ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
ECLI:EU:C:2014 :80 1OBVESTILAONEOBJAVLJENIHODLOČBAH
Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 1 3. februarja 2 0 1 4  – 
Komisija proti Belgiji
(Zadeva C-1 3 9 / 1 3 )
„Neizpolnitev o bveznosti države — Območje svobode, varnosti in pravice — Standardi z a varnostne 
značilnosti in biometrične podatke v potnih listih in potovalnih dokumentih, ki j ih izdajo države 
članice — Uredba (ES) št. 2252 /2004 — Biometrični potni list — Vključitev p rstnih odtisov — 
Neizvršitev — Neizdaja v roku“
Tožba z aradi n eizpolnitve o bveznosti — Preizkus u temeljenosti, ki ga o pravi So dišče — 
Upoštevni položaj — Stanje po izteku roka, d oločenega v obrazloženem m nenju (člen 258 P DEU; 
Uredba Sveta št. 2252 /2004 ) (Glej točki 12 in 13.)
Predmet
Neizpolnitev o bveznosti države – Kršitev člena 6 Uredbe Sveta (ES) št. 2252 /2004 z dne 13. decembra 
2004 o standardi h za varnostne značilnosti in biometrične podatke v potnih listih in potovalnih 
dokumentih, ki j ih izdajo dr žave članice (UL L 385, str. 1) – Biometrični potni listi s prstnimi odtisi – 
Neizdaja takih potnih listov v roku, določenem z navedeno u redbo.
Iz rek
1 Kraljevina Belgija s tem, da v predpisanem r oku n i zadostila tehničnim zahtevam v zvezi z izdajo 
biometričnih p otnih listov s prstnimi odtisi v skladu z določbami O dločbe K omisije 
C(2006 ) 2909 z dne 28. junija 2006 , ni izpolnila obveznosti iz člena 6 U redbe Sveta (ES) 
št. 2252 /2004 z dne 13. decembra 2004 o standardi h za varnostne značilnosti in biometrične 
podatke v potnih listih in potovalnih dokumentih, ki j ih izdajo države članice.
2 Kraljevini Belgiji se naloži plačilo stroškov.
Člen 13(5) Direktive 2003/9 o minimalnih standardih za sprejem prosilcev za azil v državah članicah je treba razlagati tako, da mora biti v primeru, da se država članica odloči materialne pogoje za sprejem zagotoviti v obliki finančne pomoči ali kuponov, ta pomoč zagotovljena od trenutka vložitve prošnje za azil v skladu s členom 13(1) te direktive in dosegati minimalne standarde, opredeljene v členu 13(2) navedene direktive.

Ta država članica mora zagotoviti, da je celotni znesek dodeljene finančne pomoči zadosten, da zagotovi življenjski standard, ki je primeren za zdravje prosilcev za azil in ki lahko zagotovi njihovo eksistenco, in sicer tako, da jim med drugim omogoči nastanitev, pri čemer pa je treba po potrebi upoštevati, da morajo biti v skladu s členom 17 iste direktive spoštovani tudi interesi oseb s posebnimi potrebami. Materialni pogoji za sprejem iz člena 14(1), (3), (5) in (8) Direktive 2003/9 držav članic ne zavezujejo, če so se odločile te pogoje zagotoviti zgolj v obliki finančne pomoči. Vendar pa mora biti znesek finančne pomoči tolikšen, da omogoči nastanitev mladoletnih otrok skupaj s starši in s tem tudi ohranjanje celovitosti družine.

