SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

PRIITA PIKAMÄEJA,

predstavljeni 9. septembra 2021 ( 1 )

Zadeva C‑213/19

Evropska komisija

proti

Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska

„Neizpolnitev obveznosti države – Člen 4(3) PEU – Člen 310(6) in člen 325 PDEU – Preprečevanje goljufij – Zahteva po učinkovitosti – Obveznost dajanja lastnih sredstev na razpolago proračunu Unije – Finančna odgovornost držav članic – Carinska unija – Uredba (EGS) št. 2913/92 – Carinski zakonik Skupnosti – Uredba (EU) št. 952/2013 – Carinski zakonik Unije – Carinske dajatve – Uvoz tekstilnih in obutvenih izdelkov s poreklom iz Kitajske – Obsežna in sistemska goljufija – Organizirani kriminal – Neplačujoči uvozniki – Carinska vrednost – Prenizko vrednotenje – Carinske kontrole na podlagi analize tveganja – Kontrole pred prepustitvijo – Predložitev zavarovanj – Neobstoj kontrol – Člena 16 in 17 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Lastna sredstva Evropske unije – Sklepa 2007/436/ES in 2014/335/EU – Uredbi (ES, Euratom) št. 1150/2000 in št. 609/2014 – Ugotovitev carinskega dolga – Obveznost dajanja na razpolago Evropski uniji – Ocena izgube tradicionalnih lastnih sredstev – Statistična metodologija, ki temelji na popravljeni povprečni ceni in najnižji sprejemljivi ceni – Davek na dodano vrednost (DDV) – Direktiva 2006/112/ES – Davčna osnova DDV – Lastna sredstva iz naslova DDV“

Kazalo

I. Uvod II. Pravni okvir A. Pravo na področju tradicionalnih lastnih sredstev 1. Sklepa o sistemu virov lastnih sredstev 2. Uredbi o načinih in postopkih za dajanje lastnih sredstev na razpolago 3. Uredba (EU, Euratom) št. 608/2014 4. Uredba št. 1553/89 B. Carinsko pravo 1. Carinski zakonik Skupnosti 2. Carinski zakonik Unije 3. Uredba za izvajanje 4. Izvedbena uredba C. Pravo na področju DDV III. Dejansko stanje in predhodni postopek A. Dejansko stanje B. Predhodni postopek IV. Postopek pred Sodiščem V. Predlogi strank VI. Tožba A. Dopustnost 1. Ugovor nedopustnosti, ki se nanaša na domnevno kršitev pravice Združenega kraljestva do obrambe v predhodnem postopku in postopku pred Sodiščem a) Posredovanje podatkov o izračunih v zvezi s popravljeno povprečno ceno, najnižjo sprejemljivo ceno in ocenjenimi izgubami lastnih sredstev b) Informacije o izračunih, izvedenih za leta od 2011 do 2014 na podlagi odmernih odločb C18 Snake c) Upoštevanje praks drugih držav članic glede uporabe metodologije OLAF d) Zahteva po dokazih o naravi prenizko ovrednotenega blaga in o njegovi namembni državi članici 2. Ugovor nedopustnosti, ki se nanaša na nepravilnost predhodnega postopka in tožbe, zlasti v zvezi s carinskim postopkom 42 3. Ugovor nedopustnosti, ki se nanaša na to, da je Komisija kršila načela varstva legitimnih pričakovanj, pravne varnosti in lojalnega sodelovanja ter načelo estoppel 4. Ugovor nedopustnosti, ki se nanaša na nezmožnost odrediti, naj se zneski dajo na razpolago, na podlagi člena 258 PDEU B. Neizpolnitev obveznosti na področju zaščite finančnih interesov Unije in preprečevanja goljufij ter obveznosti, ki izhajajo iz carinske zakonodaje Unije 1. Obveznosti držav članic glede preprečevanja nezakonitih dejanj, ki škodijo finančnim interesom Unije 2. Ukrepi, ki jih je treba sprejeti na podlagi carinske zakonodaje za zaščito finančnih interesov Unije v položaju zadevnih goljufij a) Značilnosti goljufij, ki so jih izvajali zadevni uvozniki, in seznanitev organov Združenega kraljestva s temi goljufijami b) Obveznost vpeljati analizo tveganja in izvajati kontrole pred prepustitvijo ter nujnost predložiti zavarovanja 1) Uvodne ugotovitve 2) Obveznost uporabiti analizo tveganja 3) Obveznost izvajati kontrole pred prepustitvijo 4) Obveznost predložiti zavarovanja 3. Povzetek elementov, upoštevanih zoper Združeno kraljestvo 4. Obveznost držav članic, da določijo zneske carinskih dajatev in vknjižijo temu ustrezne zneske C. Neizpolnitev obveznosti iz zakonodaje Unije o lastnih sredstvih in o ocenjevanju izgub tradicionalnih lastnih sredstev, ki jih tvorijo carinske dajatve 1. Pravna ureditev v zvezi z vknjižbo dolgovanih zneskov in dajanjem tradicionalnih lastnih sredstev na razpolago 2. Kršitev obveznosti Združenega kraljestva, da da zneske v višini carinskih dajatev, ugotovljenih v okviru operacije Snake, na razpolago Komisiji 3. Ocena izgub tradicionalnih lastnih sredstev a) Uvodni preudarki 1) Pristojnost Komisije za ocenjevanje izgub tradicionalnih lastnih sredstev in pristojnost Sodišča za odločanje o tem vprašanju 2) Domnevna obveznost dokazati škodo in vzročno zvezo ter scenarij v nasprotju z dejstvi b) Utemeljenost 1) Kratek pregled metodologije OLAF in uporabe te metodologije kot orodja za izračun izgub tradicionalnih lastnih sredstev 2) Uporaba sodbe Komisija/Portugalska 3) Načelna dopustitev pristopa, ki ga predlaga Komisija za oceno izgub tradicionalnih lastnih sredstev 4) Uporaba metodologije, ki temelji na statističnih podatkih, v obravnavanem primeru i) Določitev obsega prenizko ovrednotenega uvoza – Obdobje od novembra 2011 do novembra 2014 – Obdobje od 1. januarja 2015 do 11. oktobra 2017 ii) Referenčna vrednost za določitev zneskov izgub lastnih sredstev 5) Povzetek v zvezi z ocenjevanjem tradicionalnih lastnih sredstev 4. Zamudne obresti D. Kršitev načela lojalnega sodelovanja, določenega v členu 4(3) PEU E. Neizpolnitev obveznosti na podlagi zakonodaje o DDV in o lastnih sredstvih iz naslova DDV 1. Pravna ureditev v zvezi z dajanjem sredstev iz naslova DDV na razpolago proračunu Unije 2. Očitek v zvezi z izgubo lastnih sredstev iz naslova DDV v okviru carinskega postopka 40 3. Očitek v zvezi z izgubo lastnih sredstev iz naslova DDV v okviru carinskega postopka 42 VII. Stroški VIII. Predlog

I. Uvod

1. V tej zadevi je Evropska komisija vložila tožbo zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 258 PDEU zoper Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska, ker to v obdobju od novembra 2011 do vključno 11. oktobra 2017 (v nadaljevanju: obdobje kršitve) na eni strani ni vknjižilo pravilnih zneskov carinskih dajatev ter ni dalo na razpolago pravilnega zneska tradicionalnih lastnih sredstev in lastnih sredstev iz naslova davka na dodano vrednost (DDV), povezanih z določenim uvozom tekstilnih in obutvenih izdelkov s poreklom iz Kitajske, ter na drugi strani ni posredovalo vseh informacij, ki jih je zahtevala Komisija za določitev zneska izgub tradicionalnih lastnih sredstev. ( 2 )

2. Po mnenju Komisije ta država s tem ni izpolnila obveznosti na podlagi člena 4(3) PEU, ki določa načelo lojalnega sodelovanja, člena 310(6) in člena 325 PDEU ter na podlagi vrste določb sekundarne zakonodaje, ki se nanašajo na carinsko ureditev Unije, pa tudi na tradicionalna lastna sredstva in DDV.

3. Tako je Sodišče v obravnavani zadevi pozvano, naj izpopolni svojo sodno prakso glede obsega obveznosti na področju preprečevanja goljufij in zaščite finančnih interesov Unije, ki so predpisane z določbami, navedenimi v prejšnji točki, v okoliščinah, v katerih Komisija trdi, da zadevna država članica ni pravilno določila carinske vrednosti uvoženega blaga, ker je bilo to ob uvozu prenizko ovrednoteno zaradi neobstoja učinkovitih kontrolnih ukrepov. V tej zadevi se postavljajo temeljna vprašanja, kot je možnost Komisije, da presodi višino svojega predloga v zvezi z izgubami lastnih sredstev, v položaju, v katerem se ta institucija ob neobstoju pravilnega vrednotenja vrednosti blaga zadevne države članice opira na statistično metodo, in sicer na popravljene povprečne cene za uvoženo blago na ravni Unije. Nazadnje, Sodišče mora odgovoriti na vprašanje, ali je država članica uvoza blaga dolžna plačati izgube lastnih sredstev iz naslova DDV v okviru carinskega postopka, v katerem se carinske dajatve plačajo ob uvozu, DDV pa je treba plačati pozneje v namembni državi članici.

II. Pravni okvir

A. Pravo na področju tradicionalnih lastnih sredstev

1. Sklepa o sistemu virov lastnih sredstev

4. V skladu s členom 2(1)(a) in (b) Sklepa 2014/335/EU, Euratom, ( 3 ) ki se uporablja od 1. januarja 2014, katerega besedilo je v bistvu enako besedilu iz člena 2(1) Sklepa Sveta 2007/436/ES, Euratom z dne 7. junija 2007 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti, ( 4 ) lastna sredstva v proračunu Unije sestavljajo prihodki iz „tradicionalnih lastnih sredstev, ki vključujejo […] carinske dajatve po skupni carinski tarifi in druge dajatve, ki jih določijo ali jih bodo določile institucije Unije za trgovino s tretjimi državami“, in „iz uporabe enotne stopnje, veljavne za vse države članice[,] in usklajene osnove za odmero DDV, določene v skladu s pravili Unije“.

5. Člen 8(1) teh sklepov v prvem pododstavku določa, da države članice carinske dajatve po skupni carinski tarifi kot lastna sredstva Unije zbirajo v skladu z nacionalnimi določbami, uvedenimi z zakoni, drugimi predpisi ali upravnimi ukrepi, ki se po potrebi prilagodijo, da izpolnjujejo zahteve pravil Unije. Člen 8(1), tretji pododstavek, Sklepa 2007/436 in člen 8(2) Sklepa 2014/335 določata, da dajo države članice sredstva iz člena 2(1), od (a) do (c), navedenih sklepov na razpolago Komisiji.

2. Uredbi o načinih in postopkih za dajanje lastnih sredstev na razpolago

6. Uredba Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa 94/728, ( 5 ) ki se uporablja za prvi del obdobja kršitve, je bila 1. januarja 2014 nadomeščena z Uredbo Sveta (EU, Euratom) št. 609/2014 z dne 26. maja 2014 o načinih in postopkih za dajanje tradicionalnih lastnih sredstev ter lastnih sredstev iz naslovov DDV in BND[ ( 6 )] na razpolago ter ukrepih za zagotavljanje denarnih sredstev. ( 7 ) Člen 2(1) Uredbe št. 609/2014, katerega vsebina v bistvu ustreza vsebini člena 2(1) Uredbe št. 1150/2000, določa: „Za uporabo te uredbe se upravičenost Unije do tradicionalnih lastnih sredstev iz člena 2(1)(a) Sklepa 2014/335[…] določi takoj, ko so izpolnjeni pogoji za knjiženje upravičenega zneska na račune in za obvestitev dolžnika, določeni v carinskih predpisih.“

7. Člen 6(1) in (3), prvi in drugi pododstavek, Uredbe št. 609/2014, v katerem je v bistvu povzet člen 6(1) in (3)(a) in (b) Uredbe št. 1150/2000, določa: „1. Račune lastnih sredstev, ki so razčlenjeni po vrstah sredstev, vodi ministrstvo za finance vsake države članice ali organ, ki ga pooblasti posamezna država članica. […] 3. Upravičeni zneski, določeni v skladu s členom 2, se ob upoštevanju drugega pododstavka tega odstavka knjižijo na račune [običajno imenovane ‚računi A‘] najpozneje prvi delovni dan po 19. dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem je bil upravičeni znesek določen. Določeni upravičeni zneski, ki niso knjiženi na računih iz prvega pododstavka, ker še niso izterjani in zanje ni bilo predloženo jamstvo, se v obdobju iz prvega pododstavka prikazujejo na posebnih računih [običajno imenovanih ‚računi B‘]. Države članice lahko uporabijo isti postopek, kadar se višina določenih upravičenih zneskov, za katere je bilo predloženo jamstvo, izpodbija in bi se po rešitvi nastalega spora lahko spremenila. […]“

8. Člen 9(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 609/2014, katerega besedilo v bistvu ustreza besedilu člena 9(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 1150/2000, določa: „Po postopku iz člena 10 vse države članice lastna sredstva knjižijo v dobro računa, ki je v imenu Komisije odprt pri ministrstvu za finance ali organu, ki ga je država članica pooblastila.“

9. Ta določba je bila s 1. oktobrom 2016 spremenjena s členom 9(1) Uredbe Sveta (EU, Euratom) 2016/804 ( 8 ) in se zdaj glasi: „Po postopku iz členov 10, 10a in 10b vsaka država članica lastna sredstva knjiži v dobro računa, ki je v imenu Komisije odprt pri njenem ministrstvu za finance ali nacionalni centralni banki. Ob upoštevanju obračuna negativnih obresti iz tretjega pododstavka se zadevni račun lahko bremeni samo po navodilu Komisije.“

10. Člen 10(1) Uredbe št. 609/2014, katerega vsebina v bistvu ustreza vsebini člena 10(1) Uredbe št. 1150/2000, določa: „Ko se odštejejo stroški zbiranja v skladu s členom 2(3) in členom 10(3) Sklepa [2014/335], se tradicionalna lastna sredstva iz člena 2(1)(a) navedenega sklepa vknjižijo najpozneje prvi delovni dan po devetnajstem dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem je bil določen upravičeni znesek v skladu s členom 2 te uredbe. Upravičeni zneski, ki se prikazujejo na posebnih računih na podlagi drugega pododstavka člena 6(3) te uredbe, pa se vknjižijo najpozneje prvi delovni dan po devetnajstem dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem so bili upravičeni zneski izterjani.“

