SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

YVESA BOTA,

predstavljeni 14. julija 2016 ( 1 )

Zadeva C‑547/15

Interservice d. o. o. Koper

proti

Sándorju Horváthu

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Kúria (vrhovno sodišče, Madžarska))

„Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Carinski zakonik Skupnosti — Uredba (EGS) št. 2913/92 — Člen 96(2) — Obveznost predložitve nedotaknjenega blaga namembnemu carinskemu uradu ob upoštevanju ukrepov za zagotovitev prepoznavanja — Zadevne osebe — Podizvajalec prevoza“

1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 96(2) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti. ( 2 )

2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Interservice d. o. o. Koper, ( 3 ) carinskim posrednikom, in Sándorjem Horváthom, prevoznikom, zaradi izterjave carinskih dajatev, ki jih je plačala družba Interservice kot „glavni zavezanec“ zaradi odstranitve blaga, ki ga je prevažal S. Horváth kot podizvajalec v okviru zunanjega skupnostnega tranzitnega postopka, izpod carinskega nadzora.

3. V obravnavani zadevi bo moralo Sodišče odgovoriti na vprašanje, ali je v primeru, ko glavni prevoznik, ki ga določi naročnik, izvedbo prevoza zaupa podizvajalcu, obveznost, da se blago, dano v zunanji skupnostni tranzitni postopek, nedotaknjeno predloži namembnemu carinskemu uradu, naložena podizvajalcu prevoza. Če bo odgovor pritrdilen, bo moralo Sodišče pojasniti tudi obseg te obveznosti.

4. V teh sklepnih predlogih bom zagovarjal, prvič, da je treba člen 96(2) carinskega zakonika razlagati tako, da se pojem „prevoznik“ nanaša na vsakogar, ki opravi prevoz blaga, za katero je ob sprejemu vedel, da je v zunanjem skupnostnem tranzitnem postopku, ne glede na to, ali to stori na podlagi prevozne pogodbe, sklenjene z naročnikom, ali pogodbe o podizvajanju, sklenjene z glavnim prevoznikom, in drugič, da je obveznost iz te določbe prevozniku naložena za čas, ko prevzame odgovornost za blago, ki ga ima fizično v posesti.

5. Trdil bom, da je bil podizvajalec prevoza v primeru, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ki je blago dejansko pripeljal do parkirišča namembnega carinskega urada in zastopniku glavnega prevoznika izročil dokumente v zvezi s tem blagom, da bi ta opravil formalnosti za zaključek zunanjega skupnostnega tranzitnega postopka, razbremenjen obveznosti, ko je odgovornost za blago in spremne dokumente prenesel na glavnega prevoznika.

6. Razložil bom tudi, da okoliščina, da je podizvajalec prevoza nato nadaljeval prevoz blaga do druge države članice, ne pomeni, da je bil dolžan pred nadaljevanjem prevoza preveriti, ali je glavni prevoznik dejansko predložil blago namembnemu carinskemu uradu, da bi zaključil zunanji skupnostni tranzitni postopek, vendar pa bi lahko bil odgovoren, če bi bilo ugotovljeno, da je bil ob nadaljevanju prevoza seznanjen z informacijami, na podlagi katerih bi lahko ugotovil, da ta postopek ni bil zakonito zaključen, kar mora ugotoviti predložitveno sodišče glede na vsa upoštevna dejstva.

I – Pravni okvir

7. V skladu s členom 91(1)(a) carinskega zakonika zunanji skupnostni tranzitni postopek omogoča gibanje neskupnostnega blaga od enega do drugega kraja na carinskem območju Skupnosti, ne da bi bilo to blago zavezano plačilu uvoznih ali drugih dajatev ali ukrepom trgovinske politike.

8. Člen 96(1) carinskega zakonika določa: „Glavni zavezanec je imetnik postopka v okviru zunanjega skupnostnega tranzitnega postopka. Odgovoren je za: (a) predložitev nedotaknjenega blaga namembnemu carinskemu uradu v predpisanem roku, pri čemer je dolžan spoštovati ukrepe, ki so jih carinski organi sprejeli za zagotovitev prepoznavanja; (b) spoštovanje določb skupnostnega tranzitnega postopka.“

9. Člen 96(2) carinskega zakonika določa, da je „[n]e glede na obveznosti glavnega zavezanca iz odstavka 1, […] tudi prevoznik ali prejemnik, ki blago sprejme in ve, da je v skupnostnem tranzitu, odgovoren za predložitev nedotaknjenega blaga namembnemu carinskemu uradu v predpisanem roku, pri čemer je dolžan spoštovati ukrepe, ki so jih carinski organi sprejeli za zagotovitev prepoznavanja“.

