I ‑ 2882SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
SKLEP SODIŠČA  (četrti senat)
z dne 23. aprila 2008 *
V zadevi C‑201/05,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki 
ga je vložilo High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Združeno 
kraljestvo), z odločbo z dne 18. marca 2005, ki je prispela na Sodišče 6. maja 2005, 
v postopku
The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation
proti
Commissioners of Inland Revenue,
SODIŠČE (četrti senat),
v sestavi K. Lenaerts (poročevalec), predsednik senata, R. Silva de Lapuerta, sodnica, 
E. Juhász, J. Malenovský in T. von Danwitz, sodniki,
*  Jezik postopka: angleščina.
I ‑ 2883TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
generalna pravobranilka: V. Trstenjak,  
sodni tajnik: R. Grass,
potem ko je predlagalo, da bo odločilo z obrazloženim sklepom v skladu s členom 
104(3), prvi pododstavek, Poslovnika,
po opredelitvi generalne pravobranilke,
sprejema naslednji
Sklep
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 43 ES, 49 ES in 
od 56 ES do 58 ES.
Ta predlog je bil vložen v sporu med več mednarodnimi skupinami družb in Commis ‑
sioners of Inland Revenue (davčna uprava Združenega kraljestva) zaradi obdavčitve 
dobička družb rezidentk, ki so ga ustvarile hčerinske družbe nerezidentke, in divi ‑
dend, prejetih od takih hčerinskih družb.1
2
I ‑ 2884SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
Pravni okvir
V Združenem kraljestvu je davek od dohodkov pravnih oseb urejen z zakonom iz leta 
1988 o dohodnini in davkih od dohodkov pravnih oseb (Income and Corporation 
Taxes Act 1988, v nadaljevanju: ICTA).
V skladu s členom 6 ICTA je družba rezidentka zavezana plačilu davka od dohodkov 
pravnih oseb iz naslova svojega svetovnega dobička. Ta obsega dobiček podružnic ali 
poslovnih enot, prek katerih družba opravlja svoje dejavnosti v drugih državah.
Nasprotno družba rezidentka načeloma ni zavezana plačilu davka od dobička svojih 
hčerinskih družb, rezidentk ali nerezidentk, ko je ta dobiček ustvarjen.
Obdavčitev dividend
V skladu s členom 208 ICTA družba rezidentka Združenega kraljestva, kadar prejme 
dividende od družbe, ki je tudi rezidentka te države članice, iz naslova teh dividend ni 
zavezana za plačilo davka od dohodkov pravnih oseb.
Kadar družba rezidentka Združenega kraljestva prejme dividende od družbe, ki je 
rezidentka zunaj Združenega kraljestva, je iz naslova teh dividend zavezana plačilu 
davka od dohodkov pravnih oseb. V takem primeru družba prejemnica navedenih 
dividend nima pravice do davčnega odbitka in prejete dividende niso opredeljene kot 3
4
5
6
7
I ‑ 2885TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
oproščeni naložbeni dohodki. Vendar pa v skladu s členoma 788 in 790 ICTA uživa 
olajšavo iz naslova davka, ki ga je plačala družba razdeljevalka dividend v državi, v 
kateri je rezidentka, to je olajšavo, ki se prizna bodisi na podlagi zakonodaje, ki velja v 
Združenem kraljestvu, bodisi na podlagi sporazuma o izogibanju dvojnega obdavče ‑
vanja (v nadaljevanju: SDO), ki ga je Združeno kraljestvo sklenilo s to drugo državo.
Nacionalna zakonodaja tako omogoča, da se od davka od dohodkov pravnih oseb, ki 
ga mora plačati družba rezidentka prejemnica dividend odbije pri viru odtegnjene 
davke od dividend, ki jih je razdelila družba nerezidentka. Če ta družba rezidentka 
prejemnica neposredno ali posredno obvladuje – ali če je odvisna družba družbe, ki 
neposredno ali posredno obvladuje – 10 % ali več glasovalnih pravic družbe razde ‑
ljevalke dividend, se olajšava razširi na tuji temeljni davek od dohodkov pravnih 
oseb, ki se plača od dobička, od katerega so izplačane dividende. Ta tuji davek je 
lahko predmet olajšave samo do višine zneska, ki ga je iz naslova davka od zadevnih 
dohodkov pravnih oseb treba plačati v Združenem kraljestvu.
Posebne določbe se nanašajo na obdavčitev naložbenih dohodkov, zlasti dividend, ki 
jih prejmejo zavarovalniške družbe od sredstev, dodeljenih za pokojninske posle in 
posle življenjskega zavarovanja.
Člen 208 ICTA se načeloma ne uporablja niti za pokojninske posle niti posle življenj ‑
skega zavarovanja v tujini, zaradi česar so dividende, izhajajoče iz portfeljskih naložb, 
povezanih s temi posli, zavezane plačilu davka Združenega kraljestva, izračunanega 
v skladu z načeli, ki se uporabljajo za izračun dobička iz poslovanja, izhajajočega iz 
zavarovanj. Vendar pa se je pred 1. julijem 1997 zavarovalnica za življenjsko zavaro ‑
vanje lahko z odstopanjem od tega načela odločila za uporabo tega člena, kar zadeva 
dividende, prejete od družb rezidentk na podlagi svojih pokojninskih poslov. Če je 8
9
10
I ‑ 2886SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
uveljavila to možnost, ni mogla zahtevati davčnih odbitkov, povezanih s temi divi ‑
dendami. Taka izbira pa ni bila mogoča, kar zadeva dividende, prejete od družb nere ‑
zidentk na podlagi takih poslov.
Zakonodaja o tujih odvisnih družbah
Poleg načela, v skladu s katerim družba rezidentka ni zavezana plačilu davka od 
dobička hčerinskih družb nerezidentk, ko je ta ustvarjen, obstaja tudi sistem odsto ‑
panja, to je zakonodaja o tujih odvisnih družbah (v nadaljevanju: TOD), ki jo vsebu ‑
jejo členi od 747 do 756 in priloge od 24 do 26 k ICTA.
V tej zakonodaji je določeno, da se dobiček TOD – v skladu z različico navedene 
zakonodaje, ki je veljala v času dejanskega stanja v glavni stvari (v nadaljevanju: 
zakonodaja o TOD), je to tuja družba, ki je v več kot 50‑odstotni lasti družbe 
rezidentke – pripiše družbi rezidentki in obdavči pri njej, pri čemer se uporabi davčni 
odbitek iz naslova davka, ki ga je TOD plačala v državi, v kateri ima sedež. Če se ta 
dobiček nato razdeli v obliki dividend družbi rezidentki, se davek, ki ga je ta plačala 
v Združenem kraljestvu na dobiček TOD, šteje kot dodatni davek, ki ga je slednja 
plačala v tujini, in daje pravico do davčnega odbitka, ki se odbije od davka, ki ga mora 
na te dividende plačati družba rezidentka.
Zakonodaja o TOD se uporablja takrat, ko za TOD v državi, v kateri ima sedež, velja 
„nižja raven obdavčitve“, kar na podlagi te zakonodaje velja za vsako obračunsko 
leto, v katerem je davek, ki ga plača TOD, nižji od treh četrtin zneska davka, ki bi 
bil plačan v Združenem kraljestvu na obdavčljivi dobiček, kot bi bil izračunan zaradi 
obdavčitve v tej državi članici.11
12
13
I ‑ 2887TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
Obdavčitev na podlagi zakonodaje o TOD ima nekaj izjem.
V skladu z navedeno zakonodajo o TOD se ta obdavčitev ne uporablja v naslednjih 
primerih:
–  če TOD izvaja „sprejemljivo politiko razdeljevanja“, kar pomeni, da je določen 
odstotek (90 % v letu 1996) njenega dobička razdeljen v 18 mesecih od takrat, ko je 
bil ustvarjen, in obdavčen pri družbi rezidentki;
–  če TOD izvaja „oproščene dejavnosti“ v smislu navedene zakonodaje, kot so neka ‑
tere gospodarske dejavnosti, ki jih opravlja gospodarska enota;
–  če TOD upošteva „pogoje javne kotacije“, kar pomeni, da ima javnost 35 % glaso ‑
valnih pravic, da je hčerinska družba uvrščena v kotacijo in da se z njenimi vredno ‑
stnimi papirji trguje na priznani borzi vrednostnih papirjev, ter
–  če obdavčljivi dobiček TOD ne presega zneska 50.000 GBP (izjema de minimis ).
Obdavčitev, ki jo določa zakonodaja o TOD, je tudi izključena, kadar je uspešno 
opravljen tako imenovani preizkus „vzgibov“. Ta preizkus vsebuje dva kumulativna 14
15
16
I ‑ 2888SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
pogoja. Po eni strani, kadar transakcije, na podlagi katerih je bil v obravnavanem 
obračunskem letu ustvarjen dobiček TOD, vodijo do znižanja davka v Združenem 
kraljestvu glede na davek, ki bi ga bilo treba plačati, če ne bi bilo omenjenih tran ‑
sakcij, in kadar znesek tega znižanja presega določen prag, mora družba rezidentka 
dokazati, da tako znižanje ni bil glavni cilj ali eden od glavnih ciljev teh transakcij. 
Po drugi strani mora družba rezidentka dokazati, da glavni cilj ali eden od glavnih 
ciljev obstoja TOD v zadevnem obračunskem letu ni bil doseči znižanje davka v 
Združenem kraljestvu s pomočjo preusmerjanja dobička. V skladu z navedeno zako ‑
nodajo gre za preusmerjanje dobička, če je mogoče razumno domnevati, da bi, če 
ne bi bilo TOD ali katere koli druge povezane družbe s sedežem zunaj Združenega 
kraljestva, dohodke prejela oseba rezidentka Združenega kraljestva, pri kateri bi bili 
tudi obdavčeni.
Davčni organi Združenega kraljestva so leta 1996 objavili seznam držav, v katerih se 
pod določenimi pogoji TOD lahko ustanovi in opravlja svoje dejavnosti ter se šteje, 
da izpolnjuje pogoje, ki omogočajo izognitev obdavčitvi, določeni v zakonodaji o 
TOD.
Do leta 1999 se je zakonodaja o TOD uporabljala samo po navodilu davčne uprave 
Združenega kraljestva. Za matične družbe rezidentke ni obstajala nobena obveznost 
napovedi v zvezi s TOD. Od tega leta dalje pa so družbe rezidentke pozvane, naj same 
določijo, ali se ta zakonodaja uporablja v njihovem posebnem primeru, in kakšna 
obdavčitev izhaja iz morebitne uporabe te zakonodaje (tako imenovano pravilo 
„obrnjene davčne obveznosti“).
Napoved družbe rezidentke iz naslova davka od dohodkov pravnih oseb mora v 
zvezi s TOD vsebovati podatke, ki se nanašajo na ime zadevnih TOD, državo(‑e), 
v kate  ri(‑h) so rezidentke, velikost deležev družbe rezidentke v vsaki od teh TOD 
ter podrobnosti o morebitni prošnji za oprostitev. Če se ne uporablja nobena od 17
18
19
I ‑ 2889TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
izjem, določenih v zakonodaji o TOD, mora družba rezidentka navesti podrobnosti o 
izračunu skupnega davka.
Zakonodaja o TOD je bila od decembra 1993 večkrat spremenjena.
Prvič, uvedeno je bilo pravilo „obrnjene davčne obveznosti“ za TOD za obračunska 
leta po 1. juliju 1999.
Drugič, opredelitev obvladovanja tuje družbe je bila spremenjena z 21. marcem 2000. 
Poleg tega je bila sprejeta določba v zvezi s skupnimi hčerinskimi družbami.
Tretjič, z zakonom o financah iz leta 2000 so bile uvedene določbe v zvezi z „ustvar ‑
jeno stopnjo“ („designer rate“), ki so začele veljati 6. oktobra 1999. Na podlagi teh 
določb se lahko za družbo, ki je rezidentka na ozemlju države, v kateri je davčna 
stopnja enaka trem četrtinam davčne stopnje Združenega kraljestva ali višja od treh 
četrtin, vseeno uporablja zakonodaja o TOD, če ji po mnenju davčne uprave Zdru ‑
ženega kraljestva določbe, ki veljajo v državi sedeža navedene družbe, omogočajo, da 
vpliva na znesek davka, ki ga je treba plačati.
