4

V zvezi s tem je predsednik Splošnega sodišča v točkah od 24 do 31 navedenega sklepa spomnil na načela, ki sta jih o tej tematiki izoblikovala Sodišče in Splošno sodišče. Ob upoštevanju teh načel je v točkah od 32 do 48 izpodbijanega sklepa navedel: „32 V obravnavani zadevi je treba najprej spomniti, da tožeči stranki, ki se sklicujeta na točko 38 sklepa [podpredsednika Sodišča] z dne 10. septembra 2013, Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558), trdita, da mora – ker je predlagano začasno varstvo domnevno zaupnih informacij – presoja obstoja resne in nepopravljive škode nujno izhajati iz premise, da so bile domnevno zaupne informacije dejansko zaupne. 33 Ugotoviti je treba, da so okoliščine zadeve, v kateri je bil izdan sklep [podpredsednika Sodišča] z dne 10. septembra 2013, Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558), in okoliščine zadeve, v kateri je bil izdan sklep [podpredsednika Sodišča] z dne 2. marca 2016, Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P-R, EU:C:2016:142), zelo drugačne od teh iz obravnavane zadeve. 34 Kot je namreč razvidno zlasti iz točk 18 in 38 sklepa [podpredsednika Sodišča] z dne 10. septembra 2013, Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558), je družba Pilkington Group Ltd z ničnostno tožbo izpodbijala presojo Komisije, v skladu s katero informacije, katerih razkritje je bilo predvideno na podlagi člena 30(1) Uredbe št. 1/2003, niso poslovne skrivnosti v smislu zlasti člena 339 PDEU ter člena 28(1) in člena 30(2) navedene uredbe. Posledično so preudarki, ki jih je sodnik, pristojen za izdajo začasne odredbe, upošteval za ugotovitev, da je bil v tej zadevi pogoj nujnosti dokazan, temeljili na premisi, izrecno omenjeni v točki 47 navedenega sklepa, da za informacije, sporne v tej zadevi, velja obveznost varovanja poklicne skrivnosti. 35 Prav tako je iz točke 84 sklepa [podpredsednika Sodišča] z dne 2. marca 2016, Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P-R, EU:C:2016:142), razvidno, da je družba Evonik Degussa GmbH izpodbijala presojo, v skladu s katero sporne informacije ne pomenijo poslovnih skrivnosti in niso zajete z obveznostjo varovanja takih skrivnosti. 36 Poleg tega sta tožeči stranki v zadevah, v katerih sta bila izdana sklepa [podpredsednika Sodišča] z dne 10. septembra 2013, Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558), in z dne 2. marca 2016, Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P-R, EU:C:2016:142), trdili, kot izhaja iz točk 47 oziroma 83 navedenih sklepov, da bi jima lahko objava spornih informacij škodovala že zaradi narave teh informacij. 37 Nasprotno pa je treba glede obravnavane zadeve navesti, prvič, da tožeči stranki ne trdita, da naj bi za sporne informacije veljala obveznost varovanja poslovne skrivnosti. 38 Drugič, razen trditve, da so sporne informacije zaupne, je v predlogu za izdajo začasne odredbe le malo konkretnih podatkov o naravi in vsebini informacij, glede katerih tožeči stranki zatrjujeta zaupnost. 39 Tretjič, tožeči stranki si ne prizadevata dokazati, da so sporne informacije po svojem bistvu poslovno občutljive, tako da bi jih lahko izkoristili njuni konkurenti v okviru običajne konkurence. 40 Četrtič, v delu, v katerem tožeči stranki trdita, da so v spornih informacijah ’vsebovani dokazi o kršitvi [in] natančno razkrita kršitev, zlasti imena strank in projektov, na katere je vplivalo ravnanje, ter podatki o zaračunanih cenah in ciljih udeležencev, […] pa tudi vzročna zveza med to škodo in kršitvijo‘, napotujeta na točke obrazložitve 284, 372(g) in 436 sklepa o električnih kablih kot na ‚jasne primere o vrsti informacij‘, na katero se sklicujeta tožeči stranki. 