Zadeva C-212/06

Vlada francoske skupnosti

in

valonska vlada

proti

flamski vladi

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour d'arbitrage, zdaj Cour constitutionnelle (Belgija))

„Sistem zdravstvenega zavarovanja, ki ga je vzpostavila zvezna enota države članice — Izključitev oseb s stalnim prebivališčem na delu nacionalnega ozemlja, ki ni v pristojnosti te enote — Členi 18 ES, 39 ES in 43 ES — Uredba (EGS) št. 1408/71“

Sklepni predlogi generalne pravobranilke E. Sharpston, predstavljeni 28. junija 2007 I - 1687

Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 1. aprila 2008 I - 1730

Povzetek sodbe

Dajatve, izplačane iz sistema zdravstvenega zavarovanja, ki objektivno in na podlagi zakonsko določenega položaja daje pravico, da zdravstvena zavarovalnica povrne nastale stroške za storitve pomoči in nemedicinske storitve vsem osebam, ki imajo dolgotrajno in hudo zmanjšano sposobnost skrbeti zase, spadajo na stvarno področje uporabe Uredbe št. 1408/71. Cilj dajatev, ki so namenjene izboljšanju zdravstvenega stanja in življenja oseb, ki potrebujejo pomoč in postrežbo, je predvsem dopolniti dajatve zdravstvenega zavarovanja in jih je treba šteti za „dajatve za bolezen“ v smislu člena 4(1)(a) navedene uredbe. Poleg tega takega zdravstvenega zavarovanja, ki je urejen z nacionalnimi določbami, ki se uporabljajo le za del ozemlja države članice, ni mogoče izključiti s področja uporabe Uredbe št. 1408/71, ker se vsaj deloma financira s prispevki zavarovancev in ni omenjen v prilogi II, oddelek III, te uredbe. (Glej točke od 19 do 23 in točko 1 izreka.)

Prava Skupnosti ni mogoče uporabiti za povsem notranje položaje. Ob tej ugotovitvi ni mogoče nasprotovati načelu državljanstva Unije, navedenem v členu 17, ki v skladu s členom 18 ES med drugim vključuje pravico vsakega državljana Evropske unije, da se prosto giblje in prebiva na ozemlju držav članic. Državljanstvo Unije namreč ni namenjeno razširjanju stvarnega področja uporabe Pogodbe na notranje položaje, ki nimajo nobene zveze s pravom Skupnosti. Vendar bi razlaga določb prava Skupnosti morebiti lahko koristila nacionalnemu sodišču tudi glede položajev, ki so opredeljeni za povsem notranje, zlasti če bi pravo zadevne države članice določalo, da mora vsak njen državljan uživati enake pravice, kot bi jih imel na podlagi prava Skupnosti državljan druge države članice, ki je v položaju, ki ga navedeno sodišče šteje za primerljivega. (Glej točke od 38 do 40.)

Člena 39 ES in 43 ES je treba razlagati tako, da nasprotujeta predpisom zvezne enote države članice, kot so predpisi, ki urejajo zdravstveno zavarovanje, ki vstop v sistem socialne varnosti in prejemanje ugodnosti iz le-tega, omejujejo na osebe, ki ali stalno prebivajo na ozemlju, za katero je pristojna ta enota, ali opravljajo poklicno dejavnost na tem istem ozemlju in stalno prebivajo v drugi državi članici, če taka omejitev prizadene državljane drugih držav članic ali domače državljane, ki so uporabili pravico do prostega gibanja v Evropski skupnosti. Navedena člena namreč nasprotujeta vsakemu nacionalnemu ukrepu, ki bi, tudi če se ga uporablja brez diskriminacije glede na državljanstvo, za državljane Skupnosti lahko pomenil oviro pri izvajanju temeljnih svoboščin, zagotovljenih s Pogodbo. Torej, da neki ukrep pomeni oviro za prosto gibanje, ni treba, da temelji na državljanstvu zadevnih oseb ali da daje prednost vsem domačim delavcem oziroma da defavorizira le državljane drugih držav članic, razen domačih delavcev. Zadošča, da ukrep z ugodnostmi daje ugodnosti določenim skupinam oseb, ki opravljajo poklicno dejavnost v zadevni državi članici. Poleg tega členi Pogodbe v zvezi s prostim gibanjem oseb, pretokom blaga, storitev in kapitala pomenijo temeljne določbe za Skupnost in da je prepovedano vsako oviranje te svobode, tudi če je manjšega pomena. (Glej točke 45, 50, 52, 60 in točko 2 izreka.)