Četrtič, z nizom sprememb so bili zaostreni pogoji uporabe izjeme „ de minimis “, 
izjeme, ki temelji na sprejemljivi politiki razdeljevanja, izjeme, povezane z oprošče ‑
nimi dejavnostmi, in izjeme v zvezi z izključenimi državami.20
21
22
23
24
I ‑ 2890SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Spor o glavni stvari spada na področje sporov vrste „group litigation“ v zvezi z 
določbami davčne zakonodaje Združenega kraljestva o dividendah in TOD. Ta spor 
obsega zahtevke, ki jih je vložilo 21 mednarodnih skupin družb zoper davčno upravo 
Združenega kraljestva na High Court of Justice (England & Wales), Chancery Divi ‑
sion. Zahtevki treh skupin družb, in sicer Anglo American, Cadbury Schweppes in 
Prudential, so bili izbrani za vzorčne zadeve.
Pred predložitvenim sodiščem skupini Anglo American in Cadbury Schweppes 
trdita, da sta ravnali v skladu z davčnimi predpisi Združenega kraljestva o TOD in 
dividendah, če pa bi vedeli, da so ti predpisi v nasprotju s pravom Skupnosti, ne bi 
plačali davka na dividende, ki sta jih prejeli od TOD, ali od dobička, ki so ga ustvarile 
TOD. Prav tako od svojega davka ne bi odbili nekaterih olajšav, ki bi bile tako na 
voljo za druge namene ali bi jih bilo mogoče prenesti, niti ne bi izplačali dividend za 
pridobitev oprostitve iz naslova sprejemljive politike razdeljevanja, ker taka izplačila 
niso bila v njunem poslovnem interesu ali ker je bila zaradi časa plačila, določenega 
s pogoji iz zakonodaje o TOD v zvezi z navedeno oprostitvijo, skupina izpostavljena 
neugodni davčni obravnavi. Nazadnje ne bi sprejeli ukrepov niti opravili potrebnih 
izdatkov za uskladitev z zakonodajo o TOD, in ne bi omejili poslovnih dejavnosti 
TOD v skladu z navedeno zakonodajo.
V zvezi s tem skupini Anglo American in Cadbury Schweppes predložitvenemu 
sodišču predlagata, naj naloži povračilo neupravičeno obračunanih zneskov in/ali 
nadomestilo škode, ki izhaja iz določb zakonodaje o TOD in dividendah, ter stroškov, 
nastalih zaradi ravnanja v skladu z navedenimi določbami.25
26
27
I ‑ 2891TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
Zahtevek skupine Prudential pred predložitvenim sodiščem se nanaša na obdavčitev 
dividend pri nekaterih od njenih družb rezidentk, prejetih od družb nerezidentk, v 
katerih so prve za naložbene namene imele portfeljske deleže, ki so pomenili manj 
kot 10 % glasovalnih pravic, tako da za navedene družbe rezidentke ni veljala zakono ‑
daja o TOD.
V zvezi s tem skupina Prudential predložitvenemu sodišču predlaga, naj naloži 
povračilo neupravičeno obračunanih zneskov in/ali nadomestilo škode, ki izhaja na 
podlagi davčne zakonodaje Združenega kraljestva o dividendah iz obdavčitve divi ‑
dend, prejetih od družb s sedežem v drugih državah članicah in tretjih državah.
V teh okoliščinah je High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, 
prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.  Ali je v nasprotju s členoma 43 ES ali 56 ES, da država članica ohranja v veljavi in 
uporablja ukrepe:
 (a)  ki določajo oprostitev od davka od dohodkov pravnih oseb za dividende, ki 
jih prejme družba, ki je rezidentka v tej državi članici (‚družba rezidentka‘), 
od drugih družb rezidentk, vendar
 (b)  ki za dividende, ki jih družba rezidentka prejme od družbe, ki je rezidentka v 
drugi državi članici, in zlasti družbe, ki jo ta družba rezidentka obvladuje in 
je rezidentka v drugi državi članici ter v tej drugi državi podvržena nižji ravni 28
29
30
I ‑ 2892SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
obdavčitve (‚odvisna družba‘), določajo davek od dohodkov pravnih oseb, 
potem ko je priznala preventivno olajšavo dvojnega obdavčenja za vsak pri 
viru odtegnjeni davek, ki se plača na dividendo, in za temeljni davek, ki ga 
plača odvisna družba od svojega dobička?
2.  Ali členi 43 ES, 49 ES ali 56 ES nasprotujejo nacionalni davčni zakonodaji države 
članice, kot je zakonodaja v sporu o glavni stvari, na podlagi katere so bile v 
obdobju pred 1. julijem 1997:
 (a)  nekatere dividende, ki jih je prejela zavarovalniška družba rezidentka države 
članice od družbe rezidentke druge države članice (‚družba nerezidentka‘), 
zavezane plačilu davka od dohodkov pravnih oseb, medtem ko
 (b)  je imela zavarovalniška družba rezidentka možnost izbrati, da podobne divi ‑
dende, prejete od družbe rezidentke iste države članice, ne bodo zavezane 
plačilu davka od dohodkov pravnih oseb, kar je med drugim pomenilo, da 
družba, ki je to izbrala, ni imela možnosti uveljavljati davčnega odbitka, do 
katerega bi bila sicer upravičena?
3.  Ali členi 43 ES, 49 ES ali 56 ES nasprotujejo nacionalni davčni zakonodaji države 
članice, kot je zakonodaja v zadevi v glavni stvari, v kateri:
 (a)  je določeno, da se v določenih okoliščinah obdavči družba rezidentka v zvezi 
z dobičkom odvisne družbe, ki je rezidentka druge države članice, kot je 
opredeljeno v prvem vprašanju, (b), zgoraj, in
I ‑ 2893TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
 (b)  so določene nekatere zahteve skladnosti, kadar družba rezidentka ne zahteva 
ali ne more zahtevati nobene oprostitve in plača davke od dobička te odvisne 
družbe, in
 (c)  so določene dodatne zahteve skladnosti, kadar družba rezidentka namerava 
uporabljati oprostitev tega davka?
4.  Ali bi bil odgovor na prvo, drugo in tretje vprašanje drugačen, če bi bila odvisna 
družba (za prvo in tretje vprašanje) ali družba nerezidentka (za drugo vprašanje) 
rezidentka tretje države?
5.  Če je država članica pred 31. decembrom 1993 sprejela ukrepe, opisane v prvem, 
drugem in tretjem vprašanju, in po tem datumu te ukrepe spremenila na način, 
opisan v [predložitveni odločbi], in če so ti ukrepi, kakor so bili spremenjeni, 
pomenili omejitve, prepovedane s členom 56 ES, ali je treba te omejitve šteti kot 
omejitve, ki niso obstajale 31. decembra 1993 v smislu člena 57 ES?
6.  Če je kateri koli od ukrepov, opisanih v prvem, drugem in tretjem vprašanju, v 
nasprotju z določbami prava Skupnosti, na katere se nanašajo ta vprašanja, in ob 
predpostavki, da družba rezidentka in/ali odvisna družba vložita katero od nasle ‑
dnjih tožb:
 (a)  tožbo za vračilo ali tožbo zaradi izgube možnosti uporabe denarnih zneskov, 
plačanih iz naslova davka od dohodkov pravnih oseb, ki je bil družbi rezi ‑
dentki obračunan nezakonito v okoliščinah, opisanih v prvem, drugem in 
tretjem vprašanju zgoraj;
I ‑ 2894SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
 (b)  tožbo za vračilo in/ali nadomestilo izgub, olajšav in izdatkov, ki jih je izvedla 
družba rezidentka (ali so jih družbi rezidentki odstopile druge družbe v isti 
skupini rezidentk iste države članice) za odpravo ali znižanje davčne obre ‑
menitve, nastale zaradi ukrepov, navedenih v prvem, drugem in tretjem vpra ‑
šanju zgoraj, medtem ko bi bili ti izdatki, izgube in olajšave na voljo za drugo 
uporabo ali bi jih bilo mogoče prenesti;
 (c)  tožbo za nadomestilo stroškov, izgub, izdatkov in obveznosti, nastalih zaradi 
uskladitve z nacionalno zakonodajo iz tretjega vprašanja zgoraj;
 (d)  če je odvisna družba razdelila rezerve družbi rezidentki, da bi izpolnila 
zahteve nacionalne zakonodaje, namesto da bi bila družba rezidentka podvr ‑
žena bremenitvi iz tretjega vprašanja, in so odvisni družbi s tem nastali 
stroški, izdatki in obveznosti, čemur bi se lahko izognila, če bi lahko te rezerve 
namenila za drugačno uporabo, tožbo za nadomestilo teh stroškov, izdatkov 
in obveznosti,
 ali je treba take tožbe opredeliti kot:
 –  tožbe za povračilo nezakonito obračunanih zneskov, tako da bi bilo to povra ‑
čilo posledica in stranska pravica kršitve zgoraj navedenih določb prava 
Skupnosti, ali
 –  tožbe za nadomestilo ali povrnitev škode, tako da morajo biti izpolnjeni 
pogoji, določeni v sodbi [z dne 5. marca 1996 v združenih zadevah Brasserie 
du pęcheur in Factortame, C‑46/93 in C‑48/93, Recueil, str. I‑1029], ali
I ‑ 2895TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
 –  tožbe za plačilo zneska, ki pomeni neupravičeno zavrnjeno ugodnost?
7.  Če bi bila v odgovoru na kateri koli del šestega vprašanja tožba opredeljena kot 
tožba za plačilo zneska, ki pomeni neupravičeno zavrnjeno ugodnost:
 (a)  ali bi bile take tožbe posledica ali stranska pravica pravice, ki jo podeljujejo 
zgoraj navedene določbe prava Skupnosti, ali
 (b)  bi bilo treba izpolniti pogoje, navedene v [zgoraj navedeni] sodbi [Brasserie 
du pêcheur in Factortame], glede odškodnine, ali
 (c)  bi bilo treba izpolniti druge pogoje?
8.  Ali bi bilo treba na ta vprašanja odgovoriti drugače glede na to, ali so na podlagi 
nacionalnega prava tožbe iz šestega vprašanja vložene kot tožbe za povračilo ali 
pa so vložene ali morajo biti vložene kot tožbe za povrnitev škode?
9.  Kakšne smernice, če obstajajo, bi bilo po mnenju Sodišča treba dati v tem sporu 
in katere okoliščine bi moralo nacionalno sodišče upoštevati pri določitvi, ali gre 
za dovolj resno kršitev prava Skupnosti v smislu [zgoraj navedene] sodbe [Bras ‑
serie du pêcheur in Factortame], zlasti v zvezi z vprašanjem, ali je bila glede na 
I ‑ 2896SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
obstoječo sodno prakso v zvezi z razlago upoštevnih določb prava Skupnosti ta 
kršitev upravičena?
10.  Ali načeloma lahko obstaja neposredna vzročna zveza v smislu [zgoraj navedene] 
sodbe [Brasserie du pêcheur in Factortame] med morebitno kršitvijo členov 43 
ES, 49 ES in 56 ES ter izgubami, ki spadajo v kategorije, opredeljene v šestem 
vprašanju, od (a) do (d), zgoraj, in za katere se zatrjuje, da izhajajo iz te kršitve? 
Če to drži, kakšne smernice, če obstajajo, bi bilo po mnenju Sodišča treba dati v 
zvezi z okoliščinami, ki bi jih moralo nacionalno sodišče upoštevati pri določitvi, 
ali taka neposredna vzročna zveza obstaja?