11. V prvotni obliki se je člen 12(1) in (3) Uredbe št. 609/2014, katerega vsebina je bila v bistvu enaka vsebini člena 11(1) in (3) Uredbe št. 1150/2000, glasil tako: „1. Za vsako zamudo pri knjiženju na račun iz člena 9(1) zadevna država članica plača obresti. […] 3. Če država članica ni v ekonomski in monetarni uniji, je uporabljena obrestna mera enaka meri, ki jo uporabljajo centralne banke za refinanciranje glavnice in ki velja na prvi dan zadevnega meseca, povečana za dve odstotni točki; ali, za države članice, za katere obrestna mera centralne banke ni na voljo, najbolj enakovredna mera, ki velja na denarnem trgu te države članice na prvi dan zadevnega meseca, povečana za dve odstotni točki. Ta obrestna mera se poveča za 0,25 odstotne točke za vsak mesec zamude. Povečana obrestna mera velja za celotno obdobje zamude.“

12. Člen 12(3) Uredbe št. 609/2014 je bil s 1. oktobrom 2016 po začetku veljavnosti Uredbe št. 2016/804 nadomeščen s členom 12(5), ki določa: „Če država članica ni v ekonomski in monetarni uniji, je uporabljena obrestna mera enaka meri, ki jo uporabljajo centralne banke za refinanciranje glavnice in ki velja na prvi dan zadevnega meseca, oziroma 0 odstotkov, pri čemer se upošteva višja mera, povečana za 2,5 odstotne točke. Za države članice, za katere obrestna mera centralne banke ni na voljo, je uporabljena obrestna mera enaka najbolj enakovredni meri, ki velja na denarnem trgu te države članice na prvi dan zadevnega meseca, oziroma 0 odstotkov, pri čemer se upošteva višja mera, povečana za 2,5 odstotne točke. Ta obrestna mera se poveča za 0,25 odstotne točke za vsak mesec zamude. Skupno povečanje na podlagi prvega in drugega pododstavka ne presega 16 odstotnih točk. Povečana obrestna mera velja za celotno obdobje zamude.“

13. Člen 13(1) in (2) Uredbe št. 609/2014, v katerem je v bistvu povzet člen 17(1) in (2) Uredbe št. 1150/2000, določa: „1. Države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da so v skladu s to uredbo Komisiji na razpolago zneski v višini upravičenih zneskov, določenih v členu 2. 2. Državam članicam ni treba dati Komisiji na razpolago zneskov v višini upravičenih zneskov, določenih v členu 2, ki jih ni mogoče izterjati iz enega od naslednjih razlogov: (a) zaradi višje sile; (b) zaradi drugih razlogov, na katere nimajo vpliva. Določeni upravičeni zneski se razglasijo za neizterljive z odločbo pristojnega upravnega organa, ki ugotovi, da jih ni mogoče izterjati. Za določene upravičene zneske se šteje, da so neizterljivi, najpozneje po petih letih od datuma, ko so bili določeni v skladu s členom 2, ali ko je v primeru upravne ali sodne pritožbe izdana, uradno sporočena ali objavljena dokončna ali pravnomočna odločba. […]“

3. Uredba (EU, Euratom) št. 608/2014

14. Glede obdobja po 1. januarju 2014 člen 2 Uredbe Sveta (EU, Euratom) št. 608/2014 z dne 26. maja 2014 o določitvi izvedbenih ukrepov za sistem virov lastnih sredstev Evropske unije, ( 9 ) naslovljen „Ukrepi za kontrolo in nadzor“, določa: „1. Lastna sredstva iz člena 2(1) Sklepa [2014/335] se pregledujejo, kot je določeno v tej uredbi, brez poseganja v Uredbo [št. 1553/89 ( 10 )] […]. 2. Države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da so Komisiji dana na razpolago lastna sredstva iz člena 2(1) Sklepa [2014/335]. 3. Kadar se ukrepi za kontrolo in nadzor nanašajo na tradicionalna lastna sredstva iz člena 2(1)(a) Sklepa [2014/335]: (a) države članice izvajajo preverjanja in preiskave v zvezi z določanjem in dajanjem na razpolago teh lastnih sredstev; […] (c) države članice Komisijo na njeno zahtevo povežejo z inšpekcijskimi pregledi, ki jih izvajajo. Kadar je Komisija povezana z inšpekcijskim pregledom, ima dostop, kolikor je to potrebno zaradi uporabe te uredbe, do dokazil v zvezi z določitvijo lastnih sredstev in njihovim dajanjem na razpolago ter do vseh drugih ustreznih dokumentov v zvezi z navedenimi dokazili; (d) Komisija lahko sama izvaja inšpekcijske preglede na kraju samem. Zastopnikom, ki jih Komisija pooblasti za tak inšpekcijski pregled, se omogoči dostop do dokumentov, kot je določeno za inšpekcijske preglede iz točke (c). Države članice omogočijo navedene inšpekcijske preglede; […]“

15. Člen 5 Uredbe št. 608/2014, naslovljen „Poročanje o goljufijah in nepravilnostih, ki vplivajo na upravičene zneske tradicionalnih lastnih sredstev“, v odstavku 1 določa: „V zvezi s tradicionalnimi lastnimi sredstvi iz člena 2(1)(a) Sklepa [2014/335] države članice v dveh mesecih po koncu vsakega četrtletja pošljejo Komisiji opis ugotovljenih primerov goljufij in nepravilnosti glede upravičenih zneskov, ki presegajo 10.000 EUR. V roku iz prvega pododstavka vsaka država članica predloži podatke o stanju goljufij in nepravilnosti, o katerih je že poročala Komisiji, za katere pa pred tem še ni navedla, ali bodo zneski izterjani, razveljavljeni ali jih ni mogoče izterjati.“

4. Uredba št. 1553/89

16. Člen 2(1) Uredbe št. 1553/89 določa: „Osnova za sredstva DDV se določi iz obdavčljivih transakcij, navedenih v členu 2 [Šeste direktive] Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 23)] […].“

17. Člen 3, prvi odstavek, te uredbe določa: „Brez poseganja v člen[a] 5 in 6 se za določeno koledarsko leto osnova za sredstva DDV izračuna tako, da se skupni neto prihodki iz DDV, ki jih pobere država članica v navedenem letu, delijo s stopnjo, po kateri je bil DDV odmerjen v navedenem letu.“

B. Carinsko pravo

1. Carinski zakonik Skupnosti

18. Člen 13 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, ( 11 ) kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 648/2005 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. aprila 2005 ( 12 ) (v nadaljevanju: carinski zakonik Skupnosti), je določal: „1. Carinski organi lahko v skladu s pogoji iz veljavnih predpisov opravljajo vse kontrole, ki jih štejejo za potrebne in zagotavljajo pravilno izvajanje carinskih predpisov in druge zakonodaje, ki ureja vstop, izstop, tranzit, prenos in posebno uporabo blaga, ki se giblje med carinskim območjem Skupnosti in tretjimi državami kot tudi v zvezi s prisotnostjo blaga, ki nima statusa Skupnosti. Če mednarodni sporazumi tako predvidevajo, se za pravilno izvajanje zakonodaje Skupnosti carinske kontrole lahko opravijo tudi v tretji državi. 2. Carinske kontrole, razen kontrole na kraju samem, temeljijo na analizi tveganj z uporabo metod avtomatske obdelave podatkov, z namenom določitve in kvantifikacije tveganj in razvoja potrebnih ukrepov za oceno tveganj na osnovi meril, razvitih na nacionalni ravni, na ravni Skupnosti in, če je primerno, na mednarodni ravni. Postopek odbora se uporabi za določitev skupnega okvira za obvladovanje tveganj in za določitev skupnih meril in prednostnih kontrolnih območij. Države članice v sodelovanju s Komisijo izdelajo elektronski sistem za izvajanje obvladovanja tveganj. 3. Kadar kontrole opravljajo organi, ki niso carinski organi, se take kontrole izvajajo v tesnem sodelovanju s carinskimi organi, kadar koli je to mogoče istočasno in na istem mestu. […]“

19. Naslov II carinskega zakonika Skupnosti je vseboval poglavje 3, naslovljeno „Carinska vrednost blaga“ in sestavljeno iz členov od 28 do 36.

20. Člen 29 tega zakonika je določal: „1. Carinska vrednost uvoženega blaga je njegova transakcijska vrednost, to pomeni cena, ki je bila za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje Skupnosti dejansko plačana ali ki jo je treba plačati, po potrebi po uskladitvi, opravljeni v skladu s členoma 32 in 33 […]: […] 2. (a) Pri ugotavljanju, ali je transakcijska vrednost sprejemljiva za izvajanje odstavka 1, dejstvo, da sta kupec in prodajalec povezana, samo po sebi še ne predstavlja zadostnega razloga, da bi se transakcijska vrednost štela za nesprejemljivo. Če je potrebno, se preverijo okoliščine, ki spremljajo prodajo, in sprejme transakcijska vrednost, če povezanost ni vplivala na ceno. […] […] 3. (a) Dejansko plačana ali plačljiva cena je celotno plačilo, ki ga kupec opravi ali mora opraviti prodajalcu ali v prodajalčevo korist za uvoženo blago in vključuje vsa plačila, ki jih kot pogoj za prodajo uvoženega blaga kupec opravi ali mora opraviti prodajalcu ali tretji osebi zaradi izpolnitve prodajalčeve obveznosti. […] […]“

21. Člen 30 navedenega zakonika je določal: „1. Če carinske vrednosti ni mogoče določiti z uporabo člena 29, je treba po vrstnem redu uporabiti točke (a), (b), (c) in (d) odstavka 2 in sicer v skladu s prvo ustrezno točko, ki omogoča njeno določitev […] 2. Carinske vrednosti, določene z uporabo tega člena, so naslednje: (a) transakcijska vrednost enakega blaga, ki je bilo prodano za izvoz v Skupnost in izvoženo v istem ali približno istem času kot blago, ki ga je treba ovrednotiti; (b) transakcijska vrednost podobnega blaga, ki je bilo prodano za izvoz v Skupnost in izvoženo v istem ali približno istem času kot blago, ki ga je treba ovrednotiti; (c) vrednost na podlagi cene na enoto, po kateri se uvoženo blago ali uvoženo enako ali podobno blago v največji skupni količini proda v Skupnosti osebam, ki niso povezane s prodajalci; (d) izračunana vrednost […] […]“

22. Člen 31 carinskega zakonika Skupnosti je določal: „1. Če carinske vrednosti uvoženega blaga ni mogoče določiti z uporabo členov 29 in 30, se ta na podlagi razpoložljivih podatkov v Skupnosti določi z ustreznimi [razumnimi] metodami, ki so skladne z načeli in splošnimi določbami: – sporazuma o izvajanju člena VII Splošnega sporazuma o tarifah in trgovini [iz] leta 1994, – člena VII Splošnega sporazuma o tarifah in trgovini [iz] leta 1994, – z določbami tega poglavja. 2. Carinska vrednost, določena z uporabo odstavka 1, ne temelji na: (a) prodajni ceni, ki jo ima blago, izdelano v Skupnosti, v Skupnosti; (b) sistemu, po katerem se za carinske namene upošteva višja od dveh možnih vrednosti; (c) ceni blaga na notranjem trgu države izvoza; (d) drugih proizvodnih stroških, kot so izračunane vrednosti, ki so bile določene za enako ali podobno blago v skladu s členom 30(2)(d); (e) cenah za izvoz v državo, ki ne sestavlja carinskega območja Skupnosti; (f) najnižjih carinskih vrednostih; ali (g) poljubnih ali fiktivnih vrednostih.“

23. Člen 68 tega zakonika je določal: „Carinski organi lahko zaradi preverjanja sprejetih deklaracij: (a) preverijo dokumente, ki se nanašajo na deklaracijo, in dokumente, ki so ji priloženi. Carinski organi lahko od deklaranta zahtevajo, da jim predloži dodatne dokumente zaradi preverjanja točnosti navedb v deklaraciji; (b) pregledajo blago in po potrebi vzamejo vzorce blaga zaradi analize ali podrobnega preverjanja.“

24. Člen 71 navedenega zakonika je določal: „1. Rezultati preverjanja deklaracije služijo kot podlaga za uporabo določb o carinskem postopku, v katerega je dano blago. 2. Če se deklaracija ne preveri, se določbe odstavka 1 uporabijo na podlagi navedb v deklaraciji.“

25. Člen 217 carinskega zakonika Skupnosti je določal: „1. Vsak znesek uvoznih ali izvoznih dajatev, ki je posledica carinskega dolga[,] […] morajo carinski organi, takoj potem, ko so jim na voljo potrebni podatki, izračunati in vnesti v računovodske evidence ali kakšne druge ustrezne nosilce podatkov (vknjižba). […] 2. Podrobnosti vknjižbe zneskov dajatev določijo države članice. Ti postopki se lahko razlikujejo glede na to, ali je ob upoštevanju pogojev, pod katerimi je nastal carinski dolg, plačilo teh zneskov za carinske organe zagotovljeno ali ne.“

26. Člen 218(1) tega zakonika je določal: „Če nastane carinski dolg s sprejemom deklaracije blaga za kateri drugi postopek, kot je postopek začasnega uvoza z delno oprostitvijo uvoznih dajatev, ali s kakršnim koli drugim dejanjem, ki ima enak pravni učinek kot sprejem takšne deklaracije, se mora vknjižba zneska, ki ustreza temu carinskemu dolgu, opraviti takoj po izračunu tega zneska in najkasneje drugi dan, ki sledi dnevu prepustitve blaga.“

27. Člen 220(1) navedenega zakonika je določal: „Če znesek dajatev, ki izhaja iz carinskega dolga, ni bil vknjižen v skladu s členoma 218 in 219 ali je bil vknjižen nižji znesek od zakonsko dolgovanega, se mora vknjižba zneska izterjevanih dajatev, ali preostalega izterjevanega zneska dajatev, opraviti v roku dveh dni, ki se šteje od dneva, ko carinski organi to ugotovijo in lahko izračunajo zakonsko dolgovani znesek ter določijo dolžnika (naknadna vknjižba). Ta rok se lahko podaljša v skladu s členom 219.“

