ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberlandesgericht Düsseldorf (Nemčija) 11. junija 2019 – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände - Verbraucherzentrale Bundesverband e.V./Frontline Digital GmbH

(Zadeva C-438/19)

(2019/C 328/11)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Oberlandesgericht Düsseldorf

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka, pritožnik in nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände - Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

Tožena stranka, pritožnica in nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Frontline Digital GmbH

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali se potrošniku pri pogodbah, sklenjenih na daljavo, dobavlja digitalna vsebina v smislu člena 16(m) Direktive 2011/83/EU (1), če s trgovcem sklene pogodbo o sodelovanju na spletni „platformi za spoznavanje“?

2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: Ali potrošnik, ko mu trgovec začne dobavljati digitalno vsebino, na podlagi člena 16(m) Direktive izgubi pravico do odstopa od pogodbe tudi, če trgovec v nasprotju s členom 8(7) Direktive potrošniku ni predhodno poslal potrdila o sklenjeni pogodbi s tam navedenimi podatki? Če ima potrošnik v tem primeru še naprej pravico do odstopa od pogodbe: Ali je treba potrošnika o tem na podlagi člena 6(1)(k) Direktive predhodno obvestiti?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2011, L 304, str. 64).
A.

1. Ali je treba člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: člen 47 Listine) in implicitno pravico potrošnika do učinkovitega pravnega sredstva razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni zakonodaji – iz člena 107(2) Občianský zákonník (slovaški civilni zakonik) o zastaranju pravice potrošnika v objektivnem zastaralnem roku treh let – po kateri pravica potrošnika do povračila zaradi nepoštenega pogodbenega pogoja zastara, tudi če potrošnik sam ni zmožen presojati nepoštenega pogodbenega pogoja, in ta zastaralni rok teče, tudi če se potrošnik ne zaveda, da je pogoj nepošten? 2. Če je zakonska ureditev zastaranja pravice potrošnika v objektivnem roku treh let kljub neozaveščenosti potrošnika skladna s členom 47 Listine in z načelom učinkovitosti, predložitveno sodišče sprašuje: Ali člen 47 Listine in načelo učinkovitosti nasprotujeta nacionalni praksi, po kateri je dokazno breme na strani potrošnika, ki mora na sodišču dokazati, da so bile osebe, ki so delovale za kreditodajalca, seznanjene z dejstvom, da kreditodajalec krši pravice potrošnika, in sicer v obravnavani zadevi z dejstvom, da kreditodajalec s tem, da ni navedel točne efektivne obrestne mere (EOM), krši zakonski predpis, in dokazati, da je seznanjen z dejstvom, da je v tem primeru posojilo brez obresti in da to, da je kreditodajalec prejel plačilo obresti, pomeni neupravičeno obogatitev? 3. Če je odgovor na vprašanje v oddelku A, točka II, nikalen, komu izmed upraviteljev, družbenikov in komercialnih zastopnikov kreditodajalca mora potrošnik dokazati seznanjenost iz vprašanja v oddelku A, točka II? 4. Če je odgovor na vprašanje v oddelku A, točka II, nikalen, kolikšna stopnja seznanjenosti zadostuje za dosego cilja, namreč dokazati naklep ponudnika v zvezi s kršitvijo zadevne zakonodaje na finančnem trgu?
2.

Ali načela nevtralnosti, sorazmernosti in enakovrednosti nasprotujejo izvajanju pravice do odbitka v zvezi z DDV in davkom od dohodkov pravnih oseb v primeru družbe, ki ji z davčnega vidika ni mogoče očitati nezakonitega ravnanja, vendar ji je bilo zavrnjeno izvajanje pravice do odbitka v zvezi z davkom od dohodkov pravnih oseb zaradi davčnega ravnanja dobaviteljev, katerega neustreznost se domneva na podlagi dokazov, kot je pomanjkanje človeških virov in prevoznih sredstev, k čemur pa se pridružuje dejstvo, da davčni organ ni predložil dokaza o nobeni dejavnosti, iz katere bi izhajala davčna/kazenska odgovornost zadevnih dobaviteljev?
1.

