Zbi rka odločb sodne pr akse  
SODBA SODIŠČA (sedmi senat) 
z dne 14. marca 2019 * 
„Predhodno odločanje –Socialna varnost –Sporazum med Evropsko skupnostjo in njenimi državami  
članicami na eni strani in Švicarsko konfederacijo na drugi o prostem pretoku oseb –Uredba (ES)  
št. 883/2004 –Člen 3 –Stvarno področje uporabe –Prispevki od dohodka od premoženja osebe  
s stalnim prebivališčem v Franciji, ki je vključena v švicarski sistem socialne varnosti –Prispevki,  
namenjeni financiranju dveh dajatev, s katerima upravlja francoski državni solidarnostni sklad za  
samostojnost –Neposredna in dovolj upoštevna zveza z določenimi področji socialne varnosti –Pojem  
‚dajatev iz socialne varnosti‘–Individualna presoja osebnih potreb prosilca –Upoštevanje sredstev  
prosilca pri izračunu zneska dajatev“  
V zadevi C-372/18, 
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo 
cour administrative d’appel de Nancy (pritožbeno upravno sodišče v Nancyju, Francija) z odločbo z dne 
31. maja 2018 , ki je na Sodišče prispela 7. junija 2018 , v postopku 
Ministre de l’Action et des Comptes publics 
proti 
g. in ge. Raymond Dreyer, 
SODIŠČE (sedmi senat), 
v sestavi T. von Danwitz, predsednik senata, E. Levits in C. Vajda (poročevalec), sodnika, 
generalni pravobranilec: M. Bobek, 
sodni tajnik: A. Calot Escobar, 
na podlagi pisnega postopka, 
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili: 
– za g. in go. Dreyer J. Schaeffer, avocat, 
– za francosko vlado D. Colas in R. Coesme, agenta, 
– za Evropsko komisijo D. Martin in M. Van Hoof, agenta, 
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez 
sklepnih predlogov, 
* Jezik postopka: francoščina. 
SL 
ECLI:EU:C:2019 :206 1 
SODBA Z DNE 14. 3. 2019 – ZADEVA C-372/18  
DREYER  
izreka naslednjo 
Sodbo 
1 Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 3 Uredbe (ES) št. 883/2004 
Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, 
posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72). 
2 Ta predlog je bil vložen v okviru spora med ministre de l’Action et des Comptes publics (minister za 
javno politiko in javne račune, Francija) na eni strani ter g. in go. Raymond Dreyer, francoskima 
davčnima rezidentoma, vključenima v švicarski sistem socialne varnosti (v nadaljevanju: zakonca 
Dreyer), na drugi strani, in sicer zaradi plačila prispevkov in odtegljajev, ki sta jih ti osebi bili dolžni 
plačati za leto 2015 iz naslova dohodkov iz kapitala. 
Pravni okvir 
Pravo Unije 
Sporazum o prostem pretoku oseb 
3 Evropska skupnost in njene države članice na eni strani ter Švicarska konfederacija na drugi strani so 
21. junija 1999 podpisale sedem sporazumov, med katerimi je tudi Sporazum o prostem pretoku oseb 
(UL 2009 , L 353, str. 71; v nadaljevanju: Sporazum o prostem pretoku oseb). S Sklepom Sveta in 
Komisije glede sporazuma o znanstvenem in tehnološkem sodelovanju z dne 4. aprila 2002 o sklenitvi 
sedmih sporazumov s Švicarsko konfederacijo (2002 /309/ES, Euratom) (UL, posebna izdaja 
v slovenščini, poglavje 11, zvezek 41, str. 89) so bili ti sporazumi v imenu Skupnosti odobreni in so 
začeli veljati 1. junija 2002 . 
4 V preambuli Sporazuma o prostem pretoku oseb je navedeno, da so pogodbenice „odločene, da med 
seboj omogočijo prosti pretok oseb na podlagi pravil, ki se uporabljajo v Evropski skupnosti“. 
