ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Uradniki – Pravno sredstvo – Akt, ki posega v položaj – Pojem – Pripravljalni akt – Imenovanje ocenjevalca in nadzornega ocenjevalca za namene ocenjevalnega postopka

(Kadrovski predpisi za uradnike, člena 90(2) in 91(1))

Akti ali odločbe, zoper katere se lahko vloži ničnostna tožba, so le ukrepi z zavezujočimi pravnimi učinki, ki bi lahko neposredno in takoj vplivali na interese tožeče stranke, s tem ko bi resno spremenili njen pravni položaj. Pri aktih ali odločbah, ki nastajajo v več fazah, zlasti po opravljenem notranjem postopku, so izpodbojni akti načeloma le ukrepi, ki dokončno določajo stališče institucije ob koncu tega postopka, ne pa vmesni ukrepi, katerih cilj je pripraviti končno odločbo, zakonitost vmesnih ukrepov pa je vseeno mogoče izpodbijati posredno v okviru tožbe, vložene zoper izpodbojne akte. Čeprav je dopis o imenovanju ocenjevalca in nadzornega ocenjevalca za namene postopka ocenjevanja uradnika mogoče obravnavati kot odločbo, je tako imenovanje vmesni ukrep, katerega cilj je pripraviti končno odločbo o oceni sposobnosti, učinkovitosti in obnašanja zadevne osebe v službi na podlagi člena 43 Kadrovskih predpisov. Zakonitost takega ukrepa se torej lahko izpodbija le v okviru tožbe, vložene zoper končno ocenjevalno poročilo.

(Glej točki 16 in 17.)

Napotitev na:

Sodišče: 7. april 1965, Weighardt proti Komisiji, 11/64, Recueil, str. 365, 383; 14. februar 1989, Bossi proti Komisiji, 346/87, Recueil, str. 303, točka 23;

Sodišče prve stopnje: 22. junij 1990, Marcopoulos proti Sodišču, združeni zadevi T-32/89 in T-39/89, Recueil, str. II-281, točki 21 in 22; 7. september 2005, Krahl proti Komisiji, T-358/03, ZOdl. JU, str. I-A-215 in II-993, točka 38;

Sodišče za uslužbence: 28. junij 2006, Grünheid proti Komisiji, F-101/05, ZOdl. JU, str. I-A-1-55 in II-A-1-199, točka 33; 24. maj 2007, Lofaro proti Komisiji, združeni zadevi F-27/06 in F-75/06, še neobjavljen v ZOdl. JU, točka 57, zoper katerega je vložena pritožba pri Sodišču prve stopnje, zadeva T‑293/07 P.
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:F:2010 :108 1SKLEP PR EDSEDNIKA DRU GEGA SENATA
SODIŠČA ZA U SLUŽBENCE
z dne 23. septembra 2010
Zadeva F-51/07 RENV
Philippe Bui Van
proti
E v ropski komisiji
„Sporazumna rešitev spora na predlog Sodišča za uslužbence — Izbris“
Predmet:Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero P. Bui Van predlaga 
razglasitev n ičnosti odločbe generalnega dir ektorja Skupnega ra ziskovalnega središča 
Komisije z dne 4. oktobra 2006 , s katero je bil prerazporejen v naziv AS T 3, plačilni 
razred 2, me dtem ko j e bil prvotno ra zporejen v naziv AS T 4, plačilni razred 2, in odločbe 
organa, pristojnega za imenovanja, z dne 5. marca 2007 , s katero je bila zavrnjena njegova 
pritožba, ter simbolični znesek 1 EUR ko t odškodnino z a nepremoženjsko škodo, ki n aj bi 
jo utrpel.
Odločitev:Zadeva F-51/07 RENV, Bui Van p roti Komisiji, se izbriše iz vp isnika S odišča za 
uslužbence. Ugotovi se, da s e Komisija strinja, da j e tožeča stranka u pravičena do zneska 
1 500  EUR, ki s e ji izplača zaradi i zvršitve s odbe Sodišča za uslužbence z dne 
11. septembra 2008 v zadevi Bui Van proti Komisiji, F-51/07. Ugotovi se, da s e tožeča 
stranka s trinja, da K omisija za izterjavo dela zneska, ki g a je tožeča stranka p rejela iz 
naslova stroškov zaradi i zvršitve s odbe z dne 11. septembra 2008 , izterja znesek 
1 500  EUR z mesečnimi odtegljaji v višini 500 EUR o d njene plače v treh me secih od 
oktobra 2010 . Vsaka stranka no si svoje stroške tega postopka in postopka p red Splošnim 
sodiščem E vropske u nije.
Pov zetek
Uradniki — Pravno sredstvo — Sporazumna rešitev spora pred So diščem za uslužbence — Izbris iz 
vpisnika
(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 69)
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Postopek – Stroški – Odmera – Stroški, ki se povrnejo – Pristojno sodišče

