ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (pritožbeni senat)

z dne 6. februarja 2015

Zadeva T‑7/14 P

BQ

proti

Računskemu sodišču Evropske unije

„Pritožba – Javni uslužbenci – Uradniki – Ocenjevalno poročilo – Psihično nadlegovanje – Delna zavrnitev odškodninske tožbe na prvi stopnji – Izkrivljanje dejstev – Obveznost obrazložitve Sodišča za uslužbence – Sorazmernost – Razdelitev stroškov“

Predmet: Pritožba zoper sodbo Sodišča za uslužbence Evropske unije (tretji senat) z dne 23. oktobra 2013, BQ/Računsko sodišče (F‑39/12, ZOdl. JU, EU:F:2013:158), s katero se predlaga razveljavitev te sodbe.

Odločitev: Pritožba se zavrne. BQ v tem postopku nosi svoje stroške in stroške, ki jih je priglasilo Računsko sodišče Evropske unije.

Povzetek

Uradniki – Obveznost uprave, da zagotovi pomoč – Pogoji – Obseg

(Kadrovski predpisi, člen 24, prvi odstavek)

Kadar uprava obravnava dogodek, ki ni združljiv z redom in dobrim vzdušjem v službi, mora na podlagi dolžnosti pomoči, določene v členu 24, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov, ukrepati z vso odločnostjo in odgovoriti tako hitro in skrbno, kot zahtevajo okoliščine obravnavanega primera, da ugotovi dejstva in ob poznavanju teh dejstev sprejme ustrezne ukrepe. Za to zadošča, da uradnik, ki od svoje institucije zahteva varstvo, predloži začetne dokaze glede resničnosti napadov, katerim naj bi bil izpostavljen. Ob takih dokazih mora zadevna institucija sprejeti ustrezne ukrepe, zlasti tako, da opravi preiskavo, v okviru katere ugotovi dejstva, ki so bila povod za pritožbo, in sicer v sodelovanju s pritožnikom.

Poleg tega mora uprava, kadar se uradnik nanjo obrne s prošnjo za pomoč na podlagi člena 24, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov, v skladu z dolžnostjo varovanja, ki ji jo nalaga ta člen, sprejeti ustrezne preventivne ukrepe, kot sta prerazporeditev ali začasna premestitev žrtve, da se ta med celotnim trajanjem upravne preiskave obvaruje pred ponovitvijo ravnanja, ki je predmet pritožbe.

V zvezi s tem obstoj konfliktnih odnosov med uradniki sam po sebi ne zadostuje za dokaz obstoja nepravilnega ravnanja zadevne institucije. Le neukrepanje navedene institucije v primeru škodljivega stanja lahko namreč pomeni tako nepravilno ravnanje. Prav tako mnenja medicinskih izvedencev, tudi če bi temeljila na drugih elementih, in ne na opisu delovnih razmer, ki jim ga je podal zadevni uradnik, sama po sebi ne morejo dokazovati pravnega obstoja nadlegovanja ali nepravilnega ravnanja institucije glede na njeno dolžnost pomoči.

(Glej točke 33, 34, 37 in 49.)

Napotitev na:

Sodišče: sodbi z dne 14. junija 1979, V./Komisija, 18/78, Recueil, EU:C:1979:154, točka 16, in z dne 26. januarja 1989, Koutchoumoff/Komisija, 224/87, Recueil, EU:C:1989:38, točki 15 in 16;

Splošno sodišče: sodbi z dne 5. decembra 2000, Campogrande/Komisija, T‑136/98, RecFP, EU:T:2000:281, točka 55, in z dne 9. marca 2005, L/Komisija, T‑254/02, ZOdl. JU, EU:T:2005:88, točka 84 in navedena sodna praksa.
161