11.  Ali lahko nacionalno sodišče pri določitvi izgube ali škode, za katero je mogoče 
priznati povrnitev, upošteva vprašanje, ali so oškodovanci ravnali z razumno 
skrbnostjo, da bi se izognili izgubi ali jo omejili, zlasti z uporabo pravnih sred ‑
stev, s katerimi bi lahko dokazali, da učinek nacionalnih določb (zaradi uporabe 
[SDO]) ni bil naložitev obveznosti, navedenih v prvem, drugem in tretjem vpra ‑
šanju zgoraj?
12.  Ali na odgovor na enajsto vprašanje lahko vpliva prepričanje strank v zadevnem 
času glede učinka [SDO]?“
Ker so bila v tej zadevi postavljena vprašanja o razlagi, ki so podobna vprašanjem, 
postavljenim v zadevah, v katerih so bile izrečene sodbe z dne 12. septembra 2006 
v zadevi Cadbury Schweppes in Cadbury Schweppes Overseas (C‑196/04, ZOdl., 
str. I‑7995), z dne 12. decembra 2006 v zadevi Test Claimants in Class IV of the 31
I ‑ 2897TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
ACT Group Litigation (C‑374/04, ZOdl., str. I‑11673) in Test Claimants in the FII 
Group Litigation (C‑446/04, ZOdl., str. I‑11753) ter z dne 13. marca 2007 v zadevi 
Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation (C‑524/04, ZOdl., str. I‑2107), je 
bil postopek s sklepom predsednika Sodišča z dne 13. decembra 2005 ustavljen do 
odločitve Sodišča v teh zadevah.
Predložitveno sodišče je bilo o zgoraj navedenih sodbah Cadbury Schweppes in 
Cadbury Schweppes Overseas, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Liti ‑
gation, Test Claimants in the FII Group Litigation ter Test Claimants in the Thin 
Cap Group Litigation obveščeno z dopisom z dne 3. aprila 2007, da bi lahko obve ‑
stilo Sodišče, ali glede na te sodbe vztraja pri svojem predlogu za sprejetje predhodne 
odločbe.
Predložitveno sodišče je z dopisom z dne 12. junija 2007 Sodišče obvestilo, da vztraja 
pri svojem predlogu.
Vprašanja za predhodno odločanje
Člen 104(3), prvi pododstavek, Poslovnika, določa, da če je Sodišču v predhodno 
odločanje predloženo vprašanje enako tistemu, o katerem je Sodišče že odločalo, ali 
če je iz obstoječe sodne prakse mogoče jasno sklepati, kakšen bo odgovor na tako 
vprašanje, lahko Sodišče po opredelitvi generalnega pravobranilca kadar koli odloči 
z obrazloženim sklepom.32
33
34
I ‑ 2898SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali člena 43 ES in 56 ES 
nasprotujeta zakonodaji države članice, ki določa oprostitev od davka od dohodkov 
pravnih oseb za dividende, ki jih družba rezidentka prejme od družbe, ki je tudi rezi ‑
dentka te države članice (v nadaljevanju: domače dividende), medtem ko ta davek 
določa za dividende, ki jih je prejela družba rezidentka od družbe, ki ni rezidentka 
te države članice (v nadaljevanju: tuje dividende), in v tem primeru priznava davčno 
olajšavo za vsak pri viru odtegnjeni davek, zaračunan v državi, v kateri je družba 
razdeljevalka dividend rezidentka, in tudi, kadar ima družba rezidentka prejemnica 
dividend neposredno ali posredno 10 % ali več glasovalnih pravic v družbi razdelje ‑
valki dividend, olajšavo za davek od dohodkov pravnih oseb, ki ga je plačala družba 
razdeljevalka dividend od dobička, ki je bil podlaga za razdeljene dividende.
Ugotoviti je treba, da je Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Test Claimants in the FII 
Group Litigation že preučilo to vprašanje in da je zato odgovor, ki ga je Sodišče dalo 
v navedeni sodbi, mogoče v celoti prenesti na prvo vprašanje predložitvenega sodišča 
v tej zadevi.
Sodišče je v tej sodbi navedlo, da pravo Skupnosti državi članici načeloma ne prepo ‑
veduje, da bi verižno obdavčevanje dividend, ki jih prejme družba rezidentka, prepre ‑
čila z uporabo pravil, ki za te dividende določajo davčno oprostitev, kadar jih izplača 
družba rezidentka, in hkrati s sistemom odbitka preprečila verižno obdavčevanje 
navedenih dividend, kadar jih izplača družba nerezidentka (zgoraj navedena sodba 
Test Claimants in the FII Group Litigation, točka 48).35
36
37
I ‑ 2899TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
Kar zadeva, prvič, dividende, ki jih družba rezidentka prejme od družbe nerezi ‑
dentke, v kateri ima delež, ki ji omogoča določeno vplivanje na odločitve te družbe 
nerezidentke in določanje njenih dejavnosti, je Sodišče odločilo, da dejstvo, da se za 
domače dividende uporablja sistem oprostitev, za tuje dividende pa sistem odbitka, 
ni v nasprotju z načelom svobode ustanavljanja, ki ga določa člen 43 ES, če stopnja 
davka od tujih dividend ni višja od davčne stopnje, ki se uporablja za domače divi ‑
dende, in če je davčni odbitek najmanj enak znesku, ki je bil plačan v državi članici 
družbe razdeljevalke dividend, in največ tak kot znesek obdavčitve, ki se uporablja v 
državi članici družbe prejemnice dividend (zgoraj navedena sodba Test Claimants in 
the FII Group Litigation, točka 57).
Kar zadeva, drugič, družbe rezidentke, ki so prejele dividende družbe, v kateri imajo 
10 % ali več glasovalnih pravic, ne da bi jim ta delež dajal določen vpliv na odločitve te 
družbe in določanje njenih dejavnosti, iz sodne prakse Sodišča izhaja, da na podlagi 
nacionalne zakonodaje, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, dejstvo, da 
se za domače dividende uporablja sistem oprostitev, za tuje dividende pa sistem 
odbitka, ni v nasprotju z načelom prostega pretoka kapitala, ki je določen v čle  ‑
nu 56 ES, če stopnja davka od tujih dividend ni višja od davčne stopnje, ki se  
uporablja za domače dividende, in če je davčni odbitek najmanj enak znesku, ki je 
bil plačan v državi članici družbe razdeljevalke dividend, in največ tak kot znesek 
obdavčitve, ki se uporablja v državi članici družbe prejemnice dividend (v zvezi s tem 
glej zgoraj navedeno sodbo Test Claimants in the FII Group Litigation, točka 60).
Kar zadeva, tretjič in zadnjič, družbe rezidentke, ki so prejele dividende družb, 
v katerih imajo manj kot 10 % glasovalnih pravic, je Sodišče, potem ko je navedlo, 
da so domače dividende oproščene davka od dohodkov pravnih oseb, medtem ko 
so tuje dividende zavezane plačilu tega davka in dajejo pravico samo do olajšave za 
morebitni pri viru odtegnjeni davek od teh istih dividend v državi, v kateri je družba 38
39
40
I ‑ 2900SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
razdeljevalka dividend rezidentka (zgoraj navedena sodba Test Claimants in the 
FII Group Litigation, točka 61), odločilo, da različno obravnavanje v zakonodaji, 
kot se obravnava v postopku v glavni stvari, glede dividend, ki jih prejmejo družbe 
rezidentke od družb nerezidentk, v katerih imajo manj kot 10 % glasovalnih pravic, 
pomeni omejevanje prostega pretoka kapitala, ki je načelno prepovedano s čle  ‑
nom 56 ES (zgoraj navedena sodba Test Claimants in the FII Group Litigation, točka 
65).
V nadaljevanju je Sodišče odločilo, da zgolj dejstvo, da je pri takih deležih naloga 
države članice, da določi, ali in v kolikšni meri se je treba izogniti verižnemu obdavče ‑
vanju razdeljenega dobička, kljub temu ne pomeni, da sme izvajati ureditev, v kateri 
se tuje in domače dividende ne obravnavajo enako (zgoraj navedena sodba Test 
Claimants in the FII Group Litigation, točka 69), in da ne glede na dejstvo, da ima 
država članica vsekakor na voljo različne možne sisteme za preprečevanje ali zmanj ‑
šanje verižnega obdavčevanja razdeljenega dobička, morebitne težave pri določanju 
dejansko plačanega davka v drugi državi članici ne morejo upravičevati take ovire za 
prost pretok kapitala, kot je ovira, ki izhaja iz zakonodaje, ki se obravnava v postopku 
v glavni stvari (zgoraj navedena sodba Test Claimants in the FII Group Litigation, 
točka 70).
Zato je Sodišče razsodilo, da člen 56 ES nasprotuje zakonodaji države članice, ki 
določa oprostitev od davka od dohodkov pravnih oseb za dividende, ki jih družba 
rezidentka prejme od druge družbe rezidentke, medtem ko s tem davkom obdavči 
dividende, ki jih družba rezidentka prejme od družbe nerezidentke, v kateri ima manj 
kot 10 % glasovalnih pravic, ne da bi ji priznala davčni odbitek iz naslova davka, ki 
ga je družba razdeljevalka dividend dejansko plačala v državi, v kateri je rezidentka 
(zgoraj navedena sodba Test Claimants in the FII Group Litigation, točka 74).41
42
I ‑ 2901TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
Glede na zgoraj navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti:
–  člen 43 ES je treba razlagati tako, da ne nasprotuje zakonodaji države članice, ki 
določa oprostitev od davka od dohodkov pravnih oseb za dividende, ki jih družba 
rezidentka prejme od druge družbe rezidentke, medtem ko s tem davkom obdavči 
dividende, ki jih družba rezidentka prejme od družbe nerezidentke, v kateri ima 
družba rezidentka delež, ki ji omogoča določeno vplivanje na odločitve te družbe 
in določanje njenih dejavnosti, in v tem primeru prizna davčni odbitek iz naslova 
davka, ki ga je družba razdeljevalka dividend dejansko plačala v državi članici, v 
kateri je rezidentka, če davčna stopnja za tuje dividende ni višja od davčne stopnje, 
ki se uporablja za domače dividende, in če je davčni odbitek najmanj enak znesku, 
ki je bil plačan v državi članici družbe razdeljevalke dividend, in največ tak kot 
znesek obdavčitve, ki se uporablja v državi članici družbe prejemnice dividend;
–  člen 56 ES je treba razlagati tako, da ne nasprotuje zakonodaji države članice, ki 
določa oprostitev od davka od dohodkov pravnih oseb za dividende, ki jih družba 
rezidentka prejme od druge družbe rezidentke, medtem ko s tem davkom obdavči 
dividende, ki jih družba rezidentka prejme od družbe nerezidentke, v kateri ima 
družba rezidentka najmanj 10 % glasovalnih pravic, in v tem primeru prizna davčni 
odbitek iz naslova davka, ki ga je družba razdeljevalka dividend dejansko plačala v 
državi članici, v kateri je rezidentka, če davčna stopnja za tuje dividende ni višja 
od davčne stopnje, ki se uporablja za domače dividende, in če je davčni odbitek 
najmanj enak znesku, ki je bil plačan v državi članici družbe razdeljevalke divi ‑
dend, in največ tak kot znesek obdavčitve, ki se uporablja v državi članici družbe 
prejemnice dividend;
–  člen 56 ES je poleg tega treba razlagati tako, da nasprotuje zakonodaji države 
članice, ki določa oprostitev od davka od dohodkov pravnih oseb za dividende, 
ki jih družba rezidentka prejme od druge družbe rezidentke, medtem ko s tem 43
I ‑ 2902SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
davkom obdavči dividende, ki jih družba rezidentka prejme od družbe nerezi ‑
dentke, v kateri ima manj kot 10 % glasovalnih pravic, ne da bi ji priznala davčni 
odbitek iz naslova davka, ki ga je družba razdeljevalka dividend dejansko plačala v 
državi, v kateri je rezidentka.
Drugo vprašanje
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje Sodišče, ali je treba 
člene 43 ES, 49 ES ali 56 ES razlagati tako, da nasprotujejo zakonodaji države članice, 
ki omogoča oprostitev od davka od dohodkov pravnih oseb za nekatere dividende, ki 
so jih zavarovalniške družbe rezidentke prejele od družb rezidentk, tako oprostitev 
pa izključuje za enake dividende, prejete od družb nerezidentk.
