ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Ali je glede na to, da so pri oblikovanju indeksa spremenljive obrestne mere, imenovanega „Povprečna obrestna mera za hipotekarne kredite, sklenjene za več kot tri leta pri vseh finančnih institucijah“, vanj vključene provizije in pribitki, ki se uporabljajo in prištejejo obrestni meri, tako da je ta bolj obremenilna za potrošnika kot druge EOM na trgu, in glede na to, da bi morali biti ti pribitki na podlagi predpisov iz okrožnice španske centralne banke 5/1994, to je normativnega merila regulatorja, negativni, kar so finančne institucije na splošno spregledale in kršile, popolno neupoštevanje normativnega merila regulatorja v nasprotju s členoma 5 in 7 Direktive 2005/29/ES (1)?
—

ker so bili učinki uvoza na podlagi člena 3(4) temeljne uredbe napačno kumulativno ocenjeni v skladu s členom 3(4) temeljne uredbe in zato ni bilo zadostno dokazano, da je dampinški uvoz povzročal škodo v smislu temeljne uredbe, kot je določeno v členu 3(6) in (7) temeljne uredbe,
C 284/14

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Sąd Rejonowy dla Warszawy – Śródmieścia w Warszawie (Poljska) 25. februarja 2022 – SM, KM/mBank S.A.

(Zadeva C-140/22)

(2022/C 284/15)

Jezik postopka: poljščina

Predložitveno sodišče

Sąd Rejonowy dla Warszawy – Śródmieścia w Warszawie

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: SM, KM

Tožena stranka: mBank S.A.

Vprašanja za predhodno odločanje

Ali je treba člena 6(1) in 7(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (1) ter načeli učinkovitosti in enakovrednosti razlagati tako, da nasprotujejo taki sodni razlagi nacionalnih predpisov, v skladu s katero v primeru, če je v pogodbi nepošten pogoj, brez katerega se ta pogodba ne more izvajati:

1. postane ta pogodba za nazaj od sklenitve trajno neučinkovita (nična) šele na podlagi izjave, ki jo predloži potrošnik, da se ne strinja z ohranitvijo nepoštenega pogoja v veljavi, da se zaveda posledic ničnosti pogodbe ter da soglaša z ničnostjo pogodbe,

2. začne rok za zastaranje terjatve podjetnika za vračilo izpolnitev brez pravnega temelja, opravljenih na podlagi pogodbe, teči šele od datuma, ko potrošnik predloži izjavo, navedeno v točki 1, čeprav je potrošnik od podjetnika že prej zahteval plačilo in je podjetnik lahko že prej predvidel, da so v pogodbi, ki jo je oblikoval, nepošteni pogoji,

3. lahko potrošnik zahteva plačilo zakonskih zamudnih obresti šele od datuma, ko je predložil izjavo, navedeno v točki 1, čeprav je od podjetnika že prej zahteval plačilo,

4. je treba terjatev potrošnika za vračilo izpolnitev, ki jih je opravil na podlagi nične kreditne pogodbe (obroki kredita, plačila, provizije in zavarovalne premije), zmanjšati za znesek, ki ustreza zakonskim obrestim, ki bi pripadale banki, če bi bila kreditna pogodba veljavna, medtem ko lahko banka vračilo izpolnitve, ki jo je opravila na podlagi iste nične kreditne pogodbe (glavnica kredita), zahteva v polnem obsegu?

(1) UL 1993, L 95, str. 29.
4.

Ali je treba člene 3(1), 6 […] in 7(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah razlagati tako, da se lahko v primeru, ko več potrošnikov z enim trgovcem sklene isto pogodbo, isti pogodbeni pogoji štejejo za nepoštene za prvega potrošnika in poštene za drugega, in če je tako, ali je lahko posledica tega, da je pogodba nična za prvega potrošnika in veljavna za drugega, tako da zanj veljajo vse obveznosti, ki izhajajo iz te pogodbe?
1.

Ali je treba člen 44 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 (1) in člen 11 Izvedbene uredbe Sveta (EU) št. 282/2011 z dne 15. marca 2011 (2) razlagati tako, da je treba v primeru storitev, ki jih davčni zavezanec s sedežem dejavnosti v državi članici opravi za drugega davčnega zavezanca, ki deluje kot tak in ki ima sedež dejavnosti zunaj Evropske unije, pri čemer sta zavezanca ločena in pravno neodvisna subjekta, vendar sta del iste skupine, in se izvajalec pogodbeno zaveže, da bo svojo opremo in osebje uporabljal izključno za proizvodnjo izdelkov za prejemnika, te izdelke pa nato proda ta prejemnik, kar je podlaga za obdavčljivo dobavo blaga, za izpolnitev katere izvajalec nudi logistično pomoč in ki se opravi v zadevni državi članici, za davčnega zavezanca s sedežem zunaj Unije šteti, da ima stalno poslovno enoto v tej državi članici?
1.

