Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Merila presoje

(člen 81(1) ES)

2. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Sodelovanje podjetja pri protikonkurenčni pobudi

(člen 81(1) ES)

3. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Dokaz

(člen 81(1) ES)

4. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Usklajeno ravnanje – Pojem

(člen 81(1) ES)

5. Konkurenca – Omejevalni sporazumi – Usklajeno ravnanje – Pojem

(člen 81(1) ES)

6. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Merila – Trajanje kršitve

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

7. Konkurenca – Globe – Presoja glede na individualno ravnanje podjetja

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

8. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2))

9. Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev

(Uredba Sveta št. 17, člen 15(2); Obvestilo Komisije 96/C 207/04; Obvestilo Komisije 98/C 9/03)

10. Postopek – Rok za navajanje dokaznih predlogov

(Poslovnik Sodišča prve stopnje, členi 44(1)(e), 48(1) in 66(2))

Summary

1. Za uporabo člena 81(1) ES zadošča, da je cilj sporazuma preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence, neodvisno od njegovih konkretnih posledic. Posledično je, v primeru sporazumov, ki so nastali na srečanjih podjetij, ki si konkurirajo, podana kršitev te določbe, če imajo ta srečanja takšen cilj in je tako njihov namen umetno organizirati delovanje trga.

(Glej točko 75.)

2. Zadošča, da Komisija, zato da dokaže udeležbo podjetja pri omejevalnem sporazumu, izkaže, da je zadevno podjetje sodelovalo na srečanjih, na katerih so bili sklenjeni sporazumi protikonkurenčne narave, ne da bi to temu očitno nasprotovalo. Če je bilo sodelovanje na teh srečanjih ugotovljeno, mora to podjetje predložiti indice, ki lahko dokažejo, da je bilo njegovo sodelovanje na omenjenih srečanjih brez kakršnega koli protikonkurenčnega cilja, tako da izkaže, da je svojim konkurentom navedlo, da je na teh srečanjih sodelovalo z drugačnim ciljem od njihovega.

Razlog, ki utemeljuje to pravno načelo je, da je podjetje, ker je sodelovalo na tem srečanju, ne da bi javno zavrnilo njihovo vsebino, preostalim udeležencem dalo vtis, da sledi rezultatu tega srečanja in se ustrezno prilagodi.

Pojem javnega zavračanja, kot dejavnik oprostitve odgovornosti, je treba razlagati restriktivno.

V primeru molka gospodarskega subjekta na srečanju, na katerem se nezakonito dogovori glede določenega vprašanja v zvezi s cenovno politiko, se molka ne more enačiti z izjavo izrecnega in jasnega neodobravanja. Nasprotno, je posledica tihega odobravanja nezakonite pobude brez javnega zavračanja njene vsebine ali brez njene prijave upravnim organom spodbujanje nadaljevanja kršitve in otežuje njeno odkritje. Ta soudeležba je opustitveni način udeležbe pri kršitvi, ki je torej taka, da na podlagi nje v okviru enotnega sporazuma nastane odgovornost podjetja.

(Glej točke 76, 77, 103 in 124.)

3. Za prepoved udeležbe pri usklajenih ravnanjih in protikonkurenčnih sporazumih, kot tudi sankcije, ki se lahko naložijo kršiteljem, običajno, da se srečanja v zvezi s temi ravnanji in sporazumi odvijajo tajno, najpogosteje v tretji državi, in da je dokumentacija o tem omejena na minimum. Tudi če Komisija najde listine, kot je na primer zapisnik s srečanja, ki jasno dokazujejo nedovoljeno navezovanje stikov med gospodarskimi subjekti, gre običajno le za nepopolna in posamezna dokazila, tako da je treba posamezne podrobnosti pogosto rekonstruirati s sklepanjem.

V večini primerov je treba na obstoj ravnanja ali protikonkurenčnega sporazuma sklepati iz številnih slučajev in indicev, ki lahko, če se jih obravnava skupaj, v primeru, da ni drugih koherentnih pojasnil, pomenijo dokaz kršitve konkurenčnih pravil.

(Glej točki 106 in 107.)

4. Pojem „usklajeno ravnanje“ obstaja v obliki usklajevanja med podjetji, ki se sicer ne nadaljuje do sklenitve pogodbe v pravem pomenu, vendar zavestno pusti, da namesto konkurence, ki je povezana s tveganji, nastopi praktično sodelovanje. Merila usklajevanja in sodelovanja nikakor ne zahtevajo, da se izdela pravi „načrt“, bolj jih je treba razumeti v smislu pojmovanja določb Pogodbe ES v zvezi s konkurenco, v skladu s katerimi vsak gospodarski subjekt avtonomno določi, kakšno politiko namerava voditi na skupnem trgu. Sicer drži, da ta zahteva glede avtonomije ne izključuje pravice gospodarskih subjektov, da se razumljivo prilagodijo ugotovljenemu ali pričakovanemu ravnanju svojih konkurentov, vendar močno nasprotuje vsakršnemu navezovanju neposrednih ali posrednih stikov med temi subjekti, katerih namen ali učinek je bodisi vplivati na ravnanje dejanskega ali potencialnega konkurenta na trgu, bodisi takemu konkurentu razkriti vedenje, za katerega se je odločilo oziroma se ga namerava upoštevati.