5 Člen 8 tega sporazuma, naslovljen „Koordinacija sistemov socialne varnosti“, določa: 
„Pogodbenice v skladu s Prilogo II predvidijo koordinacijo sistemov socialne varnosti, zlasti 
z namenom: 
(a) zagotovitve enake obravnave; 
(b) določitve zakono daje, ki se uporablja; 
(c) seštevanja vseh dob, ki jih upoštevajo nacionalne zakono daje zadevnih držav za namen pridobitve 
in ohranitve pravice do dajatev in izračuna dajatev; 
(d) izplačevanja dajatev osebam, ki prebivajo na ozemlju pogodbenic; 
(e) spodbujanja medsebojne upravne pomoči ter sodelovanja med organi in institucijami.“ 
ECLI:EU:C:2019 :206 2 
SODBA Z DNE 14. 3. 2019 – ZADEVA C-372/18  
DREYER  
6 V Prilogi II k navedenemu sporazumu, kakor je bila spremenjena s Sklepom št. 1/2012 Skupnega 
odbora, ustanovljenega z istim sporazumom, z dne 31. marca 2012 (UL 2012 , L 103, str. 51), člen 1 
določa: 
„1. Pogodbenici se dogovorita, da bosta v zvezi s koordinacijo sistemov socialne varnosti med seboj 
uporabljali zakono dajo Evropske unije, ki je navedena, kot je bila spremenjena, v oddelku A te priloge, 
oziroma pravila, enakovredna pravilom iz navedene zakono daje. 
2. Pojem ‚država(-e) članica(-e)‘, ki ga vsebuje zakono daja iz oddelka A te priloge, se razume tako, da 
poleg držav, ki jih zajemajo ustrezna zakono daja Evropske unije, vključuje tudi Švico.“ 
7 Oddelek A te priloge napotuje med drugim na Uredbo št. 883/2004 . 
Uredba št. 883/2004 
8 Člen 3(1) in (3) Uredbe št. 883/2004 določa: 
„1. Ta uredba se uporablja za vso zakono dajo v zvezi z naslednjimi področji socialne varnosti: 
(a) dajatve za bolezen; 
(b) dajatve za materinstvo in enakovredne dajatve za očetovstvo; 
(c) dajatve za invalidnost; 
(d) dajatve za starost; 
(e) dajatve za preživele osebe; 
(f) dajatve za nesreče pri delu in poklicne bolezni; 
(g) pomoči ob smrti; 
(h) dajatve za brezposelnost; 
(i) dajatve pred upokojitvijo; 
(j) družinske dajatve.  
[…]  
3. Ta uredba se uporablja tudi za posebne denarne dajatve, za katere se ne plačujejo prispevki, iz 
člena 70.“ 
9 Člen 11(1) te uredbe določa: 
„Za osebe, za katere se uporablja ta uredba, velja zakono daja ene same države članice. Ta zakono daja se 
določi v skladu s tem naslovom.“ 
ECLI:EU:C:2019 :206 3 
SODBA Z DNE 14. 3. 2019 – ZADEVA C-372/18  
DREYER  
Francosko pravo 
10 Člen 1600 -0 Fa code général des impôts (splošni davčni zakonik) je v različici, ki se uporablja za 
dejansko stanje v glavni stvari, določal:  
„I. – Socialni odtegljaj od dohodka od premoženja se določi v skladu z določbami člena L. 245-14 code  
de la sécurité sociale [(zakonik o socialni varnosti)].  
[…]“  
11 Člen L. 245-16 code de la sécurité sociale (zakonik o socialni varnosti) je v različici, ki se uporablja za 
dejansko stanje v glavni stvari, določal: 
„I. – Stopnja socialnih odtegljajev, navedenih v členih L. 245-14 in L. 245-15 se določi na 4,5 %. 
