ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32

V teh okoliščinah je Arbeits- und Sozialgericht Wien (delovno in socialno sodišče na Dunaju) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je treba člen 1 Uredbe [št. 1215/2012] razlagati tako, da so postopki, v katerih [BUAK] proti delodajalcem uveljavlja zahtevke iz naslova plačila dodatkov za delavce, ki dela običajno ne opravljajo v Avstriji in so napoteni na delo v Avstrijo, ali za agencijske delavce, posredovane v Avstrijo, ali proti delodajalcem, ki nimajo sedeža v Avstriji, uveljavlja zahtevke iz naslova zaposlitve delavcev, ki delo običajno opravljajo v Avstriji, ‚civilne in gospodarske zadeve‘, v katerih je treba uporabiti navedeno uredbo, kljub temu, da se ti zahtevki BUAK iz naslova plačila dodatkov sicer nanašajo na zasebnopravna delovna razmerja in so namenjeni kritju zasebnopravnih, iz delovnih razmerij z delodajalci izhajajočih zahtevkov delavcev v zvezi z dopustom in nadomestilom za dopust, vendar – tako višina zahtevkov, ki jih imajo delavci iz naslova nadomestila za dopust v razmerju do BUAK, kakor tudi višina zahtevkov, ki jih ima BUAK iz naslova plačila dodatkov v razmerju do delodajalcev, nista določeni s pogodbo ali s kolektivno pogodbo, ampak z uredbo zveznega ministra; – dodatki, ki jih delodajalci dolgujejo BUAK, niso namenjeni le kritju stroškov nadomestil za dopust delavcev, ampak tudi kritju administrativnih stroškov BUAK, in – ima BUAK pri uveljavljanju in uresničevanju svojih zahtevkov iz naslova takih dodatkov na podlagi zakona širša pooblastila kakor zasebnik, ker – morajo delodajalci – sicer jim grozi plačilo denarne kazni – BUAK ob nastopu določenih dogodkov sporočiti podatke ter jim tudi periodično vsak mesec posredovati podatke, pri čemer morajo uporabljati komunikacijske poti, ki jih je vzpostavil BUAK, sodelovati pri nadzornih ukrepih BUAK oziroma jih dopuščati, omogočiti vpogled v plačno, poslovno in drugo dokumentacijo ter BUAK posredovati informacije, in – je BUAK v primeru, ko delodajalci kršijo obveznost sporočanja podatkov, na podlagi lastnih poizvedb upravičen izračunati znesek dodatkov, ki ga dolgujejo delodajalci, pri čemer v tem primeru zahtevek BUAK iz naslova plačila dodatkov v znesku, ki ga je izračunal BUAK, nastane ne glede na dejanske razmere napotitve oziroma zaposlitve?“
84

Drugič, glede temeljnih pravic, ki so priznane prosilcu za mednarodno zaščito, poleg kodifikacije – v členu 3(2) Uredbe Dublin III – sodne prakse Sodišča v zvezi s sistemskimi pomanjkljivostmi azilnega postopka in pogojev za sprejem prosilcev v državi članici, ki je bila določena kot odgovorna v smislu te uredbe, države članice – kot je razvidno iz uvodnih izjav 32 in 39 navedene uredbe – pri uporabi te uredbe prav tako zavezujeta sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice in člen 4 Listine (sodba z dne 16. februarja 2017, C. K. in drugi, C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127, točka 63). Ker navedeni člen 4 ustreza členu 3 EKČP, ima prepoved nečloveškega ali ponižujočega ravnanja iz prvonavedenega člena v skladu s členom 52(3) Listine enak pomen in obseg, kot ga določa ta konvencija (glej v tem smislu sodbo z dne 16. februarja 2017, C. K. in drugi, C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127, točka 67).
11

Ugotovljeno je bilo, da so se s prodajo več teh proizvodov kršile znamke in avtorske pravice. Zoper I. Syeda je bil zaradi kršitve pravice iz znamk in kršitve zakona (1960:729) pred tingsrätt (prvostopenjsko sodišče, Švedska) uveden kazenski postopek. Po navedbah åklagaren (državni tožilec, Švedska) naj bi I. Syed kršil avtorsko pravico tožečih strank s tem, da je javnosti nezakonito dal na voljo oblačila in zastave z motivi, ki so zaščiteni s to avtorsko pravico. Zato je štel, da je bilo vse blago s takimi motivi, ki je bilo v trgovini in skladiščih, ponujeno v prodajo ali dano na voljo javnosti in da zato takšna dejanja pomenijo kršitev zakona (1960:729).
56