28. Člen 221 istega zakonika je določal: „1. Znesek dajatev se mora dolžniku takoj po vknjižbi v skladu z ustreznimi postopki sporočiti. […] 3. Po poteku treh let od datuma, ko je carinski dolg nastal, se dolžniku ne pošlje obvestilo. Ta rok se odloži z dnem, ko je vložena pritožba v smislu člena 243[,] za toliko časa, kolikor traja pritožbeni postopek. 4. Če je carinski dolg posledica dejanja, ki je bilo v trenutku, ko se je zgodilo, zavezano sprožitvi kazenskega postopka na sodišču, se lahko znesek, opredeljen z veljavnimi določbami, sporoči dolžniku po izteku triletnega roka iz odstavka 3.“

2. Carinski zakonik Unije

29. Člen 3 Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije ( 13 ) (v nadaljevanju: carinski zakonik Unije) določa: „Carinski organi so prvenstveno odgovorni za nadzor mednarodne trgovine Unije, s čimer prispevajo k pravični in odprti trgovini, izvajanju zunanjih vidikov notranjega trga, skupni trgovinski politiki in drugim skupnim politikam Unije, ki vplivajo na trgovino, ter k splošni varnosti dobavne verige. Carinski organi uvedejo ukrepe, katerih cilj je predvsem naslednje: (a) zaščita finančnih interesov Unije in njenih držav članic; (b) zaščita Unije pred nepravično in nezakonito trgovino ob podpori zakoniti poslovni dejavnosti; (c) zagotovitev varnosti in varstva Unije in njenih prebivalcev ter varstva okolja, po potrebi v tesnem sodelovanju z drugimi organi; in (d) ohranitev ustreznega ravnotežja med carinsko kontrolo in olajševanjem zakonite trgovine.“

30. Člen 46 carinskega zakonika Unije, naslovljen „Obvladovanje tveganja in carinske kontrole“, določa: 1. Carinski organi lahko opravijo vsako carinsko kontrolo, ki jo štejejo za potrebno. Carinske kontrole lahko vključujejo zlasti pregledovanje blaga, jemanje vzorcev, preverjanje pravilnosti in popolnosti informacij, navedenih v deklaraciji ali obvestilu, in obstoja, pristnosti, pravilnosti in veljavnosti dokumentov, pregledovanje računov gospodarskih subjektov in drugih evidenc, pregledovanje prevoznih sredstev, pregledovanje prtljage ter drugega blaga, ki ga potniki nosijo s seboj ali na sebi, ter opravljanje uradnih poizvedb in podobna dejanja. 2. Carinske kontrole, ki niso naključni pregledi, temeljijo predvsem na analizi tveganja z uporabo tehnik elektronske obdelave podatkov, z namenom prepoznavanja in ocenjevanja tveganja ter oblikovanja potrebnih protiukrepov na podlagi meril, oblikovanih na nacionalni ravni in ravni Unije in, kadar so na razpolago, na mednarodni ravni. 3. Carinske kontrole se izvajajo znotraj skupnega okvira za obvladovanje tveganja, ki temelji na izmenjavi informacij o tveganju in rezultatov analize tveganja med carinskimi upravami ter določa skupna merila in standarde tveganja, kontrolne ukrepe in prednostna kontrolna področja. Kontrole, ki temeljijo na takih informacijah in merilih, se izvajajo brez poseganja v druge kontrole, ki se izvajajo v skladu z odstavkom 1 ali drugimi veljavnimi določbami. 4. Carinski organi izvajajo obvladovanje tveganja, da bi razlikovali med stopnjami tveganja v zvezi z blagom, ki je predmet carinske kontrole ali nadzora, ter določili, ali bo blago predmet posebne carinske kontrole, in če bo, kje. Obvladovanje tveganja zajema dejavnosti, kot so zbiranje podatkov in informacij, analiziranje in ocenjevanje tveganja, predpisovanje in sprejemanje ukrepov ter redno spremljanje in pregledovanje navedenega postopka in njegovih rezultatov, in sicer na podlagi mednarodnih virov in strategij, virov in strategij Unije ter nacionalnih virov in strategij. 5. Carinski organi si izmenjajo informacije o tveganju in rezultate analize tveganja, kadar: (a) carinski organ oceni, da je tveganje precejšnje in da je potrebna carinska kontrola, poleg tega pa rezultati kontrole kažejo, da se je zgodil dogodek, ki povzroča tveganje; ali (b) iz rezultatov kontrole ne izhaja, da se je zgodil dogodek, ki povzroča tveganje, vendar zadevni carinski organ meni, da nevarnost pomeni visoko tveganje drugje v Uniji. 6. Za oblikovanje skupnih meril in standardov tveganja, kontrolnih ukrepov in prednostnih kontrolnih področij iz odstavka 3 se upošteva vse naslednje: (a) sorazmernost glede na tveganje; (b) nujnost potrebnega izvajanja kontrol; (c) verjeten učinek na trgovinske tokove, posamezne države članice in vire, povezane s kontrolo. 7. Skupna merila in standardi tveganja iz odstavka 3 vključujejo: (a) opis tveganj; (b) dejavnike ali kazalnike tveganja, ki naj se uporabljajo za izbor blaga ali gospodarskih subjektov za carinsko kontrolo; (c) vrsto carinskih kontrol, ki naj jih izvajajo carinski organi; in (d) trajanje uporabe carinskih kontrol iz točke (c). 8. Prednostna kontrolna področja zajemajo določene carinske postopke, vrste blaga, prometne poti, vrste prevoza ali gospodarske subjekte, za katere v nekem obdobju veljajo višje stopnje analize tveganja in carinskih kontrol, brez poseganja v druge kontrole, ki jih običajno izvajajo carinski organi.“

31. Člen 53 carinskega zakonika Unije, naslovljen „Pretvorba valute“, v odstavku 1 določa: „Pristojni organi objavijo veljavni menjalni tečaj in/ali je ta objavljen na spletnih straneh, kadar je potrebna pretvorba valute zaradi enega od naslednjih razlogov: (a) ker so elementi, ki se uporabljajo za določitev carinske vrednosti blaga, izraženi v valuti, ki ni valuta države članice, v kateri se določa carinska vrednost; (b) ker je v nacionalnih valutah vrednost eura potrebna za določitev tarifne uvrstitve blaga in zneska uvozne in izvozne dajatve, vključno z mejnimi vrednostmi v skupni carinski tarifi.“

32. Člena 70 in 74 tega zakonika vsebujeta pravila o carinski vrednosti blaga, ki v bistvu ustrezajo pravilom iz členov od 29 do 31 carinskega zakonika Skupnosti.

33. V skladu s členom 101(1) carinskega zakonika Unije znesek plačljive uvozne ali izvozne dajatve določijo carinski organi, pristojni v kraju, kjer carinski dolg nastane ali se šteje, da je nastal, v skladu s členom 87 tega zakonika, takoj ko dobijo potrebne podatke.

34. Člen 103 navedenega zakonika, naslovljen „Zastaranje carinskega dolga“, v odstavkih 1 in 2 določa: „1. Po poteku treh let od dne, ko je carinski dolg nastal, se dolžnik o njem ne obvešča. 2. Kadar carinski dolg nastane kot posledica dejanja, zaradi katerega bi bil v trenutku, ko je bilo storjeno, mogoč kazenski pregon, se rok treh let, določen v odstavku 1, podaljša na najmanj pet let in največ deset let v skladu z nacionalnim pravom.“

35. Člen 105 carinskega zakonika Unije, naslovljen „Čas vknjižbe“, v odstavku 3 določa: „Kadar carinski dolg nastane v okoliščinah, ki niso zajete z odstavkom 1, se znesek plačljive uvozne ali izvozne dajatve vknjiži v štirinajstih dneh od dne, ko carinski organi lahko izračunajo zadevni znesek uvozne ali izvozne dajatve in sprejmejo odločitev.“

36. Člen 188 tega zakonika, naslovljen „Preverjanje carinske deklaracije“, določa: „Carinski organi lahko zaradi preverjanja točnosti navedb, vsebovanih v carinski deklaraciji, ki je bila sprejeta: (a) pregledajo deklaracijo in spremne listine; (b) zahtevajo, da deklarant predloži dodatne listine; (c) pregledajo blago; (d) vzamejo vzorce blaga zaradi analize ali podrobnejšega pregleda blaga.“

37. Člen 191 navedenega zakonika, naslovljen „Rezultati preverjanja“, določa: „1. Rezultati preverjanja carinske deklaracije so podlaga za uporabo določb, ki urejajo carinski postopek, v katerega je dano blago. 2. Kadar se carinska deklaracija ne preveri, se odstavek 1 uporabi na podlagi navedb v navedeni deklaraciji. 3. Rezultati preverjanja carinskih organov imajo enako dokazno moč na celotnem carinskem območju Unije.“

3. Uredba za izvajanje

38. Člen 181a Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe št. 2913/92, ( 14 ) kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1335/2003 z dne 25. julija 2003 ( 15 ) (v nadaljevanju: uredba za izvajanje), določa: „1. Carinskim organom ni treba določati carinske vrednosti uvoznega blaga na osnovi metode transakcijske vrednosti, če v skladu s postopkom iz odstavka 2 niso prepričani, na podlagi upravičenega dvoma, da prijavljena vrednost predstavlja celoten znesek, plačan ali ki se plača, kakor je navedeno v členu 29 zakonika. 2. Kadar so carinski organi v dvomih, kakor je opisano v odstavku 1, lahko zaprosijo za dodatne informacije v skladu s členom 178(4). Če se ti dvomi nadaljujejo, morajo carinski organi pred končno odločitvijo obvestiti zadevno osebo, pisno, če se zahteva, o razlogih za te dvome in ji primerno omogočiti, da odgovori. Končna odločitev in razlogi zanjo se zadevni osebi sporočijo v pisni obliki.“

39. Člen 248(1) uredbe za izvajanje določa: „Ko se odobri prepustitev blaga, se vknjižijo uvozne dajatve, ugotovljene na podlagi navedb v carinski deklaraciji. Če carinski organi ocenjujejo, da je na podlagi preverjanj, ki so jih opravili, znesek dajatev lahko višji, kakor izhaja iz navedb v deklaraciji, poleg tega zahtevajo predložitev ustreznega zavarovanja za pokritje razlike med zneskom, navedenim v deklaraciji, in tistim, ki se lahko nazadnje obračuna za to blago. Vendar lahko deklarant namesto predložitve tega zavarovanja zahteva takojšnje vknjiženje zneska dajatev, ki se lahko nazadnje zaračuna za blago.“

4. Izvedbena uredba

40. Člen 48 Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2015/2447 z dne 24. novembra 2015 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje nekaterih določb Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta o carinskem zakoniku Unije ( 16 ) (v nadaljevanju: izvedbena uredba), naslovljen „Določbe o tarifnem menjalnem tečaju“, v odstavku 1 določa: „Vrednost eura, ki se zahteva v skladu s členom 53(1)(b) zakonika, se določi enkrat mesečno. Menjalni tečaj, ki se uporablja, je zadnji tečaj, ki ga določi Evropska centralna banka pred predzadnjim dnem v mesecu, in se uporablja ves naslednji mesec. Če se tečaj, ki se uporabi na začetku meseca, za več kot 5 % razlikuje od tečaja, ki ga Evropska centralna banka objavi pred 15. dnem istega meseca, se poznejši tečaj uporablja od 15. dne do konca zadevnega meseca.“

41. Člen 140 izvedbene uredbe, naslovljen „Zavrnitev deklarirane transakcijske vrednosti“ in namenjen izvajanju člena 70(1) carinskega zakonika Unije, določa: „1. Če carinski organi utemeljeno dvomijo, da deklarirana transakcijska vrednost predstavlja celoten plačan ali plačljiv znesek iz člena 70(1) zakonika, lahko od deklaranta zahtevajo predložitev dodatnih informacij. 2. Če njihovi dvomi niso odpravljeni, se lahko carinski organi odločijo, da vrednosti blaga ni mogoče določiti v skladu s členom 70(1) zakonika.“

42. Člen 144 izvedbene uredbe, naslovljen „Rezervna metoda“ in namenjen izvajanju člena 74(3) carinskega zakonika Unije, določa: „1. Pri določanju carinske vrednosti na podlagi člena 74(3) zakonika se lahko uporabi prožnost glede uporabe metod, določenih v členih 70 in 74(2) zakonika. Tako določena vrednost v največji možni meri temelji na prej določenih carinskih vrednostih. 2. Če carinske vrednosti ni mogoče določiti na podlagi odstavka 1, se uporabijo druge ustrezne metode. V tem primeru se carinska vrednost ne določi na podlagi naslednjega: (a) prodajne cene na carinskem območju Unije za blago, izdelano na carinskem območju Unije; (b) sistema, po katerem se za carinsko vrednotenje uporablja višja od dveh možnih vrednosti; (c) cene blaga na domačem trgu države izvoza; (d) drugih proizvodnih stroškov, razen izračunanih vrednosti, ki so bile določene za enako ali podobno blago v skladu s členom 74(2)(d); (e) cen za izvoz v tretjo državo; (f) najnižjih carinskih vrednosti; (g) arbitrarnih ali fiktivnih vrednosti.“

43. Člen 244 izvedbene uredbe, naslovljen „Predložitev zavarovanja“, ki je določba, namenjena izvajanju člena 191 carinskega zakonika Unije, določa: „Če carinski organi menijo, da lahko preverjanje carinske deklaracije privede do zneska uvozne ali izvozne dajatve ali drugih dajatev, ki bi bile plačljive, višjega od tistega, ki izhaja iz navedb v carinski deklaraciji, je prepustitev blaga pogojena s predložitvijo zavarovanja, ki zadostuje za pokritje razlike med zneskom v skladu s podatki v carinski deklaraciji in zneskom, ki je lahko dejansko plačljiv. Vendar lahko deklarant namesto vložitve tega zavarovanja zahteva takojšnje obvestilo o carinskem dolgu, ki bi ga morda moral nazadnje plačati za blago.“

C. Pravo na področju DDV

44. Člen 2(1) Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost, ( 17 ) kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2009/69/ES z dne 25. junija 2009 ( 18 ) (v nadaljevanju: Direktiva 2006/112), določa: „Predmet DDV so naslednje transakcije: […] (b) pridobitve blaga znotraj Skupnosti, ki jih za plačilo na ozemlju države članice opravi: (i) davčni zavezanec, ki deluje kot tak, ali pravna oseba, ki ni davčni zavezanec, če je prodajalec davčni zavezanec, ki deluje kot tak […]; […] (d) uvoz blaga.“

45. V skladu s členom 73 te direktive „davčna osnova zajema vse, kar predstavlja plačilo, ki ga je prejel ali ga bo prejel dobavitelj ali izvajalec od pridobitelja, prejemnika ali tretje osebe za te dobave“.