Ali je treba člen 2(1)(a) in (c); člen 14(1) in člen 24(1), člen 98, od (1) do (3), Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1) v zvezi s členom 6(1) in (2) Izvedbene uredbe Sveta (EU) št. 282/2011 z dne 15. marca 2011 o določitvi izvedbenih ukrepov za Direktivo 2006/112/ES o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (2) v povezavi s točkama 1 in 12a Priloge III k tej direktivi ter uvodnima izjavama 4 in 7 Direktive o DDV, pa tudi načelo lojalnega sodelovanja, načelo davčne nevtralnosti, načelo pravne varnosti in davčne zakonitosti razlagati tako, da nasprotujejo nacionalni ureditvi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki določa znižano stopnjo DDV v višini 5 % za živila med drugim pijače, ki vsebujejo mleko, s sklicevanjem na oznako KN 2202, pri čemer se iz te stopnje izključijo živila, kot so pijače, ki vsebujejo mleko, ki so po poljski statistični klasifikaciji (PKWiU 56) uvrščena med storitve priprave in postrežbe hrane in pijače, in se za to blago (njegovo dobavo ali storitve) uporabi nižja 8 % stopnja DDV, če povprečni potrošnik pri nakupu tega blaga ali storitev šteje, da ti zadovoljujejo enake potrebe?
1.

Ali je treba člen 41(17) Direktive 2009/73/ES (1) ob upoštevanju člena 47 Listine o temeljnih pravicah razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero je v postopkih pred regulativnim organom te države članice, v katerih se določajo tarife za omrežnino, tarife za storitve, ki jih lahko opravijo sistemski operaterji po posebnih tarifah, in tarife za priključitev, položaj stranke, ki jo odločitev neposredno zadeva, priznan samo zadevnemu sistemskemu operaterju, zaradi česar ima le on pravico do pravnega sredstva zoper odločbo, sprejeto v tem postopku?
5.

Ali je skladna s členom 101(1)(a) PDEU in sodno prakso Evropske unije sodna odločba, v kateri se šteje, da je podan objektivni znak „sporazum“ med dobaviteljem in distributerji, na podlagi: (i) pogojev poslovanja, ki jih dobavitelj redno, na splošno in nespremenljivo v obdobju, ko je trajalo to ravnanje, določa in od distributerjev zahteva, da jih upoštevajo pri nadaljnji prodaji proizvodov, ki jih kupijo od dobavitelja, zlasti cen, ki jih zaračunajo svojim strankam, predvsem v smislu najnižjih ali povprečnih najnižjih cen; (ii) ustnega ali pisnega (po elektronski pošti) obvestila o cenah za nadaljnjo prodajo; (iii) nezmožnosti distributerjev, da bi samostojno določali cene za nadaljnjo prodajo; (iv) običajne in razširjene prakse, pri kateri zaposleni pri dobavitelju (v telefonskem pogovoru ali osebno) prosijo distributerje, naj upoštevajo navedene cene; (v) splošnega upoštevanja cen za nadaljnjo prodajo, ki jih določi dobavitelj (razen občasnih nesoglasij), s strani distributerjev in preverjanja, ali je ravnanje distributerjev na trgu na splošno v skladu s pogoji, ki jih določi dobavitelj; (vi) dejstva, da distributerji, da ne bi kršili določenih pogojev, pogosto sami zahtevajo od dobavitelja, da navede cene za nadaljnjo prodajo; (vii) ugotovitve, da se distributerji pogosto pritožujejo nad cenami dobavitelja, namesto da bi preprosto uporabili druge cene; (viii) določitve (znižanih) distribucijskih marž s strani dobavitelja in domneve distributerjev, da so te marže ustrezna raven plačila za njihove posle; (ix) ugotovitve, da dobavitelj z uvedbo nizkih marž vsiljuje najnižjo ceno za nadaljnjo prodajo, ker bi bile sicer distribucijske marže negativne; (x) politike popustov, ki jih dobavitelj odobri distributerjem na podlagi cen za nadaljnjo prodajo, ki jih ti dejansko uporabljajo – pri čemer je najnižja cena, ki jo je predhodno določil dobavitelj, raven nadomestitve pri „sell out“; (xi) potrebe, da distributerji – v mnogih primerih zaradi negativne distribucijske marže – upoštevajo ravni cene za nadaljnjo prodajo, ki jih določi dobavitelj; praksa nižjih cen za nadaljnjo prodajo se izvaja le v zelo posebnih primerih in kadar distributerji prosijo dobavitelja za dodaten popust pri „sell out“; (xii) tega, da dobavitelj določi najvišje popuste, distributerji pa jih upoštevajo, za zadevne stranke, kar ima za posledico najnižjo ceno pri nadaljnji prodaji, ker bi bila sicer distribucijska marža negativna; (xiii) neposrednega stika dobavitelja s strankami distributerjev in določanje pogojev nadaljnje prodaje, ki so jim naknadno naloženi; (xiv) posredovanja dobavitelja na pobudo distributerjev v smislu, da je dobavitelj tisti, ki odloča o uporabi določenih komercialnih popustov ali se ponovno pogaja o komercialnih pogojih nadaljnje prodaje, in (xv) tega, da distributerji od dobavitelja zahtevajo, naj dovoli izvedbo določenega posla pod določenimi pogoji, da bi si zagotovili svojo distribucijsko maržo?
3.