(Glej točko 46 in točko 1 izreka.)
V istem poglavju člen 23 te uredbe, naslovljen „Obveščanje in enaka obravnava“, v odstavku 1 določa:

„Letalske prevoznine in tarife, ki so na voljo javnosti, zajemajo pogoje, ki veljajo, kadar so ponujene ali objavljene v kakršni koli obliki, vključno na spletu, za zračni prevoz z letališč na ozemlju držav članic, za katere velja Pogodba. Končna cena letalske prevoznine in tarife je vedno navedena in označuje ceno, ki se plača, z vsemi davki, prispevki, dodatnimi dajatvami in pristojbinami, ki so neizogibni in predvidljivi v času objave. Poleg navedbe končne cene, je navedeno vsaj še naslednje:

(a) letalska prevoznina ali tarifa;

(b) davki;

(c) letališke pristojbine, in

(d) ostali prispevki, dodatne dajatve ali pristojbine, zlasti tiste, povezane z varnostjo ali gorivom,

če so bile postavke iz točk (b), (c) in (d) dodane letalskim prevozninam ali tarifam. Možnost doplačila se sporoči na jasen, pregleden in nedvoumen način ob začetku kupovanja vozovnic, kupec pa sam izbere možnost doplačila.

[…]“
59

Za položaje, kakršni so v postopkih v glavni stvari, iz odgovora iz točke 48 te sodbe izhaja, da so le podatki o prosilcu za dovoljenje za prebivanje, vsebovani v poročilu, in morebitni taki podatki, ki jih vsebuje pravna analiza, vsebovana v poročilu, „osebni podatki“ v smislu člena 2(a) Direktive 95/46. Zato se pravica do dostopa, ki jo ta prosilec lahko uveljavlja na podlagi člena 12(a) Direktive 95/46 in člena 8(2) Listine, nanaša le na te podatke. Za uresničitev te pravice do dostopa zadostuje, da prosilec za dovoljenje za prebivanje prejme popoln pregled vseh teh podatkov v razumljivi obliki, to je obliki, ki temu prosilcu omogoča, da se s temi podatki seznani in preveri, ali so točni in ali se obdelujejo v skladu s to direktivo, da bi lahko po potrebi izvrševal pravice, ki mu jih dajejo členi 12(b) in (c), 14, 22 in 23 te direktive.
32

V izpodbijanem sklepu je navedeno: „Svet […] in predstavniki vlad držav članic, ki so se sestali v okviru Sveta so, ob upoštevanju [Pogodbe DEU] in zlasti njenega člena 218(3) in (4), ob upoštevanju priporočila […] Komisije, ob upoštevanju naslednjega: (1) Komisijo bi bilo treba pooblastiti, naj v imenu Unije sodeluje pri pogajanjih o Konvenciji Sveta Evrope o zaščiti pravic radiodifuznih organizacij, in sicer v zvezi z zadevami, ki spadajo v pristojnost Unije in za katere je Unija sprejela pravila. (2) Države članice bi morale v svojem imenu sodelovati v pogajanjih le v kolikor zadeve, o katerih se pogaja, spadajo v njihovo pristojnost. Za zagotovitev enotnega zunanjega zastopanja Unije, bi morale države članice in Komisija med pogajanji tesno sodelovati, sprejeli naslednji sklep: Člen 1 1. Komisija je pooblaščena, da sodeluje pri pogajanjih o Konvenciji Sveta Evrope za zaščito pravic radiodifuznih organizacij ter se v imenu Unije pogaja o zadevah, ki spadajo v pristojnost Unije in v zvezi s katerimi je Unija sprejela pravila, in sicer v posvetovanju z Delovno skupino za intelektualno lastnino (avtorske pravice) (v nadaljnjem besedilu: posebni odbor). 2. Komisija vodi zadevna pogajanja v skladu s pogajalskimi smernicami iz Priloge k temu sklepu in/ali sprejetimi stališči Unije, o katerih se je posebej za namen teh pogajanj dogovoril posebni odbor. 3. Predsedstvo v celoti sodeluje pri pogajanjih ter se v imenu držav članic pogaja o zadevah, ki spadajo v pristojnost držav članic, in sicer na podlagi predhodno dogovorjenega skupnega stališča. Če dogovora o skupnem stališču ni mogoče doseči, imajo države članice pravico, da o zadevnem vprašanju govorijo in glasujejo samostojno, ne da bi to vplivalo na odstavek 4. 4. Komisija in države članice med pogajanji tesno sodelujejo, da bi bilo mednarodno zastopanje Unije in njenih držav članic enotno. 5. Komisija in/ali predsedstvo zagotovita, da se državam članicam pravočasno posredujejo vsi dokumenti, povezani s pogajanji. Svetu in/ali posebnemu odboru na odprt in pregleden način poročata o izidu pogajanj pred vsakim pogajalskim krogom in po njem ter po potrebi o morebitnih težavah pri pogajanjih. Člen 2 Ta sklep je naslovljen na Komisijo.“
110