II. – Prihodek od odtegljajev, navedenih v točki I, se razdeli tako: 
– del v višini 1,15 % je namenjen državnemu solidarnostnemu skladu za samostojnost; 
[…]“ 
12 Člen L. 14-10-1 code de l’action sociale et des familles (zakonik o socialnem varstvu in družini) določa: 
„I. – Naloge državnega solidarnostnega sklada za samostojnost so: 
1. prispevati k financiranju preprečevanja izgube samostojnosti starejših oseb in invalidov ter pomoči 
v primeru take izgube samostojnosti, na domu ali v ustanovi, in k financiranju podpore za svojce, ki 
zanje skrbijo, ob upoštevanju enakega obravnavanja zadevnih oseb na celotnem ozemlju; 
[…] 
10. prispevati k financiranju naložb, namenjenih razvijanju tehničnih in varnostnih standard ov, 
posodabljanju delovnih prostorov ter ustvarjanju novih prostih mest v ustanovah pa tudi v socialnih in 
zdravstveno-socialnih službah; 
[…]“ 
13 Člen L. 14-10-4 tega zakonika določa: 
„Prihodke, namenjene državnemu solidarnostnemu skladu za samostojnost, sestavljajo: 
[…] 
2. Dodatni prispeve k k socialnemu odtegljaju, navedenemu v členu L. 245-14 zakonika o socialni 
varnosti, in dodatni prispeve k k socialnemu odtegljaju, navedenemu v členu L. 245-15 istega zakonika. 
Ta dodatna prispevka se izračunata, preverjata, pobirata in uveljavljata pod enakimi pogoji in pod 
enakimi sankcijami, kot veljajo za ta socialna odtegljaja. Njuna stopnja je določena na 0,3 %; 
[…]“ 
ECLI:EU:C:2019 :206 4 
SODBA Z DNE 14. 3. 2019 – ZADEVA C-372/18  
DREYER  
14 Člen L. 232-1 navedenega zakonika določa: 
„Vse starejše osebe s stalnim prebivališčem v Franciji, ki ne morejo same nositi posledic pomanjkanja 
ali izgube samostojnosti zaradi svojega fizičnega ali duševnega stanja, imajo pravico do dodatka za 
osebno samostojnost, ki omogoča oskrbo glede na njihove potrebe. 
Ta dodatek, za katerega veljajo enaki pogoji na celotnem državnem ozemlju, je namenjen osebam, ki ne 
glede na oskrbo, ki jo lahko prejemajo, potrebujejo pomoč pri opravljanju osnovnih življenjskih opravil 
ali katerih stanje zahteva reden nadzor.“ 
15 Člen L. 232-2 istega zakonika določa: 
„Dodatek za osebno samostojnost, ki ima naravo prejemka v naravi, se v predpisanih cenovnih okvirih 
dodeli vsem osebam, ki zanj zaprosijo, dokažejo stalno in redno prebivališče ter izpolnjujejo zakonsko 
določene pogoje glede starosti in izgube samostojnosti, ki se oceni na podlagi nacionalne lestvice, ki se 
prav tako zakonsko predpiše.“ 
16 Člen L. 232-4 zakonika o socialnem varstvu in družini določa: 
„Dodatek za osebno samostojnost ustreza znesku deležanačrta pomoči, ki ga upravičenec pomoči 
koristi, zmanjšan za njegovo udeležbo. 
Ta udeležba se izračuna inažurira 1. januarja vsako leto, in sicer glede na njegova sredstva, ugotovljena 
v skladu s pogoji iz členov L. 132-1 in L. 132-2, ter glede na znesek načrta pomoči, v skladu 
z nacionalno lestvico, revalorizirano vsako leto 1. januarja ob upoštevanju člena L 232-3-1. 
[…]“ 
17 Člen L. 245-1 tega zakonika določa: 
„I. – Vsaka invalidna oseba s stalnim in rednim prebivališčem v metropolitanski Franciji, v skupnostih, 
navedenih v členu L. 751-1 zakonika o socialnem varstvu, ali v skupnosti Saint-Pierre in Miquelon, ki 
še ni dosegla z uredbo določene starosti in katere invalidnost izpolnjuje merila iz uredbe, pri čemer se 
zlasti upoštevata narava in obseg nadomestila, potrebnega glede na načrtovano življenje, ima pravico do 
nadomestila, ki ima naravo prejemka v naravi in ga upravičenec lahko po svoji izbiri prejme v naravi ali 
denarju. 
Če oseba izpolnjuje starostne pogoje, ki omogočajo pridobitev pravice do dodatka, določenega v členu 
L. 541-1 zakonika o socialni varnosti, se dostop do nadomestila dodeli pod pogoji, določenimi 
v odstavku III tega člena. 
