ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 16. januarja 2019 (predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – Litva) – postopek, ki ga je sprožila „Paysera LT“ UAB, nekdanja „EVP International“ UAB

(Zadeva C-389/17) (1)

((Predhodno odločanje - Začetek opravljanja dejavnosti institucij za izdajo elektronskega denarja - Direktiva 2009/110/ES - Člen 5(2) in (3) - Pravila o lastnih sredstvih - Lastna sredstva, ki se zahtevajo za opravljanje dejavnosti, povezanih z izdajo elektronskega denarja - Pojem „dejavnost, povezana z izdajo elektronskega denarja“ - Izdaja elektronskega denarja v nominalni vrednosti prejetih sredstev v korist prodajalca))

(2019/C 93/14)

Jezik postopka: litvanščina

Predložitveno sodišče

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka:„Paysera LT“ UAB, nekdanja „EVP International“ UAB

Tožena stranka: Lietuvos bankas

Izrek

Člen 5(2) Direktive 2009/110/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti ter nadzoru skrbnega in varnega poslovanja institucij za izdajo elektronskega denarja ter o spremembah direktiv 2005/60/ES in 2006/48/ES in razveljavitvi Direktive 2000/46/ES je treba razlagati tako, da storitve, ki jih institucije za izdajo elektronskega denarja zagotavljajo v okviru plačilnih transakcij, kakršne so te v postopku v glavni stvari, pomenijo dejavnosti, povezane z izdajo elektronskega denarja, v smislu te določbe, če te storitve pripeljejo do izdaje ali unovčenja elektronskega denarja v okviru ene in iste plačilne transakcije.

(1) UL C 309, 18.9.2017.
C 44/3

Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 6. decembra 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Finanzgericht Köln – Nemčija) – Frank Montag/Finanzamt Köln-Mitte

(Zadeva C-480/17) (1)

((Predhodno odločanje - Svoboda ustanavljanja - Neposredno obdavčenje - Dohodnina - Možnost odbitka prispevkov, plačanih instituciji za poklicno pokojninsko zavarovanje in v okviru zasebnega pokojninskega zavarovanja - Izključitev za nerezidente))

(2019/C 44/04)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Finanzgericht Köln

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Frank Montag

Tožena stranka: Finanzamt Köln-Mitte

Izrek

Člen 49 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, v skladu s katero davčni zavezanec nerezident, ki je v tej državi članici davčni zavezanec za plačilo dohodnine v okviru omejene davčne obveznosti, od osnove za odmero dohodnine ne sme odbiti zneska obveznih prispevkov, plačanih instituciji za poklicno pokojninsko zavarovanje, sorazmerno z delom dohodkov, obdavčenih v tej državi članici, kadar so ti neposredno povezani z dejavnostjo, s katero je bil ta dohodek ustvarjen, medtem ko davčni zavezanec rezident, zavezan za plačilo dohodnine v okviru neomejene davčne obveznosti, take prispevke lahko odšteje od osnove za odmero dohodnine v mejah, ki jih določa nacionalno pravo.

Člen 49 PDEU je treba razlagati tako, da ne nasprotuje ureditvi države članice, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, v skladu s katero davčni zavezanec nerezident, ki je v tej državi članici davčni zavezanec za plačilo dohodnine v okviru omejene davčne obveznosti, od osnove za odmero dohodnine ne more odbiti zneska dodatnih prispevkov, plačanih instituciji za poklicno pokojninsko zavarovanje, in zneska prispevkov, plačanih v okviru zasebnega pokojninskega zavarovanja, medtem ko davčni zavezanec rezident, zavezan za plačilo dohodnine v okviru neomejene davčne obveznosti, take prispevke lahko odbije od osnove za odmero dohodnine v mejah, ki jih določa nacionalno pravo.

