Zadeva C‑15/17

Bosphorus Queen Shipping Ltd Corp.

proti

Rajavartiolaitos

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Korkein oikeus)

„Predhodno odločanje – Konvencija iz Montego Baya – Člen 220(6) – Pristojnost obalne države – Pristojnost Sodišča za razlago določb mednarodnega prava – Direktiva 2005/35/ES – Onesnaževanje z ladij – Člen 7(2) – Konvencija Marpol 73/78 – Izpust nafte v izključni ekonomski coni s tuje ladje v tranzitu – Okoliščine, v katerih lahko obalna država začne postopek proti tuji ladji – Svoboda plovbe – Varstvo morskega okolja – Velika škoda ali nevarnost velike škode za obalo, s tem povezane interese ali kakršne koli vire teritorialnega morja ali izključne ekonomske cone – Jasni in dejanski dokazi“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 11. julija 2018

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/35, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/123, člena 1(2) in 7(2))

Promet – Pomorski promet – Onesnaževanje morja z ladij in uvedba kazni za kršitve – Direktiva 2005/35 – Izvedbeni ukrepi obalnih držav – Zadržanje ladje – Pogoji – Jasni in dejanski dokazi o kršitvi – Pojem

Glej besedilo odločbe. (Glej točki 44 in 49.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 45.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 46.)

Člen 220(6) Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu, podpisane v Montego Bayu 10. decembra 1982, in člen 7(2) Direktive 2005/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. septembra 2005 o onesnaževanju morja z ladij in uvedbi kazni za kršitve, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/123/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009, je treba razlagati tako, da se izraz „jasni in dejanski dokazi“ oziroma izraz „jasni dokazi“ v smislu teh določb ne nanašata le na storitev kršitve, temveč tudi na dokaz o posledicah te kršitve. Iz tega izhaja, da so avtorji Konvencije iz Montego Baya imeli namen obalni državi dodeliti pravico, da sprejme tak posebej strog ukrep, če po eni strani kršitev, ki jo je ladja storila, povzroči večjo škodo tej državi ali grozi, da jo bo povzročila, in če se po drugi strani izkaže, da je zadevna ladja storilka take kršitve. Ker sta oba pogoja, ki sta enako pomembna, kumulativna, je treba člen 220(6) Konvencije iz Montego Baya zato razlagati tako, da je pristojnost obalne države za ukrepanje v skladu s to določbo pogojena z obstojem jasnih in dejanskih dokazov tako o tem, da je ta ladja storila kršitev v smislu člena 220(3) te konvencije, kot o tem, da je ladja zadevni obalni državi povzročila večjo škodo ali nevarnost zanjo. (Glej točke 61, 62 in 65 ter točko 1 izreka.)

Izraz „obala ali interesi [v zvezi z njo]“ iz člena 220(6) Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu oziroma izraz „obala ali s tem povezani interesi“ iz člena 7(2) Direktive 2005/35, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/123, je treba razlagati tako, da imata načeloma enak pomen kot izraz „obala [obrežje] ali interesi v zvezi s tem“ iz člena I(1) in člena II(4) Mednarodne konvencije o intervenciji na odprtem morju v primeru nesreče, ki povzroči ali utegne povzročiti onesnaženje z olji, sklenjene v Bruslju 29. novembra 1969, pri čemer ni sporno, da se ta člen 220(6) uporablja tudi za nežive vire teritorialnega morja obalne države in vse vire izključne ekonomske cone te države. (Glej točko 79 in točko 2 izreka.)

Člen 220(6) Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu in člen 7(2) Direktive 2005/35, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/123, je treba razlagati tako, da bogastvo oziroma viri teritorialnega morja obalne države ali njene izključne ekonomske cone v smislu teh določb vključujejo lovljene vrste, pa tudi živeče vrste, ki so povezane z lovljenimi vrstami ali so od njih odvisne, kot so živalske in rastlinske vrste, s katerimi se prehranjujejo lovljene vrste. Navesti je treba, da se člen 220(6) Konvencije iz Montego Baya nanaša na škodo, ki je povzročena ali grozi, da bo povzročena „kateremu koli“ bogastvu teritorialnega morja ali IEC obalne države. To določbo je zato treba razlagati široko v zvezi s tem, kar izhaja iz same besedne zveze, in je ne razumeti tako, kot da iz obsega navedene določbe izključuje nekatera bogastva. (Glej točki 81 in 84 ter točko 3 izreka.)