Neupoštevanje, da načelo preglednosti izhaja iz primarne zakonodaje, in sicer iz člena 15(1) PDEU, 10(3) PEU in člena 298(1) PDEU ter člena 42 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. V izpodbijani sodbi naj ne bi bilo upoštevano, da merilo za kršitev zahteve po preglednosti ne izhaja zgolj iz sekundarne zakonodaje, temveč da je treba to sekundarno pravo v zvezi z zahtevo po preglednosti razlagati v skladu s primarno zakonodajo. Splošno sodišče naj bi s tem sodni nadzor v zvezi z zahtevo po preglednosti omejilo v nasprotju z načelom pravne države.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Spetsializiran nakazatelen sad (Bolgarija) 19. junija 2019 – Strafverfahren/QR

(Zadeva C-467/19)

(2019/C 280/40)

Jezik postopka: bolgarščina

Predložitveno sodišče

Spetsializiran nakazatelen sad

Stranka v postopku v glavni stvari

QR

Vprašanje za predhodno odločanje

1. Ali je zadevna sodna praksa, ki se nanaša na nacionalni zakon o odobritvi – s strani sodišča – sporazuma o naložitvi dogovorjene kazni, sklenjenega med tožilstvom in obrambo, ki kot pogoj za odobritev takega sporazuma določa soglasje drugih obdolžencev in v skladu s katerim je navedeno soglasje nujno le med sodno fazo postopka, v skladu s členom 7(4) Direktive 2016/343 (1), členom 47 in členom 52 Listine ter načeloma učinkovitosti in enakopravnosti?

(1) Direktiva (EU) 2016/343 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2016 o krepitvi nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in krepitvi pravice biti navzoč na sojenju v kazenskem postopku (UL 2016, L 65, str. 1).
Pritožba, ki jo je Evropska komisija vložila 24. maja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 20. marca 2019 v zadevi T-237/17, Španija/Komisija

(Zadeva C-406/19 P)

(2019/C 280/33)

Jezik postopka: španščina

Stranki

Pritožnik: Evropska komisija (zastopnika: F. Castillo de la Torre in J. Aquilina, agenta)

Druga stranka v postopku: Kraljevina Španija

Predlog

Komisija Sodišču predlaga, naj razveljavi točko 1 izreka izpodbijane sodbe in zavrne tožbo na prvi stopnji ali, podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču.

Edini pritožbeni razlog

Splošno sodišče je pri porazdelitvi dokaznega bremena v okviru uporabe pavšalnih popravkov v skladu s členom 52(2) Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o financiranju, upravljanju in spremljanju skupne kmetijske politike in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 352/78, (ES) št. 165/94, (ES) št. 2799/98, (ES) št. 814/2000, (ES) št. 1290/2005 in (ES) št. 485/2008 (1) napačno uporabilo pravo.

(1) UL 2013, L 347, str. 549.
—

Podredno naj bi bilo treba tožbo razglasiti za dopustno tudi, če naj bi bilo treba uporabiti drugo možnost iz tako imenovane sodne prakse Mory, pri kateri bi morala tožeča stranka dokazati znaten vpliv pomoči na njen položaj na trgu. V tem primeru naj bi namreč prišlo do obrnjenega dokaznega bremena ali vsaj do olajšanega dokaznega bremena tožeče stranke, ker naj bi Komisija upoštevno dejansko stanje, s katerim je bila seznanjena, samovoljno prikrila. Zgolj podredno naj bi bilo treba ugotoviti, da je tožeča stranka tudi tak znaten vpliv dejansko dokazala. Drugačna presoja Splošnega sodišča naj bi odstopala od sodne prakse Sodišča in temeljila na pravno napačnem razumevanju upoštevnega trga. V zvezi s tem naj bi Splošno sodišče izkrivilo in omejilo tako navedbo dejanskega stanja tožeče stranke, kot tudi navedbo dejanskega stanja Komisije, spremenilo vsebino izpodbijanega sklepa in kršilo pravila glede dokaznega bremena.
4.

sporočila Komisije v okviru izvajanja Uredbe (EU) št. 305/2011 Evropskega parlamenta in Sveta o določitvi usklajenih pogojev za trženje gradbenih proizvodov in razveljavitvi Direktive Sveta 89/106/EGS z dne 10. marca 2017, 11. avgusta 2017, 15. decembra 2017 in 9. marca 2018 (3) razglasi za nične v delu, v katerem se nanašajo na harmonizirana standarda EN 14342:2013 in EN 14904:2006;
3.