(1) UL C 382, 13.11.2017.
C 65/14

Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 13. decembra 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Cour d'appel de Liège – Belgija) – postopek v zvezi z izvršitvijo evropskega naloga za prijetje, izdanega zoper Marina-Simiona Suta

(Zadeva C-514/17) (1)

((Predhodno odločanje - Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah - Okvirni sklep 2002/584/PNZ - Evropski nalog za prijetje - Člen 4, točka 6 - Razlog za fakultativno neizvršitev evropskega naloga za prijetje - Kaznivo dejanje, ki je podlaga za obsodbo na kazen odvzema prostosti v odreditveni državi članici, se v izvršitveni državi članici kaznuje zgolj z denarno kaznijo))

(2019/C 65/17)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour d'appel de Liège

Stranka v postopku v glavni stvari

Marin-Simion Sut

Izrek

Člen 4, točka 6, Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009, je treba razlagati tako, da kadar – tako kot v zadevi v glavni stvari – oseba, ki je predmet evropskega naloga za prijetje, izdanega zaradi izvršitve kazni odvzema prostosti, prebiva v izvršitveni državi članici in z njo tvori družinske, socialne in poklicne vezi, lahko izvršitveni pravosodni organ ob upoštevanju socialne reintegracije navedene osebe, zavrne izvršitev tega naloga, čeprav se kršitev, za katero je bil izdan navedeni nalog, v skladu s pravom izvršitvene države članice kaznuje zgolj z denarno kaznijo, če v skladu s tem istim nacionalnim pravom ta okoliščina ne ovira dejanske izvršitve kazni odvzema prostosti, izrečene zahtevani osebi, v tej državi članici, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

(1) UL C 347, 16.10.2017.
3.

V primeru, da bi nacionalno sodišče ugotovilo, da je ukrep, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki določa, da se delavcem, zaposlenim na podlagi nekaterih pogodb o zaposlitvi za določen čas, ob izteku obdobja, za katero so bile te pogodbe sklenjene, obvezno plača odpravnina, ustrezen ukrep za preprečitev in po potrebi sankcioniranje zlorab, ki izhajajo iz veriženja pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerij za določen čas, ali ustrezen pravni ukrep v smislu določbe 5 Okvirnega sporazuma o delu za določen čas, ki je priloga k Direktivi 1999/70, je treba to določbo razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, kot je ta iz postopka v glavni stvari, v skladu s katero ob izteku pogodb o zaposlitvi za določen čas, ki spadajo v nekatere kategorije, plačilo take odpravnine pripada delavcem, zaposlenim na podlagi teh pogodb, medtem ko ob izteku pogodb o zaposlitvi za določen čas, ki spadajo v druge kategorije, delavcem, zaposlenim na podlagi zadnjenavedenih pogodb, ne pripada nobena odpravnina, razen če v nacionalnem pravnem redu ne obstaja noben drug učinkovit ukrep za preprečitev in sankcioniranje takih zlorab v zvezi z zadnjenavedenimi delavci, kar mora preveriti nacionalno sodišče.
Sodba Sodišča (šesti senat) z dne 28. novembra 2018 – Evropska komisija/Republika Slovenija

(Zadeva C-506/17) (1)

((Neizpolnitev obveznosti države - Okolje - Odlaganje odpadkov na odlagališčih - Direktiva 1999/31/ES - Člen 14(b) in (c) - Dovoljenje za obratovanje - Zaprtje nedovoljenih odlagališč - Dovoljenje za potrebna dela na podlagi odobrenega načrta prilagoditve odlagališča - Določitev prehodnega obdobja za izvedbo načrta))

(2019/C 35/08)

Jezik postopka: slovenščina

Stranki

Tožeča stranka: Evropska komisija (zastopniki: sprva E. Sanfrutos Cano in M. M. Žebre, nato E. Sanfrutos Cano, B. Rous Demiri in F. Thiran in nazadnje E. Sanfrutos Cano in B. Rous Demiri, F. Thiran in C. Hermes, agenti)

Tožena stranka: Republika Slovenija (zastopnici: J. Morela in N. Pintar Gosenca, agentki)