Če obstaja dovolj indicev za kaznivo dejanje, za katerega je po zakonu zagrožena kazen dosmrtnega zapora ali najvišja zaporna kazen najmanj treh let, določena v skladu s členom 4 zakonika o kazenskem postopku, ali kaznivo dejanje grožnje in nadlegovanja ali vznemirjanja oseb po telefonu, če so grožnje, nadlegovanje ali vznemirjanje hudi, se podatki, če so upoštevni za ugotovitev dejanskega stanja, pridobijo, potem ko sodišče na zahtevo državnega tožilstva ali na predlog zagovornika obtoženca, preiskovanca ali oškodovanca ali drugih strank izda dovoljenje z obrazloženim sklepom?
3.

Ali je treba člen 49 Pogodbe o delovanju Evropske unije in določbe členov od 9 do 13 Direktive 2006/123/ES v okoliščinah, kakršne so v tem sporu, kadar želi matična družba ene države članice prek hčerinske družbe v drugi državi članici opravljati enake storitve kot v državi članici izvora, razlagati tako, da je mogoče z nacionalnim zakonom (Zakon o leasingu (zakon o lizingu)) določiti dodatne zahteve in omejitve hčerinski družbi in s tem otežiti/narediti manj privlačno opravljanje zadevnih dejavnosti?
1.

Ali pravo Unije, zlasti člen 18 Pogodbe o Evropski uniji, člen 45 Pogodbe o Evropski uniji, člen 7(2) Uredbe EU 492/11 (1), člen 11(1)(d) Direktive EU 2003/109 (2), člen 29 Direktive EU 2011/95 (3), člen 34 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter člena 30 in 31 Socialne listine Sveta Evrope, nasprotuje nacionalni zakonodaji, kakršna sta člen 7(1) v povezavi s členom 2(1)(a) uredbe-zakona št. 4 z dne 28. januarja 2019, ki je bila s spremembami preoblikovana v zakon št. 26 z dne 28. marca 2019, v delu, v katerem pogojuje dostop do univerzalnega prejemka z izpolnjevanjem zahteve po prebivanju v Italiji vsaj 10 let (od tega neprekinjeno zadnji dve leti, šteto od predložitve vloge in za celotno trajanje izplačevanja prejemka), in s tem evropske imetnike pravice do prebivanja oziroma pravice do stalnega prebivališča ali državljane tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas manj kot deset let ali deset let, od katerih zadnji dve leti niso bili rezidenti neprekinjeno, obravnava manj ugodno kot italijanske državljane glede na iste kategorije rezidentov, ki so bili rezidenti deset let, od tega zadnji dve leti neprekinjeno? Če je odgovor na prejšnje vprašanje pritrdilen:
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof (Avstrija) 11. aprila 2022 – BM/Gebühren Info Service GmbH (GIS)

(Zadeva C-249/22)

(2022/C 237/52)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Verwaltungsgerichtshof

