ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Člen 4(3) PEU v povezavi s Kadrovskimi predpisi za uradnike Evropske unije, določenimi z Uredbo št. 259/68 o določitvi Kadrovskih predpisov za uradnike in Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropskih skupnosti ter uvedbi posebnih ukrepov, ki se začasno uporabljajo za uradnike Komisije, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 1080/2010, je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, ki lahko povzroči zmanjšanje ali zavrnitev starostne pokojnine, ki se zaposleni osebi, državljanu te države članice, dolguje na podlagi delovne dobe, ki jo je dopolnil v skladu z zakonodajo iste države članice, če skupna delovna doba, ki jo je ta delavec dopolnil kot zaposlena oseba v navedeni državi članici in kot uradnik Unije, napoten v to isto državo članico, preseže enoto delovne dobe 45 let, ki je določena z navedeno zakonodajo, saj je tako zmanjšanje zaradi načina izračuna ulomka, ki izraža višino pokojnine v breme Unije, večje od tistega, ki bi se uporabilo, če bi bila skupna delovna doba navedenega delavca dopolnjena kot delovna doba zaposlene osebe v zadevni državi članici.

Taka nacionalna ureditev namreč otežuje ne le zaposlovanje nacionalnih uradnikov z neko delovno dobo pri institucijah Unije, ampak tudi ohranitev izkušenih uradnikov v službah teh institucij. Takšna ureditev zato lahko delavca, ki je dopolnil neko delovno dobo na podlagi pokojninskega sistema zaposlenih oseb te države članice, odvrne od tega, da sprejme zaposlitev v instituciji Unije, ki je v tej državi članici, ali ga spodbudi k predčasnemu prenehanju delovnega mesta, ki ga je zasedal, saj lahko zaradi te ureditve s tem, da zaseda delovno mesto pri taki instituciji ali da pri njej dopolni daljšo delovno dobo, izgubi upravičenje do pokojninske pravice, ki jo je pridobil na podlagi dejavnosti, ki jo je kot zaposlena oseba opravljal v tej državi članici, preden je nastopil z delom pri Uniji.

(Glej točke 43, 44, 53 in izrek.)
Člen 24(1) Direktive Sveta 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da so v pojmu „opravljanje storitev“ zajeti primeri naročniških pogodb za svetovalne storitve za podjetje, ki so zlasti pravne, podjetniške in poslovne narave, pri katerih je bil izvajalec na razpolago prejemniku za čas trajanja pogodbe.

Davčna osnova za opravljanje storitev je namreč vse, kar se prejme v zameno za opravljeno storitev, in opravljanje storitev je obdavčljivo, samo če obstaja neposredna zveza med opravljeno storitvijo in prejetim plačilom. Kadar je za zadevno storitev med drugim značilno, da je ponudnik storitve stalno na voljo, da po potrebi ponudi storitve, ki jih zahteva prejemnik, za ugotovitev obstoja neposredne zveze med navedeno storitvijo in prejetim plačilom ni treba dokazati, da se plačilo nanaša na individualizirano storitev, ki se ponuja v točno določenem času na zahtevo prejemnika. Okoliščina, da storitve niso niti vnaprej opredeljene niti individualizirane in da je plačilo opravljeno v obliki pavšalnega zneska, ni taka, da bi vplivala na neposredno zvezo med opravljeno storitvijo in prejetim plačilom, katerega znesek je določen vnaprej in na podlagi natančno določenih meril.

(Glej točke 35, 38, 39, 43 in točko 1 izreka.)
Vprašanja za predhodno odločanje – Pristojnost Sodišča – Meje – Pristojnost nacionalnega sodišča – Ugotovitev in presoja dejanskega stanja spora – Nujnost vprašanja za predhodno odločanje in upoštevnost postavljenih vprašanj – Presoja nacionalnega sodišča

Pravo Evropske unije – Razlaga – Metode – Jezikovna, sistematična, zgodovinska in teleološka razlaga – Upoštevanje cilja in splošne sistematike zadevnega akta

Socialna politika – Delavci in delavke – Dostop do zaposlitve in delovni pogoji – Enako obravnavanje – Okvirni sporazum o starševskem dopustu, sklenjenem med UNICE, CEEP in ETUC – Direktiva 96/34 – Nacionalna ureditev, v skladu s katero se javnemu uslužbencu ne prizna pravica do starševskega dopusta, če njegova žena ne dela ali ne opravlja nobenega poklica, razen če se zanjo šteje, da zaradi hude bolezni ali invalidnosti ne more skrbeti za otroka – Nedopustnost

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2006/54, člena 2(1)(a) in 14(1)(c); Direktiva Sveta 96/34, kakor je bila spremenjena z Direktivo 97/75, Priloga, klavzuli 1 in 2)
3.

Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti — Vloga, s katero se postopek začne — Navedba očitkov in tožbenih razlogov — Formalne zahteve — Skladen in natančen povzetek (člen 258 PDEU; Statut Sodišča, člen 21, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člen 120(c); Direktiva Sveta 1999/31, člena 8 in 14 od (a) do (c)) (Glej točke od 28 do 33.)
Tehnično pravilo se ne sme uporabiti, če ni bilo sporočeno v skladu s členom 8(1) Direktive 98/34 o določitvi postopka za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov o storitvah informacijske družbe ali če je bilo, čeprav je bilo sporočeno, potrjeno in izvedeno pred potekom trimesečnega obdobja mirovanja, določenega v členu 9(1) navedene direktive.

Vse nacionalne ukrepe na področju, ki je bilo predmet temeljite uskladitve na ravni Unije, je treba presojati glede na določbe tega ukrepa uskladitve, ne pa glede na primarno pravo. V zvezi s tem mora Sodišče za preučitev, ali je bila uskladitev, uvedena z neko direktivo, izčrpna, zadevne določbe presojati ne le glede na njihovo besedilo, temveč tudi glede na kontekst in cilje, ki jih uresničuje ureditev, katere del je.

V zvezi z Direktivo 94/11 o približevanju na področju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi z označevanjem materialov, ki se uporabljajo za glavne sestavne dele obutve, namenjene prodaji potrošnikom, iz dobesedne razlage njenih členov 3 in 5, če se jih razume glede na cilje navedene direktive, izhaja, da se s to direktivo izvaja izčrpna uskladitev, kar zadeva vsebino obveznosti označevanja materialov, uporabljenih v glavnih delih obutve, ki, ko so izpolnjene, državam članicam prepovedujejo oviranje dajanja na trg teh izdelkov. V teh okoliščinah je treba nacionalno zakonodajo, ki se nanaša na označevanje usnjenih delov obutve s poreklom iz drugih držav članic ali že danih v prosti promet na ozemlju Unije, presojati zgolj glede na določbe Direktive 94/11, ne pa glede na določbe primarnega prava.

(Glej točke od 33 do 35, 39 in 40.)
Člen 55 Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost v različici, ki je veljala do 1. januarja 2010 je treba razlagati tako, da se v položaju, v katerem je bil prejemnik storitev za davek na dodano vrednost identificiran tako v državi članici, v kateri so bile storitve dejansko opravljene, kot v drugi državi članici, nato pa le v tej drugi državi članici, in v katerem premičnine, na katere so se nanašale te storitve, niso bile odposlane ali odpeljane iz države članice, v kateri so bile storitve dejansko opravljene, ne po tem, ko so bile te storitve opravljene, ampak šele po nadaljnji prodaji teh premičnin, ne uporabi.

Ker mora namreč določitev kraja opravljanja storitve temeljiti zgolj na dejstvih, ki se nanašajo na zadevno obdavčljivo transakcijo, je treba pogoj, da mora biti blago odposlano ali odpeljano iz države članice, v kateri so bile storitve dejansko opravljene, določen v členu 55 Direktive 2006/112 za uporabo v njem določenega odstopanja presojati le na podlagi teh dejstev in ne na podlagi morebitnih naknadnih transakcij. Zato mora biti za to, da se lahko uporabi navedeni člen 55, prevoz oziroma odprema premičnin opravljena v okviru transakcije, ki se nanaša na delo na tem blagu, in to pred morebitno izvedbo druge transakcije, ki se nanaša na to blago in ki je predmet davka na dodano vrednost.