Trditev družbe SNCM, da so se tovorno-potniške ladje dejansko uporabljale za dodatno storitev in da so se trajekti, nasprotno, uporabljali za osnovno storitev, ni pravno zadostno dokazana. Natančneje, preglednice, ki jih je družba SNCM predložila v poskusu potrditi to trditev, niso prepričljive. Najprej, ena od teh preglednic, in sicer tista z naslovom „dodatna storitev, opravljena s tovornimi ladjami“, namreč vsebuje računske napake. Dalje in predvsem, kot pravilno ugotavlja Komisija, navedene preglednice vsebujejo umetno pripisovanje presežnih zmogljivosti (z vidika števila mest na krovu) različnih ladij, ki niso pomembne za način, kako sta se ti vrsti storitev v praksi izvajali. Tako preglednica, naslovljena „dodatna storitev, opravljena s tovornimi ladjami“, za liniji Marseille–Bastia in Marseille–Ajaccio in za drugo polovico leta 2007 ter za vsako leto v obdobju 2008–2013 predstavlja razliko med zmogljivostmi, ki so jih zagotavljale tovorne ladje pooblaščenih izvajalcev za te linije v okviru osnovne storitve (preglednica, naslovljena „stalna storitev, opravljena s tovornimi ladjami“), in zmogljivostmi, ki so bile zahtevane v pogodbenih pogojih pogodbe o PPJS za isto storitev in iste linije (preglednica, naslovljena „pogodbeni pogoji za stalno storitev“). Drugače povedano, navedena preglednica je zgolj pregled presežnih zmogljivosti ladij, ki so zagotavljale osnovno storitev, v primerjavi z zahtevami iz pogodbenih pogojev, to je presežnih zmogljivosti, ki jih družba SNCM samovoljno pripisuje domnevnemu opravljanju dodatne storitve s tovornimi ladjami. Enako so v preglednici, naslovljeni „dodatna storitev, opravljena s trajekti“, samovoljno določene zmogljivosti, ki jih trajekti družbe SNCM zagotavljajo v okviru dodatne storitve, kot da izhajajo iz razlike med zmogljivostmi, zahtevanimi v pogodbenih pogojih pogodbe o PPJS za to storitev (preglednica, naslovljena „pogodbeni pogoji za dodatno storitev“), in zmogljivostmi, povzetimi v preglednici, naslovljeni „dodatna storitev, opravljena s tovornimi ladjami“. Iz spisa pa je razvidno, da so bile zmogljivosti, zagotovljene z navedenimi trajekti, precej večje od zmogljivosti, omenjenih v preglednici, naslovljeni „dodatna storitev, opravljena s trajekti“, tako da razen v izjemnih okoliščinah ni bilo treba uporabiti tovornih ladij za zagotovitev dodatne storitve. Kar zadeva preglednico, naslovljeno „stalna storitev, opravljena s trajekti“, je v njej navedeno le, in to brez vsakršne utemeljitve, da so trajekti vsako leto za osnovno storitev prispevali določeno število mest na linijah Marseille–Ajaccio in Marseille–Bastia (med drugim 13.000 mest v drugi polovici leta 2007 in 26.000 mest leta 2008). Nazadnje, ugotoviti je treba, da to, da so lahko obstajali posamezni primeri, v katerih je bila ladja, običajno namenjena za osnovno storitev, uporabljena v okviru dodatne storitve, in obratno, samo po sebi ni dovolj za ovržbo načelne ugotovitve, da so bile tovorne ladje namenjene za osnovno storitev in trajekti za dodatno storitev.
219