46. Člen 83 navedene direktive določa: „Pri pridobitvi blaga znotraj Skupnosti se davčna osnova določi na podlagi istih elementov, kot se uporabljajo v skladu s poglavjem 2 za določitev davčne osnove za dobave enakega blaga na ozemlju zadevne države članice. Pri transakcijah, ki se obravnavajo kot pridobitve blaga znotraj Skupnosti iz členov 21 in 22, davčno osnovo sestavlja nabavna cena blaga ali podobnega blaga ali ob odsotnosti nabavne cene, lastna cena blaga, določena v trenutku dobave.“

47. Člen 85 Direktive 2006/112 določa: „Pri uvozu blaga davčno osnovo sestavlja vrednost, ki je v skladu z veljavnimi določbami Skupnosti določena kot carinska vrednost.“

48. Člen 86(1) te direktive določa: „Davčna osnova vključuje, če že niso vključeni, naslednje elemente: (a) davke, dajatve, prelevmane in druge dajatve, ki se plačajo zunaj države članice uvoza in tiste, ki se plačajo zaradi uvoza, razen DDV; (b) postranske stroške, kot so provizije, stroški pakiranja, prevoza in zavarovanja, ki nastanejo do prvega namembnega kraja na ozemlju države članice uvoza, kakor tudi stroške, ki izvirajo iz prevoza v drug namembni kraj v Skupnosti, če je ta kraj znan, ko nastane obdavčljivi dogodek.“

49. Člen 87 Direktive 2006/112 določa: „Davčna osnova ne vključuje naslednjih elementov: (a) znižanja cen zaradi popusta za predčasno plačilo; (b) popustov na ceno in rabatov, odobrenih pridobitelju in obračunanih v trenutku, ko je izvršen uvoz. […]“

50. Člen 138 te direktive določa: „1. Države članice oprostijo dobave blaga, ki ga prodajalec ali pridobitelj, ali druga oseba za njun račun odpošlje ali odpelje z ozemlja vsake od njih, vendar znotraj Skupnosti, opravljene za drugega davčnega zavezanca ali pravno osebo, ki ni davčni zavezanec, ki deluje kot taka v državi članici, ki ni država članica, v kateri se odpošiljanje ali prevoz blaga začne. 2. Razen dobav iz odstavka 1, države članice oprostijo naslednje transakcije: […] (c) dobave blaga v obliki prenosa v drugo državo članico, za katere bi se priznale oprostitve iz odstavka 1 in točk (a) in (b), če bi bile opravljene za račun drugega davčnega zavezanca.“

51. Člen 143 navedene direktive določa: „1. Države članice oprostijo naslednje transakcije: […] (d) uvoz blaga, poslanega ali odpeljanega s tretjega ozemlja ali tretje države v državo članico, ki ni država, v kateri se odpošiljanje ali prevoz blaga konča, če je dobava takega blaga, ki jo opravi uvoznik, določen ali priznan za osebo, dolžno plačati davek v skladu s členom 201, oproščena v skladu s členom 138; […] 2. Oprostitev iz točke (d) odstavka 1 velja v primerih, ko uvozu blaga sledi dobava blaga, oproščenega v skladu s členom 138(1) in (2)(c), le če uvoznik v trenutku uvoza pristojnim organom države članice uvoza zagotovi vsaj naslednje informacije: (a) svojo identifikacijsko številko za DDV, izdano v državi članici uvoza, ali identifikacijsko številko za DDV svojega davčnega zastopnika, ki je dolžan plačati DDV, izdano v državi članici uvoza; (b) identifikacijsko številko za DDV stranke, ki ji je blago dobavljeno v skladu s členom 138(1), izdano v drugi državi članici, ali svojo identifikacijsko številko za DDV, izdano v državi članici, v kateri se odpošiljanje ali prevoz blaga konča, če je blago predmet prenosa v skladu s členom 138(2)(c); (c) dokaz, da je uvoženo blago namenjeno, da se odpelje ali odpošlje iz države članice uvoza v drugo državo članico. 52. Vendar lahko države članice določijo, da se dokaz iz točke (c) pristojnim organom predloži izključno na zahtevo.“

III. Dejansko stanje in predhodni postopek

A. Dejansko stanje

53. S 1. januarjem 2005 je Evropska unija odpravila vse veljavne kvote za uvoz tekstilnih izdelkov in oblačil s poreklom iz držav članic Svetovne trgovinske organizacije, vključno s Kitajsko.

54. Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF) je 20. aprila 2007 državam članicam poslal sporočilo o medsebojni pomoči 2007/015, da bi jih obvestil o tveganju prenizkega vrednotenja tekstilnih in obutvenih izdelkov, uvoženih iz Kitajske.

55. S tem sporočilom je OLAF vse države članice pozval, prvič, naj analizirajo uvoz tekstilnih in obutvenih izdelkov s poreklom zlasti iz Kitajske, da bi zaznale morebitne indice o prenizko ovrednotenem uvozu, in drugič, naj pri carinjenju, ki se izvaja za tak uvoz, opravljajo ustrezne kontrole.

56. Zatem je OLAF, da bi državam članicam pomagal odkriti prenizko ovrednotene pošiljke tekstilnih in obutvenih izdelkov, v sodelovanju s Skupnim raziskovalnim središčem Komisije (v nadaljevanju: JRC) razvil orodje za ocenjevanje tveganj na podlagi podatkov na ravni Unije (v nadaljevanju: metodologija OLAF). Pri tem orodju se najprej izračuna popravljena povprečna cena za vsak tekstilni in obutveni izdelek, uvožen iz Kitajske in zajet s poglavji od 61 do 64 kombinirane nomenklature carinske tarife. ( 19 ) Popravljene povprečne cene se izračunajo na podlagi mesečnih uvoznih cen zadevnih izdelkov s poreklom iz Kitajske, pridobljenih iz zbirke statističnih podatkov Comext, referenčne podatkovne zbirke za mednarodno trgovino, ki jo upravlja Eurostat, in sicer za obdobje 48 mesecev. Te cene izražajo vrednost na kilogram za vsako zadevno oznako od 495 osemmestnih oznak izdelkov kombinirane nomenklature, ob navedbi države porekla in namembne države v Uniji. Nato se na podlagi aritmetičnega povprečja (netehtanega povprečja) popravljenih povprečnih cen 28 držav članic ( 20 ) izračuna povprečje za celotno Unijo (popravljene povprečne cene za Unijo‑28). Za izračun teh povprečij se izključijo skrajne vrednosti, in sicer vrednosti, ki so nenormalno visoke ali nizke, zaradi česar se povprečna cena imenuje „popravljena“. Nazadnje se izračuna vrednost, ki ustreza 50 % popravljene povprečne cene, in ta pomeni „najnižjo sprejemljivo ceno“, ki je prav tako izražena v ceni na kilogram in ki se uporablja kot mejna vrednost, ki carinskim organom držav članic omogoča odkrivanje posebno nizkih vrednosti, prijavljenih ob uvozu, in torej uvoza z visokim tveganjem.

57. Sporočilo o medsebojni pomoči AM/2009/001, ki ga je OLAF poslal 23. januarja 2009, se je nanašalo na operacijo „Argus“, to je šestmesečno operacijo, v okviru katere je OLAF spremljal trgovino s tekstilnimi in obutvenimi izdelki s poreklom iz različnih tretjih držav, predvsem pa iz Azije, ter državam članicam vsak mesec posredoval seznam izdelkov, uvoženih pretekli mesec, ki so bili opredeljeni kot tvegani v smislu carinske vrednosti. S tem sporočilom je OLAF države članice pozval, naj ga v štirih mesecih obvestijo o vzpostavitvi filtrov tveganja, opredelijo pošiljke z visokim tveganjem in izvajajo preverjanja po carinjenju na podlagi njegovih obvestil.

58. Leta 2011 so bile v okviru prednostnega kontrolnega območja, poimenovanega „Discount“ (v nadaljevanju: PKO Discount), ki ga je usklajeval Generalni direktorat Komisije za obdavčenje in carinsko unijo ter pri katerem so sodelovale vse države članice, tudi Združeno kraljestvo, uporabljene najnižje sprejemljive cene, da bi se odkril in preveril uvoz tekstilnih in obutvenih izdelkov s poreklom iz Kitajske, ki je imel tako nizko carinsko vrednost, da je bil sumljiv.

59. Leta 2014 je OLAF usklajeval skupno carinsko operacijo, poimenovano „Snake“, katere operativna faza je potekala od 17. februarja do 17. marca 2014 in v kateri so sodelovale vse države članice, pa tudi kitajski carinski organi. Namen vključitve zadnjenavedenih je bil pridobiti izvozne deklaracije, da bi se lahko preverila vrednost zadevnih izdelkov, prijavljena ob uvozu v Unijo. V končnem poročilu o operaciji Snake so bile države članice pozvane, naj še naprej uporabljajo profile tveganja, ki temeljijo na najnižjih sprejemljivih cenah, kot so bili uporabljeni v tej operaciji.

60. Potem ko so organi Združenega kraljestva v okviru te operacije izvajali kontrole na podlagi navedenih profilov tveganja, so ugotovili dodatne carinske dajatve za 24 gospodarskih subjektov pri njihovem uvažanju v obdobju treh let med novembrom 2011 in novembrom 2014.

61. Komisija je med misijo z inšpekcijskim pregledom 14‑11‑1, ki je potekala v Združenem kraljestvu od 27. do 31. oktobra 2014, preučila obrazce z informacijami o tveganju, obvestila o medsebojni pomoči in 24 naključno izbranih uvoznih transakcij, med katerimi jih je bilo 23 vknjiženih na račun B.

62. Organi Združenega kraljestva so med novembrom 2014 in februarjem 2015 zadevnim gospodarskim subjektom poslali odločbe o odmeri navedenih zneskov z izdajo 24 nalogov za naknadno izterjavo, imenovanih „odmerne odločbe C18“ (v nadaljevanju: odmerne odločbe C18 Snake), ki so bile pozneje razveljavljene.

63. OLAF je 16. januarja 2015 uvedel preiskavo, ki je bila posebej osredotočena na nekatere države članice, med katerimi je bilo Združeno kraljestvo, in je zajemala obdobje z začetkom leta 2013.

64. Med letoma 2013 in 2016 sta Her Majesty’s Revenue and Customs (davčna in carinska uprava Združenega kraljestva, v nadaljevanju: HMRC) in mejna policija Združenega kraljestva izvajali operacijo „Badminton“. Ta operacija, ki se je nanašala predvsem na goljufije na področju DDV, je bila okvir za začetno kazensko preiskavo v zvezi s štirimi velikimi gospodarskimi subjekti, ki so uvažali zadevne izdelke s poreklom iz Kitajske na podlagi „carinskega postopka 42“, to je postopka, v okviru katerega se ob uvozu plačajo carinske dajatve, DDV pa je treba plačati pozneje v namembni državi članici (v nadaljevanju: carinski postopek 42). ( 21 )

65. Med februarjem 2015 in julijem 2016 se je Združeno kraljestvo udeležilo desetih sestankov, ki jih je organiziral OLAF ter so se nanašali na prenizko vrednotenje tekstilnih in obutvenih izdelkov s poreklom iz Kitajske.

66. OLAF je 19. in 20. februarja 2015 organiziral prvi dvostranski sestanek s HMRC, namenjen razpravi o nadaljnjih ukrepih v zvezi z operacijo Snake in o uporabi popravljenih povprečnih cen kot kazalnikov tveganja prenizkega carinskega vrednotenja. Na tem sestanku je OLAF navedel, da se obseg uvoza, ki bi lahko bil goljufivo prenizko ovrednoten, ni zmanjšal in da je iz statističnih podatkov razvidno, da Združeno kraljestvo pritegne še več trgovine, ki vključuje goljufije, zaradi ukrepov, ki so jih sprejele druge države članice. HMRC pa je navedla, da namerava poslati naloge za izterjavo DDV in carinskih dajatev, ki so bili utajeni, podjetjem, ki so bila pregledana v okviru operacije Snake in na podlagi analize te uprave, in sicer za skupni znesek več kot 800 milijonov britanskih funtov (GBP).

67. Združeno kraljestvo je na ad hoc sestanku 25. in 26. februarja 2015 v zvezi z „goljufijami s prenizkim vrednotenjem“, ki ga je organiziral OLAF in na katerem so sodelovali organi držav članic, znova izrazilo namero izvesti navedeno izterjavo. Na tem sestanku je OLAF „močno priporočil“ med drugim to, naj države članice uporabljajo ustrezne filtre tveganja pri opredeljevanju pošiljk, ki so morda prenizko ovrednotene, zahtevajo zavarovanje za pošiljke, ki so opredeljene kot sumljive, in izvajajo preiskave, da bi določile carinsko vrednost. OLAF je tudi opisal potencialne izgube tradicionalnih lastnih sredstev na ravni Unije zaradi uvoza, ki je lahko prenizko ovrednoten, zlasti glede uvoza v Združeno kraljestvo. ( 22 )

68. OLAF je 16. junija 2015 poslal sporočilo o medsebojni pomoči 2015/013, s katerim je države članice pozval, naj sprejmejo vse potrebne previdnostne ukrepe, da bi zaščitile finančne interese Unije pred tveganjem prenizko ovrednotenega uvoza tekstilnih in obutvenih izdelkov s poreklom iz Kitajske.

69. Združeno kraljestvo je maja 2015 zagnalo operacijo za preprečevanje goljufij s prenizkim vrednotenjem, poimenovano „Breach“. Eden od ciljev te operacije je bil po navedbah Združenega kraljestva ta, da se po razveljavitvi 24 odmernih odločb C18 Snake ugotovi carinska vrednost prenizko ovrednotenega blaga, ki je bilo odkrito med operacijo Snake, in zahteva plačilo utajenih zneskov tradicionalnih lastnih sredstev. Ta operacija je med drugim vključevala predhodne kontrole in naknadne obiske v povezavi s sumljivimi odpremami, analize dokumentov, revizije in preglede, preučitev poslovne narave zadevnih prodaj ter preučitev povezav med uvoznikom, špediterji in drugimi podjetji, pa tudi dejavnosti ozaveščanja o nameri uvoznikov, namenjene prepoznavanju dejavnosti, ki vključujejo goljufije. Poleg tega naj bi bilo opravljenih približno 30 predhodnih pregledov in vzeti naj bi bili vzorci. Izdanih naj bi bilo več odmernih odločb C18. Na obravnavi je Združeno kraljestvo potrdilo, da so se ukrepi, sprejeti v okviru te operacije, še naprej izvajali.

