ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

V uvodnih izjavah od prve do pete ter v enajsti, štirinajsti in enaintrideseti uvodni izjavi te direktive je določeno: „(1) Državljanstvo Unije podeljuje vsakemu državljanu Unije temeljno in individualno pravico do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic ob upoštevanju omejitev in pogojev, določenih v Pogodbi, in ukrepov, sprejetih za njeno izvajanje. (2) Prosti pretok oseb predstavlja eno od temeljnih svoboščin notranjega trga, ki zajema področje brez notranjih meja, na katerem je zagotovljena svoboda v skladu z določbami Pogodbe. (3) Državljanstvo Unije bi moralo predstavljati temeljni status državljanov držav članic, ko uresničujejo svojo pravico do prostega gibanja in prebivanja. Zato je treba kodificirati in pregledati obstoječe instrumente Skupnosti, ki ločeno obravnavajo delavce, samozaposlene osebe kot tudi študente in druge nezaposlene osebe z namenom poenostavitve in krepitve pravice do prostega gibanja in prebivanja vseh državljanov Unije. (4) Da bi presegli takšen sektorski in posamični pristop k pravici do prostega gibanja in prebivanja ter olajšali uresničevanje te pravice, je potreben enotni pravni akt […]. (5) Pravica vseh državljanov Unije do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic bi morala biti zagotovljena tudi njihovim družinskim članom, ne glede na državljanstvo, če naj bi se uresničevala v objektivnih pogojih svobode in dostojanstva. […] […] (11) Temeljna in osebna pravica do prebivanja v drugi državi članici je dodeljena državljanom Unije neposredno s Pogodbo in ni odvisna od upoštevanja upravnih postopkov. […] (14) Da bi se preprečilo, da različne upravne prakse ali razlage predstavljajo nepotrebno oviro pri uresničevanju pravice do prebivanja državljanov Unije in njihovih družinskih članov, bi moralo biti točno in izčrpno določeno, kateri so zahtevani dokumenti, na podlagi katerih lahko pristojni organi izdajo potrdilo o prijavi ali dovoljenje za prebivanje. […] (31) Ta direktiva spoštuje temeljne pravice in svoboščine ter upošteva načela, ki jih priznava zlasti Listina Evropske unije o temeljnih človekovih pravicah. V skladu s prepovedjo diskriminacije, ki jo vsebuje ta listina, bi države članice morale izvajati to direktivo brez diskriminacije med upravičenci te direktive na podlagi spola, rase, barve, etničnega ali socialnega porekla, genetskih lastnosti, jezika, vere ali prepričanja, političnega ali drugega mnenja, pripadnosti etnični manjšini, premoženja, rojstva, invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti“.
Keywords

Summary



Keywords

Svoboda opravljanja storitev – Svoboda ustanavljanja – Omejitve – Nacionalna ureditev, na podlagi katere morajo odvetniki pri določitvi svoje nagrade upoštevati najvišje tarife – Dopustnost

(člena 43 ES in 49 ES)

Summary

Država članica, katere ureditev odvetnikom nalaga upoštevanje najvišje tarife pri določitvi svoje nagrade, ne krši obveznosti iz členov 43 ES in 49 ES, če ta ureditev ni zasnovana tako, da v pogojih običajne in učinkovite konkurence otežuje dostop na trg odvetniških storitev. Država članica tako ne krši teh obveznosti, če je za ureditev značilna fleksibilnost, ki omogoča ustrezno plačilo za vse vrste storitev, ki jih opravljajo odvetniki, zato ker je mogoče pod nekaterimi pogojih nagrade povišati do dvakratnika ali do štirikratnika teh tarif ali celo za več. Poleg tega lahko odvetniki v različnih okoliščinah s strankami sklenejo poseben dogovor, v katerem se določi višina nagrade.

