Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurenca – Koncentracije – Presoja združljivosti s skupnim trgom – Vzpostavitev ali okrepitev prevladujočega položaja – Prospektivna analiza

(Uredba Sveta št. 139/2004, člena 2(3) in 8(3))

2. Konkurenca – Koncentracije – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Zaveze zadevnih podjetij, zaradi katerih bi lahko priglašena koncentracija postala združljiva s skupnim trgom – Obveznost Komisije, da preizkusi koncentracijo, kakor je bila spremenjena z zavezami

(Uredba Sveta št. 139/2004)

3. Konkurenca – Koncentracije – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Ekonomske presoje – Diskrecijska pravica pri presoji – Sodni nadzor – Omejitve

(Uredba Sveta št. 139/2004, člen 2)

4. Konkurenca – Koncentracije – Presoja združljivosti s skupnim trgom – Koncentracija med letalskima družbama

(Uredba Sveta št. 139/2004)

5. Konkurenca – Koncentracije – Presoja združljivosti s skupnim trgom – Vzpostavitev ali okrepitev prevladujočega položaja – Indici – Veliki tržni deleži – Koncentracija med letalskima družbama

(Uredba Sveta št. 139/2004)

6. Konkurenca – Koncentracije – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Določitev upoštevnega trga – Koncentracija med letalskima družbama

(Uredba Sveta št. 139/2004)

7. Konkurenca – Koncentracije – Presoja združljivosti s skupnim trgom – Merila – Presoja na podlagi vseh elementov – Presoja na podlagi indicev

(Uredba Sveta št. 139/2004)

8. Konkurenca – Koncentracije – Presoja združljivosti s skupnim trgom – Upoštevanje obstoječe in potencialne konkurence – Obstoj ovir za vstop na trg

(Uredba Sveta št. 139/2004)

9. Konkurenca – Koncentracije – Presoja združljivosti s skupnim trgom – Upoštevanje obstoječe in potencialne konkurence – Obstoj ovir za vstop na trg

(Odločba Komisije 2004/C 31/03, točka 74)

10. Konkurenca – Koncentracije – Presoja združljivosti s skupnim trgom – Vzpostavitev ali okrepitev prevladujočega položaja – Upoštevanje povečanja učinkovitosti – Merila – Kumulativnost

(Uredba Sveta št. 139/2004, uvodna izjava 29; Odločba Komisije 2004/C 31/03, točka 78)

11. Konkurenca – Koncentracije – Presoja združljivosti s skupnim trgom – Vzpostavitev ali okrepitev prevladujočega položaja – Upoštevanje povečanja učinkovitosti – Merila – Preverljivost

(Uredba Sveta št. 139/2004; Odločba Komisije 2004/C 31/03, točka 86)

12. Konkurenca – Koncentracije – Presoja združljivosti s skupnim trgom – Vzpostavitev ali okrepitev prevladujočega položaja – Upoštevanje povečanja učinkovitosti – Merila – Specifične lastnosti koncentracije

(Uredba Sveta št. 139/2004; Odločba Komisije 2004/C 31/03, točka 85)

13. Konkurenca – Koncentracije – Presoja združljivosti s skupnim trgom – Vzpostavitev ali okrepitev prevladujočega položaja – Upoštevanje povečanja učinkovitosti – Merila – Koristi za potrošnike

(Uredba Sveta št. 139/2004; Odločba Komisije 2004/C 31/03, točke 79, 80 in 84)

14. Konkurenca – Koncentracije – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Zaveze zadevnih podjetij, zaradi katerih bi lahko priglašena koncentracija postala združljiva s skupnim trgom – Upoštevanje prepozno predloženih zavez – Pogoji

(Uredba Sveta št. 139/2004, členi 2(2), 6(2), 8(2) in 18(3); Sporočilo Komisije o korektivnih ukrepih, dovoljenih po uredbah št. 4064/89 in št. 447/98, točka 43)

15. Konkurenca – Koncentracije – Preizkus, ki ga opravi Komisija – Zaveze zadevnih podjetij, zaradi katerih bi lahko priglašena koncentracija postala združljiva s skupnim trgom – Merila

(Uredba Sveta št. 139/2004)

Summary

1. Da bi Komisija lahko razglasila nezdružljivost koncentracije s skupnim trgom, mora v skladu s členom 2(3) Uredbe št. 139/2004 o nadzoru koncentracij podjetij dokazati, da bi izvedba priglašene koncentracije bistveno ovirala učinkovito konkurenco na skupnem trgu ali njegovem precejšnjem delu, zlasti kot posledica ustvarjanja ali krepitve prevladujočega položaja.