Glede trditve v zvezi s kršitvijo obveznosti upoštevanja razumnega roka pri izvajanju upravnih postopkov je treba navesti, da ta obveznost pomeni splošno načelo prava Unije, katerega upoštevanje zagotavljajo sodišča Unije in ki je poleg tega v členu 41(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah določeno kot sestavni del pravice do dobrega upravljanja (glej v tem smislu sodbo z dne 21. maja 2014, Catinis/Komisija, T‑447/11, EU:T:2014:267, točka 34). Opozoriti je treba tudi, da se razumnost trajanja upravnega postopka presoja glede na okoliščine posamezne zadeve in zlasti glede na njen kontekst, različne faze v postopku, zapletenost zadeve in njen pomen za različne zainteresirane stranke (sodbe z dne 22. oktobra 1997, SCK in FNK/Komisija, T‑213/95 in T‑18/96, EU:T:1997:157, točka 57; z dne16. septembra 1999, Partex/ Komisija, T‑182/96, EU:T:1999:171, točka 177, in z dne 19. aprila 2013, Aecops/Komisija, T‑53/11, neobjavljena, EU:T:2013:205, točka 57). V tem primeru so se pogodbe, ki so bile sklenjene za izvajanje šestega okvirnega programa, nanašale na obdobje od 2002 do 2006 in so torej obsegale več let. Tudi nepravilnost, ki jo je ugotovila Komisija, je bila trajajoča in se je nanašala na to isto obdobje. Tožeča stranka torej uradu OLAF ne more očitati, da je vodil preiskavo več let. Urad OLAF je poleg tega deloval v skladu s členom 6(5) Uredbe št. 1073/1999, saj je preiskava nepretrgoma potekala toliko časa, kot je bilo sorazmerno glede na okoliščine in kompleksnost primera. Urad OLAF je namreč postopek preiskave začel decembra 2009. Februarja 2010 je opravil pregled v prostorih družbe Comeng. Avgusta 2010 je Komisija sestavila osnutek končnega revizijskega poročila in ga predložila družbi Zenon, ki je nanj predložila pripombe oktobra in novembra 2010. Komisija je končno revizijsko poročilo sprejela februarja 2011. Na podlagi elementov iz končnega revizijskega poročila je urad OLAF julija 2011 tožečo stranko obvestil, da je oseba, na katero se nanaša preiskava, in jo septembra 2011 zaslišal, preiskavo zaključil septembra 2012 in končno revizijsko poročilo oktobra 2012 posredoval grškim organom. Iz tega izhaja, da urad OLAF ni kršil obveznosti upoštevanja razumnega roka pri izvajanju upravnih postopkov niti pravice do dobrega upravljanja, katere sestavni del je ta obveznost. V tem smislu glede na zgoraj navedeno urad OLAF nikakor ni kršil načela skrbnega ravnanja. […]
132

Najprej je treba navesti, da v nasprotju z ugotovitvijo Komisije v izpodbijanem sklepu dejstvo, da predpisi v zvezi z IMU omejujejo upravičenost do oprostitve glede nepremičnin na subjekte, ki opravljajo gospodarske dejavnosti na „nekomercialni podlagi“, ne pomeni, da navedenih subjektov ni mogoče šteti za podjetja v smislu prava konkurence. Tožeča stranka poudarja, da pojem podjetja v skladu z ustaljeno sodno prakso vključuje vse subjekte, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na pravni status navedenega subjekta in njegove načine financiranja. Dalje, tožeča stranka trdi, da so merila za določitev dejavnosti, ki bi bile lahko upravičene do oprostitve IMU, nejasna in v nasprotju z normami na področju državnih pomoči. Nasprotuje zlasti dejstvu, da se za nastanitvene storitve šteje, da se opravljajo na nekomercialni podlagi, če se opravljajo brezplačno ali za simbolično plačilo. Poleg tega tožeča stranka navaja, da ti očitki veljajo za merila, ki se uporabljajo za dejavnosti poučevanja in zdravstvene dejavnosti. Nazadnje, zatrjuje, da oprostitev IMU izpolnjuje vse pogoje, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti obstoj pomoči v smislu člena 107(1) PDEU, in da ne ustreza zahtevam skladnosti iz odstavkov 2 in 3 istega člena.
Člen 36 Akta o pogojih pristopa Republike Hrvaške in prilagoditvah Pogodbe o Evropski uniji, Pogodbe o delovanju Evropske unije in Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za atomsko energijo (UL 2012, L 112, str. 21, v nadaljevanju: Akt o pristopu), priloženega Pogodbi med državami članicami Evropske unije ter Republiko Hrvaško o pristopu Republike Hrvaške k Evropski uniji (UL 2012, L 112, str. 10, v nadaljevanju: Pogodba o pristopu), določa:

