SODBA SODIŠČA (veliki senat)
z dne 15. julija 2021 *
„Neizpolnitev obveznosti države  –  Disciplinska ureditev, ki se uporablja za sodnike  –  
Pravna država  –  Neodvisnost sodnikov  –  Učinkovito pravno varstvo na področjih, ki jih ureja 
pravo Unije  –  Člen 19(1), drugi pododstavek, PEU  –  Člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih 
pravicah  –  Disciplinske kršitve zaradi vsebine sodnih odločb  –  Neodvisna in z zakonom 
ustanovljena disciplinska sodišča  –  Spoštovanje razumnega roka in pravice do obrambe  
v disciplinskih postopkih  –  Člen 267 PDEU  –  Omejitev pravice in obveznosti nacionalnih  
sodišč, da pri Sodišču vložijo predloge za sprejetje predhodne odločbe “
V zadevi C-791/19,
zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 258 PDEU, vložene 25. oktobra 2019 ,
Evropska komisija, ki so jo sprva zastopali K. Banks, S. L. Kalėda in H. Krämer ter nato K. Banks, 
S. L. Kalėda in P. J. O. Van Nuffel, agenti,
tožeča stranka,
ob intervenciji
Kraljevine Belgije, ki jo zastopajo C. Pochet, M. Jacobs in L. Van den Broeck, agentke,
Kraljevine Danske, ki so jo sprva zastopali M. Wolff, M. Jespersen in J. Nymann-Lindegren ter 
nato M. Wolff in J. Nymann-Lindegren, agenti,
Kraljevine Nizozemske, ki jo zastopata M. K. Bulterman in J. Langer, agenta,
Republike Finske, ki jo zastopata M. Pere in H. Leppo, agentki,
Kraljevine Švedske, ki jo zastopajo C. Meyer-Seitz, H. Shev, A. Falk, J. Lundberg in H. Eklinder, 
agentke,
intervenientke,
proti
Republiki Poljski, ki jo zastopajo B. Majczyna, D. Kupczak, S. Żyrek, A. Dalkowska in 
A. Gołaszewska, agenti,
SLZbirka odločb sodne prakse
* Jezik postopka: poljščina.
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                          1
tožena stranka,
SODIŠČE (veliki senat),
v sestavi K. Lenaerts, predsednik, R. Silva de Lapuerta, podpredsednica, A. Arabadjiev, predsednik 
senata, A. Prechal (poročevalka), predsednica senata, M. Vilaras, M. Ilešič, A. Kumin in N. Wahl, 
predsedniki senatov, T. von Danwitz, sodnik, C. Toader, K. Jürimäe, sodnici, C. Lycourgos, 
N. Jääskinen, sodnika, I. Ziemele, sodnica, in J. Passer, sodnik,
generalni pravobranilec: E. Tanchev,
sodni tajnik: M. Aleksejev, vodja oddelka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 1. decembra 2020 ,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 6. maja 2021
izreka naslednjo
Sodbo
1 Evropska komisija s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Republika Poljska
– s tem, da dopušča, da se lahko vsebina sodnih odločb opredeli kot disciplinska kršitev v zvezi 
s sodniki splošnih sodišč (člen 107(1) ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych (zakon 
o organizaciji splošnih sodišč) z dne 27. julija 2001 (Dz. U. št. 98, pozicija 1070) v različici, ki 
izhaja iz zaporednih sprememb, objavljenih v Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej iz 
leta 2019 (pozicije 52, 55, 60, 125, 1469 in 1495) (v nadaljevanju: zakon o splošnih sodiščih), ter 
člen 97(1) in (3) ustawa o Sądzie Najwyższym (zakon o vrhovnem sodišču) z dne 
8. decembra 2017 (Dz. U. 2018, pozicija 5) v prečiščeni različici, kot je objavljena v Dziennik 
Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej iz leta 2019 (pozicija 825) (v nadaljevanju: novi zakon 
o vrhovnem sodišču));
– s tem, da ne zagotavlja neodvisnosti in nepristranskosti Izba Dyscyplinarna (disciplinski senat) 
pri Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče, Poljska) (v nadaljevanju: disciplinski senat), ki je pristojen 
za nadzor nad odločbami, izdanimi v disciplinskih postopkih proti sodnikom (člen 3, točka 5, 
člen 27 in člen 73(1) novega zakona o vrhovnem sodišču v povezavi s členom 9a ustawa 
o Krajowej Radzie Sądownictwa (zakon o nacionalnem sodnem svetu) z dne 12. maja 2011
(Dz. U. št. 126, pozicija 714), kakor je bil spremenjen z ustawa o zmianie ustawy o Krajowej 
Radzie Sądownictwa oraz niektórych innych ustaw (zakon o spremembah zakona 
o nacionalnem sodnem svetu in nekaterih drugih zakonov) z dne 8. decembra 2017
(Dz. U. 2018, pozicija 3) (v nadaljevanju: zakon o KRS));
– s tem, da predsedniku disciplinskega senata podeljuje diskrecijsko pravico za določitev 
disciplinskega sodišča, ki je na prvi stopnji pristojno v zadevah, ki se nanašajo na sodnike 
splošnih sodišč (člen 110(3) in člen 114(7) zakona o splošnih sodiščih), in da zato ne 
zagotavlja, da disciplinske zadeve obravnava „z zakonom ustanovljeno“ sodišče, ter
– s tem, da ministru za pravosodje podeljuje pristojnost za imenovanje disciplinskega tožilca pri 
ministru za pravosodje (člen 112b zakona o splošnih sodiščih) in da zato ne zagotavlja, da se 
2                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
disciplinske zadeve proti sodnikom splošnih sodišč obravnavajo v razumnem roku, pa tudi 
s tem, da je določila, da dejanja v zvezi z določitvijo zagovornika in njegovim prevzemom 
obrambe nimajo odložilnega učinka na potek disciplinskega postopka (člen 113a tega 
zakona) in da disciplinsko sodišče vodi postopek tudi v primeru upravičene odsotnosti 
obdolženega sodnika, ki je o tem obveščen, ali njegovega zagovornika (člen 115a(3) navedenega 
zakona), ter da zato obdolženim sodnikom splošnih sodišč ne zagotavlja spoštovanja pravice do 
obrambe,
ni izpolnila svojih obveznosti na podlagi člena 19(1), drugi pododstavek, PEU
in
s tem, da dopušča, da se pravica sodišč do vložitve predlogov za sprejetje predhodne odločbe pri 
Sodišču Evropske unije omeji z možnostjo začetka disciplinskega postopka, ni izpolnila svojih 
obveznosti na podlagi člena 267, drugi in tretji odstavek, PDEU.
Pravni okvir
Pravo Unije
PEU in PDEU
2 Člen 2 PEU določa:
„Unija temelji na vrednotah spoštovanja človekovega dostojanstva, svobode, demokracije, enakosti, 
pravne države in spoštovanja človekovih pravic, vključno s pravicami pripadnikov manjšin. Te 
vrednote so skupne vsem državam članicam v družbi, ki jo označujejo pluralizem, nediskriminacija, 
strpnost, pravičnost, solidarnost ter enakost žensk in moških.“
3 Člen 19(1) PEU določa:
„Sodišče Evropske unije sestavljajo Sodišče, Splošno sodišče in specializirana sodišča. Zagotavlja 
upoštevanje prava pri razlagi in uporabi Pogodb.
Države članice vzpostavijo pravna sredstva, potrebna za zagotovitev učinkovitega pravnega varstva na 
področjih, ki jih ureja pravo Unije.“
4 Člen 267 PDEU določa:
„Sodišče Evropske unije je pristojno za predhodno odločanje o vprašanjih glede:
(a)razlage Pogodb;
(b)veljavnosti in razlage aktov institucij, organov, uradov ali agencij Unije.
Kadar se takšno vprašanje postavi kateremu koli sodišču države članice in če to sodišče meni, da je 
treba glede vprašanja sprejeti odločitev, ki mu bo omogočila izreči sodbo, lahko to vprašanje 
predloži v odločanje Sodišču.
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                  3SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
Kadar je takšno vprašanje postavljeno v postopku, ki teče pred sodiščem države članice, zoper 
odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva, je to sodišče dolžno predložiti 
zadevo Sodišču.
[…]“
Listina
5 Naslov VI Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), naslovljen „Sodno 
varstvo“, vsebuje zlasti člen 47, naslovljen „Pravica do učinkovitega pravnega sredstva in 
nepristranskega sodišča“, ki določa:
„Vsakdo, ki so mu kršene pravice in svoboščine, zagotovljene s pravom Unije, ima pravico do 
učinkovitega pravnega sredstva pred sodiščem v skladu s pogoji, določenimi v tem členu.
Vsakdo ima pravico, da o njegovi zadevi pravično, javno in v razumnem roku odloča neodvisno, 
nepristransko in z zakonom predhodno ustanovljeno sodišče. […]
[…]“
Poljsko pravo
Ustava
6 V skladu s členom 179 ustave sodnike na predlog Krajowa Rada Sądownictwa (nacionalni sodni 
svet, Poljska; v nadaljevanju: KRS) za nedoločen čas imenuje predsednik Republike Poljske (v 
nadaljevanju: predsednik republike).
7 Člen 187 ustave določa:
„(1) [KRS] sestavljajo:
1.prvi predsednik [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)], minister za pravosodje, predsednik 
[Naczelny Sąd Administracyjny (vrhovno upravno sodišče)] in oseba, ki jo imenuje predsednik 
republike,
2.petnajst članov, izvoljenih izmed sodnikov [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] ter splošnih, 
upravnih in vojaških sodišč,
3.štirje člani, ki jih izvoli [Sejm (spodnji dom parlamenta, Poljska)] izmed poslancev spodnjega 
doma, in dva člana, ki ju izvoli senat izmed senatorjev.
[…]
(3) Mandat izvoljenih članov [KRS] traja štiri leta.
(4) Ureditev, področje delovanja in način dela [KRS] ter način izvolitve njegovih članov so 
opredeljeni z zakonom.“
4                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
Novi zakon o vrhovnem sodišču
8 Novi zakon o vrhovnem sodišču je v prvotni različici začel veljati 3. aprila 2018 . Z njim sta bila pri 
Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) ustanovljena nova senata, to sta na eni strani disciplinski senat iz 
člena 3, točka 5, tega zakona in na drugi strani Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych 
Sądu Nawyższego (senat za izredni nadzor in javne zadeve).
9 Člen 6 novega zakona o vrhovnem sodišču določa:
„1. Prvi predsednik [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] pristojnim organom predloži stališča 
o ugotovljenih nepravilnostih ali vrzelih v zakonu, ki jih je treba odpraviti zaradi zagotavljanja 
pravne države, socialne pravičnosti in kohezije pravnega sistema Republike Poljske.
2.Predsednik [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)], ki vodi delo disciplinskega senata, pristojnim 
organom predloži stališča o ugotovljenih nepravilnostih ali vrzelih v zakonu, ki jih je treba 
odpraviti zaradi zagotavljanja učinkovitega obravnavanja zadev, za katere je pristojen ta senat, ali 
zaradi omejevanja števila disciplinskih kršitev.“
10 Člen 7(3) in (4) tega zakona določa:
„3. Prvi predsednik [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] ima v zvezi z izvrševanjem proračuna [Sąd 
Najwyższy (vrhovno sodišče)] pristojnosti ministra za javne finance.
4.V zvezi z izvrševanjem proračuna [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] za delovanje 
disciplinskega senata se pristojnosti ministra za javne finance prenesejo na predsednika [Sąd 
Najwyższy (vrhovno sodišče)], ki vodi delo disciplinskega senata.“
11 Člen 20 navedenega zakona določa:
„Pristojnosti prvega predsednika [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] glede disciplinskega senata in 
sodnikov, ki v njem odločajo, kot so opredeljene v:
– členu 14(1), točke 1, 4 in 7, členu 31(1), členu 35(2), členu 36(6), členu 40(1) in (4) ter 
členu 51(7) in (14), izvaja predsednik [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)], ki vodi delo 
disciplinskega senata;
– členu 14(1), točka 2, in členu 55(3), drugi stavek, izvaja prvi predsednik [Sąd Najwyższy 
(vrhovno sodišče)] v dogovoru s predsednikom [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)], ki vodi 
delo disciplinskega senata.“
12 Člen 27(1) istega zakona določa:
„Disciplinski senat je pristojen za:
1.disciplinske zadeve:
(a)v zvezi s sodniki [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)],
(b)ki jih obravnava [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] v zvezi z disciplinskimi postopki, ki 
potekajo na podlagi teh zakonov:
[…]
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                  5SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
– zakon [o splošnih sodiščih] […],
[…]“
13 V skladu s členom 35(2) novega zakona o vrhovnem sodišču lahko prvi predsednik Sąd Najwyższy 
(vrhovno sodišče) sodnika, ki se s tem strinja, premesti na mesto v drugem senatu.
14 Člen 73(1) tega zakona določa:
„Disciplinska sodišča v disciplinskih zadevah v zvezi s sodniki [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] 
so:
1.na prvi stopnji: [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] v sestavi dveh sodnikov disciplinskega 
senata in enega porotnika [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)];
2.na višji stopnji: [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] v sestavi treh sodnikov disciplinskega senata 
in dveh porotnikov [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)].“
15 Člen 97 navedenega zakona določa:
„1. Če [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] med obravnavo zadeve ugotovi očitno kršitev pravil, 
neodvisno od svojih drugih pooblastil naslovi na zadevno sodišče ugotovitev o napaki. Preden 
naslovi ugotovitev o napaki, mora sodnika ali sodnike, ki so del sestave, obvestiti, da lahko 
v 7 dneh predložijo pisna pojasnila. Odkritje in ugotovitev o napaki ne vplivata na izid postopka.
[…]
3.Kadar [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] naslovi ugotovitev o napaki, lahko vloži predlog za 
obravnavo disciplinske zadeve pri disciplinskem sodišču. Disciplinsko sodišče na prvi stopnji je 
[Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)].“
16 Prehodne določbe novega zakona o vrhovnem sodišču vsebujejo med drugim člen 131 tega 
zakona, ki določa:
„Dokler niso imenovani vsi sodniki disciplinskega senata [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)], drugi 
sodniki [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] ne smejo biti premeščeni na mesto v tem senatu.“
17 Člen 131 novega zakona o vrhovnem sodišču je bil spremenjen s členom 1, točka 14, ustawa 
o zmianie ustawy Sądzie Najwyższym (zakon o spremembi zakona o vrhovnem sodišču) z dne 
12. aprila 2018 (Dz. U. 2018, pozicija 847), ki je začel veljati 9. maja 2018 . Ta spremenjeni člen 
določa:
„Sodniki, ki na dan začetka veljavnosti tega zakona zasedajo mesta v drugih senatih [Sąd Najwyższy 
(vrhovno sodišče)], so lahko premeščeni na mesta v disciplinskem senatu. Do dneva, ko bodo prvič 
imenovani vsi sodniki [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] v disciplinskem senatu, sodnik, ki zaseda 
mesto v drugem senatu [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)], predloži [KRS] zahtevo za premestitev na 
mesto v disciplinskem senatu, potem ko je pridobil soglasje prvega predsednika [Sąd Najwyższy 
(vrhovno sodišče)] in predsednika [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)], ki vodi delo disciplinskega 
senata, ter predsednika senata, v katerem sodnik, ki je vložil zahtevo za premestitev, zaseda mesto. Na 
predlog [KRS] [predsednik republike] imenuje sodnika [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] 
v disciplinski senat do dne, ko bodo prvič zasedena vsa mesta v zadevnem senatu.“
6                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
Zakon o splošnih sodiščih
18 Člen 107(1) zakona o splošnih sodiščih določa:
„Sodnik disciplinsko odgovarja za neizpolnitve poklicnih obveznosti, vključno z očitno kršitvijo 
pravnih pravil in škodovanjem ugledu funkcije (disciplinske kršitve).“
19 Člen 110(1) in (3) tega zakona določa:
„(1) V disciplinskih zadevah v zvezi s sodniki odločajo:
1.na prvi stopnji:
(a)disciplinska sodišča pri višjih sodiščih v sestavi treh sodnikov;
(b)[Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] v sestavi dveh sodnikov disciplinskega senata in enega 
porotnika [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] v zadevah v zvezi z disciplinskimi kršitvami, 
ki so naklepna kazniva dejanja, ki jih preganja državno tožilstvo, ali naklepna kazniva 
dejanja davčne narave, ali v zadevah, v katerih je [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] 
v okviru ugotovitve o napaki vložilo predlog za obravnavo disciplinskega spora;
2.na višji stopnji: [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)] v sestavi dveh sodnikov disciplinskega 
senata in enega porotnika [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)].
[…]
(3) Disciplinsko sodišče, v jurisdikciji katerega sodnik, ki je predmet disciplinskega postopka, 
opravlja funkcijo, ne sme odločati v zadevah iz odstavka 1, točka 1(a). Disciplinsko sodišče, 
pristojno za odločanje v zadevi, določi predsednik [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)], ki vodi 
delo disciplinskega senata na predlog disciplinskega tožilca.“
20 Člen 112b navedenega zakona določa:
„1. Minister za pravosodje lahko za obravnavanje določene zadeve v zvezi s sodnikom imenuje 
disciplinskega tožilca pri ministru za pravosodje. Imenovanje navedenega disciplinskega tožilca iz 
tega postopka izključuje vse druge disciplinske tožilce.
2.[…] V upravičenih primerih, zlasti v primeru smrti ali dolgotrajne ovire za opravljanje funkcije 
disciplinskega tožilca pri ministru za pravosodje, navedeni minister na njegovo mesto določi 
drugega sodnika ali, ko gre za disciplinske kršitve, ki so naklepna kazniva dejanja, ki jih preganja 
državno tožilstvo, drugega sodnika ali tožilca.
3.Disciplinski tožilec pri ministru za pravosodje lahko uvede postopek na zahtevo navedenega 
ministra ali se vključi v postopek, ki poteka.
4.Imenovanje disciplinskega tožilca pri ministru za pravosodje je enakovredno zahtevi za začetek 
preiskave ali uvedbo disciplinskega postopka.
5.Funkcija disciplinskega tožilca pri ministru za pravosodje preneha takoj, ko sodna odločba 
o zavrnitvi uvedbe disciplinskega postopka ali o končanju postopka brez nadaljnje obravnave 
postane pravnomočna ali ko sodna odločba, s katero se disciplinski postopek konča, postane 
pravnomočna. Prenehanje funkcije disciplinskega tožilca pri ministru za pravosodje ne preprečuje 
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                  7SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
tega, da minister za pravosodje ponovno imenuje disciplinskega tožilca pri ministru za pravosodje 
v isti zadevi.“
21 Člen 113(2) in (3) istega zakona določa:
„2. Če se obdolženi sodnik iz zdravstvenih razlogov ne more udeležiti postopka pred 
disciplinskim sodiščem, predsednik disciplinskega ali splošnega sodišča na obrazloženo zahtevo 
obdolženega sodnika določi zagovornika po uradni dolžnosti, ki ga izbere med odvetniki ali 
pravnimi svetovalci. Obdolženi sodnik mora zahtevi priložiti potrdilo zdravnika z dovoljenjem za 
opravljanje dejavnosti, ki potrjuje, da mu zdravstveno stanje ne omogoča udeležbe v disciplinskem 
postopku.
3.Izjemoma, če iz okoliščin izhaja, da zahteva ni bila vložena iz razlogov, ki jih ni mogoče 
pripisati obdolženemu sodniku, je zagovornik po uradni dolžnosti lahko določen, ne da bi bilo 
treba izpolniti zahtevo iz odstavka 2.“
22 Člen 113a zakona o splošnih sodiščih določa:
„Dejanja v zvezi z določitvijo zagovornika po uradni dolžnosti in njegovim prevzemom obrambe 
nimajo odložilnega učinka na potek postopka.“
23 Člen 114(7) tega zakona določa:
„Disciplinski tožilec takoj po vročitvi disciplinskih očitkov od predsednika [Sąd Najwyższy (vrhovno 
sodišče)], ki vodi delo disciplinskega senata, zahteva, naj določi disciplinsko sodišče, pristojno za 
obravnavo zadeve na prvi stopnji. Predsednik [Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče)], ki vodi delo 
disciplinskega senata, to sodišče določi v sedmih dneh od prejema zahteve.“
24 Člen 115a(3) navedenega zakona določa:
„Disciplinsko sodišče vodi postopek tudi v primeru upravičene odsotnosti obdolženega sodnika, ki je 
o tem obveščen, ali njegovega zastopnika, razen če je to v nasprotju s pravilno izvedbo disciplinskega 
postopka.“
Zakon o KRS
25 Člen 9a zakona o KRS določa:
„1. Spodnji dom parlamenta izmed sodnikov Sąd Najwyższy [(vrhovno sodišče)] ter splošnih, 
upravnih in vojaških sodišč izvoli 15 članov [KRS] za skupni štiriletni mandat.
2.Spodnji dom parlamenta na volitvah iz odstavka 1, kolikor je mogoče, upošteva potrebo, da so 
v [KRS] zastopani sodniki iz različnih vrst in z različnih ravni sodišč.