41 Vendar v točkah obrazložitve 284, 372(g) in 436 sklepa o električnih kablih niso navedeni ‚imena strank in [zadevnih] projektov‘, zlasti pa v njih niso vsebovani ‚podatki o zaračunanih cenah‘. 42 Petič, iz sodne prakse je razvidno, da je treba informacije, ki so tajne ali zaupne, vendar so stare pet let ali več, zaradi poteka časa načeloma šteti za zgodovinske in zato ne več tajne ali zaupne, razen če stranka, ki se sklicuje na to naravo, izjemoma dokaže, da te informacije kljub svoji starosti še vedno pomenijo bistvene elemente njenega poslovnega položaja ali poslovnega položaja tretjih oseb. Ti premisleki, ki vodijo, so izpodbojne domneve, so veljavni tako v kontekstu predlogov za zaupno obravnavanje v zvezi z intervenienti v okviru tožbe pred sodiščem Unije kot tudi v kontekstu predlogov za zaupno obravnavanje v zvezi z nameravano objavo sklepa o ugotovitvi kršitve konkurenčnega prava, ki jo je storila Komisija (sodba z dne 14. marca 2017, Evonik Degussa/Komisija, C‑162/15 P, EU:C:2017:205, točka 64). 43 V obravnavani zadevi so bile sporne informacije zbrane ob preiskavi leta 2009. Vendar tožeči stranki ne poskušata dokazati razlogov, iz katerih naj sporne informacije prav zaradi svoje narave kljub poteku časa ne bi bile več tajne ali zaupne. 44 Šestič, tožeči stranki nista poskušali dokazati zaupnosti spornih informacij s sklicevanjem prav na njihovo naravo, ampak s trditvijo, da je z njuno pravico do učinkovitega pravnega sredstva in načelom domneve nedolžnosti zahtevano, da se te informacije ne razkrijejo, preden se v okviru zadeve T‑449/14 ne ugotovi, ali so bile zakonito pridobljene. 45 Sedmič, spomniti je treba, da se v skladu s sodno prakso presoja vprašanja, ali pomenijo informacije poklicno skrivnost, na splošno opravi z analizo v treh korakih, in sicer, prvič, da za te informacije ve le omejeno število oseb, drugič, da njihovo razkritje lahko povzroči resno škodo osebi, ki jih je predložila, ali tretjim osebam, in tretjič, da je treba interese, ki bi bili lahko oškodovani z razkritjem teh informacij, objektivno varovati (glej v tem smislu sodbo z dne 28. januarja 2015, Evonik Degussa/Komisija, T‑341/12, EU:T:2015:51, točka 94 in navedena sodna praksa). 46 Tako se preučitev pogoja nujnosti do neke mere prekriva s preučitvijo vprašanja, ali je treba za sporne informacije šteti, da so varovane s poklicno skrivnostjo, kar v okviru postopka za izdajo začasne odredbe spada v preučitev pogoja fumus boni juris. 47 V teh okoliščinah zgolj trditev – ki poleg tega ni z ničimer podprta – da naj bi bile informacije, katerih razkritje je sporno, varovane s poklicno skrivnostjo, ne more zadostovati za dokaz premise, v skladu s katero za te informacije velja obveznost varovanja s poklicno skrivnostjo, saj bi lahko izkrivila analizo pogoja, povezanega z nujnostjo. 48 Zato v nasprotju z zadevama, v katerih sta bila izdana sklepa [podpredsednika Sodišča] z dne 10. septembra 2013, Komisija/Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558), in z dne 2. marca 2016, Evonik Degussa/Komisija (C‑162/15 P-R, EU:C:2016:142), analiza nujnosti v obravnavani zadevi ne more izhajati iz premise, da so sporne informacije varovane s poklicno skrivnostjo.“