10. Člen 92(1) carinskega zakonika določa, da se zunanji skupnostni tranzitni postopek konča, ko so blago in ustrezni dokumenti predloženi namembnemu carinskemu uradu.

11. Če blago, ki je zavezano uvoznim dajatvam, ni zakonito odstranjeno izpod carinskega nadzora, nastane v skladu s členom 203 carinskega zakonika carinski dolg, ki ga morajo plačati štiri kategorije oseb: — oseba, ki je odstranila blago izpod carinskega nadzora, — osebe, ki so bile udeležene pri odstranitvi in so vedele ali bi morale vedeti, da gre za odstranitev blaga izpod carinskega nadzora, — osebe, ki so zadevno blago pridobile ali posedovale in so v trenutku pridobitve ali prejema tega blaga vedele ali bi morale vedeti, da gre za blago, ki je bilo odstranjeno izpod carinskega nadzora, in — po potrebi tudi oseba, ki mora izpolniti obveznosti, izhajajoče iz zadrževanja blaga v začasni hrambi ali uporabe carinskega postopka, v katerega je bilo dano to blago.

12. V skladu z določbami iz člena 213 carinskega zakonika so sodolžniki carinskega dolga solidarno zavezani njegovemu plačilu.

II – Dejansko stanje v postopku v glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

13. Družba IGAZ Trans Kft. je bila na zahtevo družbe Friedler Spedition GmbH zadolžena, da v okviru zunanjega skupnostnega tranzitnega postopka izvede prevoz blaga kitajskega porekla, ki je prispelo v pristanišče v Kopru (Slovenija).

14. Družba IGAZ Trans je 8. decembra 2008 prevoz blaga od Kopra do Dunaja (Avstrija) in nato, po opravljenem carinskem postopku, do Rima (Italija) zaupalo S. Horváthu.

15. Carinski posrednik, družba Interservice, je 11. decembra 2008 na zahtevo družbe IGAZ Trans začel tranzitni postopek pri carinskem uradu v Kopru. Po začetku tega postopka je bilo treba blago najkasneje 18. decembra 2008 predložiti carinskemu uradu Wiencont Süd, Freilager Wien (Dunaj, Avstrija).

16. S. Horváth se je 11. decembra 2008 zglasil pri družbi Interservice, ki je izdala tovorni list CMR ( 4 ) in pooblastilo, potrebno za prevzem blaga, ter slovenskim carinskim organom po elektronski poti poslala dokument T1, ki ga je treba uporabljati v tranzitnem postopku. S. Horváth je nato v carinskem uradu v Kopru prevzel blago in ga odpeljal na parkirišče carinskega urada na Dunaju, ki je naveden na tovornem listu CMR, kjer je zastopniku družbe IGAZ Trans izročil dokumente, potrebne za zaključek carinskega postopka.

17. S. Horváth je z zabojnikom, v katerem je bilo blago, na tem parkirišču ostal od 12. do 17. decembra 2008. Dne 17. decembra 2008 se je vrnil na Madžarsko, pri čemer je zabojnik pustil na parkirišču, 18. decembra 2008 pa se je vrnil na Dunaj.

18. Blago ni bilo predloženo namembnemu carinskemu uradu z namenom izvedbe carinskega postopka. S. Horváth je prevoz navedenega blaga nadaljeval z novim tovornim listom, ki ga je izdala družba Friedler Spedition in ki ga je prejel od zastopnika družbe IGAZ Trans, ter ga odpeljal v končni namembni kraj v Italiji.