V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča razlaga posameznega pravila prava Unije, ki jo Sodišče poda pri izvrševanju pristojnosti na podlagi člena 267 PDEU, pojasnjuje in natančneje določa pomen in obseg tega pravila, kot bi se moralo razumeti in uporabljati vse od začetka njegove veljave. Iz tega izhaja, da sodišče pravilo, ki je bilo predmet takšne razlage, lahko in mora uporabiti tudi za pravna razmerja, ki so nastala in so bila oblikovana, preden je bila izdana sodba o predlogu za razlago, če so tudi sicer izpolnjeni pogoji za predložitev spora o uporabi omenjenega pravila pristojnemu sodišču (sodbi z dne 6. marca 2007, Meilicke in drugi, C‑292/04, EU:C:2007:132, točka 34, in z dne 22. septembra 2016, Microsoft Mobile Sales International in drugi, C‑110/15, EU:C:2016:717, točka 59).
13

Helenska republika je glede na težek gospodarski položaj družbe ENAE trdila, da bi lahko zagotovitev vračila celotnih zadevnih pomoči povzročila stečaj te družbe in s tem vplivala na njene vojaške dejavnosti, vključno z gradnjo in posodobitvijo podmornic „HDW razred 214“ in „HDW razred 209“, tako da bi lahko posegla v bistvene interese varnosti Helenske republike v smislu člena 346 PDEU. Komisija, Helenska republika in družba ENAE so, da bi se izognile taki možnosti, po pogajanjih, ki so potekala od junija do oktobra 2010, in po pismih o zavezi družbe ENAE in Helenske republike z dne 27. in 29. oktobra 2010, sklenile sporazum, v skladu s katerim se bo štelo, da je bila Odločba 2009/610 pravilno izvedena, če bodo spoštovane te zaveze: – družba ENAE bo prenehala opravljati civilne dejavnosti za obdobje petnajstih let od 1. oktobra 2010; – sredstva, povezana s civilnimi dejavnostmi družbe ENAE, bodo prodana in prihodki od prodaje bodo nakazani grškim organom. Če se dražba ne bi končala s prodajo vseh ali dela teh civilnih sredstev, jih bo družba ENAE prenesla na grško državo kot alternativno izpolnitev obveznosti zagotovitve vračila zadevnih pomoči. V tem primeru bo morala grška država zagotoviti, da družba ENAE ali njeni sedanji ali prihodnji delničarji v zgoraj navedenem petnajstletnem obdobju ne bodo znova pridobili nobenih od navedenih sredstev; – družba ENAE se bo odpovedala koncesiji za suhi dok, ki ga za nadaljnje opravljanje vojaških dejavnosti ne potrebuje. Grška država bo zagotovila, da družba ENAE ali njeni sedanji ali prihodnji delničarji v zgoraj navedenem petnajstletnem obdobju ne bodo znova pridobili te koncesije in z njo povezanega zemljišča; – družba ENAE se bo odpovedala odškodninskemu poroštvu iz člena 16 Odločbe 2009/610 in ne bo začela nobenega postopka na podlagi tega poroštva ali v povezavi z njim. Helenska republika bo morala uveljavljati ničnost navedenega poroštva pred vsakim sodnim ali zunajsodnim organom; – v šestih mesecih od dneva, ko bo Komisija sprejela seznam zavez, ji bo Helenska republika predložila dokaze o vračilu suhega doka grški državi in posodobljene informacije o prodaji civilnih sredstev družbe ENAE na dražbi. Poleg tega bo Helenska republika Komisijo letno obveščala o napredovanju zagotovitve vračila nezdružljivih pomoči, vključno s predložitvijo dokazov, da družba ENAE ne opravlja več civilnih dejavnosti, ter informacij o lastništvu in uporabi sredstev, vrnjenih grški državi, in uporabi zemljišča, na katero se nanaša koncesija za suhi dok.
54