Komisija na tretjem mestu navaja, da je bilo ob upoštevanju okoliščin obravnavane zadeve trajanje sodnega postopka razumno. Skoraj vsa dejstva, navedena v utemeljitev sporne odločbe, so bila v postopku izpodbijana in jih je bilo treba preveriti. Poleg tega je ničnostno tožbo zoper to odločbo vložilo vseh petnajst družb, in to v šestih različnih jezikih postopka. Poleg tega naj bi se nekatere zadeve nanašale na matične družbe in njihove hčerinske družbe, zato so bili sprejeti nekateri organizacijski ukrepi, ki so omogočili, da se te zadeve, kolikor je mogoče, preučijo skupaj in da se o njih skupaj odloči.
Člen 23 Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalnim pravilom glede kazni, na podlagi katerih dajalec kreditov, če krši svojo predpogodbeno obveznost preverjanja kreditne sposobnosti kreditojemalca s poizvedbo v zbirki podatkov, izgubi svojo pravico do pogodbenih obresti, vendar ima v skladu z zakonom pravico do obresti po zakonski obrestni stopnji, ki zapadejo na dan razglasitve sodne odločbe, s katero je bilo temu kreditojemalcu naloženo vračilo dolgovanih zneskov, zvišanih za pet odstotnih točk, če po poteku dvomesečnega roka od te razglasitve ni plačal svojega dolga, če predložitveno sodišče ugotovi, da v primeru, kot je ta v postopku o glavni stvari, ki določa takojšnjo izterljivost glavnice kredita, ki je ostal dolgovan zaradi neplačila kreditojemalca, zneski, ki jih lahko dobi dajalec kredita na podlagi te kazni, niso občutno nižji od tistih, do katerih bi bil upravičen, če bi izpolnil obveznost preverjanja kreditne sposobnosti kreditojemalca.
38

V zvezi s tem je treba dodati, da imajo za zagotovitev dejanske enakosti med moškimi in ženskami, ki je cilj Direktive 2006/54 (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Thibault, točka 26), države članice diskrecijsko pravico in da obstajajo bolj smotrni ukrepi, ki manj posegajo v načelo enakega obravnavanja moških in žensk kot ukrep v postopku v glavni stvari. Kot je poudarilo že predložitveno sodišče, bi tako lahko torej nacionalni organi, če bi bilo to potrebno, zahtevo po popolnem usposabljanju kandidatov uskladili s pravicami delavke tako, da bi delavki po vrnitvi s porodniškega dopusta omogočili vzporedno dopolnilno usposabljanje, s katerim bi nadoknadila zamujeno začetno usposabljanje, tako da bi bil tej delavki pravočasno omogočen pristop k izpitu, ki bi ji v čim krajšem času omogočil dostop do višjega delovnega mesta, zaradi česar tudi razvoj njene kariere ne bi bil manj ugoden kot razvoj kariere njenih moških kolegov, ki so opravili isti pristopni natečaj in ki so bili sprejeti na isto prvotno usposabljanje.
Določbe Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo temu, da država članica državljanu tretje države, ki je družinski član državljana Unije, zavrne pravico do prebivanja, če ima navedeni državljan Unije državljanstvo navedene države članice in v tej državi tudi prebiva, vendar v okviru svoje poklicne dejavnosti redno potuje v drugo državo članico.
10