Če ima upravičenec do nadomestila pravico enake narave iz naslova sistema socialne varnosti, se 
zneski, plačani iz tega naslova, odštejejo od zneska nadomestila v skladu s pogoji, določenimi 
z uredbo. 
[…]“ 
18 Člen L. 245-6 navedenega zakonika določa: 
„Nadomestilo se dodeli na podlagi cen in zneskov, določenih glede na naravo izdatka, v okviru stopenj 
zagotavljanja podpore, ki se lahko razlikujejo glede na sredstva upravičenca. Najvišji zneski, cene in 
stopnje podpore so določeni z odlokom ministra, pristojnega za invalidne osebe. Pogoji in trajanje 
dodelitve te dajatve so opredeljeni z uredbo. 
ECLI:EU:C:2019 :206 5 
SODBA Z DNE 14. 3. 2019 – ZADEVA C-372/18  
DREYER  
Iz sredstev, ki se upoštevajo za določitev stopnje zagotavljanja podpore iz prejšnjega odstavka, so 
izključeni: 
– dohodki od poklicne dejavnosti zadevne osebe; 
– začasna plačila, dajatve in dosmrtne rente, ki jih prejemajo žrtve nesreč pri delu ali njihovi 
vzdrževanci, navedeni v točki 8 člena 81 splošnega davčnega zakonika; 
– nadomestni dohodki, katerih seznam se zakonsko določi; 
– dohodki iz dejavnosti zakonca, partnerja, osebe, s katero je zadevna oseba sklenila civilnopravno 
pogodbo o solidarnosti, družinskega negovalca, ki med bivanjem na domu zadevne osebe 
zagotavlja učinkovito pomoč, in tudi staršev zadevne osebe, kadar ima zadevna oseba stalno 
prebivališče pri njih; 
– dosmrtne rente, navedene v točki 2 odstavka I člena 199g splošnega davčnega zakonika, kadar si jih 
je zase zagotovila invalidna oseba sama ali so jih v njeno korist zagotovili njeni starši ali njen 
zakoniti zastopnik, njeni stari starši, njeni bratje in sestre ali njeni otroci; 
– določene socialne dajatve s posebnim ciljem, katerih seznam se zakonsko določi.“ 
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje 
19 Zakonca Dreyer sta francoska državljana, ki stalno prebivata v Franciji, v tej državi članici pa imata tudi 
davčno rezidentstvo. G. Dreyer, ki je zdaj upokojen, je poklicno kariero opravil v Švici, oba z ženo pa 
sta bila vključena v švicarski sistem socialne varnosti. 
20 Francoski davčni organi so z odločbo o odmeri z dne 31. oktobra 2016 , ki je bila potrjena z odločbo 
z dne 6. decembra 2016 , odločili, da sta zakonca Dreyer – iz naslova dohodka od premoženja, prejetega 
v Franciji v letu 2015 v obliki dohodkov iz kapitala – zavezanca za plačilo splošnega socialnega 
prispevka, prispevka za vračilo socialnega dolga, socialnega odtegljaja in dodatnega prispevka k njemu 
ter solidarnostnega prispevka (v nadaljevanju: skupaj: zadevni prispevki in odtegljaji). Zadnjenavedeni 
pomagajo pri financiranju treh francoskih organizacij, in sicer Fonds de solidari té vieillesse 
(solidarnostni sklad za starost; v nadaljevanju: FSV), Caisse d’amortissement de la dette sociale (sklad 
za odplačilo socialnega dolga; v nadaljevanju: CADES) in Caisse nationale de solidari té pour 
l’autonomie (državni solidarnostni sklad za samostojnost; v nadaljevanju: CNSA). 
21 Ker sta zakonca Dreyer menila, da so bile dajatve, s katerimi upravljajo FSV, CADES in CNSA in ki se 
financirajo iz zadevnih prispevkov in odtegljajev, dajatve iz socialne varnosti, sta pri tribunal 
administratif de Strasbourg (upravno sodišče v Strasbourgu, Francija) izpodbijala svojo zavezanost za 
plačilo navedenih prispevkov in odtegljajev, saj sta bila že vključena v švicarski sistem socialne varnosti 
in nista bila zavezana prispevati k financiranju francoskega sistema socialne varnosti, in sicer zaradi 
načela uporabe ene socialne zakono daje, ki izhaja iz Uredbe št. 883/2004 . Tribunal administratif de 
Strasbourg (upravno sodišče v Strasbourgu) je s sodbo z dne 11. julija 2017 tožbi zakoncev Dreyer 
ugodilo ter ju oprostilo plačila zadevnih prispevkov in odtegljajev. 