V zvezi s tem iz sodne prakse izhaja, da pravica do ustanavljanja zajema pravico drža ‑
vljanov države članice do ustanovitve in vodenja podjetij, zlasti družb, v drugi državi 
članici. Svojo pravico do ustanavljanja tako uresničuje državljan države članice, ki ima 
v kapitalu družbe s sedežem v drugi državi članici delež, ki mu omogoča določeno 
vplivanje na odločitve te družbe in določanje njenih dejavnosti (sodba z dne 13. aprila 
2000 v zadevi Baars, C‑251/98, Recueil, str. I‑2787, točka 22; zgoraj navedena sodba 
Cadbury Schweppes in Cadbury Schweppes Overseas, točka 31, ter zgoraj navedena 
sodba Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, točka 27).
Načeloma, kadar ena ali več oseb s stalnim prebivališčem v državi članici pridobi 
deleže v družbi, ki je ustanovljena in ima sedež v drugi državi članici, in če tak delež 
tem osebam ne omogoča določenega vplivanja na odločitve družbe niti določanja 
njenih dejavnosti, se uporabljajo določbe Pogodbe ES o prostem pretoku kapitala 44
45
46
I ‑ 2903TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
(v zvezi s tem glej zgoraj navedene sodbe Baars, točka 22; Cadbury Schweppes in 
Cadbury Schweppes Overseas, točka 31, ter Test Claimants in the Thin Cap Group 
Litigation, točka 27).
V obravnavanem primeru iz predložitvenega sklepa izhaja, da tožeče stranke v 
postopku v glavni stvari, za katere velja zakonodaja iz drugega vprašanja, v kapitalu 
družb, od katerih so prejele dividende, niso imele nadzornega deleža, ampak samo 
portfeljski delež v višini manj kot 10 % za naložbene namene.
Zato ni treba odgovoriti na drugo vprašanje v delu, ki se nanaša na člen 43 ES.
Enako velja za del vprašanja, ki se nanaša na člen 49 ES.
Iz člena 50 ES namreč izhaja, da so v smislu Pogodbe storitve razumljene kot storitve 
takrat, kadar se praviloma opravljajo za plačilo in kolikor jih ne urejajo določbe, ki se 
nanašajo na prost pretok kapitala.
Ker pa je prejetje dividend od delnic družbe s sedežem v državi članici s strani drža ‑
vljana druge države članice neločljivo povezano s pretokom kapitala (sodba z dne 
6. junija 2000 v zadevi Verkooijen, C‑35/98, Recueil, str. I‑4071, točki 29 in 30), se za 
to transakcijo ne uporablja člen 49 ES.47
48
49
50
51
I ‑ 2904SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
Zato je treba na postavljena vprašanja odgovoriti samo v zvezi s členom 50 ES.
V zvezi s tem je treba spomniti, da ukrepi, ki so v skladu s členom 56(1) ES prepo ‑
vedani, ker omejujejo pretok kapitala, obsegajo vse take ukrepe, ki bi lahko odvra ‑
čali naložbe nerezidentov v državi članici ali bi lahko odvračali državljane navedene 
države članice, da to storijo v drugih državah članicah (sodbe z dne 23. februarja 2006 
v zadevi van Hilten‑van der Heijden, C‑513/03, ZOdl., str. I‑1957, točka 44; z dne 
25. januarja 2007 v zadevi Festersen, C‑370/05, ZOdl., str. I‑1129, točka 24, in z dne 
18. decembra 2007 v zadevi A, C‑101/05, ZOdl., str. I‑11531, točka 40).
Na podlagi zakonodaje, ki se uporablja za postopek v glavni stvari, se člen 208 ICTA 
načeloma ne uporablja niti za pokojninske posle niti za posle življenjskega zavaro ‑
vanja v tujini, zaradi česar so dividende iz portfeljskih naložb, povezanih s temi posli, 
zavezane plačilu davka v Združenem kraljestvu. Če se je pred 1. julijem 1997 zavaro ‑
valnica za življenjsko zavarovanje lahko izjemoma odločila za uporabo tega člena, kar 
zadeva dividende, prejete na podlagi svojih pokojninskih poslov od družb rezidentk, 
pa je bila taka izbira izključena, kar zadeva dividende, prejete na podlagi takih poslov 
od družb nerezidentk.
Tak sistem bi bil v nasprotju s členom 56 ES, če bi bile dividende, ki jih izplačajo 
družbe s sedežem v drugi državi članici zavarovalniškim družbam s sedežem v Zdru ‑
ženem kraljestvu, na davčni ravni obravnavane manj ugodno kot dividende, ki jih 
izplačajo družbe s sedežem v Združenem kraljestvu (v zvezi s tem glej zgoraj nave ‑
deni sodbi Verkooijen, točke od 34 do 38, ter Test Claimants in the FII Group Litiga ‑
tion, točka 64).52
53
54
55
I ‑ 2905TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
V zvezi s tem iz predložitvene odločbe ne izhaja, ali je bila glede na dejstvo, da je dopu ‑
ščena izbira, kar zadeva domače dividende, pomenila odpoved davčnim odbitkom, 
družba, ki je prejemala tuje dividende in ki ni mogla uveljavljati take izbire, obravna ‑
vana manj ugodno samo zaradi tega dejstva.
Naloga predložitvenega sodišča je, da preveri, ali je to držalo.
Nasprotno, ker iz predložitvene odločbe izhaja, da družbe z manj kot 10‑odstotnim 
deležem v družbi razdeljevalki dividend niso bile upravičene do olajšave iz naslova 
davka od dohodkov pravnih oseb, ki ga je ta družba plačala v državi članici, v kateri je 
rezidentka, so bile navedene družbe podvržene manj ugodni davčni obravnavi, ki je 
v nasprotju s členom 56 ES.
Po mnenju vlade Združenega kraljestva naj bi bilo zakonito in sorazmerno, da se tem 
družbam rezidentkam olajšava davka od dohodkov pravnih oseb prizna samo v višini 
morebitnega pri viru odtegnjenega davka na dividendo. Praktične ovire naj bi namreč 
nasprotovale temu, da se družbi z manj kot 10‑odstotnim deležem v družbi razde ‑
ljevalki dividend prizna davčni odbitek, ki ustreza davku, ki ga je slednja dejansko 
plačala. V nasprotju z davčnim odbitkom, odobrenim iz naslova pri viru odtegnje ‑
nega davka, bi bilo tak davčni odbitek mogoče priznati samo po dolgih in zapletenih 
preverjanjih. Zakonito naj bi torej bilo, da se določi prag glede na velikost zadevnega 
deleža.
Res je načeloma naloga držav članic, da ob uvedbi mehanizmov za preprečevanje ali 
zmanjšanje verižnega obdavčevanja razdeljenega dobička določijo kategorijo davčnih 
zavezancev, ki lahko uporabljajo te mehanizme, in v ta namen uvedejo pragove na 
podlagi deleža, ki ga imajo ti davčni zavezanci v zadevnih družbah razdeljevalkah 
dividend. Člen 4 Direktive Sveta 90/435/EGS z dne 23. julija 1990 o skupnem sistemu 56
57
58
59
60
I ‑ 2906SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic (UL L 225, 
str. 6) v povezavi s členom 3 te direktive v različici, ki se je uporabljala v času 
dejanskega stanja v glavni stvari, samo za družbe držav članic, ki imajo v kapitalu 
družbe iz druge države članice delež najmanj 25 %, državam članicam nalaga, da tudi 
če ne oprostijo dobička, ki ga je od odvisne družbe, rezidentke druge države članice, 
prejela matična družba rezidentka, tej matični družbi dovolijo, da odbije od zneska 
izračunanega davka ne le znesek pri viru odtegnjenega davka, ki ga je odmerila država 
članica, v kateri je odvisna družba rezidentka, ampak tudi del davka, ki se nanaša na 
ta dobiček in ga je plačala odvisna družba (zgoraj navedena sodba Test Claimants in 
the FII Group Litigation, točka 67).
Vendar, čeprav pri deležih, za katere se ne uporablja Direktiva 90/435, njen člen 4 
torej ni ovira za to, da bi država članica obdavčila dobiček, ki ga je izplačala družba 
nerezidentka družbi rezidentki, ne da bi ji priznala kakršno koli olajšavo glede 
davka od dohodkov pravnih oseb, ki ga je plačala prva družba v državi, v kateri je 
rezidentka, lahko država članica izvaja to pristojnost samo, če so na podlagi njenega 
nacionalnega prava tudi dividende, ki jih družba rezidentka prejme od druge družbe 
rezidentke, obdavčene pri družbi prejemnici dividend, ne da bi lahko uživala olajšavo 
glede davka od dohodkov pravnih oseb, ki ga je plačala družba razdeljevalka dividend 
(zgoraj navedena sodba Test Claimants in the FII Group Litigation, točka 68).
Namreč zgolj dejstvo, da je pri takih deležih naloga države članice, da določi, ali in v 
kolikšni meri se je treba izogniti verižnemu obdavčevanju razdeljenega dobička, kljub 
temu ne pomeni, da sme izvajati ureditev, v kateri se tuje in domače dividende ne 
obravnavajo enako (zgoraj navedena sodba Test Claimants in the FII Group Litiga ‑
tion, točka 69).
Poleg tega ne glede na dejstvo, da ima država članica vsekakor na voljo različne 
možne sisteme za preprečevanje ali zmanjšanje verižnega obdavčevanja razdeljenega 61
62
63
I ‑ 2907TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
dobička, morebitne težave pri določanju dejansko plačanega davka v drugi državi 
članici ne morejo upravičevati take ovire za prost pretok kapitala, kot je ovira, ki izhaja 
iz zakonodaje, ki se obravnava v postopku v glavni stvari (zgoraj navedena sodba Test 
Claimants in the FII Group Litigation, točka 70, in navedena sodna praksa).
V tej zadevi vlada Združenega kraljestva poleg tega trdi, da tako različno obravnavo 
upravičuje potreba po zagotovitvi doslednosti davčnega sistema.
Res je, da iz sodne prakse izhaja, da lahko potreba po zagotovitvi doslednosti davč ‑
nega sistema utemelji omejitev uresničevanja temeljnih svoboščin, ki so zagotovljene 
s Pogodbo (sodbi z dne 28. januarja 1992 v zadevi Bachmann, C‑204/90, Recueil, 
str. I‑249, točka 28, in v zadevi Komisija proti Belgiji, C‑300/90, Recueil, str. I‑305, 
točka 21).
Vendar pa iz sodne prakse tudi izhaja, da je treba za to, da bi bila trditev, ki temelji na 
taki utemeljitvi, sprejeta, dokazati, da obstaja neposredna zveza med zadevno davčno 
ugodnostjo in izravnavo te ugodnosti z določenim davčnim bremenom (v zvezi s tem 
glej zgoraj navedeno sodbo Verkooijen, točka 57; sodbi z dne 15. julija 2004 v zadevi 
Lenz, C‑315/02, ZOdl., str. I‑7063, točka 35; z dne 14. septembra 2006 v zadevi 
Centro di Musicologia Walter Stauffer, C‑386/04, ZOdl., str. I‑8203, točka 53, in 
zgoraj navedeno sodbo Test Claimants in the FII Group Litigation, točka 93).
Čeprav davčna zakonodaja, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, sloni na zvezi 
med davčno ugodnostjo in izravnalnim bremenom, tako da za dividende, prejete od 
družbe nerezidentke, v kateri ima matična družba rezidentka 10 % ali več glasovalnih 
pravic, predvideva davčni odbitek, bi morala potreba po taki neposredni zvezi voditi 64
65
66
67
I ‑ 2908SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
ravno do tega, da se enaka davčna ugodnost prizna družbam, ki prejemajo dividende 
od družb nerezidentk, v katerih ima matična družba rezidentka manj kot 10 % glaso ‑
valnih pravic, ker so slednje v državi, v kateri so rezidentke, prav tako dolžne plačati 
davek od dohodkov pravnih oseb od razdeljenega dobička (v zvezi s tem glej zgoraj 
navedeno sodbo Test Claimants in the FII Group Litigation, točka 93).