„1. Komisija pozorno spremlja vse zaveze, ki jih je Hrvaška prevzela v pristopnih pogajanjih, vključno s tistimi, ki morajo biti izpolnjene pred ali do dneva pristopa. Spremljanje, ki ga izvaja Komisija, zajema redno posodobljene preglednice o spremljanju, dialog v okviru Stabilizacijsko-pridružitvenega sporazuma med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani in Republiko Hrvaško na drugi strani […], medsebojne strokovne preglede, predpristopni ekonomski program, uradna javnofinančna obvestila in po potrebi zgodnja opozorila hrvaškim oblastem. Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu jeseni 2011 predloži poročilo o napredku. Jeseni 2012 Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predloži izčrpno poročilo o spremljanju. Komisija se v celotnem procesu spremljanja opira tudi na prispevek držav članic in po potrebi upošteva prispevek mednarodnih organizacij in organizacij civilne družbe.

Komisija se pri spremljanju osredotoči zlasti na zaveze, ki jih je Hrvaška prevzela na področju pravosodja in temeljnih pravic (Priloga VII), vključno z nadaljnjim doseganjem napredka pri reformi in učinkovitosti pravosodja, nepristranski obravnavi vojnih zločinov in boju proti korupciji.

[…]

Komisija do pristopa Hrvaške kot sestavni del priprave rednih preglednic in poročil o spremljanju pripravlja polletne ocene izvajanja zavez Hrvaške na teh področjih.

2. Če so v procesu spremljanja ugotovljene težave, lahko Svet na predlog Komisije s kvalificirano večino sprejme vse ustrezne ukrepe. Ti ukrepi se ohranijo, le dokler je to nujno potrebno, in jih Svet v vsakem primeru po enakem postopku ukine, ko so te težave uspešno odpravljene.“
9

Komisija je v izpodbijanem sklepu, potem ko je preučila kumulativni učinek zadevnega ukrepa in italijanske pomoči (točke od 85 do 88 obrazložitve), v bistvu menila, da prodaja podjetja Brandt Components (ki je bila v Odločbi 2009/485 opredeljena kot izravnalni ukrep) in ustavitev trženja nekaterih proizvodov (kuhanje, hlajenje, pomivalni stroji) blagovne znamke Vedette (naloženo z Odločbo 2009/485) v obdobju petih let nista zadostovala za to, da se prepreči čezmerno izkrivljanje konkurence (točki 100 in 112 obrazložitve). V teh okoliščinah se je med drugim odločila, da kot pogoj za združljivost zadevnega ukrepa določi podaljšanje ustavitve trženja proizvodov blagovne znamke Vedette za tri leta (točka 112 obrazložitve). Menila je, da ta ukrep zadošča za to, da se sorazmerno zmanjšajo negativni učinki, ki jih ima odobritev pomoči na konkurenco (točka 117 obrazložitve), in da se izravna kumulativen učinek navedene pomoči in italijanske pomoči (točka 118 obrazložitve).
56

V obravnavanem primeru iz dopisa Komisije z dne 25. marca 2013 in iz končnega ocenjevalnega poročila izhaja, da je komisija za ocenjevanje menila, da glede na pojasnila, ki jih je podala tožeča stranka, stroški niso bili pokriti s cenami, ki so bile ponujene za nekatere dodatne naloge (med drugim od št. 1 do št. 6 in od št. 18 do št. 20). Komisija za ocenjevanje je tudi opozorila na neskladnosti stroškov za dodatne naloge št. 14 in št. 15. Nazadnje je ugotovila, da je podana navzkrižna uporaba osebja za glavne dodatne naloge (od št. 6 do št. 17, št. 21 in št. 25). Ugotovila je neobičajno nizko ceno ponudbe za dodatne naloge od št. 1 do št. 16 in od št. 18 do št. 20. Pojasnila je, da so bile dodatne naloge od št. 1 do št. 6 in od št. 18 do št. 20 ponujene z izgubo že na podlagi stroškov dela in da so bile dodatne naloge od št. 1 do št. 16 in od št. 18 do št. 20 ponujene z izgubo ob upoštevanju dodatnih stroškov. Dodala je, da ponudba zaradi navzkrižne uporabe osebja ni v skladu z zahtevami iz specifikacij glede minimalnega pogoja desetih oseb, „v ekvivalentu polnega delovnega časa“.
59