3.Skupni mandat novih članov [KRS], izvoljenih izmed sodnikov, se začne dan po njihovi 
izvolitvi. Odhajajoči člani [KRS] opravljajo funkcije do dneva, ko se začne skupni mandat novih 
članov [KRS].“
8                                                                                                                  ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
26 Prehodna določba, vsebovana v členu 6 zakona z dne 8. decembra 2017 o spremembah zakona 
o nacionalnem sodnem svetu in nekaterih drugih zakonov, ki je začel veljati 17. januarja 2018 , 
določa:
„Mandat članov [KRS] iz člena 187(1), točka 2, [ustave], izvoljenih na podlagi sedanjih določb, traja do 
dneva pred začetkom mandata novih članov [KRS], vendar največ 90 dni od datuma začetka 
veljavnosti tega zakona, razen če se je mandat predhodno končal zaradi izteka.“
Predhodni postopek
27 Ker je Komisija menila, da Republika Poljska s tem, da je sprejela nove določbe, ki se uporabljajo za 
disciplinsko ureditev za sodnike Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) in splošnih sodišč, ni izpolnila 
svojih obveznosti na podlagi določb člena 19(1), drugi pododstavek, PEU in člena 267, drugi in 
tretji odstavek, PDEU, je 3. aprila 2019 tej državi članici poslala uradni opomin. Navedena država 
članica je nanj odgovorila z dopisom z dne 1. junija 2019 , v katerem je prerekala kakršno koli 
kršitev prava Unije.
28 Komisija je 17. julija 2019 izdala obrazloženo mnenje, v katerem je zatrjevala, da tako uvedena 
nova disciplinska ureditev pomeni kršitev navedenih določb prava Unije. Zato je ta institucija 
Republiko Poljsko pozvala, naj v dveh mesecih od prejema tega obrazloženega mnenja sprejme 
ukrepe, potrebne za uskladitev z njim. Navedena država članica je v odgovoru z dne 
17. septembra 2019 menila, da očitki Komisije niso utemeljeni.
29 Ker ta odgovor Komisije ni prepričal, se je odločila vložiti to tožbo.
Postopek pred Sodiščem
30 Komisija je z ločeno vlogo, ki je bila v sodnem tajništvu Sodišča vložena 25. oktobra 2019 , na 
podlagi člena 133(1) Poslovnika Sodišča predlagala, naj Sodišče zadevo obravnava po hitrem 
postopku. Komisija je v podporo temu predlogu trdila, da se očitki, ki jih navaja v tožbi, v zvezi 
z novo disciplinsko ureditvijo, ki se uporablja za poljske sodnike, nanašajo na sistemske kršitve 
jamstev, ki se zahtevajo za zagotavljanje njihove neodvisnosti. Zaradi zahteve po pravni varnosti 
bi bilo torej treba zadevo preučiti v najkrajšem času, da se odpravijo dvomi glede skladnosti 
navedene ureditve s pravom Unije.
31 Člen 133(1) Poslovnika določa, da lahko predsednik Sodišča na predlog tožeče ali tožene stranke, 
če je treba zadevo zaradi njene narave obravnavati v kar najkrajšem času, po opredelitvi nasprotne 
stranke, sodnika poročevalca in generalnega pravobranilca odloči, da se z odstopanjem od določb 
tega poslovnika zadeva obravnava po hitrem postopku.
32 V zvezi s tem je treba opozoriti, da je tak hitri postopek procesni instrument, namenjen reševanju 
zadev izjemne nujnosti. Poleg tega iz sodne prakse Sodišča izhaja tudi, da hitrega postopka ni 
mogoče uporabiti, če je občutljivost in kompleksnost pravnih problemov, ki se pojavljajo v neki 
zadevi, težko uskladiti z uporabo takega postopka, zlasti če očitno ni primerno, da se pisni del 
postopka pred Sodiščem skrajša (sodba z dne 18. maja 2021 , Asociaţia „Forumul Judecătorilor din 
România“ in drugi , C-83/19, C-127/19, C-195/19, C-291/19, C-355/19 in C-397/19 , 
EU:C:2021:393 , točka 103 in navedena sodna praksa; v nadaljevanju: sodba Asociaţia „Forumul 
Judecătorilor din România“ in drugi).
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                  9SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
33 V obravnavanem primeru je predsednik Sodišča 26. novembra 2019 po opredelitvi sodnika 
poročevalca in generalnega pravobranilca odločil, da je treba predlog Komisije iz točke 30 te sodbe 
zavrniti.
34 Čeprav so vprašanja, ki se postavljajo s to tožbo, v zvezi s temeljnimi določbami prava Unije lahko 
a priori ključna za pravilno delovanje sodnega sistema Unije, za katerega je neodvisnost 
nacionalnih sodišč bistvena, je namreč občutljivost in kompleksnost teh vprašanj, ki se poleg tega 
umeščajo v okvir obsežnih reform na področju pravosodja na Poljskem, težko uskladiti z uporabo 
hitrega postopka (glej po analogiji sodbo Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“ in drugi, 
točka 105 in navedena sodna praksa).
35 Vendar je predsednik Sodišča ob upoštevanju predmeta navedene tožbe in narave vprašanj, ki se 
v zvezi z njo postavljajo, s sklepom z dne 26. novembra 2019 v skladu s členom 53(3) Poslovnika 
odločil, da se bo ta zadeva obravnavala prednostno.
36 Poleg tega je Komisija 23. januarja 2020 v sodnem tajništvu Sodišča z ločeno vlogo vložila predlog 
za izdajo začasnih odredb na podlagi člena 279 PDEU in člena 160(2) Poslovnika, s katerim je 
predlagala, naj se Republiki Poljski odredi, da do izdaje sodbe, s katero bo Sodišče vsebinsko 
odločilo o zadevi:
– prekine uporabo določb člena 3, točka 5, člena 27 in člena 73(1) novega zakona o vrhovnem 
sodišču, ki je podlaga za pristojnost, ki jo ima disciplinski senat za odločanje tako na prvi kot 
na višji stopnji v disciplinskih zadevah v zvezi s sodniki;
– še nerešenih zadev pred disciplinskim senatom ne dodeljuje sestavi, ki ne izpolnjuje zahtev po 
neodvisnosti, ki so opredeljene zlasti v sodbi z dne 19. novembra 2019 , A. K. in drugi 
(Neodvisnost disciplinskega senata vrhovnega sodišča) (C-585/18, C-624/18 in C-625/18 , 
EU:C:2019:982 ; v nadaljevanju: sodba A. K. in drugi), ter
– Komisijo najpozneje v enem mesecu po vročitvi sklepa Sodišča o odreditvi predlagane začasne 
odredbe obvesti o vseh ukrepih, ki jih bo sprejela za popolno uskladitev s tem sklepom.
37 Sodišče je s sklepom z dne 8. aprila 2020 , Komisija/Poljska (C-791/19 R, EU:C:2020:277 ), ugodilo 
temu predlogu do razglasitve sodbe, s katero bo končan postopek v obravnavani zadevi.
38 S sklepi predsednika Sodišča z dne 11., 19. in 20. februarja 2020 je bila Kraljevini Belgiji, Kraljevini 
Danski, Kraljevini Nizozemski, Republiki Finski in Kraljevini Švedski dovoljena intervencija 
v sporu v podporo predlogom Komisije.
39 Po pisnem delu postopka, v katerem je Republika Poljska vložila odgovor na tožbo in nato dupliko 
kot odgovor na repliko Komisije ter odgovor na intervencijske vloge petih držav članic 
intervenientk, navedenih v prejšnji točki, sta bili stranki zaslišani o svojih stališčih na obravnavi 
1. decembra 2020 . Generalni pravobranilec je sklepne predloge predstavil 6. maja 2021 in s tem 
datumom je bil torej ustni del postopka končan.
40 Republika Poljska je z vlogo v sodnem tajništvu Sodišča z dne 10. junija 2021 predlagala ponovno 
odprtje ustnega dela postopka. V podporo temu predlogu v bistvu navaja, da se ne strinja 
s sklepnimi predlogi generalnega pravobranilca, iz katerih naj bi med drugim izhajalo, da 
okoliščine obravnavane zadeve niso bile dovolj razjasnjene.
10                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
41 V zvezi s tem je treba po eni strani spomniti, da Statut Sodišča Evropske unije in Poslovnik Sodišča 
strankam ne dajeta možnosti, da v odgovor na sklepne predloge, ki jih je predstavil generalni 
pravobranilec, predložijo stališča (sodba z dne 6. marca 2018 , Achmea , C-284/16 , EU:C:2018:158 , 
točka 26in navedena sodna praksa).
42 Po drugi strani, na podlagi člena 252, drugi odstavek, PDEU generalni pravobranilec popolnoma 
nepristransko in neodvisno javno predstavi obrazložene sklepne predloge o zadevah, pri katerih je 
v skladu s Statutom Sodišča Evropske unije zahtevano njegovo sodelovanje. Sodišča ne zavezujejo 
niti ti predlogi niti obrazložitev, ki generalnega pravobranilca pripelje do njih. Zato nestrinjanje 
stranke s sklepnimi predlogi generalnega pravobranilca, ne glede na vprašanja, ki jih ta obravnava 
v njih, samo po sebi ne more biti razlog, ki bi upravičeval ponovno odprtje ustnega dela postopka 
(sodba z dne 6. marca 2018 , Achmea , C-284/16 , EU:C:2018:158 , točka 27in navedena sodna 
praksa).
43 Vendar pa lahko Sodišče na podlagi člena 83 svojega poslovnika po opredelitvi generalnega 
pravobranilca kadar koli odredi ponovno odprtje ustnega dela postopka, zlasti če meni, da zadeva 
ni dovolj razjasnjena.
44 V obravnavani zadevi pa Sodišče po opredelitvi generalnega pravobranilca meni, da ima 
v nasprotju s tem, kar trdi Republika Poljska, po pisnem delu postopka in obravnavi pred tem 
sodiščem vse potrebne elemente za odločanje. Zato ni treba odrediti ponovnega odprtja ustnega 
dela postopka.
Tožba
45 Komisija v utemeljitev svoje tožbe navaja pet očitkov, pri čemer se prvi štirje nanašajo na kršitve 
člena 19(1), drugi pododstavek, PEU, peti pa na kršitev člena 267, drugi in tretji odstavek, PDEU.
Prvi štirje očitki, ki se nanašajo na kršitev člena 19(1), drugi pododstavek, PEU
Uporaba in obseg člena 19(1), drugi pododstavek, PEU
–Trditve strank
46 Komisija trdi, da se v nasprotju s tem, kar je Republika Poljska trdila v odgovoru na obrazloženo 
mnenje, v obravnavanem primeru uporablja člen 19(1), drugi pododstavek, PEU. Navedena 
določba naj bi namreč državam članicam nalagala, da zagotovijo, da nacionalni organi, ki kot 
„sodišča“ v smislu prava Unije lahko odločijo o vprašanjih glede uporabe in razlage tega prava, 
kar naj bi veljalo za poljska splošna sodišča in Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), izpolnjujejo 
zahteve za zagotavljanje učinkovitega sodnega varstva, vključno z zahtevami v zvezi 
z neodvisnostjo in nepristranskostjo navedenih organov.
47 Te zahteve po neodvisnosti in nepristranskosti pa naj bi predpostavljale zlasti obstoj pravil, 
s katerimi je mogoče pri pravnih subjektih odpraviti vsakršen legitimen dvom v zvezi 
z zavarovanostjo zadevnih organov pred zunanjimi dejavniki in njihovo nevtralnostjo glede na 
nasprotujoče si interese. V zvezi s tem naj se neodvisnost sodstva ne bi nanašala samo na 
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                11SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
opravljanje sodniških funkcij v konkretnih zadevah, temveč tudi na organizacijo pravosodja in 
vprašanje, ali zadevni organ daje jamstva, ki zagotavljajo „vtis neodvisnosti“, s katerim se ohrani 
zaupanje, ki ga morajo zbujati sodišča v demokratični družbi.
48 V ta namen naj bi bilo zlasti nujno, kot naj bi izhajalo iz sodne prakse Sodišča, da disciplinska 
ureditev, ki se uporablja za sodnike, vsebuje nujna jamstva, s katerimi se je mogoče izogniti 
kakršni koli nevarnosti, da bo ta ureditev uporabljena kot sistem političnega nadzora nad vsebino 
sodnih odločb, zaradi česar bi bilo treba določiti pravila, s katerimi so opredeljena ravnanja, ki 
pomenijo disciplinske kršitve, in sankcije, ki se konkretno uporabijo, s katerimi je določeno 
posredovanje neodvisnega organa v skladu s postopkom, v katerem so v celoti zagotovljene 
pravice iz členov 47 in 48 Listine, zlasti pravica do obrambe, in s katerimi je predvidena možnost 
sodnega izpodbijanja odločitev disciplinskih organov.
49 Republika Poljska v odgovoru na tožbo zlasti trdi, da se člena 47 in 48 Listine ne uporabljata 
v disciplinskih zadevah v zvezi z nacionalnimi sodniki, ker ne gre za položaj, v katerem bi se 
izvajalo pravo Unije v smislu člena 51(1) Listine. Natančneje, člen 19(1), drugi pododstavek, PEU 
naj ne bi bil vir temeljne pravice do obrambe in pravice do izjave v razumnem roku. Ta država 
članica meni, da so disciplinske zadeve, obravnavane na podlagi postopkovnih določb, ki jih 
izpodbija Komisija, povsem notranje in da poljski organi z opredelitvijo teh postopkov niso urejali 
področij, ki jih ureja pravo Unije v smislu navedenega člena v povezavi s členom 5 PEU in 
členoma 3 in 4 PDEU.
–Presoja Sodišča
50 Najprej je treba spomniti, da Unija združuje države, ki so svobodno in prostovoljno pristopile 
k skupnim vrednotam iz člena 2 PEU, spoštujejo te vrednote in si prizadevajo za njihovo 
spodbujanje. V skladu s členom 2 PEU Unija temelji na vrednotah, kot je pravna država, ki so 
skupne državam članicam v družbi, ki jo označuje med drugim pravičnost. Glede tega je treba 
poudariti, da vzajemno zaupanje med državami članicami in zlasti med njihovimi sodišči temelji 
na osnovni premisi, v skladu s katero države članice delijo vrsto skupnih vrednot, na katerih 
temelji Unija, kot je navedeno v tem členu (glej v tem smislu sodbo z dne 24. junija 2019 , 
Komisija/Poljska (Neodvisnost vrhovnega sodišča) , C-619/18 , EU:C:2019:531 , točki 42in 43ter 
navedena sodna praksa, in sodbo Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“ in drugi, 
točka 160 in navedena sodna praksa).
51 Poleg tega je to, da država članica spoštuje vrednote iz člena 2 PEU, pogoj za uživanje vseh pravic, 
ki izhajajo iz uporabe Pogodb za to državo članico. Država članica torej ne more spremeniti svoje 
zakonodaje tako, da bi povzročila poslabšanje varstva vrednote pravne države, ki je konkretizirana 
zlasti s členom 19 PEU. Države članice morajo tako zagotoviti, da se njihova zakonodaja na 
področju organiziranja pravosodja z vidika te vrednote ne poslabša, tako da ne sprejmejo pravil, 
ki bi posegala v neodvisnost sodnikov (sodba z dne 20. aprila 2021 , Repubblika , C-896/19 , 
EU:C:2021:311 , točke od 63 do 65 ter navedena sodna praksa, in sodba Asociaţia „Forumul 
Judecătorilor din România“ in drugi, točka 162).
52 Kot to določa člen 19(1), drugi pododstavek, PEU, morajo države članice določiti sistem pravnih 
sredstev in postopkov, ki posameznikom zagotavljajo spoštovanje njihove pravice do 
učinkovitega pravnega varstva na področjih, ki jih ureja pravo Unije. Načelo učinkovitega 
pravnega varstva pravic, ki jih imajo pravni subjekti na podlagi prava Unije, na katero se tako 
nanaša člen 19(1), drugi pododstavek, PEU, pomeni splošno načelo prava Unije, ki izhaja iz 
skupnih ustavnih tradicij držav članic in je določeno s členoma 6 in 13 Evropske konvencije 
12                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu (v 
nadaljevanju: EKČP), ter ki je sedaj potrjeno v členu 47 Listine (sodba Asociaţia „Forumul 
Judecătorilor din România“ in drugi, točka 190 in navedena sodna praksa).
53 Glede stvarnega področja uporabe člena 19(1), drugi pododstavek, PEU je treba poleg tega 
opozoriti, da se ta določba nanaša na „področja, ki jih ureja pravo Unije“, ne glede na položaj, 
v katerem države članice izvajajo to pravo v smislu člena 51(1) Listine (sodba z dne 
24. junija 2019 , Komisija/Poljska (Neodvisnost vrhovnega sodišča) , C-619/18 , EU:C:2019:531 , 
točka 50in navedena sodna praksa, in sodba Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“ in 
drugi, točka 192 in navedena sodna praksa).
54 Na podlagi člena 19(1), drugi pododstavek, PEU mora vsaka država članica zagotoviti, da organi, ki 
kot „sodišče“ v smislu, ki ga opredeljuje pravo Unije, spadajo v njen sistem pravnih sredstev na 
področjih, ki jih ureja pravo Unije, in ki lahko torej v tej vlogi odločajo o uporabi ali razlagi prava 
Unije, izpolnjujejo zahteve po učinkovitem pravnem varstvu (sodba z dne 2. marca 2021 , A. B. in 
drugi (Imenovanje sodnikov vrhovnega sodišča – Pravno sredstvo) , C-824/18 , EU:C:2021:153 , 
točka 112in navedena sodna praksa; v nadaljevanju: sodba A. B. in drugi).
55 Pri tem ni sporno, da Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) in zlasti disciplinski senat, ki je del tega 
sodišča, ter poljska splošna sodišča lahko odločajo o vprašanjih v zvezi z uporabo ali razlago 
prava Unije in da kot „sodišče“ v smislu, kot ga opredeljuje to pravo, spadajo v poljski sistem 
pravnih sredstev na „področjih, ki jih ureja pravo Unije“ v smislu člena 19(1), drugi pododstavek, 
PEU, tako da morajo navedena sodišča izpolnjevati zahteve po učinkovitem pravnem varstvu 
(sodbi z dne 24. junija 2019 , Komisija/Poljska (Neodvisnost vrhovnega sodišča) , C-619/18 , 
EU:C:2019:531 , točka 56, in z dne 5. novembra 2019 , Komisija/Poljska (Neodvisnost splošnih 
sodišč) , C-192/18 , EU:C:2019:924 , točka 104).
56 V zvezi s tem je treba poudariti, da je, kot navaja Republika Poljska, organizacija pravosodja 
v državah članicah seveda v njihovi pristojnosti, vendar morajo države članice pri izvajanju te 
pristojnosti spoštovati obveznosti, ki zanje izhajajo iz prava Unije in zlasti iz člena 19(1), drugi 
pododstavek, PEU (sodbi z dne 24. junija 2019 , Komisija/Poljska (Neodvisnost vrhovnega 
sodišča) , C-619/18 , EU:C:2019:531 , točka 52 in navedena sodna praksa, ter z dne 
5. novembra 2019 , Komisija/Poljska (Neodvisnost splošnih sodišč) , C-192/18 , EU:C:2019:924 , 
točka 102).
57 Ker člen 19(1), drugi pododstavek, PEU vsem državam članicam nalaga, da vzpostavijo pravna 
sredstva, potrebna za zagotovitev učinkovitega pravnega varstva na področjih, ki jih ureja pravo 
Unije, zlasti v smislu člena 47 Listine, je treba zadnjenavedeno določbo ustrezno upoštevati pri 
razlagi tega člena 19(1), drugi pododstavek, PEU (sodba z dne 20. aprila 2021 , Repubblika , C- 
896/19 , EU:C:2021:311 , točka 45in navedena sodna praksa). Za zagotovitev, da lahko organi, ki 
lahko odločajo o vprašanjih v zvezi z uporabo in razlago prava Unije, zagotovijo tako učinkovito 
pravno varstvo, je ohranitev njihove neodvisnosti bistvena, kot to potrjuje člen 47, drugi 
odstavek, Listine, v katerem je med zahtevami, povezanimi s temeljno pravico do učinkovitega 
pravnega sredstva, naveden dostop do „neodvisnega“ sodišča (sodba Asociaţia „Forumul 
Judecătorilor din România“ in drugi, točka 194 in navedena sodna praksa).
58 Ta zahteva po neodvisnosti sodišč, ki je neločljivo povezana z nalogo sojenja, je del bistvene 
vsebine pravice do učinkovitega pravnega varstva in temeljne pravice do poštenega sojenja, ki 
ima poglaviten pomen kot garant varstva vseh pravic, ki jih imajo pravni subjekti na podlagi prava 
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                13SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
Unije, in ohranitve skupnih vrednot držav članic, ki so navedene v členu 2 PEU, zlasti vrednote 
pravne države (sodba z dne 20. aprila 2021 , Repubblika , C-896/19 , EU:C:2021:311 , točka 51in 
navedena sodna praksa).