22 Minister za javno politiko in javne račune je zato zoper to sodbo vložil pritožbo pri predložitvenem 
sodišču, cour administrative d’appel de Nancy (pritožbeno upravno sodišče v Nancyju, Francija). 
23 Zadnjenavedeno sodišče je najprej – tako kot tribunal administratif de Strasbourg (upravno sodišče 
v Strasbourgu) – potrdilo, da je bilo ustrezno zakonca Dreyer oprostiti dela zadevnih prispevkov in 
odtegljajev, namenjenih FSV in CADES, in sicer splošnega socialnega prispevka, prispevka za vračilo 
socialnega dolga, solidarnostnega prispevka in dela socialnega odtegljaja. Po mnenju predložitvenega 
ECLI:EU:C:2019 :206 6 
SODBA Z DNE 14. 3. 2019 – ZADEVA C-372/18  
DREYER  
sodišča ima ta del zadevnih prispevkov in odtegljajev neposredno in dovolj upoštevno zvezo 
z določenimi področji socialne varnosti in zato zanj velja načelo uporabe ene zakono daje, ki ga določa 
člen 11(1) Uredbe (ES) št. 883/2004 . Tako naj zakonca Dreyer – ker sta vključena v švicarski sistem 
socialne varnosti – v skladu s sodno prakso iz sodbe z dne 26. februarja 2015 , de Ruyter (C-623/13, 
EU:C:2015 :123), v Franciji ne bi bila zavezana za plačilo socialnih prispevkov in odtegljajev, 
namenjenih financiranju francoskega sistema socialne varnosti. 
24 Nasprotno pa predložitveno sodišče dvomi o tem, ali je mogoče tudi za del CNSA namenjenih 
zadevnih prispevkov in odtegljajev – in sicer del socialnega odtegljaja in dodatnega prispevka – šteti, 
da gre za financiranje dajatev iz socialne varnosti v smislu Uredbe št. 883/2004 in da ima tako 
neposredno in dovolj upoštevno zvezo z določenimi področji socialne varnosti. 
25 V zvezi s tem predložitveno sodišče opozarja – pri čemer se sklicuje na točko 37 sodbe z dne 
21. februarja 2006 , Hosse (C-286/03, EU:C:2006 :125) – da iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da 
je dajatev mogoče šteti za „dajatev iz socialne varnosti“, če se po eni strani upravičencem dodeli na 
podlagi zakonsko opredeljenega položaja, brez vsakršne individualne ali diskrecijske presoje osebnih 
potreb, in če se po drugi strani nanaša na eno od tveganj, izrecno naštetih v členu 3(1) Uredbe 
št. 883/2004 . 
26 Glede dveh dajatev CNSA, ki se deloma financirata z zadevnimi prispevki in odtegljaji, in sicer gre za 
dodatek za osebno samostojnost (v nadaljevanju: APA) in nadomestilo za invalidnost (v nadaljevanju: 
PCH), predložitveno sodišče meni, da je izpolnjen drugi pogoj, naveden v prejšnji točki. Nasprotno pa 
se sprašuje, ali se lahko prvi pogoj šteje za popolnoma izpolnjen. Predložitveno sodišče namreč – 
čeprav ugotavlja, da se APA in PCH dodeljujeta na podlagi zakonsko opredeljenega položaja, brez 
vsakršne diskrecijske presoje osebnih potreb prosilca – poudarja, pri čemer sledi trditvi ministra za 
javno politiko in javne račune, da pa je mogoče, da bi se za APA in PCH ne moglo šteti, da se 
dodeljujeta brez individualne presoje osebnih potreb upravičencev, saj je njihov znesek odvisen od 
ravni sredstev teh upravičencev ali se glede na ta sredstva razlikuje. 