Poleg tega ureditev na področju statistike natančno določa, da se statistični organ Unije, ki ga imenuje Komisija za razvoj, pripravo in izkazovanje evropske statistike, imenuje „Komisija (Eurostat)“ in da na ravni Unije „Komisija (Eurostat)“ zagotavlja pripravo evropske statistike v skladu z veljavnimi pravili in statističnimi načeli. Člen 6 Uredbe št. 223/2009 v zvezi s tem določa, da ima „Komisija (Eurostat)“ izključno odgovornost za sprejemanje odločitev glede procesov, statističnih metod, standardov in postopkov ter glede vsebine in časovne razporeditve statističnih objav. Na podlagi Uredbe št. 223/2009 je Sklep 2012/504 določil, da je Eurostat (Statistični urad Evropske unije) statistični organ Unije iz člena 6(1) Uredbe (ES) št. 223/2009, in ga opredelil kot službo Komisije, ki jo vodi generalni direktor. Naloge tega statističnega organa so razvijanje, pripravljanje in izkazovanje evropske statistike. V ta namen zlasti razvija in spodbuja statistične standarde, metode in postopke.
45

V skladu z ustaljeno sodno prakso mora biti obrazložitev, ki se zahteva s členom 296 PDEU, prilagojena vrsti zadevnega akta ter mora jasno in nedvoumno izražati razlogovanje institucije, ki je akt izdala, tako da se lahko zadevne osebe seznanijo z utemeljitvijo in da lahko pristojno sodišče opravi nadzor glede utemeljenosti. Obveznost obrazložitve je treba presojati glede na okoliščine posameznega primera, zlasti glede na vsebino zadevnega akta, lastnosti podanih razlogov in interes za pojasnitev, ki ga lahko imajo naslovniki ali druge zadevne osebe. Ne zahteva pa se, da morajo biti v obrazložitvi natančno navedeni vsi upoštevni dejanski in pravni elementi, saj je treba vprašanje, ali obrazložitev akta izpolnjuje zahteve iz člena 296 PDEU, presojati ne le glede na besedilo tega akta, ampak tudi glede na njegov pravni in dejanski kontekst (sodbi z dne 13. marca 1985, Nizozemska in Leeuwarder Papierwarenfabriek/Komisija, 296/82 in 318/82, EU:C:1985:113, točka 19, in z dne 21. julija 2011, Alcoa Trasformazioni/Komisija, C‑194/09 P, ZOdl., EU:C:2011:497, točka 96). Zadošča torej, da institucija, ki je akt izdala, navede dejstva in pravne preudarke, ki so v okviru odločbe bistveni (sodbi z dne 14. julija 1972, Cassella Farbwerke Mainkur/Komisija, 55/69, Recueil, EU:C:1972:76, točki 22 in 23, in z dne 6. marca 2003, Westdeutsche Landesbank Girozentrale in Land Nordrhein-Westfalen/Komisija, T‑228/99 in T‑233/99, Recueil, EU:T:2003:57, točka 280).
18

Tretjič, glede priloge 10 k pritožbi, vloženi pri odboru za pritožbe, je treba poudariti, da ta dokument med drugim vsebuje navedbe v zvezi z obsegom prodaje, ki jo je tožeča stranka opravila v letih 2010 in 2011 v nekaterih državah članicah, torej v državah Beneluksa, Češki republiki, Danski in Švedski, ki sta del Skandinavije, Nemčiji, Grčiji, Španiji, Franciji, Italiji, na Poljskem in v Združenem kraljestvu. Vsebuje tudi napoved prodaje v teh državah članicah za leto 2012. Namen tega dokumenta je torej dopolniti vsebino izjave, ki jo je direktor za promocijo in organizacijo dogodkov tožeče stranke dal pod prisego pred preizkuševalcem in ki zajema, kot je odbor za pritožbe navedel v točki 23 izpodbijane odločbe, pri čemer je povzel direktorjeve ugotovitve, številke v zvezi z obsegom prodaje, ki niso navedene za posamične države, ki ne navajajo skupnega obsega za Unijo in ki niso podprte z drugimi dokumenti, kot so računi.
7.

