Morebitna dovolj resna kršitev zadevnih pravnih pravil na področju zdravstvenega varstva živali mora temeljiti na očitni in resni kršitvi omejitev široke diskrecijske pravice, ki jo ima zakonodajalec Unije pri izvrševanju svojih pooblastil na področju skupne kmetijske politike na podlagi člena 43 PDEU. Izvajanje te diskrecijske pravice namreč pomeni, da mora zakonodajalec Unije predvideti in oceniti zapleten in negotov ekološki, znanstveni, tehnični in gospodarski razvoj. Čeprav morajo institucije Unije upoštevati znanstvene študije in mnenja, so navedene institucije tiste, ki se odločijo za ustrezno raven zaščite družbe, in ne znanstveniki.

Previdnostno načelo je splošno načelo prava Unije, ki izhaja iz člena 11 PDEU, člena 168(1) PDEU, člena 169(1) in (2) PDEU ter člena 191(1) in (2) PDEU, s katerimi je zadevnim organom naložena dolžnost, da v natančnem okviru izvrševanja pristojnosti, ki so jim dane z ustreznimi predpisi, sprejmejo ustrezne ukrepe za preprečevanje nekaterih možnih tveganj za javno zdravje, varnost in okolje, pri čemer so ekonomski interesi podrejeni zahtevam, povezanim z varovanjem teh interesov. Tako lahko institucije na podlagi previdnostnega načela, kadar obstajajo znanstvene negotovosti glede obstoja ali obsega tveganj za zdravje ljudi, sprejmejo zaščitne ukrepe, ne da bi morale počakati, da se resničnost in resnost teh tveganj v celoti dokaže ali da se škodljivi učinki za zdravje uresničijo. Kadar se poleg tega pokaže, da zaradi nezadostnih, neprepričljivih ali nenatančnih rezultatov opravljenih študij ni mogoče z gotovostjo ugotoviti obstoja nevarnosti ali njenega obsega, pri čemer pa verjetnost dejanske škode za javno zdravje, če bi se nevarnost izkazala za utemeljeno, obstaja, previdnostno načelo upravičuje sprejetje restriktivnih ukrepov, če niso diskriminatorni in če so objektivni.

Ureditev, ki za uvoz ptic v Unijo zahteva, da izhajajo iz tretjih držav, ki lahko zagotovijo jamstva, enakovredna jamstvom, ki veljajo v Uniji, kot so določena v uredbah št. 318/2007 in št. 139/2013, ki določata pogoje zdravstvenega varstva živali za uvoz nekaterih ptic v Skupnost in pogoje za karanteno pri takem uvozu, je v skladu s cilji in zahtevami iz Direktive 92/65 o zahtevah zdravstvenega varstva živali za trgovino in za uvoz v Skupnost živali, semena, jajčnih celic in zarodkov, za katere ne veljajo zahteve zdravstvenega varstva živali, določene v posebnih pravilih Skupnosti iz Priloge A(I) k Direktivi 90/425 ter s previdnostnim načelom in tudi ni nesorazmerna.

V zvezi z zahtevo iz uredb št. 318/2007 in št. 139/2013, v skladu s katero morajo živali izhajati iz odobrenih obratov za vzrejo, v katerih so bile gojene v ujetništvu, in ne iz divjine, je treba ob upoštevanju negotovosti glede zdravstvenega stanja ujetih divjih ptic ugotoviti, da ta zahteva, skupaj z učinkovitim veterinarskim sistemom, pomeni nujen pogoj za nadzor zdravja živali in preventivne kontrole v tretjih državah izvora, v skladu s katerim te tretje države zagotovijo jamstva, enakovredna jamstvom, ki veljajo v Uniji, in njihov vpis na seznam tretjih držav, iz katerih je uvoz živali v Unijo dovoljen. Načelo predhodne odobritve, določeno v skladu s pravnima podlagama omenjenih uredb in v skladu s previdnostnim načelom, je zato treba uporabiti s sklicevanjem ne na domneve v zvezi s splošnim zdravstvenim stanjem živali v tretjih državah izvora, ampak na pridobitev jamstev v zvezi z nadzorom zdravstvenega stanja ptic, gojenih v obratih za vzrejo, odobrenih v teh tretjih državah. Na podlagi teh jamstev je namreč mogoče z zadostno znanstveno gotovostjo določiti, ali v navedeni državi ne glede na njen geografski položaj in take domneve ni bolezni.

Iz tega je razvidno, da ker je prepoved uvoza ujetih divjih ptic v Unijo posledica jamstev, ki se zahtevajo v skladu z načelom predhodne odobritve v tretji državi, Komisija s tem, da je v okviru svoje široke diskrecijske pravice na podlagi člena 43 PDEU zahtevala taka jamstva v uredbah št. 318/2007 in št. 139/2013, ni storila nobene očitne napake niti ni resno kršila načela sorazmernosti ali previdnostnega načela. Poleg tega je treba glede sorazmernosti geografskega obsega prepovedi uvoza ujetih divjih ptic v Unijo šteti, da bi lahko Komisija svojo diskrecijsko pravico prekoračila in načelo sorazmernosti kršila le s tem, da ne bi odobrila uvoza takih ptic iz območij, v katerih očitno ni aviarne influence. Ker pa ni dokazov, iz katerih bi jasno in z zadostno dokazno vrednostjo izhajalo, da so nekatere države ali nekateri kontinenti, zlasti Južna Amerika in Oceanija, trajno brez virusa aviarne influence in da na splošno ujete divje ptice ne predstavljajo nobenega tveganja za širjenje tega virusa, je treba torej ugotoviti, da obstaja velika znanstvena negotovost v zvezi s tveganjem širjenja aviarne influence v Unijo z uvozom ujetih divjih ptic iz tretjih držav celega sveta

(Glej točke 66, od 68 do 72, 84 in 85.)