Taka odločitev, sprejeta na podlagi člena 8(3) Uredbe št. 139/2004, temelji na izsledkih prospektivne analize, ki jo opravi Komisija. S to prospektivno analizo se preuči, kako bi lahko priglašena koncentracija spremenila dejavnike, ki določajo stanje konkurence na danem trgu, zato da se ugotovi, ali bi povzročila resno oviranje učinkovite konkurence. Za tako analizo si je treba zamisliti različen niz razlogov in učinkov, da se ugotovi, kateri izmed njih je najverjetnejši.

(Glej točki 26, 27.)

2. Če so stranke koncentracije med upravnim postopkom ustrezno predlagale zaveze, da bi bila izdana odločba o združljivosti s skupnim trgom, mora Komisija preučiti koncentracijo, kot je bila spremenjena s temi zavezami. Komisija mora torej dokazati, da na podlagi teh zavez spremenjena koncentracija ni združljiva s skupnim trgom.

(Glej točko 28.)

3. Temeljna pravila Uredbe št. 139/2004 o nadzoru koncentracij podjetij, zlasti njen člen 2, Komisiji dajejo diskrecijsko pravico, zlasti pri ekonomskih presojah. Zato mora sodišče Evropske unije pri nadzoru, ki ga opravlja nad izvajanjem te pravice in je nujen za opredelitev pravil o koncentracijah, upoštevati polje proste presoje, ki posredno izhaja iz ekonomskih določb, ki so del pravil o koncentracijah.

Čeprav sodišče Evropske unije Komisiji priznava prosto presojo pri ekonomskih zadevah, to ne pomeni, da ne sme nadzirati razlage, ki jo v zvezi z ekonomskimi podatki poda Komisija. Sodišče Unije mora namreč ob vsebinski nepravilnosti navedenih dokazov, njihovi zanesljivosti in doslednosti preveriti tudi, ali ti dokazi vsebujejo vse upoštevne podatke, ki jih je treba upoštevati pri presoji zapletene okoliščine, in ali lahko utemeljijo iz njih izvedene sklepe.

(Glej točki 29, 30.)

4. Da bi analizirala konkurenčne vezi med letalskima družbama, ki sta stranki koncentracije, pri čemer ena ponuja nizkocenovne in minimalne storitve, druga pa povprečne storitve, lahko Komisija šteje, da sta ti dve družbi od vseh konkurentov, ki so dejavni na različnih letalskih progah in na katere bi koncentracija vplivala, najtesnejši konkurentki, čeprav so stroški poslovanja in cene teh družb različne, če se stroški poslovanja in cene teh družb približujejo in so različne od stroškov poslovanja in cen drugih mrežnih letalskih družb, ki delujejo na teh progah.

Dejstvo, da imata družbi isto povezovalno letališče, tema družbama omogoča zlasti koriščenje podobnih ugodnosti in lahko torej potrdi presojo, da sta ti letalski družbi „najtesnejši konkurentki“.

Komisija se lahko sklicuje na obstoj podobnih sistemov za upravljanje dohodkov, na spremljanje konkurenčnega ravnanja konkurentov, na odzive ene od strank koncentracije na akcijske ugodnosti druge ali na spremljanje konkurenčnega ravnanja ene družbe s strani druge družbe. Te elemente lahko namreč Komisija upošteva v okviru sklopa indicev, na katere se opre pri presoji konkurenčnega položaja.

(Glej točke 35, 79, 83, 85, 94, 124, 133.)

5. Čeprav se lahko pomen tržnih deležev razlikuje glede na trg, je mogoče upravičeno sklepati, da so zelo veliki tržni deleži, razen v izjemnih okoliščinah, dokaz za obstoj prevladujočega položaja. To lahko velja za 50- ali večodstoten tržni delež.

Če Komisija ugotovi, da bi izvedba koncentracije povzročila zelo velike tržne deleže na večjem številu zadevnih trgov in visoko stopnjo koncentracije, ji torej ni mogoče očitati, da ni zadostila dokaznemu bremenu, ker je menila, da taki tržni deleži sami po sebi dokazujejo obstoj prevladujočega položaja. Tak dokaz je mogoče ovreči, če obstajajo okoliščine, ki bi lahko kljub velikim tržnim deležem izključevale prevladujoči položaj.