70. OLAF je 28. julija 2015 organiziral drugi dvostranski sestanek s HMRC. Ta uprava je med drugim navedla, da še naprej izvaja postopek za izterjavo več kot 800 milijonov GBP, ki bo po potrebi izvedena po sodni poti, in da je v okviru operacije Breach ustanovila multidisciplinarno projektno skupino, katere cilj je preučiti položaj uvoznikov, vpletenih v trgovino, ki vključuje goljufije. Vendar je HMRC menila, da ima uporaba kazalnikov tveganja, ki temeljijo na povprečnih cenah, nasprotne učinke od želenih in da ni sorazmerna glede na obseg uvoza v Združeno kraljestvo.

71. OLAF je 3. februarja 2016 organiziral tretji dvostranski sestanek s HMRC, ki je izjavila, da je Združeno kraljestvo preverilo 16 ciljnih podjetij, na katera se je nanašala operacija Snake. Znova je priporočil, naj HMRC uporabi kazalnike tveganja na ravni Unije, ki temeljijo na najnižji sprejemljivi ceni. Poudaril je visok odstotek uvoza v Združeno kraljestvo, ki se šteje za prenizko ovrednotenega in ki je razlog za obsežne izgube na področju carinskih dajatev.

72. OLAF je 22. in 23. marca 2016 organiziral četrti dvostranski sestanek s HMRC. Potrdil je korist izvajanja kazalnikov tveganja na ravni Unije kot preventivnega uvoznega ukrepa in organom Združenega kraljestva predlagal praktične načine za njihovo postopno izvajanje. Znova je podal pregled trenutnega stanja in razkril, da se izgube tradicionalnih lastnih sredstev v Združenem kraljestvu krepijo, in sicer predvsem zaradi zlorabe carinskega postopka 42.

73. Julija 2016 je OLAF na dvostranskem sestanku predstavil poročilo, ki je kazalo, da se izgube tradicionalnih lastnih sredstev v Združenem kraljestvu povečujejo.

74. Francoski organi so 18. in 19. septembra 2016 na večstranskem sestanku predstavili rezultate operacije, poimenovane „Octopus“, ki so jo izvedli ti organi ob sodelovanju desetih držav članic (med njimi Združenega kraljestva) in ob podpori urada OLAF. Iz končnega poročila o tej operaciji izhaja, da so za goljufijami s prenizkim vrednotenjem stale organizirane kriminalne mreže. Prejemnik, vpisan v uvozno carinsko deklaracijo, je bil skoraj vedno neplačujoči gospodarski subjekt ali „feniksova družba“. Ugotovili so tudi, da je velika večina prevažanega blaga, preverjenega v Franciji na podlagi vnaprej določenih meril, izkazovala podcenjeno vrednost, ki je bila goljufivo prijavljena v Združenem kraljestvu v okviru carinskega postopka 42.

75. Leta 2016 so organi Združenega kraljestva izvedli poskusno operacijo, poimenovano „Samurai“, ki je bila osredotočena na uvažanje dveh gospodarskih subjektov, ki sta prenehala opravljati dejavnost takoj po tem, ko je HMRC izpodbijala njune carinske deklaracije.

76. OLAF je 1. marca 2017 končal svojo preiskavo v zvezi s prenizkim vrednotenjem uvoza v Združeno kraljestvo in izdal poročilo (v nadaljevanju: poročilo OLAF), v skladu s katerim so uvozniki v Združeno kraljestvo utajili visoke zneske carinskih dajatev tako, da so ob uvozu predložili lažne račune, fiktivne račune in nepravilne deklaracije carinske vrednosti. OLAF je razkril močan razmah mehanizma goljufij s prenizkim vrednotenjem, ki se je po Združenem kraljestvu razširil med letoma 2013 in 2016. To obdobje je sovpadalo s časom, v katerem so druge države članice izvajale profile tveganja, ki so temeljili na orodju za ocenjevanje tveganj na podlagi popravljenih povprečnih cen, kot je priporočil OLAF.

77. Glede na to poročilo se je v navedenem obdobju uvoz prek Združenega kraljestva, ki je vključeval goljufije, znatno povečal zaradi nezadostnih kontrol. V letu 2016 je bilo več kot 50 % tekstilnih in obutvenih izdelkov s poreklom iz Kitajske, uvoženih v Združeno kraljestvo, prijavljenih z nižjimi vrednostmi od najnižjih sprejemljivih cen, medtem ko je bilo mogoče približno 80 % vseh izgub tradicionalnih lastnih sredstev pripisati prenizkemu vrednotenju tekstilnih in obutvenih izdelkov, uvoženih v Združeno kraljestvo.

78. V poročilu OLAF je bilo poleg tega pojasnjeno, da so v ozadju teh goljufij organizirane kriminalne združbe, dejavne v celotni Uniji. Večina uvoza v Združeno kraljestvo se je nanašala na dobave, namenjene črnemu trgu tekstila in obutve v drugih državah članicah. Večina tega uvoza je bila izvedena z zlorabo carinskega postopka 42. ( 23 ) Tako je OLAF menil, da je utaja DDV, dolgovanega v državah članicah, kjer je končni namembni kraj blaga, med drugim v Nemčiji, Španiji, Franciji in Italiji, prav tako obsežna. OLAF je poudaril, da Združeno kraljestvo ni uporabljalo profilov tveganja, ki temeljijo na najnižjih sprejemljivih cenah, kot je priporočil, in ni izvajalo ustreznih carinskih kontrol ob uvozu, razen v mesecu med operacijo Snake. ( 24 )

79. Zato je v skladu s tem poročilom Združeno kraljestvo brez carinskih kontrol v prosti promet sprostilo prenizko ovrednotene tekstilne in obutvene izdelke s poreklom iz Kitajske, tako da znaten del carinskih dajatev ni bil pobran niti dan na razpolago proračunu Unije. OLAF je torej v svojem poročilu izračunal izgube tradicionalnih lastnih sredstev za obdobje med letoma 2013 in 2016, ki naj bi bile posledica tega. ( 25 ) Natančneje, za oznako kombinirane nomenklature vsakega zadevnega izdelka je določil količino (v kg) prenizko ovrednotenega blaga (za tako se je štelo blago, prijavljeno z nižjo vrednostjo od zadevne najnižje sprejemljive cene) ter razliko med prijavljeno vrednostjo in zadevno popravljeno povprečno ceno (popravljeno povprečno ceno za Unijo‑28) zadevnega izdelka, nato pa za to razliko uporabil veljavno carinsko stopnjo. V tem okviru je OLAF priporočil, naj HMRC sprejme vse primerne ukrepe za izterjavo navedenega zneska in naj uporablja kazalnike tveganja.

80. Med novembrom 2016 in oktobrom 2018 so pooblaščeni zastopniki Komisije na podlagi določb Uredbe št. 608/2014 v zvezi s kontrolo in nadzorom tradicionalnih lastnih sredstev izvedli pet inšpekcijskih pregledov, ki so se med drugim nanašali na prenizko vrednotenje.

81. Med misijo z inšpekcijskim pregledom 16‑11‑1, ki je potekala med 14. in 18. novembrom 2018, je Komisija, potem ko je ugotovila, da zneski carinskih dajatev, ki so bili razveljavljeni na računu B, ustrezajo dodatnim dolgovom, katerih plačilo je bilo prvotno zahtevano z izdajo 24 odmernih odločb C18 Snake v zvezi s prenizko ovrednotenim uvozom, odkritim v okviru operacije Snake, toda ki so bili nato črtani, pozvala organe Združenega kraljestva, naj določijo carinsko vrednost vseh zadevnih uvoznih deklaracij, znova izračunajo dodatne dajatve, dolgovane od teh vrednosti, vknjižijo pripadajoče dolgove na račun B in čim prej izterjajo zadevne zneske.

82. Navedene organe je tudi vprašala, ali uporabljajo orodje s popravljenimi povprečnimi cenami, ki ga je razvil OLAF za odkrivanje prenizko ovrednotenega uvoza, ali opravljajo fizične kontrole ob carinjenju in ali sistematično zahtevajo plačilo zavarovanja za pokritje dajatev, ki bi bile lahko plačljive, v skladu s členom 248(1) uredbe za izvajanje.

83. Med misijo z inšpekcijskim pregledom 17‑11‑1, izvedeno med 8. in 12. majem 2017, je Komisija izbrala 12 uvoznih deklaracij, ki so bile predložene v prvem četrtletju 2017 in ki so vsebovale posebno nizke vrednosti, za inšpekcijski pregled na kraju samem. Preučitev je potrdila, da je bilo vseh 12 pošiljk, ki so bile zajete s temi deklaracijami, sproščenih v prosti promet v Uniji brez kontrole in brez predložitve zavarovanja. Organi Združenega kraljestva so potrdili, da niso uvedli ukrepov, ki jih je OLAF priporočil po operaciji Snake leta 2014 in nato še enkrat v poročilu o inšpekcijskem pregledu 16‑11‑1. Pojasnili so, da je bil razlog za to predvsem presoja njihovih pravnih svetovalcev, v skladu s katero ni bila na voljo nobena sprejemljiva metoda za vrednotenje. Vseeno naj bi zadevni uvoz preučila projektna skupina, ustanovljena v okviru operacije Breach.

84. Med misijo z inšpekcijskim pregledom 17‑11‑2, ki je potekala med 13. in 17. novembrom 2017, so zastopniki Komisije na podlagi ene od 24 odmernih odločb C18 Snake, izdanih v operaciji Snake, ki se je nanašala na skupni znesek 62.003.024,23 EUR, preučili pet uvoznih deklaracij, ki so imele posebno nizke vrednosti in so se nanašale na uvoznike, ki so bili v okviru te operacije že opredeljeni kot možni goljufi. Vendar za te različne uvozne deklaracije ni bilo mogoče najti pripadajočih dolgov, kar je po mnenju HMRC utemeljevalo razveljavitev teh dolgov.

85. Organi Združenega kraljestva so med to misijo zastopnike Komisije obvestili, da je HMRC že 12. oktobra 2017 zagnala operacijo, poimenovano „Swift Arrow“. Združeno kraljestvo je pojasnilo, da profili tveganja, uporabljeni v okviru te operacije, niso temeljili na mejnih vrednostih, ki jih je določil OLAF, ampak na nacionalnih mejnih vrednostih oziroma profilih tveganja, ki jih je določila HMRC zgolj na podlagi uvoza v Združeno kraljestvo. Vendar so bili ti profili uporabljeni le za nekatere gospodarske subjekte, ki so bili že prej opredeljeni kot dejavni v trgovini, ki vključuje goljufije. Zabojniki, odkriti s temi profili tveganja, so predmet fizičnih kontrol, ki jih opravijo organi Združenega kraljestva ob carinjenju. Če ti presodijo, da prijavljena vrednost ni utemeljena, zahtevajo plačilo zavarovanja pred prepustitvijo blaga.

86. Med misijo z inšpekcijskim pregledom 18‑11‑1, izvedeno med 16. in 20. aprilom 2018, so zastopniki Komisije pregledali 25 uvoznih deklaracij, ki so zadevale obdobje od 12. oktobra 2017, ko se je začela operacija „Swift Arrow“, do 31. decembra 2017. Ugotovljeno je bilo, da je profil tveganja, ki ga je oblikovala HMRC, zaznal le sedem od 25 evidenc, ki so vsebovale izjemno nizko vrednost, in da je bilo preostalih 18 zabojnikov sproščenih v prosti promet brez izpodbijanja carinske vrednosti. Organi Združenega kraljestva so navedli, da je bil od zagona operacije Swift Arrow profil tveganja prilagojen, da bi vključeval več gospodarskih subjektov, oznak kombinirane nomenklature (KN) in vstopnih točk, tako da bi profil, če bi do zadevnih uvoznih transakcij prišlo aprila 2018, zaznal 11 dodatnih evidenc.

87. Poleg tega je po navedbah teh organov več izbranih gospodarskih subjektov prekinilo svoje uvažanje, ker so bili vključeni v profile tveganja, ter so bili pred prepustitvijo predmet kontrol in so bili zaprošeni, naj plačajo zavarovanje, preden jim je bila odobrena prepustitev blaga.

88. Vendar so ti organi zavrnili razkritje podrobnosti o metodi izračuna, ki jo je HMRC uporabila za določitev zavarovanj, zahtevanih v okviru operacije Swift Arrow, in za pripravo nalogov za naknadno izterjavo, to je odločb C18 Snake.

89. Združeno kraljestvo je maja 2018 v okviru operacije Breach izdalo odmerne odločbe C18 (v nadaljevanju: odmerne odločbe C18 Breach) v skupnem znesku 25 milijonov GBP za obdobje, ki je segalo nazaj v leto 2015.

90. Med misijo z inšpekcijskim pregledom 18‑11‑2, ki je potekala med 8. in 12. oktobrom 2018, so organi Združenega kraljestva vztrajali pri tej zavrnitvi. Vendar so potrdili, da so aprila 2018 ugotovili dodatne dajatve za sedem gospodarskih subjektov, med katerimi je bilo več subjektov, na katere so se ti organi osredotočili že v operaciji Snake, v skupnem znesku 19.434.197,73 GBP.

B. Predhodni postopek

91. Komisija je z dopisi z dne 24. marca 2017 in 28. julija 2017 Združeno kraljestvo povprašala, kako je ukrepalo na podlagi poročila OLAF. Navedla je, da od Združenega kraljestva ni prejela konkretnih dodatnih informacij in da iz ničesar ni mogoče sklepati, da je ta država sprejela primerne ukrepe za preprečevanje goljufij s prenizkim vrednotenjem, ki so bile ugotovljene v tem poročilu. Ob neobstoju nasprotnih informacij je Komisija navedla, da je primorana od Združenega kraljestva zahtevati, naj da na razpolago znesek tradicionalnih lastnih sredstev, ki ustreza izgubam, ki jih je določil OLAF (z odštetimi stroški zbiranja).

92. V enem od treh dopisov z dne 28. julija 2017 je tudi zahtevala, naj jo organi Združenega kraljestva obvestijo o ukrepih, sprejetih na podlagi poročila o misiji z inšpekcijskim pregledom 16‑11‑1, pri čemer je v zvezi s tem ponovila svojo zahtevo, naj se ji omogoči, da dobi na voljo pravno presojo, ki je vodila do razveljavitve 24 odmernih odločb C18 Snake, in seznam evidenc, ki se nanašajo na vsako od 24 zadev, vključno z izračuni, ki so bili izvedeni za določitev carinskih dolgov.