59 V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča jamstva neodvisnosti in nepristranskosti, ki se 
zahtevajo na podlagi prava Unije, predpostavljajo, da obstajajo pravila, ki se nanašajo zlasti na 
sestavo organa ter na imenovanje, trajanje funkcije in razloge za vzdržanje, izločitev in razrešitev 
njegovih članov, ter na podlagi katerih je mogoče zavrniti vsak legitimen dvom pri pravnih 
subjektih o zavarovanosti tega organa pred zunanjimi dejavniki in o njegovi nevtralnosti glede 
nasprotujočih si interesov (sodba z dne 20. aprila 2021 , Repubblika , C-896/19 , EU:C:2021:311 , 
točka 53in navedena sodna praksa).
60 V zvezi s tem je pomembno, da sodniki niso izpostavljeni zunanjim posegom ali pritiskom, ki bi 
lahko ogrozili njihovo neodvisnost. Pravila, ki se uporabljajo za status sodnikov in opravljanje 
njihovih funkcij, morajo zlasti omogočiti, da se ne izključijo zgolj vsakršni neposredni vplivi 
v obliki navodil, ampak tudi oblike bolj posrednega vplivanja, ki lahko usmerjajo odločitve 
zadevnih sodnikov, ter se tako prepreči vtis, da ti sodniki niso neodvisni ali nepristranski, kar bi 
lahko omajalo zaupanje, ki ga mora v demokratični družbi in v pravni državi pri pravnih 
subjektih zbujati sodstvo (sodba Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“ in drugi, 
točka 197 in navedena sodna praksa).
61 Natančneje, v zvezi s pravili, ki urejajo disciplinsko ureditev za sodnike, zahteva po neodvisnosti, 
ki izhaja iz prava Unije in zlasti člena 19(1), drugi pododstavek, PEU, v skladu z ustaljeno sodno 
prakso nalaga, da ta ureditev vsebuje potrebna jamstva za izognitev kakršni koli nevarnosti, da bo 
taka ureditev uporabljena kot sistem političnega nadzora nad vsebino sodnih odločb. Glede tega 
določitev pravil, s katerimi so zlasti opredeljena ravnanja, ki pomenijo disciplinske kršitve, in 
sankcije, ki se konkretno uporabijo, s katerimi je določeno posredovanje neodvisnega organa 
v skladu s postopkom, v katerem so v celoti zagotovljene pravice iz členov 47 in 48 Listine, zlasti 
pravica do obrambe, in s katerimi je dana možnost sodnega izpodbijanja odločb disciplinskih 
organov, pomeni celoto bistvenih jamstev za ohranitev neodvisnosti sodne oblasti (sodba 
Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“ in drugi, točka 198 in navedena sodna praksa).
62 Na podlagi navedenega je treba ugotoviti, da so nacionalna disciplinska pravila, ki jim Komisija 
nasprotuje v okviru prvih štirih očitkov, lahko predmet nadzora glede na člen 19(1), drugi 
pododstavek, PEU, tako da je treba preizkusiti, ali so kršitve te določbe, ki jih zatrjuje ta 
institucija, dokazane.
Drugi očitek
–Trditve strank
63 Komisija z drugim očitkom, ki ga je treba preučiti najprej, navaja kršitev člena 19(1), drugi 
pododstavek, PEU, ker disciplinski senat, ki odloča v disciplinskih zadevah v zvezi s sodniki Sąd 
Najwyższy (vrhovno sodišče) na prvi in na višji stopnji ter, odvisno od primera, v disciplinskih 
zadevah v zvezi s sodniki splošnih sodišč bodisi na višji stopnji bodisi tako na prvi kot na višji 
stopnji, ne izpolnjuje zahtevanih jamstev neodvisnosti in nepristranskosti.
14                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
64 Čeprav naj na splošno poseg izvršilnega organa v postopek imenovanja sodnikov sam po sebi ne bi 
vplival na njihovo neodvisnost in nepristranskost, bi bilo v obravnavanem primeru vseeno treba 
upoštevati, da je na Poljskem povezana in sočasna uvedba različnih zakonodajnih reform 
povzročila strukturno kršitev, zaradi katere ni več mogoče ohraniti vtisa neodvisnosti in 
nepristranskosti sodstva ter zaupanja, ki ga morajo sodišča zbujati v demokratični družbi, in pri 
pravnih subjektih zavrniti vsak legitimen dvom o zavarovanosti disciplinskega senata pred 
zunanjimi dejavniki in njegovi nevtralnosti glede nasprotujočih si interesov.
65 To kršitev naj bi povzročili različni dejavniki, med drugim okoliščina, da naj bi bil disciplinski 
senat, ki ima zlasti sodno pristojnost v disciplinskih zadevah v zvezi s sodniki, ustanovljen ex 
nihilo, pri čemer naj bi mu bila znotraj Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) dodeljena visoka stopnja 
organizacijske in finančne avtonomije, kakršne naj drugi senati tega sodišča ne bi imeli, in dejstvo, 
da naj bi bilo brez očitne utemeljitve in z odstopanjem od splošnega veljavnega pravila predvideno, 
da lahko mesta v tem novem senatu zasedejo samo novi sodniki, ki jih na predlog KRS imenuje 
predsednik republike, ne pa sodniki, ki bi bili premeščeni iz drugih senatov Sąd Najwyższy 
(vrhovno sodišče).
66 V tem okviru naj bi bila upoštevna tudi okoliščina, da je bila tik pred imenovanji teh novih 
sodnikov v disciplinski senat popolnoma preoblikovana sestava KRS s skrajšanjem tekočih 
mandatov navedenega organa na podlagi novih pravil o načinu imenovanja 15 sodnikov, članov 
tega organa, ki določajo, da teh ne izvolijo več sodniki, kot je to bilo prej, temveč da jih izvoli 
spodnji dom parlamenta. Zaradi teh novosti naj bi 23 od 25 članov KRS odslej imenovali 
zakonodajni ali izvršilni organi oziroma bi jih toliko zastopalo te organe, kar naj bi povzročilo 
politizacijo tega organa in posledično večji vpliv navedenih organov na postopek imenovanja 
sodnikov v disciplinski senat, kot sta zlasti poudarili tako Evropska komisija za demokracijo skozi 
pravo (imenovana Beneška komisija) v mnenju št. 904/2017 z dne 11. decembra 2017
(CDL(2017)031) kot Skupina držav proti korupciji (GRECO) v ad hoc poročilu o Poljski z dne 
23. marca 2018 .
67 Republika Poljska v odgovoru na tožbo trdi, da tako postopek imenovanja članov disciplinskega 
senata, ki je poleg tega podoben postopkom v drugih državah članicah, kot druga jamstva, ki jih 
uživajo ti člani po imenovanju, zagotavljajo neodvisnost navedenega senata.
68 Pogoji, ki jih morajo izpolnjevati kandidati za funkcije sodnikov na Sąd Najwyższy (vrhovno 
sodišče), naj bi namreč bili izčrpno opredeljeni z nacionalnim pravom, postopek njihovega 
imenovanja pa naj bi po objavi javnega razpisa za zbiranje prijav vključeval izbor, ki ga opravi 
KRS in na podlagi katerega naj bi ta organ pripravil predlog za imenovanje izbranih kandidatov, 
na podlagi katerega jih nazadnje imenuje predsednik republike, ki pa naj ne bi bil obvezan slediti 
predlogu KRS.
69 Poleg tega naj nova sestava KRS ne bi bila skoraj nič drugačna od prevladujoče sestave nacionalnih 
sodnih svetov v nekaterih drugih državah članicah ter naj bi prispevala k okrepitvi demokratične 
legitimnosti tega organa in zagotavljala boljšo zastopanost poljskih sodnikov v njem.
70 Nazadnje naj bi neodvisnost sodnikov disciplinskega senata po njihovem imenovanju izhajala iz 
obstoja izpopolnjenega sistema jamstev, povezanih zlasti z neomejenim trajanjem njihovega 
mandata, njihovo neodstavljivostjo, imuniteto in obveznostjo politične nevtralnosti ter različnimi 
poklicnimi nezdružljivostmi in zelo visokim plačilom. Z visoko stopnjo upravne, finančne in sodne 
avtonomije, ki jo uživa disciplinski senat, naj bi se okrepila neodvisnost tega organa, tako da se 
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                15SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
njegovi člani zaščitijo pred tveganji, povezanimi z značilno poklicno podrejenostjo ali 
kolegialnostjo, kadar odločajo o disciplinskih zadevah v zvezi s sodniki drugih senatov Sąd 
Najwyższy (vrhovno sodišče).
71 Sicer pa naj bi se neodvisnost disciplinskega senata od poljske izvršilne oblasti kazala tudi 
v odločbah tega organa, iz katerih naj bi bilo zlasti razvidno, da naj bi bile od 18 pritožb ministra 
za pravosodje zoper sodbe prvostopenjskih disciplinskih sodišč v zadevah proti sodnikom 
v sedmih primerih izpodbijane sodbe potrjene, v petih primerih spremenjene z naložitvijo 
strožjih disciplinskih sankcij, v dveh primerih naj bi disciplinski senat oprostilni sodbi spremenil 
in izrekel disciplinske sankcije, prav tako v dveh primerih naj bi spremenil oprostilni sodbi in 
ugotovil storitev kaznivega dejanja, vendar sankcije ni naložil, v enem primeru naj bi bila sodba 
razveljavljena in disciplinski postopek končan zaradi smrti zadevnega sodnika, v enem primeru 
pa naj bi ta senat spremenil zadevno sodbo, ne da bi naložil sankcijo, potem ko je zadevno 
kaznivo dejanje preopredelil kot manjšo disciplinsko kršitev.
72 Komisija v repliki trdi, da je bila medtem s sodbo A. K. in drugi, ki je bila izdana po vložitvi te 
tožbe, potrjena utemeljenost obravnavanega očitka.
73 Enako naj bi veljalo tudi za sodbo z dne 5. decembra 2019 (III PO 7/18) in sklepa z dne 
15. januarja 2020 (III PO 8/18 in III PO 9/18), s katerimi naj bi Sąd Najwyższy (Izba Pracy 
i Ubezpieczeń Społecznych) (vrhovno sodišče (senat za delovno pravo in pravo socialne varnosti), 
Poljska), ki je bilo predložitveno sodišče v zadevah v glavni stvari, v katerih je bila izdana sodba 
A. K. in drugi, na podlagi spoznanj, ki izhajajo iz zadnjenavedene sodbe, razsodilo, da KRS 
v sedanji sestavi ni organ, ki bi bil nepristranski in neodvisen od poljske zakonodajne in izvršilne 
oblasti, in da disciplinski senat ni „sodišče“ v smislu člena 47 Listine, člena 6 EKČP in člena 45(1) 
ustave. V teh odločbah naj bi Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) poleg dejavnikov, ki so že omenjeni 
v točki 65 te sodbe, navedlo, prvič, da naj bi bila disciplinskemu senatu dodeljena tudi izključna 
pristojnost za zadeve s področja delovnega prava, prava socialne varnosti in upokojitve, ki se 
nanašajo na sodnike Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), kar so področja, za katera so bila prej 
pristojna splošna sodišča, drugič, v postopku imenovanja zadevnih sodnikov naj bi se možnosti 
neizbranega kandidata, da izpodbija sklepe KRS, po več zaporednih spremembah zakona o KRS 
znatno zmanjšale, tretjič, osebe, imenovane za sodnike v disciplinskem senatu, naj bi imele zelo 
vidne povezave s poljsko zakonodajno ali izvršilno oblastjo, in četrtič, disciplinski senat naj bi si 
od ustanovitve dalje prizadeval zlasti za umik predlogov za sprejetje predhodne odločbe, 
naslovljenih na Sodišče, v zadevah, v katerih je bila izdana sodba A. K. in drugi.
74 Ugotovitve iz navedenih odločb naj bi bile nato ponovljene v resoluciji z dne 23. januarja 2020 , ki 
ima učinek pravnega načela in jo je Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) sprejelo v sestavi, ki združuje 
civilni in kazenski senat ter senat za delovno pravo in pravo socialne varnosti navedenega sodišča.
75 Poleg tega naj bi bili sodniki disciplinskega senata v privilegiranem položaju v primerjavi s sodniki 
drugih senatov Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče). Iz sodbe Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) z dne 
5. decembra 2019 (III PO 7/18) naj bi namreč tudi izhajalo, da je delovna obremenitev 
disciplinskega senata znatno manjša od obremenitve drugih senatov navedenega sodišča, čeprav 
člani disciplinskega senata, kot je Republika Poljska navedla v odgovoru na tožbo, prejemajo 
približno 40 % višje plačilo kot sodniki drugih senatov Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče).
76 V zvezi z jamstvi, ki domnevno ščitijo sodnike disciplinskega senata po njihovem imenovanju in na 
katera se je sklicevala Republika Poljska, naj bi iz ugotovitev iz sodbe A. K. in drugi izhajalo, da se 
je treba, ne glede na obstoj navedenih jamstev, s celovito analizo nacionalnih določb o ustanovitvi 
16                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
zadevnega organa ter zlasti o pristojnostih, ki so mu dodeljene, o njegovi sestavi in načinu 
imenovanja sodnikov, ki v njem odločajo, prepričati, da ti različni elementi niso taki, da pri 
pravnih subjektih lahko zbudijo legitimen dvom o zavarovanosti zadevnih sodnikov pred 
zunanjimi dejavniki po njihovem imenovanju in o njihovi nevtralnosti glede nasprotujočih si 
interesov.
77 Republika Poljska v dupliki trdi, da iz tožbe Komisije izhaja, da se njen drugi očitek nanaša na 
pravno presojo nacionalnih določb, ki so predmet te tožbe, in ne na ugotavljanje dejstev. Parametri 
v zvezi z neodvisnostjo disciplinskega senata, ki bi jih v skladu s sodbo A. K. in drugi moralo 
preučiti predložitveno sodišče v zadevah v glavni stvari, v katerih je bila izdana navedena sodba, 
pa naj ne bi imeli nobene povezave s presojo abstraktne skladnosti teh nacionalnih določb 
s pravom Unije, temveč naj bi se nanašali na dejansko stanje. Zato naj odločbe, ki jih je Sąd 
Najwyższy (vrhovno sodišče) izdalo po sodbi A. K. in drugi, ne bi bile upoštevne za presojo 
neizpolnitve obveznosti, ki se tej državi članici očita v okviru te tožbe. Resolucija Sąd Najwyższy 
(vrhovno sodišče) z dne 23. januarja 2020 naj se ne bi nanašala na pristojnosti disciplinskega 
senata, poleg tega pa naj bi jo Trybunał Konstytucyjny (ustavno sodišče, Poljska) v sodbi z dne 
20. aprila 2020 razglasilo za neustavno.
78 Nazadnje Republika Poljska k dupliki prilaga približno 2300 strani dokumentacije, ki daje celovit 
pregled odločb disciplinskega senata, ki naj bi potrdile prepričanje navedene države članice, da 
navedeni organ odloča popolnoma nepristransko in neodvisno. Poleg tega naj bi iz primerjalnega 
pregleda odločb, izdanih v disciplinskih postopkih, uvedenih na podlagi pritožbe ministra za 
pravosodje v letih od 2017 do 2019, ki je prav tako priložen k tej vlogi, izhajalo, da je 
v letih 2017 in 2018 kazenski senat vrhovnega sodišča ugodil šestim pritožbam ministra za 
pravosodje od štirinajstih, medtem ko je disciplinski senat v letih 2018 in 2019 ugodil 17 od 44, 
kar naj bi izkazovalo enakovredno razmerje.
79 Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska, Kraljevina Nizozemska, Republika Finska in Kraljevina 
Švedska menijo, da zlasti iz ugotovitev v sodbi A. K. in drugi izhaja, da disciplinski senat ne 
izpolnjuje zahtev po nepristranskosti in neodvisnosti, ki izhajajo iz prava Unije. Po mnenju 
Kraljevine Belgije se ta ugotovitev poleg tega lahko opre na različne instrumente, sprejete 
v mednarodnih organih, kot sta Evropska listina o statutu za sodnike in mnenje Beneške komisije 
št. 977/2019 z dne 16. januarja 2020 o spremembah zlasti zakona o splošnih sodiščih in novega 
zakona o vrhovnem sodišču, uvedenih 20. decembra 2019 .
–Presoja Sodišča
80 Kot izhaja iz ustaljene sodne prakse Sodišča, navedene v točki 61 te sodbe, mora vsaka država 
članica na podlagi člena 19(1), drugi pododstavek, PEU zagotoviti, da se v okviru disciplinske 
ureditve, ki se uporablja za sodnike nacionalnih sodišč, ki spadajo v njen sistem pravnih sredstev 
na področjih, urejenih s pravom Unije, spoštuje načelo neodvisnosti sodnikov, zlasti tako, da 
zagotovi, da nadzor nad odločbami, izdanimi v disciplinskih postopkih, ki so bili uvedeni proti 
sodnikom navedenih sodišč, opravlja organ, ki tudi sam lahko zadosti jamstvom, ki so del 
učinkovitega pravnega varstva in med katerimi je jamstvo neodvisnosti (sklep z dne 
8. aprila 2020 , Komisija/Poljska , C-791/19 R, EU:C:2020:277 , točka 35).
81 Iz člena 27(1), člena 73(1) in člena 97(3) novega zakona o vrhovnem sodišču ter člena 110(1) 
zakona o splošnih sodiščih pa izhaja, da je odslej za disciplinske odločbe, ki se lahko sprejmejo 
v zvezi s poljskimi sodniki, pristojen disciplinski senat, ustanovljen na podlagi novega zakona 
o vrhovnem sodišču. Ta senat odloča v disciplinskih zadevah v zvezi s sodniki Sąd Najwyższy 
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                17SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
(vrhovno sodišče) na prvi stopnji in na višji stopnji ter, odvisno od primera, v disciplinskih zadevah 
v zvezi s sodniki splošnih sodišč bodisi na višji stopnji bodisi tako na prvi stopnji kot na višji 
stopnji. Iz načel, navedenih v prejšnji točki izhaja, da mora v skladu s pravom Unije in zlasti 
s členom 19(1), drugi pododstavek, PEU organ, kot je disciplinski senat, zagotavljati vsa 
zahtevana jamstva v zvezi s svojo neodvisnostjo in nepristranskostjo.
82 Kot je v zvezi s tem pojasnilo Sodišče, že samo možnost, da bodo sodniki Sąd Najwyższy (vrhovno 
sodišče) in splošnih sodišč izpostavljeni tveganju disciplinskega postopka, ki bi lahko vodil do tega, 
da bi zadevo obravnaval organ, katerega neodvisnost ne bi bila zagotovljena, lahko vpliva na 
njihovo lastno neodvisnost (sklep z dne 8. aprila 2020 , Komisija/Poljska , C-791/19 R, 
EU:C:2020:277 , točka 90).
83 V zvezi s tem je treba zlasti upoštevati dejstvo, da imajo lahko disciplinski ukrepi resne posledice 
za življenje in poklicno pot kaznovanih sodnikov. Kot je navedlo tudi Evropsko sodišče za 
človekove pravice, mora biti sodni nadzor, ki se izvaja, prilagojen disciplinski naravi zadevnih 
odločb. Ko država začne tak disciplinski postopek, gre namreč za zaupanje javnosti v delovanje in 
neodvisnost sodne oblasti, za zaupanje, ki v demokratični državi zagotavlja sam obstoj pravne 
države (glej v tem smislu sodbi ESČP z dne 6. novembra 2018 , Ramos Nunes de Carvalho e Sá 
proti Portugalski, CE:ECHR:2018:1106JUD005539113, točka 196, in z dne 9. marca 2021 , 
Eminağaoğlu proti Turčiji, CE:ECHR:2021:0309JUD007652112, točka 97).
84 Komisija z drugim očitkom v bistvu trdi, da disciplinski senat, glede na posebne okoliščine, 
v katerih je bil ustanovljen, nekatere značilnosti tega senata in postopek, v katerem so bili 
imenovani sodniki, ki bodo v senatu odločali, ne izpolnjuje zahtev po neodvisnosti in 
nepristranskosti, ki izhajajo iz člena 19(1), drugi pododstavek, PEU.
85 V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, kot so poudarile Komisija in intervenientke, da je Sodišče 
v sodbi A. K. in drugi že obravnavalo predlog za sprejetje predhodne odločbe Sąd Najwyższy (Izba 
Pracy i Ubezpieczeń Społecznych) (vrhovno sodišče (senat za delovno pravo in pravo socialne 
varnosti)), ki se je nanašal zlasti na vprašanje, ali je treba pravo Unije razlagati tako, da organ, kot 
je disciplinski senat, izpolnjuje zahteve po neodvisnosti in nepristranskosti, navedene zlasti 
v členu 47 Listine.