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 92(1))

Predloge za razglasitev ničnosti sporne odločbe in odločbe o zavrnitvi pritožbe, vložene zoper sporno odločbo, ter predloge, naj se instituciji naloži, da uradniku plača znesek skupaj z zamudnimi obrestmi in kapitalizacijo obresti, katerih namen je v resnici doseči, da institucija plača stroške, ki se lahko povrnejo v sporu, ki ga je Sodišče prve stopnje končalo in v katerem je bilo odločeno, kdo nosi stroške, je treba glede na njihov predmet obravnavati kot predlog za odmero stroškov. Ker bi bilo treba v skladu s členom 92(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje tak predlog vložiti pri tem sodišču, Sodišče za uslužbence ni pristojno za odločanje o zgoraj navedenih predlogih.

V zvezi s tem pravna opredelitev predlogov v tožbi za ugotovitev, ali je sodišče pristojno za njihovo presojo, spada v izključno pristojnost sodišča in ni odvisna od volje strank.

(Glej točki 16 in 18.)
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Postopek – Stroški – Odmera – Predmet

(člen 236 ES; Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 92(1); Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91)

Zakonodajalec je uvedel poseben postopek za odmero stroškov, kadar se stranki po sodbi ali sklepu, s katerim je Sodišče prve stopnje končalo spor in odločilo o stroških, ne strinjata glede zneska in narave stroškov, ki se lahko povrnejo. Ta posebni postopek za odmero stroškov, določen v členu 92(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje, izključuje zahtevek za enake zneske ali zneske, priglašene za iste namene, v okviru tožbe za uveljavljanje nepogodbene odgovornosti Skupnosti. Tako tožeča stranka nima pravice na podlagi člena 236 ES in člena 91 Kadrovskih predpisov vložiti tožbe, ki ima v resnici enak predmet kot predlog za odmero stroškov.

(Glej točki 16 in 17.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 11. julij 2007, Schneider Electric proti Komisiji, T‑351/03, ZOdl., str. II‑2237, točka 297.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Ničnostna tožba – Tožba zoper odločbo – Umik izpodbijane odločbe med postopkom – Brezpredmetna tožba – Ustavitev postopka

(Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 75)

2. Uradniki – Tožba – Neomejena pristojnost – Možnost, da se toženi instituciji po uradni dolžnosti naloži plačilo odškodnine

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91(1))

1. O ničnostni tožbi ni treba več odločiti, kadar institucija, ki je izdala sporno odločbo, to uradno umakne med postopkom in ob tem umiku ni hkrati sprejeta druga odločba z enakim predmetom. Tak umik, s katerim retroaktivno izgine sporna odločba, ima namreč enake učinke, kot bi jih lahko imela razglasitev ničnosti.

Glede tega z argumentom, da je institucija umaknila sporno odločbo, da bi se izognila nadzoru sodišča, ni mogoče dokazati, da bi spor ohranil predmet. Instituciji namreč ni mogoče očitati, da je po analizi tožbe in vseh podatkov o sporu ocenila, da je želeno odpraviti nekatere pomanjkljivosti ali nepravilnosti v tej odločbi, in s tem znova začela postopek sprejetja. Poleg tega prepozen umik odločbe, čeprav je obžalovanja vredno, ne vpliva na ugotovitev, da je sporna odločba izginila iz pravnega reda.

