odvisne družbe s sedežem v drugih državah članicah, zlasti ob upoštevanju določb zakonodaje omenjenih držav članic, ki se nanašajo na preprečevanje dvojnega obdavčevanja, evidentiranje davka od dobička pravnih oseb, ki ga je treba plačati, in shranjevanje upravnih dokumentov. Predložitveno sodišče mora preveriti, ali so v zadevi v glavni stvari ti pogoji izpolnjeni.“
Člen 9 navedene konvencije, naslovljen „Dostop do pravnega varstva“, določa:

„1. Pogodbenica v okviru svoje notranje zakonodaje zagotavlja, da ima vsaka oseba, ki meni, da njen zahtevek za informacije iz člena 4 ni bil upoštevan, da je bil delno ali v celoti neupravičeno zavrnjen, da je bil odgovor neustrezen ali da njen zahtevek kako drugače ni bil obravnavan v skladu z določbami tega člena, dostop do revizijskega postopka pred sodiščem ali pred drugim neodvisnim in nepristranskim telesom, določenim z zakonom.

[…]

2. Pogodbenica v okviru svoje notranje zakonodaje zagotovi, da imajo člani vključene javnosti,

(a) ki imajo zadosten interes; oziroma

(b) ki trdijo, da je bila kršena njihova pravica, če se to zahteva kot pogoj po upravnem postopkovnem pravu pogodbenice; dostop do revizijskega postopka pred sodiščem in/ali drugim neodvisnim in nepristranskim telesom, določenim z zakonom, da izpodbijajo stvarno in postopkovno zakonitost katere koli odločitve, dejanja ali opustitve na podlagi določb člena 6, in kadar je to predvideno po notranjem pravu in brez vpliva na tretji odstavek tega člena, tudi drugih ustreznih določb te konvencije.

Kaj sta zadosten interes in kršitev pravice, se določi v skladu z zahtevami notranjega prava in skladno s ciljem te konvencije, da se s to konvencijo daje vključeni javnosti širok dostop do pravnega varstva. V ta namen se za pododstavek (a) tega odstavka šteje za zadosten tudi interes vsake nevladne organizacije, ki izpolnjuje zahteve iz odstavka 5 člena 2. Za take organizacije se tudi šteje, da imajo pravice, ki se lahko kršijo v smislu pododstavka (b) tega odstavka.

[…]

3. Poleg tega in brez vpliva na revizijske postopke iz prvega in drugega odstavka tega člena mora pogodbenica zagotoviti, da imajo člani javnosti, kadar izpolnjujejo morebitna merila po njenem notranjem pravu, dostop do upravnih ali sodnih postopkov za izpodbijanje dejanj in opustitev oseb zasebnega prava in organov javne oblasti, ki so v nasprotju z določbami njenega notranjega prava, ki se nanaša na okolje.

4. Poleg tega in brez vpliva na prvi odstavek tega člena morajo postopki iz prvega, drugega in tretjega odstavka tega člena zagotavljati ustrezna in učinkovita pravna sredstva, vključno s sodno prepovedjo, če je ta primerna, in biti morajo pošteni, pravični, pravočasni in ne pretirano dragi. Odločitve po tem členu morajo biti izdane ali evidentirane v pisni obliki. Odločitve sodišč in po možnosti tudi drugih teles morajo biti javno dostopne.

5. Da bi povečala učinkovitost določb tega člena, pogodbenica zagotovi, da je javnost seznanjena z dostopom do upravnih in sodnih revizijskih postopkov, ter prouči možnosti za vzpostavitev ustreznih mehanizmov pomoči za odpravo ali zmanjšanje finančnih in drugih ovir za dostop do pravnega varstva.“
31

Iz tega sledi, da se nobeden od štirih primerov, ki so omenjeni v točki 20 te sodbe in v katerih bi se lahko za rešitev spora o glavni stvari izkazalo potrebno, da se opravi razlaga določb Pogodb o temeljnih svoboščinah, ne more uporabiti v obravnavani zadevi. V zvezi s členoma 22 in 24 Direktive 2004/38 je treba spomniti, da ta ureja le pogoje za vstop in prebivanje državljana Unije v državah članicah, ki niso država članica, katere državljan je (sodba z dne 5. junija 2018, Coman in drugi, C‑673/16, EU:C:2018:385, točka 20 in navedena sodna praksa). Vendar iz predloga za sprejetje predhodne odločbe nikjer ni razvidno, da bi spor v postopku v glavni stvari vključeval državljane drugih držav članic kot Kraljevine Belgije.
38

