Zadeva T‑256/11

Ahmed Abdelaziz Ezz in drugi

proti

Svetu Evropske unije

„Skupna zunanja in varnostna politika — Omejevalni ukrepi, sprejeti proti nekaterim osebam in subjektom zaradi razmer v Egiptu — Zamrznitev sredstev — Pravna podlaga — Obveznost obrazložitve — Napačno ugotovljeno dejansko stanje — Pravica do obrambe — Pravica do učinkovitega sodnega varstva — Lastninska pravica — Svoboda gospodarske pobude“

Povzetek – Sodba Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 27. februarja 2014

(člen 21(2)(b) in (d) PEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, členi 16, 17 in 52(1); Sklep Sveta 2011/172/SZVP, člen 1; Uredba Sveta št. 270/2011, člen 2(1))

Skupna zunanja in varnostna politika – Omejevalni ukrepi proti nekaterim osebam in subjektom zaradi razmer v Egiptu – Zamrznitev sredstev oseb, ki so vpletene v zlorabo državnih sredstev v Egiptu ter fizičnih ali pravnih oseb, subjektov ali organov, ki so z njimi povezani – Omejitev lastninske pravice in pravice do svobodnega opravljanja gospodarske dejavnosti – Kršitev načela sorazmernosti – Neobstoj

Pravo Evropske unije – Načela – Pravica do obrambe – Pravica do učinkovitega sodnega varstva – Zamrznitev sredstev oseb, ki so vpletene v zlorabo državnih sredstev v Egiptu ter fizičnih ali pravnih oseb, subjektov ali organov, ki so z njimi povezani – Pravica do izjave pred sprejetjem teh ukrepov – Neobstoj – Obveznost obvestitve o posamičnih in posebnih razlogih, ki upravičujejo sprejete odločitve – Obseg – Pravice, zagotovljene s sodnim nadzorom, ki ga izvaja sodišče Unije in možnostjo zaslišanja po sprejetju teh ukrepov

Pravo Evropske unije – Načela – Pravica do obrambe – Zamrznitev sredstev oseb, ki so vpletene v zlorabo državnih sredstev v Egiptu ter fizičnih ali pravnih oseb, subjektov ali organov, ki so z njimi povezani – Pravica do dostopa do dokumentov – Pravice, ki so pogojene z vložitvijo ustreznega zahtevka pri Svetu

Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Zamrznitev sredstev oseb, ki so vpletene v zlorabo državnih sredstev v Egiptu ter fizičnih ali pravnih oseb, subjektov ali organov, ki so z njimi povezani – Odločba, sprejeta v okviru, ki je zadevni stranki znan in ji omogoča razumeti obseg ukrepa, sprejetega v zvezi z njo – Dopustnost obrazložitve v skrajšani obliki – Meje – Obrazložitev, ki ne more biti splošna in stereotipna

Skupna zunanja in varnostna politika – Omejevalni ukrepi proti nekaterim osebam in subjektom zaradi razmer v Egiptu – Zamrznitev sredstev oseb, ki so vpletene v zlorabo državnih sredstev v Egiptu ter fizičnih ali pravnih oseb, subjektov ali organov, ki so z njimi povezani – Odstopanja med različnimi jezikovnimi različicami seznama, priloženega Sklepu 2011/172 – Široka razlaga izvedbenega akta, v skladu z osnovnim aktom

Skupna zunanja in varnostna politika – Omejevalni ukrepi proti nekaterim osebam in subjektom zaradi razmer v Egiptu – Zamrznitev sredstev oseb, ki so vpletene v zlorabo državnih sredstev v Egiptu ter fizičnih ali pravnih oseb, subjektov ali organov, ki so z njimi povezani – Odstopanja med različnimi jezikovnimi različicami člena 1 Sklepa 2011/172 – Široka razlaga, ki ne krši načel zakonitosti v kazenskem pravu in domneve nedolžnosti

Akti institucij – Izbira pravne podlage – Uredba o uporabi omejevalnih ukrepov proti nekaterim osebam in subjektom zaradi razmer v Egiptu – Zamrznitev sredstev oseb, ki so vpletene v zlorabo državnih sredstev ter fizičnih ali pravnih oseb, subjektov ali organov, ki so z njimi povezani – Člen 215(2) PDEU, in Sklep 2011/172 – Dopustnost