Splošno sodišče pa je pravilno prišlo do te ugotovitve, saj pritožnica, kot je generalna pravobranilka navedla v točki 99 sklepnih predlogov, ni dokazala, da je v roku treh let od dneva obvestila o carinskem dolgu iz člena 121(1)(a) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije (UL 2013, L 269, str. 1) pri carinskih organih zahtevala vračilo zneskov na podlagi akta, za katerega je menila, da ni zakonit (glej v tem smislu sodbi z dne 27. septembra 2007, Ikea Wholesale, C‑351/04, EU:C:2007:547, točka 67, in z dne 4. februarja 2016, C & J Clark International in Puma, C‑659/13 in C‑34/14, EU:C:2016:74, točka 188 in navedena sodna praksa).
6

V uvodni izjavi 12 Direktive 2014/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. julija 2014 o primerljivosti nadomestil, povezanih s plačilnimi računi, zamenjavi plačilnih računov in dostopu do osnovnih plačilnih računov (UL 2014, L 257, str. 214, v nadaljevanju: direktiva o plačilnih računih) je navedeno: „Določbe te direktive o primerljivosti nadomestil in zamenjavi plačilnih računov bi morale veljati za vse ponudnike plačilnih storitev, kot so določeni v [direktivi o plačilnih storitvah]. […] Vse določbe te direktive bi morale zadevati plačilne račune, prek katerih lahko potrošniki izvedejo naslednje transakcije: polog sredstev, dvig gotovine ter izvršitev plačilnih transakcij tretjim osebam in prejem takšnih transakcij tretjih oseb, vključno z izvršitvijo kreditnih plačil. […] Tako bi morali […] računi, kot so varčevalni računi, […] biti načeloma izvzeti iz področja uporabe te direktive. Vendar bodo takšni računi spadali v področje uporabe te direktive, če se uporabljajo za vsakodnevne plačilne transakcije in ponujajo vse navedene možnosti […].“
(21)

Zagotoviti bi bilo treba učinkovito pravno varstvo, ne le za naročila, ki spadajo v področje uporabe Direktive 2004/17/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 19)] in Direktive 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132)], temveč tudi za druge pogodbe, sklenjene v skladu s to uredbo. Potreben je učinkovit revizijski postopek, ki bi moral biti primerljiv, kadar je to primerno, z ustreznimi postopki, določenimi v Direktivi Sveta 89/665/EGS z dne 21. decembra 1989 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 246)] in Direktivi Sveta 92/13/EGS z dne 25. februarja 1992 o uskladitvi zakonov in drugih predpisov o uporabi pravil Skupnosti za oddajo javnih naročil podjetij na vodnem, energetskem, transportnem in telekomunikacijskem področju [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 315)].
12

Handelsgericht Wien (gospodarsko sodišče na Dunaju) se je s sklepom z dne 18. julija 2016 izreklo za nepristojno in je to tožbo zavrglo, zlasti z obrazložitvijo, da, kar zadeva pogoje za uporabo člena 5, točka 3, Uredbe št. 44/2001, H. Löber ni trdila, da je do zadevne škode prišlo neposredno na bančnem računu, ki ga je mogoče povezati z njo in ki je odprt pri banki na Dunaju (Avstrija). Po mnenju tega sodišča je H. Löber certifikate pridobila prek bank s sedežem v Gradcu ali v Salzburgu in je zato ta škoda nastala v teh dveh krajih, ne pa v kraju na območju pristojnosti navedenega sodišča.
Člen 6(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001, člen 6(1) Uredbe št. 1782/2003, kakor je bil spremenjen z Uredbo Sveta (ES) št. 146/2008 z dne 14. februarja 2008, in člen 23(1) Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe št. 1782/2003 je treba razlagati tako, da je treba zmanjšanja neposrednih plačil zaradi neupoštevanja pravil o navzkrižni skladnosti izračunati na podlagi plačil, ki so ali bodo odobrena za leto, v katerem je prišlo do tega neupoštevanja.