V zvezi s tem je treba pojasniti, da sta v nasprotju s trditvijo belgijske vlade, navedeno v točki 22 te sodbe, uvedba druge stopnje sodnega varstva zoper odločbe o zavrnitvi prošnje za mednarodno zaščito in zoper odločbe o vrnitvi ter morebitna odločitev, da se tej stopnji prizna odložni učinek po samem zakonu, postopkovni pravili, s katerima se izvaja pravica iz člena 39 Direktive 2005/85 in člena 13 Direktive 2008/115 do učinkovitega pravnega sredstva zoper odločbe. Takšna postopkovna pravila so sicer v skladu z načelom procesne avtonomije držav članic del notranjega pravnega reda držav članic, vendar je Sodišče poudarilo, da morajo spoštovati načeli enakovrednosti in učinkovitosti (glej po analogiji sodbo z dne 17. julija 2014, Sánchez Morcillo in Abril García, C‑169/14, EU:C:2014:2099, točke 31, 36 in 50 ter navedena sodna praksa, in sklep z dne 16. julija 2015, Sánchez Morcillo in Abril García, C‑539/14, EU:C:2015:508, točka 33).
6

Člen 57, točka 9, Delegirane uredbe Komisije (EU) 2016/1149 z dne 15. aprila 2016 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta glede nacionalnih podpornih programov v vinskem sektorju in o spremembi Uredbe Komisije (ES) št. 555/2008 (UL 2016, L 190, str. 1) je črtal člene od 75 do 82 Uredbe št. 555/2008. Delegirana uredba Komisije (EU) 2018/273 z dne 11. decembra 2017 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta glede sistema dovoljenj za zasaditev vinske trte, registra vinogradov, spremnih dokumentov in certificiranja, registra o prejemu in izdaji, obveznega prijavljanja, uradnega obveščanja in objavljanja sporočenih informacij ter o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta glede ustreznih preverjanj in kazni, spremembi uredb Komisije (ES) št. 555/2008, (ES) št. 606/2009 in (ES) št. 607/2009 ter razveljavitvi Uredbe Komisije (ES) št. 436/2009 in Delegirane uredbe Komisije (EU) 2015/560 (UL 2018, L 58, str. 1) pa je v skladu s členom 52, točka 1, med drugim črtala člene od 83 do 95a Uredbe št. 555/2008. V času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari so bili ti razveljavljeni členi še vedno v veljavi.
32

V teh okoliščinah je Court of Appeal (pritožbeno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Če: (a) upoštevne določbe nacionalnega prava določajo izključitev obveznega avtomobilskega zavarovanja za osebe, za katere v vozilih na mehanski pogon niso zagotovljeni fiksni sedeži, (b) upoštevna zavarovalna polica določa, da je kritje omejeno na potnike, ki potujejo na fiksnih sedežih, in je bila ob nesreči ta polica dejansko odobrena v smislu nacionalnega prava, (c) je Sodišče v prejšnji odločbi (sodba z dne 19. aprila 2007, Farrell, C‑356/05, EU:C:2007:229) že presodilo, da so upoštevne nacionalne določbe, ki določajo tako izključitev iz kritja, v nasprotju s pravom Unije in se zato ne smejo uporabljati, in (d) besedilo nacionalnih določb ne omogoča razlage v skladu z zahtevami prava Unije, ali mora nacionalno sodišče v sporu med zasebnimi subjekti in zasebno zavarovalnico v zvezi z avtomobilsko nesrečo iz leta 1999, v kateri je bil hudo poškodovan potnik, ki se ni prevažal na fiksnem sedežu, v katerem je nacionalno sodišče s soglasjem strank v postopek vključilo zasebno zavarovalnico in državo kot toženi stranki, kadar ne uporabi upoštevnih določb nacionalnega prava, opustiti tudi uporabo klavzule o izključitvi ali drugače preprečiti zavarovalnici, da bi se opirala na takrat veljavno klavzulo o izključitvi v polici o avtomobilskem zavarovanju, tako da bi lahko oškodovanec na podlagi navedene police nato neposredno izterjal odškodnino od zavarovalnice? Podredno, ali bi to v bistvu pomenilo ustvarjanje horizontalnega neposrednega učinka Direktive proti zasebnemu subjektu na način, ki ga pravo Unije prepoveduje?“
47

V zvezi s tem, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 58 sklepnih predlogov, iz člena 6(3) in (4) Direktive o habitatih ter upoštevne sodne prakse Sodišča izhaja, da je treba varstvene ukrepe iz odstavka 3 tega člena, ki so vključeni v projekt in katerih cilj je izognitev ali zmanjšanje morebitnih neposrednih škodljivih učinkov tega projekta, da bi se zagotovilo, da ta projekt ne škodi celovitosti območja, razlikovati od ukrepov v smislu odstavka 4 tega člena, ki so namenjeni izravnavi negativnih vplivov navedenega projekta na varovano območje, ki jih ni mogoče upoštevati v okviru presoje posledic istega projekta (glej v tem smislu sodbe z dne 15. maja 2014, Briels in drugi, C‑521/12, EU:C:2014:330, točki 28 in 29; z dne 21. julija 2016, Orleans in drugi, C‑387/15 in C‑388/15, EU:C:2016:583, točka 48, in z dne 26. aprila 2017, Komisija/Nemčija, C‑142/16, EU:C:2017:301, točki 34 in 71).
45