(členi 21(2)(b) in (d) PEU, 24(1) PEU, 28 PEU in 29 PEU; Sklep Sveta 2011/172/SZVP, člen 1(1))

Akti institucij – Izbira pravne podlage – Sklep o omejevalnih ukrepih proti nekaterim osebam in subjektom zaradi razmer v Egiptu – Zamrznitev sredstev oseb, ki so vpletene v zlorabo državnih sredstev ter fizičnih ali pravnih oseb, subjektov ali organov, ki so z njimi povezani – Člen 29 PEU – Dopustnost

Člen 1 Sklepa 2011/172 o omejevalnih ukrepih proti nekaterim osebam in subjektom zaradi razmer v Egiptu je mogoče zakonito sprejeti na podlagi člena 29 PDE. Stališča Unije v smislu zadnjenavedene določbe so sklepi, ki, prvič, spadajo v okvir skupne zunanje in varnostne politike, kakor je opredeljena v členu 24(1) PEU, drugič, se nanašajo na posamezne geografske ali vsebinske zadeve, in tretjič, niso operativno ukrepanje v smislu člena 28 PEU. Če so izpolnjeni ti pogoji, na podlagi člena 29 PEU ni mogoče sprejeti le programskih aktov ali preprostih izjav o nameri, temveč tudi sklepe, ki predpisujejo ukrepe, ki lahko neposredno spreminjajo pravni položaj posameznikov. V tem okviru ta sklep, s katerim se želi pomagati organom tretje države pri boju proti protipravnemu prilaščanju državnih sredstev, izhaja iz SZVP in je v skladu s cilji, navedenimi v členu 21(2)(b) in (d) PEU, vendar ne zahteva nobenih civilnih ali vojaških operacij, in je bil sprejet ob upoštevanju situacije v tej tretji državi. (Glej točke 41, 42 in od 44 do 47.)

Uredbo št. 270/2011 o omejevalnih ukrepih zoper nekatere osebe in subjekte glede na razmere v Egiptu je mogoče zakonito sprejeti na podlagi člena 215(2) PDEU in Sklepa 2011/172. Člen 215(2) PDEU svojega področja uporabe ne omejuje na sklepe, ki se nanašajo na vodje tretjih držav ali na osebe, ki so z njimi povezane. Lahko je pravna podlaga za sprejetje omejevalnih ukrepov proti komur koli, ne glede na njegovo vlogo, če so bili ti ukrepi predvideni v sklepu, sprejetem v okviru SZVP. V tej zvezi ta uredba, katere besedilo je podobno besedilu Sklepa 2011/172, ustreza pogojem iz člena 215(2) PDEU. Te presoje ne more omajati sklicevanje na člena 60 ES in 301 ES, ki sta se uporabljala preden je začela veljati Lizbonska pogodba. Ta pogodba je z uvedbo novega člena 215 PDEU spremenila pravni položaj. Čeprav prvi odstavek tega člena zajema področja, ki sta jih prej zajemala člena 60 ES in 301 ES, njegov drugi odstavek pooblašča Svet, da z aktom, predvidenim v členu 288 PDEU, sprejme omejevalne ukrepe proti naslovnikom, ki nimajo nobene zveze z vodstvenim režimom tretje države. (Glej točke od 49 do 53.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke 62, 63, 68 in 89.)