Stranke v postopku v glavni stvari

Vlagateljica revizije: BM

Nasprotna stranka: Gebühren Info Service GmbH (GIS)

Ob udeležbi: Bundesminister für Finanzen, Österreichischer Rundfunk (ORF)

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali je treba prispevek, kot je prispevek za avstrijsko ORF, ki ga javna radiotelevizija sama določi, da lahko financira svoje delovanje, ob upoštevanju primarnopravne določbe člena 151(1) v povezavi s Prilogo XV, naslov IX, točka 2(h), prvi pododstavek, druga alineja, Akta o pogojih pristopa in o prilagoditvah pogodb, na katerih temelji Evropska unija (1), šteti za plačilo v smislu člena 2 v povezavi s členom 378, točka 1, Direktive Sveta 2006/112/ES (2)?

2. Ali je treba, če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, navedeni ORF-prispevek za plačilo v smislu Direktive 2006/112/ES šteti tudi takrat, kadar ga morajo plačevati osebe, ki v zgradbi sicer uporabljajo radijski ali televizijski sprejemnik, na katerem so prek prizemnega signala dostopni programi ORF, vendar teh programov ne morejo sprejemati, ker nimajo potrebnega sprejemnega modula?

(1) Določen s Pogodbo med Kraljevino Belgijo, Kraljevino Dansko, Zvezno republiko Nemčijo, Helensko republiko, Kraljevino Španijo, Francosko republiko, Irsko, Italijansko republiko, Velikim vojvodstvom Luksemburg, Kraljevino Nizozemsko, Portugalsko republiko, Združenim kraljestvom Velika Britanija in Severna Irska (države članice Evropske unije) in Kraljevino Norveško, Republiko Avstrijo, Republiko Finsko, Kraljevino Švedsko o pristopu Kraljevine Norveške, Republike Avstrije, Republike Finske in Kraljevine Švedske k Evropski uniji (UL 1994, C 241, str. 336).

(2) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. 1).
2.

Ali člen 7 Direktive 2003/88/ES ali člen 31(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah nasprotujeta razlagi nacionalne določbe, kot je člen 7(3) Bundesurlaubsgesetz, v skladu s katero pravica do plačanega letnega dopusta, ki je delavec, zaposlen s krajšim delovnim časom zaradi postopnega upokojevanja, ki v letu, v katerem je pridobil pravico do letnega dopusta, zaključi dobo dela in začne dobo oprostitve delovne obveznosti, še ni uveljavil, ob izteku leta, v katerem je pridobil pravico do letnega dopusta, ali pozneje ugasne, če je delodajalec – ne da bi prej izpolnil svoje obveznosti sodelovanja pri uresničevanju pravice do letnega dopusta – delavcu v skladu z vlogo odobril celoten letni dopust za obdobje tik pred začetkom dobe oprostitve delovne obveznosti, pravica do letnega dopusta pa – vsaj delno – ni mogla biti uveljavljena zato, ker je delavec po odobritvi dopusta zaradi bolezni postal nezmožen za delo?
2.

Ali Splošna uredba o varstvu podatkov – zlasti glede na svoj člen 6(3), drugi pododstavek – nasprotuje nacionalni ureditvi, ki določa objavo imena in priimka oseb, na katere se nanaša odločba Unabhängige Schiedskommission (neodvisna arbitražna komisija), trajanja prepovedi sodelovanja in razlogov za to prepoved, ne da bi bilo mogoče na podlagi tega sklepati o podatkih o zdravstvenem stanju zadevne osebe? Ali je pri tem pomembno, da se javna objava teh informacij v skladu z nacionalno ureditvijo sme opustiti le takrat, kadar je zadevna oseba rekreativni športnik, mladoletna oseba ali oseba, ki je s predložitvijo informacij ali drugih navedb bistveno prispevala k odkritju morebitnih kršitev protidopinških pravil?
2)

Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali določbe iz Uredbe Sveta (EGS) št. 2080/92 z dne 30. junija 1992 o uvedbi programa pomoči Skupnosti za gozdarske ukrepe v kmetijstvu ob upoštevanju določb Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 2988/95 z dne 18. decembra 1995 ter načel pravičnosti in sorazmernosti iz točke 8 obrazložitve te uredbe nasprotujejo uporabi določbe nacionalnega prava, ki pri izvajanju določb Uredbe 2080/92 določa, da se v primeru ugotovljene nepravilnosti pri dodelitvi pomoči ta pomoč odvzame in da je treba vrniti vsa izplačila, prejeta iz tega naslova, če je pogozdena ali meliorirana površina za 20 % manjša od tiste, ki je bila upravičena do pomoči in obračunana?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (Avstrija) 28. februarja 2022 – TLL The Longevity Labs GmbH/Optimize Health Solutionsmi GmbH und BM