(Glej točke 37, 38 in 42 ter izrek.)
1
SL
Zbi rkaodločbsodne pr akse
1—
ECLI:EU:C:2015 :152 1OBVESTILAONEOBJAVLJENIHODLOČBAH
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 5. mar ca 2 0 1 5  – Vario Tek
(Zadeva C-1 7 8 / 1 4 )1 
UL C 223. 14.7.2014 .„Predhodno o dločanje — Carinska u nija in skupna carinska tarifa — Kombinirana no menklatura — 
Tarifna uvrstitev blaga — Tarifna številka 8525 80 — Kamere televizijskega sprejemnika, digitalnih 
fotoaparatov in video snemalnih ka mer — Tarifni podštevilki 8525 80 91 in 8525 80 99 — Video 
kamere, vgrajene v športna očala — Funkcija „optični zum“ — Shranjevanje datotek iz zunanjih virov“
1. Vprašanja za predhodno odločanje — Pristojnost So dišča — Meje — Uvrstitev blaga v tarifne 
številke skupne carinske tarife (člen 267 P DEU) (Glej točko 18.)
2. Carinska unija — Skupna carinska tarifa — Tarifne številke — Športna očala z vgrajeno video 
kamero brez zum funkcije — Uvrstitev v tarifni podštevilki 8525 80 91 in 8525 80 99 kom binirane 
nomenklature — Vključitev (Uredba Sveta št. 2658 /87, priloga I) (Glej točke od 21 d o 28 in točko 1 
izreka.)
3. Carinska unija — Skupna carinska tarifa — Tarifne številke — Športna očala z vgrajeno video 
kamero brez zum funkcije — Možnost snemanja in shranjevanja video in avdio datotek na 
izmenljiv disk iz zunanjega vira — Samostojno snemanje brez odvisnosti od uporabe zunanje 
strojne ali programske opreme — Uvrstitev v podštevilko 8525 80 91 kom binirane nomenklature — 
Izključitev (Uredba Sveta št. 2658 /87, priloga I) (Glej točke od 35 d o 37 in točko 2 izreka.) 
Iz rek
1. Kombinirano no menklaturo iz Priloge I k Uredbi Sveta (EGS) št. 2658 /87 z dne 23. julija 1987 
o tarifni in statistični no menklaturi ter skupni carinski tarifi, v različici iz Uredbe Komisije 
(EU) št. 1006 /2011 z dne 27. septembra 2011 , je treba razlagati tako, da d ejstvo, da ka mere, 
vgrajene v športna očala, kakršna so obravnava v postopku v glavni stvari, nimajo funkcije 
„optičnega zuma“, ne izključuje uvrstitev teh očal v tarifni podštevilki 8525 80 91 in 8525 80 99 
te ko mbinirane no menklature.
2. Kombinirano no menklaturo iz Priloge I k Uredbi št. 2658 /87, v različici iz Uredbe št. 1006 /2011 , 
je treba razlagati tako, da d ejstvo, da ka mere, vgrajene v športna očala, kakršna so obravnava 
v postopku v glavni stvari, omogočajo snemanje in shranjevanje video ali avdio da totek iz
2 ECLI:EU:C:2015 :152OBVESTILAONEOBJAVLJENIHODLOČBAH
 zunanjih virov na izmenljivi disk, izključuje njihovo uvrstitev v tarifno p odštevilko 8525 80 91 te 
kombinirane no menklature, če to snemanje lahko p oteka samostojno in ni odvisno o d uporabe 
zunanje strojne ali programske o preme.
75

Če dajanje na trg sredstva ali snovi na splošno ne zadostuje za domnevo, da bo to sredstvo ali ta snov nujno izpuščena v okolje in da se informacije v zvezi s sredstvom ali snovjo nanašajo na „emisije v okolje“, pa je drugače v primeru sredstva, kakršno je fitofarmacevtsko sredstvo, in snovi, ki jih to sredstvo vsebuje in ki so v okviru običajne uporabe zaradi svoje funkcije namenjene sprostitvi v okolje. V tem primeru predvidljive emisije v običajnih ali realnih pogojih uporabe zadevnega sredstva ali snovi, ki jih to sredstvo vsebuje, v okolje niso hipotetične in so zajete s pojmom „emisije v okolje“ v smislu člena 6(1), prvi stavek, Uredbe št. 1367/2006 (glej po analogiji sodbo s tem datumom, Bayer CropScience in Stichting De Bijenstichting, C‑442/14, točki 78 in 79).
59