19. Po ugotovitvah Kúria (vrhovnega sodišča, Madžarska) je S. Horváth ob sprejemu blaga očitno vedel, da je bilo to dano v zunanji skupnostni tranzitni postopek. Kljub temu pa se pred nadaljevanjem njegovega prevoza od Dunaja do Rima ni dovolj trdno prepričal, da je družba IGAZ Trans Kft. oziroma družba Friedler Spedition blago dejansko predložila namembnemu carinskemu uradu. Predložitveno sodišče še navaja, da v postopku v glavni stvari ni drugih elementov, na podlagi katerih bi bilo mogoče sklepati, da je bil S. Horváth seznanjen s tem, da je bilo blago odstranjeno izpod carinskega nadzora.

20. Carinskemu uradu odhoda je bil kot dokaz za to, da je bil zunanji skupnostni tranzitni postopek končan, predložena tranzitna deklaracija z žigom romunskega carinskega urada. Slovenski carinski organi so po preiskavi ugotovili, da je bil žig romunskega carinskega urada na tranzitni deklaraciji ponarejen.

21. Družba Interservice je morala kot glavna zavezanka plačati carinske dajatve, davek na dodano vrednost in zamudne obresti v skupnem znesku 11.196,49 EUR zaradi odstranitve blaga izpod carinskega postopka.

22. Družba Interservice je na podlagi nepogodbene odgovornosti vložila regresni zahtevek zoper S. Horvátha, v katerem je trdila, da je prevoznik v skladu s členom 96(2) carinskega zakonika skupaj z glavnim zavezancem odgovoren za predložitev blaga, čeprav je dejansko samo podizvajalec prevoza.

23. Ta zahtevek je bil zavrnjen tako na prvi stopnji kot v pritožbenem postopku, zato je družba Interservice vložila kasacijsko pritožbo pri Kúria (vrhovnem sodišču), ki je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali je treba člen 96(2) [carinskega zakonika] razlagati tako, da je treba za prevoznika blaga šteti ne samo osebo, ki je s prodajalcem sklenila prevozno pogodbo za prevoz blaga (pogodbeni ali glavni prevoznik), temveč tudi osebo, ki v celoti ali deloma opravi prevoz na podlagi druge pogodbe, sklenjene s pogodbenim ali glavnim prevoznikom (podizvajalec prevoza)? 2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali je treba člen 96(2) [carinskega zakonika] razlagati tako, da se je podizvajalec prevoza v primeru, kakršen je ta v sporu o glavni stvari, dolžan dovolj trdno prepričati, da je glavni prevoznik dejansko predložil blago namembnemu carinskemu uradu na predpisan način, preden nadaljuje s prevozom blaga?“

III – Presoja

A – Uvodne ugotovitve

24. Da bi bolje razumeli razsežnosti tega predloga za predhodno odločanje, ne bo odveč, če na hitro povzamem dejanski in pravni okvir zadeve v glavni stvari.

25. Predložitveno sodišče želi, prvič, pridobiti pojasnila glede pojma „prevoznik“ v smislu člena 96(2) carinskega zakonika, da odloči, ali je treba S. Horvátha opredeliti kot prevoznika ali ne, in drugič, v primeru pritrdilnega odgovora, določiti obseg obveznosti, ki je naložena zadevni osebi.

26. Ti vprašanji sta bili postavljeni v okviru spora med carinskim posrednikom, ki je bil spoznan za dolžnika carinskega dolga zaradi odstranitve blaga izpod carinskega nadzora, in podizvajalcem prevoza tega blaga.

27. Pri tem je treba takoj navesti dve ugotovitvi.

28. Prva se nanaša na dogodek, ki je povzročil nastanek carinskega dolga.

29. V zvezi s tem se ne strinjam s kolebanjem Evropske komisije, ki trdi, da po predstavitvi dejstev iz predložitvene odločbe obstaja dvom o vzroku nastanka carinskega dolga, ki je lahko nastal bodisi zaradi odstranitve blaga izpod carinskega nadzora v smislu člena 203 carinskega zakonika bodisi zaradi neizpolnitve obveznosti iz zunanjega skupnostnega tranzitnega postopka, ki ni vplivala na carinski nadzor, v skladu s členom 204 tega zakonika.

30. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba pojem „odstranitve izpod carinskega nadzora“ iz člena 203(1) carinskega zakonika razumeti kot vsako dejanje ali opustitev, ki pristojnim carinskim organom preprečuje, čeprav začasno, dostop do blaga pod carinskim nadzorom in izvajanje nadzora, določenega s členom 37(1) carinskega zakonika. ( 5 )

31. V obravnavanem primeru iz predložitvene odločbe izhaja, da je bil zunanji skupnostni tranzitni postopek goljufivo zaključen, saj je bil prihod blaga v namembni carinski urad potrjen z dokumenti, ki so vsebovali ponarejene žige romunskih carinskih organov. ( 6 ) Ker blago ni bilo zakonito predloženo namembnemu carinskemu uradu, se carinski organi, ki so jih zavedli ponarejeni dokumenti, v sicer odločilnem trenutku konca tega postopka ( 7 )niso mogli prepričati o usodi blaga, s tem goljufivim zaključkom postopka pa je očitno nastalo tveganje nezakonitega vnosa blaga v gospodarski krogotok Evropske unije. Menim torej, da že okoliščina, da so bili kot dokazilo o zaključku zunanjega skupnostnega tranzitnega postopka predloženi ponarejeni dokumenti, pomeni odstranitev izpod carinskega nadzora, ki v skladu s členom 203 carinskega zakonika povzroči nastanek carinskega dolga.

32. Moja druga ugotovitev se nanaša na posledice obstoja odstranitve izpod carinskega nadzora v smislu člena 203 carinskega zakonika.

33. Osebe, ki so lahko v primeru odstranitve blaga, zavezanega uvoznim dajatvam, izpod carinskega nadzora, spoznane za dolžnike carinskega dolga, so opredeljene v členu 203(3) carinskega zakonika, ki razlikuje med štirimi kategorijami davčnih dolžnikov.

34. Prve tri alinee te določbe se nanašajo na osebe, ki odstranijo blago izpod carinskega nadzora, osebe, ki so bile kakor koli udeležene pri tej odstranitvi in so vedele ali bi morale vedeti, da je bilo blago odstranjeno izpod carinskega nadzora, in osebe, ki so zadevno blago pridobile ali posedovale in so v trenutku pridobitve ali prejema vedele, da je bilo odstranjeno izpod carinskega nadzora. Skupni imenovalec teh treh kategorij oseb je, da so bile tako ali drugače udeležene pri kršitvi ali so od nje imele vsaj korist s tem, da so bile na neki način, če uporabim opredelitve iz kazenskega prava, storilke ali sostorilke te kršitve oziroma preprodajalke blaga, ki je bilo vključeno v gospodarski krogotok Unije, ne da bi bilo ocarinjeno.

35. Četrta alinea navedene določbe se nasprotno nanaša na osebe, ki niso bile udeležene pri odstranitvi blaga, temveč so morale zlasti izpolniti obveznosti, izhajajoče iz uporabe carinskega postopka, v katerega je bilo dano to blago. Kot je Sodišče že večkrat odločilo, je v postopku zunanjega skupnostnega tranzitnega postopka imetnik postopka, ki je glavni zavezanec v smislu člena 96(1) carinskega zakonika, tisti, ki mora izpolniti obveznosti, izhajajoče iz uporabe navedenega postopka, in ki je dolžnik carinskega dolga v smislu člena 203(3), četrta alinea, tega zakonika. ( 8 )

36. Vendar pa je na podlagi člena 96(2) carinskega zakonika lahko dolžnik carinskega dolga tudi prevoznik ali prejemnik blaga, prek člena 203(3), četrta alinea, tega zakonika, saj je temu prevozniku ali prejemniku s prvonavedenim členom naložena obveznost, da predloži nedotaknjeno blago namembnemu carinskemu uradu.

37. V okoliščinah obravnavane zadeve je iz navedb predložitvenega sodišča, ki izhaja iz premise, da S. Horváth ni bil vpleten v odstranitev blaga izpod carinskega nadzora, razvidno, da podizvajalec prevoza ne more biti odgovoren na podlagi dogodkov, ki povzročijo nastanek dolga, navedenih v prvih treh alineah člena 203(3) carinskega zakonika. Nasprotno pa se predložitveno sodišče sprašuje, ali ga morda ne bi bilo treba šteti za sodolžnika carinskega dolga na podlagi člena 203(3), četrta alinea, tega zakonika, kar pomeni, da bi moral izpolniti obveznost iz člena 96(2) navedenega zakonika.