(Zadeva C-141/22)

(2022/C 198/37)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: TLL The Longevity Labs GmbH

Tožena stranka: Optimize Health Solutionsmi GmbH, BM

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je treba člen 3(2)(a)(iv) Uredbe (EU) 2015/2283 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 o novih živilih razlagati tako, da je „moka iz ajdovih kalčkov z visoko vsebnostjo spermidina“ – če se je pred 15. majem 1997 v večjem obsegu za prehrano ljudi v Evropski uniji uporabljalo le moko iz ajdovih kalčkov z nepovišano vsebnostjo spermidina ali če ima po tem datumu le taka moka dolgo tradicijo varne uporabe – novo živilo, ne glede na to, kako spermidin pride v moko iz ajdovih kalčkov?

2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: ali je treba člen 3(2)(a)(vii) Uredbe (EU) 2015/2283 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 o novih živilih razlagati tako, da pojem postopka proizvodnje živil zajema tudi postopke v primarni proizvodnji?

3. Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen: ali je za odgovor na vprašanje, ali gre za nov postopek proizvodnje v smislu člena 3(2)(a)(vii) Uredbe (EU) 2015/2283 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 o novih živilih, bistveno to, da postopek proizvodnje še nikoli ni bil uporabljen pri nobenem živilu ali to, da še nikoli ni bil uporabljen za proizvodnjo živila, ki je predmet presoje?

4. Če je odgovor na drugo vprašanje nikalen: ali gre pri kaljenju ajdovih semen v hranilni raztopini, ki vsebuje spermidin, za postopek primarne proizvodnje rastline, za katero se živilska zakonodaja, posebej Uredba (EU) 2015/2283 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 o novih živilih, ne uporablja, ker rastlina pred žetvijo še ni živilo (člen 2(c) Uredbe (ES) št. 178/2002 (2))?

5. Ali je pri presoji pomembno to, ali zadevna hranilna raztopina vsebuje naravni ali sintetični spermidin?

(1) Uredba (EU) 2015/2283 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2015 o novih živilih, spremembi Uredbe (EU) št. 1169/2011 Evropskega parlamenta in Sveta in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 258/97 Evropskega parlamenta in Sveta ter Uredbe Komisije (ES) št. 1852/2001 (UL 2015, L 327, str. 1).

(2) Uredba (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane (UL 2002, L 31, str. 1).
—

izpodbijano sodbo v celoti razveljavi; in zato — odločbi Evropske komisije z dne 6. aprila 2020 in 3. novembra 2020 razglasi za nični, ali, podredno, — vrne zadevo v razsojanje Splošnemu sodišču, in
—

Splošno sodišče ni izpolnilo svoje obveznosti, da poda zadostno obrazložitev. Prvič, Splošno sodišče v točkah od 34 do 48 in od 49 do 51 izpodbijanega sklepa ni odgovorilo na trditve pritožnic in ni ugotovilo dejanskega stanja zadeve, ki mu je bila predložena. Drugič, Splošno sodišče ni pojasnilo, zakaj se lahko na pritožnice neposredno nanašajo le odločbe Komisije, ki so sprejete na podlagi določene sekundarne zakonodaje. To se nanaša na točko 38 izpodbijanega sklepa.
C 171/21

Pritožba, ki jo je 25. februarja 2022 vložila Debregeas et associés Pharma (D & A Pharma) zoper sklep Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 22. decembra 2021 v zadevi T-381/21, Debrégeas & Associés Pharma/EMA

(Zadeva C-136/22 P)

(2022/C 171/27)

Jezik postopka: francoščina

Stranki

Pritožnica: Debrégeas et associés Pharma (D & A Pharma) (zastopnika: N. Viguié, avocat, D. Krzisch, avocate)

Druga stranka v postopku: Evropska agencija za zdravila

Predlog

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi sklep Splošnega sodišča (osmi senat) z dne 22. decembra 2021 v zadevi T-381/21, Debrégeas & Associés Pharma / EMA;

posledično:

— vrne zadevo v razsojanje Splošnemu sodišču Evropske unije, da bo EMA lahko predložila svoja stališča glede utemeljenosti in da bo Splošno sodišče lahko razsodilo o utemeljenosti zahtevka;