V zvezi z izvedbo koncentracije med dvema letalskima družbama se lahko Komisija na podlagi analize učinkov koncentracije na vsako zadevno letalsko progo odloči, da bi ta izvedba bistveno ovirala učinkovito konkurenco zaradi oblikovanja prevladujočega položaja na več progah. Ker so ti prevladujoči položaji monopolistični, skoraj monopolistični ali zelo močni, sami po sebi omogočajo ugotovitev Komisije, da je treba koncentracijo razglasiti za nezdružljivo s skupnim trgom, pri čemer še vedno obstaja možnost analize morebitnih zavez in povečanja učinkovitosti.

(Glej točke 41, od 53 do 56, 336, od 383 do 385, 445.)

6. Komisija ne prekorači svoje diskrecijske pravice, če pri preizkusu koncentracije med letalskima družbama trge letalskega prevoza potnikov opredeli na podlagi letalskih prog med dvema mestoma ali skupine letalskih prog, če so glede na posebne značilnosti koncentracije medsebojno zamenljive, in ob uporabi različnih meril za opredelitev zamenljivosti prog, zlasti razdalje in časa potovanja med letališči, ocenjenega deleža potnikov, ki na posamezni progi potujejo v prostem času, pojma „letališki sistem“ in poslovnih praks ene izmed strank pri koncentraciji, analiziranih na podlagi metode povezovanja dokazov.

Taka metoda lahko seveda vključuje pozitivne in negativne elemente. Sklepa, do katerega je prišla Komisija, torej ni mogoče izpodbijati samo zato, ker je preiskava pokazala tudi negativen element, če je ustrezno naveden in ga je Komisija upoštevala v svoji odločbi, ne da bi ga pri tem izkrivila.

Zlasti glede razdalje in časa potovanja med letališči Komisiji ni mogoče očitati, da je uporabila pravilo, v zvezi s katerim je izrecno priznala, da gre za približno oceno, in v skladu s katerim je ciljno območje letališča opredeljeno kot območje, v katerem je mogoče do letališča prileteti po 100 km ali 1 uri leta, pri čemer je navedla, da gre izključno za prvi „približek“ in da je lahko zaradi posebnosti posameznega zadevnega letališča ciljno območje drugačno.

Poleg tega je empirična analiza korelacije cen element, ki čeprav sam po sebi ne dokazuje, da dve letališči spadata na isti trg, pa je v povezavi z drugimi elementi upošteven dejavnik, ki ga lahko Komisija upošteva pri opredelitvi zadevnih trgov.

(Glej točke 99, 102, 103, 108, 110, 112,113, od 115 do 117, 119.)

7. Pri nadzoru nad delovanjem koncentracije lahko Komisija uporabi sklop indicev, s katerimi oceni konkurenčni položaj, poleg tega pa je njena naloga, da na splošno oceni rezultat, ki iz tega sklopa indicev izhaja. V zvezi s tem je možno nekaterim elementom dati prednost, druge pa zavreči. Pri tem ni treba vzpostaviti hierarhije med „tehničnimi dokazi“ in „netehničnimi dokazi“. Trditve, da slednjih ni mogoče upoštevati, če niso podprti s „tehničnimi dokazi“, torej ni mogoče sprejeti.

Ta preučitev in z njo povezana obrazložitev sta predmet nadzora Splošnega sodišča nad zakonitostjo odločitev Komisije na področju koncentracij.

(Glej točki 133, 136.)

8. Če Komisija, potem ko je presodila trenutno konkurenco med strankama koncentracije in učinke koncentracije na to konkurenco in je menila, da bi subjekt, ki bi nastal s koncentracijo, ukinil konkurenco med strankama koncentracije v škodo strank, preizkusi vprašanje vstopa morebitnih konkurentov na zadevni trg, pri tem kot izhodiščno točko upošteva domnevo, da želi novi ponudnik vstopiti na trg, na katerem bi deloval subjekt, ki je nastal s koncentracijo. Tako preizkusi, ali je mogoče vstop drugih konkurentov šteti za zadostno konkurenčno prisilo za preprečevanje ali oviranje potencialnih protikonkurenčnih učinkov koncentracije.