(Glej točke 7, 11 in 13.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 18. september 1996, Langdon proti Komisiji, T-22/96, Recueil, str. II-1009, točke od 12 do 14.

2. Čeprav je res, da ima sodišče Skupnosti na podlagi člena 91(1) Kadrovskih predpisov neomejeno pristojnost v sporih finančne narave in lahko celo po uradni dolžnosti instituciji naloži plačilo odškodnine za nepremoženjsko škodo, nastalo tožeči stranki, pa lahko odloči o takem ukrepu šele po preizkusu zakonitosti akta, ki je predmet tožbe. Če sodišče Skupnosti ne more preizkusiti zakonitosti izpodbijanega akta niti presoditi stvarnosti in vsebine zatrjevane škode, odgovornosti institucije namreč ni mogoče šteti za že nastalo.

Tako sodišče Skupnosti v primeru predloga za plačilo odškodnine za škodo, ki je posledica nerazumnega trajanja postopka priznanja poklicnega izvora bolezni zaradi umika prvotne odločbe, nato zaradi ponovnega začetka postopka pred zdravniško komisijo, ne more preučiti niti zakonitosti umaknjene odločbe niti nerazumnosti trajanja postopka, ki še vedno teče, katerega faze in pogoji izvajanja mu niso na voljo in na katerega celotno trajanje ne more vplivati. Poleg tega stranke in sodišče Skupnosti po definiciji ne poznajo samega pomena odločbe, ki bo nazadnje sprejeta, odškodninski zahtevki tožeče stranke pa bodo nujno odvisni od odločbe, ki bo sprejeta po koncu postopka.

(Glej točke od 16 do 22.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 12. december 1996, Stott proti Komisiji, T-99/95, Recueil, str. II-2227, točka 72; 11. april 2006, Angeletti proti Komisiji, T-394/03, ZOdl. JU, str. I-A-2-95 in II-A-2-441, točke od 163 do 167 in navedena sodna praksa; 15. marec 2007, Katalagarianakis proti Komisiji, T-402/03, še neobjavljena v ZOdl. JU, točka 104.
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

Uradniki – Enako obravnavanje – Zaposlovanje – Natečaj

(Kadrovski predpisi za uradnike, Priloga III, člen 5)

V okviru splošnega natečaja za dostop do zaposlitve javnih uslužbencev Skupnosti, ki je brez razlikovanja odprt kandidatom, ki so delali ali delajo v službi institucije, in kandidatom brez takih poklicnih izkušenj, iz statističnih podatkov, ki kažejo višjo stopnjo uspešnosti kandidatov iz prve skupine, ni mogoče sklepati, da obstaja diskriminatorno obravnavanje kandidatov iz ene ali druge skupine, saj je to razlikovanje mogoče pojasniti z več objektivnimi elementi, kot je na primer boljše poznavanje področja, ki je predmet natečaja.

(Glej točke 41, 43 in 44.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 31. maj 2005, Gibault proti Komisiji, T-294/03, ZOdl. JU, str. I-A-141 in II-635, točka 53; 30. november 2005, Vanlangendonck proti Komisiji, T-361/03, ZOdl. JU, str. I-A-377 in II-1709, točka 52; 12. marec 2008, Giannini proti Komisiji, T-100/04, še neobjavljena v ZOdl. JU, točka 157.
SKLEP PREDSEDNIKA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

z dne 1. februarja 2007

Zadeva F-142/06 R

Francesco Bligny

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Izdaja začasne odredbe – Predlog za odlog izvršitve – Predlog za sprejetje začasnih ukrepov – Nujnost – Neobstoj“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 242 ES, 243 ES, 157 AE in 158 AE, s katero F. Bligny predlaga odlog izvršitve odločb natečajne komisije z dne 23. novembra in 7. decembra 2006, s katerima je ta zavrnila njegovo prijavo na splošni natečaj EPSO/AD/26/05, in naj se kot začasni ukrep odredi ocenitev njegovega pisnega preizkusa na navedenem natečaju.

