Keywords

Summary



Keywords

1. Približevanje zakonodaj – Sektor za telekomunikacije

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 97/13, člen 11(1))

2. Države članice – Obveznosti – Obveznost sodelovanja

(člen 10 ES; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 97/13, člen 11(1))

Summary

1. Člen 11(1) Direktive 97/13 o skupnem okviru za splošne avtorizacije in posamična dovoljenja na področju telekomunikacijskih storitev nasprotuje uporabi dajatve, ki se iz naslova posamičnih dovoljenj izračuna za obdobje 30 let ob upoštevanju splošnih upravnih stroškov regulativnega organa, vezanih na pripravo teh dovoljenj.

Iz te določbe je namreč razvidno, da je edini namen dajatev, ki jih države članice naložijo podjetjem imetnikom posamičnih dovoljenj kritje upravnih stroškov, vezanih na delo, ki je potrebno za pripravo teh dovoljenj. Čeprav je pojem upravnih stroškov dovolj širok, da obsega tudi t. i. „splošne“ upravne stroške, pa morajo biti ti kljub temu povezani le s štirimi dejavnostmi, izrecno navedenimi v členu 11(1) Direktive 97/13. Poleg tega mora biti dajatev v sorazmerju z obsegom zahtevanega dela ter objavljena ustrezno in dovolj podrobno, da so informacije lahko dostopne. Vendar pa izračun teh stroškov za obdobje 30 let pomeni ekstrapolacijo izdatkov, ki bi lahko nastali v prihodnosti, ki pa po definiciji ne pomeni dejansko nastalih izdatkov. Pri neobstoju mehanizma ponovne preveritve zneska zahtevane dajatve ta znesek ne more biti popolnoma sorazmeren z zahtevanim delom, kot to izrecno zahteva člen 11(1) Direktive 97/13.

(Glej točke 28, 29, 32, 33, 39, 42 in točko 1 izreka.)

2. Po pravu Skupnosti se ne zahteva, da je upravni organ načeloma dolžen odpraviti upravno odločbo, ki je postala dokončna po izteku razumnih rokov za vložitev pravnih sredstev ali z njihovim izčrpanjem. Spoštovanje tega načela omogoča izognitev neomejenemu izpodbijanju upravnih aktov, ki ustvarjajo pravne učinke. Kljub temu pa je v nekaterih primerih to načelo lahko omejeno. Upravni organ, odgovoren za sprejetje upravne odločbe, je namreč v skladu z načelom sodelovanja iz člena 10 ES dolžen to odločbo ponovno preučiti in jo morebiti odpraviti, če so izpolnjeni štirje pogoji. Prvič, če je upravni organ po nacionalnem pravu pristojen za odpravo te odločbe. Drugič, če je sporna odločba postala pravnomočna na podlagi sodbe nacionalnega sodišča, ki je odločalo na zadnji stopnji. Tretjič, če ob upoštevanju sodne prakse Sodišča, ki je poznejša od navedene sodbe, ta temelji na napačni razlagi prava Skupnosti, ki je bila podana, ne da bi bilo Sodišču predloženo vprašanje za predhodno odločanje v skladu z določbami člena 234(3) ES. Četrtič, če se je zadevna oseba obrnila na upravni organ takoj po tem, ko se je seznanila z navedeno sodno prakso. Pomembno je torej, da je podjetje izčrpalo vsa pravna sredstva, ki jih je imelo na voljo.

Poleg tega načelo enakovrednosti zahteva, da se vsa pravila glede pravnih sredstev, skupaj s predpisanimi roki, brez razlikovanja uporabljajo za pravna sredstva, ki temeljijo na kršitvi prava Skupnosti, in tista, ki temeljijo na nespoštovanju nacionalnega prava. Iz tega sledi, da mora, če nacionalna pravila, ki se uporabljajo za pravna sredstva, določajo obveznost odprave upravnega akta, ki je – čeprav je postal dokončen – nezakonit v skladu z nacionalnim pravom, če bi bila ohranitev tega akta „preprosto nevzdržna“, ista obveznost odprave pod enakovrednimi pogoji veljati za upravni akt, ki ni v skladu s pravom Skupnosti.

Če je tako upravni organ ob uporabi pravil nacionalnega prava dolžen odpraviti upravno odločbo, ki je postala dokončna, če je očitno nezdružljiva z nacionalnim pravom, mora enaka obveznost obstajati tudi, če je ta odločba očitno nezdružljiva s pravom Skupnosti. V zvezi s tem mora nacionalno sodišče na podlagi člena 10 ES v povezavi s členom 11(1) Direktive 97/13 presoditi, ali ureditev, ki je očitno nezdružljiva s pravom Skupnosti – kot je naložitev dajatve v zelo visokem znesku, ki pokriva oceno splošnih stroškov za obdobje 30 let – pomeni očitno nezakonitost v smislu zadevnega nacionalnega prava. Če je tako, mora navedeno sodišče storiti vse, kar glede odprave teh odločb določa njegovo nacionalno pravo.

(Glej točke od 51 do 53, 62, 63, in od 69 do 72 ter točko 2 izreka.)