Zato omejitev, navedena v točki 58 tega sklepa, ne more biti utemeljena s potrebo po 
zagotovitvi doslednosti davčnega sistema.
Zato je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 56 ES razlagati tako, da 
nasprotuje zakonodaji države članice, ki omogoča oprostitev od davka od dohodkov 
pravnih oseb za nekatere dividende, ki so jih zavarovalniške družbe rezidentke 
prejele od družb rezidentk, a izključuje tako oprostitev za podobne dividende, prejete 
od družb nerezidentk, če to pomeni manj ugodno obravnavo teh zadnjih dividend.
Tretje vprašanje
Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje Sodišče, ali je treba 
člene 43 ES, 49 ES ali 56 ES razlagati tako, da nasprotujejo zakonodaji države članice, 
v kateri je po eni strani določeno, da se v davčno osnovo družbe rezidentke s sedežem 
v tej državi članici vključi dobiček, ki ga je TOD ustvarila v drugi državi članici, kadar 
za ta dobiček v njej velja raven obdavčitve, ki je nižja od ravni, ki se uporablja v prvi 
državi, in so po drugi strani določene nekatere zahteve skladnosti, kadar družba rezi ‑
dentka namerava uporabljati oprostitev za davke, ki so že bili plačani od dobička te 
odvisne družbe v državi, v kateri je rezidentka.68
69
70
I ‑ 2909TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
Treba je ugotoviti, prvič, da je Sodišče prvi del tega vprašanja že preučilo v zgoraj 
navedeni sodbi Cadbury Schweppes in Cadbury Schweppes Overseas in da je zato 
odgovor Sodišča iz te sodbe mogoče v celoti prenesti na to zadevo.
V tej sodbi je Sodišče razsodilo, da je treba zakonodajo o TOD, ker se pod določenimi 
pogoji nanaša na obdavčitev dobička hčerinskih družb s sedežem zunaj Združenega 
kraljestva, v katerih ima družba rezidentka delež, ki ji zagotavlja nadzor nad njimi, 
preučiti glede na člena 43 ES in 48 ES (zgoraj navedena sodba Cadbury Schweppes in 
Cadbury Schweppes Overseas, točka 32).
Če bi imela ta zakonodaja omejujoče učinke na svobodo opravljanja storitev in prost 
pretok kapitala, bi bili taki učinki neizogibna posledica morebitne ovire za svobodo 
ustanavljanja in nikakor ne upravičujejo samostojne preučitve navedene zakonodaje 
glede na člena 49 ES in 56 ES (zgoraj navedena sodba Cadbury Schweppes in Cadbury 
Schweppes Overseas, točka 33).
Sodišče je nato navedlo, da zakonodaja o TOD družbe rezidentke različno obrav ‑
nava glede na raven obdavčitve, ki velja za družbo, v kateri imajo delež, ki jim zagota ‑
vlja nadzor nad njo, in da ta razlika pri obravnavanju ustvarja davčno neugodnost za 
družbo rezidentko, za katero se uporablja zakonodaja o TOD (zgoraj navedena sodba 
Cadbury Schweppes in Cadbury Schweppes Overseas, točki 43 in 45).
Zato je Sodišče odločilo, da različna davčna obravnava, ki izhaja iz zakonodaje o TOD, 
in neugodnost, ki jo ta povzroča za družbe rezidentke, ki imajo hčerinske družbe, za 
katere v drugi državi članici velja nižja raven obdavčitve, lahko ovirata uresničevanje 
svobode ustanavljanja takih družb, s tem da jih odvračata od ustanavljanja, nakupa 71
72
73
74
75
I ‑ 2910SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
ali ohranjanja hčerinske družbe v državi članici, v kateri zanjo velja taka raven obdav ‑
čitve, in zato pomenita omejitev svobode ustanavljanja v smislu členov 43 ES in 48 
ES (zgoraj navedena sodba Cadbury Schweppes in Cadbury Schweppes Overseas, 
točka 46).
Vendar pa je nacionalni ukrep, ki omejuje svobodo ustanavljanja, lahko upravičen, 
če je posebej namenjen povsem umetnim konstruktom, katerih cilj je izogibanje 
zakonodaji zadevne države članice (zgoraj navedena sodba Cadbury Schweppes in 
Cadbury Schweppes Overseas, točka 51, in navedena sodna praksa).
Iz tega sledi, da mora biti za to, da bi se omejitev svobode ustanavljanja lahko upravi ‑
čila z razlogi boja proti zlorabam, poseben cilj take omejitve preprečevanje ravnanj, 
ki vključujejo ustvarjanje povsem umetnih konstruktov, brez gospodarske resnič ‑
nosti, z namenom, da se obide davek na dobiček, ustvarjen z dejavnostjo na nacio ‑
nalnem ozemlju, ki bi ga bilo običajno treba plačati (zgoraj navedena sodba Cadbury 
Schweppes in Cadbury Schweppes Overseas, točka 55).
Ugotovitev obstoja takega konstrukta namreč poleg subjektivnega elementa v obliki 
volje, da se pridobi davčna ugodnost, zahteva tudi, da iz objektivnih dejavnikov izhaja, 
da kljub formalni izpolnitvi pogojev, določenih v pravu Skupnosti, cilj, ki se priza ‑
deva doseči s svobodo ustanavljanja, ni bil dosežen (zgoraj navedena sodba Cadbury 
Schweppes in Cadbury Schweppes Overseas, točka 64, in navedena sodna praksa).
Da bi bila v teh okoliščinah zakonodaja o TOD v skladu s pravom Skupnosti, mora 
biti obdavčitev, določena v tej zakonodaji, izključena takrat, ko kljub razlogom 
davčne narave ustanovitev TOD ustreza gospodarski resničnosti. Ta ugotovitev mora 76
77
78
79
I ‑ 2911TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
temeljiti na objektivnih elementih, ki jih tretje osebe lahko preverijo in se zlasti nana ‑
šajo na stopnjo fizičnega obstoja TOD v smislu prostorov, osebja in opreme (zgoraj 
navedena sodba Cadbury Schweppes in Cadbury Schweppes Overseas, točki 65 
in 67).
V obravnavanem primeru mora predložitveno sodišče preveriti, ali je, kot trdi vlada 
Združenega kraljestva, preizkus vzgibov, kot je opredeljen v zakonodaji o TOD, 
mogoče razlagati tako, da omogoča omejitev uporabe obdavčitve, določene v tej 
zakonodaji, na povsem umetne konstrukte, oziroma nasprotno, ali merila, na katerih 
temelji ta preizkus, pomenijo, da – kadar se ne uporablja nobena od izjem, določenih 
v isti zakonodaji, in kadar je volja, da se dosežejo znižanja davka v Združenem kralje ‑
stvu, v središču razlogov, ki so privedli do ustanovitve TOD – matična družba rezi ‑
dentka spada na področje uporabe navedene zakonodaje kljub neobstoju objektivnih 
elementov, ki bi lahko razkrili obstoj takega konstrukta. V prvem primeru bi bilo 
treba zakonodajo o TOD šteti za združljivo s členoma 43 ES in 48 ES. Nasprotno pa 
bi bilo treba v drugem primeru šteti, da je navedena zakonodaja v nasprotju s členo ‑
 ma 43 ES in 48 ES (zgoraj navedena sodba Cadbury Schweppes in Cadbury Schweppes  
Overseas, točke od 72 do 74).
Glede na zgornje ugotovitve je treba člena 43 ES in 48 ES razlagati tako, da nasprotu ‑
jeta temu, da se v davčno osnovo družbe rezidentke s sedežem v državi članici vključi 
dobiček, ki ga je TOD ustvarila v drugi državi članici, kadar za ta dobiček v njej velja 
raven obdavčitve, ki je nižja od ravni, ki se uporablja v prvi državi, razen če taka vklju ‑
čitev zadeva le povsem umetne konstrukte, namenjene temu, da se obide nacionalni 
davek, ki bi ga bilo običajno treba plačati. Tak obdavčitveni ukrep se zato ne sme 
izvesti takrat, ko se na podlagi objektivnih elementov, ki jih tretje osebe lahko preve ‑
rijo, izkaže, da je navedena TOD kljub razlogom davčne narave resnično nameščena 
v državi članici gostiteljici in v njej opravlja dejanske gospodarske dejavnosti (zgoraj 
navedena sodba Cadbury Schweppes in Cadbury Schweppes Overseas, točka 75).80
81
I ‑ 2912SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
Kar zadeva, drugič, zahteve skladnosti, ki veljajo za oprostitev dobička TOD pri 
družbi rezidentki, je treba navesti, da je po eni strani Sodišče v zgoraj navedeni sodbi 
Cadbury Schweppes in Cadbury Schweppes Overseas odločilo, da družba rezidentka 
najlaže dokaže, da se ni zatekla k povsem umetnim konstruktom, brez gospodarske 
resničnosti, z namenom, da bi se izognila davku na dobiček, ustvarjenim z dejav ‑
nostjo na nacionalnem ozemlju, ki bi ga bilo običajno treba plačati, in da mora biti 
sposobna predložiti dokaze v zvezi z resničnostjo namestitve TOD in dejanskostjo 
njenih dejavnosti (zgoraj navedena sodba Cadbury Schweppes in Cadbury Schwe ‑
ppes Overseas, točka 70).
V tem okviru so zahteve skladnosti del presoje, navedene v točki 81 tega sklepa, na 
kateri temelji združljivost zakonodaje o TOD.
Po drugi strani je Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Test Claimants in the Thin Cap 
Group Litigation odločilo, da je treba šteti, da nacionalna zakonodaja, ki temelji na 
presoji objektivnih in preverljivih dokazov za določitev, ali ima transakcija značaj 
povsem umetnega konstrukta z izključno davčnimi nameni, ne presega tistega, 
kar je potrebno za preprečitev zlorab, kadar v vsakem primeru, v katerem obstoja 
takega konstrukta ni mogoče izključiti, davčnemu zavezancu omogoča, in to brez 
prekomernih upravnih zahtev, da predloži dokaze v zvezi z morebitnimi poslovnimi 
razlogi, iz katerih je bila sklenjena ta transakcija (zgoraj navedena sodba Test Clai ‑
mants in the Thin Cap Group Litigation, točka 82).
Zato je treba člena 43 ES in 48 ES razlagati tako, da ne nasprotujeta davčni zakono ‑
daji države članice, v kateri so naložene nekatere zahteve skladnosti, kadar družba 
rezidentka namerava uporabiti oprostitev za davke, ki so že bili plačani od dobička te 
TOD v državi, v kateri je rezidentka, če je cilj teh zahtev preveriti resničnost name ‑
stitve TOD in dejanskost njenih gospodarskih dejavnosti, ne da bi to vključevalo 
prekomerne upravne zahteve.82
83
84
85
I ‑ 2913TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
Na tretje vprašanje je torej treba odgovoriti:
–  člena 43 ES in 48 ES je treba razlagati tako, da nasprotujeta temu, da se v davčno 
osnovo družbe rezidentke s sedežem v državi članici vključi dobiček, ki ga je TOD 
ustvarila v drugi državi članici, kadar za ta dobiček v njej velja raven obdavčitve, 
ki je nižja od ravni, ki se uporablja v prvi državi, razen če taka vključitev zadeva le 
povsem umetne konstrukte, namenjene temu, da se obide nacionalni davek, ki bi 
ga bilo običajno treba plačati;
–  tak obdavčitveni ukrep se zato ne sme izvesti takrat, ko se na podlagi objektivnih 
elementov, ki jih tretje osebe lahko preverijo, izkaže, da je navedena TOD kljub 
razlogom davčne narave resnično nameščena v državi članici gostiteljici in v njej 
opravlja dejanske gospodarske dejavnosti;
–  vendar pa je treba člena 43 ES in 48 ES razlagati tako, da ne nasprotujeta nacio ‑
nalni davčni zakonodaji, ki nalaga nekatere zahteve skladnosti, kadar družba rezi ‑
dentka namerava uporabiti oprostitev za davke, ki so že bili plačani od dobička 
te odvisne družbe v državi, v kateri je rezidentka, če je cilj teh zahtev preveriti 
resničnost namestitve TOD in dejanskost njenih gospodarskih dejavnosti, ne da bi 
to vključevalo prekomerne upravne zahteve.