Pojma „precejšnje onesnaženje“ iz člena 220(5) Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu načeloma ni treba upoštevati pri uporabi člena 220(6) te konvencije in člena 7(2) Direktive 2005/35, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/123, in zlasti pri oceni posledic kršitve, kakor so opredeljene v teh določbah. Čeprav varovanje „interesov“ obalne države „v zvezi z njeno morsko obalo“ praviloma postane upoštevno v primeru onesnaževanja, je treba ugotoviti, da pa se člen II(4) Konvencije o intervenciji na odprtem morju iz leta 1969 specifično nanaša na negativne gospodarske in družbene posledice ter posledice v zvezi z zdravjem, ki izhajajo iz takega onesnaževanja, za obalno državo, in sicer natančneje tega, da je velika škoda nastala ali bi lahko nastala, najprej, za različne gospodarske dejavnosti, ki so povezane z rabo morja in jih opravlja obalno prebivalstvo ter so bistveno sredstvo preživljanja tega prebivalstva, dalje, za turistične dejavnosti v njenih obalnih območjih in, končno, za zdravje in blagostanje samega prebivalstva. Iz te primerjave je razvidno, da med členom 220(5) in členom 220(6) Konvencije iz Montego Baya obstajajo bistvene razlike. Na eni strani namreč namen tega člena 220(5) ob upoštevanju člena 1(4) Konvencije iz Montego Baya ni posebej zaščititi dobrine in z njimi povezane interese obalne države, na drugi strani pa ta država ni dolžna dokazati obstoja „večje škode“ za te interese. (Glej točke od 88 do 90 in 92 ter točko 4 izreka.)

Za oceno posledic kršitve, kakor so opredeljene v členu 220(6) Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu in členu 7(2) Direktive 2005/35, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/123, je treba upoštevati vse indice, na podlagi katerih je mogoče dokazati, da je škoda nastala ali da obstaja nevarnost nastanka škode za dobrine obalne države in z njimi povezane interese, ter oceniti obseg povzročene ali grozeče škode za te dobrine ali te interese, pri čemer se zlasti upoštevajo: – kumulativnost posega v več ali celo v vse te dobrine in vse z njimi povezane interese ter razlike v zvezi z občutljivostjo obalne države glede posegov v različne dobrine in z njimi povezane interese; – predvidljive neugodne posledice izpustov za navedene dobrine in z njimi povezane interese na osnovi ne le razpoložljivih znanstvenih podatkov, ampak tudi na osnovi narave škodljive ali škodljivih snovi, ki so v zadevnih izpustih, ter obseg, smer, hitrost in trajanje širjenja navedenega izpusta. (Glej točko 102 in točko 5 izreka.)

Posebne zemljepisne in ekološke značilnosti ter občutljivost območja Baltskega morja vplivajo na pogoje za uporabo člena 220(6) Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu in člena 7(2) Direktive 2005/35, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/123, kar zadeva opredelitev in kvalifikacijo kršitve, ter na – sicer ne samodejno – oceno obsega škode, ki jo je ta kršitev povzročila dobrinam obalne države in z njimi povezanim interesom. Baltsko morje je, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 105 sklepnih predlogov, mednarodno priznano kot posebno območje z zemljepisnimi posebnostmi in posebej ranljivim ekosistemom, ki potrebuje posebno varstvo. Ob tem je treba spomniti, da poseben cilj člena 220(6) Konvencije iz Montego Baya ni zagotoviti posebno varstvo za posebno območje, ampak zaščititi nekatere dobrine in interese obalne države ne glede na okoliščino, ali je morski pas ob obali te države posebno območje ali ne. (Glej točke 104, 106 in 108 ter točko 6 izreka.)