Ureditev države članice namreč ne pomeni omejitve v smislu Pogodbe ES zgolj zaradi dejstva, da druge države članice uporabljajo pravila, ki so manj stroga ali ekonomsko zanimivejša za ponudnike podobnih storitev, ki imajo sedež na njihovem ozemlju. Obstoja omejitve v smislu Pogodbe torej ni mogoče izpeljati le iz dejstva, da se morajo odvetniki s sedežem v drugih državah članicah od države članice gostiteljice pri izračunu svojih nagrad za storitve, ki so jih opravili v državi članici gostiteljici, navaditi na pravila, ki se uporabljajo v tej državi članici; opreti ga je treba na dejstvo, da taka ureditev ovira dostop odvetnikov iz drugih držav članic na trg države članice gostiteljice.

(Glej točke 49, 50, 53 in 54.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Igre na srečo – Nacionalna ureditev, v kateri je sistem izključnosti za prirejanje teh iger v domeni enega samega izvajalca, ki je podvržen strogemu državnemu nadzoru – Utemeljitev

(člen 49 ES)

2. Svoboda opravljanja storitev – Omejitve – Igre na srečo – Nacionalna ureditev, v kateri je sistem izključnosti za prirejanje konjskih stav v domeni enega samega izvajalca, ki je podvržen strogemu državnemu nadzoru

(člen 49 ES)

Summary

1. Člen 49 ES je treba razlagati tako, da država članica, ki želi zagotoviti posebno visoko raven varstva potrošnikov v sektorju iger na srečo, lahko utemeljeno meni, da lahko samo s podelitvijo izključnih pravic enemu subjektu, podvrženemu strogemu nadzoru javnih organov, obvladuje nevarnosti, povezane s tem sektorjem, in uresničuje cilj preprečevanja spodbujanja čezmerne porabe pri igranju iger na srečo ter se dovolj učinkovito bori proti zasvojenosti z njimi.

V zvezi s tem mora predložitveno sodišče preveriti, prvič, ali so nacionalni organi v času nastanka dejstev resnično želeli zagotoviti tako posebno visoko raven varstva in ali je bilo uvedbo monopola glede na to želeno raven varstva dejansko mogoče šteti za nujno ter, drugič, ali se državni nadzor, ki so mu načeloma podvržene dejavnosti subjekta z izključnimi pravicami, izvaja učinkovito in ali zagotavlja dosledno in sistematično uresničevanje ciljev, ki so pripisani temu subjektu.

Da bi bila nacionalna ureditev, ki na področju iger na srečo ustvarja monopol, skladna s ciljema boja proti kriminalu in zmanjšanja priložnosti za igranje iger na srečo, mora:

– temeljiti na ugotovitvi, da kriminalne in goljufive dejavnosti v zvezi z igrami na srečo in zasvojenost z igrami na srečo na ozemlju zadevne države članice predstavljajo problem, ki bi ga širjenje dovoljenih in reguliranih dejavnosti lahko rešilo,

– dovoljevati zgolj uporabo oglaševanja, ki je zmerno in strogo omejeno na tisto, kar je nujno za usmerjanje potrošnikov k igram na srečo v nadzorovanih okvirih.

(Glej točko 72 in točko 1 izreka.)

2. Pri presoji omejitve svobode opravljanja storitev s sistemom, ki podeljuje izključno pravico do prirejanja konjskih stav, morajo nacionalna sodišča upoštevati vse med seboj zamenljive kanale trženja teh stav, razen če se z uporabo spleta nevarnosti, povezane z igranjem iger na srečo, v primerjavi z nevarnostmi pri igrah, ki se tržijo po običajnih kanalih, povečajo.

Ob obstoju take nacionalne ureditve, ki se nanaša tako na spletno ponudbo konjskih stav kot na ponudbo po običajnih kanalih, je treba oviranje svobode opravljanja storitev presojati z vidika omejitev, s katerimi je prizadet celoten zadevni sektor.

(Glej točko 83 in točko 2 izreka.)
Keywords

Subject of the case

Izrek



Keywords

Okolje – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Direktiva 92/43 (Direktiva Sveta 92/43, člena 3(1) in 4(1)) (Glej točki 30 in 31.)