86 Kot izhaja iz izreka sodbe A. K. in drugi, je Sodišče v zvezi s tem razsodilo, da organ ni neodvisno 
in nepristransko sodišče v smislu navedene določbe, če objektivni pogoji, v katerih je bil ta organ 
ustanovljen, in značilnosti tega organa ter način, na katerega so bili njegovi člani imenovani, pri 
pravnih subjektih lahko povzročijo legitimne dvome v zvezi z zavarovanostjo navedenega organa 
pred zunanjimi dejavniki, zlasti pred neposrednimi ali posrednimi vplivi zakonodajne in izvršilne 
oblasti, in njegovo nevtralnostjo v razmerju do nasprotujočih si interesov. Taki dvomi lahko tako 
privedejo do neobstoja vtisa neodvisnosti in nepristranskosti navedenega organa, kar bi lahko 
omajalo zaupanje, ki ga mora v demokratični družbi pri navedenih pravnih subjektih zbujati 
pravosodje.
87 Kot izhaja iz točk 52 in 57 te sodbe, je treba pri razlagi člena 19(1), drugi pododstavek, PEU 
ustrezno upoštevati člen 47 Listine.
88 Za ugotovitev, ali disciplinski senat kot organ, pristojen za nadzor nad odločbami, izdanimi 
v disciplinskih postopkih proti sodnikom, ki lahko odločajo o razlagi in uporabi prava Unije, 
izpolnjuje zahtevo po neodvisnosti in nepristranskosti, ki se zahteva na podlagi prava Unije, je 
treba najprej opozoriti, kot je navedla Komisija, da je do ustanovitve navedenega senata z novim 
18                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
zakonom o vrhovnem sodišču prišlo v širšem okviru velikih reform organizacije sodne oblasti na 
Poljskem, med katerimi so zlasti reforme, ki izhajajo iz sprejetja tega novega zakona o vrhovnem 
sodišču ter sprememb zakona o splošnih sodiščih in zakona o KRS.
89 V teh okoliščinah je treba na prvem mestu navesti, kot je trdila Komisija, da je bila tako ex nihilo 
ustanovljenemu disciplinskemu senatu v skladu s členom 27, členom 73(1) in členom 97(3) novega 
zakona o vrhovnem sodišču ter členom 110(1) zakona o splošnih sodiščih posebej dodeljena 
izključna pristojnost za odločanje v disciplinskih zadevah ter zadevah s področja delovnega prava, 
prava socialne varnosti in upokojitve, ki se nanašajo na sodnike Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), 
in pristojnost za odločanje, odvisno od primera, v disciplinskih zadevah v zvezi s sodniki splošnih 
sodišč bodisi na višji stopnji bodisi tako na prvi stopnji kot na višji stopnji.
90 Vendar je treba zlasti opozoriti, kot je Sodišče že navedlo v točkah 148 in 149 sodbe A. K. in drugi 
predvsem glede zadev v zvezi z upokojitvijo sodnikov Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), da je bila 
ta pristojnost disciplinskemu senatu dodeljena vzporedno zlasti s sprejetjem določb novega 
zakona o vrhovnem sodišču, s katerimi sta bila določena znižanje upokojitvene starosti sodnikov 
Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) in uporaba tega ukrepa za sodnike tega sodišča, ki so bili na 
položaju, pri čemer je bila predsedniku republike podeljena diskrecijska pravica glede podaljšanja 
aktivnega mandata teh sodnikov po dopolnitvi na novo določene upokojitvene starosti. V zvezi 
s tem je Sodišče v sodbi z dne 24. junija 2019 , Komisija/Poljska (Neodvisnost vrhovnega sodišča)
(C-619/18 , EU:C:2019:531 ), razsodilo, da je Republika Poljska zaradi sprejetja navedenih 
nacionalnih določb kršila neodstavljivost in neodvisnost sodnikov Sąd Najwyższy (vrhovno 
sodišče) in ni izpolnila svojih obveznosti na podlagi člena 19(1), drugi pododstavek, PEU.
91 Na drugem mestu je treba ugotoviti, kot je trdila Komisija in kot je navedlo tudi Sodišče 
v točki 151 sodbe A. K. in drugi, da iz ureditve, vzpostavljene z novim zakonom o vrhovnem 
sodišču in zlasti iz členov 6, 7 in 20 tega zakona izhaja, da ima disciplinski senat, čeprav je bil 
formalno ustanovljen kot senat Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), znotraj navedenega sodišča 
posebej visoko stopnjo organizacijske, funkcionalne in finančne avtonomije v primerjavi 
z drugimi senati tega sodišča.
92 V zvezi s tem trditve Republike Poljske, da gre v obravnavanem primeru samo za krepitev 
neodvisnosti sodnikov disciplinskega senata, tako da so zaščiteni pred tveganji, povezanimi 
z značilno poklicno podrejenostjo ali kolegialnostjo, ni mogoče sprejeti, zlasti ker so sami sodniki 
disciplinskega senata lahko stranke v disciplinskem sporu ali sporu, ki se nanaša na delovno pravo, 
pravo socialne varnosti in upokojitev, in ker poljski zakonodajalec ni menil, da je treba pristojnost 
za odločanje o takih sporih dodeliti drugemu senatu Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče).
93 Na tretjem mestu v zvezi z dejstvom, da so sodniki disciplinskega senata upravičeni do približno 
40 % višjega plačila kot sodniki, dodeljeni v druge senate Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), je treba 
navesti, da je v skladu s pojasnili, ki jih je Republika Poljska navedla v svojih vlogah in na obravnavi, 
to veliko višje plačilo upravičeno izključno z obstojem pravila o nezdružljivosti, ki se posebej 
uporablja za sodnike disciplinskega senata in jim preprečuje opravljanje akademskih funkcij. 
Vendar se v skladu z istimi pojasnili lahko zadevne osebe, ne glede na to ureditev nezdružljivosti, 
odločijo za take akademske funkcije, če te niso v nasprotju z ugledom statusa sodnika in če se 
v tem primeru odpovejo temu višjemu plačilu. Ugotoviti pa je treba, da na podlagi takih pojasnil 
ni mogoče razumeti objektivnih razlogov, iz katerih tudi sodnikom, dodeljenim v druge senate 
Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), ne bi bilo mogoče priznati iste možnosti, da izbirajo med 
opravljanjem akademskih dejavnosti na eni strani in veliko višjim plačilom na drugi.
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                19SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
94 Na četrtem mestu je treba poudariti okoliščino, na katero se je sklicevala Komisija in ki jo je 
Sodišče že navedlo v točki 150 sodbe A. K. in drugi, da morajo v skladu s členom 131 novega 
zakona o vrhovnem sodišču disciplinski senat, ki so mu tako dodeljene pristojnosti, navedene 
v točki 89 te sodbe, ko se prvič oblikuje, sestavljati samo novi sodniki, ki jih na predlog KRS 
imenuje predsednik republike, pri čemer so torej izključene kakršne koli možnosti za premestitev 
sodnikov, ki so že na položaju na Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), v navedeni senat, čeprav so na 
podlagi istega zakona take premestitve sodnikov iz enega v drug senat Sąd Najwyższy (vrhovno 
sodišče) načeloma dovoljene. Poleg tega je bila sestava KRS pred temi imenovanji popolnoma 
preoblikovana.
95 Kot izhaja iz ustaljene sodne prakse, navedene v točki 59 te sodbe, jamstva neodvisnosti in 
nepristranskosti sodnikov, ki se zahtevajo na podlagi prava Unije, predpostavljajo zlasti obstoj 
pravil, ki urejajo imenovanje sodnikov (glej v tem smislu sodbo A. B. in drugi, točki 117 in 121). 
Tudi iz sodne prakse Sodišča, navedene v točki 56 te sodbe, izhaja, da morajo države članice pri 
izvajanju svojih pristojnosti, zlasti pristojnosti v zvezi z določitvijo nacionalnih pravil, ki urejajo 
postopek imenovanja sodnikov, spoštovati obveznosti, ki zanje izhajajo iz prava Unije in zlasti iz 
člena 19(1), drugi pododstavek, PEU (glej v tem smislu sodbi A. B. in drugi, točki 68 in 79, ter 
z dne 20. aprila 2021 , Repubblika , C-896/19 , EU:C:2021:311 , točka 48).
96 V skladu z načelom delitve oblasti, ki je značilno za delovanje pravne države, mora biti med 
drugim zagotovljena neodvisnost sodišč od zakonodajne in izvršilne oblasti (sodba z dne 
20. aprila 2021 , Repubblika , C-896/19 , EU:C:2021:311 , točka 54in navedena sodna praksa).
97 Natančneje, v zvezi s pogoji, v katerih se sprejemajo odločitve o imenovanju sodnikov Sąd 
Najwyższy (vrhovno sodišče) in zlasti disciplinskega senata, je Sodišče seveda že imelo priložnost 
pojasniti, da zgolj dejstvo, da zadevne sodnike imenuje predsednik republike države članice, ne 
more povzročiti, da bi bili ti odvisni od predsednika republike, niti vzbuditi dvomov glede njihove 
nepristranskosti, če po imenovanju niso pod nobenim pritiskom in pri izvajanju svojih nalog ne 
prejemajo navodil (sodba z dne 20. aprila 2021 , Repubblika , C-896/19 , EU:C:2021:311 , točka 56
in navedena sodna praksa).
98 Vendar je Sodišče pojasnilo, da se je treba še vedno prepričati, ali so vsebinski pogoji in 
postopkovna pravila, ki se uporabljajo za sprejetje navedenih odločitev o imenovanju, taki, da pri 
pravnih subjektih ne morejo povzročiti legitimnih dvomov v zvezi z zavarovanostjo zadevnih 
sodnikov pred zunanjimi dejavniki in njihovo nevtralnostjo v razmerju do nasprotujočih si 
interesov po imenovanju zadevnih oseb ter da je za to pomembno, da navedeni pogoji in 
podrobna pravila omogočajo, da se ne izključi le kakršna koli oblika neposrednega vpliva v obliki 
navodil, temveč tudi bolj posredne oblike vplivanja, ki bi lahko usmerjale odločanje zadevnih 
sodnikov (glej v tem smislu sodbo z dne 20. aprila 2021 , Repubblika , C-896/19 , EU:C:2021:311 , 
točki 55in 57ter navedena sodna praksa).
99 Potem ko je Sodišče poudarilo, da na podlagi člena 179 ustave sodnike Sąd Najwyższy (vrhovno 
sodišče) imenuje predsednik republike na predlog KRS, to je organa, ki mu je s členom 186 ustave 
zaupana naloga varuha neodvisnosti sodišč in sodnikov, je v točki 137 sodbe A. K. in drugi ter 
točki 124 sodbe A. B. in drugi pojasnilo, da posredovanje takega organa v okviru postopka 
imenovanja sodnikov načeloma lahko prispeva k objektivnosti navedenega postopka z omejitvijo 
manevrskega prostora, ki ga ima predsednik republike pri izvajanju pristojnosti, ki mu je tako 
podeljena.
20                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
100 Vendar je Sodišče v točki 138 sodbe A. K. in drugi ter točki 125 sodbe A. B. in drugi navedlo, da to 
predvsem velja le, če je navedeni organ sam dovolj neodvisen od zakonodajne in izvršilne veje 
oblasti ter od organa, ki mu mora predložiti tak predlog za imenovanje.
101 V zvezi s tem je treba poudariti, da je na podlagi člena 179 ustave akt, s katerim KRS predlaga 
kandidata za imenovanje na mesto sodnika Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), pogoj sine qua non, 
da lahko predsednik republike tega kandidata imenuje na to mesto. Vloga KRS v tem postopku 
imenovanja je zato odločilna (glej v tem smislu sodbo A. B. in drugi, točka 126).
102 V takih okoliščinah je stopnja neodvisnosti KRS od poljske zakonodajne in izvršilne veje oblasti pri 
opravljanju tako dodeljenih nalog lahko upoštevna pri presoji, ali lahko sami sodniki, ki jih izbere, 
izpolnjujejo zahteve po neodvisnosti in nepristranskosti, ki izhajajo iz prava Unije (glej v tem 
smislu sodbi A. K in drugi, točka 139, ter A. B. in drugi, točka 127).
103 Seveda je Sodišče, kot je navedla Republika Poljska, že razsodilo, da okoliščina, da v sestavi organa, 
kot je nacionalni sodni svet, ki je vključen v postopek imenovanja sodnikov, prevladujejo člani, ki 
jih izbere zakonodajna oblast, sama po sebi ne more povzročiti dvoma o neodvisnosti sodnikov, ki 
so imenovani na koncu tega postopka (glej v tem smislu sodbo z dne 9. julija 2020 , Land Hessen , 
C-272/19 , EU:C:2020:535 , točki 55in 56). Vendar iz sodne prakse Sodišča in natančneje iz sodb 
A. K. in drugi ter A. B. in drugi izhaja tudi, da je lahko drugače, če ta ista okoliščina v povezavi 
z drugimi upoštevnimi dejavniki in pogoji, v katerih so bile te izbire opravljene, povzroči 
nastanek takih dvomov.
104 V zvezi s tem je treba navesti, prvič, kot je trdila Komisija, da medtem ko so 15 članov KRS, ki so 
bili izvoljeni izmed sodnikov, prej izvolili njihovi kolegi, pa je bil zakon o KRS nedavno tako 
spremenjen, kot izhaja iz člena 9a navedenega zakona, da zdaj teh 15 članov imenuje veja poljske 
zakonodajne oblasti in sta posledično 23 od 25 članov KRS v tej novi sestavi imenovali poljska 
izvršilna ali zakonodajna oblast oziroma so te osebe člani navedenih oblasti. Take spremembe pa 
lahko povzročijo tveganje, ki ga v prej veljavnem načinu izvolitve ni bilo, za večji vpliv te 
zakonodajne in izvršilne oblasti na KRS ter poseg v neodvisnost tega organa.
105 Drugič, kot je Komisija prav tako poudarila, iz člena 6 zakona z dne 8. decembra 2017 , navedenega 
v točki 26 te sodbe, izhaja, da je bila nova sestava KRS vzpostavljena s skrajšanjem veljavnega 
mandata, ki v skladu s členom 187(3) ustave traja štiri leta, tedanjih članov tega organa.
106 Tretjič, opozoriti je treba, da je bila zakonodajna reforma, na podlagi katere je bila vzpostavljena ta 
nova sestava KRS, sprejeta sočasno s sprejetjem novega zakona o vrhovnem sodišču, s katerim je 
bila izvedena obsežna reforma Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), ki je vključevala med drugim 
ustanovitev dveh novih senatov, med katerima je disciplinski senat, znotraj navedenega sodišča in 
uvedbo ureditve – za katero je bilo medtem razsojeno, da je v nasprotju s členom 19(1), drugi 
pododstavek, PEU in ki je bila že obravnavana v točki 90 te sodbe – s katero je bilo določeno 
znižanje upokojitvene starosti sodnikov Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) in uporaba tega ukrepa 
za sodnike tega sodišča na položaju.
107 Zato ni sporno, da je do predčasnega prenehanja mandatov nekaterih članov KRS, ki so bili takrat 
na položaju, in oblikovanja nove sestave KRS prišlo v okoliščinah, v katerih se je pričakovalo, da 
bodo na Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) in zlasti v disciplinskem senatu v kratkem na voljo 
številna delovna mesta, kot je Sodišče v bistvu že poudarilo v točkah od 22 do 27 sklepa z dne 
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                21SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
17. decembra 2018 , Komisija/Poljska (C-619/18 R, EU:C:2018:1021 ), v točki 86sodbe z dne 
24. junija 2019 , Komisija/Poljska (Neodvisnost vrhovnega sodišča) (C-619/18 , EU:C:2019:531 ), ter 
v točki 134 sodbe A. B. in drugi.
108 Ugotoviti pa je treba, da elementi, opisani v točkah od 104 do 107 te sodbe, lahko povzročijo 
legitimne dvome v zvezi z neodvisnostjo KRS in njegovo vlogo v postopku imenovanja, kot je 
postopek, v katerem so bili imenovani člani disciplinskega senata.
109 Poleg tega iz točk od 89 do 94 te sodbe po eni strani izhaja, da se ta postopek imenovanja uporablja 
za kandidate za položaj člana sodnega senata, na novo ustanovljenega za odločanje zlasti 
o disciplinskih postopkih proti nacionalnim sodnikom in o vprašanjih, povezanih z reformo 
določb v zvezi s Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), za katera je bilo v nekaterih vidikih že 
ugotovljeno, da Republika Poljska ni izpolnila obveznosti iz člena 19(1), drugi pododstavek, PEU, 
in po drugi strani da ta organ sestavljajo izključno novi sodniki, ki še ne zasedajo položajev na Sąd 
Najwyższy (vrhovno sodišče) in ki bodo prejemali znatno višje plačilo ter bodo imeli posebej 
visoko stopnjo organizacijske, funkcionalne in finančne avtonomije v primerjavi s prevladujočimi 
razmerami v drugih sodnih senatih Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče).
110 Ti elementi, obravnavani v okviru celovite analize, ki vključuje pomembno vlogo KRS pri 
imenovanju članov disciplinskega senata oziroma, kot izhaja iz točke 108 te sodbe, organa, 
katerega neodvisnost od politične oblasti je vprašljiva, lahko pri pravnih subjektih povzročijo 
legitimne dvome o neodvisnosti in nepristranskosti navedenega disciplinskega senata.
111 Glede podatkov v zvezi s sodno prakso disciplinskega senata, navedenih v točkah 71 in 78 te sodbe, 
je dovolj navesti, da se poleg dejstva, da se zdi, da statistike, navedene v tej točki 71, pričajo bolj 
o tem, da je disciplinski senat v večini primerov, v katerih naj bi tako odločal o pritožbi ministra 
za pravosodje zoper odločbo prvostopenjskega disciplinskega sodišča, ohranil ali zaostril 
disciplinsko odgovornost zadevnih sodnikov, drugi očitek Komisije, kot je poudarila 
zadnjenavedena, nikakor ne nanaša na konkretno sodno dejavnost disciplinskega senata in 
sodnikov, ki ga sestavljajo, temveč na neobstoj vtisa njegove neodvisnosti in nepristranskosti 
v smislu sodne prakse, navedene v točki 86 te sodbe. Zato ne s statistikami, ki jih je Republika 
Poljska navedla v odgovoru na tožbo in dupliki, ne splošneje s približno 2300 stranmi odločb, 
dodeljenim disciplinskemu senatu in ki jih je Republika Poljska predložila v utemeljitev te 
zadnjenavedene vloge in ob tem samo na splošno trdila, da navedene odločbe ne morejo zbuditi 
dvoma v neodvisnost in nepristranskost navedenega organa, ni mogoče izpodbijati utemeljenosti 
tega očitka.
112 Ob upoštevanju vseh preudarkov, navedenih v točkah od 89 do 110 te sodbe, je treba ugotoviti, da 
posebne okoliščine skupaj z objektivnimi pogoji, v katerih je bil disciplinski senat ustanovljen, 
značilnostmi tega organa in načinom, na katerega so bili njegovi člani imenovani, pri pravnih 
subjektih lahko povzročijo legitimne dvome v zvezi z zavarovanostjo tega organa pred zunanjimi 
dejavniki, zlasti pred neposrednimi ali posrednimi vplivi poljske zakonodajne in izvršilne oblasti, 
in v zvezi z njegovo nevtralnostjo v razmerju do nasprotujočih si interesov, ter lahko tako 
privedejo do neobstoja vtisa neodvisnosti in nepristranskosti navedenega organa, kar bi lahko 
omajalo zaupanje, ki ga mora v demokratični družbi in pravni državi pri navedenih pravnih 
subjektih zbujati pravosodje. Tak razvoj pomeni poslabšanje varstva vrednote pravne države 
v smislu sodne prakse Sodišča, navedene v točki 51 te sodbe.
22                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
113 Iz tega zlasti sledi, da Republika Poljska s tem, da ne zagotavlja neodvisnosti in nepristranskosti 
disciplinskega senata, ki odloča v disciplinskih zadevah v zvezi s sodniki Sąd Najwyższy (vrhovno 
sodišče) na prvi in na višji stopnji ter, odvisno od primera, v disciplinskih zadevah v zvezi s sodniki 
splošnih sodišč bodisi na višji stopnji bodisi tako na prvi kot na višji stopnji, in s tem, da tako 
posega v neodvisnost teh sodnikov in to poleg vsega za ceno poslabšanja varstva vrednote pravne 
države v tej državi članici v smislu sodne prakse Sodišča, navedene v točki 51 te sodbe, ni izpolnila 
svojih obveznosti na podlagi člena 19(1), drugi pododstavek, PEU.
114 Zato je treba drugi očitek sprejeti.
Prvi očitek
–Trditve strank
115 Komisija s prvim očitkom, ki ga je treba preučiti na drugem mestu, trdi, da je s členom 107(1) 
zakona o splošnih sodiščih ter členom 97(1) in (3) novega zakona o vrhovnem sodišču kršen 
člen 19(1), drugi pododstavek, PEU, ker navedeni nacionalni določbi s kršitvijo načela 
neodvisnosti sodnikov omogočata uveljavljanje disciplinske odgovornosti sodnikov poljskih 
splošnih sodišč zaradi vsebine njihovih sodnih odločb in s tem uporabo disciplinske ureditve, ki 
se zanje uporablja, za izvajanje političnega nadzora nad njihovo sodno dejavnostjo.