Komisija je 30. novembra 2005 sprejela sporno odločbo, katere člen 1(1)(k) določa, da sta družba Sachsa in pritožnica kršili člen 81 ES s tem, da sta prva od 9. februarja 1988 do 26. junija 2002 in druga od 1. januarja 1994 do 26. junija 2002 sodelovali pri skupku sporazumov in usklajenih ravnanjih v sektorju plastičnih industrijskih vreč v Belgiji, Nemčiji, Španiji, Franciji, Luksemburgu in na Nizozemskem, ki so se nanašali na določitev cen in vzpostavitev skupnih modelov za izračun cen, razdelitev trga in dodelitev prodajnih kvot, razdelitev strank, poslov in naročil, na usklajene ponudbe na nekatere javne razpise in izmenjavo individualiziranih informacij.
30

Ta pogoj nepretrganega trajanja zakonitega prebivanja odraža obveznost vključenosti, na kateri temelji pridobitev pravice do stalnega prebivanja in na katero je bilo opozorjeno v točkah 24 in 25 te sodbe, in celotni kontekst Direktive 2004/38, s katero je bil določen postopni sistem za pravico do prebivanja v državi članici gostiteljici, ki s tem, ko v bistvu povzema stopnje in pogoje iz različnih instrumentov prava Unije in sodne prakse, ki so obstajali pred to direktivo, privede do pravice do stalnega prebivanja (glej sodbo z dne 21. decembra 2011 v združenih zadevah Ziolkowski in Szeja, C-424/10 in C-425/10, ZOdl., str. I-14051, točka 38, in zgoraj navedeno sodbo Alarape et Tijani, točka 46).
Člen 25(1) Uredbe določa:

„Odločbe sodišča, katerega odločba o uvedbi postopkov se prizna v skladu s členom 16, ki zadevajo vodenje in končanje postopkov v primeru insolventnosti, in poravnave, ki jih je odobrilo navedeno sodišče, se prav tako priznajo brez kakršnih koli nadaljnjih formalnosti. Take odločbe se izvršijo v skladu s členi 31 do 51, razen s členom 34(2) Bruseljske konvencije o pristojnosti in izvrševanju sodb v civilnih in trgovinskih zadevah, kakor je bila spremenjena s Konvencijo o pristopu k tej konvenciji.

Prvi pododstavek prav tako velja za odločbe, ki so neposredno sprejete na podlagi postopkov v primeru insolventnosti in so z njimi tesno povezane, četudi jih je sprejelo drugo sodišče.

[…]“
39

V skladu s členom 5 Uredbe št. 469/2009 DVC, kot so ti, navedeni v točki 35 te sodbe, ki so podeljeni za take izdelke, po izteku patenta podeljujejo enake pravice kot osnovni patent za te izdelke v mejah varstva, podeljenega z navedenim osnovnim patentom, kot so navedene v členu 4 te uredbe. Če lahko imetnik patenta v času njegove veljavnosti na podlagi svojega patenta nasprotuje kateri koli uporabi ali določeni uporabi svojega izdelka v obliki zdravila, ki je sestavljeno iz tega izdelka ali ki ga vsebuje, bo torej imel na podlagi DVC, ki je bil izdan za ta isti izdelek, enake pravice za kakršno koli uporabo izdelka kot zdravila, ki je bila odobrena pred prenehanjem navedenih certifikatov (glej zgoraj navedeni sodbi Medeva, točka 39, ter Georgetown University in drugi, točka 32, in zgoraj navedeni sklep University of Queensland in CSL, točka 34, ter sodbo z dne 25. novembra 2011 v zadevi Daiichi Sankyo, C-6/11, ZOdl., str. I-12255, točka 29).
51