Odločitev: Predlog za izdajo začasne odredbe se zavrne. Odločitev o stroških se pridrži.

Povzetek

Izdaja začasne odredbe – Odlog izvršitve – Pogoji za odobritev – Nujnost – Resna in nepopravljiva škoda

(člen 24 ES; Poslovnik Sodišča za uslužbence, člen 104(2))
Staff case summary



Staff case summary

Povzetek

1. Uradniki – Tožba – Akt, ki posega v položaj – Pojem

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91; Uredba Sveta št. 1365/75, člen 17(2); Uredba Komisije št. 91/88)

2. Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Zahteve obličnosti

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, člen 44(1)(c))

1. Samo akti z zavezujočimi pravnimi učinki, ki bi lahko neposredno in posamično vplivali na interese zadevnih oseb, s tem ko bi resno spremenili njihov pravni položaj, se lahko štejejo za akte, ki posegajo v njihov položaj. Poleg tega se lahko nekateri akti, čeprav ne vplivajo na materialne interese ali položaj zadevnega uradnika, zaradi vrste ali funkcije in okoliščin štejejo za akte, ki posegajo v položaj, če vplivajo na nepremoženjske interese ali prihodnje možnosti zadevne osebe.

To ne velja za dopis direktorja Evropske fundacije za izboljšanje življenjskih in delovnih razmer, v katerem navaja, da ne more ugoditi prošnji nekdanjega začasnega uslužbenca za umik njegove odločitve, da odstopi. Tak dopis namreč ne vpliva na položaj zadevne osebe po Kadrovskih predpisih, ker je bil ta položaj dokončno določen z njeno odločitvijo, da odstopi, ki je začela učinkovati takoj.

Pravnega položaja zadevne osebe ne spreminja niti dejstvo, da je Eurofound v istem dopisu pojasnil, da ta oseba za prijavo na nacionalnem zavodu za zaposlovanje ne potrebuje dokumentov, ki jih izda uprava. Poleg tega navedenega pojasnila ni mogoče razlagati kot zavrnitev uprave, da izda te dokumente.

(Glej točke od 39 do 43.)

Napotitev na:

Sodišče: 27. junij 1973, Kley proti Komisiji, 35/72, Recueil, str. 679, točki 4 in 5; 29. oktober 1981, Arning proti Komisiji, 125/80, Recueil, str. 2539, točka 17; 3. december 1992, Moat proti Komisiji, C‑32/92 P, Recueil, str. I‑6379, točka 9; 10. januar 2006, Komisija proti Alvarez Moreno, C‑373/04 P, povzetek v ZOdl., str. I‑1*, točka 42.

2. Pogojev iz člena 44(1)(c) Poslovnika Sodišča prve stopnje ne izpolnjujejo predlogi za razglasitev ničnosti iz tožbe, ki jo je nekdanji začasni uslužbenec vložil, da bi brez vsakršnih pojasnil in jasnih navedb pridobil vsa nadomestila in ugodnosti, to je finančne prejemke, ki jih zadevna oseba lahko zahteva na podlagi svojega odstopa.

(Glej točki 49 in 50.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje: 24. marec 1993, Benzler proti Komisiji, T‑72/92, Recueil, str. II‑347, točke 16, 18 in 19.
SKLEP SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

(občna seja)

z dne 22. maja 2007

Zadeva F-1/05

Pia Landgren

proti

Evropski fundaciji za usposabljanje (ETF)

„Začasna odškodnina“

Predmet: Tožba, vložena na podlagi členov 236 ES in 152 AE, s katero sta P. Landgren in ETF Sodišče za uslužbence obvestili, da nista dosegli dogovora o znesku denarnega nadomestila, ki ga mora ETF plačati tožeči stranki na podlagi vmesne sodbe Sodišča za uslužbence z dne 26. oktobra 2006 (F-1/05, Landgren proti ETF, ZOdl. JU, str. I-A-1-123 in II-A-1-459), in predložili svoje predloge glede tega zneska.