27 V teh okoliščinah je cour administrative d’appel de Nancy (pritožbeno upravno sodišče v Nancyju) 
prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: 
„Ali imajo prispevki, namenjeni [CNSA], ki prispevajo k financiranju [APA in PCH], neposredno in 
dovolj upoštevno zvezo z določenimi področji socialne varnosti, naštetimi v členu 3 Uredbe 
št. 883/2004 , in zato spadajo na področje uporabe te uredbe zgolj zato, ker se ti dajatvi nanašata na 
eno od tveganj, naštetih v navedenem členu 3, in se dodelita na podlagi zakonsko opredeljenega 
položaja, brez vsakršne diskrecijske presoje?“ 
Vprašanje za predhodno odločanje 
28 Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 3 Uredbe št. 883/2004 razlagati tako, da se 
lahko za dajatve, kakršni sta APA in PCH – za njihovo opredelitev za „dajatve iz socialne varnosti“ 
v smislu te določbe – šteje, da so dodeljene brez vsakršne individualne presoje osebnih potreb 
upravičenca, medtem ko je izračun njihovega zneska odvisen od sredstev upravičenca ali se glede na 
ta sredstva razlikuje. 
29 Uvodoma je treba opozoriti, da člen 8 Sporazuma o prostem pretoku oseb določa, da pogodbenice 
v skladu s Prilogo II k navedenemu sporazumu določijo koordinacijo sistemov socialne varnosti zlasti 
za določitev predpisov, ki jih je treba uporabiti, in izplačevanje dajatev osebam, ki prebivajo na ozemlju 
pogodbenic. V točki 1 oddelka A Priloge II k temu sporazumu pa je določeno, da se med 
pogodbenicami uporablja Uredba št. 883/2004 . Ker pa se v skladu s členom 1(2) Priloge II 
k navedenemu sporazumu „pojem ‚država(-e) članica(-e)‘, ki ga vsebuje zakono daja iz oddelka A te 
ECLI:EU:C:2019 :206 7 
SODBA Z DNE 14. 3. 2019 – ZADEVA C-372/18  
DREYER  
priloge, razume tako, da poleg držav, ki jih zajema […] ustrezna zakono daja Evropske unije, vključuje 
tudi Švico“, je tako z določbami te uredbe zajeta tudi Švicarska konfederacija (sodba z dne 21. marca 
2018 , Klein Schiphorst, C-551/16, EU:C:2018 :200, točka 28). 
30 V teh okoliščinah položaj tožečih strank iz postopka v glavni stvari, ki sta državljana države članice in 
ki sta vključena v švicarski sistem socialne varnosti, spada na področje uporabe Uredbe št. 883/2004 
(glej po analogiji sodbo z dne 21. marca 2018 , Klein Schiphorst, C-551/16, EU:C:2018 :200, točka 29). 
31 Glede bistva zastavljenega vprašanja je treba opozoriti, da razlika med dajatvami, ki spadajo na 
področje uporabe Uredbe št. 883/2004 , in dajatvami, ki na to področje uporabe ne spadajo, v bistvu 
temelji na konstitutivnih elementih vsake dajatve, zlasti njenih ciljih in njenih pogojih dodelitve, in ne 
na tem, ali je dajatev z nacionalno zakono dajo opredeljena za dajatev iz socialne varnosti (glej v tem 
smislu zlasti sodbe z dne 5. marca 1998 , Molenaar, C-160/96, EU:C:1998 :84, točka 19; z dne 
16. septembra 2015 , Komisija/Slovaška, C-433/13, EU:C:2015 :602, točka 70, in z dne 25. julija 2018 , 
A (pomoč za invalidno osebo), C-679/16, EU:C:2018 :601, točka 31). 
32 Tako je iz ustaljene sodba prakse Sodišča razvidno, da je dajatev mogoče šteti za „dajatev iz socialne 
varnosti“, če je po eni strani upravičencem dodeljena na podlagi zakonsko opredeljenega položaja, brez 
vsakršne individualne ali diskrecijske presoje osebnih potreb, in če se po drugi strani nanaša na eno od 
tveganj, izrecno naštetih v členu 3(1) Uredbe št. 883/2004 (glej v tem smislu zlasti sodbe z dne 
27. marca 1985 , Hoeckx, 249/83, EU:C:1985 :139, točke od 12 do 14; z dne 16. septembra 2015 , 
Komisija/Slovaška, C-433/13, EU:C:2015 :602, točka 71, in z dne 25. julija 2018 , A (pomoč za invalidno 
osebo), C-679/16, EU:C:2018 :601, točka 32). 