2. Okolje – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Direktiva 92/43 (Direktiva Sveta 92/43, člen 6(2)) (Glej točke od 38 do 40, 42 in 43.)

Subject of the case

Predmet

Neizpolnitev obveznosti države – Kršitev Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL L 206, str. 7) – Območje, pomembno za Skupnost – Območje „Is Arenas“ – Ureditev igrišča za golf

Izrek

Izrek

1. Italijanska republika v zvezi s projektom turističnega in nepremičninskega kompleksa „Is Arenas“, ki vpliva na območje „Is Arenas“:

– s tem, da pred 19. julijem 2006, ko je bilo območje „Is Arenas“ vpisano na seznam območij, pomembnih za Skupnost, glede na cilj ohranitve, ki mu sledi Direktiva Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst, ni sprejela primernih zaščitnih ukrepov za zaščito upoštevnega ekološkega interesa, ki ga ima predlagano območje kot območje, pomembno za Skupnost, na nacionalni ravni, in zlasti s tem, da ni prepovedala posega, ki bi lahko resno ogrozil ekološke značilnosti območja,

– in s tem, da po 19. juliju 2006 ni sprejela primernih ukrepov za preprečitev slabšanja stanja naravnih habitatov, za katere je bilo določeno navedeno območje, pomembno za Skupnost,

ni izpolnila obveznosti iz Direktive 92/43/EGS, natančneje, glede drugega očitka, iz člena 6(2) te direktive.

2. Italijanski republiki se naloži plačilo stroškov.
Keywords

Summary



Keywords

Kmetijstvo – Skupna ureditev trga – Goveje meso – Posebna premija za moško govedo – Ekstenzifikacijsko plačilo

(Uredba Sveta št. 1254/1999)

Summary

Ureditev Skupnosti in zlasti Uredba Sveta (ES) št. 1254/1999 o skupni ureditvi trga za goveje in telečje meso upravičenosti zahtevka za odobritev posebnih premij za moško govedo in ekstenzifikacijskega plačila ne pogojuje s predložitvijo veljavnega pravnega naslova, na katerem temelji pravica vlagatelja zahtevka do uporabe krmnih površin, na katere se nanaša ta zahtevek. Vendar pa ureditev Skupnosti ne nasprotuje temu, da države članice v nacionalni ureditvi določijo obveznost predložitve takega pravnega naslova, če se upoštevajo cilji ureditve Skupnosti in splošna načela prava Skupnosti, zlasti načelo sorazmernosti.

(Glej točko 90 in izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

Približevanje zakonodaj – Ukrepi približevanja – Skupna pravila notranjega trga z zemeljskim plinom – Direktiva 2003/55

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2003/55, člena 3(2) in 23(1))

Summary

Člena 3(2) in 23(1) Direktive 2003/55/ES o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, na podlagi katere je po 1. juliju 2007 dovoljeno določiti dobavne cene zemeljskega plina za končne potrošnike z opredelitvijo „referenčnih cen“, če:

– ta poseg sledi splošnemu gospodarskemu interesu, ki vključuje, da je dobavna cena zemeljskega plina, dobavljenega končnemu potrošniku, ohranjena na primerni ravni glede na uskladitev, ki jo morajo ob upoštevanju stanja v sektorju zemeljskega plina opraviti države članice, in sicer med ciljem liberalizacije in ciljem nujne zaščite končnega potrošnika, ki jima sledi Direktiva 2003/55;

– ta poseg po 1. juliju 2007 posega v svobodno določanje dobavnih cen zemeljskega plina le, če je to nujno zaradi uresničitve takega cilja splošnega gospodarskega interesa, in je zato nujno časovno omejen, in

– je ta poseg jasno določen, pregleden, nediskriminatoren in preverljiv in plinskim družbam Unije zagotavlja enak dostop do potrošnikov.