116 Po eni strani naj bi bila namreč v členu 107(1) zakona o splošnih sodiščih disciplinska kršitev 
opredeljena tako, da zajema zlasti primer „očitne kršitve pravnih pravil“. Tako besedilo naj bi 
omogočalo razlago, v skladu s katero se disciplinska odgovornost sodnikov razširi na opravljanje 
njihove sodne funkcije.
117 Sicer pa naj bi to potrjevala razlagalna praksa, ki jo je nedavno razvil disciplinski tožilec, pristojen 
za zadeve v zvezi s sodniki splošnih sodišč in njihovimi namestniki (v nadaljevanju: skupaj: 
disciplinski tožilec). Disciplinski tožilec naj bi namreč med drugim uvedel preiskave zoper tri 
sodnike v zvezi s predlogi za sprejetje predhodne odločbe, ki so jih vložili pri Sodišču v zadevah, 
v katerih sta bila izdana sodba z dne 26. marca 2020 , Miasto Łowicz in Prokurator Generalny (C- 
558/18 in C-563/18 , EU:C:2020:234 ), in sklep z dne 6. oktobra 2020 , Prokuratura Rejonowa 
w Słubicach (C-623/18 , neobjavljen, EU:C:2020:800 ), in z dopisi z dne 29. novembra 2018
vsakega od teh sodnikov pozval k predložitvi pisne izjave glede morebitne prekoračitve 
pristojnosti v zvezi z navedenimi predlogi, ter nato v dopisu z dne 4. januarja 2019 v zvezi s tem 
pojasnil, da „meni, da je njegova dolžnost preučiti, ali predložitev vprašanj za predhodno 
odločanje, ki je v nasprotju z jasno opredeljenimi pogoji iz določbe člena 267 PDEU […], lahko 
pomeni disciplinsko kršitev“.
118 Prav tako naj bi disciplinski tožilec, potem ko je Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče 
v Varšavi, Poljska) v združenih zadevah od C-748/19 do C-754/19 pri Sodišču vložilo predloge za 
sprejetje predhodne odločbe v zvezi z zahtevami po neodvisnosti sodnega senata, v katerem zaseda 
sodnik, ki je bil na to sodišče napoten z odločbo ministra za pravosodje, z obvestilom z dne 
3. septembra 2019 sporočil, da so bili uvedeni pripravljalni ukrepi, da se ugotovi, ali ravnanje 
sodnice, ki je predsednica navedenega senata in ki je oblikovala navedene predloge, lahko pomeni 
disciplinsko kršitev.
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                23SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
119 Po drugi strani naj bi člen 97(1) in (3) novega zakona o vrhovnem sodišču Sąd Najwyższy (vrhovno 
sodišče) in s tem senatu za izredni nadzor javnih zadev tega sodišča, kadar odloča o izrednem 
pravnem sredstvu, omogočal, da v primeru „očitne kršitve pravil“ na zadevno sodišče naslovi 
„ugotovitev o napaki“ in da v tem primeru pri disciplinskem senatu vloži predlog za disciplinsko 
obravnavo v zvezi z zadevnimi sodniki v skladu s členom 110(1)(b) zakona o splošnih sodiščih. 
Pojem „očitna kršitev pravil“ pa naj bi omogočal razlago, v skladu s katero se disciplinska 
odgovornost sodnikov razširi na opravljanje njihove sodne funkcije.
120 Republika Poljska v odgovoru na tožbo trdi, da opredelitev disciplinske kršitve iz člena 107(1) 
zakona o splošnih sodiščih ne omogoča političnega nadzora nad vsebino sodnih odločb. V zvezi 
s tem naj Komisija ne bi upoštevala ustaljene ozke razlage te določbe, ki jo je podalo Sąd 
Najwyższy (vrhovno sodišče). Iz ustaljene sodne prakse navedenega sodišča naj bi namreč 
izhajalo, da disciplinska kršitev ne more biti posledica navadne napake pri razlagi ali uporabi 
pravnega pravila, ki izhaja iz sodne odločbe, temveč samo „očitnih“ kršitev pravnih pravil, ki so 
načeloma kršitve postopkovnih pravil in niso neposredno povezane s samo odločbo, jih vsakdo 
lahko takoj ugotovi ter imajo pomembne negativne učinke, ki škodijo interesom strank, drugim 
pravnim subjektom ali izvajanju sodne oblasti.
121 Po mnenju Republike Poljske je upravičeno, da se taka ravnanja, storjena v slabi veri ali zaradi 
velikega neznanja sodnika, opredelijo kot disciplinske kršitve, da se zagotovi učinkovito pravno 
varstvo pravnih subjektov in ohrani podoba pravičnosti, ki je neločljiv del sodne oblasti. Možnost 
morebitnih disciplinskih postopkov, ki je omejena na take primere, ne bi mogla vplivati na 
neodvisnost sodne oblasti.
122 V teh okoliščinah naj bi bila zgolj bojazen, da je zadevno nacionalno določbo mogoče razlagati 
drugače, kot jo ustaljeno razlaga Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), daleč od resničnosti in povsem 
hipotetična. Disciplinski tožilec pa naj bi bil samo organ za preiskavo in pregon, katerega presoja 
naj ne bi bila zavezujoča za disciplinska sodišča.
123 Po mnenju Republike Poljske morajo iste ugotovitve prevladati v zvezi s členom 97(1) in (3) 
novega zakona o vrhovnem sodišču.
124 Komisija v repliki trdi, da argumenti Republike Poljske ne izpodbijejo ugotovitve, da je pojme iz 
točk 116 in 119 te sodbe mogoče razlagati tako, da se nanašajo na vsebino sodnih odločb, kar naj 
bi sicer še naprej dokazovali disciplinski postopki, uvedeni po vložitvi te tožbe.
125 Tako naj bi disciplinski tožilec 6. decembra 2019 uvedel tak postopek proti sodnici iz točke 118 te 
sodbe in v obvestilu navedel, da je po njegovem mnenju ta sodnica „ob neupoštevanju 
posvetovanja senata predstavila svoje osebno mnenje o obstoju dodatnih razlogov za preložitev 
obravnave in javno nasprotovala navedenemu senatu, ustanovljenemu v skladu z veljavnimi 
predpisi za odločanje o tej zadevi, s tem ko je zbudila dvom o nepristranskosti in neodvisnosti 
zadevnega sodnika, člana senata, in mu zavrnila pravico do zasedanja v njem“ ter da je poleg tega 
„prekoračila svoja pooblastila, s tem ko je med preložitvijo pritožbenega postopka nezakonito in 
brez posvetovanja z drugima ustrezno imenovanima članoma senata sprejela odločbo o predlogu 
za sprejetje predhodne odločbe“.
126 Disciplinski senat, od katerega je odslej popolnoma odvisna razlaga pojmov iz točk 116 in 119 te 
sodbe, pa naj bi, kot naj bi izhajalo iz odločbe z dne 4. februarja 2020 (II DO 1/20), ki jo je 
predložila Komisija, suspendiral sodnika Sąd Rejonowy w Olsztynie (okrajno sodišče v Olsztynu, 
Poljska), proti kateremu je bil uveden disciplinski postopek, zlasti ker je, kot izhaja iz obvestila, ki 
24                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
ga je 29. novembra 2019 objavil disciplinski tožilec, ravnanje tega sodnika pri preučitvi pritožbe 
„povzročilo sprejetje odločbe brez pravne podlage“, ki spodnji dom parlamenta poziva, naj 
predloži sezname državljanov in sodnikov, ki so podprli kandidature za mesta članov KRS v novi 
sestavi.
127 Disciplinski senat naj bi v obrazložitvi navedene odločbe med drugim presodil, da „če glede na 
vrsto dejanja, ki ga je storil sodnik, avtoriteta sodišča ali bistveni interesi službe zahtevajo, da se 
takoj razreši službenih obveznosti, lahko predsednik sodišča ali minister za pravosodje takoj 
začasno ustavita dejavnost sodnika do odločbe disciplinskega sodišča, sprejete v manj kot 
enomesečnem roku. V obravnavanem primeru se oba navedena pogoja (avtoriteta sodišča in 
bistveni interesi službe) uporabljata v povezavi z ravnanjem sodnika v obliki očitne kršitve 
pravnih pravil in škodovanja ugledu funkcije v smislu člena 107(1) zakona [o splošnih sodiščih].“ 
Disciplinski senat naj bi v isti odločbi tudi trdil, da „o sami nezakonitosti sodne odločbe ni 
nobenega dvoma. Sodba Sodišča Evropske unije namreč ne daje podlage za poseganje 
v pooblastila predsednika države in odločanje sodnikov o tem, kdo je sodnik in kdo ne“.
128 Nazadnje, s sklicevanjem na disciplinske postopke, navedene v točkah 125 in 126 te sodbe, in 
druge disciplinske postopke, uvedene proti sodnikom, ker so podvomili v veljavnost imenovanja 
nekaterih sodnikov, ki so predmet obvestil disciplinskega tožilca z dne 15. decembra 2019 in 
14. februarja 2020 , ki ju je predložila Komisija, naj bi se Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) v svoji 
resoluciji z dne 23. januarja 2020 , navedeni v točki 74 te sodbe, sklicevalo na „dejstvo, da politični 
organ, kot je minister za pravosodje, prek disciplinskih tožilcev, ki jih je imenoval, izvaja 
represivna dejanja proti sodnikom, ki opravljajo sodne funkcije z namenom, da se razjasnijo dvomi 
o načinu organizacije razpisa za zaposlitev sodnikov“.
129 Republika Poljska v dupliki trdi, da odločbe disciplinskega tožilca in odločba disciplinskega senata, 
ki jih Komisija navaja v repliki, niso upoštevne, ker se očitek Komisije nanaša na abstraktno 
združljivost pravnih opredelitev disciplinske kršitve s členom 19(1), drugi pododstavek, PEU in 
ne na kršitev prava Unije, ki bi izhajala iz določenih ravnanj državnih organov. Poleg tega bi se 
morala sodba Sodišča nanašati na prevladujoči položaj ob izteku roka, določenega 
v obrazloženem mnenju. Nazadnje, odločba, navedena v točki 125 te sodbe, naj bi se nanašala na 
dejstvo, da je sodnik prekoračil svoja pooblastila, s tem ko je sam izdal odločbe o predlogu za 
sprejetje predhodne odločbe v zadevah, o katerih je treba odločati v senatu treh sodnikov, 
odločba disciplinskega senata pa naj se prav tako ne bi nanašala na postopek zaradi očitne kršitve 
pravnih pravil, temveč zaradi suma kaznivega dejanja zlorabe pooblastil in škodovanja ugledu 
funkcije, ter naj bi poleg tega bila začasna odredba.
130 Vse države članice, ki so intervenirale v podporo predlogom Komisije, menijo, da nacionalni 
določbi, ki se izpodbijata s tem očitkom, lahko odvračilno učinkujeta na sodnike splošnih sodišč 
pri opravljanju sodnih funkcij in da tako kršijo zahtevo po neodvisnosti sodnikov, ki izhaja iz 
člena 19(1), drugi pododstavek, PEU.
131 Kraljevina Danska meni, da čeprav člen 107(1) zakona o splošnih sodiščih ob upoštevanju samega 
besedila ni v nasprotju z načelom neodvisnosti sodnikov, pa nejasna formulacija te določbe 
disciplinskemu organu vseeno dopušča široko polje proste presoje pri ugotavljanju disciplinske 
kršitve. Ta nacionalna določba bi v kombinaciji s sporno sestavo organov, pristojnih za njeno 
izvajanje, in zlasti disciplinskega senata, ter načinom njene razlage in uporabe v praksi povzročila 
tveganje za uporabo disciplinske ureditve kot sredstva za pritisk na sodnike in politični nadzor nad 
vsebino sodnih odločb. Enako naj bi veljalo za opredelitev kršitve iz člena 97(1) novega zakona 
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                25SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
o vrhovnem sodišču, zlasti ob upoštevanju – po mnenju te države članice nerazumljive – možnosti 
senata za izredni nadzor javnih zadev, da po uradni dolžnosti začne disciplinski postopek zaradi 
napak v vsebini odločb, ki jih obravnava.
132 Republika Finska trdi, da iz različnih neodvisnih in zanesljivih virov, kot so elementi, navedeni 
v sodbi z dne 26. marca 2020 , Miasto Łowicz in Prokurator Generalny (C-558/18 in C-563/18 , 
EU:C:2020:234 ), izhaja, je bila možnost uvedbe disciplinskih postopkov proti sodnikom zaradi 
vsebine njihovih sodnih odločb dejansko uporabljena.
133 Republika Poljska v odgovoru na intervencijske vloge trdi, da opredelitve disciplinskih kršitev 
v predpisih različnih držav članic niso nič manj široke kot opredelitev iz člena 107(1) zakona 
o splošnih sodiščih. Sklicevanja na splošne pojme naj bi bila na tem področju hkrati pogosta in 
neizogibna, negativne presoje zadevnih določb pa ne bi bilo mogoče opraviti brez upoštevanja 
njihove vsebine, namena in praktične uporabe s strani nacionalnih disciplinskih sodišč.
–Presoja Sodišča
134 Kot izhaja iz točke 61 te sodbe, zahteva po neodvisnosti in nepristranskosti, ki med drugim izhaja 
iz člena 19(1), drugi pododstavek, PEU in jo morajo izpolnjevati nacionalna sodišča, ki bi lahko – 
tako kot poljska splošna sodišča – morala razlagati in uporabljati pravo Unije, zaradi izognitve 
kakršni koli nevarnosti, da bo disciplinska ureditev, ki velja za osebe, ki opravljajo sodno funkcijo, 
uporabljena kot sistem političnega nadzora nad vsebino sodnih odločb, nalaga, da taka ureditev 
vsebuje zlasti pravila, s katerimi so opredeljena ravnanja, ki pomenijo disciplinske kršitve.
135 Komisija s prvim očitkom trdi, da člen 107(1) zakona o splošnih sodiščih ter člen 97(1) in (3) 
novega zakona o vrhovnem sodišču, s tem ko ravnanja, ki pomenijo disciplinsko kršitev, za 
sodnike splošnih sodišč opredeljujeta tako, da vključujejo kakršno koli „očitno kršitev pravnih 
pravil“ oziroma kakršno koli „napako“, ki pomeni „očitno kršitev pravil“, omogočata tak politični 
nadzor, o čemer naj bi poleg tega pričali različni konkretni primeri uporabe navedenih določb, na 
kateri se sklicuje navedena institucija.
136 V zvezi s tem je treba najprej poudariti, da disciplinska ureditev, ki se uporablja za sodnike, seveda 
spada v organizacijo sodstva in je torej v pristojnosti držav članic in da lahko možnost, da organi 
države članice uveljavljajo disciplinsko odgovornost sodnikov zlasti in odvisno od odločitve držav 
članic, predstavlja element, ki lahko prispeva k odgovornosti in učinkovitosti pravosodnega 
sistema. Vendar morajo države članice, kot izhaja iz točk 56, 57 in 61 te sodbe, pri izvajanju te 
pristojnosti spoštovati pravo Unije, zlasti tako, da zagotovijo neodvisnost sodišč, ki odločajo 
o vprašanjih, povezanih z uporabo ali razlago tega prava, da pravnim subjektom zagotovijo 
učinkovito pravno varstvo, ki se zahteva s členom 19(1), drugi pododstavek, PEU (glej po 
analogiji sodbo Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“ in drugi, točki 229 in 230).
137 Zaradi ohranjanja te neodvisnosti v teh okoliščinah med drugim ne more biti popolnoma 
izključeno, da se lahko v nekaterih povsem izjemnih primerih disciplinska odgovornost sodnika 
uveljavlja zaradi sodnih odločb, ki jih je sprejel. Namen take zahteve po neodvisnosti namreč 
očitno ni odobriti morebitna huda in povsem neopravičljiva ravnanja sodnikov, kot bi bila na 
primer namerna in v slabi veri ali zaradi zelo hude in hude malomarnosti storjena kršitev 
nacionalnih pravnih pravil in pravnih pravil Unije, katerih spoštovanje morajo zagotavljati, ali pa 
zdrs v samovoljo ali odrekanje pravnega varstva, medtem ko morajo kot nosilci sodne funkcije 
odločati o sporih, ki jim jih predložijo pravni subjekti.
26                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
138 Nasprotno pa se za ohranitev te neodvisnosti in preprečitev, da se lahko disciplinska ureditev 
oddalji od svojih legitimnih ciljev in uporabi za politični nadzor nad sodnimi odločbami ali 
pritisk na sodnike, zdi bistveno, da zgolj zaradi dejstva, da sodna odločba vsebuje morebitno 
napako pri razlagi ali uporabi nacionalnih pravnih pravil in pravnih pravil Unije oziroma pri 
presoji dejstev ali oceni dokazov, ni mogoče uveljavljati disciplinske odgovornosti zadevnega 
sodnika (glej po analogiji sodbo Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“ in drugi, 
točka 234).
139 Zato je pomembno, da je uveljavljanje disciplinske odgovornosti sodnika zaradi sodne odločbe 
omejeno na povsem izjemne primere, kot so primeri, navedeni v točki 137 te sodbe, in v zvezi 
s tem omejeno z objektivnimi in preverljivimi merili, ki izhajajo iz zahtev po učinkovitem 
izvajanju sodne oblasti, ter jamstvi, s katerimi se prepreči kakršno koli tveganje za zunanje 
pritiske na vsebino sodnih odločb, in se tako lahko pri pravnih subjektih zavrne vsak legitimen 
dvom o zavarovanosti zadevnih sodnikov in njihovi nevtralnosti v razmerju do nasprotujočih si 
interesov (glej po analogiji sodbo Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“ in drugi, 
točka 233).
140 Za to je bistveno, da so določena zlasti pravila, s katerimi so dovolj jasno in natančno opredeljena 
ravnanja, zaradi katerih se lahko uveljavlja disciplinska odgovornost sodnikov, da se zagotovi 
neodvisnost, ki je neločljivo povezana z njihovo nalogo, in se prepreči, da bi bili izpostavljeni 
tveganju, da se njihova disciplinska odgovornost uveljavlja samo zaradi njihove odločbe (glej po 
analogiji sodbo Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“ in drugi, točka 234).
141 V obravnavanem primeru je treba navesti, da člen 107(1) zakona o splošnih sodiščih ter 
člen 97(1) in (3) novega zakona o vrhovnem sodišču ob upoštevanju zgolj njunega besedila ne 
izpolnjujeta zahtev po jasnosti in natančnosti, navedenih v točki 140 te sodbe. Ugotoviti je namreč 
treba, da izraza „očitna kršitev pravnih pravil“ in „ugotovitev o napaki“, ki vsebuje „očitno kršitev 
pravnega pravila“, uporabljena v navedenih določbah, ne moreta izključiti, da bi se lahko 
odgovornost sodnikov uveljavljala samo zaradi domnevno „napačne“ vsebine njihovih odločb, 
hkrati pa zagotavljata, da se ta odgovornost vedno strogo omejuje na povsem izjemne primere, 
kot so primeri, navedeni v točki 137 te sodbe.
142 Poleg tega iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da je treba obseg nacionalnih zakonov in 
drugih predpisov, ki so predmet postopka zaradi neizpolnitve obveznosti, praviloma presojati 
glede na to, kako jih razlagajo nacionalna sodišča (glej v tem smislu sodbi z dne 18. julija 2007 , 
Komisija/Nemčija , C-490/04 , EU:C:2007:430 , točka 49in navedena sodna praksa, ter z dne 
16. septembra 2015 , Komisija/Slovaška , C-433/13 , EU:C:2015:602 , točka 81).
143 V zvezi s tem je res, da je Republika Poljska pred Sodiščem podrobno navedla sodno prakso, ki jo je 
v številnih letih razvilo Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) v zvezi z različnimi elementi, ki 
sestavljajo pojem „očitna kršitev pravnih pravil“ v smislu člena 107(1) zakona o splošnih sodiščih. 
Zdi pa se, da se v tako opisani nacionalni sodni praksi, katere obstoja in vsebine Komisija ni 
izpodbijala, navedeni pojem dejansko razlaga zelo ozko, kar je izraz očitnega prizadevanja za 
ohranjanje neodvisnosti sodnikov.
144 Vendar je treba najprej navesti, da se izraza iz obeh določb, ki sta predmet tega očitka, delno 
razlikujeta, saj se člen 97(1) in (3) novega zakona o vrhovnem sodišču nanaša samo na „očitne“ 
kršitve pravnih pravil. Vendar lahko to, da je v tej novi določbi pojasnilo, da gre tudi za „očitno“ 
naravo kršitve pravnih pravil, izpuščeno, medtem ko je v členu 107(1) zakona o splošnih sodiščih 
navedeno, pri čemer je to pojasnilo zlasti upoštevano v ustaljeni sodni praksi Sąd Najwyższy 
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                27SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
(vrhovno sodišče), navedeni v točki 143 te sodbe, zbudi dvome o obsegu posameznih navedenih 
določb. Poleg tega bi se okoliščina, da lahko zadevni senat na podlagi navedenega 
člena 97(1) in (3), kadar „ugotovi napako“ v zvezi s sodnikom, čigar odločbo preverja, in v teh 
okoliščinah meni, da navedena „napaka“ pomeni „očitno kršitev pravnega pravila“, neposredno 
predlaga, da se disciplinska zadeva v zvezi s tem sodnikom obravnava pred disciplinskim 
senatom, lahko razumela tako, da pomeni, da je odgovornost sodnikov mogoče uveljavljati zgolj 
na podlagi domnevno „napačne“ vsebine njihovih sodnih odločb v primerih, ki niso omejeni na 
povsem izjemne primere, navedene v točki 137 te sodbe.