Odločitev: Znesek denarnega nadomestila, ki ga mora ETF plačati tožeči stranki, se začasno določi na 39.000 EUR. Odločitev o stroških se pridrži.





Povzetek

Uradniki – Tožba – Neomejena pristojnost – Razglasitev ničnosti sklepa o odpovedi delovnega razmerja začasnemu uslužbencu

(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91(1))
Kadar sodišče razglasi ničnost akta institucije ali agencije, mora ta v skladu s členom 266 PDEU sprejeti ustrezne ukrepe za izvršitev sodbe. Institucija, ki je sprejela akt, pozneje razglašen za ničen, mora – da bi se ravnala po ničnostni sodbi in jo v celoti izvršila – upoštevati ne le izrek sodbe, temveč tudi njeno obrazložitev, saj je ta pomembna za določitev natančnega pomena tistega, o čemer je bilo razsojeno v izreku. Prav v obrazložitvi je namreč po eni strani natančno opredeljena določba, ki se šteje za nezakonito, po drugi strani pa so v njej navedeni natančni razlogi za nezakonitost, ki je ugotovljena v izreku in jo mora zadevna institucija upoštevati, ko nadomesti akt, ki je bil razglašen za ničen. Glede učinkov akta, ki ga je sodišče razglasilo za ničen, velja ničnost ex tunc in se torej ničen akt retroaktivno odstrani iz pravnega reda. Tožena institucija mora zato na podlagi člena 266 PDEU sprejeti potrebne ukrepe za odpravo učinkov ugotovljenih nezakonitosti, kar lahko pri aktu, ki je že bil izvršen, pomeni, da se tožeča stranka postavi nazaj v pravni položaj, v katerem je bila pred navedenim aktom.

Institucija, katere akt je bil razglašen za ničen, se, da bi se izognila obveznosti odprave storjene nezakonitosti, ne sme sklicevati na praktične težave. Če pa je izvršitev ničnostne sodbe še posebej težavna, lahko zadevna institucija izpolni obveznost iz člena 266 PDEU tako, da sprejme odločitev, s katero je mogoče pravično nadomestiti škodo, ki je bila zadevni osebi povzročena z odločbo, razglašeno za nično.

(Glej točki 59 in 71.)

Napotitev na:

Sodišče prve stopnje, sodba z dne 8. oktobra 1992, Meskens/Parlament, T‑84/91, EU:T:1992:103, točka 78;

Sodišče za uslužbence, sodbe z dne 15. aprila 2010, Angelidis/Parlament, F‑104/08, EU:F:2010:23, točki 35 in 36 ter navedena sodna praksa; z dne 13. septembra 2011, AA/Komisija, F‑101/09, EU:F:2011:133, točka 81, in z dne 21. marca 2013, Brune/Komisija, F‑94/11, EU:F:2013:41, točka 59.
Iz besedila člena 52, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov jasno izhaja, da lahko organ za imenovanja uradnikom, ki za to zahtevajo, odobri nadaljevanje dela po dopolnitvi starosti za samodejno upokojitev, če meni, da je to utemeljeno z interesom službe.

Zato je dobesedna razlaga člena 52, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov, ne da bi se bilo sploh treba sklicevati na cilje te določbe, v nasprotju s trditvami, da bi bilo treba odobriti nadaljevanje dela do 67. leta starosti vsem uradnikom, ki so za to zahtevali, če to ni v nasprotju z interesom službe.

Sicer je res, da se v skladu s členom 52, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov o ohranitvi zaposlitve med 67. in 70. letom lahko odloča „izjemoma“, medtem ko to ni navedeno v zvezi z ohranitvijo zaposlitve do 67. leta. Vendar ta dodatna opredelitev za odobritev, da se zaposlitev ohrani po dopolnitvi starosti 67 let, ne upravičuje razlage, da upravi za ohranitev zaposlitve do 67. leta ni treba dokazati dejanskega obstoja interesa službe. Ta izraz namreč zgolj pomeni, da je treba zaradi spoštovanja izjemne narave tega odstopanja omejiti število uradnikov, ki se jim dovoli nadaljevati delo po dopolnitvi starosti 67 let, ne da bi to vplivalo na vsebino preučitve interesa službe, ki jo mora organ za imenovanja vsekakor opraviti.