Člen 66(1) Uredbe Komisije (ES) št. 796/2004 z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje navzkrižne skladnosti, modulacije in integriranega administrativnega in kontrolnega sistema, predvidenih z Uredbo št. 1782/2003 in člen 70(8)(a) Uredbe Komisije (ES) št. 1122/2009 z dne 30. november 2009 o podrobnih pravilih za izvajanje Uredbe št. 73/2009 v zvezi z navzkrižno skladnostjo, modulacijo ter integriranim administrativnim in kontrolnim sistemom v okviru shem neposrednih podpor za kmete, določenih za navedeno uredbo, ter za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 v zvezi z navzkrižno skladnostjo v okviru sheme podpore, določene za sektor vina je treba razlagati tako, da se tako izračunana zmanjšanja neposrednih plačil odtegnejo od plačil, ki so ali bodo odobrena za koledarsko leto, v katerem je neupoštevanje pravil o navzkrižni skladnosti ugotovljeno.
10

L. Guida se je leta 1982 zaposlil pri družbi PL Italy, leta 1996 pa je bil napoten v poljsko sestrsko družbo Petronas Lubricants Poland sp. z o.o. (v nadaljevanju: PL Poland), ki je bila v stoodstotni lasti družbe PL Italy in v kateri je opravljal funkcijo generalnega direktorja, od leta 1998 pa je bil na položaju direktorja. Leta 2001 je z družbo PL Poland sklenil vzporedno pogodbo o zaposlitvi za določen čas, ki jo ureja poljsko pravo in ki se je podaljševala z zaporednimi obnovitvami, pri čemer naj bi se zadnja iztekla 30. aprila 2016. Z dopisoma z dne 17. in 29. aprila 2014 mu je bilo v disciplinskem postopku vročenih več obdolžitev. Med drugim se mu je očitalo, da je družbo PL Poland večkrat prosil za povrnitev stroškov za zatrjevana poslovna potovanja in jih tudi dobil, čeprav je bil takrat dejansko na dopustu, da je družbo PL Italy zavedel v zmoto v zvezi s plačilom zneskov za zagotovitev neto vrednosti plačila, prejetega v poljskih zlotih za leti 2012 in 2013, saj ji je sporočil menjalni tečaj med poljskim zlotom in evrom, ki je bil ugodnejši od uradnega, in da je od družbe PL Poland neupravičeno prejemal letno nadomestilo za dopust, ki naj ga med letoma 2008 in 2014 ne bi izkoristil.
8

Družba TUIFly GmbH je v skladu s pogodbo o zakupu zrakoplova s posadko („wet lease“) pri družbi Thomson Airways zakupila letalo in njegovo posadko za določeno število letov. V skladu s to pogodbo je družba TUIFly odgovorna za „ground handling including passenger handling, passenger welfare at all times, cargo handling, security in respect of passengers and baggage, arranging on board Services etc.“ („zemeljsko oskrbo, vključno z oskrbo potnikov, dobrobit potnikov ob vsakem času, ravnanje s tovorom, varnost potnikov in prtljage, zagotavljanje storitev med letom itd.“). Za izvedbo teh letov je družba TUIFly zahtevala letališke slote, tržila lete in pridobila vsa zahtevana dovoljenja.
48

V zvezi s tem je treba navesti, da tudi če za vprašanja, ki se nanašajo na pravo Unije, velja domneva upoštevnosti, kot je bilo opozorjeno v točkah 20 in 21 te sodbe, iz ustaljene sodne prakse izhaja, da nujnost razlage prava Unije, ki je koristna za nacionalno sodišče, od tega sodišča zahteva, da opredeli pravne in dejanske elemente vprašanj, ki jih postavlja, ali vsaj razloži dejstva, ki so bila podlaga za ta vprašanja. Predložitvena odločba mora poleg tega vsebovati jasne razloge, zaradi katerih se nacionalno sodišče sprašuje o razlagi prava Unije in zaradi katerih meni, da je treba Sodišču postaviti vprašanje za predhodno odločanje (sodba z dne 14. junija 2017, Online Games in drugi, C‑685/15, EU:C:2017:452, točka 43 in navedena sodna praksa).
71

Prvič, glede domnevne nezadostne zanesljivosti znanstvenih in pravnih elementov, ki jih je predložila Komisija, je treba poudariti, da so bili ti podatki, katerih del so predložili bolgarski organi sami, predmet skupka ocen, ki so jih med letoma 2007 in 2010 izvedli BAN, BDZP in ad hoc delovne skupine, sestavljene iz strokovnjakov, ki so predstavljali bolgarske organe, akademske kroge in nevladne organizacije, ter so bili nato predmet razprav in posodobitev na sestankih strokovnjakov v okviru NSBR.
7