145 Nato je treba navesti, da odločb Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče) v zvezi s členom 107(1) zakona 
o splošnih sodiščih, ki jih navaja Republika Poljska, ni sprejel sedanji disciplinski senat navedenega 
sodišča, temveč senat tega sodišča, ki je bil pristojen pred reformo.
146 Poleg tega je treba v zvezi s tem opozoriti, da je treba – kot izhaja iz točke 61 te sodbe – za 
zagotovitev, da je uveljavljanje disciplinske odgovornosti sodnikov omejeno z jamstvi, s katerimi 
se prepreči kakršno koli tveganje za zunanje pritiske na vsebino sodnih odločb, pravila, s katerimi 
so opredeljena ravnanja, ki pomenijo disciplinske kršitve, v okviru disciplinske ureditve, ki se 
uporablja za sodnike, obravnavati skupaj z drugimi pravili, s katerimi je opredeljena taka 
ureditev, in zlasti pravili, ki morajo določati, da odločbe, izdane v disciplinskih postopkih, 
uvedenih proti sodnikom, sprejme ali nadzira neodvisno in nepristransko sodišče.
147 V obravnavanem primeru in kot izhaja iz razlogov, iz katerih je Sodišče sprejelo drugi očitek, ki ga 
Komisija navaja v utemeljitev svoje tožbe, disciplinski senat, ki je bil nedavno ustanovljen z novim 
zakonom o vrhovnem sodišču in mu je bila dodeljena pristojnost za odločanje, odvisno od 
primera, v disciplinskih zadevah v zvezi s sodniki splošnih sodišč bodisi na višji stopnji bodisi na 
prvi in na višji stopnji, ne izpolnjuje te zahteve po neodvisnosti in nepristranskosti.
148 Zato lahko taka okoliščina poveča tveganje, da bosta določbi, kot sta člen 107(1) zakona o splošnih 
sodiščih ter člen 97(1) in (3) novega zakona o vrhovnem sodišču, ki disciplinske kršitve 
opredeljujeta z besedilom, ki ne izpolnjuje zahtev po jasnosti in natančnosti, navedenih 
v točki 140 te sodbe, in ne zagotavljata, da bi bilo uveljavljanje odgovornosti sodnikov zaradi 
njihovih odločb strogo omejeno na primere iz točke 137 te sodbe, predmet razlage, ki tako 
omogoča, da se disciplinska ureditev uporablja za vplivanje na sodne odločbe.
149 Obstoj tveganja, da se bo disciplinska ureditev dejansko uporabila za vplivanje na sodne odločbe, 
je poleg tega potrjen z odločbo disciplinskega senata z dne 4. februarja 2020 , navedeno 
v točkah 126 in 127 te sodbe.
150 V zvezi s tem je treba takoj zavrniti argumentacijo Republike Poljske, da Sodišče pri presoji 
neizpolnitve obveznosti, ki se očita tej državi članici, ne bi smelo upoštevati te odločbe 
disciplinskega senata, ker je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso to neizpolnitev obveznosti 
presojati na dan izteka roka, določenega v obrazloženem mnenju. Kot je Komisija upravičeno 
trdila na obravnavi pred Sodiščem, je ta odločba disciplinskega senata namreč samo dokaz, nastal 
po izdaji obrazloženega mnenja in katerega namen je pojasniti očitek, ki je naveden tako v tem 
obrazloženem mnenju kot v tej tožbi in se nanaša na tveganje, da se v okoliščinah, ki so nastale 
po nedavnih normativnih reformah na Poljskem, disciplinska ureditev, ki se uporablja za sodnike 
poljskih splošnih sodišč, lahko uporabi za vplivanje na vsebino sodnih odločb. Kot je Sodišče že 
navedlo, pa se z upoštevanjem dokaza, ki je nastal po izdaji obrazloženega mnenja, predmet 
spora, kot izhaja iz navedenega obrazloženega mnenja, ne spremeni (glej v tem smislu sodbo 
z dne 11. julija 2002 , Komisija/Španija , C-139/00 , EU:C:2002:438 , točka 21).
28                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
151 Iz navedene odločbe disciplinskega senata izhaja, da se na podlagi člena 107(1) zakona o splošnih 
sodiščih sodniku načeloma lahko očita disciplinska kršitev, ker je spodnjemu domu parlamenta 
z domnevno očitno kršitvijo pravnih pravil naložil, naj predloži dokumente v zvezi s postopkom 
imenovanja članov KRS v novi sestavi.
152 Taka široka razlaga člena 107(1) zakona o splošnih sodiščih odstopa od zelo ozke razlage te 
določbe, ki jo je sprejelo Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče), kot je navedeno v točki 143 te sodbe, 
in tako kaže, da se je v zadevni državi članici poslabšalo varstvo vrednote pravne države.
153 Dodati je treba, da če je nacionalna zakonodaja predmet različnih upoštevnih sodnih razlag, pri 
čemer je izid nekaterih razlag, da je uporaba te zakonodaje združljiva s pravom Unije, nekaterih 
drugih pa, da uporaba ni združljiva s tem pravom, je treba ugotoviti, da ta zakonodaja vsaj ni 
dovolj jasna in natančna, da bi zagotovila uporabo, združljivo s pravom Unije (glej v tem smislu 
sodbo z dne 9. decembra 2003 , Komisija/Italija , C-129/00 , EU:C:2003:656 , točka 33).
154 Nazadnje je Komisija navedla različne novejše konkretne primere, v katerih je disciplinski tožilec 
v okviru nove disciplinske ureditve, vzpostavljene z zakonom o splošnih sodiščih, uvedel 
disciplinske postopke proti sodnikom zaradi vsebine sodnih odločb, ki so jih sprejeli, ne da bi se 
izkazalo, da zadevni sodniki niso ravnali v skladu s svojimi obveznostmi, kot so obveznosti, 
opisane v točki 137 te sodbe. V zvezi s tem je treba natančneje navesti, da so bili disciplinski 
postopki uvedeni med drugim zaradi sodnih odločb, s katerimi so bili pri Sodišču vloženi 
predlogi za sprejetje predhodne odločbe za ugotovitev, ali so nekatere določbe nacionalnega 
prava skladne z določbami prava Unije v zvezi s pravno državo in neodvisnostjo sodnikov.
155 Čeprav Republika Poljska trdi, da se očitki disciplinskega tožilca v navedenih primerih ne nanašajo 
na očitne kršitve pravnih pravil v smislu člena 107(1) zakona o splošnih sodiščih, temveč na to, da 
so zadevni sodniki prekoračili svoja pooblastila ali škodovali sodni funkciji, pa so navedeni očitki 
neposredno povezani z vsebino sodnih odločb, ki so jih sprejeli navedeni sodniki.
156 Vendar lahko že sama možnost uvedbe takih disciplinskih preiskav izvaja pritisk na osebe, ki 
opravljajo sodno funkcijo (glej v tem smislu sodbo Asociaţia „Forumul Judecătorilor din 
România“ in drugi, točka 199).
157 Ob upoštevanju vseh navedenih preudarkov Sodišče šteje za dokazano, da v posebnih okoliščinah, 
ki so nastale po nedavnih reformah, ki so vplivale na poljsko sodno oblast in disciplinsko ureditev, 
ki se uporablja za sodnike splošnih sodišč, ter zlasti ob upoštevanju okoliščine, da neodvisnost in 
nepristranskost sodnega organa, pristojnega za odločanje o disciplinskih postopkih v zvezi z njimi, 
nista zagotovljeni, opredelitve disciplinske kršitve iz določb člena 107(1) zakona o splošnih 
sodiščih ter določb člena 97(1) in (3) novega zakona o vrhovnem sodišču ne morejo preprečiti, da 
se z navedeno disciplinsko ureditvijo za te sodnike, ki bi morebiti bili pozvani k razlagi in uporabi 
prava Unije, ne bi ustvarjali pritiski in odvračilni učinek, ki lahko vplivajo na vsebino njihovih 
odločb. Navedeni določbi tako posegata v neodvisnost teh sodnikov, in to poleg vsega za ceno 
poslabšanja varstva vrednote pravne države na Poljskem v smislu sodne prakse, navedene 
v točki 51 te sodbe, v nasprotju s členom 19(1), drugi pododstavek, PEU.
158 Iz tega sledi, da je treba prvi očitek sprejeti.
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                29SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
Tretji očitek
–Trditve strank
159 Komisija s tretjim očitkom trdi, da člen 110(3) in člen 114(7) zakona o splošnih sodiščih ne 
izpolnjujeta zahteve iz člena 19(1), drugi pododstavek, PEU, v skladu s katero je treba omogočiti, 
da disciplinske zadeve v zvezi s sodniki splošnih sodišč obravnava „z zakonom ustanovljeno“ 
sodišče, ker ti nacionalni določbi predsedniku disciplinskega senata podeljujeta diskrecijsko 
pravico, da določi disciplinsko sodišče, ki je krajevno pristojno za odločanje v takih zadevah.
160 V zvezi s tem Komisija meni, da bi bila navedena pravica, zlasti brez kakršnih koli meril, določenih 
z zakonom, za omejitev njenega izvajanja, lahko uporabljena za dodelitev zadeve posebnemu 
disciplinskemu sodišču in posledično razumljena vsaj kot sredstvo, ki omogoča, da se disciplinska 
ureditev uporabi za politični nadzor nad vsebino sodnih odločb. Poleg tega naj bi bilo 
v obravnavanem primeru to tveganje še večje, ker disciplinski senat ni neodvisen in nepristranski 
organ.
161 Republika Poljska v odgovoru na tožbo trdi, da iz člena 110(1), točka 1(a), ter člena 110a(1) in (3) 
zakona o splošnih sodiščih izhaja, da so disciplinske zadeve v pristojnosti enajstih disciplinskih 
sodišč, ustanovljenih pri višjih sodiščih, in da njihove člane, ki zasedajo v stalni sestavi, na podlagi 
mnenja KRS imenuje minister za pravosodje izmed sodnikov splošnih sodišč za obdobje šestih let. 
Iz tega naj bi sledilo, da so navedena sodišča ustanovljena z zakonom.
162 Predsednik disciplinskega senata naj bi se omejil na določitev enega od teh disciplinskih sodišč ob 
upoštevanju dejavnikov, kot so ekonomičnost postopka, raven delovne obremenitve navedenih 
sodišč, oddaljenost ter morebitne povezave med strankami v postopku in navedenimi sodišči. 
Določitev navedenih meril v zakonu ne bi sledila nobenemu opredeljivemu cilju zlasti v zvezi 
z varstvom pravic sodnika, proti kateremu je uveden postopek, ali interesi pravosodja, ker naj bi 
vsa disciplinska sodišča, ki so lahko določena, zagotavljala ista jamstva pristojnosti in neodvisnosti.
163 Ta rešitev, v skladu s katero se kot krajevno pristojno določi višje sodišče na območju, ki ni 
v pristojnosti sodišča, v katerem zaseda zadevni sodnik, naj bi bila uvedena prav zaradi 
zagotavljanja nepristranskosti navedenih disciplinskih sodišč. Ker so poleg tega člani 
disciplinskega sodišča, ki zasedajo v njem, imenovani z žrebom med vsemi sodniki tega sodišča, 
naj trditev, da bi se lahko pristojnost za določitev disciplinskega sodišča, ki je krajevno pristojno 
za odločanje v zadevi, uporabila za politični nadzor nad vsebino sodnih odločb, ne bi bila 
utemeljena.
–Presoja Sodišča
164 Kot je bilo opozorjeno v točkah 61 in 80 te sodbe, zahteva po neodvisnosti, ki izhaja med drugim iz 
člena 19(1), drugi pododstavek, PEU in jo morajo izpolnjevati nacionalna sodišča, ki bi lahko tako 
kot poljska splošna sodišča morala razlagati in uporabljati pravo Unije, nalaga, da je s pravili, ki 
urejajo disciplinsko ureditev, ki se uporablja za sodnike teh sodišč, določeno zlasti posredovanje 
organov, ki tudi sami izpolnjujejo jamstva, ki so del učinkovitega pravnega varstva, v skladu 
s postopkom, v katerem so v celoti zagotovljene pravice iz členov 47 in 48 Listine.
30                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
165 Poleg tega je treba opozoriti, da Listina določa pravice, ki ustrezajo pravicam, ki jih zagotavlja 
EKČP, zato je namen člena 52(3) Listine zagotoviti potrebno usklajenost med pravicami iz Listine 
in ustreznimi pravicami, zagotovljenimi z EKČP, ne da bi to škodilo avtonomiji prava Unije. 
V skladu s Pojasnili k Listini o temeljnih pravicah (UL 2007, C 303, str. 17) člen 47, drugi 
odstavek, Listine ustreza členu 6(1) EKČP, člen 48 Listine pa je enak členu 6(2) in (3) EKČP. 
Sodišče mora zato paziti, da se z razlago člena 47, drugi odstavek, in člena 48 Listine, ki jo poda, 
zagotovi raven varstva, s katero ni kršena raven varstva, zagotovljena v členu 6 EKČP, kot ga 
razlaga Evropsko sodišče za človekove pravice (sodba z dne 29. julija 2019 , Gambino in Hyka , C- 
38/18 , EU:C:2019:628 , točka 39in navedena sodna praksa).
166 Člen 47, drugi odstavek, prvi stavek, Listine določa, da ima vsakdo pravico, da o njegovi zadevi 
pravično, javno in v razumnem roku odloča neodvisno, „nepristransko in z zakonom predhodno 
ustanovljeno sodišče“.
167 Kot je razsodilo Sodišče, so jamstva za dostop do neodvisnega, nepristranskega in z zakonom 
predhodno ustanovljenega sodišča, zlasti tista, ki opredeljujejo pojem in sestavo tega sodišča, 
temelj pravice do poštenega sojenja. Preveritev zahteve, da organ s svojo sestavo pomeni tako 
sodišče, je zlasti potrebna za zaupanje, ki ga morajo sodišča demokratične družbe vzbujati pri 
pravnem subjektu (glej v tem smislu sodbo z dne 26. marca 2020 , Preveritev Simpson/Svet in 
HG/Komisija , C-542/18 RX–II in C-543/18 RX–II , EU:C:2020:232 , točka 57).
168 Poleg tega iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice izhaja, da se izraz „z zakonom 
ustanovljeno“ iz člena 6(1) EKČP ne nanaša samo na pravno podlago obstoja sodišča, temveč tudi 
na sestavo sodišča v posamezni zadevi. Namen navedenega izraza je preprečiti, da bi bila 
organizacija sodnega sistema prepuščena prosti presoji izvršilne oblasti, in zagotoviti, da je to 
področje urejeno z zakonom. Poleg tega v državah kodificiranega prava organizacija 
pravosodnega sistema tudi ne more biti prepuščena prosti presoji pravosodnih organov, kar pa ne 
izključuje, da se jim prizna določena pristojnost za razlago nacionalne zakonodaje s tega področja. 
Poleg tega je prenos pooblastil v zvezi z vprašanji, ki se nanašajo na organizacijo pravosodja, 
sprejemljiv, če je ta možnost vključena v nacionalno pravo zadevne države, vključno 
z upoštevnimi določbami njene ustave (glej zlasti sodbo ESČP z dne 28. aprila 2009 , Savino in 
drugi proti Italiji, CE:ECHR:2009:0428JUD001721405, točki 94 in 95 ter navedena sodna praksa).
169 V tej zadevi se določbe člena 110(3) in člena 114(7) zakona o splošnih sodiščih, ki jih izpodbija 
Komisija, ne nanašajo na sam obstoj disciplinskih sodišč, ki odločajo v disciplinskih postopkih, 
uvedenih proti sodnikom poljskih splošnih sodišč, temveč na pogoje, v katerih se disciplinski 
postopki proti tem sodnikom dodelijo takim disciplinskim sodiščem.
170 Tretji očitek Komisije se namreč ne nanaša na pogoje, v katerih so ustanovljena poljska 
disciplinska sodišča ali imenovani sodniki, ki jih sestavljajo, temveč na pogoje, v katerih je izmed 
disciplinskih sodišč na različnih območjih teritorialne pristojnosti na Poljskem določeno 
disciplinsko sodišče, ki bo odločalo v konkretnem disciplinskem postopku proti sodniku.
171 V zvezi s tem je treba navesti, da je Evropsko sodišče za človekove pravice v zvezi s členom 6(1) 
EKČP med drugim razsodilo, da zahteva, da morajo biti sodišča ustanovljena z zakonom, 
izključuje možnost, da je predodelitev zadeve sodišču na drugem območju teritorialne 
pristojnosti prepuščena diskrecijski pravici določenega organa. Natančneje, navedeno sodišče je 
menilo, da okoliščina, da v veljavnih predpisih niso bili določeni ne razlogi, iz katerih se taka 
predodelitev lahko zgodi, ne merila, ki morajo zanjo veljati, lahko povzroči vtis, da tako po prosti 
presoji določeno sodišče ni neodvisno in nepristransko ter ne zagotavlja stopnje predvidljivosti in 
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                31SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
gotovosti, ki se zahteva, da se tako sodišče lahko šteje za „ustanovljeno z zakonom“ (glej v tem 
smislu sodbo ESČP z dne 12. januarja 2016 , Miracle Europe kft proti Madžarski, 
CE:ECHR:2016:0112JUD005777413, točke 58, 63 in 67).
172 V obravnavanem primeru je treba ugotoviti, da nacionalni določbi, ki ju Komisija izpodbija 
v okviru tega očitka, predsedniku disciplinskega senata podeljujeta diskrecijsko pravico za 
določitev disciplinskega sodišča, ki je krajevno pristojno za odločanje v disciplinski zadevi proti 
sodniku splošnih sodišč, ne da bi bila merila, ki urejajo tako določitev, določena v veljavnih 
predpisih.
173 Brez takih meril pa bi se taka pravica, kot je trdila Komisija, zlasti lahko uporabila za usmerjanje 
določenih primerov k določenim sodnikom, s čimer bi se preprečila dodelitev drugim sodnikom, 
ali pa za izvajanje pritiska na sodnike, ki so bili tako imenovani (glej tudi v tem smislu sodbo ESČP 
z dne 12. januarja 2016 , Miracle Europe kft proti Madžarski, ECHR:2016:0112JUD005777413, 
točka 58).
174 V obravnavanem primeru in kot je prav tako trdila Komisija, je tako tveganje še večje, ker oseba, 
pristojna za določitev krajevno pristojnega disciplinskega sodišča, ni nihče drug kot predsednik 
disciplinskega senata, to je organa, ki na višji stopnji odloča o pritožbah zoper odločbe 
navedenega disciplinskega sodišča in katerega neodvisnost in nepristranskost nista zagotovljeni, 
kot izhaja iz točk od 80 do 113 te sodbe.
175 Nazadnje, v nasprotju s trditvami Republike Poljske preprosta okoliščina, da so sodniki, ki 
odločajo v konkretnem disciplinskem postopku, določeni z žrebom, ne more odpraviti tveganja, 
navedenega v točki 173 te sodbe, ker se ta žreb opravi izključno med člani disciplinskega sodišča, 
ki ga je določil predsednik disciplinskega senata.
176 Iz vsega navedenega izhaja, da člen 110(3) in člen 114(7) zakona o splošnih sodiščih, ker 
predsedniku disciplinskega senata podeljujeta diskrecijsko pravico za določitev disciplinskega 
sodišča, ki je teritorialno pristojno za odločanje v disciplinskih postopkih proti sodnikom splošnih 
sodišč, to je sodnikom, ki bi bili morebiti pozvani k razlagi in uporabi prava Unije, ne izpolnjujeta 
zahteve iz člena 19(1), drugi pododstavek, PEU, v skladu s katero je treba omogočiti, da take 
zadeve obravnava „z zakonom ustanovljeno“ sodišče.
177 Zato je treba tretji očitek sprejeti.
Četrti očitek
–Trditve strank
178 Komisija s četrtim očitkom, ki se deli na dva dela, trdi, da določbe členov 112b in 113a ter 
člena 115a(3) zakona o splošnih sodiščih kršijo člen 19(1), drugi pododstavek, PEU, ker ne 
zagotavljajo ne obravnave disciplinskih zadev v zvezi s sodniki navedenih sodišč v razumnem 
roku ne pravice do obrambe obdolženega sodnika.