Tretji pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno uporabilo načela na področju dokaznega bremena in ni uporabilo načela domneve nedolžnosti, ker je navedlo, da je Komisija zadostno pravno dokazala, da družba Pometon ni prekinila sodelovanja pri kršitvi v obdobju približno šestnajst mesecev, od 18. novembra 2005 do 20. marca 2007, čeprav za to obdobje ni imela dokazov o tajnih stikih; poleg tega je v zvezi s tem podalo protislovno in/ali nezadostno obrazložitev.
1.

Ali je treba člen 6(1) Direktive 93/13/EGS (1) razlagati tako, da omogoča nacionalnemu sodišču, da potem, ko ugotovi nepoštenost pogoja, ki določa mehanizem za določitev spremenljive obrestne mere po formuli „fiksna obrestna mera in referenčne obrestne mere, ki jih uporabi banka na podlagi nepreglednih meril“ v kreditni pogodbi s fiksno obrestno mero za prvo leto in spremenljivo obrestno mero v skladu z navedeno formulo za naslednja leta, prilagodi pogodbo in določi metodo za izračun spremenljive obrestne mere na podlagi preglednih referenčnih parametrov (LIBOR/EURIBOR) in fiksne obrestne mere banke glede na dejanske elemente, ki jih vsebuje kreditna pogodba, da se zagotovi boljše varstvo potrošnikov?
C 246/3

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Amtsgericht Düsseldorf (Nemčija) 26. februarja 2019 – Flightright GmbH/Eurowings GmbH

(Zadeva C-180/19)

(2019/C 246/04)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Amtsgericht Düsseldorf

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Flightright GmbH

Tožena stranka: Eurowings GmbH

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 7(1) Uredbe (ES) št. 261/2004 (1) razlagati tako, da je treba oddaljenost, ki je odločilna za odškodnino, določiti glede na celotno prepotovano pot?

Ali je torej treba pojem „let“ (ob predpostavki, da se navedena uredba uporablja za vsak zadevni del poti) razlagati tako, da je pri rezervacijah, pri katerih potniki pridejo v končni namembni kraj le z vmesnim pristankom in po potrebi s prestopom na drugo letalo, mišljena le pot, na kateri je dejansko prišlo do zamude, ali pa je treba „let“ v takem primeru razlagati tako, da je za oddaljenost odločilna celotna pot prevoza od izhodiščnega mesta odhoda do končnega namembnega kraja?

(1) Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 8, str. 10).
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court (Irska) 23. aprila 2019 – KS, MHK/The International Protection Appeals Tribunal, the Minister for Justice and Equality, Ireland in Attorney General

(Zadeva C-322/19)

(2019/C 220/27)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

High Court

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnika: KS, MHK

Nasprotne stranke v pritožbenem postopku: The International Protection Appeals Tribunal, the Minister for Justice and Equality, Ireland in Attorney General

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali se pri razlagi instrumenta prava Unije, ki se uporablja v določeni državi članici, lahko upošteva instrument, ki se za to državo ne uporablja, če je zadnjenavedeni instrument sprejet hkrati s prvonavedenim??

2. Ali se člen 15 Direktive o pogojih za sprejem (prenovitev) 2013/33/EU (1) uporablja za osebo, v zvezi s katero je bila sprejeta odločitev o predaji v skladu z Uredbo Dublin III, Uredbo (EU) št. 604/2013 (2)?

3. Ali ima država članica pri izvajanju člena 15 Direktive o pogojih za sprejem (prenovitev) 2013/33/EU pravico sprejeti splošni ukrep, ki prosilcem, ki jih je treba predati, v skladu z Uredbo Dublin III, Uredbo (EU) št. 604/2013, dejansko pripisuje vse zamude v času sprejemanja odločitve o predaji ali po njenem sprejetju?