Toda kot izhaja iz sodne prakse Sodišča, ni nujno, da za presojo teže kršitve na podlagi istega načela do upoštevanja razlik med podjetji, ki so sodelovala pri istem kartelu, zlasti glede geografskega obsega udeležbe posameznega podjetja, nujno pride ob določitvi koeficientov „teža kršitve“ in „dodatni znesek“, temveč do upoštevanja lahko pride v drugi fazi izračuna globe, na primer ob prilagoditvi osnovnega zneska glede na olajševalne ali obteževalne okoliščine v skladu s točkama 28 in 29 Smernic iz leta 2006 (glej v tem smislu sodbi z dne 11. julija 2013, Gosselin Group/Komisija, C‑429/11 P, neobjavljena, EU:C:2013:463, točke od 96 do 100, in z dne 11. julija 2013, Team Relocations in drugi/Komisija, C‑444/11 P, neobjavljena, EU:C:2013:464, točki 104 in 105).
7

Stari kazenski zakonik je bil razveljavljen z učinkom od 1. marca 1994 z zakonom št. 92‑1336 z dne 16. decembra 1992 o uveljavitvi novega kazenskega zakonika in spremembi nekaterih določb kazenskega prava in kazenskega postopka, ki je potrebna za to uveljavitev (JORF z dne 23. decembra 1992, str. 17568). Člen 131‑26 novega kazenskega zakonika določa, da sodišče lahko odvzame možnost izvrševanja vseh ali dela državljanskih pravic za obdobje do deset let v primeru obsodbe za hudo kaznivo dejanje in za obdobje do pet let v primeru obsodbe za navadno kaznivo dejanje.
46

V teh okoliščinah je First-tier Tribunal (Tax Chamber) (prvostopenjsko sodišče – davčni oddelek) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. Ali končna uredba ni veljavna, ker krši člena 2(7)(b) in 9(5) Uredbe št. 384/96, saj Komisija ni obravnavala zahtevkov za tržnogospodarsko obravnavo in individualno obravnavo, ki so jih vložili proizvajalci izvozniki iz Kitajske in Vietnama, ki niso bili vzorčeni v skladu s členom 17 Uredbe št. 384/96? 2. Ali končna uredba ni veljavna, ker krši člen 2(7)(c) Uredbe št. 384/96, saj Komisija v treh mesecih po začetku preiskave ni odločila o zahtevkih za tržnogospodarsko obravnavo in individualno obravnavo, ki so jih vložili proizvajalci izvozniki iz Kitajske in Vietnama, ki niso bili vzorčeni v skladu s členom 17 Uredbe št. 384/96? 3. Ali končna uredba ni veljavna, ker krši člen 2(7)(c) Uredbe št. 384/96, saj Komisija v treh mesecih po začetku preiskave ni odločila o zahtevkih za tržnogospodarsko obravnavo in individualno obravnavo, ki so jih vložili proizvajalci izvozniki iz Kitajske in Vietnama, ki so bili vzorčeni v skladu s členom 17 Uredbe št. 384/96? 4. Ali končna uredba ni veljavna, ker krši člene 3, 4(1), 5(4) in 17 Uredbe št. 384/96, saj za to, da bi Komisija lahko veljavno ocenila škodo in, posledično, vzročno zvezo, ni sodelovalo dovolj proizvajalcev industrije Unije? 5. Ali končna uredba ni veljavna, ker krši člen 3(2) Uredbe št. 384/96 in člen 296 PDEU, saj so dokazi iz dokumentacije preiskave pokazali, da je bila škoda za industrijo Unije ugotovljena na podlagi bistveno pomanjkljivih podatkov, v končni uredbi pa ni obrazloženo, zakaj ti dokazi niso bili upoštevani? 6. Ali končna uredba ni veljavna, ker krši člen 3(7) Uredbe št. 384/96, saj učinki drugih dejavnikov, za katere je znano, da povzročajo škodo, niso bili pravilno razlikovani in ločeni od učinkov domnevno dampinškega uvoza? 7. V kolikšni meri se lahko sodišča držav članic pri ugotavljanju, da v zvezi z družbami, ki – tako kot tožeče stranke v zadevah Brosmann Footwear (HK) in drugi/Svet (C‑249/10 P, EU:C:2012:53) in Zhejiang Aokang Shoes/Svet (C‑247/10 P, EU:C:2012:710) – niso bile vzorčene, so pa vložile zahtevek za tržnogospodarsko obravnavo ali individualno obravnavo, ki ni bil obravnavan, dajatve niso bile zakonsko dolgovane v smislu člena 236 carinskega zakonika, sklicujejo na razlago končne uredbe, ki jo je Sodišče podalo v okviru zadev Brosmann Footwear (HK) in drugi/Svet in Zhejiang Aokang Shoes/Svet?“
31