Vendar to, da koncesija ne povzroča znatnih neto dohodkov ali neupravičene prednosti podjetju ali javni organizaciji, sama po sebi ne vodi do sklepa, da nima gospodarskega pomena za podjetja, ki so v državah članicah, ki ni država članica organa, ki podeljuje koncesije. Podjetje bi lahko v okviru poslovne strategije, da del svojih dejavnosti razširi v drugo državo članico, sprejelo taktično odločitev in vložilo prošnjo za dodelitev koncesije v drugi državi članici, čeprav zadnjenavedeno kot tako ne more ustvarjati ustreznega dobička, saj ostaja dejstvo, da bi mu to lahko omogočilo uveljavitev na trgu navedene države članice in pridobitev ugleda z namenom priprave na prihodnjo širitev.
26

Iz predložitvenih odločb je razvidno, da je v izvornih državah oseb X, Y in Z homoseksualnost kazniva. V Sierri Leone (zadeva C‑199/12) se tako v skladu s členom 61 zakona iz leta 1861 o kaznivih dejanjih zoper osebo (Offences against the Person Act 1861) homoseksualna dejanja kaznujejo s kaznijo zapora od desetih let do dosmrtnega zapora. V Ugandi (zadeva C‑200/12) je v skladu s členom 145 kazenskega zakonika iz leta 1950 (Penal Code Act 1950) osebi, spoznani za krivo storitve kaznivega dejanja, ki je opisano kot „spolno občevanje v nasprotju z naravnim redom“, zagrožena zaporna kazen, pri čemer je najstrožja kazen dosmrtni zapor. V Senegalu (zadeva C‑201/12) je treba v skladu s členom 319.3 senegalskega kazenskega zakonika osebo, spoznano za krivo homoseksualnih dejanj, obsoditi na kazen zapora od enega do pet let in ji naložiti denarno kazen od 100.000 CFA frankov (BCEAO) (XOF) do 1.500.000 XOF (od približno 150 do približno 2000 EUR).
Člen 40 navedene uredbe, naslovljen „Težavni primeri“, je določal:

„1. Z odstopanjem od člena 37 ima kmet, čigar proizvodnja je bila oškodovana med referenčnim obdobjem zaradi višje sile ali izjemnih okoliščin, ki so se pojavile pred ali med navedenim referenčnim obdobjem, pravico zaprositi, da se referenčni znesek izračuna na podlagi koledarskega leta ali koledarskih let v referenčnem obdobju, ko ni bila prizadejana škoda zaradi višje sile ali izjemnih okoliščin.

2. Če je bila med celotnim referenčnim obdobjem proizvodnja prizadeta zaradi višje sile ali izjemnih okoliščin, država članica izračuna referenčni znesek na podlagi obdobja od leta 1997 do leta 1999.

[…]

3. O primeru višje sile ali izjemnih okoliščinah, o katerem se pristojen organ prepriča na podlagi ustreznih dokazov, mora zadevni kmet pisno obvestiti organ v roku, ki ga določi vsaka država članica.

4. Višja sila ali izjemne okoliščine prizna pristojen organ v primerih, kot so:

(a) smrt kmeta;

(b) kmetova dolgotrajna nezmožnost za delo;

(c) huda naravna katastrofa, ki resno vpliva na kmetijsko zemljišče gospodarstva;

(d) uničenje prostorov za živali na kmetijskem gospodarstvu zaradi nesreče;

(e) epidemija živalske bolezni, ki prizadene del ali vso kmetovo živino.

5. Odstavki 1, 2 in 3 tega člena se [smiselno] uporabljajo za kmete, ki so med referenčnim obdobjem morali izpolnjevati kmetijsko-okoljske obveznosti v skladu z uredbama [Sveta] (EGS) št. 2078/92 [z dne 30. junija 1992 o pridelovalnih metodah v kmetijstvu, ki so združljive z zahtevami varstva okolja in ohranjanja podeželja (UL L 215, str. 85)] in (ES) št. 1257/1999 [z dne 17. maja 1999 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) ter o spremembi in razveljavitvi nekaterih uredb (UL L 160, str. 80), kot je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 2223/2004 z dne 22. decembra 2004 (UL L 379, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 1257/1999)] za hmeljarje, ki so med istim obdobjem morali izpolnjevati obveznosti glede krčenja nasadov v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 1098/98 [z dne 25. maja 1998 o uvedbi posebnih začasnih ukrepov za hmelj (UL L 157, str. 7)], kakor tudi za pridelovalce tobaka, ki so sodelovali pri programu odkupa kvot v skladu z Uredbo [Sveta] (EGS) št. 2075/92 [z dne 30. junija 1992 o skupni ureditvi trga za surovi tobak (UL L 215, str. 70)].