Priloga III k Direktivi 2011/92, naslovljena „Izbirna merila iz člena 4(3)“, določa: „1. Značilnosti projektov Upoštevati je treba značilnosti projektov, zlasti: (a) velikost projekta; (b) kumulacijo z drugimi projekti; (c) rabo naravnih virov, (d) nastajanje odpadkov, (e) onesnaževanje in motenje, (f) tveganje nastanka nesreč, upoštevaje zlasti uporabljene snovi in tehnologije. 2. Lokacija projektov Upoštevati je treba okoljsko občutljivost določenih geografskih območij, ki jih bodo projekti verjetno prizadeli, zlasti ob upoštevanju: (a) obstoječe rabe zemljišč, (b) relativnega obilja, kakovosti in regenerativne sposobnosti naravnih virov na tem območju, (c) absorpcijske sposobnosti naravnega okolja s posebno pozornostjo naslednjim območjem: (i) močvirjem; (ii) obalnim območjem; (iii) gorskim in gozdnim območjem; (iv) naravnim rezervatom in parkom; (v) območjem, opredeljenim ali zavarovanim v zakonodaji držav članic; posebna zavarovana območja, ki jih določijo države članice skladno z [Direktivo 2009/147/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2009 o ohranjanju prosto živečih ptic (UL 2010, L 20, str. 7)] in [Direktivo Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 102)]; (vi) območjem, kjer so standardi kakovosti okolja, določeni v zakonodaji Unije, že prekoračeni; (vii) gosto naseljenim območjem; (viii) zgodovinsko, kulturno ali arheološko pomembnim krajinam. 3. Značilnosti možnega vpliva Upoštevati je treba možne pomembne vplive projektov v zvezi z merili, določenimi v točkah 1 in 2, in zlasti ob upoštevanju: (a) obsega vpliva (geografskega območja in števila prizadetega prebivalstva); (b) čezmejne narave vpliva; (c) obsega in kompleksnosti vpliva; (d) verjetnosti pojava vpliva; (e) trajanja, pogostosti in povratnosti vpliva.“
2.

Konkurenca – Pravila Unije – Podjetje – Pojem – Opravljanje gospodarske dejavnosti – Platforma za elektronsko javno naročanje z vrsto funkcij, ki so naročnikom na voljo brezplačno – Dejavnosti platforme, ki so delno povezane z izvajanjem prerogativ javne oblasti – Izključitev navedenih dejavnosti in vseh neločljivo povezanih dejavnosti (člen 107(1) PDEU) (Glej točke od 39 do 45.)
Opozoriti je treba, da se v skladu z ustaljeno sodno prakso šteje, da se postopkovna pravila načeloma uporabljajo na dan njihovega začetka veljavnosti (sodba z dne 11. decembra 2012, Komisija/Španija, C‑610/10, EU:C:2012:781, točka 45), v nasprotju s pravili materialnega prava, ki se običajno razlagajo tako, da se na položaje, ki so nastali pred njihovim začetkom veljavnosti, nanašajo samo, če iz njihovega besedila, ciljev ali strukture jasno izhaja, da jim je treba pripisati tak učinek (glej v tem smislu sodbi z dne 12. novembra 1981, Meridionale Industria Salumi in drugi, od 212/80 do 217/80, EU:C:1981:270, točka 9, in z dne 23. februarja 2006, Molenbergnatie, C‑201/04, EU:C:2006:136, točka 31).

Dodati je treba, da se novo pravno pravilo uporablja od začetka veljavnosti akta, v katerem je vsebovano, in da se, čeprav se ne uporablja za pravne položaje, ki so nastali in se v celoti končali pred tem začetkom veljavnosti, uporablja takoj za prihodnje učinke položaja, ki je nastal v času veljavnosti prejšnjega zakona, in za nove pravne položaje. Drugače – in ob upoštevanju načela prepovedi retroaktivnosti pravnih aktov – je le, če so novemu pravilu dodane posebne določbe, ki izrecno določajo njegovo časovno veljavnost (glej v tem smislu sodbo z dne 26. marca 2015, Komisija/Moravia Gas Storage, C‑596/13 P, EU:C:2015:203, točka 32 in navedena sodna praksa).