Izrek

1. Republika Slovenija s tem, da ni sprejela ukrepov, potrebnih: — za to, da se najpozneje 16. julija 2009 v skladu s členom 7(g) in členom 13 Direktive Sveta 1999/31/ES z dne 26. aprila 1999 o odlaganju odpadkov na odlagališčih zaprejo odlagališča Dragonja, Dvori, Rakek-Pretržje, Bukovžlak-Cinkarna, Suhadole, Lokovica, Mislinjska Dobrava, Izola, Mozelj, Dolga Poljana, Dolga vas, Jelšane, Volče, Stara gora, Stara vas, Dogoše, Mala gora, Tuncovec-Steklarna, Tuncovec-OKP in Bočna-Podhom, ki v skladu s členom 8 te direktive niso pridobila dovoljenja za nadaljevanje obratovanja, in — za to, da odlagališče Ostri vrh najpozneje 16. julija 2009 izpolni zahteve iz Direktive 1999/31, razen tistih, navedenih v točki 1 Priloge I k tej direktivi, ni izpolnila obveznosti iz člena 14(b) in člena 14(c) Direktive 1999/31.

2. Republiki Sloveniji se naloži plačilo stroškov.

(1) UL C 357, 23.10.2017.
Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 14. novembra 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovenija) – Nova Kreditna Banka Maribor d.d./Republika Slovenija

(Zadeva C-215/17) (1)

((Predhodno odločanje - Približevanje zakonodaj - Ponovna uporaba informacij javnega sektorja - Direktiva 2003/98/ES - Člen 1(2)(c), tretja alinea - Bonitetne zahteve za kreditne institucije in investicijska podjetja - Uredba (EU) št. 575/2013 - Informacije, ki jih morajo razkriti kreditne institucije in investicijska podjetja - Člen 432(2) - Izjeme od obveznosti javnega razkritja - Poslovne informacije, ki se štejejo za občutljive ali zaupne - Uporaba - Kreditne institucije, ki so v večinski državni lasti - Nacionalna ureditev, ki določa javni značaj nekaterih poslovnih informacij, ki jih hranijo navedene institucije))

(2019/C 16/11)

Jezik postopka: slovenščina

Predložitveno sodišče

Vrhovno sodišče Republike Slovenije

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Nova Kreditna Banka Maribor d.d.

Tožena stranka: Republika Slovenija

Izrek

Člen 1(2)(c), tretja alinea, Direktive 2003/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. novembra 2003 o ponovni uporabi informacij javnega sektorja in člen 432(2) Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja ter o spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 je treba razlagati tako, da se ne uporabljata za nacionalno ureditev, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki banki, ki je bila pod prevladujočim vplivom osebe javnega prava, nalaga razkritje podatkov o pogodbah za svetovalne, odvetniške, avtorske in druge intelektualne storitve, ki jih je sklenila v obdobju, ko je bila pod tem prevladujočim vplivom, brez vsakršne izjeme zaradi ohranitve poslovne skrivnosti te banke, in zato taki nacionalni ureditvi ne nasprotujeta.

(1) UL C 213, 3.7.2017.
1.

Člena 56 in 57 PDEU in odstavek 2 poglavja 2 Priloge V k Aktu o pogojih pristopa Republike Hrvaške in prilagoditvah Pogodbe o Evropski uniji, Pogodbe o delovanju Evropske unije in Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za atomsko energijo je treba razlagati tako, da ima država članica pravico, da z zahtevo po delovnem dovoljenju omeji napotitev hrvaških delavcev, ki so zaposleni pri podjetju s sedežem na Hrvaškem, če se napotitev teh delavcev izvaja kot posredovanje teh delavcev v smislu člena 1(3)(c) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 96/71/ES z dne 16. decembra 1996 o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev podjetju s sedežem v drugi državi članici zaradi opravljanja storitev zadnjenavedenega podjetja v prvi od teh držav članic.
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 24. oktobra 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Oberster Gerichtshof – Avstrija) – XC, YB, ZA

(Zadeva C-234/17) (1)