4. Če prosilec zapusti državo članico, ker v njej ni zaprosil za mednarodno zaščito, in odpotuje v drugo državo članico, kjer zaprosi za mednarodno zaščito in je v zvezi z njim sprejeta odločba na podlagi Uredbe Dublin III, Uredbe (EU) št. 604/2013, s katero je predan nazaj prvi državi članici, ali je mogoče za namene člena 15 Direktive o pogojih za sprejem (prenovitev) 2013/33/EU posledično zamudo pri obravnavi prošnje za zaščito pripisati prosilcu?

5. Če je treba prosilca na podlagi Uredbe Dublin III, Uredbe (EU) št. 604/2013, predati drugi državi članici, vendar je ta predaja preložena zaradi postopka sodnega nadzora, ki ga je sprožil prosilec, zaradi katerega se predaja zadrži na podlagi odredbe sodišče, ali je mogoče za namene člena 15 Direktive o pogojih za sprejem (prenovitev) 2013/33/EU posledično zamudo pri obravnavi prošnje za mednarodno zaščito pripisati prosilcu bodisi na splošno bodisi, konkretno, če je mogoče v tem postopku ugotoviti, da je sodni nadzor očitno ali kako drugače neutemeljen ali pa se z njim zlorablja postopek?

(1) Direktiva 2013/33/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o standardih za sprejem prosilcev za mednarodno zaščito (UL 2013, L 180, str. 96).

(2) Uredba (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva (UL 2013, L 180, str. 31).
1)

PRVI PRITOŽBENI RAZLOG: KRŠITEV UREDB ŠT. 320/2006 IN ŠT. 968/2006. KRŠITEV SODBE SODIŠČA Z DNE 14. NOVEMBRA 2013, ZDRUŽENE ZADEVE OD C-187/12 DO C-189/12, SFIR IN DRUGI S prvim pritožbenim razlogom se sodba izpodbija v delu, v katerem je v njej napačno določeno, kdaj je treba preveriti, ali silosi, ki so ostali v tovarnah sladkorja, ki so prejemnice pomoči, imajo oziroma nimajo značilnosti „proizvodnega obrata“, in ali je zato njihova ohranitev zakonita, če so bile vložene prošnje za pridobitev pomoči za popolno odstranitev objektov.
1.

Ali je treba člena 9(1) in 193 Direktive Sveta 2006/112/ES (1) z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost razlagati tako, da v okoliščinah, kakršne so v obravnavanem primeru, ni mogoče šteti, da je fizična oseba, kot je tožeča stranka, „neodvisno“ opravljala zadevno (ekonomsko) dejavnost in da mora sama plačati davek na dodano vrednost za sporne dobave; ali je torej za namene členov 9(1) in 193 Direktive 2006/112/ES davčni zavezanec, ki odgovarja za zadevne obveznosti, skupna dejavnost/partnerstvo (torej partnerji v skupni dejavnosti skupaj; v obravnavanem primeru tožeča stranka in njen poslovni partner skupaj) – ki v skladu z nacionalno zakonodajo ne šteje za davčnega zavezanca in nima pravne osebnosti –, ne pa samo fizična oseba, kot je tožeča stranka?
3.

Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, kakšni preudarki [se] zahtevajo od pristojnega organa v zvezi z izvedbo pregleda iz faze 1 v skladu s členom 6(3) Direktive o habitatih? Na primer, ali se od pristojnega organa zahteva, da upošteva katerega od naslednjih preudarkov ali vse: (i) ali so kakšne spremembe glede predlaganih del in rabe; (ii) ali je prišlo do kakšne spremembe na okoljskem področju, na primer v smislu imenovanja evropskih območij po datumu odločitve o podelitvi soglasja za izvedbo; (iii) ali je prišlo do kakšnih pomembnih sprememb na znanstvenem področju, na primer novejše raziskave v zvezi z upravičenim interesom evropskih območij? Podredno, ali se od pristojnega organa zahteva, da oceni vplive celotne izvedbe na okolje?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Consiglio di Stato (Italija) 11. februarja 2019 – Industria Italiana Autobus SpA/Comune di Palermo

(Zadeva C-111/19)

(2019/C 182/17)

Jezik postopka: italijanščina

Predložitveno sodišče

Consiglio di Stato

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Industria Italiana Autobus SpA