179 Glede prvega dela tega očitka Komisija meni, da iz člena 112b(3) zakona o splošnih sodiščih izhaja, 
da lahko minister za pravosodje imenuje disciplinskega tožilca pri ministru za pravosodje, ki 
nadomesti disciplinskega tožilca, ki je do takrat obravnaval zadevno zadevo, v kateri koli fazi 
disciplinskega postopka, tudi po dodelitvi zadeve disciplinskemu sodišču ali med obravnavo 
32                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
pritožbe zoper odločbo zadnjenavedenega. Poleg tega naj v skladu s členom 112b(5) tega zakona 
položaji, v katerih odločba o zavrnitvi uvedbe disciplinskega postopka ali končanju postopka brez 
nadaljnje obravnave ali pa sodna odločba, s katero se tak postopek konča, postane pravnomočna, 
ne bi preprečevali, da se v isti zadevi ne bi ponovno imenoval disciplinski tožilec pri ministru za 
pravosodje, tako da bi navedeni minister lahko stalno ohranjal obtožbe zoper sodnika. Zato naj 
ne bi bilo zagotovljeno spoštovanje razumnega roka.
180 Komisija z drugim delom četrtega očitka trdi, da je načelo spoštovanja pravice do obrambe kršeno 
po eni strani s členom 113a zakona o splošnih sodiščih, ker ta člen določa, da se postopek pred 
disciplinskim sodiščem lahko nadaljuje, ne da bi bil določen zagovornik, ki zastopa sodnika, ki se 
postopka pred tem sodiščem ne more udeležiti iz zdravstvenih razlogov, ali čeprav zagovornik, ki 
ga je določil ta sodnik, še ni prevzel obrambe njegovih interesov.
181 Po drugi strani naj bi se s členom 115a(3) zakona o splošnih sodiščih, ker določa, da disciplinsko 
sodišče postopek nadaljuje tudi v primeru upravičene odsotnosti obdolženega sodnika ali 
njegovega zagovornika, kršilo načelo audiatur et altera pars, ki naj bi bilo eden od bistvenih 
elementov pravice do obrambe. V zvezi s tem naj ne bi bilo upoštevno dejstvo, da se v skladu 
z navedeno določbo postopek nadaljuje le, če to ni v nasprotju z dobro izvedbo postopka, ker 
takega pojma ni mogoče izenačiti z upoštevanjem legitimnih interesov zadevnega sodnika. Enako 
naj bi veljalo za okoliščino, da člen 115(2) in (4) tega zakona določa, da disciplinsko sodišče 
sočasno z vročitvijo vabila pozove obdolženega sodnika, naj predloži pisna pojasnila in vse 
dokaze, kajti spoštovanje pravice do obrambe zahteva tudi, da se ta sodnik lahko udeleži 
postopka, ko bo navedeno sodišče preučilo dopustnost in dokazno vrednost teh dokazov.
182 Republika Poljska v odgovoru na tožbo trdi, da čeprav Komisija s prvim delom očitka, kot je 
naveden v predlogih v tožbi, izpodbija uvedbo funkcije disciplinskega tožilca pri ministru za 
pravosodje in cel člen 112b zakona o splošnih sodiščih, pa navedena institucija ni pojasnila 
razlogov, iz katerih naj bi bilo imenovanje takega tožilca v nasprotju s pravom Unije, temveč je 
samo izpodbijala odstavek 5, drugi stavek, navedenega člena 112b.
183 Glede člena 112b(5), drugi stavek, tega zakona naj se trditve Komisije ne bi nanašale na 
normativno vsebino te določbe, temveč samo na možnost ministra za pravosodje, da lahko kljub 
pravnomočni odločbi v disciplinski zadevi poskuša to določbo uporabiti za stalno ohranjanje istih 
obtožb proti sodniku. Vendar naj bi se Komisija v zvezi s tem omejila na popolnoma hipotetično 
razumevanje te nacionalne določbe, ki v praksi ni bilo še nikoli preverjeno in je v nasprotju 
s stanjem veljavnega nacionalnega prava. Člen 112b(5), prvi stavek, zakona o splošnih sodiščih 
naj bi namreč določal, da se mandat disciplinskega tožilca pri ministru za pravosodje izteče v treh 
v njem navedenih primerih, končanje tega mandata pa naj bi bil dokončno, saj naj bi načelo ne bis 
in idem, ki izhaja iz člena 17(1), točka 7, zakonika o kazenskem postopku, ki se v skladu 
s členom 128 zakona o splošnih sodiščih smiselno uporablja za disciplinske postopke, 
nasprotovalo novemu postopku v isti zadevi.
184 Poleg tega po mnenju Republike Poljske ni nobene povezave med trajanjem postopka in dejstvom, 
da ga vodi disciplinski tožilec ali disciplinski tožilec pri ministru za pravosodje, ker posredovanje 
zadnjenavedenega nima nobenega vpliva na potek dejanj, ki so bila že opravljena, in na zavezujoče 
procesne roke, ki veljajo, ne glede na to, kateri od teh tožilcev vodi postopek.
185 V zvezi z drugim delom četrtega očitka Republika Poljska trdi, da je edini namen člena 113a 
zakona o splošnih sodiščih zagotoviti učinkovit potek disciplinskega postopka, tako da se v fazi, 
ko spor obravnava disciplinsko sodišče, prepreči kakršno koli oviranje.
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                33SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
186 Glede člena 115a(3) tega zakona naj bi pogoj v zvezi s pravilnim potekom disciplinskega postopka 
preverilo neodvisno sodišče, ki naj bi ocenilo, ali preiskava vseh obremenilnih in olajševalnih 
dejstev za obdolženega sodnika omogoča vodenje postopka v odsotnosti tega sodnika ali njegovega 
zagovornika. Sicer pa naj bi bila pravica zadevnega sodnika do izjave zagotovljena od faze 
postopka, ki jo vodi disciplinski tožilec ali disciplinski tožilec pri ministru za pravosodje, kot naj 
bi izhajalo iz člena 114 navedenega zakona, ker lahko ta tožilca tega sodnika najprej pozoveta, naj 
predloži pisno izjavo v zvezi s predmetom preiskave, nato ga morata ob vročitvi disciplinskih 
očitkov pozvati, naj predloži pisna pojasnila in vse dokaze, nazadnje pa lahko navedenega sodnika 
zaslišita, da zbereta njegova pojasnila, ali pa to morata storiti, če zadevna oseba to zahteva. Poleg 
tega bi moralo disciplinsko sodišče stranke ob pozivu na obravnavo v skladu s členom 115 istega 
zakona tudi pozvati, naj predložijo dokaze, in obdolženega sodnika, naj predloži pisna pojasnila.
–Presoja Sodišča
187 Kot je bilo opozorjeno v točki 164 te sodbe, člen 19(1), drugi pododstavek, PEU nalaga, da je 
s pravili, ki urejajo disciplinsko ureditev, ki se uporablja za sodnike, ki bi bili morebiti pozvani 
k razlagi in uporabi prava Unije, določen postopek, v katerem so v celoti zagotovljene pravice iz 
členov 47 in 48 Listine.
188 Najprej je treba poudariti, da že iz preučitve in sprejetja prvih treh očitkov Komisije izhaja, da sta 
za disciplinsko ureditev, ki se uporablja za sodnike poljskih splošnih sodišč, v nasprotju 
z zahtevami iz člena 19(1), drugi pododstavek, PEU značilna zlasti dejstvo, da sodišča, vključena 
v disciplinski postopek, ne izpolnjujejo zahteve po neodvisnosti in nepristranskosti ali zahteve, da 
so ustanovljena z zakonom, in okoliščina, da ravnanja, ki pomenijo disciplinsko kršitev, v poljski 
zakonodaji niso dovolj jasno in natančno opredeljena. Četrti očitek je treba obravnavati zlasti ob 
upoštevanju normativnega okvira, v katerega se tako vključujejo nacionalne določbe, ki jih 
Komisija izpodbija s četrtim očitkom.
189 V skladu s členom 47, drugi odstavek, Listine ima vsakdo pravico, da se o njegovi zadevi odloči 
v razumnem roku, ter mora imeti možnost svetovanja, obrambe in zastopanja. Člen 48(2) Listine 
pa določa, da je vsakemu obdolžencu zagotovljena pravica do obrambe.
190 Poleg tega mora Sodišče, kot izhaja iz točke 165 te sodbe, paziti, da se z razlago člena 47, drugi 
odstavek, in člena 48 Listine, ki jo poda, zagotovi raven varstva, s katero ni kršena raven varstva, 
zagotovljena v členu 6 EKČP, kot ga razlaga Evropsko sodišče za človekove pravice.
191 V zvezi s prvim delom četrtega očitka je treba opozoriti, da je pravica oseb, da se o njihovi zadevi 
odloči v razumnem roku, splošno načelo prava Unije, ki je bilo določeno v členu 6(1) EKČP, in, kot 
je bilo ravnokar opozorjeno, v členu 47, drugi odstavek, Listine v delu, v katerem se nanaša na 
sodni postopek (glej v tem smislu sodbo z dne 5. junija 2018 , Kolev in drugi , C-612/15 , 
EU:C:2018:392 , točka 71in navedena sodna praksa).
192 Vendar v obravnavanem primeru Komisija ne trdi, da je bila pravica do sojenja v razumnem roku 
kršena v določenem konkretnem primeru, ki bi tako spadal zlasti na področje člena 47 Listine, 
temveč očita Republiki Poljski, da ni izpolnila svojih obveznosti na podlagi člena 19(1), drugi 
pododstavek, PEU, ker so nacionalne določbe, ki jih ta institucija izpodbija, v bistvu zasnovane 
tako, da zaradi njih ta pravica ne more biti v celoti zagotovljena v zvezi z disciplinskimi postopki, 
uvedenimi proti sodnikom poljskih splošnih sodišč.
34                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
193 V zvezi s tem zlasti iz člena 19(1), drugi pododstavek, PEU izhaja, da je zaradi ohranjanja 
neodvisnosti sodnikov, ki bi bili morebiti pozvani k razlagi in uporabi prava Unije, ter 
preprečevanja kakršnega koli tveganja, da se disciplinska ureditev, ki se zanje uporablja, uporabi 
kot sistem političnega nadzora nad vsebino njihovih sodnih odločb, pomembno, da nacionalna 
pravila, ki urejajo disciplinske postopke v zvezi s takimi sodniki, niso zasnovana tako, da 
preprečujejo, da bi se o njihovi zadevi odločilo v razumnem roku (glej po analogiji sodbo Asociaţia 
„Forumul Judecătorilor din România“ in drugi, točka 221).
194 Najprej je treba ugotoviti, da v zvezi s tem ob upoštevanju argumentacije, ki jo je Komisija navedla 
v utemeljitev prvega dela svojega četrtega očitka, ni razvidno, kako bi lahko sama okoliščina, 
navedena v tožbenem zahtevku, da naj bi bila s celotnim členom 112b zakona o splošnih sodiščih 
„ministru za pravosodje podeljena pravica, da imenuje disciplinskega tožilca pri ministru za 
pravosodje“, povzročila sistematično prekoračitev razumnega roka v disciplinskih postopkih, 
uvedenih proti sodnikom poljskih splošnih sodišč, in tako preprečila, da se o njihovi zadevi odloči 
v takem roku.
195 Nasprotno, iz navedene argumentacije izhaja, da se v zvezi s tem kritike Komisije natančneje 
nanašajo na konkretno določbo člena 112b(5), drugi stavek, zakona o splošnih sodiščih.
196 V zvezi s tem je treba ugotoviti, da iz samega besedila člena 112b(5) zakona o splošnih sodiščih 
izhaja, da v primerih iz prvega stavka te določbe, v katerih preneha funkcija disciplinskega tožilca 
pri ministru za pravosodje, to je, ko obstaja pravnomočna sodna odločba o zavrnitvi uvedbe 
disciplinskega postopka ali končanju takega postopka, take odločbe ne preprečijo, da minister za 
pravosodje ne bi v isti zadevi ponovno imenoval takega disciplinskega tožilca.
197 Taka določba, katere jasno besedilo tako kaže, da je lahko sodnik, potem ko sta bila proti njemu 
uvedena preiskava in disciplinski postopek, ki sta se končala s pravnomočno sodno odločbo, 
ponovno predmet takih preiskav in postopkov v isti zadevi, tako da bodo temu sodniku stalno 
grozile morebitne take preiskave in postopki, ne glede na obstoj take sodne odločbe, lahko po 
svoji naravi prepreči, da se o sodnikovi zadevi lahko odloči v razumnem roku.
198 Okoliščina, ki jo navaja Republika Poljska, da obstoj drugih temeljnih načel, kot je načelo ne bis in 
idem, nasprotuje uvedbi takih preiskav in postopkov po sprejetju take pravomočne sodne odločbe, 
te ugotovitve ne ovrže.
199 Po eni strani namreč okoliščina, da se lahko člen 112b(5), drugi stavek, zakona o splošnih sodiščih 
ob upoštevanju njegovega besedila po potrebi izkaže tudi za nezdružljiv z drugimi temeljnimi 
načeli, kot je to, na katero se sklicuje Komisija v utemeljitev prvega dela četrtega očitka, nikakor 
ne more nasprotovati temu, da se po potrebi ugotovi, da Republika Poljska ni izpolnila svojih 
obveznosti zaradi kršitve tega zadnjenavedenega načela.
200 Po drugi strani ista okoliščina ne more vplivati na ugotovitev, da lahko sam obstoj tako oblikovane 
nacionalne določbe za zadevne sodnike predstavlja grožnjo, navedeno v točki 197 te sodbe, in tako 
ustvarja tveganje, da se disciplinska ureditev uporabi kot sistem političnega nadzora nad vsebino 
sodnih odločb, ki jih morajo izdati.
201 Prav tako dejstvo, da naj Komisija ne bi navedla nobenega konkretnega primera, v katerem bi bil 
uporabljen člen 112b(5), drugi stavek, zakona o splošnih sodiščih in bi obstajala pravnomočna 
odločba, kot so te iz prvega stavka navedenega člena 112b(5), nikakor ni upoštevno za presojo 
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                35SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
utemeljenosti očitane neizpolnitve obveznosti, ki se nanaša na samo sprejetje izpodbijane 
nacionalne določbe in na poseganje v neodvisnost sodnikov poljskih splošnih sodišč, ki ga lahko 
povzroči.
202 Iz vsega navedenega izhaja, da člen 112b(5), drugi stavek, zakona o splošnih sodiščih, ker posega 
v neodvisnost sodnikov poljskih splošnih sodišč s tem, da ne zagotavlja, da se lahko o njihovi 
zadevi v zvezi z disciplinskimi postopki odloči v razumnem roku, ne izpolnjuje zahtev, ki izhajajo 
iz člena 19(1), drugi pododstavek, PEU. Zato je treba četrti očitek v prvem delu, v katerem se 
nanaša na navedeno nacionalno določbo, sprejeti.
203 V zvezi z drugim delom istega očitka je treba najprej spomniti, da sta temeljno načelo učinkovitega 
pravnega varstva pravic, potrjeno v členu 47 Listine, in pojem „pošteno sojenje“ iz člena 6 EKČP 
sestavljena iz različnih elementov, ki med drugim zajemajo spoštovanje pravice do obrambe ter 
pravice do svetovanja, obrambe in zastopanja (glej v tem smislu sodbi z dne 26. junija 2007 , 
Ordre des barreaux francophones et germanophone in drugi , C-305/05 , EU:C:2007:383 , točka 31, 
in z dne 26. julija 2017 , Sacko , C-348/16 , EU:C:2017:591 , točka 32in navedena sodna praksa).
204 Prav tako je spoštovanje pravice do obrambe v vseh postopkih, ki lahko privedejo do sankcij, 
temeljno načelo prava Unije, ki je bilo določeno v členu 48(2) Listine (glej v tem smislu sodbo 
z dne 14. septembra 2010 , Akzo Nobel Chemicals in Akcros Chemicals/Komisija in drugi , C- 
550/07 P, EU:C:2010:512 , točka 92in navedena sodna praksa).
205 Tudi iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je pravica do izjave v vsakem postopku sestavni del 
spoštovanja pravice do obrambe, določene v členih 47 in 48 Listine (glej v tem smislu sodbo 
z dne 3. julija 2014 , Kamino International Logistics in Datema Hellmann Worldwide Logistics , C- 
129/13 in C-130/13 , EU:C:2014:2041 , točka 28in navedena sodna praksa ter točka 29), in da taka 
pravica vsakomur zagotavlja možnost, da koristno in učinkovito poda svoje stališče v navedenem 
postopku (glej v tem smislu sodbo z dne 26. julija 2017 , Sacko , C-348/16 , EU:C:2017:591 , 
točka 34).
206 V zvezi s pravico do dostopa do odvetnika je Sodišče pojasnilo, da mora odvetnik dejansko imeti 
možnost ustrezno zagotavljati naloge svetovanja, obrambe in zastopanja stranke, brez česar bi 
bile tej odvzete pravice, ki ji jih dajeta člen 47 Listine in člen 6 EKČP (glej v tem smislu sodbo 
z dne 26. junija 2007 , Ordre des barreaux francophones et germanophone in drugi , C-305/05 , 
EU:C:2007:383 , točka 32).
207 Nazadnje, čeprav v skladu z ustaljeno prakso Sodišča temeljne pravice, kot je spoštovanje pravice 
do obrambe, vključno s pravico do izjave, seveda ne pomenijo absolutnih upravičenj, ampak so 
lahko omejene, vendar samo če te omejitve dejansko ustrezajo ciljem splošnega interesa, ki se 
uresničujejo z zadevnim ukrepom, in če glede na želeni cilj ne pomenijo pretiranega in 
nesprejemljivega posega, ki bi ogrožal samo bistvo tako zagotovljenih pravic (sodba z dne 
26. julija 2017 , Sacko , C-348/16 , EU:C:2017:591 , točka 38in navedena sodna praksa).
208 V obravnavanem primeru po eni strani iz člena 113a zakona o splošnih sodiščih v povezavi 
s členom 113(2) in (3) tega zakona izhaja, da kadar se obdolženi sodnik postopka pred 
disciplinskim sodiščem ne more udeležiti iz zdravstvenih razlogov in navedeno sodišče ali njegov 
predsednik na zahtevo tega sodnika ali po uradni dolžnosti določi zagovornika, da prevzame 
obrambo interesov navedenega sodnika, dejanja v zvezi s tako določitvijo ali takim prevzemom 
nimajo odložilnega učinka na potek postopka.
36                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
209 Po drugi strani člen 115a(3) zakona o splošnih sodiščih določa, da disciplinsko sodišče vodi 
postopek tudi v primeru upravičene odsotnosti obdolženega sodnika ali njegovega zastopnika, 
razen če je to v nasprotju s pravilno izvedbo disciplinskega postopka.
210 V zvezi s tem je treba ugotoviti, da taka postopkovna pravila lahko omejijo pravico sodnikov, proti 
katerim je uveden disciplinski postopek, do učinkovite izjave in učinkovite obrambe pred 
disciplinskim sodiščem. Navedena pravila namreč ne morejo zagotoviti, da bo v primeru 
upravičene odsotnosti zadevnega sodnika ali njegovega zagovornika med postopkom pred 
navedenim sodiščem ta sodnik vedno lahko koristno in učinkovito podal svoje stališče, po potrebi 
s pomočjo zagovornika, ki mora prav tako imeti dejansko možnost zagotavljanja njegove obrambe.
211 V nasprotju s trditvami Republike Poljske tako jamstvo prav tako ne izhaja iz okoliščine, da je 
v členu 115a(3) zakona o splošnih sodiščih natančneje določeno, da disciplinsko sodišče postopek 
nadaljuje samo, če to ni v nasprotju z njegovo dobro izvedbo, in iz dejstva, da člen 115 tega zakona 
določa, da disciplinsko sodišče ob vročitvi vabila obdolženega sodnika pozove, naj predloži pisna 
pojasnila in vse dokaze, za katere meni, da jih je koristno predložiti.
212 Kot namreč Komisija poudarja v tožbi, navedeni določbi ne moreta zagotoviti spoštovanja pravice 
zadevnega sodnika do obrambe v postopku pred disciplinskim sodiščem.
213 Še posebej pa se lahko nacionalna postopkovna pravila, kot so ta, ki so predmet drugega dela tega 
očitka, če se tako kot v obravnavanem primeru umeščajo v okvir disciplinske ureditve, ki vsebuje 
pomanjkljivosti, navedene v točki 188 te sodbe, izkažejo za taka, da še povečajo tveganje, da se 
disciplinska ureditev, ki se uporablja za osebe, ki opravljajo sodno funkcijo, uporabi kot sistem 
političnega nadzora nad vsebino sodnih odločb. Zadevni sodniki se namreč lahko začnejo bati, da 
bo, če v zadevah, ki so jim predložene, odločijo na določen način, proti njim uveden disciplinski 
postopek, ki ne zagotavlja jamstev za izpolnitev zahtev po poštenem sojenju in zlasti zahteve 
v zvezi s spoštovanjem pravice do obrambe. Omejitve pravice do obrambe, ki izhajajo iz 
navedenih postopkovnih pravil, tako posegajo v neodvisnost sodnikov poljskih splošnih sodišč in 
tako ne izpolnjujejo zahtev, ki izhajajo iz člena 19(1), drugi pododstavek, PEU.