38. V tem primeru lahko torej prevoznik ali prejemnik blaga nosi odgovornost samo zato, ker mu je s členom 96(2) carinskega zakonika naložena posebna obveznost, da to blago predloži namembnemu carinskemu uradu ob upoštevanju ukrepov za zagotovitev prepoznavanja. ( 9 )

39. Za rešitev spora o glavni stvari je torej potrebna razlaga, za katero je zaprosilo predložitveno sodišče, da bi pridobilo pojasnila v zvezi z nosilci navedene obveznosti in njenim obsegom.

B – Prvo vprašanje

40. Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali se pojem „prevoznik“ v smislu člena 96(2) carinskega zakonika nanaša izključno na glavnega prevoznika, ki mu je bil neposredno zaupan prevoz blaga, danega v zunanji skupnostni tranzitni postopek, ali pa vključuje tudi podizvajalca prevoza, ki mu je glavni prevoznik dal prevozno pogodbo v podizvajanje.

41. Po mojem mnenju se člen 96(2) carinskega zakonika brez razlikovanja nanaša na vsakogar, ki prevzame prevoz blaga, danega v zunanji skupnostni tranzitni postopek, ne glede na to, ali gre za glavnega prevoznika ali podizvajalca prevoza.

42. To razlago potrjuje tudi besedilo te določbe.

43. Kot izhaja iz besedila navedene določbe, ta kot edini pogoj za obstoj obveznosti prevoznika ali prejemnika blaga določa, da je ta ob sprejemu blaga seznanjen s pravnim postopkom, v katerega je blago dano. Glede na to, da zakonodajalec Unije v ničemer ne razlikuje med prevozom, ki ga glavni prevoznik opravi neposredno, in prevozom, ki ga odda v podizvajanje drugemu prevozniku, je obveznost, da predloži nedotaknjeno blago namembnemu carinskemu uradu, brez razlikovanja naložena vsakomur, ki je zadolžen za prevoz blaga in ki je dokazano dejansko seznanjen s tem, da je blago v zunanjem skupnostnem tranzitnem postopku. Če podizvajalec prevoza izpolnjuje pogoj seznanjenosti, zanj torej velja obveznost iz člena 96(2) carinskega zakonika.

44. Ta ugotovitev je med drugim podprta tudi s teleološko razlago.

45. Obveznost, ki je naložena prevozniku ali prejemniku blaga, je namreč omejena po svojem namenu, ki pomeni, da je treba nedotaknjeno blago namembnemu carinskemu uradu predložiti v predpisanem roku in ob upoštevanju ukrepov za zagotovitev prepoznavanja, ki so jih sprejeli carinski organi.

46. Tako kot je Komisija pravilno trdila v svojih pisnih stališčih, je zakonodajalec Unije soodgovornost prevoznika ali prejemnika blaga uvedel zato, da bi upošteval dejstvo, da je oseba, ki ima blago fizično v posesti, edina, ki ga lahko dejansko predloži namembnemu carinskemu uradu.

47. V zvezi s tem je treba poudariti, da se omejena obveznost, ki je naložena prevozniku ali prejemniku blaga na podlagi člena 96(2) carinskega zakonika, razlikuje od splošne obveznosti, ki je naložena glavnemu zavezancu v skladu s členom 96(1) tega zakonika.

48. Glavni zavezanec je kot imetnik postopka v okviru zunanjega skupnostnega tranzitnega postopka odgovoren ne le za predložitev nedotaknjenega blaga namembnemu carinskemu uradu v predpisanem roku, pri čemer je dolžan spoštovati ukrepe, ki so jih carinski organi sprejeli za zagotovitev prepoznavanja, ( 10 ) pač pa tudi in bolj splošno za „spoštovanje določb skupnostnega tranzitnega postopka“. ( 11 ) V skladu s členi 96(1), 203(3), četrta alinea, in 204(1) carinskega zakonika postane dolžnik za carinski dolg že zgolj zaradi neupoštevanja določb tega postopka, čeprav mu tega dolga ni mogoče neposredno pripisati, saj je odgovornost, ki mu je tako naložena, namenjena „zagotavljanju skrbne in enotne uporabe predpisov v zvezi z izterjavo carinskega dolga zaradi varovanja finančnih interesov Skupnosti in držav članic“. ( 12 ) Glavni zavezanec je odgovoren za zagotavljanje učinkovitega poteka tranzita, zato je dolžnik za carinski dolg, tudi če je v dobri veri in če kršitev zunanjega skupnostnega tranzitnega postopka izhaja iz goljufije, pri kateri ni bil udeležen. ( 13 ) Zaradi objektivne odgovornosti je torej odgovoren za vsako kršitev zakonodaje v zvezi z zunanjim skupnostnim tranzitnim postopkom, tudi če jo storijo drugi.