33 Glede prvega pogoja, omenjenega v prejšnji točki, je treba opozoriti, da je izpolnjen, kadar je dodelitev 
dajatve opravljena glede na objektivna merila, ki, če so izpolnjena, dajejo pravico do te dajatve, ne da bi 
pristojni organ lahko upošteval druge osebne okoliščine (glej v tem smislu zlasti sodbe z dne 16. julija 
1992 , Hughes, C-78/91, EU:C:1992 :331, točka 17; z dne 16. septembra 2015 , Komisija/Slovaška, 
C-433/13, EU:C:2015 :602, točka 73, in z dne 25. julija 2018 , A (pomoč za invalidno osebo), C-679/16, 
EU:C:2018 :601, točka 34). 
34 V zvezi s tem je treba navesti, da je Sodišče – glede dajatev, ki se dodelijo ali zavrnejo oziroma katerih 
znesek se izračuna ob upoštevanju zneska prejemkov upravičenca – že presodilo, da dodelitev takšnih 
dajatev ni odvisna od individualne presoje osebnih potreb prosilca, če gre za objektivno in zakonsko 
določeno merilo, ki daje pravico do te dajatve, ne da bi pristojni organ mogel upoštevati druge osebne 
okoliščine (glej v tem smislu sodbe z dne 2. avgusta 1993 , Acciardi , C-66/92, EU:C:1993 :341, točka 15; 
z dne 18. julija 2006 , De Cuyper, C-406/04, EU:C:2006 :491, točka 23, in z dne 16. septembra 2015 , 
Komisija/Slovaška, C-361/13, EU:C:2015 :601, točka 52). 
35 Poleg tega je Sodišče vtočki 38 sodbe z dne 25. julija 2018 , A (pomoč za invalidno osebo) (C-679/16, 
EU:C:2018 :601), pojasnilo, da se mora – zato, da bi se lahko štelo, da prvi pogoj, naveden v točki 32 te 
sodbe, ni izpolnjen – diskrecijska presoja potreb upravičenca do dajatve, opravljena od pristojnega 
organa, nanašati predvsem na možnost pridobitve pravice do te dajatve. Te ugotovitve veljajo mutatis 
mutandis za individualno presojo potreb upravičenca do dajatve, opravljeno od pristojnega organa. 
36 Glede dajatev, obravnavanih v postopku v glavni stvari, iz spisa, predloženega Sodišču, izhaja, da ima 
vsaka oseba, stara najmanj 60 let, pri kateri je podana izguba samostojnosti glede na vnaprej določena 
merila in ki ima stalno in redno prebivališče v Franciji, pravico do APA. Do PCH pa je upravičena 
vsaka invalidna oseba, ki je načeloma mlajša od 60 let, ki ima stalno in redno prebivališče v Franciji 
ter katere invalidnost izpolnjuje nekatera vnaprej določena merila. Ni sporno, da je dostop do teh 
dveh dajatev neodvisen od sredstev prosilca. Čeprav se ta sredstva upoštevajo za določitev dejanskega 
zneska, ki bo izplačan upravičencu, pa iz členov L. 232-4 in L. 245-6 zakonika o socialnem varstvu in 
družini izhaja, da se ta znesek izračuna v bistvu na podlagi objektivnih meril, ki se brez razlikovanja 
uporabljajo za vse upravičence glede na njihovo raven sredstev. 
ECLI:EU:C:2019 :206 8 
SODBA Z DNE 14. 3. 2019 – ZADEVA C-372/18  
DREYER  
37 Tako iz teh določb zakonika o socialnem varstvu in družini izhaja, da upoštevanje sredstev upravičenca 
ne zadeva pridobitve pravice do APA in PCH, temve č načine izračunanja teh dajatev, saj se morata ti 
dajatvi dodeliti, kadar prosilec izpolnjuje – neodvisno od ravni svojih sredstev – pogoje za pridobitev 
pravice do navedenih dajatev. 