(Glej točki 32 in 47 ter izrek.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Okolje – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Direktiva 92/43

(Direktiva Sveta 92/43, člena 3(1) in 4(1))

2. Tožba zaradi neizpolnitve obveznosti – Dokaz neizpolnitve – Dokazno breme Komisije

(člen 226 ES)

3. Okolje – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Direktiva 92/43

(Direktiva Sveta 92/43, člen 12(4) in Priloga IV, točka (a))

Summary

1. Države članice morajo v skladu z Direktivo 92/43 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst v zvezi z območji, na katerih so naravni habitati in/ali prednostne vrste in ki so opredeljena za uvrstitev na seznam Skupnosti, sprejeti primerne zaščitne ukrepe za ohranitev značilnosti teh območij. Države članice zato ne smejo dovoliti posegov, ki bi lahko resno ogrozili njihove ekološke značilnosti. Tako je zlasti, kadar lahko poseg pripelje do izumrtja prednostnih vrst, ki živijo na zadevnih območjih.

(Glej točko 21.)

2. Komisija mora v postopku zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES dokazati obstoj zatrjevane neizpolnitve obveznosti. Prav ona mora namreč Sodišču predložiti potrebne dokaze, da to lahko preveri, ali gre za neizpolnitev, pri čemer se ne more opreti na nikakršno domnevo.

(Glej točko 23.)

3. V skladu s členom 12(4) Direktive 92/43 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst v povezavi s Prilogo IV(a) k tej direktivi države članice vzpostavijo sistem za spremljanje naključnega ubitja iberskih risov. Glede na zbrane informacije države članice nadaljujejo raziskave ali potrebne ohranitvene ukrepe, da se zagotovi, da naključno ubitje nima znatnega škodljivega vpliva na zadevno vrsto.

Dejstvo, da nacionalni organi v okviru izvedbe načrta za ureditev podeželske ceste nadaljujejo s preučevanjem novih ukrepov, ki bi še bolj okrepili pogoje ohranjanja in izboljšanja vrste, kot tako ne more pripeljati do ugotovitve, da sprejeti ukrepi niso ustrezni glede na cilj člena 12(4) navedene direktive.

(Glej točki 56 in 59.)
Keywords

Summary



Keywords

Okolje – Obvladovanje nevarnosti večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi – Direktiva 96/82

(Direktiva Sveta 96/82, člen 11(1)(c))

Summary

Izdelava načrtov ukrepov glede obvladovanja nevarnosti večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi, zunaj organizacije ob nesrečah, ki je določena v členu 11(1)(c) Direktive 96/82, je del večstopenjskega procesa, kamor spadajo, prvič, izdelava načrtov ukrepov v organizaciji ob nesrečah s strani upravljavcev zadevnih organizacij, kjer so nevarne snovi prisotne v znatnih količinah, in posredovanje potrebnih informacij pristojnim organom, drugič, izdelava navedenih načrtov ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah s strani teh organov ter, tretjič, pregled, in če je potrebno, sprememba in prilagoditev zadnjemu stanju načrtov ukrepov v organizaciji in zunaj nje ob nesrečah s strani teh upravljavcev in navedenih organov.

Res je, da člen 11(1) in (4) navedene direktive določa rok zgolj za prvo in tretjo stopnjo. Vendar to, da v tej določbi ni izrecnega roka za izdelavo načrtov ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah, ne pomeni, da državam članicam ni naložen noben rok za uskladitev z obveznostjo izdelave teh načrtov.

Iz soodvisnosti med načrti ukrepov v organizaciji in zunaj nje ob nesrečah, katerih usklajevanje zagotavlja učinkovitost mehanizma, predvidenega s členom 11 te direktive, izhaja, da morajo pristojni organi izdelati načrte ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah v roku, ki ne bo zmanjšal polni učinek določb navedenega člena, ampak bo upošteval potreben čas za dokončanje teh načrtov, torej v razumnem času od takrat, ko so upravljavci posredovali potrebne informacije.