Konkurenca — Pravila Unije — Kršitve — Kršitev, storjena naklepno ali iz malomarnosti — Pojem — Podjetje, ki ne more prezreti svojega protikonkurenčnega ravnanja — Sporazum, sklenjen med proizvajalcem originalnih zdravil in proizvajalcem generičnih zdravil — Povratna plačila, ki so nesorazmerna in ki jih spremlja izključitev konkurentov s trga — Vključitev (člen 101 PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47; Uredba Sveta št. 1/2003, člena 5 in 23(2)) (Glej točke 274 in od 304 do 306.)
Člen 4(3), drugi pododstavek, Uredbe št. 211/2011 o državljanski pobudi, v skladu s katerim Komisija obvesti organizatorje o vzrokih za zavrnitev prijave evropske državljanske pobude (EDP), je poseben izraz navedene obveznosti obrazložitve iz člena 296, drugi odstavek, PDEU na področju EDP. Ker lahko v obravnavani zadevi to, da prijava predloga EDP ni bila potrjena, vpliva na samo učinkovitost pravice državljanov do vložitve državljanske pobude, ki je določena v členu 24, prvi odstavek, PDEU, morajo biti iz takega sklepa jasno razvidni razlogi, ki utemeljujejo navedeno zavrnitev. Državljanu, ki je vložil predlog EDP, mora biti namreč omogočeno, da se seznani z razlogi, iz katerih Komisija prijave te pobude ni potrdila, tako da mora Komisija, ko ji je bil predložen tak predlog, ta predlog oceniti, pa tudi podrobno navesti različne razloge za svoj sklep o zavrnitvi ob upoštevanju njegovega vpliva na učinkovito izvrševanje pravice, ki je določena s Pogodbo. To izhaja iz same narave te pravice, katere namen – kot je navedeno v uvodni izjavi 1 Uredbe št. 211/2011 – je krepitev državljanstva Unije in krepitev demokratičnega delovanja Unije s sodelovanjem državljanov v demokratičnem življenju Unije.

Komisija ni izpolnila svoje obveznosti obrazložitve, ker v sklepu o zavrnitvi potrditve prijave zaradi nespoštovanja pogoja, določenega v členu 4(2)(b) Uredbe št. 211/2011, ni navedla niti, kateri ukrepi od tistih, ki so navedeni v prilogi k predlogu EDP, ne spadajo v njeno pristojnost, niti razlogov v utemeljitev te ugotovitve. Zato namreč organizatorji ne morejo niti razbrati tistih podanih predlogov, ki so po mnenju Komisije zunaj okvira njenih pristojnosti v smislu člena 4(2)(b) Uredbe št. 211/2011, niti se seznaniti z razlogi, ki so pripeljali do te presoje, in torej niso mogli izpodbijati utemeljenost navedene presoje, kakor je tudi Splošnemu sodišču onemogočeno opraviti nadzor nad zakonitostjo presoje Komisije. Poleg tega bi bila ob neobstoju popolne obrazložitve resno ogrožena morebitna vložitev novega predloga EDP, pri kateri bi se upoštevali ugovori Komisije glede dopustnosti nekaterih predlogov, tako kot uresničitev ciljev, ki so navedeni v uvodni izjavi 2 Uredbe št. 211/2011, in sicer spodbujati sodelovanje državljanov v demokratičnem življenju in narediti Unijo dostopnejšo.

(Glej točke 15, 17, 18, 29 in 34.)
1.

Skupna zunanja in varnostna politika–Omejevalni ukrepi proti Belorusiji–Zamrznitev sredstev–Pravica do obrambe–Posredovanje obremenilnih elementov–Poznejši sklep, s katerim se je ime tožeče stranke ohranilo na seznamu oseb, na katere si ti ukrepi nanašajo–Neobstoj novih razlogov–Kršitev pravice do izjave–Neobstoj (sklepa Sveta 2013/534/SZVP in 2014/750/SZVP; uredbi Sveta št. 1054/2013 in št. 1159/2014) (Glej točke od 47 do 51, 59 in 60.)
5.