93. Združeno kraljestvo je na te zahteve odgovorilo z dopisoma z dne 8. avgusta 2017 in 12. oktobra 2017. Najprej, v zvezi s poročilom OLAF je poudarilo, da so bili ukrepi za odpravo problema prenizkega vrednotenja sprejeti, na primer z zagonom operacije Breach. S pravom Unije naj sicer ne bi bil predpisan poseben model kontrole, tako da naj bi bila vsaka država članica pristojna odločiti, kateri je najboljši način za zagotovitev izvajanja zakonodaje. Kontrolni ukrepi pred prepustitvijo, vključno s sprejemom zavarovanj, naj poleg tega po naravi ne bi bili bolj učinkoviti od naknadnih ukrepov, kot jih je izoblikovalo Združeno kraljestvo. Ker metodologija OLAF temelji na uporabi podatkov, določenih na ravni Unije, naj ne bi bila ne zanesljiva ne primerna za Združeno kraljestvo. Ta model naj bi bilo mogoče kritizirati, zato naj bi Združeno kraljestvo razvilo lasten pristop, ki naj ne bi vključeval slabosti metodologije OLAF. Dalje, glede ukrepov, sprejetih na podlagi poročila o inšpekcijskem pregledu 16‑11‑1, je Združeno kraljestvo navedlo, da je bil razlog za razveljavitev 24 odmernih odločb C18 Snake in črtanje s tem povezanih zneskov na računu B ta, da ni moglo dokazati zneska resničnih vrednosti uvoženega blaga, vendar naj bi v okviru operacije Breach skupina strokovnjakov odpravila to težavo. Nazadnje, Združeno kraljestvo je ponovilo, da ne more izpolniti zahteve, naj da na voljo pravno presojo HMRC, ki je vodila do razveljavitve odmernih odločb C18 Snake, pri čemer se je glede tega sklicevalo na razloge v zvezi z zaupnostjo in varovanjem poklicne tajnosti med odvetnikom in njegovo stranko.

94. Komisija je 9. marca 2018 Združenemu kraljestvu poslala uradni opomin.

95. Združeno kraljestvo je na ta opomin odgovorilo 22. junija 2018. V prilogi k temu dopisu je ta država zahtevala, naj se ji posreduje popolna različica poročila OLAF, ker ima na voljo le njegovo nepopolno različico, in naj ji Komisija zagotovi odgovore na podrobna vprašanja o metodi, uporabljeni za izračun zahtevanih zneskov tradicionalnih lastnih sredstev.

96. Komisija je 24. septembra 2018 Združenemu kraljestvu poslala obrazloženo mnenje, v katerem je med drugim odgovorila na zahtevi, ki ju je ta država podala v prilogi k svojemu dopisu z dne 22. junija 2018, in določila dvomesečni rok za odgovor.

97. Ker Komisija odgovora na obrazloženo mnenje ni prejela v za to določenem roku, se je 19. decembra 2018 odločila pri Sodišču vložiti to tožbo zaradi neizpolnitve obveznosti, potem ko je Združeno kraljestvo 18. decembra 2018 obvestila, da bo naslednji dan sprejela to odločitev.

98. 9. januarja 2019 je bil organiziran tehnični sestanek med organi Združenega kraljestva in Komisijo, na katerem je svoje ugotovitve, navedene v poročilu, ki ga je financiralo Združeno kraljestvo, predstavila svetovalna družba.

99. Združeno kraljestvo je 11. februarja 2019 Komisiji poslalo svoj odgovor na obrazloženo mnenje, ki je zajemal spremni dopis in prilogo s poročilom svetovalne družbe.

IV. Postopek pred Sodiščem

100. Ker z argumenti, ki jih je predstavilo Združeno kraljestvo, ni bilo mogoče ovreči očitkov, navedenih v obrazloženem mnenju, je Komisija 7. marca 2019 vložila to tožbo.

101. Kraljevina Belgija, Republika Estonija, Helenska republika, Republika Latvija, Portugalska republika in Slovaška republika (v nadaljevanju skupaj: intervenientke) so vložile intervencijske vloge v podporo predlogom Združenega kraljestva v obravnavani zadevi.

102. Združeno kraljestvo je z dopisom z dne 6. junija 2020 vložilo predlog za sprejetje pripravljalnih ukrepov oziroma ukrepov procesnega vodstva, s katerim je predlagalo, naj Sodišče Komisiji odredi, da odgovori na sklop vprašanj, vključno z nekaterimi, ki so bila postavljena že v zahtevah za informacije, ki ju je Združeno kraljestvo Komisiji poslalo 22. junija 2018 in 22. marca 2019. Združeno kraljestvo je z dopisom z dne 11. aprila 2019 Sodišču predlagalo, naj Komisiji odredi, da odgovori na vprašanja, postavljena v zahtevi z dne 22. marca 2019 (v nadaljevanju: ponovno opredeljena zahteva za informacije). ( 26 )

103. Sodišče je z dopisom z dne 14. oktobra 2020 Komisiji in Združenemu kraljestvu poslalo vprašanja skupaj z zahtevo za pisni odgovor. Ti stranki sta nanje odgovorili s pisnima aktoma z dne 16. novembra 2020.

104. 8. decembra 2020 je bila izvedena obravnava, na kateri sta na eni strani Združeno kraljestvo, v katerega podporo so intervenirale Republika Estonija, Republika Latvija in Portugalska republika, ter na drugi strani Komisija ustno predstavila stališča. Te stranke so bile zaprošene, naj ustne navedbe osredotočijo na vsebino odgovorov, omenjenih v prejšnji točki sklepnih predlogov.

V. Predlogi strank

105. Komisija v tožbi Sodišču predlaga, naj ugotovi, da: – Združeno kraljestvo s tem, da ni vknjižilo pravilnih zneskov carinskih dajatev ter ni dalo na razpolago pravilnega zneska tradicionalnih lastnih sredstev in lastnih sredstev [iz naslova DDV] v zvezi z določenim uvozom tekstilnih in obutvenih izdelkov s poreklom iz Kitajske, ni izpolnilo obveznosti na podlagi členov 2 in 8 Sklepa 2014/335, členov 2 in 8 Sklepa 2007/436, členov 2, 6, 9, 10, 12 in 13 Uredbe št. 609/2014, členov 2, 6, 9, 10, 11 in 17 Uredbe št. 1150/2000, člena 2 Uredbe št. 1553/89, člena 105(3) carinskega zakonika Unije ter člena 220(1) carinskega zakonika Skupnosti; – zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 4(3) PEU, člena 325 in člena 310(6) PDEU, členov 3 in 46 carinskega zakonika Unije, člena 13 carinskega zakonika Skupnosti, člena 248(1) uredbe za izvajanje, člena 244 izvedbene uredbe ter člena 2(1)(b) in (d), členov 83, 85, 86 in 87 ter člena 143(1)(d) in (2) Direktive 2006/112; – [ustrezne izgube tradicionalnih lastnih sredstev, ki jih je treba dati na razpolago proračunu Unije (zmanjšane za stroške zbiranja), znašajo: – 496.025.324,30 EUR v letu 2017 (do vključno 11. oktobra 2017); – 646.809.443,80 EUR v letu 2016; – 535.290.329,16 EUR v letu 2015; – 480.098.912,45 EUR v letu 2014; – 325.230.822,55 EUR v letu 2013; – 173.404.943,81 EUR v letu 2012; – 22.777.312,79 EUR v letu 2011.] ( 27 ) – Združeno kraljestvo s tem, da Komisiji ni posredovalo vseh informacij, potrebnih za določitev zneska izgub tradicionalnih lastnih sredstev, in ni zagotovilo – kot je bilo zahtevano – vsebine pravne presoje pravne službe HMRC ali razlogov za odločitev, ki je vodila do razveljavitve ugotovljenih carinskih dolgov, ni izpolnilo obveznosti na podlagi člena 4(3) PEU ter člena 2(2) in (3)(d) Uredbe št. 608/2014; in – naj Združenemu kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska naloži plačilo stroškov.

106. Združeno kraljestvo Sodišču predlaga, naj: – tožbo razglasi za v celoti ali deloma nedopustno; – podredno, ugotovi, da: – Združeno kraljestvo ni kršilo obveznosti preprečevanja goljufij ne iz naslova tradicionalnih lastnih sredstev ne iz naslova lojalnega sodelovanja; – ukrepi, ki jih je sprejelo Združeno kraljestvo, niso imeli posledic za proračun Unije, zaradi česar ta država na more biti zavezana povrniti Uniji škodo niti v najmanjšem znesku; – podredno, če bi ugotovilo, da je konkretna neizpolnitev obveznosti Uniji povzročila izgubo, dovoli, da Združeno kraljestvo oceni in razglasi dodatna tradicionalna lastna sredstva, ki izhajajo iz ugotovitve odgovornosti, ne da bi Sodišče sámo določilo višino izgub teh sredstev; – še bolj podredno, če bi sklenilo, da bo odločilo o predlogu v zvezi z izgubami tradicionalnih lastnih sredstev, preuči oceno teh izgub, ki jo je izvedlo Združeno kraljestvo; – še bolj podredno, če ne bi odobrilo metodološke izbire Združenega kraljestva, „prizna, da mora Komisija pri oceni izgub tradicionalnih lastnih sredstev zadostiti dokaznemu standardu, ki se uporablja za odškodninske tožbe zoper državo članico, česar ni storila“; – zavrne zahtevo v zvezi z lastnimi sredstvi iz naslova DDV zaradi neobstoja pravne podlage in neopredelitve zneska; in – Komisiji naloži plačilo stroškov.

107. Vse države članice intervenientke v bistvu predlagajo zavrnitev tožbe. Slovaška republika in Portugalska republika poleg tega predlagata, naj se Komisiji naloži plačilo vseh stroškov.

VI. Tožba

108. Pred preučitvijo tožbenih razlogov, ki jih Komisija navaja v utemeljitev tožbe, je treba obravnavati ugovore nedopustnosti, ki jih Združeno kraljestvo podaja v odgovoru na tožbo (razdelek A). Po vsebini je ta tožba v bistvu razdeljena na štiri tožbene razloge. Na prvem mestu Komisija navaja, da v obdobju kršitve Združeno kraljestvo ni sprejelo ukrepov za zaščito finančnih interesov Unije, to nesprejetje pa pomeni neizpolnitev tako splošnih obveznosti v zvezi z zaščito finančnih interesov Unije in preprečevanjem goljufij kot tudi obveznosti carinskih organov, da sprejemajo ukrepe za zaščito finančnih interesov Unije, izvajajo kontrole na podlagi analize tveganja in zahtevajo plačilo zavarovanj (razdelek B). Na drugem mestu Komisija trdi, da je Združeno kraljestvo kršilo določbe zakonodaje na področju lastnih sredstev, ker carinske dajatve za uvoženo blago niso bile izračunane pravilno in zneski lastnih sredstev, povezani s temi dajatvami, niso bili določeni in dani na razpolago proračunu Unije, ko bi morali biti (razdelek C). Na tretjem mestu je treba preučiti argument, ki se nanaša na kršitev obveznosti lojalnega sodelovanja, kot je določena v členu 4(3) PEU (razdelek D). Na četrtem mestu Komisija v bistvu navaja, da Združeno kraljestvo ni pravilno določilo carinske vrednosti blaga, ki je bilo ob uvozu prenizko ovrednoteno zaradi neobstoja učinkovitih kontrolnih ukrepov, zato je kršilo zakonodajo na področju DDV in proračunu Unije ni dalo na razpolago vseh lastnih sredstev iz naslova DDV (razdelek E).

A. Dopustnost

109. Združeno kraljestvo v odgovoru na tožbo podaja pet kategorij ugovorov nedopustnosti, ki se nanašajo, prvič, na kršitev pravice do obrambe v okviru predhodnega postopka in postopka pred Sodiščem, drugič, na nepravilnost predhodnega postopka in tožbe v zvezi z upoštevanjem DDV na podlagi carinskega postopka 42, ( 28 ) tretjič, na to, da je Komisija kršila načela varstva legitimnih pričakovanj, pravne varnosti in lojalnega sodelovanja ter načelo estoppel, četrtič, na nezmožnost odrediti, naj se zneski dajo na razpolago, na podlagi člena 258 PDEU, in petič, na prezgodnjo naravo tožbe glede obdobja od 1. maja 2015 do 11. oktobra 2017.

110. Peti ugovor nedopustnosti je neločljivo povezan s preučitvijo vsebinskih trditev drugega tožbenega razloga, ki se nanaša na to, da zneski lastnih sredstev v višini carinskih dajatev niso bili določeni in dani na razpolago proračunu Unije v predpisanem roku. Tako želi Združeno kraljestvo s svojo utemeljitvijo, ki se nanaša na prezgodnjo naravo tožbe glede obdobja od 1. maja 2015 do 11. oktobra 2017 in ki je bila predstavljena v okviru tega ugovora nedopustnosti, v resnici vzbuditi dvom o neizpolnitvi obveznosti, ki se mu očita v okviru drugega tožbenega razloga, in zmanjšati obseg izgub tradicionalnih lastnih sredstev, katerih ugotovitev predlaga Komisija. Zato predlagam, da se peta kategorija ugovora nedopustnosti analizira v okviru preučitve utemeljenosti tega tožbenega razloga.

111. Tako je treba predhodno preučiti utemeljenost prvih štirih kategorij ugovorov nedopustnosti, da bi se ugotovilo, ali je ta tožba zaradi neizpolnitve obveznosti, ki jo je vložila Komisija, dopustna.

1. Ugovor nedopustnosti, ki se nanaša na domnevno kršitev pravice Združenega kraljestva do obrambe v predhodnem postopku in postopku pred Sodiščem

112. Združeno kraljestvo v bistvu trdi, da ta tožba ni dopustna, ker njegova pravica do obrambe ni bila spoštovana ne v okviru predhodnega postopka ne v okviru postopka pred Sodiščem.

