Zadeva C‑304/14

Secretary of State for the Home Department

proti

CS

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber))

„Predhodno odločanje — Državljanstvo Unije — Člen 20 PDEU — Državljan tretje države, ki skrbi za majhnega otroka, državljana Unije — Pravica do prebivanja v državi članici, katere državljan je otrok — Kazenska obsodba enega od staršev otroka — Odločba o izgonu enega od staršev, katere posledica je posredni izgon zadevnega otroka“

Povzetek – Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 13. septembra 2016

Državljanstvo Unije – Določbe Pogodbe – Pravica do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic – Omejitev pravice do vstopa in prebivanja iz razlogov javnega reda in javne varnosti – Ureditev države članice, s katero se zahteva izgon državljana tretje države, ki je bil kazensko obsojen, z ozemlja te države v navedeno tretjo državo, če dejansko skrbi za majhnega otroka, ki je državljan te države članice in prebiva v njej od rojstva, ne da bi uresničeval pravico do prostega gibanja – Ukrep izgona navedenega državljana tretje države, zaradi katerega mora ta otrok zapustiti ozemlje Unije – Nedopustnost – Meje – Sprejetje ukrepa izgona na podlagi osebnega obnašanja navedenega državljana – Dopustnost – Pogoji – Preverjanje, ki ga mora opraviti nacionalno sodišče

(člen 20 PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člena 7 in 24(2))

Člen 20 PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, s katero se zahteva izgon državljana tretje države, ki je bil obsojen za kaznivo dejanje, iz njenega ozemlja v navedeno tretjo državo, čeprav ta državljan tretje države dejansko skrbi za majhnega otroka, ki je državljan te države članice in v njej prebiva od rojstva, ne da bi izvrševal pravico do prostega gibanja, če bi moral zaradi izgona zadevne osebe ta otrok zapustiti ozemlje Evropske unije, tako da ne bi mogel dejansko izvrševati bistva svojih pravic, ki jih ima kot državljan Unije. Vendar lahko država članica izjemoma sprejme ukrep izgona, če je utemeljen na osebnem obnašanju tega državljana tretje države, ki mora pomeniti resnično, sedanjo in dovolj resno grožnjo za poseg v osnovni družbeni interes te države članice, in če temelji na upoštevanju različnih zadevnih interesov, kar mora preveriti nacionalno sodišče.

Čeprav namreč člen 20 PDEU ne posega v možnost držav članic, da se sklicujejo na izjemo, povezano med drugim z vzdrževanjem javnega reda in varovanjem javne varnosti, ker je položaj navedenega državljana tretje države zajet s pravom Unije, je treba pri presoji njegovega položaja upoštevati pravico do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja, kot je določena v členu 7 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, pri čemer je treba ta člen razumeti v povezavi z obveznostjo upoštevanja koristi otroka, ki je priznana s členom 24(2) Listine. Poleg tega je treba pojma „javni red“ in „javna varnost“ kot utemeljitev za določitev izjeme od pravice do prebivanja državljanov Unije ali njihovih družinskih članov razumeti ozko, tako da države članice njunega obsega ne smejo določiti enostransko, brez nadzora s strani institucij Unije.

Pojem „javni red“ vsekakor predpostavlja – razen družbene motnje, ki jo pomeni vsaka pravna kršitev – resnično, sedanjo in dovolj resno grožnjo za osnovne interese družbe. Kar zadeva pojem „javna varnost“, ta pokriva tako notranjo kot zunanjo varnost države članice in zato ogrožanje delovanja institucij in temeljnih javnih služb ter preživetje prebivalstva pa tudi tveganje resnih motenj v zunanjih odnosih ali mirnem sožitju med narodi ali ogrožanje vojaških interesov lahko vplivajo na javno varnost. Poleg tega je boj proti kriminaliteti, povezani z nedovoljeno trgovino z drogami v hudodelski združbi, ali proti terorizmu zajet s pojmom „javna varnost“. V tem okviru, če odločba o izgonu temelji na obstoju resnične, sedanje in dovolj resne grožnje javnemu redu ali javni varnosti ob upoštevanju kaznivih dejanj, ki jih je storil državljan tretje države, ki ima izključno pravico do varstva in vzgoje otrok, državljanov Unije, je ta odločba lahko v skladu s pravom Unije.

Vendar pa tega ni mogoče ugotoviti samodejno zgolj na podlagi predkaznovanosti zadevne osebe. Takšna ugotovitev je glede na okoliščine primera mogoča le na podlagi konkretne presoje, ki jo opravi nacionalno sodišče in se nanaša na vse trenutne okoliščine, ki so upoštevne za obravnavano zadevo, ob upoštevanju načela sorazmernosti, koristi otroka in temeljnih pravic, katerih spoštovanje zagotavlja Sodišče. Pri tej presoji je treba tako upoštevati zlasti osebno obnašanje zadevnega posameznika, trajanje in zakonitost prebivanja zadevne osebe na ozemlju zadevne države članice, naravo in težo storjenega kaznivega dejanja, stopnjo trenutne nevarnosti, ki jo predstavlja zadevna oseba za družbo, starost zadevnega otroka in njegovo zdravstveno stanje ter njegove družinske in ekonomske razmere.

Iz tega naslova mora predložitveno sodišče oceniti, prvič, kolikšno nevarnost za družbo pomeni kaznivo ravnanje zadevnega državljana tretje države, in drugič, morebitne posledice, ki bi jih to ravnanje lahko imelo za javni red ali javno varnost zadevne države članice. Predložitveno sodišče mora v okviru tehtanja, ki ga mora opraviti, upoštevati tudi temeljne pravice, katerih spoštovanje zagotavlja Sodišče, zlasti pravico do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja, kot je določena v členu 7 Listine, in zagotoviti spoštovanje načela sorazmernosti V obravnavani zadevi je treba pri tehtanju zadevnih interesov upoštevati korist otroka. Poseben pomen je treba pripisati njegovi starosti, njegovim razmeram v zadevni državi članici in stopnji odvisnosti od starša.

(Glej točke od 36 do 42 in od 47 do 50 ter izrek.)