(Glej točke od 33 do 35.)

Sodišče za uslužbence: sodba z dne 7. oktobra 2009, Pappas/Komisija,F‑101/08, EU:F:2009:137, točke od 62 do 64.
SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE

EVROPSKE UNIJE (drugi senat)

z dne 8. oktobra 2015

FT

proti

Evropskemu organu za vrednostne papirje in trge (ESMA)

„Javni uslužbenci — Začasni uslužbenec — Knjigovodja — Nepodaljšanje pogodbe za določen čas — Pristojni organ — Očitna napaka pri presoji — Dokazno breme — Pravilo o skladnosti med tožbo in pritožbo“

Predmet:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, s katero FT v bistvu predlaga razglasitev ničnosti odločbe z dne 28. junija 2013, s katero je izvršni direktor Evropskega organa za vrednostne papirje in trge (ESMA) zavrnil podaljšanje njene pogodbe o zaposlitvi začasne uslužbenke za določen čas, ki je prenehala veljati 31. oktobra 2013.

Odločitev:

Tožba se zavrne. FT nosi svoje stroške in naloži se ji plačilo stroškov, ki jih je priglasil Evropski organ za vrednostne papirje in trge.

Povzetek

Uradniki — Pogodbeni uslužbenci — Zaposlovanje — Podaljšanje pogodbe za določen čas — Diskrecijska pravica uprave — Sodni nadzor — Meje — Očitna napaka pri presoji — Pojem

(Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člena 47(b) in 119)

Pogodbeni uslužbenec, imetnik pogodbe za določen čas, načeloma nima nobene pravice do podaljšanja svoje pogodbe, ampak je to podaljšanje samo možnost, za katero velja pogoj, da je v skladu z interesom službe. Zato ima uprava glede podaljšanja pogodbe široko diskrecijsko pravico. Kadar je Sodišču za uslužbence predložena ničnostna tožba, vložena zoper akt, ki je bil sprejet v okviru takšne pravice, se mora omejiti na vprašanje, ali je uprava glede na načine in sredstva, ki so jo lahko pripeljali do njene presoje, ostala v okviru nespornih meja in svoje diskrecijske pravice ni uporabila očitno napačno.

Napaka pa je lahko opredeljena kot očitna le, kadar jo je mogoče zlahka opaziti in jasno odkriti na podlagi meril, s katerimi je zakonodajalec nameraval pogojevati izvajanje diskrecijske pravice s strani uprave. Ugotovitev, da je uprava storila očitno napako pri presoji dejstev, ki upravičuje razglasitev ničnosti odločbe, sprejete na podlagi te presoje, torej predpostavlja, da so dokazi, ki jih mora predložiti tožeča stranka, zadostni, da se presoja uprave ne zdi verjetna. Povedano drugače, tožbeni razlog, ki se nanaša na očitno napako, je treba zavrniti, če je mogoče izpodbijano presojo kljub dokazom tožeče stranke še vedno sprejeti kot utemeljeno in dosledno.

(Glej točke od 72 do 74.)

Napotitev na:

Sodišče za uslužbence: sodbi z dne 11. julija 2012, AI/Sodišče,F‑85/10, EU:F:2012:97, točki 152 in 153 ter navedena sodna praksa, in z dne 19. februarja 2013, BB/Komisija,F‑17/11, EU:F:2013:14, točka 57 in navedena sodna praksa.
Sodišče prve stopnje: sodba z dne 11. aprila 2006, Angeletti/Komisija, T‑394/03 , EU:T:2006:111 , točke 152, 154 in 162;

(Glej točke od 68 do 70.)

Toda če se ugotovi, da je zamudo pri delu zdravniške komisije povzročilo zavlačevanje ali celo oviranje uradnika ali zdravnika, ki ga je določila komisija, zadevne institucije ni mogoče šteti za odgovorno za to zamudo.