113. Uvodoma je treba na eni strani glede predhodnega postopka opozoriti, da iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da je njegov cilj zadevni državi članici omogočiti, da se uskladi z obveznostmi, ki izhajajo iz prava Unije, in da hkrati učinkovito uveljavlja svoja sredstva obrambe zoper očitke Komisije. ( 29 ) Pravilnost tega postopka pomeni bistveno jamstvo, ki ga hoče zagotoviti pogodba DEU, ne le za varstvo pravic zadevne države članice, temveč tudi za zagotovitev, da bo v morebitnem sodnem postopku predmet spora jasno opredeljen. ( 30 )

114. Poleg tega za uradni opomin, drugače kakor za obrazloženo mnenje, ki mora vsebovati skladen in podroben prikaz razlogov, ki so Komisijo prepričali, da zadevna država članica ni izpolnila obveznosti iz Pogodbe, ne veljajo tako stroge zahteve, kot jih mora izpolnjevati obrazloženo mnenje, saj mora uradni opomin nujno vsebovati le prvi strnjen povzetek očitkov. Torej Komisiji nič ne preprečuje, da ne bi v obrazloženem mnenju podrobno prikazala očitkov, ki jih je splošneje že navedla v uradnem opominu. ( 31 )

115. Na drugi strani v zvezi s sodnim postopkom iz ustaljene sodne prakse izhaja, da morajo biti v okviru tožbe na podlagi člena 258 PDEU v njej skladno in natančno predstavljeni očitki, da bi država članica in Sodišče lahko natančno razumela obseg očitane kršitve prava Unije, kar je nujen pogoj za to, da lahko omenjena država uspešno uveljavlja razloge v svojo obrambo in da lahko Sodišče preveri obstoj zatrjevane neizpolnitve obveznosti. ( 32 ) Zlasti mora tožba Komisije vsebovati skladen in natančen povzetek razlogov, ki so jo prepričali, da zadevna država članica ni izpolnila ene od obveznosti iz Pogodb. ( 33 )

116. Z vidika te sodne prakse je treba ugotoviti, ali je Komisija glede Združenega kraljestva zagotovila spoštovanje pravice do obrambe med predhodnim postopkom in v okviru tega postopka.

117. Na prvem mestu Združeno kraljestvo trdi, da je bila njegova pravica do obrambe kršena, ker se Komisija ni zadostno odzvala ne na njegovo prvo zahtevo za informacije ( 34 ) ne na zahtevo za informacije, predvsem tiste informacije, ki bi bile potrebne, da bi lahko ta država obnovila izračun zneska tradicionalnih lastnih sredstev, ki ga Komisija zahteva v tožbi.

118. Združeno kraljestvo v dupliki trdi, da mu podrobne tehnične informacije, ki jih je Komisija zagotovila v repliki, še vedno ne omogočajo, da bi obnovilo izračun tega zneska. Še naprej naj bi obstajale precejšnje negotovosti zlasti glede metode, ki jo je Komisija uporabila za popravek podatkov, ali glede vprašanja, ali se nezbirni podatki, s katerimi razpolaga Združeno kraljestvo, ujemajo z dnevnimi zbirnimi podatki, ki jih je Komisija uporabila v svojih izračunih izgub tradicionalnih lastnih sredstev, to je s podatki Surveillance 2.

119. Po mnenju Združenega kraljestva je Komisija kršila njegovo pravico do obrambe in načelo lojalnega sodelovanja s tem, da mu je pozno, in sicer v fazi replike, sporočila del zahtevanih informacij. Izpodbija tudi zavrnitev Komisije, da bi mu zagotovila informacije o ukrepih, ki so jih sprejele druge države članice za preprečevanje zadevnih goljufij s prenizkim vrednotenjem. Te informacije pa naj bi Združeno kraljestvo potrebovalo za obrambo pred trditvami Komisije, v skladu s katerimi so bili v drugih državah članicah sprejeti primerni ukrepi, s katerimi so bili doseženi rezultati v boju proti prenizko ovrednotenemu uvozu. Upoštevne naj bi bile tudi pri ugotavljanju, ali ukrepi, ki jih je sprejelo Združeno kraljestvo, spadajo v njegovo polje proste presoje in pomenijo razumen pristop za preprečevanje zadevnih goljufij, ter pri oblikovanju argumentov glede vzročne zveze med napačnim ravnanjem organov Združenega kraljestva in neknjiženjem tradicionalnih lastnih sredstev.

120. Na drugem mestu Združeno kraljestvo Komisiji očita, da je ogrozila njegovo zmožnost dostopati do vseh podatkov, potrebnih za njegovo obrambo, ker mu ni zagotovila zahtevanih informacij glede njenih izračunov, ki se nanašajo na tradicionalna lastna sredstva za obdobje med letoma 2011 in 2014.

121. Po mojem mnenju je treba te trditve zavrniti.

122. V zvezi s tem je treba glede ugovora nedopustnosti, ki se nanaša na neobstoj odgovora na zahtevo za informacije, ki je bila priložena odgovoru na uradni opomin z dne 22. junija 2018, ugotoviti, da je Komisija v obrazloženem mnenju z dne 23. septembra 2018 ( 35 ) izrecno odgovorila na to zahtevo.

123. Natančneje, ta država članica je v svojem odgovoru na uradni opomin Komisiji očitala, da Priloga 2 k poročilu OLAF z dne 1. marca 2017 ni popolna in da več strani manjka. V zvezi s tem je Komisija v tem obrazloženem mnenju pojasnila, da je bila ta priloga nadomeščena s Prilogo 7 k poročilu OLAF z dne 1. marca 2017, ki vsebuje vse informacije o metodologiji, ki jo je uporabil OLAF. Dodala je, da je Priloga 2 temeljila na dokumentih, ki so bili tej državi razdeljeni na sestanku 28. julija 2015 med OLAF in Združenim kraljestvom. Tako je Komisija metodologijo OLAF predstavila v obrazloženem mnenju v obliki dveh dokumentov, priloženih v Prilogi 7 k poročilu OLAF, ( 36 ) ta dokumenta pa sta bila poleg tega priložena tožbi, vloženi pri Sodišču.

124. Iz tega sledi, da obrazloženo mnenje vsebuje celovita pojasnila o tej nadomestitvi, ki po mojem mnenju ni taka, da bi navedbe, ki so v obrazloženem mnenju podane zoper Združeno kraljestvo, postale nerazumljive. Torej ni mogoče šteti, da je bilo poseženo v uresničevanje pravice te države do obrambe.

125. Poleg tega Združeno kraljestvo trdi, da je bila njegova pravica do obrambe kršena, ker Komisija ni odgovorila na njegovo ponovno opredeljeno zahtevo za informacije, ki je bila poslana Komisiji po vložitvi tožbe v tem postopku, to je 7. marca 2019. Ta trditev je v bistvu razdeljena na štiri očitke.

a) Posredovanje podatkov o izračunih v zvezi s popravljeno povprečno ceno, najnižjo sprejemljivo ceno in ocenjenimi izgubami lastnih sredstev

126. Združeno kraljestvo s tem prvim očitkom Komisiji očita, da mu ni zagotovila niti podatkov, uporabljenih za izračune v zvezi s popravljeno povprečno ceno, najnižjo sprejemljivo ceno in ocenjenimi izgubami lastnih sredstev, niti sredstev za razumevanje, kako je uporabila te podatke.

127. V zvezi s tem je treba ugotoviti, da Komisija v repliki odgovarja na vprašanja, navedena v ponovno opredeljeni zahtevi za informacije glede izračuna popravljene povprečne cene in najnižjih sprejemljivih cen ter ocen izgub tradicionalnih lastnih sredstev. V njej med drugim pojasnjuje, da je Združeno kraljestvo vedno imelo popoln dostop do uporabljenih podatkov, zlasti do prenosa „DL 53“, za izračun popravljene povprečne cene za Unijo‑28 in ocen izgub tradicionalnih lastnih sredstev, in sicer prek spletnega mesta Theseus, ki ga upravlja JRC, ( 37 ) pri čemer ima ta država članica neomejen dostop do tega spletišča od leta 2010, ker je na podlagi teh podatkov izvajala simulacije. ( 38 ) Natančneje, poročili iz Priloge 7 k poročilu OLAF ( 39 ) sta vsebovali, prvič, pojasnila o metodologiji za izračun popravljene povprečne cene in najnižje sprejemljive cene ter zlasti za „očiščenje“ podatkov, pa tudi o oceni izgub (to je razliki v ceni med prijavljeno ceno in popravljeno povprečno ceno), drugič, seznam popravljenih povprečnih cen, uporabljenih za vsako kategorijo izdelkov, tretjič, kratek pregled korakov za dostopanje do popravljene povprečne cene za Unijo‑28 na spletnem mestu Theseus, in četrtič, predstavitev razlogov, na katerih je temeljila odločitev, da se najnižja sprejemljiva cena določi na 50 % popravljene povprečne cene. Priloga 7 k poročilu OLAF je bila poleg tega priložena v Prilogi 35 k tožbi ( 40 ) in Komisija se je nanjo sklicevala v obrazloženem mnenju. Očitno je torej, da je bilo Združeno kraljestvo seznanjeno s temi podatki in temi dokumenti ter da so mu ti omogočali, da po potrebi obnovi izračune, ki jih je izvedla Komisija. Poleg tega je Združeno kraljestvo glede obsega blaga za oceno izgub tradicionalnih lastnih sredstev zahtevalo kopijo celotne podatkovne zbirke Surveillance 2, ki je bila uporabljena, da bi lahko sámo izračunalo te izgube. Kot je v zvezi s tem pojasnila Komisija, gre za podatkovno zbirko, ki jo je ta institucija pripravila in ki združuje med drugim podatke glede obsega, ki jih zagotovijo države članice same. Tako je Komisija v repliki pojasnila, da ti podatki temeljijo izključno na podatkih o uvozu, ki jih je Združeno kraljestvo posredovalo službam Komisije in ki so zgolj evidentirani v tej podatkovni zbirki. ( 41 )

128. Združeno kraljestvo v dupliki priznava, da so informacije, ki jih je Komisija zagotovila v repliki, lahko zadostile zahtevama za informacije. Vendar graja njihovo pozno posredovanje. V zvezi s tem je treba ob upoštevanju pojasnil, navedenih v prejšnji točki, ugotoviti, da sta bila način izračuna popravljene povprečne cene in najnižje sprejemljive cene ter način ocenjevanja izgub tradicionalnih lastnih sredstev, ki ju je uporabila Komisija, Združenemu kraljestvu sporočena (in je bilo to torej z njima seznanjeno), kot je razvidno iz pojasnil v Prilogi 7 k poročilu OLAF. Zato ni mogoče šteti, da informacije, povezane z repliko, pomenijo nove informacije.

129. Ker so bili torej podatki, ki jih je uporabila Komisija, dokumenti, do katerih je Združeno kraljestvo lahko dostopalo, saj je ta institucija pred in med obravnavano zadevo pojasnila, kako lahko ta država članica dostopa do teh podatkov in obnovi njene izračune, je treba ugotoviti, da je Združeno kraljestvo že prej imelo dostop do vseh informacij, ki jih je zahtevalo v ponovno opredeljeni zahtevi za informacije z dne 22. marca 2019 v zvezi s popravljenimi povprečnimi cenami za Unijo‑28, najnižjimi sprejemljivimi cenami in izgubami lastnih sredstev.

b) Informacije o izračunih, izvedenih za leta od 2011 do 2014 na podlagi odmernih odločb C18 Snake

130. Združeno kraljestvo s tem drugim očitkom v odgovoru na tožbo Komisiji očita, da ni moglo dostopati do vseh podatkov, potrebnih za njegovo obrambo, ker so bile carinske deklaracije iz časa pred letom 2014 uničene, saj se hranijo le štiri leta. Poleg tega je Združeno kraljestvo s ponovno opredeljeno zahtevo za informacije zahtevalo informacije o izračunih, ki jih je Komisija izvedla za leta od 2011 do 2014.

131. Poudariti pa je treba, da je Združeno kraljestvo v prilogi k dupliki ( 42 ) Sodišču predložilo preglednico 23 odmernih odločb C18 Snake, ki jih je izdalo, kopije teh odločb in preglednice z izračuni, ki jih je uporabilo. Zato ugovora nedopustnosti, podanega v zvezi z informacijami o izračunih, izvedenih za leta od 2011 do 2014 na podlagi odmernih odločb C18 Snake, ni mogoče sprejeti. Poleg tega poskuša Združeno kraljestvo v delu, v katerem se osredotoča na izpodbijanje utemeljenosti izračunov, ki jih je Komisija izvedla na podlagi teh odmernih odločb, v resnici vzbuditi dvom o presoji te institucije glede izgub tradicionalnih lastnih sredstev za to obdobje. Vendar bo tako izpodbijanje preučeno v okviru drugega razloga te tožbe, ki se nanaša na neizpolnitev obveznosti na podlagi določb o tradicionalnih lastnih sredstvih in o ocenjevanju teh sredstev.

c) Upoštevanje praks drugih držav članic glede uporabe metodologije OLAF

132. Združeno kraljestvo želi s tem tretjim očitkom spoznati prakse drugih držav članic glede uporabe metodologije OLAF kot orodja za analizo tveganja pri izvajanju (ali neizvajanju) kontrol pred carinjenjem.

133. V zvezi s tem, čeprav bi se primerjalna analiza ravnanja drugih držav članic lahko izkazala za koristno za dokaz domnevne razumnosti izbir Združenega kraljestva, analiza praks drugih držav članic na tem področju ne more imeti posledic za to, da Združeno kraljestvo uresničuje pravico do obrambe, in za izid te tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti. V skladu z ustaljeno sodno prakso država članica ne more utemeljiti neizpolnjevanja obveznosti, ki jih ima na podlagi Pogodbe DEU, s tem, da tudi druge države članice niso izpolnile in ne izpolnjujejo svojih obveznosti. ( 43 ) Dopustnost te tožbe zoper Združeno kraljestvo ne more biti omajana, tudi če se izkaže, da imajo druge države članice drugačne prakse glede uporabe metodologije OLAF kot orodja za analizo tveganja pri izvajanju (ali neizvajanju) kontrol pred carinjenjem.

d) Zahteva po dokazih o naravi prenizko ovrednotenega blaga in o njegovi namembni državi članici

134. S tem četrtim očitkom Združeno kraljestvo zahteva dokaze o naravi prenizko ovrednotenega blaga in o njegovi namembni državi članici.