(Predhodno odločanje - Načela prava Unije - Lojalno sodelovanje - Procesna avtonomija - Načeli enakovrednosti in učinkovitosti - Nacionalna zakonodaja, ki določa pravno sredstvo, ki omogoča obnovo kazenskega postopka v primeru kršitve Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin - Obveznost razširitve tega postopka na primere zatrjevane kršitve temeljnih pravic, določenih v pravu Unije - Neobstoj)

(2019/C 4/03)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberster Gerichtshof

Stranke v postopku v glavni stvari

Vlagatelji predloga za obnovo postopka: XC, YB, ZA

ob udeležbi: Generalprokuratur

Izrek

Pravo Unije – zlasti načeli enakovrednosti in učinkovitosti – je treba razlagati tako, da nacionalnega sodišča ne zavezuje, da notranje pravno sredstvo, ki le v primeru kršitve Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu, ali katerega od njenih protokolov omogoča obnovo kazenskega postopka, končanega s pravnomočno nacionalno odločbo, razširi na kršitve prava Unije, zlasti na kršitve temeljne pravice, ki jo zagotavljata člen 50 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člen 54 Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma z dne 14. junija 1985 med vladami držav Gospodarske unije Beneluks, Zvezne republike Nemčije in Francoske republike o postopni odpravi kontrol na skupnih mejah, ki je bila podpisana 19. junija 1990 v Schengenu (Luksemburg) in je začela veljati 26. marca 1995.

(1) UL C 239, 24.7.2017.
1.

Člen 10a, peti odstavek, Direktive Sveta 85/337/EGS z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2003/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. maja 2003, je treba razlagati tako, da v njem določena zahteva, da nekateri sodni postopki v okoljskih zadevah ne smejo biti nedopustno dragi, nima neposrednega učinka. Vendar morajo nacionalna sodišča države članice v okoliščinah, v katerih ta navedenega člena ni prenesla v nacionalno pravo, to pravo po izteku roka, določenega za prenos navedenega člena, kar najbolj razlagati tako, da posameznikom vložitev pravnega sredstva, ki spada na področje uporabe tega člena, pred sodišči ali nadaljevanje njegovega uveljavljanja ni onemogočena zaradi finančnega bremena, ki lahko pri tem nastane.
Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 13. septembra 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Madžarska) – Shajin Ahmed/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

(Zadeva C-369/17) (1)

((Predhodno odločanje - Območje svobode, varnosti in pravice - Meje, azil in priseljevanje - Status begunca ali status subsidiarne zaščite - Direktiva 2011/95/EU - Člen 17 - Izključitev iz statusa subsidiarne zaščite - Razlogi - Obsodba za hudo kaznivo dejanje - Določitev teže kršitve na podlagi kazni, ki je predpisana v nacionalnem pravu - Dopustnost - Potrebnost individualne presoje))

(2018/C 408/32)

Jezik postopka: madžarščina

Predložitveno sodišče

Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Shajin Ahmed

Tožena stranka: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

Izrek

Člen 17(1)(b) Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite je treba razlagati tako, da nasprotuje zakonodaji države članice, v skladu s katero se za prosilca za subsidiarno zaščito šteje, da je „storil hudo kaznivo dejanje“ v smislu te določbe, zaradi katerega je lahko izključen iz te zaščite, zgolj na podlagi kazni, ki je v pravu te države članice predpisana za dano kaznivo dejanje. Pristojni nacionalni organ ali sodišče, ki odloča o prošnji za subsidiarno zaščito, mora presoditi težo zadevne kršitve in pri tem celovito preučiti vse okoliščine posameznega primera.