V primerih, v katerih ukrepi iz prvega odstavka zajemajo tako referenčno obdobje in obdobje, navedeno v odstavku 2 tega člena, države članice določijo v skladu z objektivnimi merili in na način, ki zagotavlja enako obravnavo kmetov in ne povzroča motenj trga in konkurence, referenčni znesek po podrobnih pravilih, ki jih opredeli Komisija v skladu s postopkom iz člena 144(2).“
3

Uredba št. 1291/2000 je bila razveljavljena in nadomeščena z Uredbo Komisije (ES) št. 376/2008 z dne 23. aprila 2008 o določitvi skupnih podrobnih pravil za uporabo sistema uvoznih in izvoznih dovoljenj in potrdil o vnaprejšnji določitvi za kmetijske proizvode (UL L 114, str. 3) Vendar se ob upoštevanju časovnega okvira dejanskega stanja v sporu o glavni stvari zanjo še naprej uporablja Uredba št. 1291/2000, v kateri je v uvodnih izjavah 10 in 12 navedeno: „(10) Uredbe Skupnosti, ki so uvedle [uvozna in izvozna dovoljenja in potrdila o vnaprejšnji določitvi za kmetijske proizvode], določajo, da je njihova izdaja pogojena s plačilom varščine, ki zagotavlja, da bo uvoz ali izvoz opravljen v roku veljavnosti takšnih dovoljenj ali potrdil. Potrebno je navesti, kdaj je uvoz ali izvoz opravljen. […] (12) Uvozna dovoljenja se včasih uporabljajo za upravljanje količinskih režimov uvoza. To je mogoče le v primeru, da je poročilo o uvozih, opravljenih z izdanimi dovoljenji, na voljo v precej kratkem času. V takšnih primerih zahteva po predložitvi dokazil, da so bila dovoljenja uporabljena, ni le v interesu dobrega upravljanja, ampak je bistvena za upravljanje takšnega količinskega režima. Omenjena dokazila sestavlja en izvod dovoljenja in, kadar to pride v poštev, izpiski takšnih potrdil. Takšna dokazila je mogoče dostaviti v zelo kratkem času. Take roke je treba določiti v primerih, ko to določajo pravila Skupnosti za dovoljenja, ki se uporabljajo za določanje količin.“
55

Navedeno načelo, ki je „temeljni kamen“ pravosodnega sodelovanja, na podlagi člena 1(2) Okvirnega sklepa pomeni, da so države članice načeloma zavezane k izvršitvi vsakega evropskega naloga za prijetje. Države članice morajo takšen nalog izvršiti oziroma lahko njegovo izvršitev zavrnejo in zanjo postavijo pogoje samo v primerih, ki so določeni v členih od 3 do 5 Okvirnega sklepa. V skladu s členom 28(3) tega sklepa se tudi soglasje za nadaljnjo predajo sme zavrniti le v teh primerih (glej v tem smislu zgoraj navedene sodbe Leymann in Pustovarov, točki 49 in 51; Wolzenburg, točka 57, in Mantello, točki 36 in 37).
Člena 7(1)(c) in 24(2) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC je treba razlagati tako, da državljanu Unije, ki študira v državi članici gostiteljici in je sočasno dejansko in učinkovito zaposlen ter ima status „delavca“ v smislu člena 45 PDEU, ni mogoče zavrniti pomoči za vzdrževanje med študijem, do katere so upravičeni državljani te države članice. Predložitveno sodišče mora preveriti dejstva, potrebna za presojo, ali je zaposlitev tožeče stranke v postopku v glavni stvari dovolj obsežna, da lahko ta stranka pridobi navedeni status. Okoliščina, da je zadevna oseba vstopila na ozemlje države članice gostiteljice predvsem zato, da študira, ni upoštevna pri odločanju o tem, ali ima ta oseba status „delavca“ v smislu člena 45 PDEU in ali je torej v skladu s členom 7(2) Uredbe Sveta št. 1612/68 (EGS) z dne 15. oktobra 1968 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti upravičena do teh pomoči pod enakimi pogoji kot državljan države članice gostiteljice.
Možnost pravnega subjekta, da se pred sodiščem, pred katerim je začel postopek, sklicuje na neveljavnost določb aktov Unije, predpostavlja, da ta stranka ni imela pravice do vložitve direktne tožbe na podlagi člena 263 PDEU zoper te določbe. Če mora biti taka direktna tožba brez dvoma dopustna, je vprašanje za predhodno odločanje o veljavnosti nedopustno.