Če bi Sodišče menilo, da stanje postopka dopušča, da samo odloči o zadevi, in bi odločilo, da zadeve ne vrne v razsojanje Splošnemu sodišču:

— ugodi tožbenim predlogom, ki jih je pritožnica vložila na prvi stopnji;

— Razglasi odločbo, s katero je Evropska agencija za zdravila (EMA) ukinila znanstveno posvetovalno skupino za psihiatrijo „Scientific Advisory Group on Psychiatry“ odbora za zdravila za uporabo v humani medicini (CHMP), ki je bila izražena prek objave javnega razpisa za prijavo interesa strokovnjakov za članstvo v stalnih posvetovalnih skupinah EMA z dne 5. maja 2021 in sporočila za javnost EMA z dne 5. maja 2021;

Vsekakor:

— naloži EMA plačilo stroškov tega postopka.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica s prvim pritožbenim razlogom navaja, da Splošno sodišče ni moglo, ne da bi napačno uporabilo pravo in storilo očitno napako pri presoji, ugotoviti, da družba D & A ni imela pravnega interesa za izpodbijanje izpodbijane odločbe, ker od morebitne razglasitve ničnosti izpodbijane odločbe nima koristi, čeprav je vpliv na položaj družbe D & A in zlasti na njene procesne pravice že gotov, kot je gotova tudi korist, ki bi jo ta družba imela od razglasitve ničnosti izpodbijane odločbe, ker:

— družba D & A je zoper odločbo z dne 6. julija 2020, s katero je bila zavrnjena njena prošnja za dovoljenje za promet, vložila tožbo zaradi nepravilnosti postopka, ki je vodil v sprejetje mnenja CHMP, ker v okviru ponovne preučitve (T-556-20) ni bilo opravljeno posvetovanje z znanstveno posvetovalno skupino za psihiatrijo;

— ukinitev znanstveno posvetovalne skupine za psihiatrijo pomeni ukinitev procesnega jamstva, ki ga ima kot vložnica prošnje za dovoljenje za promet za zdravilo, ki se uporablja v psihiatriji.

Pritožnica z drugim pritožbenim razlogom trdi, da Splošno sodišče ni moglo, ne da bi napačno uporabilo pravo in storilo očitno napako pri presoji, ugotoviti, da pravni interes družbe D & A ni obstoječ in gotov, temveč le bodoč in hipotetičen, čeprav je družba D & A zoper odločbo z dne 6. julija 2020, s katero je bila zavrnjena njena prošnja za dovoljenje za promet, vložila tožbo zaradi nepravilnosti postopka, ki je vodil v sprejetje mnenja CHMP, ker v okviru ponovne preučitve (T-556-20) ni bilo opravljeno posvetovanje z znanstveno posvetovalno skupino za psihiatrijo.
1.

Ali pravo Unije, zlasti člen 31 Tretje direktive o življenjskem zavarovanju (1) in člen 15(1) Druge direktive o življenjskem zavarovanju (2), eventualno v povezavi s členom 38 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero se popolne potrošniške informacije posredujejo šele po tem, ko potrošnik poda vlogo, in sicer skupaj z zavarovalno polico („model zavarovalne police“)? Če je treba na to vprašanje odgovoriti pritrdilno: Ali že samo na podlagi tega nastane pravica potrošnika do ugovora, to je do razveljavitve zavarovalne pogodbe? Ali je takšno pravico mogoče izključiti z ugovorom izgube ali zlorabe pravice ali pa obstajajo še druge, denimo časovne omejitve za njeno uveljavljanje?
2.

Ali člen 2(a) Direktive 2001/42/ES učinkuje tako, da pojem „načrti in programi […] ter vse njihove spremembe[,] ki so zahtevani z zakonskimi in drugimi predpisi“, vključuje načrt ali program, ki je izrecno predviden v obveznem prostorskem načrtu lokalnega organa (pri čemer je bil ta prostorski načrt pripravljen na podlagi zakonske določbe), bodisi na splošno bodisi če prostorski načrt določa, da bo lokalni organ „na podlagi ustreznih mehanizmov iz lokalnih prostorskih aktov […], shematskih prikazov urbanističnih zasnov in lokalnih načrtov za izboljšanje okolja pripravil usmeritve za posamezno območje za strateška območja za pozidavo in prenovo“?