(1) UL C 293, 4.9.2017.
C 352/7

Sodba Sodišča (peti senat) z dne 7. avgusta 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour de cassation – Francija) – Administration des douanes et droits indirects, Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)/Hubert Clergeau in drugi

(Zadeva C-115/17) (1)

((Predhodno odločanje - Uredba (EGS) št. 1964/82 - Lažne izjave ali ravnanja z namenom pridobiti posebna izvozna nadomestila za nekatere kose odkoščenega govejega mesa - Sprememba Uredbe št. 1964/82, s katero je bilo upravičenje do posebnih izvoznih nadomestil razširjeno - Načelo retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona - Člen 49(1), tretji stavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah))

(2018/C 352/09)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Cour de cassation

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Administration des douanes et droits indirects, Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

Tožene stranke: Hubert Clergeau, Jean-Luc Labrousse, Jean-Jacques Berthellemy, Alain Bouchet, Jean-Pierre Dubois, Marcel Géry, Jean-Paul Matrat, Jean-Pierre Paziot, Patrice Raillot

Izrek

Načelo retroaktivne uporabe milejšega kazenskega zakona, določeno v členu 49(1), tretji stavek, Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da je oseba obsojena, ker je posebna izvozna nadomestila, določena v Uredbi Komisije (EGS) št. 1964/82 z dne 20. julija 1982 o določitvi pogojev za dodelitev posebnih izvoznih nadomestil za nekatere kose odkoščenega govejega mesa, prejela neupravičeno na podlagi ravnanj ali lažnih izjav glede vrste blaga, za katero so bila nadomestila zaprošena, medtem ko je bilo na podlagi spremembe tega predpisa, do katere je prišlo po nastanku očitanih dejstev, za blago, ki ga je ta oseba izvozila, ta nadomestila mogoče pridobiti.

(1) UL C 178, 6.6.2017.
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 7. avgusta 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) – Portugalska) – TGE Gas Engineering GmbH – Sucursal em Portugal/Autoridade Tributária e Aduaneira

(Zadeva C-16/17) (1)

((Predhodno odločanje - Davek na dodano vrednost (DDV) - Odbitek vstopnega davka - Nastanek in obseg pravice do odbitka))

(2018/C 352/05)

Jezik postopka: portugalščina

Predložitveno sodišče

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: TGE Gas Engineering GmbH – Sucursal em Portugal

Tožena stranka: Autoridade Tributária e Aduaneira

Izrek

Člena 167 in 168 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2010/45/EU z dne 13. julija 2010, ter načelo nevtralnosti je treba razlagati tako, da nasprotujejo temu, da davčna uprava države članice meni, da sta družba, ki ima svoj sedež v drugi državi članici ter podružnica, ki jo ima v prvi od teh držav, ločena davčna zavezanca, ker imata ta subjekta vsak svojo davčno identifikacijsko številko, in zaradi tega podružnici zavrača pravico do odbitka davka na dodano vrednost (DDV) iz bremepisov, ki jih je izdalo gospodarsko interesno združenje, katerega članica je navedena družba in ne njena podružnica.

(1) UL C 104, 3.4.2017.
C 319/8

Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 11. julija 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Korkein oikeus – Finska) – Zurich Insurance PLC, Metso Minerals Oy/Abnormal Load Services (International) Limited

(Zadeva C-88/17) (1)

((Predhodno odločanje - Sodelovanje v civilnih in gospodarskih zadevah - Uredba (ES) št. 44/2001 - Sodna pristojnost - Člen 5, točka 1(b), druga alinea - Pristojnost sodišča v kraju izpolnitve obveznosti - Kraj opravljanja storitev - Pogodba o prevozu blaga med dvema državama članicama - Prevoz, ki je razdeljen na več delov in se opravi z različnimi prevoznimi sredstvi))

(2018/C 319/09)

Jezik postopka: finščina

Predložitveno sodišče

Korkein oikeus

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnici: Zurich Insurance PLC, Metso Minerals Oy

Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Abnormal Load Services (International) Limited

Izrek

Člen 5, točka 1(b), druga alinea, Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da – v okviru pogodbe o prevozu blaga, ki poteka med državami članicami ter je razdeljen na več delov s postanki in se opravi z različnimi prevoznimi sredstvi, kakršna je pogodba, obravnavana v postopku v glavni stvari – pomenita kraj opravljanja storitve prevoza v smislu te določbe tako kraj odpreme kot kraj dostave blaga.