To sodišče ugotavlja, da lahko države članice na podlagi člena 27(1) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja [d]irektive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46), člena 6(1) Direktive Sveta 2003/109/ES z dne 25. novembra 2003 o statusu državljanov tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 272) in člena 6(1) in (2) Direktive Sveta 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 224) zaradi javnega reda omejijo svobodo gibanja in prebivanja državljanov Unije in njihovih družinskih članov, odklonijo dodelitev statusa rezidenta za daljši čas, zavrnejo prošnjo za vstop in prebivanje družinskih članov in umaknejo dovoljenje za prebivanje za družinskega člana ali zavrnejo njegovo podaljšanje. Vendar ugotavlja, da je pojem „ogrožanje javnega reda“ v vsaki od teh direktiv opredeljen drugače, saj so okoliščine, ki jih morajo države članice upoštevati pri presoji tega pojma, različne.
29

V zvezi s tem je treba spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso za vprašanja v zvezi z razlago prava Unije, ki jih nacionalna sodišča postavijo v pravnem in dejanskem okviru, ki so ga pristojna opredeliti sama in katerega pravilnosti Sodišče ne preizkuša, velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko odločanje o predlogu nacionalnega sodišča zavrne samo, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora v postopku v glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo pravnih in dejanskih elementov, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo koristne odgovore (sodba Stanley International Betting in Stanleybet Malta, C‑463/13, EU:C:2015:25, točka 26 ter navedena sodna praksa).
22

Drugič, predložitveno sodišče meni, da bi nacionalne določbe iz postopka v glavni stvari lahko bile v nasprotju tudi z okvirnim sporazumom. Resda invalidske pokojnine iz postopka v glavni stvari v skladu z merili, ki jih je določilo Sodišče, ni mogoče šteti za plačo in torej ne spada med pogoje zaposlitve, za katere velja načelo prepovedi diskriminacije delavcev, zaposlenih s krajšim delovnim časom, določeno v določbi 4 okvirnega sporazuma. Vendar naj bi določba 5, točka 1(a), okvirnega sporazuma države članice zavezovala, da identificirajo in preučijo zakonske in administrativne ovire, ki lahko omejujejo možnost za delo s krajšim delovnim časom, in jih, če je to primerno, odpravijo. V obravnavanem primeru pa bi bilo mogoče šteti, da pogoji upoštevanja obdobij neplačevanja prispevkov v skladu s špansko zakonodajo pomenijo „zakonsko oviro“ za delo s krajšim delovnim časom, ker so tisti delavci, ki sprejmejo zaposlitev s krajšim delovnim časom, potem ko so izgubili zaposlitev s polnim delovnim časom, v slabšem položaju kot delavci, ki take zaposlitve ne sprejmejo. To naj bi dejansko pomenilo veliko oviro za sprejetje zaposlitve s krajšim delovnim časom.
50

I. Anbouba ne zanika opravljanja teh funkcij. Splošno sodišče je v zvezi s tem v točki 64 izpodbijane sodbe poudarilo, da „stranki soglašata, da je tožeča stranka eden od najpomembnejših poslovnežev v Siriji, ki je dejaven na področju agroživilske industrije (pri čemer ima družba SAPCO 60‑odstotni tržni delež v sektorju sojinega olja), nepremičnin in izobraževanja, in da je v Siriji pod sedanjim režimom dosegel velik gospodarski uspeh“. Splošno sodišče je še dodalo, da je I. Anbouba „priznal, da je generalni sekretar gospodarske in industrijske zbornice mesta Homs in da je bil od leta 2007 do aprila 2011 eden od devetih članov upravnega odbora najpomembnejše zasebne družbe v Siriji, zoper katero so bili tudi sprejeti omejevalni ukrepi Unije in v kateri je bil eden od predsednikov bratranec sirskega predsednika Bašarja al Asada, zoper katerega so bili prav tako sprejeti omejevalni ukrepi“.
19