Da bi se izpodbila analiza Komisije, je treba torej opredeliti možnost vstopa, ki bi bila protiutež konkretno opredeljenim protikonkurenčnim učinkom. Zato samo „tveganje“ vstopa konkurenta ne zadošča. Argumenta, da sta razloga za pomanjkanje vstopov učinkovitost ene izmed strank koncentracije na zadevnih trgih in zadovoljstvo strank, zaradi katerih naj nov ponudnik ne bi imel nobenih možnosti za donosno poslovanje, ni mogoče sprejeti.

Ugotovitve Komisije o vstopnih ovirah prav tako ni mogoče ovreči s trditvijo, da ena od strank pri koncentraciji po izvedbi koncentracije ne namerava uporabiti cen, ki bi bile višje od konkurenčnih. Nadzor nad koncentracijami se namreč razlikuje od nadzora nad zlorabami prevladujočega položaja, ker je povezan z nadzorom nad tržnimi strukturami, ne pa z nadzorom nad ravnanjem podjetij. Namen nadzora nad koncentracijami je, da se na podlagi prospektivne analize tržnih struktur prepreči izvedba koncentracije, ki bi bistveno ovirala učinkovito konkurenco na skupnem trgu ali njegovem precejšnjem delu, zlasti zaradi oblikovanja ali okrepitve prevladujočega položaja. V zvezi s cenami je torej upoštevno tisto merilo, s katerim je mogoče ugotoviti, ali bi se lahko z vstopom novega konkurenta na trg preprečilo zvišanje cen nad raven pred koncentracijo. Merilo cene ni edino merilo, ki se lahko upošteva, saj lahko izvedba koncentracije vpliva tudi na razpoložljivo zmogljivost, izbiro ali kakovost storitev in tudi na inovacije.

(Glej točke od 237 do 239, od 248 do 250, 279.)

9. V okviru analize skladnosti koncentracije s skupnim trgom je presoja ovir za vstop na trg odvisna od značilnosti trga in zmogljivosti potencialnih ponudnikov. V zvezi s pravočasnim vstopom je Komisija v točki 74 Smernic o presoji horizontalnih združitev navedla obdobje, ki navadno ne sme biti daljše od dveh let. Vendar je to obdobje odvisno od preučevanega primera. Komisija tako v Smernicah v vsakem primeru navaja samo okvirno analizo, ki jo lahko uporabi, naprej razvije in izboljša pri posameznih zadevah.

(Glej točke od 293 do 295.)

10. Da bi lahko določili učinek koncentracije na konkurenco na skupnem trgu, je treba v skladu z uvodno izjavo 29 Uredbe št. 139/2004 o nadzoru koncentracij podjetij ustrezno upoštevati vsakršno utemeljeno in verjetno povečanje učinkovitosti, ki ga predložijo udeležena podjetja. Mogoče je, da povečanje učinkovitosti, ki izhaja iz koncentracije, nevtralizira učinke na konkurenco in zlasti potencialno škodo potrošnikov, ki bi sicer lahko nastala, in da koncentracija posledično bistveno ne ovira učinkovite konkurence na skupnem trgu ali njegovem znatnem delu, zlasti kot posledica ustvarjanja ali krepitve prevladujočega položaja. V točki 78 Smernic o presoji horizontalnih združitev, ki jih je sprejela Komisija, je določeno, da mora povečanje učinkovitosti – da bi Komisija pri presoji združitve lahko upoštevala argument učinkovitosti in sprejela sklep, da zaradi povečanja učinkovitosti ni podlage, da bi združitev opredelila za neskladno s skupnim trgom – koristiti potrošnikom, biti značilno za združitev in biti preverljivo. Ti pogoji so kumulativni.

Stranke, ki priglasijo koncentracijo, morajo dokazati, da bi lahko zatrjevano povečanje učinkovitosti izravnalo negativne učinke, ki bi jih lahko koncentracija sicer imela na konkurenco.

(Glej točke 386, 387, 412.)