Zaradi odstopanj, ki obstajajo med angleško in francosko jezikovno različico, je člen 1(1) Sklepa 2011/172 o omejevalnih ukrepih proti nekaterim osebam in subjektom zaradi razmer v Egiptu treba razlagati ob upoštevanju vseh jezikovnih različic ter okvira in namena ureditve, katere del so te določbe. Po eni strani je v večini jezikov Unije, razen v angleščini in francoščini, besedilo člena 1(1) Sklepa 2011/172 podobno besedilu v angleški različici. Po drugi strani pa bi bil polni učinek zadevnega Sklepa znatno zmanjšan, če bi bile v členu 1 navedene le osebe, proti katerim so bile izrečene kazenske obsodbe, saj bi namreč imele zadevne osebe med kazenskim postopkom na voljo čas, ki je potreben za prenos svojega premoženja v države, ki ne izvajajo nobene vrste sodelovanja z egiptovskimi organi. Zato je treba člen 1(1) Sklepa 2011/172 razlagati tako, da se nanaša med drugim na osebe, ki so imele morda brez svoje vednosti korist od posledic protipravnega prilaščanja državnih sredstev Egipta in so zaradi tega in so zaradi tega predmet ukrepov zavarovanja, ki so bili odrejeni v sodnem postopku, katerih namen je zavarovanje premoženja, pridobljenega z navedenimi prilastitvami. Poleg tega, po eni strani ta zamrznitev premoženja zato ni upravna sankcija in ne spada na področje uporabe člena 49(1), prvi stavek, Listine o temeljnih pravicah Evropske unije, tako da načelo, v skladu s katerim se določbe, ki določajo upravne sankcije, razlagajo ozko, ne prepoveduje široke razlage člena 1(1) Sklepa 2011/172. Po drugi strani, Svet s sprejetjem Sklepa 2011/172 oseb iz člena 1(1) ni spoznal za krive dejanj, ki se kaznujejo po egiptovskem kazenskem pravu ali po pravu ene od držav članic Unije. Poleg tega javnosti ni spodbujal, da zmotno verjame v krivdo teh oseb, prav tako ni vnaprej predvideval, kako bo pristojno sodišče presodilo dejstva. Iz tega izhaja, da načelo domneve nedolžnosti ne nasprotuje razlagi te določbe. (Glej točke 64, 66, 67, 80, 81, 83 in 84.)

Prilogo k Sklepu 2011/172 o omejevalnih ukrepih proti nekaterim osebam in subjektom zaradi razmer v Egiptu je treba v zvezi z neskladjem med različnimi jezikovnimi različicami razlagati tako, da se nanaša na tri skupine ljudi, namreč, poleg oseb, ki se kazensko preganjajo zaradi prilaščanja državnih sredstev, tudi osebe, ki se preganjajo kot sostorilci in osebe, ki so predmet sodnih postopkov, povezanih s kazenskim pregonom zaradi prilaščanja državnih sredstev. (Glej točke 90, 91 in 94.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 105 do 109 in od 113 do 116.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točke od 161 do 165.)

Prvi ukrep zamrznitve premoženja, kot je tisti na podlagi Priloge k Sklepu 2011/172 o omejevalnih ukrepih proti nekaterim osebam in subjektom zaradi razmer v Egiptu in Priloge I k Uredbi št. 270/2011 o omejevalnih ukrepih zoper nekatere osebe in subjekte glede na razmere v Egiptu, mora imeti možnost koristiti učinek presenečenja. Svet zato ni zavezan, da pred sprejetjem takega ukrepa zadevni osebi sporoči razloge za tak ukrep. Prav tako ne obstaja obveznost obvestitve oseb, na katere se nanaša tak ukrep, o njegovem skorajšnjem sprejetju. Poleg tega načelo spoštovanja pravice do obrambe in pravica do učinkovitega pravnega sredstva, zagotovljena v členu 47, prvi odstavek, Listine o temeljnih pravicah, v bistvu zahtevata, da organi Unije, ki sprejmejo akt, ki uvaja omejevalne ukrepe glede osebe ali subjekta, sporoči razloge, na katerih temelji ta akt, vsaj tako hitro po sprejetju kot je mogoče, da tem osebam ali subjektom omogoči, da branijo svoje interese in uveljavijo pravico do pravnega sredstva. Navadno mora Svet to obveznosti izpolniti z individualno obvestitvijo. Prav tako pa to, da Svet ni sam sporočil razlogov za akt, ki uvaja omejevalne ukrepe, ne vpliva na veljavnost tega akta, če zadevni osebi ali subjektu zaradi te opustitve ni bila odvzeta možnost, da se v primernem roku seznani z obrazložitvijo tega akta in preuči njegovo utemeljenost. Poleg tega fizične ali pravne osebe, na katere se nanaša prva odločba, s katero se zamrzne njihovo premoženje, imajo pravico, da se po sprejetju te odločbe izjavijo pred Svetom. Ta pa ni zavezan, da bi moral navedene osebe zaslišati po uradni dolžnosti. (Glej točke 176, 180, 181, 183 in 184.)