214 V teh okoliščinah je treba sprejeti tudi drugi del četrtega očitka in torej četrti očitek v celoti.
Peti očitek: kršitev člena 267, drugi in tretji odstavek, PDEU
–Trditve strank
215 Komisija trdi, da se lahko – kot pričajo konkretni primeri uporabe, na katere se je sklicevala 
v argumentaciji, ki jo je navedla v utemeljitev prvega očitka – v skladu z določbami člena 107(1) 
zakona o splošnih sodiščih in člena 97(1) in (3) novega zakona o vrhovnem sodišču proti sodniku 
uvede disciplinski postopek, kadar sprejme odločbo o vložitvi predloga za sprejetje predhodne 
odločbe pri Sodišču, kar naj bi bilo v nasprotju s členom 267 PDEU.
216 Možnost, da se proti sodnikom poljskih splošnih sodišč tako vodijo preiskave in disciplinski 
postopki, ker so pri Sodišču vložili predlog za sprejetje predhodne odločbe, naj bi namreč posegala 
v možnost, ki jim jo daje ta določba prava Unije, da zadnjenavedenemu predložijo vprašanje, in jih 
odvračala od uporabe te možnosti, da se ne bi izpostavljali tveganju disciplinskih sankcij. To naj bi 
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                37SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
vplivalo na neodvisnost navedenih nacionalnih sodišč, čeprav je taka neodvisnost bistvena za 
pravilno delovanje sistema pravosodnega sodelovanja med navedenimi nacionalnimi sodišči in 
Sodiščem v okviru sistema predhodnega odločanja.
217 Republika Poljska v odgovoru na tožbo trdi, da Komisija ni upoštevala, da sta v členu 114 zakona 
o splošnih sodiščih jasno ločeni dve fazi postopka, to sta na eni strani preiskava, ki se začne in vodi, 
da se ugotovi morebiten obstoj disciplinske kršitve in opredeli storilec, ne da bi bila usmerjena 
proti določeni osebi, in na drugi strani disciplinski postopek, ki pa se uvede le, če to upravičujejo 
ugotovitve iz preiskave. Vendar pa naj v konkretnih primerih, ki jih navaja Komisija, ne bi potekali 
disciplinski postopki, temveč samo preiskave v zvezi s sodniki, ki so pri Sodišču vložili predlog za 
sprejetje predhodne odločbe, ki naj bi se poleg tega medtem končale.
218 Prva preiskava naj bi se nanašala na sum disciplinskih kršitev na podlagi člena 107(1) zakona 
o splošnih sodiščih, ki naj bi jih storili nekateri sodniki, ker so izvajali nezakonit vpliv na 
predsednike senatov, ki so pri Sodišču vložili predlog za sprejetje predhodne odločbe. Prva 
preiskava naj bi se končala po izjavah dveh od zadevnih sodnikov, ker nista potrdila, da sta bila 
deležna pritiskov. Druga preiskava pa naj bi se nanašala na sum, da so navedeni sodniki škodili 
ugledu svojih funkcij, potem ko so sprejeli odločbe o predlogu za sprejetje predhodne odločbe, 
katerih razlogi so bili vsebinsko enaki, in na možnost, da je najmanj eden od omenjenih sodnikov 
podal neresnično izjavo, ker je trdil, da je sam napisal svojo predložitveno odločbo. Navedena 
preiskava naj bi se nanašala tudi na vprašanje, ali prekinitev sine die zelo pomembnega in 
zapletenega kazenskega postopka zaradi takega predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki bi bil 
lahko vložen v nasprotju s členom 267 PDEU, lahko pomeni disciplinsko kršitev zadevnega 
sodnika. Vendar naj bi bila tudi ta druga preiskava končana, ker iz analize dokazov, vključno 
z izjavami zadevnih sodnikov, ni bilo mogoče ugotoviti, da so storili take kršitve.
219 Po mnenju Republike Poljske take preiskave, ker so izjemne in ne vodijo nujno v disciplinski 
postopek, ne posegajo v neodvisnost sodnikov, saj njihov namen ni nasprotovati veljavnosti 
odločb, ki so jih sprejeli, temveč grajati morebitne očitne kršitve njihovih obveznosti, kot je 
navedena država članica navedla v odgovoru na prvi očitek Komisije. Tako naj disciplinska 
ureditev, ki se izpodbija v okviru te tožbe, ne bi imela nobenega vpliva na to, kako zadevna 
sodišča dejansko uresničujejo svojo pravico do vložitve predloga za sprejetje predhodne odločbe 
pri Sodišču, in na njihovo možnost za vlaganje predlogov za sprejetje predhodne odločbe 
v prihodnosti.
220 Poleg tega zgolj na podlagi okoliščine, da disciplinski tožilec tako oblikuje očitke ali obravnava 
določen primer, ne da bi obstajala kakršna koli sodna odločba, ki bi tako razlago podpirala, ni 
mogoče meniti, da bi lahko zgolj dejstvo, da je bil pri Sodišču vložen predlog za sprejetje 
predhodne odločbe, pomenilo disciplinsko kršitev. Ne besedilo člena 107(1) zakona o splošnih 
sodiščih ne uveljavljena razlaga te določbe, na katero se je Republika Poljska sklicevala 
v odgovoru na prvi očitek, naj namreč ne bi omogočala, da se samo iz tega razloga uveljavlja 
disciplinska odgovornost sodnika.
221 Po mnenju petih držav članic, ki so intervenirale v podporo predlogom Komisije, tako iz načina 
razlage in uporabe člena 107(1) zakona o splošnih sodiščih kot iz okoliščin, s katerimi sta 
predložitveni sodišči seznanili Sodišče v okviru zadev, v katerih je bila izdana sodba z dne 
26. marca 2020 , Miasto Łowicz in Prokurator Generalny (C-558/18 in C-563/18 , EU:C:2020:234 ), 
ter ugotovitev, ki izhajajo iz te iste sodbe, jasno izhaja, da je Republika Poljska kršila člen 267 
PDEU. V zvezi s tem naj ne bi bilo pomembno, da so se zadevne preiskave končale, ne da bi bili 
38                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
proti zadevnim sodnikom uvedeni sodni postopki, kajti že sam odvračilni učinek zaradi tveganja, 
da bo uveden tak postopek, bi lahko vplival na odločitev sodnikov o tem, ali je treba v določeni 
zadevi pri Sodišču vložiti predlog za sprejetje predhodne odločbe.
–Presoja Sodišča
222 Najprej je treba opozoriti, da je bistvo pravosodnega sistema, vzpostavljenega s Pogodbama, 
postopek predhodnega odločanja, določen v členu 267 PDEU in katerega cilj je z vzpostavitvijo 
dialoga med dvema sodiščema, in sicer med Sodiščem in sodišči držav članic, zagotoviti enotnost 
razlage prava Unije, s čimer je tako mogoče zagotoviti njegovo skladnost, polni učinek in 
avtonomijo ter, nazadnje, posebno naravo prava, uvedenega s Pogodbama (mnenje 2/13 z dne 
18. decembra 2014 , EU:C:2014:2454 , točka 176 in navedena sodna praksa, ter sodba A. B. in 
drugi, točka 90 in navedena sodna praksa).
223 V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča člen 267 PDEU nacionalnim sodiščem daje najširšo 
možnost za začetek postopka pri Sodišču, če ugotovijo, da so se v zadevi, o kateri odločajo, 
pokazala vprašanja, ki zahtevajo razlago ali presojo veljavnosti določb prava Unije, ki so potrebne 
za rešitev spora, ki jim je bil predložen (sodba z dne 5. oktobra 2010 , Elchinov , C-173/09 , 
EU:C:2010:581 , točka 26, ter sodba A. B. in drugi, točka 91 in navedena sodna praksa).
224 Poleg tega se glede sodišč, zoper odločitve katerih po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva 
v smislu člena 267, tretji odstavek, PDEU, ta možnost ob upoštevanju izjem, priznanih s sodno 
prakso Sodišča, spremeni v obveznost predložitve vprašanja za predhodno odločanje Sodišču 
(sodba A. B. in drugi, točka 92 in navedena sodna praksa).
225 Iz ustaljene sodne prakse izhaja tudi, da pravilo nacionalnega prava nacionalnemu sodišču ne 
more preprečiti, da uporabi navedeno pravico ali izpolni navedeno obveznost, ki sta namreč 
neločljivo povezani s sistemom sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, določenim 
v členu 267 PDEU, in nalogami sodišča, pristojnega za uporabo prava Unije, ki so s to določbo 
zaupane nacionalnim sodiščem (sodba A. B. in drugi, točka 93 in navedena sodna praksa).
226 Poleg tega nacionalno pravno pravilo, ki lahko med drugim povzroči, da se nacionalno sodišče raje 
odreče postavitvi vprašanj za predhodno odločanje Sodišču, posega v prerogative, ki jih 
nacionalnim sodiščem tako priznava člen 267 PDEU, in posledično v učinkovitost tega sistema 
sodelovanja (glej v tem smislu sodbo A. B. in drugi, točka 94 in navedena sodna praksa).
227 Tako nacionalnih določb, iz katerih izhaja, da so lahko nacionalni sodniki izpostavljeni 
disciplinskim postopkom, ker so pri Sodišču vložili predlog za sprejetje predhodne odločbe, ni 
mogoče dopustiti. Že sama verjetnost, da se glede na okoliščine primera uvede disciplinski 
postopek, ker je bil tak predlog za sprejetje predhodne odločbe vložen ali ker je bilo odločeno, da 
se ta predlog po vložitvi ohrani, namreč lahko zadevnim nacionalnim sodnikom ogrozi učinkovito 
izvajanje možnosti in nalog, navedenih v točki 225 te sodbe (sodba z dne 26. marca 2020 , Miasto 
Łowicz in Prokurator Generalny , C-558/18 in C-563/18 , EU:C:2020:234 , točka 58).
228 Dejstvo, da ti sodniki zaradi uporabe te možnosti za predložitev zadeve Sodišču, ki je v njihovi 
izključni pristojnosti, ne bodo izpostavljeni disciplinskim postopkom ali sankcijam, poleg tega 
pomeni nujno jamstvo njihove neodvisnosti, pri čemer je zadnjenavedena zlasti bistvena za 
pravilno delovanje sistema pravosodnega sodelovanja, ki ga pomeni mehanizem postopka 
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                39SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
predhodnega odločanja iz člena 267 PDEU (sodba z dne 26. marca 2020 , Miasto Łowicz in 
Prokurator Generalny , C-558/18 in C-563/18 , EU:C:2020:234 , točka 59in navedena sodna 
praksa).
229 V obravnavanem primeru je treba opozoriti, da že iz preučitve, na podlagi katere je Sodišče 
sprejelo prvi očitek Komisije, izhaja, da opredelitve disciplinske kršitve iz določb člena 107(1) 
zakona o splošnih sodiščih ter člena 97(1) in (3) novega zakona o vrhovnem sodišču ne 
izpolnjujejo zahtev, ki izhajajo iz člena 19(1), drugi pododstavek, PEU, ker povzročajo tveganje, 
da se z zadevno disciplinsko ureditvijo za sodnike poljskih splošnih sodišč ustvarijo pritiski in 
odvračilni učinek, ki lahko vplivajo na vsebino sodnih odločb, ki jih izdajajo.
230 Tako tveganje pa zadeva tudi odločbe, s katerimi se nacionalno sodišče odloči uresničiti pravico, ki 
mu je zagotovljena s členom 267 PDEU, da pri Sodišču vloži predlog za sprejetje predhodne 
odločbe, ali s katerimi po potrebi izpolni svojo dolžnost, da na podlagi te iste določbe vloži tak 
predlog.
231 Kot namreč pričajo primeri, ki jih je izpostavila Komisija in so navedeni zlasti 
v točkah 117, 118 in 125 te sodbe, praksa, ki jo je začel disciplinski tožilec, potrjuje, da se je tako 
tveganje že sedaj uresničilo z uvedbo preiskav, ki so se nanašale na odločbe, s katerimi so poljska 
splošna sodišča pri Sodišču vložila predloge za sprejetje predhodne odločbe, in so vključevale zlasti 
zaslišanje zadevnih sodnikov in pošiljanje vprašalnikov tem sodnikom o tem, ali so bile s predlogi 
za sprejetje predhodne odločbe, ki so jih tako vložili, morda storjene disciplinske kršitve.
232 Poleg tega je treba ugotoviti, da se je Republika Poljska v odgovoru na tožbo omejila na 
minimaliziranje obsega takih praks in zlasti trdila, da navedenih preiskav niso vodila sama 
disciplinska sodišča, temveč disciplinski tožilci, da je treba fazo preiskave razlikovati od faze 
disciplinskega postopka v pravem pomenu besede, da so se medtem te iste preiskave končale ter 
da so se poleg tega nanašale na okoliščine, v katerih so bile sprejete zadevne predložitvene 
odločbe, in na ravnanje zadevnih sodnikov ob tej priložnosti, ne pa na same odločbe.
233 Vendar je treba v zvezi s tem po eni strani opozoriti, da strogo spoštovanje obveznosti, ki za državo 
članico izhajajo iz določb člena 267 PDEU, velja za vse državne organe in torej zlasti za organ, ki je 
tako kot disciplinski tožilec – po potrebi pod vodstvom ministra za pravosodje – pristojen za 
vodenje disciplinskih postopkov, ki se lahko uvedejo proti sodnikom. Po drugi strani, kot so trdile 
tako Komisija kot države članice, ki so intervenirale v podporo predlogom navedene institucije, že 
sama okoliščina, da disciplinski tožilec pod pogoji, navedenimi v točki 231 te sodbe, uvede 
preiskave, zadošča za uresničitev tveganja za pritiske in odvračilni učinek, omenjenega 
v točki 229 te iste sodbe, in za poseg v neodvisnost sodnikov, proti katerim so te preiskave 
uvedene.
234 Iz tega izhaja, da je treba peti očitek, ki se nanaša na to, da Republika Poljska ni izpolnila svojih 
obveznosti na podlagi člena 267, drugi in tretji odstavek, PDEU, s tem, da je dopustila, da se 
pravica sodišč do vložitve predlogov za sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču omeji 
z možnostjo začetka disciplinskega postopka, sprejeti.
235 Glede na vse zgoraj navedene preudarke je treba ugotoviti, da:
– s tem, da ne zagotavlja neodvisnosti in nepristranskosti disciplinskega senata, ki je pristojen za 
nadzor nad odločbami, izdanimi v disciplinskih postopkih proti sodnikom (člen 3, točka 5, 
člen 27 in člen 73(1) novega zakona o vrhovnem sodišču v povezavi s členom 9a zakona o KRS);
40                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
– s tem, da dopušča, da se lahko vsebina sodnih odločb opredeli kot disciplinska kršitev v zvezi 
s sodniki splošnih sodišč (člen 107(1) zakona o splošnih sodiščih ter člen 97(1) in (3) novega 
zakona o vrhovnem sodišču);
– s tem, da predsedniku disciplinskega senata podeljuje diskrecijsko pravico za določitev 
disciplinskega sodišča, ki je na prvi stopnji pristojno v zadevah, ki se nanašajo na sodnike 
splošnih sodišč (člen 110(3) in člen 114(7) zakona o splošnih sodiščih), in da zato ne 
zagotavlja, da disciplinske zadeve obravnava „z zakonom ustanovljeno“ sodišče, ter
– s tem, da ne zagotavlja, da se disciplinske zadeve proti sodnikom splošnih sodišč obravnavajo 
v razumnem roku (člen 112b(5), drugi stavek, tega zakona), pa tudi s tem, da je določila, da 
dejanja v zvezi z določitvijo zagovornika in njegovim prevzemom obrambe nimajo odložilnega 
učinka na potek disciplinskega postopka (člen 113a navedenega zakona) in da disciplinsko 
sodišče vodi postopek tudi v primeru upravičene odsotnosti obdolženega sodnika, ki je o tem 
obveščen, ali njegovega zagovornika (člen 115a(3) istega zakona), ter da zato obdolženim 
sodnikom splošnih sodišč ne zagotavlja spoštovanja pravice do obrambe,
Republika Poljska ni izpolnila svojih obveznosti na podlagi člena 19(1), drugi pododstavek, PEU
in da
s tem, da dopušča, da se pravica sodišč do vložitve predlogov za sprejetje predhodne odločbe pri 
Sodišču omeji z možnostjo uvedbe disciplinskega postopka, Republika Poljska ni izpolnila svojih 
obveznosti na podlagi člena 267, drugi in tretji odstavek, PDEU.
Stroški
236 V skladu s členom 138(1) Poslovnika Sodišča se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. 
Ker je Komisija predlagala, naj se Republiki Poljski naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi 
predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov, vključno s stroški postopka za izdajo začasne 
odredbe.
237 V skladu s členom 140(1) Poslovnika Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska, Kraljevina 
Nizozemska, Republika Finska in Kraljevina Švedska nosijo svoje stroške.
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                41SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
1.Republika Poljska – s tem, da ne zagotavlja neodvisnosti in nepristranskosti Izba 
Dyscyplinarna (disciplinski senat) Sąd Najwyższy (vrhovno sodišče, Poljska), ki je 
pristojen za nadzor nad odločbami, izdanimi v disciplinskih postopkih proti sodnikom 
(člen 3, točka 5, člen 27 in člen 73(1) ustawa o Sądzie Najwyższym (zakon o vrhovnem 
sodišču) z dne 8. decembra 2017 v njeni prečiščeni različici, kot je objavljena v Dziennik 
Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej iz leta 2019 (pozicija 825), v povezavi s členom 9a ustawa 
o Krajowej Radzie Sądownictwa (zakon o nacionalnem sodnem svetu) z dne 
12. maja 2011 , kakor je bil spremenjen z ustawa o zmianie ustawy o Krajowej Radzie 
Sądownictwa oraz niektórych innych ustaw (zakon o spremembah zakona o nacionalnem 
sodnem svetu in nekaterih drugih zakonov) z dne 8. decembra 2017 );
– s tem, da dopušča, da se lahko vsebina sodnih odločb opredeli kot disciplinska kršitev 
v zvezi s sodniki splošnih sodišč (člen 107(1) ustawa – Prawo o ustroju sądów 
powszechnych (zakon o organizaciji splošnih sodišč) z dne 27. julija 2001 v različici, ki 
izhaja iz zaporednih sprememb, objavljenih v Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej 
2019 (pozicije 52, 55, 60, 125, 1469 in 1495), ter člen 97(1) in (3) zakona o vrhovnem 
sodišču v prečiščeni različici, kot je objavljena v Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej 
Polskiej iz leta 2019 (pozicija 825));
– s tem, da predsedniku Izba Dyscyplinarna (disciplinski senat) Sąd Najwyższy (vrhovno 
sodišče) podeljuje diskrecijsko pravico za določitev disciplinskega sodišča, ki je na prvi 
stopnji pristojno v zadevah, ki se nanašajo na sodnike splošnih sodišč (člen 110(3) in 
člen 114(7) zakona o organizaciji splošnih sodišč v različici, ki izhaja iz zaporednih 
sprememb, objavljenih v Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej iz leta 2019 
(pozicije 52, 55, 60, 125, 1469 in 1495)), in da zato ne zagotavlja, da disciplinske 
zadeve obravnava „z zakonom ustanovljeno“ sodišče, ter
– s tem, da ne zagotavlja, da se disciplinske zadeve proti sodnikom splošnih sodišč 
obravnavajo v razumnem roku (člen 112b(5), drugi stavek, tega zakona), pa tudi s tem, 
da je določila, da dejanja v zvezi z določitvijo zagovornika in njegovim prevzemom 
obrambe nimajo odložilnega učinka na potek disciplinskega postopka (člen 113a 
navedenega zakona) in da disciplinsko sodišče vodi postopek tudi v primeru 
upravičene odsotnosti obdolženega sodnika, ki je o tem obveščen, ali njegovega 
zagovornika (člen 115a(3) istega zakona), ter da zato obdolženim sodnikom splošnih 
sodišč ne zagotavlja spoštovanja pravice do obrambe,
ni izpolnila svojih obveznosti na podlagi člena 19(1), drugi pododstavek, PEU.
2.Republika Poljska s tem, da dopušča, da se pravica sodišč do vložitve predlogov za 
sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču Evropske unije omeji z možnostjo uvedbe 
disciplinskega postopka, ni izpolnila svojih obveznosti na podlagi člena 267, drugi in tretji 
odstavek, PDEU.
42                                                                                                                ECLI:EU:C:2021:596SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )
3.Republiki Poljski se naloži, da poleg svojih stroškov nosi stroške, ki jih je priglasila 
Evropska komisija, vključno s stroški postopka za izdajo začasne odredbe.
4.Kraljevina Belgija, Kraljevina Danska, Kraljevina Nizozemska, Republika Finska in 
Kraljevina Švedska nosijo svoje stroške.
Podpisi
ECLI:EU:C:2021:596                                                                                                                43SODBA Z DNE 15. 7. 2021 – ZADEVA C-791/19 
KOMISIJA /POLJSKA (DISCIPLINSKA UREDITEV ZA SODNIKE )