Tožena stranka: Comune di Palermo

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali pravo Evropske unije (in zlasti načela upravičenih pričakovanj, pravne varnosti, prostega gibanja, svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev) nasprotujejo nacionalni ureditvi (kakršna je ta iz člena 83(9), člena 95(10) in člena 97(5) italijanskega zakonika o javnem naročanju), na podlagi katere se v primeru, da ponudnik v postopku javnega naročanja ne navede stroškov dela in obveznosti za varnost pri delu, ponudnik izključi iz postopka in ne more biti pozneje ponovno sprejet na podlagi t.i. poziva k dopolnitvi predloženih dokumentov, v primeru, da obveznost navedbe teh podatkov izhaja iz dovolj jasnih določb, s katerimi bi moral biti seznanjen, ter ne glede na dejstvo, da obvestilo o javnem naročilu izrecno ne določa pravne obveznosti navedbe navedenih podatkov?
1.

Ali je treba člen 5(1) Uredbe (ES) št. 715/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. junija 2007 o homologaciji motornih vozil glede na emisije iz lahkih potniških in gospodarskih vozil (Euro 5 in Euro 6) in o dostopu do informacij o popravilu in vzdrževanju vozil (1) razlagati tako, da je oprema vozila – v smislu člena 1(1) Uredbe št. 715/2007 – prepovedana, če je ventil za vračanje izpušnih plinov v valj, torej sestavni del, ki lahko vpliva na emisije, načrtovan tako, da je stopnja vračanja izpušnih plinov v valj, torej delež izpušnih plinov, ki se vrne v valj, regulirana tako, da ta ventil le pri temperaturah med 15 in 33 stopinjami Celzija in le pri nadmorski višini do 1000 m zagotavlja način obratovanja z nizko emisijo onesnaževal, zunaj tega temperaturnega okna pa se v razponu 10 stopinj Celzija in na nadmorski višini nad 1000 m v razponu 250 višinskih metrov linearno zmanjša na 0, s čimer torej pride do povišanja emisij NOx nad mejne vrednosti, določene z Uredbo št. 715/2007?
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Finanzgericht Düsseldorf (Nemčija) 8. februarja 2019 – Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG/Hauptzollamt Köln

(Zadeva C-97/19)

(2019/C 182/14)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Finanzgericht Düsseldorf

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG

Tožena stranka: Hauptzollamt Köln

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 78(3) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 (1) z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti razlagati tako, da je treba v skladu s to določbo v primeru, kakršen je spor v glavni stvari, izvesti pregled in popravek carinske deklaracije v tem smislu, da se podatki o deklarantu nadomestijo z opredelitvijo osebe, ki je imetnica uvoznega dovoljenja za uvoženo blago in ki jo zastopa oseba, ki je v carinski deklaraciji navedena kot deklarant in ki je carinskemu uradu predložila pooblastilo imetnice uvoznega dovoljenja?

(1) UL 1992, L 302, str. 1.
3.

Če je odgovor na zgornji vprašanji pritrdilen, ali je zgoraj omenjena domneva v Uredbi št. 945/2005 pravno zavezujoča, tj. se je nanjo mogoče sklicevati pri uvrščanju gnojil NPK, navedenih v točki 17 odločbe Komisije za reševanje davčnih sporov, pod oznake TARIC in v skladu s tem za namene uporabe veljavnih ukrepov (protidampinške dajatve), čeprav člen 1(1) in člen 1(3) Uredbe št. 945/2005 (in skladno s tem člen 1(1) in člen 1(2)(c) Uredbe št. 999/2014 (2), ki je veljala v času zaključka obravnavanih uvoznih postopkov), naložitev dokončne protidampinške dajatve ne vežeta na delež kemijskega elementa dušika (N) v izdelku, temveč na delež kemijske spojine amonijevega nitrata (AN) ter delež fosforja in kalija v izdelku?
1.