V zvezi s tem se lahko uredbe, s katerimi se uvaja protidampinška dajatev, čeprav so glede na značilnosti in področje veljavnosti normativne, neposredno in posamično nanašajo na tiste proizvajalce in izvoznike zadevnega proizvoda, ki se jim na podlagi podatkov, ki so razvidni iz njihove gospodarske dejavnosti, pripisuje damping.

Samostojni uvoznik, ki ni povezan s podjetjem, za čigar proizvode je določena protidampinška dajatev, in ki ni bil udeležen v upravnem postopku, ki ga je Komisija izvedla v okviru preiskave za določitev protidampinške dajatve, nima procesnega upravičenja za vložitev tožbe zoper uredbo, s katero se uvaja protidampinška dajatev.

(Glej točke od 28 do 30 in 35.)
2.

Družbama Gem-Year Industrial Co. Ltd in Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) Co. Ltd se naloži plačilo stroškov Sveta Evropske unije in European Industrial Fasteners Institute AISLB (EIFI) v tem postopku.
(Glej točki 19 in 20.)

Celovita presoja verjetnosti zmede, kar zadeva vizualno, fonetično ali pomensko podobnost spornih znamk, mora temeljiti na celotnem vtisu, ki ga te ustvarjajo, ob upoštevanju predvsem njihovih razlikovalnih in prevladujočih elementov. Zaznava znamk, ki jo ima povprečni potrošnik glede zadevnih proizvodov ali storitev, ima glavno vlogo pri celoviti presoji navedene verjetnosti. V zvezi s tem povprečen potrošnik navadno zaznava znamko kot celoto in se ne posveča preučevanju raznih podrobnosti.

Presoja podobnosti med dvema znamkama ne sme biti omejena le na upoštevanje enega elementa sestavljene znamke in na njegovo primerjavo z drugo znamko. Nasprotno, opraviti je treba primerjavo s preučitvijo zadevnih znamk, ob upoštevanju vsake znamke kot celote. V celotnem vtisu, ki ga v spominu upoštevne javnosti ustvari sestavljena znamka, lahko v nekaterih okoliščinah prevlada en ali več njenih elementov. Vendar je presojo podobnosti mogoče opraviti samo na podlagi prevladujočega elementa, le če so vsi preostali elementi znamke zanemarljivi.

V zvezi s tem je namen preučitve, ali obstaja samostojni razlikovalni položaj enega od elementov sestavljenega znaka, določitev tistih elementov, ki jih bo ciljna javnost zaznala. Na podlagi analize elementov znaka in njihove sorazmerne teže za zaznavanje ciljne javnosti je treba v vsakem posameznem primeru določiti celoten vtis, ki ga ustvarja znak, katerega registracija se zahteva, na navedeno javnost, in nato ob upoštevanju tega celotnega vtisa in vseh upoštevnih dejavnikov obravnavane zadeve, presoditi verjetnost zmede.

(Glej točke od 21 do 23, 33 in 34.)