135. V zvezi s tem se zdi, da želi Združeno kraljestvo s tem očitkom dejansko izpodbijati utemeljenost drugega in tretjega tožbenega razloga, ki se nanašata na ocenjevanje lastnih sredstev oziroma na kršitev določb na področju lastnih sredstev iz naslova DDV. Pri tem očitku gre namreč v resnici za izpodbijanje presoje Komisije glede narave blaga, upoštevanega za te ocene, in njegovega morebitnega namembnega kraja. Poleg tega je treba po mojem mnenju pritrditi utemeljitvi Komisije, ki za zavrnitev očitka v zvezi z neobstojem podatkov o naravi in obsegu blaga, upoštevanega za ta postopek, navaja, da je Združeno kraljestvo sámo predložilo informacije v podatkovni zbirki Surveillance 2, na katere se je Komisija oprla v obrazloženem mnenju in tožbi. ( 44 ) Zato ni mogoče ugotoviti nobene kršitve pravice do obrambe v zvezi z neobstojem informacij o naravi blaga in njegovi namembni državi članici.

136. Glede na navedeno je treba prvi ugovor nedopustnosti, ki ga podaja Združeno kraljestvo in se nanaša na kršitev pravice do obrambe v predhodnem postopku in postopku pred Sodiščem, zavrniti.

2. Ugovor nedopustnosti, ki se nanaša na nepravilnost predhodnega postopka in tožbe, zlasti v zvezi s carinskim postopkom 42

137. Združeno kraljestvo trdi, da mu Komisija s tem, da mu v fazi predhodnega postopka in nato v tožbi ni posredovala podrobnih informacij o dejanski podlagi zatrjevanih neizpolnitev obveznosti, zlasti v okviru carinskega postopka 42, ni omogočila, da bi razumelo te očitke, in mu je tako preprečila, da bodisi izpolni svoje obveznosti bodisi pripravi obrambo. Poudarja, da ni bila zagotovljena nobena informacija o višini izgub lastnih sredstev iz naslova DDV, o identiteti zadevnih gospodarskih subjektov in namembnih držav članic ter o ukrepih, ki so jih te sprejele za izterjavo DDV, dolgovanega od teh subjektov. Združeno kraljestvo iz tega sklepa, da zahteva v tej točki ni dopustna.

138. Vendar najprej opozarjam, da se ta ugovor nedopustnosti nanaša na doslednost in zadostnost dejstev in dokazov, ki jih je Komisija zagotovila v utemeljitev svojega predloga. Zdi pa se mi, da so taki dejstva in dokazi bolj del preizkusa utemeljenosti navajane neizpolnitve obveznosti kot pa pravilnosti predhodnega postopka in poznejše tožbe. ( 45 ) Tako se mi zdi, da bi moralo Sodišče trditve v zvezi z nezadostnostjo informacij, ki jih je posredovala Komisija, preučiti v okviru analize dokazov, ki jih je predložila.

139. Dalje, ob predpostavki, da Sodišče ohrani opredelitev v smislu ugovora nedopustnosti, iz spisa, predloženega Sodišču, izhaja, da so elementi, posredovani med korespondenco v okviru predhodnega postopka in ponovljeni v tožbi, zadostovali za to, da je bila Združenemu kraljestvu omogočena obramba. Iz poročila OLAF, na katero se je oprla Komisija, je namreč razvidno, da končni namembni kraj večine prenizko ovrednotenega uvoza, ker je bil zanjo uporabljen carinski postopek 42 in ker je bilo mogoče določiti končni namembni kraj, ni bil v Združenem kraljestvu, ampak v drugih državah članicah, posledica tega pa so bile precejšnje izgube, povezane z DDV, v namembnih državah članicah. ( 46 ) OLAF je tudi poudaril, da je bil v okviru zadevnega mehanizma goljufij velik del blaga preusmerjen na črni trg, tako da DDV sploh ni bil plačan. Te trditve so bile nato predstavljene v obrazloženem mnenju in ponovljene v tožbi. Glede na zgoraj navedeno menim, kot Komisija trdi v repliki, da elementi, posredovani v fazi predhodnega postopka in nato izoblikovani v tožbi, Združenemu kraljestvu niso preprečevali obrambe pred trditvami v zvezi s temi izgubami.

140. Zato predlagam, naj se drugi ugovor nedopustnosti, ki ga podaja Združeno kraljestvo, zavrne.

3. Ugovor nedopustnosti, ki se nanaša na to, da je Komisija kršila načela varstva legitimnih pričakovanj, pravne varnosti in lojalnega sodelovanja ter načelo estoppel

141. Združeno kraljestvo meni, da bi bilo treba to tožbo v delu, v katerem se nanaša na obdobje do konca februarja 2015, zavrniti, ker se z njo kršijo načela varstva legitimnih pričakovanj, pravne varnosti in lojalnega sodelovanja ter načelo estoppel. Trdi, da so številne izjave, ki jih je OLAF podal v letih 2014 in 2015 ter v svojem poročilu iz marca 2017, pri njem vzbudile legitimno pričakovanje. ( 47 ) Zlasti naj bi iz poročila OLAF izhajalo, da pred koncem operativne faze operacije Snake marca 2014 ( 48 ) ta urad nikoli ni ugotovil, da Združeno kraljestvo ni izpolnilo obveznosti na podlagi prava Unije. Natančneje, Združeno kraljestvo se sklicuje na tri konkretna zagotovila, ki sta jih Komisija in OLAF domnevno dala v obdobju kršitve ter iz katerih naj bi izhajalo, da sta menila, prvič, da ta država ne krši svojih obveznosti na podlagi prava Unije na področju zaščite finančnih interesov Unije in preprečevanja goljufij, in drugič, da zoper navedeno državo ne bo sprožen postopek zaradi neizpolnitve obveznosti. Torej naj Komisiji ne bi smelo biti dovoljeno spremeniti svojega stališča, ki je temeljilo na teh treh zagotovilih.

142. Najprej, iz zapisnika predstavnikov te države naj bi izhajalo, da je bil na sestanku z OLAF, ki je bil 13. junija 2014, ta urad „zadovoljen z napredkom, ki ga je doseglo Združeno kraljestvo, ter z ukrepi, ki so bili na ta dan že sprejeti, in tistimi, ki so bili načrtovani“. Pri tem naj bi šlo za nedvoumno zagotovilo, da po mnenju OLAF Združeno kraljestvo ni kršilo svojih obveznosti glede zaščite finančnih interesov Unije in preprečevanja goljufij. ( 49 )

143. Dalje, druga izjava, ki jo je oktobra 2014 dal zastopnik Komisije in s katero je bilo Združeno kraljestvo obveščeno, da je njegovo sodelovanje pri PKO Discount „zadovoljivo“ in da so bili ukrepi, potrebni za vzpostavitev te operacije, „izvedeni pravočasno in učinkovito“, naj bi pomenila jasno in nedvoumno zagotovilo, da Združeno kraljestvo ni kršilo obveznosti na podlagi prava Unije v zvezi z njegovim sodelovanjem v navedeni operaciji. ( 50 ) Glede nasprotne trditve Komisije, v skladu s katero se je to zagotovilo nanašalo na en sam primer, ki je bil predmet PKO Discount, Združeno kraljestvo trdi, da Komisija ne more podvomiti o navedenem zagotovilu, ker trenutno meni, da kontrola enega samega primera ni bila zadostna za nastanek tega zagotovila, in s tem spremeniti svojo prvotno odločitev, da se opre na en sam primer za pomiritev Združenega kraljestva.

144. Nazadnje, Združeno kraljestvo se sklicuje na prvi dvostranski sestanek med OLAF in HMRC, ki je bil 19. in 20. februarja 2015 ter na katerem je uradnik OLAF glede na zapisnik tega sestanka, ki so ga sestavili britanski uradniki, izjavil, da je „do takrat“ ta država članica „storila, kar je bilo treba storiti“. Po mnenju Združenega kraljestva se je zadnjenavedeno zagotovilo nanašalo na vse ukrepe, ki jih je sprejelo do takrat, in ne le na vprašanje izdaje odmernih odločb C18 Snake.

145. To, da Komisija zdaj odstopa od teh treh zagotovil, naj ne bi bilo le v nasprotju z načelom varstva legitimnih pričakovanj, ampak tudi z načelom pravne varnosti, na katero se lahko sklicujejo države članice, ( 51 ) načelom venire contra factum proprium nemini licet in načelom lojalnega sodelovanja, določenim v členu 4(3) PEU. ( 52 ) Določbe carinskega prava naj bi namreč dopuščale določeno prožnost glede ukrepov, ki jih je treba sprejeti za preprečevanje goljufij, kot so te v obravnavanem primeru, in naj ne bi izrecno zahtevale sistema kontrol, ki temelji na filtrih za odkrivanje in predhodnih kontrolah, tako da sta Komisija in OLAF Združenemu kraljestvu lahko zagotovila, da je bil do februarja 2015 njegov sistem carinske kontrole v skladu s pravom Unije.

146. V zvezi s tem je treba za preučitev trditev Združenega kraljestva najprej opozoriti, da pravica do sklicevanja na načelo varstva legitimnih pričakovanj velja za vsako zadevno osebo, pri kateri je institucija Unije ustvarila legitimna pričakovanja, oprta na natančna zagotovila, ki so ji bila dana. ( 53 ) Čeprav je ta pravica splošno načelo prava Unije, ki zagotavlja pravice posameznikom, ( 54 ) je Sodišče njeno uporabo razširilo tudi na razmerja med Komisijo in državami članicami. ( 55 )

147. Vendar je pravica do sklicevanja na načelo varstva legitimnih pričakovanj pogojena s tem, da pristojni organi Unije zadevni osebi dajo natančna, brezpogojna in skladna zagotovila, ki izhajajo iz pooblaščenih in zanesljivih virov. To pravico ima namreč pravni subjekt, ki mu je institucija, organ, urad ali agencija Unije s tem, da mu je dala natančna zagotovila, vzbudila utemeljena pričakovanja, ( 56 ) kar velja toliko bolj, ker je v okviru preizkusa ugovora nedopustnosti, ki se nanaša na kršitev legitimnega pričakovanja države članice in ga poda ta država članica, v skladu z načelom reus in exceptione fit actor zadevna država članica tista, ki mora dokazati tako kršitev. ( 57 )

148. V obravnavanem primeru je po mojem mnenju iz spisa razvidno, da Združeno kraljestvo od Komisije ali urada OLAF ni dobilo zagotovil, iz katerih bi lahko izpeljalo legitimno pričakovanje.

149. Natančneje, glede treh potrditev, na katere se sklicuje Združeno kraljestvo, se mi zdi, da nobena od njih ne pomeni natančne in brezpogojne potrditve, da so bili ukrepi in neukrepanje Združenega kraljestva v skladu s pravom Unije ali da ta država ni kršila prava Unije. Namreč, na eni strani je domnevna izjava zastopnika OLAF na sestanku 13. junija 2014 ( 58 ) presplošna, da bi lahko utemeljevala legitimno pričakovanje glede neobstoja morebitne tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti. Poleg tega je treba to izjavo analizirati v njenih okoliščinah, iz katerih izhaja, da je bila podana v okviru sestanka med OLAF in Združenim kraljestvom v zvezi z operacijo Snake ter zlasti v okviru razprave, ki se je nanašala na morebitno izdajo te države odmernih odločb C18 Snake. Vendar ni sporno, da je Združeno kraljestvo te odločbe po sestanku umaknilo, tako da je ta izjava, ki pomeni seznanitev z napredkom, ki naj bi ga dosegla ta država, izgubila večji del svoje vrednosti. Enako velja za pripombe, ki jih je OLAF dal na sestanku 19. in 20. februarja 2015 ter ki so izhajale iz predpostavke, da je Združeno kraljestvo izdalo te odmerne odločbe. ( 59 ) Na drugi strani je treba glede pripombe, dane oktobra 2014, v skladu s katero je OLAF menil, da je sodelovanje Združenega kraljestva pri PKO Discount zadovoljivo in da so bili ukrepi, potrebni za vzpostavitev te operacije, „izvedeni pravočasno in učinkovito“, ( 60 ) ugotoviti, da ta pripomba ne pomeni presoje, ali ta država spoštuje pravo Unije na področju zaščite njenih finančnih interesov, ker se navedena pripomba nanaša na en sam primer, ki je bil predmet PKO Discount, in ker ne odseva nujno vsebine vse korespondence te države s Komisijo in uradom OLAF v tem obdobju.

150. Iz tega sledi, da treh izjav oziroma potrditev, na katere se sklicuje Združeno kraljestvo, ni mogoče opredeliti kot „natančna, brezpogojna in skladna“ zagotovila, zlasti ker je do njih prišlo v okoliščinah, za katere je bil značilen intenziven dialog, ki se je nadaljeval razmeroma dolgo obdobje, med službami OLAF in Komisije na eni strani ter Združenim kraljestvom na drugi strani. Tako je do njih, kot trdi Komisija, prišlo v okviru delovanja OLAF, ( 61 ) katerega namen je bil države članice prepričati v sprejetje carinskih kontrolnih ukrepov pred carinjenjem, ki bi temeljili na analizi tveganja, kot je mejna vrednost na podlagi najnižjih sprejemljivih cen. Iz teh okoliščin jasno izhaja, da takih zagotovil nista dala ne OLAF ne Komisija.

151. Vsekakor take izjave ali potrditve poleg tega ne morejo biti ovira za objektivno ugotovitev neizpolnjevanja obveznosti, ki jih imajo države članice na podlagi postopka iz člena 258 PDEU. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča namreč ta postopek temelji na objektivni ugotovitvi neizpolnjevanja obveznosti države članice, ki jih nalaga pravo Unije, država članica pa se ne more sklicevati na načeli varstva legitimnih pričakovanj in lojalnega sodelovanja, da bi preprečila tako objektivno ugotovitev, saj bi bilo sprejetje te utemeljitve v nasprotju s ciljem, ki mu sledi navedeni postopek. ( 62 ) Glede, natančneje, spremembe stališča služb Komisije in morebitnega vpliva te spremembe na utemeljenost neizpolnitve obveznosti, ki se očita Združenemu kraljestvu, v skladu z ustaljeno sodno prakso Komisija ni pooblaščena za dajanje zagotovil glede združljivosti danega ravnanja s pravom Unije in nikakor nima pristojnosti za odobritev ravnanj, ki so v nasprotju s tem pravom. ( 63 ) Iz tega po mojem mnenju izhaja, da države članice v sistemu, v katerem so odgovorne za ustrezno izvajanje carinske zakonodaje Unije na svojem nacionalnem ozemlju, ne morejo zavrniti odgovornosti za kršitev prava Unije, ki so jo morda storile, z zatrjevanjem, da jim Komisija te kršitve v danem trenutku ni očitala.

152. Nazadnje, dovolj je ugot