Četrto vprašanje
Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem sprašuje Sodišče, ali bi bil odgovor na 
prvo, drugo in tretje vprašanje drugačen, če bi imela družba nerezidentka sedež v 
tretji državi.86
87
I ‑ 2914SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da poglavje Pogodbe o svobodi ustanavljanja 
ne vsebuje nobene določbe, ki širi področje uporabe določb tega poglavja na položaje, 
ki zadevajo ustanovitev družbe države članice v tretji državi (v zvezi s tem glej sklep 
z dne 10. maja 2007 v zadevi A in B, C‑102/05, ZOdl., str. I‑3871, točka 29, in sodbo 
z dne 24. maja 2007 v zadevi Holböck, C‑157/05, ZOdl., str. I‑4051, točka 28).
Na četrto vprašanje je torej treba odgovoriti samo v zvezi z ukrepi, ki jim člen 56 ES 
nasprotuje glede na odgovore na prvo, drugo in tretje vprašanje.
V zvezi s tem je treba spomniti, da je bila s členom 56(1) ES uresničena liberaliza ‑
cija pretoka kapitala med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi 
državami. V zvezi s tem je v njem določeno, da so v okviru poglavja z naslovom 
„Kapital in plačila“ prepovedane vse omejitve pretoka kapitala med državami člani ‑
cami ter med državami članicami in tretjimi državami (sodba z dne 14. decembra 
1995 v združenih zadevah Sanz de Lera in drugi, C‑163/94, C‑165/94 in C‑250/94, 
Recueil, str. I‑4821, točka 19, ter zgoraj navedeni sodbi van Hilten‑van der Heijden, 
točka 37, in A, točka 20).
Poleg tega je Sodišče že odločilo, da se je v zvezi s pretokom kapitala med državami 
članicami in tretjimi državami pred nacionalnim sodiščem mogoče sklicevati na 
člen 56(1) ES v povezavi s členoma 57 ES in 58 ES in da lahko privede do neuporabe 
nacionalnih pravil, ki jim nasprotujejo, ne glede na kategorijo spornega pretoka kapi ‑
tala (zgoraj navedena sodba A, točka 27).
Res je, da iz sodne prakse Sodišča izhaja, da obsega, v katerem države članice lahko 
uporabljajo nekatere omejevalne ukrepe v zvezi s pretokom kapitala, ni mogoče dolo ‑
čiti brez upoštevanja dejstva, da pretok kapitala v tretjo državo ali iz nje poteka v 
drugačnem pravnem okviru kot pretok kapitala, do katerega pride v Skupnosti. 88
89
90
91
92
I ‑ 2915TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
Tako zaradi stopnje pravne integracije med državami članicami Unije in zlasti 
obstoja zakonodajnih ukrepov Skupnosti, ki se nanašajo na sodelovanje med naci ‑
onalnimi davčnimi organi, kot je Direktiva Sveta 77/799/EGS z dne 19. decembra 
1977 o medsebojni pomoči pristojnih organov držav članic na področju neposredne 
obdavčitve (UL L 336, str. 15), obdavčevanje gospodarskih dejavnosti s čezmejnimi 
vidiki, ki se opravljajo v Skupnosti, ki ga izvaja država članica, ni vedno primerljivo z 
obdavčevanjem gospodarskih dejavnosti, ki vsebujejo elemente razmerij med drža ‑
vami članicami in tretjimi državami (zgoraj navedena sodba Test Claimants in the FII 
Group Litigation, točka 170).
Izključiti ni mogoče niti, da bi država članica lahko dokazala, da je omejevanje 
pretoka kapitala v tretje države ali iz njih upravičeno iz razloga, danega v okoliščinah, 
v katerih ta razlog ne bi pomenil veljavne utemeljitve za omejevanje pretoka kapitala 
med državami članicami (zgoraj navedena sodba A, točki 36 in 37).
V zvezi z razlogi, ki jih navaja vlada Združenega kraljestva, da bi upravičila nacio ‑
nalne ukrepe, na katere se nanašata prvo in drugo vprašanje, zlasti potrebo po zago ‑
tovitvi doslednosti davčnega sistema, je treba ugotoviti, da ta vlada ni navedla nobe ‑
nega elementa, s katerim bi pojasnila, kako ti razlogi upravičujejo navedene ukrepe 
v odnosih med državo članico in tretjimi državami.
Poleg tega je Sodišče v zvezi s težavami, povezanimi s preverjanjem, ali družbe s 
sedežem v tretjih državah izpolnjujejo določene pogoje, v okviru prostega pretoka 
kapitala menilo, da kadar je uporaba davčne ugodnosti v ureditvi države članice 
odvisna od izpolnitve pogojev, katerih izpolnjevanje se lahko preveri le s pridobi ‑
tvijo informacij pristojnih organov tretje države, lahko ta država članica načeloma 93
94
95
I ‑ 2916SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
legitimno zavrne odobritev te ugodnosti, če se pridobitev informacij iz te države 
izkaže za nemogočo, predvsem ker za to tretjo državo ne obstaja pogodbena obve ‑
znost predložitve informacij (zgoraj navedena sodba A, točka 63).
Iz te sodbe torej izhaja, da je treba člene od 56  ES do 58  ES razlagati tako, da ne 
nasprotujejo zakonodaji države članice, na podlagi katere se davčna ugodnost iz 
naslova davka od dividend lahko odobri le, če ima družba razdeljevalka dividend sedež 
v  državi članici Evropskega gospodarskega prostora ali v državi, s katero je država 
članica obdavčitve sklenila davčno konvencijo, s katero je določena izmenjava infor ‑
macij, če za to ugodnost veljajo pogoji, katerih izpolnjevanje lahko pristojni organi te 
države članice preverijo le s pridobitvijo informacij države, v kateri ima sedež družba 
razdeljevalka dividend (v zvezi s tem glej zgoraj navedeno sodbo A, točka 67).
Glede na zgornje ugotovitve je treba na četrto vprašanje za predhodno odločanje 
odgovoriti, da je treba člene od 56 ES do 58 ES razlagati tako, da ne nasprotujejo zako ‑
nodaji države članice, ki priznava davčno ugodnost iz naslova davka od dohodkov 
pravnih oseb za nekatere dividende, ki jih družbe rezidentke prejmejo od družb rezi ‑
dentk, tako ugodnost pa izključuje za dividende, prejete od družb s sedežem v tretji 
državi, zlasti če za odobritev navedene ugodnosti veljajo pogoji, katerih izpolnjevanje 
lahko pristojni organi te države članice preverijo le s pridobitvijo informacij tretje 
države, v kateri ima sedež družba razdeljevalka dividend.
Peto vprašanje
Predložitveno sodišče s petim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba, če je država 
članica pred 31. decembrom 1993 sprejela ukrepe, opisane v prvem, drugem in 96
97
98
I ‑ 2917TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
tretjem vprašanju, in po tem datumu te ukrepe spremenila na način, opisan v predlo ‑
žitveni odločbi, in če ti ukrepi, kot so bili spremenjeni, pomenijo omejitve, prepove ‑
dane s členom 56 ES, te omejitve šteti kot omejitve, ki niso obstajale 31. decembra 
1993 v smislu člena 57 ES.
V zvezi s tem je treba, prvič, spomniti, da v skladu s členom 57(1) ES člen 56 ES ne 
posega v uporabo tistih omejitev za tretje države, ki veljajo po notranjem pravu ali 
pravu Skupnosti na dan 31. decembra 1993 in so bile sprejete glede pretoka kapitala v 
tretje države ali iz njih, nanašajo pa se na neposredne naložbe, tudi naložbe v nepre ‑
mičnine, ustanavljanje, opravljanje finančnih storitev ali na sprejetje vrednostnih 
papirjev na trge kapitala.
Na peto vprašanje je torej treba odgovoriti samo v zvezi z ukrepi, ki jim člen 56 ES 
nasprotuje glede na odgovore na prvo, drugo in tretje vprašanje.
Ugotoviti je treba, da se peto vprašanje na podlagi informacij, ki jih je zagotovilo 
predložitveno sodišče o nacionalnem pravnem okviru, ki se uporablja v zadevi v 
glavni stvari, postavlja, kot je navedla Komisija v stališčih, predloženih Sodišču, samo 
v zvezi s tretjim vprašanjem.
Kar zadeva nacionalne ukrepe, za katere se v odgovorih na prvo in drugo vprašanje 
šteje, da so v nasprotju s členom 56 ES, predložitveno sodišče namreč ni predložilo 
nobenega podatka, na podlagi katerega bi bilo mogoče preveriti, da so bili navedeni 
ukrepi sprejeti pred 31. decembrom 1993 in spremenjeni po tem datumu na način, ki 
bi bil primeren za namene uporabe člena 57(1) ES.99
100
101
102
I ‑ 2918SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
Zato ni treba odgovoriti na peto vprašanje v delu, ki se nanaša na prvo in drugo 
vprašanje.
Kar zadeva, drugič, peto vprašanje, v delu, ki se nanaša na tretje vprašanje, je treba 
spomniti, da je bilo v odgovoru na to zadnje vprašanje v tem sklepu pojasnjeno, da je 
treba zakonodajo o TOD, ker se pod določenimi pogoji nanaša na obdavčitev dobička 
hčerinskih družb s sedežem zunaj Združenega kraljestva, v katerih ima družba rezi ‑
dentka delež, ki ji zagotavlja nadzor nad njimi, preučiti glede na člena 43 ES in 48 ES.
Tako se po eni strani odgovor Sodišča na tretje vprašanje nikakor ne nanaša na 
člen 56 ES.
Po drugi strani, če bi nacionalni ukrepi, za katere se v odgovoru Sodišča na tretje 
vprašanje šteje, da so v nasprotju s členoma 43 ES in 48 ES, imeli omejujoče učinke 
na prost pretok kapitala, bi bilo treba take učinke šteti za neizogibno posledico more ‑
bitne ovire za svobodo ustanavljanja in ne upravičujejo preučitve navedenih ukrepov 
glede na člene od 56 ES do 58 ES (v zvezi s tem glej zgoraj navedeno sodbo Cadbury 
Schweppes in Cadbury Schweppes Overseas, točka 33; sodbo z dne 3. oktobra 2006 
v zadevi Fidium Finanz, C‑452/04, ZOdl., str. I‑9521, točki 48 in 49; zgoraj navedeno 
sodbo Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, točka 34, ter zgoraj nave ‑
deni sklep A in B, točka 27).
Zato ni treba odgovoriti na del petega vprašanja, ki se nanaša na tretje vprašanje.103
104
105
106
107
I ‑ 2919TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
Od šestega do dvanajstega vprašanja
Predložitveno sodišče z vprašanji od šest do dvanajst, ki jih je treba obravnavati 
skupaj, v bistvu sprašuje Sodišče, ali je treba v primeru, če bi bili nacionalni ukrepi, 
navedeni v predhodnih vprašanjih, nezdružljivi s pravom Skupnosti, take tožbe, 
kot so jih vložile tožeče stranke v postopku v glavni stvari za odpravo posledic take 
nezdružljivosti, opredeliti kot tožbe za vračilo neupravičeno obračunanih zneskov ali 
neupravičeno zavrnjenih ugodnosti ali nasprotno kot tožbe za povrnitev povzročene 
škode. V tem zadnjem primeru predložitveno sodišče sprašuje, ali je treba izpolniti 
pogoje iz sodbe Brasserie du Pêcheur in Factortame (navedena zgoraj, točki 51 in 66) 
in ali je v zvezi s tem pomembno, da se upošteva oblika, v kateri morajo biti te tožbe 
vložene na podlagi nacionalnega prava.