38 Iz zgornjih ugotovitev izhaja, da upoštevanje sredstev upravičenca izključno za namene izračuna 
dejanskega zneska APA ali PCH na podlagi objektivnih in zakonsko določenih meril ne vključuje 
individualne presoje osebnih potreb tega upravičenca, opravljene od pristojnega organa. 
39 V nasprotju s tem, kar navaja francoska vlada v pisnem stališču, potreba po tem, da se za namen 
dodelitve APA in PCH oceni stopnja izgube samostojnosti ali invalidnosti prosilca, prav tako ne 
vključuje individualne presoje osebnih potreb tega prosilca. Kot namreč izhaja iz spisa, predloženega 
Sodišču, oceno „izgube samostojnosti“ (za APA) in „invalidnosti“ (za PCH) opravi zdravnik ali 
strokovnjak zdravstveno-socialne delovne skupine ali multidisciplinarne delovne skupine ob 
upoštevanju vnaprej določenih lestvic, seznamov in referenčnih vrednosti, torej – v skladu s sodno 
prakso, navedeno v točki 34 te sodbe – na podlagi objektivnih in zakonsko določenih meril, ki, takoj 
ko so izpolnjena, omogočajo pridobitev pravice do ustrezne dajatve. V teh okoliščinah ni mogoče 
trditi, da je dodelitev APA in PCH odvisna od individualne presoje osebnih potreb prosilca v smislu 
sodne prakse, navedene v točki 32 te sodbe. 
40 Poleg tega in v nasprotju s tem, kar zatrjuje francoska vlada v pisnem stališču, APA in PCH ni mogoče 
opredeliti kot „posebnih denarnih dajatev, za kateri se ne plačujejo prispevki“ v smislu člena 3(3) 
Uredbe št. 883/2004 . Ker namreč tako iz zgornjih preudarkov kot ugotovitev predložitvenega sodišča, 
navedenih v točki 26 te sodbe, izhaja, da sta kumulativna pogoja, navedena v točki 32 te sodbe, 
izpolnjena ter da je treba APA in PCH opredeliti kot „dajatvi iz socialne varnosti“, ni treba preverjati, 
ali se ti dajatvi lahko štejeta tudi za „posebni denarni dajatvi, za kateri se ne plačujejo prispevki“, saj je 
Sodišče že razsodilo, da se ti kategoriji medsebojno izključujeta (glej v tem smislu sodbi z dne 
21. februarja 2006 , Hosse, C-286/03, EU:C:2006 :125, točka 36, in z dne 16. septembra 2015 , 
Komisija/Slovaška, C-433/13, EU:C:2015 :602, točka 45). 
41 Glede na vse zgornje preudarke je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 3 Uredbe 
št. 883/2004 razlagati tako, da se za dajatve, kakršni sta APA in PCH, mora – za njihovo opredelitev za 
„dajatve iz socialne varnosti“ v smislu te določbe – šteti, da so dodeljene brez vsakršne individualne 
presoje osebnih potreb upravičenca, če se sredstva tega upravičenca upoštevajo izključno za izračun 
dejanskega zneska teh dajatev na podlagi objektivnih in zakonsko določenih meril. 
Stroški 
42 Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim 
sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, 
se ne povrnejo. 
Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo: 
Člen 3 Uredbe (ES) št. 8 8 3 / 2 0 0 4  E v ropskega parlamenta in Sveta z dne 2 9. aprila 2 0 0 4 
o koordinaciji sistemov socialne varnosti je treba razlagati tako, da se za dajatve, kakršni sta 
dodatek za osebno samostojnost in nadomestilo za invalidnost, mora – za njihovo opredelitev za 
„dajatve iz socialne varnosti“ v smislu te določbe – šteti, da so dodeljene brez vsakršne 
individualne presoje osebnih potreb upravičenca, če se sredstva tega upravičenca upoštevajo 
izključno za iz račun dejanskega zneska teh dajatev na podlagi objektivnih in zakonsko določenih 
meril. 
Podpisi 
ECLI:EU:C:2019 :206 9