(Glej točko 121.)

5. V skladu s samim besedilom člena 81(1) ES pojem usklajenega ravnanja, poleg dogovora med podjetji, predpostavlja obnašanje na trgu, ki ustreza temu dogovoru in vzročno zvezo med obema. Ob pridržku nasprotnega dokaza, ki ga mora predložiti zadevno podjetje, velja domneva, da podjetja, ki so sodelovala pri dogovoru in so ostala dejavna na trgu, pri določitvi njihovega obnašanja na trgu upoštevajo informacije, izmenjane z njihovimi konkurenti.

(Glej točko 132.)

6. Za izračun trajanja kršitve, katere namen je omejevanje konkurence, je treba zgolj določiti kako dolgo je obstajal dogovor, to je obdobje od njegove sklenitve do njegovega prenehanja.

(Glej točko 138.)

7. Podjetje, ki je s svojim ravnanjem kršilo člen 81(1) ES, zato ne more uiti vsakršni sankciji, ker drugemu gospodarskemu subjektu ni bila naložena globa, ker se sodišče Skupnosti z njegovim primerom ni ukvarjalo.

(Glej točko 141.)

8. Komisija ima pri določitvi zneska posameznih glob, naloženih zaradi kršitve pravil konkurence, diskrecijsko pravico in ni zavezana uporabiti natančne matematične formule. Vendar mora pri svoji presoji upoštevati pravo Skupnosti, ki vključuje ne le določbe Pogodb, temveč tudi splošna pravna načela.

V tej zvezi gre za kršitev načela enakega obravnavanja le tedaj, ko se primerljiva dejanska stanja obravnava različno, oziroma ko se različna dejanska stanja obravnava enako, če tako obravnavanje ni objektivno upravičeno.

Presoja sorazmernosti naložene globe glede na merili teže in trajanja kršitve, ki sta določeni v členu 15(2) Uredbe št. 17, spada v okvir neomejene sodne kontrole, ki na podlagi člena 17 iste uredbe, pripada Sodišču prve stopnje.

(Glej točke od 151 do 153.)

9. Komisija se pri določanju višine globe glede na težo in trajanje obravnavane kršitve, ko so globe naložene več podjetjem, vpletenim pri isti kršitvi, ni dolžna prepričati, da končni zneski globe, ki jih izračuna, pri zadevnih podjetjih odražajo vse razlike med njimi, glede na njihov skupni promet ali njihov upoštevni promet.

V tej zvezi člen 15(2) Uredbe št. 17 tudi ne zahteva, da v primeru, ko so globe naložene več podjetjem, ki sodelujejo pri isti kršitvi, znesek globe, naložene malemu ali velikemu podjetju, kot odstotek od prometa, ne sme preseči zneska glob, naloženih večjim podjetjem. Iz te določbe namreč izhaja, da je treba tako pri malih in srednje velikih podjetjih, kot tudi pri večjih podjetjih, pri določitvi višine globe, upoštevati težo in trajanje kršitve. Ko Komisija podjetjem, ki sodelujejo pri isti kršitvi, naloži globe, ki so v primeru vsakega podjetja upravičene na podlagi teže in trajanja kršitve, se ji ne more očitati, da je za nekatere med njimi znesek globe višji, kot v primerjavi s prometom drugih podjetij.

Presoje Komisije glede trajanja kršitve, obstoja olajševalnih in oteževalnih okoliščin ali stopnje sodelovanja podjetij, udeleženih pri omejevalnem sporazumu, so povezane z njihovim posameznim ravnanjem, ne pa z njegovim tržnim deležem ali prometom.

V teh okoliščinah končni znesek globe a priori ni primeren dejavnik, da se določi, ali je globa glede na pomen udeležencev omejevalnega sporazuma morebiti nesorazmerna.

Po drugi strani izhodiščni znesek globe v tem primeru lahko pomeni upoštevni dejavnik za presojo morebitne nesorazmernosti globe glede na pomen udeležencev v omejevalnem sporazumu.

(Glej točke 173, 174 in od 176 do 178.)

10. V skladu s členoma 44(1)(e) in 48(1) Poslovnika Sodišča prve stopnje in člena 48(1) navedenega poslovnika, mora tožba, po potrebi, vsebovati dokazne predloge, stranke pa lahko v replikah in duplikah, v podporo svojim trditvam, še navajajo dokazne predloge, pod pogojem, da navedejo razloge za zamudo pri njihovi predložitvi. Tako se pravilo glede zavrnitve, iz člena 48(1) Poslovnika, ne nanaša na nasprotni dokaz in razširitev dokaznih predlogov, neposredno po nasprotnem dokazu nasprotne stranke, v odgovoru na tožbo. Ta predpis se nanaša na nove dokazne predloge in ga je treba brati v luči člena 66(2) tega poslovnika, ki določa, da se nasprotni dokaz in dopolnitev dokaznih predlogov pridržijo.

(Glej točko 189.)