V zvezi s tem je zadevna institucija odgovorna za hitrost dela zdravnikov, ki jih določi, in za hitrost dela zdravniške komisije, pooblaščene za izdajo ugotovitev, določenih v Pravilih o zavarovanju uradnikov Evropske unije za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni.

Obveznost upoštevanja razumnega roka pri izvajanju upravnih postopkov pomeni splošno načelo prava Unije, katerega upoštevanje zagotavljajo sodišča in ki je v členu 41(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah določeno kot sestavni del pravice do dobrega upravljanja.

Kar zadeva nepremoženjsko škodo, nastalo, ker je institucija kršila načelo razumnega roka v okviru postopka za priznanje poklicnega izvora bolezni, zadevnemu uradniku ni treba dokazati njenega obstoja ali vzročne zveze, saj je o njiju mogoče sklepati iz okoliščin in vrste kršitve, ki je bila ugotovljena. Tako ni sporno, da občutek nepravičnosti in skrbi, ki jih osebi povzroči dejstvo, da mora najprej skozi predhodni in nato skozi sodni postopek, da se ji priznajo pravice, pomenijo škodo, o kateri je mogoče sklepati zgolj iz dejstva, da je uprava ravnala nepravilno.

(Glej točki 80 in 81.)

Sodišče prve stopnje: sodba z dne 11. aprila 2006, Angeletti/Komisija,EU:T:2006:111, točka 167.
Nespoštovanje pravice do obrambe in še posebej pravice uradnika, da se izjasni glede elementov, ki bi lahko bili uporabljeni v njegovo breme za utemeljitev odločbe, ki posega v njegov položaj, pomeni bistveno kršitev postopka, o kateri lahko sodišče odloča po uradni dolžnosti.

Odločba o nepodaljšanju pogodbe pogodbenega uslužbenca negativno posega v položaj zadevnega uradnika, saj je njen rezultat ta, da mu je onemogočeno nadaljevanje delovnega razmerja. Pravica do obrambe, kot je sedaj določena v členu 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki se splošno uporablja, pa – ob tem, da je širša – zajema postopkovno pravico vsake osebe, določeno v odstavku 2(a) navedenega člena, da se izjasni pred sprejetjem kakršnega koli posamičnega ukrepa, ki jo prizadene.

Poleg tega, kar zadeva zlasti pogoje, na podlagi katerih je mogoče omejiti temeljno pravico, zadošča ugotovitev, da če bi se zadevna oseba ustrezno izjasnila, bi lahko organ, pristojen za sklepanje pogodb o zaposlitvi, pridobil več informacij za preučitev, ali je bila odločitev o nepodaljšanju pogodbe morda povezana s položajem zadevne osebe na njenem delovnem mestu, in za boljše razumevanje pogojev, v katerih je opravljala svoje delo. Ni torej mogoče izključiti, da bi bil sklep navedenega organa o nepodaljšanju pogodbe zadevne osebe lahko drugačen, če bi bilo zadnjenavedeni omogočeno, da ustrezno predstavi svoje stališče.

(Glej točke 35, 37 in 40.)

Sodišče: sodbe z dne 21. decembra 2011, Francija/People’s Mojahedin Organization of Iran, C-27/09 P, EU:C:2011:853, točka 65; z dne 22. novembra 2012, M., C-277/11, EU:C:2012:744, točke od 81 do 83, in z dne 18. julija 2013, Komisija/Kadi, C-584/10 P, C-593/10 P in C-595/10 P, EU:C:2013:518, točki 98 in 99;

Splošno sodišče Evropske unije: sodba z dne 11. septembra 2013, L/Parlament, T-317/10 P, EU:T:2013:413, točka 81;

Sodišče za uslužbence: sodbi z dne 11. septembra 2008, Bui Van/Komisija, F-51/07, EU:F:2008:112, točka 77, in z dne 17. septembra 2014, Wahlström/Frontex, F-117/13, EU:F:2014:215, točka 27.