Čeprav je v skladu s členom 11(1) navedene direktive obveznost izdelave načrtov ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah povezana z obveznostjo upravljavcev zadevnih organizacij, da pristojnim organom sporočijo potrebne informacije, na podlagi katerih lahko izdelajo te načrte, pa ta določba državam članicam nalaga obveznost, da skrbijo za to, da navedeni upravljavci posredujejo potrebne informacije v predpisanih rokih. V teh okoliščinah se z dejstvom, da v nekaterih primerih pristojni organi ne dobijo potrebnih informacij v teh rokih, ne more utemeljiti neobstoj načrtov ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah.

(Glej točke 13, 14, 17, 21, 25.)
Keywords

Summary



Keywords

1. Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Davki, razen prometnih davkov, ki vplivajo na porabo tobačnih izdelkov

(Direktiva Sveta 95/59, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2002/10, člen 9(1))

2. Države članice – Obveznosti – Dolžnost nadzora, ki jo ima Komisija – Dolžnost držav članic

(člena 10 ES in 226 ES)

Summary

1. Država članica, ki določi najnižjo drobnoprodajno ceno za cigarete, ta sistem pa ni zastavljen tako, da bi zagotovil, da ni škode za konkurenčno prednost, ki bi jo lahko imeli nekateri proizvajalci ali uvozniki tobačnih izdelkov zaradi nižjih proizvodnih cen, ne izpolni obveznosti iz člena 9(1) Direktive 95/59 o davkih, razen prometnih davkov, ki vplivajo na porabo tobačnih izdelkov, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2002/10. Zaradi takega sistema, ki poleg tega določa najnižjo ceno glede na ponderirano povprečno ceno na trgu za vsako kategorijo cigaret, bi se namreč lahko odpravile razlike med cenami konkurenčnih proizvodov in te cene približale ceni najdražjega proizvoda. Navedeni sistem torej škoduje svobodi proizvajalcev in uvoznikov glede določitve njihove najvišje drobnoprodajne cene, zagotovljene s členom 9(1), drugi pododstavek, Direktive 95/59.

Okvirna konvencija Svetovne zdravstvene organizacije o nadzoru tobaka ne vpliva na združljivost takega sistema s členom 9(1) Direktive 95/59, saj podpisnicam z vidika cenovne politike pri tobačnih izdelkih ne določa konkretnih obveznosti in določa samo mogoče načine ravnanja, da bi se upoštevali nacionalni zdravstveni cilji o nadzoru tobaka. Člen 6(2) te konvencije namreč določa samo, da podpisnice sprejemajo ali ohranjajo v veljavi ukrepe, „med katere lahko spada“ uresničevanje davčne in „po potrebi“ cenovne politike tobačnih izdelkov.

Države članice se za utemeljitev kršenja člena 9(1) Direktive 95/59 glede cilja varovanja življenja in zdravja oseb ne morejo sklicevati na člen 30 ES. Člena 30 ES namreč ni mogoče razumeti tako, da dovoljuje ukrepe, ki niso količinske omejitve pri uvozu in izvozu, ter ukrepe z enakim učinkom iz členov 28 ES in 29 ES.

Ni dvoma, da Direktiva 95/59 državam članicam ne preprečuje boja proti odvisnosti od kajenja, kar spada k cilju varovanja javnega zdravja.

(Glej točke 45, 46, 50, 51, 57 in točko 1 izreka.)

2. Država članica, ki ne zagotovi potrebnih podatkov, ki Komisiji omogočijo izpolnitev dolžnosti nadzorovati spoštovanje Direktive 95/59 o davkih, razen prometnih davkov, ki vplivajo na porabo tobačnih izdelkov, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2002/10, ne izpolni obveznosti iz člena 10 ES.

(Glej točko 62 in točko 2 izreka.)
Države članice imajo to obveznost, da bi v njih preprečile vsakršno spremembo položaja, ki obstaja v nekem trenutku, in da bi zagotovile, da vsi pravni subjekti v Skupnosti, skupaj s tistimi v državah članicah, v katerih neka dejavnost, na katero se nanaša direktiva, ne obstaja, v vseh okoliščinah jasno in natančno vedo, katere so njihove pravice in obveznosti.