Glede uporabe pogojev, na podlagi katerih je država članica dolžna povrniti škodo, ki 
je bila povzročena posameznikom s kršitvijo prava Skupnosti, predložitveno sodišče 
sprašuje, ali Sodišče lahko določi usmeritve glede zahteve po dovolj resni kršitvi 
navedenega prava in glede zahteve v zvezi z vzročno zvezo med kršitvijo obveznosti 
države članice in škodo, ki so jo utrpeli oškodovanci.
Predložitveno sodišče tudi sprašuje, ali je treba pri določitvi izgub, ki jih je treba 
povrniti ali nadomestiti, upoštevati to, ali so oškodovanci ravnali z razumno skrbno ‑
stjo, da bi se izognili izgubam, zlasti s tem, da so pri sodišču vložili tožbe.
Ugotoviti je treba, da je Sodišče imelo priložnost spomniti na to, da ni naloga Sodišča, 
da pravno opredeli tožbe, ki so jih pri predložitvenem sodišču vložile tožeče stranke v 
postopku v glavni stvari. Naloga slednjih je, da pod nadzorom predložitvenega sodišča 108
109
110
111
I ‑ 2920SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
natančno opredelijo naravo in temelj svoje tožbe (zahtevek za vračilo ali zahtevek za 
povrnitev škode) (zgoraj navedeni sodbi Test claimants in the FII Group Litigation, 
točka 201, ter Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, točka 109).
Sodišče je tudi opozorilo, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso pravica do vračila 
davka, ki je bil v državi članici odmerjen s kršitvijo pravil prava Skupnosti, posledica 
in dopolnitev pravic, ki jih posameznikom podeljujejo določbe Skupnosti, kot jih je 
razlagalo Sodišče, in da je država članica torej načeloma dolžna vrniti davke, ki so bili 
odmerjeni s kršitvijo prava Skupnosti (zgoraj navedeni sodbi Test claimants in the 
FII Group Litigation, točka 202, ter Test Claimants in the Thin Cap Group Litiga ‑
tion, točka 110).
Kadar namreč na področju vračila neupravičeno obračunanih nacionalnih dajatev ni 
predpisov Skupnosti, mora pravni red vsake države članice določiti pristojna sodišča 
in podrobneje urediti postopkovna pravila pravnih sredstev, katerih namen je varstvo 
pravic, ki za upravičene subjekte izhajajo iz prava Skupnosti, če po eni strani ta 
pravila niso manj ugodna od tistih, ki veljajo za podobna nacionalna pravna sredstva 
(načelo enakovrednosti), in če po drugi strani v praksi ne onemogočajo ali znatno 
otežujejo uveljavljanja pravic, ki jih podeljuje pravni red Skupnosti (načelo učinko ‑
vitosti) (zgoraj navedeni sodbi Test claimants in the FII Group Litigation, točka 203, 
ter Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, točka 111).
Poleg tega imajo upravičeni subjekti, če je država članica pobrala davke s kršitvijo 
pravil prava Skupnosti, pravico do vračila ne le neupravičeno obračunanega davka, 
ampak tudi zneskov, ki so bili tej državi plačani ali jih je zadržala in so neposredno 
povezani s tem davkom. To zajema tudi izgube, nastale zaradi nedostopnosti 
denarnih zneskov zaradi predčasne zapadlosti davka (zgoraj navedeni sodbi Test 
claimants in the FII Group Litigation, točka 205, ter Test Claimants in the Thin Cap 
Group Litigation, točka 112).112
113
114
I ‑ 2921TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
Vendar pa je Sodišče pojasnilo, da niti olajšav ali drugih davčnih ugodnosti, ki bi 
se jim družba rezidentka odpovedala, da bi lahko neupravičeno obračunani davek 
v celoti odbila od zneska iz naslova nekega drugega davka, niti stroškov, ki so jih 
imele družbe te skupine zato, da so se uskladile z zadevno nacionalno zakonodajo, ni 
mogoče ob sklicevanju na pravo Skupnosti nadomestiti z vložitvijo tožbe za vračilo 
neupravičeno obračunanega davka ali s tem davkom neposredno povezanih zneskov, 
ki so bili zadevni državi članici plačani ali jih je zadržala (zgoraj navedena sodba Test 
Claimants in the Thin Cap Group Litigation, točka 113).
V okoliščinah te zadeve naj bi taki stroški sloneli na odločitvah, ki so jih sprejele 
tožeče stranke v postopku v glavni stvari, in zanje torej ne pomenijo neizogibne 
posledice uporabe davčne zakonodaje Združenega kraljestva o dividendah in TOD 
(v zvezi s tem glej zgoraj navedeni sodbi Test Claimants in the FII Group Litigation, 
točka 207, ter Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, točka 113).
Naloga nacionalnega sodišča je, da ugotovi, ali stroški, navedeni v točki 114 tega 
sklepa, za zadevne družbe pomenijo finančne izgube, ki so jih utrpele zaradi kršitve 
prava Skupnosti, za katero je odgovorna zadevna država članica (v zvezi s tem glej 
zgoraj navedeni sodbi Test Claimants in the FII Group Litigation, točka 208, ter Test 
Claimants in the Thin Cap Group Litigation, točka 114).
Sodišče je prav tako navedlo, da sicer ni izključeno, da lahko nacionalno pravo za 
vzpostavitev odgovornosti države določi manj stroge pogoje, vendar pa je država 
članica dolžna povrniti škodo, ki je bila povzročena posameznikom s kršitvijo prava 
Skupnosti, za katero je odgovorna, če so izpolnjeni trije pogoji, to je, da kršeno 
pravno pravilo podeljuje posameznikom pravice, da je kršitev dovolj resna in da 115
116
117
118
I ‑ 2922SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
obstaja neposredna vzročna zveza med kršitvijo obveznosti države in škodo, ki so jo 
utrpeli oškodovanci (zgoraj navedeni sodbi Test Claimants in the FII Group Litiga ‑
tion, točka 209, ter Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, točka 115).
Ali so izpolnjeni pogoji, ki omogočajo ugotovitev odgovornosti držav članic za škodo, 
ki je bila posameznikom povzročena s kršitvami prava Skupnosti, morajo načeloma 
ugotoviti nacionalna sodišča, in sicer v skladu z usmeritvami, ki jih je določilo Sodišče 
za ugotavljanje izpolnitve pogojev (zgoraj navedeni sodbi Test Claimants in the FII 
Group Litigation, točka 210, ter Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, 
točka 116).
V zvezi z zakonodajo, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, je prvi pogoj očitno 
izpolnjen, kar zadeva člena 43 ES in 56 ES. Učinek teh določb je namreč podelitev 
pravic posameznikom (zgoraj navedeni sodbi Test Claimants in the FII Group Liti ‑
gation, točka 211, ter Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, točka 117).
Glede drugega pogoja je Sodišče spomnilo, da je po eni strani kršitev prava Skupnosti 
dovolj resna, če je država članica pri izvrševanju svoje zakonodajne pristojnosti 
očitno in močno prekoračila omejitve, postavljene pri izvrševanju njenih pristojnosti. 
Če je imela po drugi strani zadevna država članica ob storitvi kršitve samo izredno 
omejeno diskrecijsko pravico ali je celo ni imela, lahko že preprosta kršitev prava 
Skupnosti zadošča za ugotovitev obstoja dovolj resne kršitve (zgoraj navedeni sodbi 
Test Claimants in the FII Group Litigation, točka 212, ter Test Claimants in the Thin 
Cap Group Litigation, točka 118).119
120
121
I ‑ 2923TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
Pri ugotavljanju, ali obstaja dovolj resna kršitev, je treba upoštevati vse dejavnike, ki 
so značilni za zadevo, ki je bila predložena nacionalnemu sodišču. Ti dejavniki obse ‑
gajo med drugim stopnjo jasnosti in natančnosti kršenega pravila, namernost ali 
nenamernost storjene neizpolnitve ali povzročene škode, opravičljivost ali neopravi ‑
čljivost morebitne nepravilne uporabe prava in okoliščino, da so lahko ravnanja insti ‑
tucije Skupnosti prispevala k sprejetju ali ohranitvi nacionalnih ukrepov ali prakse, 
ki nasprotujejo pravu Skupnosti (zgoraj navedeni sodbi Test Claimants in the FII 
Group Litigation, točka 213, ter Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, 
točka 119).
Sodišče je že pojasnilo, da je kršitev prava Skupnosti vsekakor očitno resna, kadar 
se je ni odpravilo kljub temu, da je bila razglašena sodba, v kateri je bila ugotovljena 
očitna neizpolnitev, sodba o vprašanju za predhodno odločanje ali ustaljena sodna 
praksa Sodišča na zadevnem področju, iz katerih izhaja, da je obravnavano ravnanje 
kršitev (zgoraj navedeni sodbi Test Claimants in the FII Group Litigation, točka 214, 
ter Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, točka 120).
V tej zadevi mora nacionalno sodišče pri presoji, ali je bila kršitev člena 43 ES ali 
člena 56 ES, ki jo je storila zadevna država članica, dovolj resna, upoštevati dejstvo, 
da so bile na področju, kot je področje neposrednih davkov, posledice, ki izhajajo iz 
prostega pretoka in jih zagotavlja Pogodba, le postopno pojasnjene (zgoraj navedeni 
sodbi Test Claimants in the FII Group Litigation, točka 215, in Test Claimants ter the 
Thin Cap Group Litigation, točka 121).
Glede tretjega pogoja, to je zahteve po neposredni vzročni zvezi med kršitvijo 
obveznosti države in škodo, ki so jo utrpeli oškodovanci, je naloga predložitvenega 
sodišča, da preveri, ali zatrjevana škoda izhaja dovolj neposredno iz kršitve prava 122
123
124
125
I ‑ 2924SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
Skupnosti, da bi bila država odgovorna za njeno povrnitev (zgoraj navedeni sodbi 
Test Claimants in the FII Group Litigation, točka 218, ter Test Claimants in the Thin 
Cap Group Litigation, točka 122).
Razen pri pravici do odškodnine, katere neposredna podlaga je pravo Skupnosti, 
mora namreč država, če so izpolnjeni ti pogoji, posledice povzročene škode odpraviti 
v okviru nacionalnih predpisov o odgovornosti, pogoji, ki so jih določile nacionalne 
zakonodaje na področju povrnitve škode, pa ne smejo biti manj ugodni od pogojev za 
podobne zahtevke, ki so nacionalnega značaja, in ne smejo biti oblikovani tako, da v 
praksi onemogočijo ali preveč otežijo pridobitev odškodnine (zgoraj navedeni sodbi 
Test Claimants in the FII Group Litigation, točka 219, ter Test Claimants in the Thin 
Cap Group Litigation, točka 123).
Sodišče je tudi pojasnilo, da lahko nacionalno sodišče pri določitvi škode, ki jo je 
treba povrniti, preveri, ali je oškodovanec ravnal z razumno skrbnostjo, da bi se 
izognil škodi ali da bi zmanjšal njen obseg, in zlasti, ali je pravočasno uporabil vsa 
pravna sredstva, ki jih je imel na voljo (zgoraj navedena sodba Test Claimants in the 
Thin Cap Group Litigation, točka 124).
Glede tega je Sodišče spomnilo, da je v točki 106 sodbe z dne 8. marca 2001 v 
združenih zadevah Metallgesellschaft in drugi (C‑397/98 in C‑410/98, Recueil, 
str. I‑1727) v zvezi z davčno zakonodajo, ki je od matične družbe nerezidentke 
hčerinskim družbam rezidentkam zavrnila priznanje sistema obdavčenja skupine, 
razsodilo, da bi izvajanje pravic, ki jih neposredno uporabne določbe prava Skupnosti 
podeljujejo posameznikom, postalo nemogoče ali preveč oteženo, če bi bilo treba 
njihove zahtevke za vračilo ali njihove zahtevke za povrnitev škode, ki bi temeljili 
na kršitvi prava Skupnosti, zavrniti ali zmanjšati samo zato, ker posamezniki niso 
zahtevali priznanja sistema obdavčenja, ki jim ga nacionalno pravo ni priznavalo, 126
127
128
I ‑ 2925TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
da bi z za to predvidenimi pravnimi sredstvi izpodbijali zavrnitev davčne uprave in 
se sklicevali na primarnost in neposredni učinek prava Skupnosti (zgoraj navedena 
sodba Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, točka 125).