Nazadnje, treba je navesti, da sta bili sodbi z dne 31. januarja 2013, Stroy trans (C‑642/11, EU:C:2013:54), in z dne 31. januarja 2013, LVK (C‑643/11, EU:C:2013:55), izrečeni v dejanskih okoliščinah, ki se znatno razlikujejo od teh v zadevah v glavni stvari. V okoliščinah, v katerih ni bilo dokazano, da do dobav blaga, na katerih temelji pravica do odbitka zadevnih davčnih zavezancev, dejansko ni prišlo, sta se namreč ti sodbi nanašali na vprašanji, ali je davčna uprava lahko ugotovila neobstoj obdavčljivih dobav zgolj zato, ker dobavitelj ni predložil nobenega dokumenta o realizaciji zadevnih dobav, in ali so se davčni zavezanci, ki so bili naslovniki teh računov, lahko oprli na to, da davčna uprava pri izdajateljih spornih računov ni izvedla popravkov, zato da so trdili, da so bile zadevne transakcije dejansko izvedene.
20

Glede tega pojasnjuje, da ni sporno, da je za družbo Air Baltic veljalo 80‑odstotno znižanje cen storitev, ki jih je opravljalo letališče Riga. V zvezi s tem sistemom znižanj naj bi urad za varstvo konkurence Republike Latvije izdal odločbo z dne 22. novembra 2006, s katero naj bi ugotovil kršitev člena 82, drugi odstavek, točka (c), ES, ki je postal člen 102, drugi odstavek, točka (c), PDEU. V skladu z navedbami toženih strank v postopku v glavni stvari so ta znižanja temeljila na predpisih, ki so jih izdali latvijski organi in ki so bili izvedeni izključno v Latviji, zlasti z uvedbo navedenih znižanj, opravljanjem storitev na letališču Riga in dobičkom, ki ga je imela družba Air Baltic. Družba flyLAL pa naj bi trdila, da ta sistem znižanj, ki pomeni tudi zlorabo prevladujočega položaja, temelji na protikonkurenčnem sporazumu, ki so ga tožene stranke v glavni stvari sklenile v nasprotju s členom 81 ES, ki je postal člen 101 PDEU. Po navedbah te družbe je družba Air Baltic zaradi dobičkov, ki jih je imela na podlagi tega sporazuma in izvajanja navzkrižnega subvencioniranja, lahko izvršila protikonkurenčna ravnanja na letališču Vilna, vključno s prakso predatorskih cen in operacij, povezanih z vzporejanjem urnikov letov, nezakonitim oglaševanjem in ukinitvijo letov po tem, ko se je družba flyLAL umaknila z zadevnega trga. Tako naj bi po njenih navedbah zatrjevana škoda nastala v Litvi.
Glede tega je treba ugotoviti, da različne jezikovne različice te določbe niso enoznačne. Med drugim namreč različice v angleškem, francoskem in italijanskem jeziku vsebujejo izraze „an asset or a right of which the debtor has been divested“, „un bien ou un droit dont le débiteur est dessaisi“ in „un bene o a un diritto del quale il debitore è spossessato“. Drugače pa med drugim različice v španskem, češkem, danskem in nemškem jeziku vsebujejo izraze „un bien o un derecho de la masa“, „majetku nebo práva náležejícího do majetkové podstaty“, „et aktiv eller en rettighed i massen“ in „einen Gegenstand oder ein Recht der Masse“.
7

Člen 1 Real Decreto 4/2014 por el que se aprueba la norma, para la calidad de carne de, el jamon, paleta y la caña, de lomo ibérico (kraljeva uredba 4/2014 o potrditvi kakovostnih standardov za ibersko meso, iberski pršut, iberski zašinek in iberski sušen svinjski hrbet) z dne 10. januarja 2014 (BOE št. 10, z dne 11. januarja 2014, str. 1569) določa: „Predmet te kraljeve uredbe je določitev kakovostnih značilnosti, ki jih morajo izpolnjevati izdelki iz kosov razkosanih trupov iberskih prašičev, ki se pripravljajo ali prodajajo sveži, ter iberski pršut zašinek in iberski sušen svinjski hrbet, ki se predelajo ali prodajajo v Španiji, zato da se zanje lahko uporabljajo prodajne oznake, ki so določene s to uredbo, to pa ne posega v izpolnjevanje splošnih predpisov, ki se za te izdelke uporabljajo. Lahko se uporabljajo tudi za izdelke, predelane na Portugalskem, na podlagi sporazumov, ki so jih španski in portugalski organi sklenili glede proizvodnje, predelave, prodaje in nadzora nad iberskimi izdelki. Tisti izdelki, ki izpolnjujejo kakovostni standard, priznan na ravni Evropske unije (zaščitena označba porekla ali zaščitena geografska označba), za katere naj bi se uporabljale prodajne oznake iz te uredbe ali kateri koli izraz, ki je z njimi zajet, pa morajo izpolnjevati zahteve iz te uredbe.“