Tako načelo pravne varnosti kot potreba po zagotavljanju popolne pravne, in ne zgolj dejanske, uporabe direktiv zahtevata, da vse države članice prevzamejo določbe zadevne direktive v jasen, natančen in pregleden pravni okvir, ki vsebuje zavezujoče določbe za področje, na katerega se direktiva nanaša.

Država članica, ki v predpisanem roku ne sprejme zakonskih in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev s členi 8, 9, 13, od 15 do 18 in 20, od (2) do (4), Direktive 2003/41 o dejavnostih in nadzoru institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki obveznosti nalagajo državam članicam, na ozemlju katerih so ustanovljene take institucije, ne izpolni obveznosti iz člena 22(1) te direktive.

Država članica mora – tudi če po veljavnih nacionalnih predpisih zaradi neobstoječega drugega stebra nacionalnega sistema pokojninskega zavarovanja na ozemlju te države članice ni mogoče zakonito ustanoviti nobene institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje – v celoti prenesti določbe direktive, tako da sprejme in v notranjem pravnem redu uveljavi potrebne zakone in druge predpise.

Taka obveznost prenosa – pri čemer naj bi prisiljenost k vzpostavitvi takega drugega stebra ob prenosu izvirala iz neupoštevanja posebnih pravic, ki jih tej državi priznava člen 137(4), prva alinea, ES – ne more posegati v njeno pristojnost za organizacijo omenjenega nacionalnega sistema pokojninskega zavarovanja in za vzdrževanje njegovega finančnega ravnotežja. Nobena določba Direktive 2003/41 državam članicam ne nalaga sprejetja take ureditve. Ta direktiva je namreč samo prvi korak k vzpostavitvi notranjega trga poklicnih pokojninskih sistemov z vzpostavitvijo minimalnih pravil o preudarnosti na evropski ravni. Njen namen ni uskladitev – in sicer niti delna – nacionalnih sistemov pokojninskih zavarovanj, do katere bi prišlo z obveznostjo držav članic, da spremenijo ali razveljavijo nacionalna pravna pravila, ki določajo samo organizacijo teh sistemov. Direktiva 2003/41 sama po sebi državi članici, ki zaradi neobstoja drugega stebra v nacionalnem pokojninskem sistemu prepoveduje ustanavljanje institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje na njenem ozemlju, nikakor ne nalaga razveljavitve te prepovedi, da bi institucijam za poklicno pokojninsko zavarovanje dovolila ustanovitev na omenjenem ozemlju, da bi tam zagotavljale storitve, ki izhajajo iz drugega stebra nacionalnega sistema pokojninskega zavarovanja.

(Glej točke 48, 52, 53, 57, 59, 62, 69 in izrek.)
Na podlagi člena 1(1) Direktive 89/665 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje, kakor je bila spremenjena z Direktivo 92/50, začne rok za vložitev zahteve za revizijo zaradi kršitve pravil oddaje javnih naročil ali zaradi povračila škode, ki jo povzroči kršitev teh pravil, teči od dneva, ko je tožeča stranka izvedela ali bi morala izvedeti za to kršitev.

Namen zagotovitve učinkovite revizije zoper kršitve upoštevnih določb glede oddaje javnih naročil iz člena 1(1) Direktive 89/665 je namreč mogoče doseči le, če roki za vložitev teh zahtev za revizijo začnejo teči, ko tožeča stranka izve ali bi morala izvedeti za morebitno kršitev teh določb.

Dejstvo, da kandidat ali ponudnik izve, da je bila njegova ponudba zavrnjena, pa še ne pomeni, da bi lahko dejansko vložil zahtevo za revizijo. Šele po tem, ko je bil zadevni kandidat ali ponudnik obveščen o razlogih, zaradi katerih v postopku oddaje javnega naročila ni uspel, si lahko ustvari jasno razlago o morebitnem obstoju kršitve upoštevnih določb in o možnosti vložitve zahteve za revizijo.

(Glej točke od 30 do 32, 35 in izrek.)