(Glej točki 26 in 27.)
Če Komisija oceni interes Unije za začetek preiskave na področju konkurenčnega prava, je dolžna v vsaki zadevi presoditi težo zatrjevanih kršitev konkurence in trajnost njihovih posledic ter ta obveznost med drugim pomeni, da Komisija upošteva trajanje in pomen prijavljenih kršitev ter njihov vpliv na položaj konkurence v Uniji. Vendar se glede na to, da je presoja, ali je pritožba v interesu Unije, odvisna od okoliščin vsakega primera, ne bi smelo omejiti število meril za presojo, ki jih Komisija lahko uporabi, pa tudi ne, nasprotno, naložiti, da mora Komisija uporabiti samo nekatera merila. Ker se lahko dejanske in pravne okoliščine na področju, kot je področje konkurenčnega prava, od primera do primera precej razlikujejo, se lahko uporabijo merila, ki se predhodno še niso uporabila, ali pa se pri presoji tega interesa Unije da prednost enemu samemu merilu.

Vse fizične ali pravne oseba imajo možnost, da pred nacionalnimi sodišči vložijo tožbe za povrnitev škode, ki naj bi jim nastala zaradi ravnanj, ki so predmet pritožbe, da bi dosegle spoštovanje členov 101 in 102 PDEU ter uveljavile pravice, ki jih imajo na podlagi teh določb pred nacionalnim sodiščem, zlasti kadar se Komisija odloči, da njihovi pritožbi ne bo ugodila.

V teh okoliščinah ni mogoče veljavno trditi, da možnost vložiti odškodninsko tožbo pred nacionalnimi sodišči ni učinkovita in da bi Splošno sodišče moralo analizirati dejanske možnosti, ki so jih zadevne osebe imele, da se obrnejo na ta sodišča. Kot je namreč določeno v členu 19(1), drugi pododstavek, PEU, morajo države članice vzpostaviti pravna sredstva, potrebna za zagotovitev učinkovitega pravnega varstva na področjih, ki jih ureja pravo Unije, in ni Komisija tista, ki mora z izvedbo preiskave, s katero so povezani visoki stroški – in to kljub majhni verjetnosti ugotovitve kršitev členov 101 in 102 PDEU – omiliti morebitne pomanjkljivosti pravnega varstva na nacionalni ravni.

(Glej točke 83, 86 in 87.)
Člen 3(1) Uredbe (ES) št. 861/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o uvedbi evropskega postopka v sporih majhne vrednosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 517/2013 Sveta z dne 13. maja 2013, je treba razlagati tako, da se pojem „stranke“ nanaša samo na tožečo in toženo stranko v postopku v glavni stvari.

Uvodoma je treba navesti, da člen 3(1) Uredbe št. 861/2007 ne opredeljuje pojma „stranke“ in v zvezi s tem ne napotuje na pravo držav članic. V teh okoliščinah se mora pojem „stranke“ iz člena 3(1) navedene uredbe v pravnem redu Unije razlagati avtonomno in enotno. Glede splošne sistematike Uredbe št. 861/2007 je treba navesti – kot je storilo predložitveno sodišče – da ta uredba določa samo pravice in obveznosti tožeče in tožene stranke v postopku v glavni stvari. Zato je mogoče iz splošne sistematike Uredbe št. 861/2007 sklepati, da sodelovanje intervenientov v zadevah, na katere se nanaša ta uredba, ni predvideno.

(Glej točke 22, 23, 26, 27, 30 in točko 1 izreka.)
Promet – Zračni promet – Skupna pravila za opravljanje zračnih prevozov v Uniji – Uredba št. 1008/2008 – Določitev tarif – Informacije, ki se zahtevajo ob predložitvi tarif potnikom – Predmet – Preglednost cen

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 261/2004, uvodna izjava 16 in člena 2, točka 18, in 23(1))
5.

Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju – Razlog, ki se nanaša na izkrivljanje dejstev – Nujnost natančne navedbe izkrivljenih elementov in dokaza napak analize, zaradi katerih je prišlo do tega izkrivljanja (Člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člen 168(1)(d)) (Glej točki 70 in 71.)