11. Iz točke 86 Smernic o presoji horizontalnih združitev, ki jih je sprejela Komisija, izhaja, da mora biti povečanje učinkovitosti preverljivo, tako da je lahko Komisija utemeljeno prepričana, da se bo povečanje učinkovitosti verjetno uresničilo in bo dovolj veliko, da bo preprečevalo potencialno škodo združitve za potrošnike. Čim natančnejši in prepričljivejši so argumenti v zvezi s povečanjem učinkovitosti, tem bolje jih bo lahko Komisija presodila. Kadar je to razumno mogoče, je zato treba povečanje učinkovitosti in posledično korist za potrošnike količinsko oceniti, kadar pa niso na voljo potrebni podatki, ki bi omogočali natančno kvantitativno analizo, pa mora biti mogoče predvideti jasno ugotovljiv, ne obroben, pozitiven vpliv na potrošnike.

Pogoj v zvezi s preverljivostjo povečanja učinkovitosti torej ne zahteva, da priglasitelj predloži podatke, ki jih lahko neodvisno preveri tretja oseba, ali dokumente iz obdobja pred izvedbo koncentracije, na podlagi katerih je mogoče objektivno in neodvisno oceniti obseg povečanja učinkovitosti zaradi prevzema.

Iz teh smernic namreč izhaja, da imajo večino podatkov, na podlagi katerih lahko Komisija oceni povečanje učinkovitosti, samo stranke, ki se združujejo, in da so zato stranke, ki priglasijo združitev, dolžne pravočasno zagotoviti vse ustrezne podatke. Tudi neizčrpen seznam ustreznih dokazov za presojo argumenta učinkovitosti vsebuje različne vrste dokazov, ne da bi bilo poudarjeno, da morajo nujno biti neodvisno preverljivi ali da morajo biti iz obdobja pred izvedbo koncentracije.

Stranka pri koncentraciji ima torej pravico, da Komisiji predloži svoje podatke o pričakovanem povečanju učinkovitosti na podlagi koncentracije, ne da bi se morala nujno sklicevati na oceno, ki bi jo lahko neodvisno preverila tretja oseba ali bi bila izvedena pred najavo koncentracije. V poslovnem svetu takih dokumentov ni vedno mogoče predložiti pravočasno, zato so dokumenti, ki jih je podjetje uporabilo ob vložitvi javne ponudbe za odkup, ne glede na to, ali jih je pripravilo samo ali njegovi svetovalci, lahko v neki meri upoštevni za potrditev vsebine trditev o povečanju učinkovitosti.

(Glej točke od 406 do 408, 410.)

12. Iz točke 85 Smernic o presoji horizontalnih združitev, ki jih je sprejela Komisija, izhaja, da je povečanje učinkovitosti pomembno pri konkurenčno pravni presoji, kadar je neposredna posledica priglašene združitve in ga ni mogoče v podobnem obsegu doseči z drugimi možnostmi, ki bi bile manj protikonkurenčne. Komisija v teh okoliščinah meni, da je povečanje učinkovitosti nastalo s koncentracijo in je zato specifično za koncentracijo. Stranke, ki se združujejo, morajo pravočasno zagotoviti vse ustrezne podatke, da bi dokazale, da ne obstajajo druge, manj protikonkurenčne, realistične in dosegljive oblike od priglašene združitve. Komisija upošteva samo možnosti, ki so dovolj praktične v poslovnem položaju, s katerim se soočajo udeleženci združitve, ob upoštevanju uveljavljenih poslovnih praks v obravnavani panogi.

(Glej točko 427.)

13. Kar zadeva koristi za potrošnike, je v Smernicah o presoji horizontalnih združitev, ki jih je sprejela Komisija, navedeno, da je ustrezno merilo uspešnosti pri presojanju argumenta učinkovitosti, da potrošnikom zaradi združitve ni slabše. Zaradi tega mora biti povečanje učinkovitosti precejšnje in pravočasno in mora načeloma koristiti potrošnikom na tistih trgih, na katerih bi sicer prišlo do problemov s konkurenco. Združitve lahko prinašajo različne vrste izboljšanja učinkovitosti, ki lahko vodijo v nižje cene ali druge koristi za potrošnike. Na primer, prihranki pri stroških v proizvodnji ali distribuciji lahko dajo subjektu združitve možnost in spodbudo za zaračunavanje nižjih cen po združitvi. V skladu s potrebo po ugotavljanju, ali bo povečanje učinkovitosti prineslo čisto korist za potrošnike, je stroškovna učinkovitost, ki vodi v zmanjšanje spremenljivih ali mejnih stroškov, verjetno ustreznejša za presojo učinkovitosti kot zmanjšanje fiksnih stroškov, ker je večja verjetnost, da vodi v nižje cene za potrošnike. Znižanja stroškov, ki so le rezultat protikonkurenčnih znižanj proizvodnje, se ne morejo upoštevati kot povečanje učinkovitosti, ki koristi potrošnikom.