Skupna zunanja in varnostna politika — Omejevalni ukrepi, ki so bili sprejeti proti določenim osebam ali subjektom ob upoštevanju razmer v Tuniziji — Zamrznitev sredstev oseb, odgovornih za odtujitev javnih sredstev, ter fizičnih ali pravnih oseb, subjektov ali organov, ki so z njimi povezani — Omejitev lastninske pravice in pravice do svobodnega opravljanja gospodarske dejavnosti — Kršitev načela sorazmernosti — Neobstoj (Člen 21(2)(b) in (d), PEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, členi 16, 17(1) in 52(1); sklepa Sveta 2011/72/SZVP in 2013/409/SZVP) (Glej točke od 162 do 168, 173, 174, 183, 184, 187 in 188.)
3.

Pravo Evropske unije — Načela — Pravica do obrambe — Pravica do učinkovitega sodnega varstva — Omejevalni ukrepi proti Siriji — Prepoved vstopa in prehoda ter zamrznitev sredstev določenih oseb in subjektov, odgovornih za nasilno zatiranje civilnega prebivalstva — Obveznost obvestitve o obremenilnih dokazih — Obseg (Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člena 41(2) in 47; Sklep Sveta 2013/255/SZVP) (Glej točke 37, 38, 40, in točke od 42 do 48 ter od 51 do 54.)
2.

Znamka Skupnosti — Odpoved, razveljavitev ali ničnost — Razlogi za razveljavitev — Neobstoj resne in dejanske uporabe znamke — Dokaz o uporabi prejšnje znamke — Resna in dejanska uporaba — Merila presoje (Uredba Sveta št. 207/2009, člen 51(1)(a)) (Glej točke od 39 do 45.)
Iz pravila 22(4) Uredbe št. 2868/95 za izvedbo Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti, kakor je bila spremenjena, izhaja, da seznam dokaznih sredstev (embalaže, katalogi, računi, itd.), ki ga vsebuje, ni izčrpen, saj je določeno, da so ta „načeloma omejena“ na naveden seznam primerov. Poleg tega je bilo že razsojeno, da načini in sredstva dokazovanja resne in dejanske uporabe znamke niso omejeni. Glede tega je jasno, da dokazna sredstva, kot je avdio ali video material ter radijski ali televizijski reklamni oglasi, niso izključena. Ti pa so na splošno na voljo na podatkovnih medijih, kot je CD‑ROM ali USB ključ, in jih ni mogoče predložiti na papirju ali na digitalizirani datoteki takega dokumenta.

Drugače velja za dokazna sredstva, kot so računi ali katalog, ki bi se lahko predložila na papirju ali na datoteki, ki bi vsebovala skenirane dokumente, vendar so bila za predložitev naložena na CD‑ROM. Čeprav načela, na katera je opozorjeno zgoraj, ne nasprotujejo dokazilom v obliki CD‑ROM-a, se postavljeno vprašanje nanaša predvsem na načine predložitve dokazil Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli). Vendar določbe Uredbe št. 2868/95, ki se nanašajo posebej na predložitev sporočil Uradu, ne nasprotujejo predložitvi dokazil na CD‑ROM-u.

Ni izključeno, da lahko predložitev dokazil na CD‑ROM-u, ki vsebuje več elektronskih datotek, oteži analizo tako predloženih dokazil v primerjavi s papirjem ali preprosto datoteko, ki bi vsebovala skenirano različico dokumentov in bi zlahka omogočala njihovo povsem enako razmnoževanje s tiskanjem. V zvezi s tem se morajo stranke, ki dokaze o uporabi predložijo na CD‑ROM-u, prepričati, da njihova berljivost ne ogroža njihove dokazne vrednosti.

(Glej točke od 23 do 29, 34 in 35.)