(1) UL C 112, 10.4.2017.
C 328/21

Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 25. julija 2018 – Kraljevina Španija/Evropska komisija

(Zadeva C-588/17 P) (1)

((Pritožba - EKJS in EKSRP - Odhodki, izključeni iz financiranja s strani Evropske unije - Odhodki Kraljevine Španije - Pomoč območjem z naravnimi omejitvami in kmetijsko-okoljski ukrepi v okviru programa razvoja podeželja v avtonomni skupnosti Kastilija in Leon))

(2018/C 328/27)

Jezik postopka: španščina

Stranki

Pritožnica: Kraljevina Španija (zastopnica: M. J. García-Valdecasas Dorrego, agentka)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija (zastopnika: D. Triantafyllou in I. Galindo Martín, agenta)

Izrek

1. Pritožba se zavrne.

2. Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov.

(1) UL C 5, 8.1.2018.
Zadeva C-512/17: Sodba Sodišča (peti senat) z dne 28. junija 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Sąd Rejonowy Poznań – Stare Miasto w Poznaniu – Poljska) – postopek, ki ga je sprožila oseba HR (Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost, priznavanje in izvrševanje sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo – Uredba (ES) št. 2201/2003 – Člen 8(1) – Običajno prebivališče otroka – Dojenček – Odločilne okoliščine za določitev tega prebivališča)

Sodba Sodišča (peti senat) z dne 28. junija 2018 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Sąd Rejonowy Poznań – Stare Miasto w Poznaniu – Poljska) – postopek, ki ga je sprožila oseba HR

(Zadeva C-512/17) ( 1 )

„(Predhodno odločanje — Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah — Pristojnost, priznavanje in izvrševanje sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo — Uredba (ES) št. 2201/2003 — Člen 8(1) — Običajno prebivališče otroka — Dojenček — Odločilne okoliščine za določitev tega prebivališča)“

Predložitveno sodišče

Sąd Rejonowy Poznań – Stare Miasto w Poznaniu

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: HR

ob udeležbi: KO, Prokuratura Rejonowa Poznań Stare Miasto w Poznaniu

Izrek

Člen 8(1) Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 je treba razlagati tako, da otrokovo običajno prebivališče v smislu te uredbe ustreza kraju, kjer je dejansko središče njegovih življenjskih interesov. Nacionalno sodišče mora ugotoviti, kje je bilo to središče ob vložitvi zahtevka v zvezi s starševsko odgovornostjo glede otroka na podlagi sklenjenega kroga dejanskih elementov. V zvezi s tem so v zadevi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ob upoštevanju dejstev, ki jih je ugotovilo to sodišče, skupaj odločilne te okoliščine:

— dejstvo, da je otrok od rojstva do trenutka, ko sta se starša razšla, običajno prebival z njima v danem kraju;

— okoliščina, da tisti od staršev, ki od prenehanja življenjske skupnosti para dejansko izvršuje pravico do varstva in vzgoje otroka, še naprej vsakodnevno prebiva z njim v tem kraju in tam izvršuje svojo poklicno dejavnost v okviru delovnega razmerja za nedoločen čas, ter

— dejstvo, da je otrok imel v navedenem kraju redne stike z drugim od staršev, ki še vedno prebiva v tem kraju.

Nasprotno pa se v zadevi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, kot odločilne ne smejo upoštevati te okoliščine:

— bivanja tistega od staršev, ki dejansko izvršuje pravico do varstva in vzgoje otroka, v preteklosti skupaj z otrokom na ozemlju države članice izvora tega od staršev v okviru dopusta ali praznikov;

— poreklo zadevnega od staršev, kulturne vezi otroka s to državo članico, ki iz tega izhajajo, in vezi z njegovo družino, ki prebiva v tej državi članici, ter

— morebitni namen navedenega od staršev, da se z otrokom v prihodnosti stalno naseli v tej državi članici.

( 1 ) UL C 412, 4.12.2017.