Komisija zatrjuje, da pravo ni bilo pravilno uporabljeno, in sicer ker naj Splošno sodišče ne bi upoštevalo sodne prakse Sodišča s področja kompenzacijskih obresti. Tako naj bi Splošno sodišče ne spoštovalo sodne prakse Sodišča, ki naj bi izhajala predvsem iz sodbe Mulder in drugi/Svet in Komisija (C‑104/89 in C‑37/90, EU:C:2000:38, točka 214), in sodne prakse Splošnega sodišča, ki naj bi izhajala predvsem iz sodbe Agraz in drugi/Komisija (T‑285/03, EU:T:2008:526, točka 50), iz katere naj bi bilo razvidno, da je namen kompenzacijskih obresti izravnati inflacijo, ugotovljeno v državi članici, kjer ima sedež upnik, in sicer tako, da se povrnejo izgube, ki so posledica izgube vrednosti valute.
35

Nizozemska vlada trdi, da so določbe WSF 2000 glede omejitve svobode do gibanja in prebivanja utemeljene z objektivnimi preudarki v splošnem interesu, in sicer s ciljem zagotavljanja minimalne vključenosti prosilca za financiranje v državo, ki izplačuje pomoč. Torej naj bi bilo upravičeno financiranje dopolnilnega študija v tujini pridržati študentom, ki dokažejo zadostno vključenost v Nizozemsko. Študent, ki prebiva na Nizozemskem vsaj tri leta od zadnjih šestih pred začetkom študija v tujini, naj bi to vključenost dokazoval. Ta pogoj naj tudi ne bi prekoračeval tega, kar je nujno potrebno za doseganje ciljev, ki se jim sledi, in to iz dveh razlogov. Prvič, pristojni minister lahko v skladu s členom 11.5 WSF 2000 izključi uporabo pogoja treh let od šestih, če bi njegova uporaba povzročila veliko krivico, kar naj bi preprečilo, da bi bil ta pogoj obravnavan kot preveč splošen. Drugič, navedeni pogoj stalnega prebivališča naj ne bi zahteval, da študent prebiva na Nizozemskem tri leta pred začetkom študija in naj tako ne bi bil preveč izključujoč.
32

Komisija trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je v točki 116 izpodbijane sodbe presodilo, da načelo gospodarske kontinuitete ne more ovreči načela osebne odgovornosti, kadar, kot v obravnavani zadevi, podjetje, udeleženo v kartelu, del svojih dejavnosti prenese na neodvisno tretjo osebo in med odsvojiteljem in prevzemnikom ni nikakršne strukturne povezave, spojilo dve različni transakciji in zamešalo pravna merila, ki se uporabijo. Splošno sodišče naj bi za upoštevno štelo le drugo transakcijo, ki se je nanašala na prodajo hčerinske družbe s strani ene skupine drugi skupini, in sicer na prodajo družbe ITR Rubber s strani skupine Saiag skupini Parker-Hannifin. Naj pa ne bi upoštevalo prve transakcije, izvedene pred to prodajo in katere predmet je bil prenos dejavnosti med dvema subjektoma iste skupine, to je med družbama ITR SpA in ITR Rubber, ki pripadata skupini Saiag. Komisija meni, da je ta prenos dejavnosti potekal pod pogoji, ki se v sodni praksi zahtevajo za gospodarsko kontinuiteto, saj sta bila ob tem prenosu zadevna subjekta pod nadzorom iste osebe in so ju na gospodarskem in organizacijskem področju povezovale tesne vezi (glej zlasti sodbo ETI in drugi, C‑280/06, EU:C:2007:775, točki 48 in 49).
62

V zvezi s tem je treba opozoriti, da člen 11(1), drugi pododstavek, ki je v poglavju II Uredbe št. 492/2011, določa tesno sodelovanje med zavodi držav članic za zaposlovanje in Komisijo, „da bi delovali skupaj pri popolnitvi prostih delovnih mest in prijavah za zaposlitev v Uniji in pri zaposlovanju, ki je rezultat tega sodelovanja“. Za tako skupno delovanje, ki, kot izhaja iz uvodne izjave 9 Uredbe št. 492/2011, pomeni določeno usklajevanje politik zaposlovanja držav članic, je značilna izmenjava informacij o problemih, ki se pojavljajo v zvezi s prostim gibanjem in z zaposlovanjem delavcev, kot je določeno v členu 12 te uredbe, in vzpostavitev mehanizma uravnoteženja ponudbe in povpraševanja po prostih delovnih mestih, kot je določeno v členih od 13 do 16 navedene uredbe, pri čemer ta mehanizem vključuje tudi izmenjavo informacij med strokovnimi službami držav članic ter med temi in Komisijo.