Zadeva T-59/09

Zvezna republika Nemčija

proti

Evropski komisiji

„Dostop do dokumentov — Uredba (ES) št. 1049/2001 — Dokumenti v zvezi s končanim postopkom zaradi neizpolnitve obveznosti — Dokumenti, ki izvirajo iz države članice — Odobritev dostopa — Predhodno soglasje države članice“

Povzetek sodbe

Evropska unija – Institucije – Pravica javnosti do dostopa do dokumentov – Uredba (ES) št. 1049/2001 – Izjeme od pravice dostopa do dokumentov – Varstvo namena inšpekcij, preiskav in revizij – Obseg

Evropska unija – Institucije – Pravica javnosti do dostopa do dokumentov – Uredba (ES) št. 1049/2001 – Izjeme od pravice dostopa do dokumentov – Varstvo javnega interesa – Mednarodni odnosi – Pojem

(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, člena 4 od (1) do (3) in (5) in 8(1))

Evropska unija – Institucije – Pravica javnosti do dostopa do dokumentov – Uredba (ES) št. 1049/2001 – Izjeme od pravice dostopa do dokumentov – Dokumenti, ki izvirajo iz države članice – Možnost države članice od institucije zahtevati nerazkritje dokumentov – Pristojnost institucije

(člen 10 ES; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1049/2001, člen 4 od (1) do (3) in (5))

Evropska unija – Institucije – Pravica javnosti do dostopa do dokumentov – Uredba (ES) št. 1049/2001 – Izjeme od pravice dostopa do dokumentov – Dokumenti, ki izvirajo iz države članice – Možnost države članice od institucije zahtevati nerazkritje dokumentov – Obveznost lojalnega sodelovanja med institucijo in državo članico

Evropska unija – Institucije – Pravica javnosti do dostopa do dokumentov – Ozka razlaga pravice do dostopa do dokumentov, ki izvirajo iz države članice, na podlagi primarnega prava Unije – Nedopustnost

Svet je na podlagi člena 255(2) ES odgovoren za določitev splošnih načel in omejitev, ki veljajo za pravico dostopa do dokumentov. Člen 2(3) Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, pa izrecno razširja pravico dostopa na vse dokumente v lasti institucij, ne glede na to, ali jih je pripravila ta institucija, ali pa prihajajo iz držav članic ali tretjih držav. Poleg tega bi bila izključitev številnih dokumentov, ki izvirajo iz držav članic, s področja uporabe pravice dostopa v smislu člena 255(1) ES v nasprotju s ciljem preglednosti, ki mu sledi ta člen in ki ga zagotavlja člen 42 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ob upoštevanju nekaterih izjem, ki jih je treba razlagati ozko. Poleg tega iz Izjave št. 35 glede člena 255(1) ES, priložene Sklepni listini Amsterdamske pogodbe, izhaja, da avtorji te pogodbe niso imeli namena izključiti dokumentov držav članic s področja uporabe člena 255(1) ES. Primarno pravo Unije torej ne upravičuje ozke razlage pravice do dostopa do dokumentov držav članic. (Glej točke 29 in od 41 do 44.)

Člen 4(5) Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije določa, da lahko država članica institucijo prosi, naj ne razkrije dokumenta, ki izvira iz te države članice, brez njenega predhodnega soglasja. Ta določba državam članicam tako daje možnost, da sodelujejo pri odločitvi, ki jo mora sprejeti institucija, in v ta namen uvaja postopek odločanja za ugotovitev, ali vsebinske izjeme iz člena 4, od (1) do (3), nasprotujejo dovolitvi dostopa do upoštevnega dokumenta. Člen 4(5) Uredbe št. 1049/2001 namreč izvajanje pravil prava Unije prepušča tako instituciji kot državi članici, ki je uporabila možnost iz tega člena 4(5), ti pa sta dolžni v skladu z obveznostjo lojalnega sodelovanja iz člena 10 ES ravnati in sodelovati tako, da se bodo navedena pravila lahko dejansko uporabila. (Glej točki 31 in 32.)

Postopek odločanja, ki je bil uveden s členom 4(5) Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, zahteva, da zadevna država članica in institucija upoštevata vsebinske izjeme, določene v členu 4, od (1) do (3), te uredbe. V tem postopku odločanja je institucija pooblaščena, da se prepriča, ali so razlogi v podporo nasprotovanju države članice v zvezi z razkritjem zahtevanega dokumenta s strani te institucije, ki morajo biti navedeni v odločbi o zavrnitvi dostopa, sprejeti v skladu s členom 8(1) Uredbe št. 1049/2001, utemeljeni. V zvezi s tem je cilj preizkusa, ki ga institucija opravi ob upoštevanju okoliščin zadeve in pravnih pravil, ki se uporabljajo, ugotoviti, ali so razlogi, ki jih je podala država članica v utemeljitev svojega nasprotovanja, taki, da prima facie utemeljujejo tako zavrnitev, in ali ti razlogi navedeni instituciji zato omogočajo, da prevzame odgovornost, ki jo ima na podlagi člena 8 Uredbe št. 1049/2001. Ne gre za to, da mora institucija vsiliti svoje stališče ali nadomestiti presojo zadevne države članice s svojo, temveč da mora preprečiti sprejetje odločbe, za katero šteje, da je ni mogoče zagovarjati. Institucija je namreč kot avtorica odločbe o dostopu ali zavrnitvi odgovorna za njeno zakonitost. Preden zavrne dostop do dokumenta, ki izvira iz države članice, mora torej preveriti, ali njeno nasprotovanje temelji na vsebinskih izjemah, ki jih določa člen 4, od (1) do (3), Uredbe št. 1049/2001, in ali so stališča zadevne države članice ustrezno obrazložena. Ta preizkus mora biti opravljen v okviru lojalnega dialoga, ki je značilen za postopek odločanja, uveden s členom 4(5) Uredbe št. 1049/2001, pri čemer mora institucija državi članici dovoliti, da bolje navede svoje razloge ali jih znova preuči, da bi se lahko prima facie štelo, da jih je mogoče zagovarjati (glej točko 53 zgoraj). (Glej točke 51 in od 53 do 55.)

Pojem mednarodni odnosi, na katerega se sklicuje člen 4(1)(a), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije, je pojem prava Unije, zato ne more biti odvisen od vsebine, ki mu jo dajejo nacionalna prava držav članic. Poleg tega je bil s pogodbami o ustanovitvi Unije, drugače kakor z običajnimi mednarodnimi pogodbami, uveden nov pravni red z lastnimi institucijami, v korist katerega so države na čedalje večjih področjih omejile svoje suverene pravice in katerega subjekti niso samo države članice, temveč tudi njihovi državljani. Za uresničitev ciljev Unije na področjih, ki jih pokriva, odnosi med državami članicami in institucijami Unije spadajo v ustavno listino, uvedeno s Pogodbami. To velja zlasti za komunikacijo med državo članico in Komisijo v okviru postopka zaradi neizpolnitve obveznosti, ki se začne za zagotovitev, da država članica spoštuje obveznosti, ki jih ima na podlagi Pogodb. Taka komunikacija torej ni zajeta s pojmom mednarodni odnosi iz člena 4(1)(a), tretja alinea, Uredbe št. 1049/2001. (Glej točke od 62 do 65.)