Poleg tega je spodbuda na strani subjekta združitve, da prenese izboljšave učinkovitosti na potrošnike, pogosto povezana z obstojem konkurenčnega pritiska preostalih podjetij na trgu in potencialnega vstopa. Čim večja je možnost negativnih učinkov na konkurenco, tem bolj mora biti Komisija prepričana, da je ugotovljeno povečanje učinkovitosti bistveno, da je verjetno, da se bo uresničilo in v zadostni meri preneslo na potrošnike. V zvezi s tem je v Smernicah navedeno, da je zelo majhna verjetnost, da bi se lahko združitev, ki vodi v tržni položaj, ki se približuje monopolu ali podobni ravni tržne moči, razglasila za skladno s skupnim trgom na podlagi utemeljitve, da bi bile izboljšave učinkovitosti dovolj velike za preprečevanje njenih potencialnih protikonkurenčnih učinkov.

(Glej točke od 434 do 436.)

14. V okviru nadzora nad koncentracijo lahko zadevna podjetja Komisiji predlagajo zaveze, da bi pridobila odločbo, v kateri bi bila ugotovljena združljivost njihove koncentracije s skupnim trgom. Predlagane zaveze morajo glede na doseženo stopnjo upravnega postopka Komisiji omogočiti, ali da ugotovi, da priglašena koncentracija ne vzbuja več resnih dvomov v zvezi z združljivostjo s skupnim trgom na ravni predhodne presoje, ali da odgovori na očitke v okviru temeljite preiskave. Te zaveze torej omogočajo, da se najprej izognemo začetku temeljite preiskave ali da se pozneje izognemo sprejetju odločbe, s katero se ugotovi nezdružljivost koncentracije s skupnim trgom. Člen 8(2) Uredbe št. 139/2004 o nadzoru koncentracij podjetij Komisiji namreč omogoča, da v odločbi, s katero se ugotovi združljivost koncentracije s skupnim trgom, ob upoštevanju merila iz člena 2(2) navedene uredbe, določi pogoje in obveznosti, s katerimi zagotovi, da udeležena podjetja upoštevajo zaveze do Komisije, sprejete zato, da bi bila koncentracija združljiva s skupnim trgom.

Ob upoštevanju tako pomembnosti finančnih interesov in industrijskih vložkov te vrste koncentracije kot nadzora, ki jih ima Komisija na tem področju, je v interesu zadevnih podjetji, da storijo vse, kar je potrebno za olajšanje dela uprave. Isti razlogi zavezujejo tudi Komisijo, da po najboljših močeh opravi svojo nalogo nadzora koncentracij.

Glede prepozno predloženih zavez iz sporočila Komisije o korektivnih ukrepih, dovoljenih po uredbah št. 4064/89 in št. 447/98, katerega rešitve lahko Komisija povzame, kar zadeva Uredbo št. 139/2004 in Uredbo št. 802/2004, izhaja, da lahko stranke priglašene koncentracije te zaveze upoštevajo na podlagi dveh kumulativnih pogojev, in sicer da te zaveze jasno in brez potrebe po dodatni preiskavi rešujejo predhodno prepoznane konkurenčne težave ter da je na voljo dovolj časa za posvetovanje z državami članicami o teh zavezah.

(Glej točke od 448 do 451, 455.)

15. V okviru Uredbe št. 139/2004 o nadzoru koncentracij podjetij je Komisija pooblaščena sprejeti samo zaveze, na podlagi katerih bi priglašena koncentracija postala združljiva s skupnim trgom. Zaveze, ki jih je predlagala ena izmed strank koncentracije, izpolnjujejo ta pogoj samo, če lahko Komisija z gotovostjo sklepa, da jih bo mogoče uresničiti ter da bo nova komercialna struktura, ki bi iz tega nastala, dovolj učinkovita in trajna, da v sorazmerno bližnji prihodnosti ne bo možnosti za nastanek oziroma krepitev prevladujočega položaja ali oviranja učinkovite konkurence, ki naj bi ju te zaveze preprečevale.

(Glej točki 452, 453.)