Prvi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, da je potrdilo, da je sporazum o poravnavi patentnega spora, ki sta jo 30. januarja 2007 sklenili družbi Lupin in Servier, omejitev zaradi cilja iz člena 101(1) PDEU. Zlasti: a. Splošno sodišče je storilo napako glede pravnih meril, ki se uporabljajo za ugotovitev kršitve zaradi cilja, zlasti glede na pravna načela, potrjena v zadevi C-67/13 P, CB/Komisija. b. Splošno sodišče ni ugotovilo, da učinek določb o prepovedi konkurence in o neizpodbijanju iz sporazuma o poravnavi patentnega spora na konkurenco je enak, ne glede na obstoj kakršne koli spodbude. c. Splošno sodišče ni preizkusilo ali pojasnilo razlike med upravičenimi in neupravičenimi obrnjenimi plačili, kar je v nasprotju z načelom pravne varnosti. d. Splošno sodišče je napačno ugotovilo, da obstoj „spodbude“ za generično družbo utemeljuje ugotovitev o omejitvi zaradi cilja. Pridobitev „koristi“ s strani generične družbe prav tako ne more utemeljiti take ugotovitve. e. Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, da je ugotovilo, da je treba dvoumno besedilo omejitev v sporazumu razlagati kot, da se razširjajo na proizvode, ki niso vključeni na področje uporabe patenta, ki je sporen med strankama. Neobstoj omejitve zaradi posledic
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Court of Appeal (Združeno kraljestvo) 18. marca 2019 – United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Zadeva C-235/19)

(2019/C 172/25)

Jezik postopka: angleščina

Predložitveno sodišče

Court of Appeal

Stranke v postopku v glavni stvari

Pritožnici: United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited

Nasprotna stranka v postopku s pritožbo: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali so take storitve upravljanja, ki jih za skrbnike opravijo (a) zavarovalnica in/ali (b) družbe, ki niso zavarovalnice, „zavarovalne transakcije“ v smislu člena 135(1)(a) Direktive o DDV (1) (prej člen 13(B)(a) Šeste direktive)?

(1) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL 2006, L 347, str. 1).
C 148/12

Pritožba, ki jo je Urad Evropske unije za intelektualno lastnino vložil 4. januarja 2019 zoper sodbo Splošnega sodišča (sedmi razširjeni senat) z dne 24. oktobra 2018 v zadevi T-447/16, Pirelli Tyre/EUIPO

(Zadeva C-6/19 P)

(2019/C 148/12)

Jezik postopka: angleščina

Stranki

Pritožnik: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnik: J. Ivanauskas, agent)

Druga stranka v postopku: Pirelli Tyre SpA, The Yokohama Rubber Co. Ltd

Predlogi

Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

— razveljavi izpodbijano sodbo,

— družbi Pirelli Tyre SpA naloži plačilo stroškov, ki so nastali Uradu.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Urad uveljavlja en pritožbeni razlog in sicer kršitev člena 7(1)(e)(ii) Uredbe št. 40/94 (1).

— Splošno sodišče je z zahtevo, da mora znak, ki predstavlja del proizvoda, da bi zanj veljal člen 7(1)(e)(ii) Uredbe št. 40/94, količinsko in kakovostno pomeniti znaten del tega proizvoda, napačno razlagalo pogoje za ta zavrnitveni razlog;

— Splošno sodišče je nepravilno ugotovilo, da s posameznim utorom, ki je upodobljen s spornim znakom, ni mogoče doseči tehničnega učinka v smislu člena 7(1)(e)(ii) Uredbe št. 40/94, ker se utor v tekalni plasti pnevmatike pojavlja skupaj z drugimi elementi. Prvič, člen 7(1)(e)(ii) Uredbe št. 40/94 zahteva, da se preuči tehnični učinek, dosežen z lastnostjo proizvoda, upodobljenega v zadevnem znaku, in ne tehnični učinek, ki ga doseže celotni proizvod. Drugič, za namene člena 7(1)(e)(ii) Uredbe št. 40/94 ni pomembno, ali je posamezni utor, upodobljen v spornem znaku, kombiniran z drugimi elementi tekalne plasti pnevmatike, ker sam utor dosega tehnični učinek in prispeva k delovanju te tekalne plasti pnevmatike;

— Splošno sodišče je napačno presodilo, da bi lahko registracija posameznega utora, upodobljenega v spornem znaku, konkurentom družbe Pirelli preprečila izdelovanje in trženje pnevmatik, ki bi vključevale enake ali podobne utore. Čeprav je tekalna plast pnevmatike sestavljena iz kombinacije in součinkovanja različnih elementov, bi vsaj del javnosti lahko opredelil različne vrste utorov na tekalni plasti pnevmatike.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 146).