Iz sodne prakse Sodišča tudi izhaja, da bi bila uporaba določb, ki se nanašajo na prosti 
pretok, nemogoča ali preveč otežena, če bi bilo treba zahtevke za vračilo ali povrnitev 
škode, ki bi temeljili na kršitvi navedenih določb, zavrniti ali zmanjšati samo zato, 
ker zadevne družbe od davčne uprave niso zahtevale priznanja sistema obdavčenja, 
ki jim ga je nacionalna zakonodaja, po potrebi v povezavi z upoštevnimi določbami 
SDO, zavrnila (v zvezi s tem glej zgoraj navedeno sodbo Test Claimants in the Thin 
Cap Group Litigation, točka 126).
Tako je naloga predložitvenega sodišča, da ugotovi, da če se izkaže, da nacionalna 
zakonodaja, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, po potrebi v povezavi z 
upoštevnimi določbami SDO, pomeni omejitev svobode ustanavljanja, ki je prepo ‑
vedana s členom 43 ES, ali omejitev prostega pretoka kapitala, ki je prepovedana s 
členom 56 ES, ali bi uporaba te zakonodaje v vsakem primeru privedla do tega, da 
tožeče stranke v postopku v glavni stvari pri davčni upravi Združenega kraljestva s 
svojimi zahtevki ne bi uspele (zgoraj navedena sodba Test Claimants in the Thin Cap 
Group Litigation, točka 127).
Glede na zgoraj navedeno je treba na vprašanja od šest do dvanajst odgovoriti tako:
–  Če ni ureditve Skupnosti, notranji pravni red vsake države članice določi 
pristojna sodišča in postopkovna pravila za pravna sredstva, ki zagotavljajo varo ‑
vanje pravic, ki jih upravičenim subjektom daje pravo Skupnosti, vključno z 129
130
131
I ‑ 2926SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
opredelitvijo tožb, ki jih pri nacionalnih sodiščih vložijo oškodovanci. Slednja pa 
so dolžna zagotavljati, da imajo upravičeni subjekti učinkovito pravno sredstvo, 
ki omogoča, da jim je vrnjen neupravičeno obračunani davek in s tem davkom 
neposredno povezani zneski, ki so bili tej državi članici plačani ali jih je zadržala. 
Glede druge škode, ki bi jo utrpela oseba zaradi kršitve prava Skupnosti, za katero 
je odgovorna država članica, pa je treba ugotoviti, da je ta država članica dolžna 
povrniti škodo, ki je bila pod pogoji iz točke 51 zgoraj navedene sodbe Brasserie du 
Pêcheur in Factortame povzročena posameznikom, kar pa ne izključuje tega, da je 
na podlagi nacionalnega prava mogoče ugotoviti odgovornost države na podlagi 
manj omejujočih pogojev.
–  Kadar se izkaže, da zakonodaja države članice pomeni omejitev svobode ustana ‑
vljanja, ki je prepovedana s členom 43 ES, ali omejitev prostega pretoka kapitala, 
ki je prepovedana s členom 56 ES, lahko predložitveno sodišče pri določitvi škode, 
ki jo je treba povrniti, preveri, ali so oškodovanci ravnali z razumno skrbnostjo, 
da bi se tej škodi izognili ali da bi zmanjšali njen obseg, in zlasti, ali so pravočasno 
uporabili vsa pravna sredstva, ki so jih imeli na voljo. Vendar pa lahko predloži ‑
tveno sodišče zato, da izvajanje pravic, ki se s členoma 43 ES in 56 ES podeljujejo 
posameznikom, ne bi postalo nemogoče ali preveč oteženo, določi, ali bi uporaba 
te zakonodaje, po potrebi v povezavi z upoštevnimi določbami SDO, v vsakem 
primeru privedla do tega, da tožeče stranke v postopku v glavni stvari pri davčni 
upravi zadevne države članice s svojimi zahtevki ne bi uspele.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku 
pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev 
stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.132
I ‑ 2927TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
1.  Člen 43 ES je treba razlagati tako, da ne nasprotuje zakonodaji države članice, 
ki določa oprostitev od davka od dohodkov pravnih oseb za dividende, ki 
jih družba rezidentka prejme od druge družbe rezidentke, medtem ko s 
tem davkom obdavči dividende, ki jih družba rezidentka prejme od družbe 
nerezidentke, v kateri ima družba rezidentka delež, ki ji omogoča določen 
vpliv na odločitve te družbe in določanje njenih dejavnosti, in v tem primeru 
prizna davčni odbitek iz naslova davka, ki ga je družba razdeljevalka dividend 
dejansko plačala v državi članici, v kateri je rezidentka, če davčna stopnja 
za tuje dividende ni višja od davčne stopnje, ki se uporablja za domače divi -
dende, in če je davčni odbitek najmanj enak znesku, ki je bil plačan v državi 
članici družbe razdeljevalke dividend, in največ tak kot znesek obdavčitve, ki 
se uporablja v državi članici družbe prejemnice dividend.
  Člen 56 ES je treba razlagati tako, da ne nasprotuje zakonodaji države 
članice, ki določa oprostitev od davka od dohodkov pravnih oseb za divi -
dende, ki jih družba rezidentka prejme od druge družbe rezidentke, medtem 
ko s tem davkom obdavči dividende, ki jih družba rezidentka prejme od 
družbe nerezidentke, v kateri ima družba rezidentka najmanj 10 % glaso -
valnih pravic, in v tem primeru prizna davčni odbitek iz naslova davka, ki ga 
je družba razdeljevalka dividend dejansko plačala v državi članici, v kateri je 
rezidentka, če davčna stopnja za tuje dividende ni višja od davčne stopnje, 
ki se uporablja za domače dividende, in če je davčni odbitek najmanj enak 
znesku, ki je bil plačan v državi članici družbe razdeljevalke dividend, in 
največ tak kot znesek obdavčitve, ki se uporablja v državi članici družbe 
prejemnice dividend.
  Člen 56 ES je poleg tega treba razlagati tako, da nasprotuje zakonodaji 
države članice, ki določa oprostitev od davka od dohodkov pravnih oseb 
I ‑ 2928SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
za dividende, ki jih družba rezidentka prejme od druge družbe rezidentke, 
medtem ko s tem davkom obdavči dividende, ki jih družba rezidentka prejme 
od družbe nerezidentke, v kateri ima manj kot 10 % glasovalnih pravic, ne da 
bi ji priznala davčni odbitek iz naslova davka, ki ga je družba razdeljevalka 
dividend dejansko plačala v državi, v kateri je rezidentka.
2.  Člen 56 ES je treba razlagati tako, da nasprotuje zakonodaji države članice, 
ki omogoča oprostitev od davka od dohodkov pravnih oseb za nekatere divi -
dende, ki so jih zavarovalniške družbe rezidentke prejele od družb rezidentk, 
a izključuje tako oprostitev za podobne dividende, prejete od družb nerezi -
dentk, če to pomeni manj ugodno obravnavo teh zadnjih dividend.
3.  Člena 43 ES in 48 ES je treba razlagati tako, da nasprotujeta temu, da se v 
davčno osnovo družbe rezidentke s sedežem v državi članici vključi dobiček, 
ki ga je tuja odvisna družba ustvarila v drugi državi članici, kadar za ta 
dobiček v njej velja raven obdavčitve, ki je nižja od ravni, ki se uporablja v 
prvi državi, razen če taka vključitev zadeva le povsem umetne konstrukte, 
namenjene temu, da se obide nacionalni davek, ki bi ga bilo običajno treba 
plačati.
  Tak obdavčitveni ukrep se zato ne sme izvesti takrat, ko se na podlagi objek -
tivnih elementov, ki jih tretje osebe lahko preverijo, izkaže, da je navedena 
tuja odvisna družba kljub razlogom davčne narave resnično nameščena v 
državi članici gostiteljici in v njej opravlja dejanske gospodarske dejavnosti.
I ‑ 2929TEST CLAIMANTS IN THE CFC AND DIVIDEND GROUP LITIGATION
  Vendar pa je treba člena 43 ES in 48 ES razlagati tako, da ne nasprotujeta 
nacionalni davčni zakonodaji, ki nalaga nekatere zahteve skladnosti, kadar 
namerava družba rezidentka uporabiti oprostitev za davke, ki so že bili 
plačani od dobička te odvisne družbe v državi, v kateri je rezidentka, če je cilj 
teh zahtev preveriti resničnost namestitve tuje odvisne družbe in dejanskost 
njenih gospodarskih dejavnosti, ne da bi to vključevalo prekomerne upravne 
zahteve.
4.  Člene od 56  ES do 58  ES je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo zako -
nodaji države članice, ki priznava davčno ugodnost iz naslova davka od 
dohodkov pravnih oseb za nekatere dividende, ki jih družbe rezidentke prej -
mejo od družb rezidentk, tako ugodnost pa izključuje za dividende, prejete 
od družb s sedežem v tretji državi, zlasti če za odobritev navedene ugodnosti 
veljajo pogoji, katerih izpolnjevanje lahko pristojni organi te države članice 
preverijo le s pridobitvijo informacij tretje države, v kateri ima sedež družba 
razdeljevalka dividend.
5.  Če ni ureditve Skupnosti, notranji pravni red vsake države članice določi 
pristojna sodišča in postopkovna pravila za pravna sredstva, ki zagota -
vljajo varovanje pravic, ki jih upravičenim subjektom daje pravo Skupnosti, 
vključno z opredelitvijo tožb, ki jih pri nacionalnih sodiščih vložijo oškodo -
vanci. Slednja pa so dolžna zagotavljati, da imajo upravičeni subjekti učin -
kovito pravno sredstvo, ki omogoča, da jim je vrnjen neupravičeno obraču -
nani davek in s tem davkom neposredno povezani zneski, ki so bili tej državi 
članici plačani ali jih je zadržala. Glede druge škode, ki bi jo utrpela oseba 
zaradi kršitve prava Skupnosti, za katero je odgovorna država članica, pa je 
treba ugotoviti, da je ta država članica dolžna povrniti škodo, ki je bila pod 
pogoji iz točke 51 sodbe z dne 5. marca 1996 v združenih zadevah Brasserie 
du Pęcheur in Factortame (C-46/93 in C-48/93) povzročena posameznikom, 
kar pa ne izključuje tega, da je na podlagi nacionalnega prava mogoče 
ugotoviti odgovornost države na podlagi manj omejujočih pogojev.
I ‑ 2930SKLEP Z DNE 23. 4. 2008 – ZADEVA C‑201/05
  Kadar se izkaže, da zakonodaja države članice pomeni omejitev svobode 
ustanavljanja, ki je prepovedana s členom 43 ES, ali omejitev prostega 
pretoka kapitala, ki je prepovedana s členom 56 ES, lahko predložitveno 
sodišče pri določitvi škode, ki jo je treba povrniti, preveri, ali so oškodovanci 
ravnali z razumno skrbnostjo, da bi se tej škodi izognili ali da bi zmanjšali 
njen obseg, in zlasti, ali so pravočasno uporabili vsa pravna sredstva, ki so 
jih imeli na voljo. Vendar pa lahko predložitveno sodišče zato, da izvajanje 
pravic, ki se s členoma 43 ES in 56 ES podeljujejo posameznikom, ne bi 
postalo nemogoče ali preveč oteženo, določi, ali bi uporaba te zakonodaje, 
po potrebi v povezavi z upoštevnimi določbami sporazumov o izogibanju 
dvojnega obdavčenja, v vsakem primeru privedla do tega, da tožeče stranke 
v postopku v glavni stvari pri davčni upravi zadevne države članice s svojimi 
zahtevki ne bi uspele.
Podpisi