49. Odgovornost prevoznika ali prejemnika blaga je bolj omejena. Drugače kakor glavnemu zavezancu mu ni treba spoštovati vseh določb v zvezi z zunanjim skupnostnim tranzitnim postopkom. Člen 96(2) carinskega zakonika je treba sicer obravnavati, kot da prevozniku ali prejemniku blaga nalaga obveznost rezultata, v smislu, da mora zagotoviti, da se namembnemu carinskemu uradu predloži nedotaknjeno blago, vendar pa lahko ta to obveznost izpolni samo v času, ko je navedeno blago fizično v njegovi posesti. Drugače povedano, medtem ko obveznost iz člena 96(1) tega zakonika temelji na statusu glavnega zavezanca, ki mora odgovarjati za posledice morebitne kršitve ali nepravilnosti, ki je bila storjena, odgovornost prevoznika ali prejemnika blaga temelji na fizičnem nadzoru tega blaga, ki jo hkrati tudi omejuje.

50. Na podlagi tega torej sklepam, da podizvajalec prevoza sicer ima obveznost, da predloži nedotaknjeno blago namembnemu carinskemu uradu, vendar pa jo je dolžan izpolniti le v času, ko dejansko opravlja prevozno dejavnost in je odgovoren za blago.

51. Pri mednarodnem prevozu je uporaba več prevoznikov običajna. Po mojem mnenju bi obveznost iz člena 96(2) carinskega zakonika v primeru, ko bi posamezne dele prevoza opravilo več prevoznikov, zaporedoma bremenila vsakega izmed njih, saj so lahko prav v času, ko prevzamejo odgovornost za blago, pozorni na to, da ostane nedotaknjeno, predvsem tako, da preprečijo morebitno lomljenje pečata ali katero koli nezakonito pretovarjanje.

52. Menim, da je bil podizvajalec prevoza v primeru, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ki je dejansko pripeljal blago do parkirišča namembnega carinskega urada in zastopniku glavnega prevoznika izročil dokumente v zvezi s tem blagom, da bi ta lahko opravil formalnosti za zaključek zunanjega skupnostnega tranzitnega postopka, razbremenjen svoje obveznosti, ko je odgovornost za blago in spremne dokumente prenesel na glavnega prevoznika, ki je s tem postal „prevoznik“ v smislu člena 96(2) carinskega zakonika.

53. Iz zgoraj navedenih razlogov Sodišču predlagam, naj na prvo vprašanje odgovori, prvič, da je treba člen 96(2) carinskega zakonika razumeti tako, da se pojem „prevoznik“ nanaša na vsakogar, ki opravi prevoz blaga, za katero je ob sprejemu vedel, da je bilo dano v zunanji skupnostni tranzitni postopek, ne glede na to, ali to stori na podlagi prevozne pogodbe, sklenjene z naročnikom, ali na podlagi pogodbe o podizvajanju, sklenjene z glavnim prevoznikom, in drugič, da obveznost iz te določbe prevoznika bremeni v času, ko prevzame odgovornost za blago, ki ga ima fizično v posesti, tako da je bil podizvajalec prevoza v primeru, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ki je dejansko pripeljal blago do parkirišča namembnega carinskega urada in izročil dokumente v zvezi z njim zastopniku glavnega prevoznika, da bi ta opravil formalnosti za zaključek zunanjega skupnostnega tranzitnega postopka, razbremenjen obveznosti, ko je odgovornost za blago in spremne dokumente prenesel na glavnega prevoznika.

54. Preučiti pa je treba še, ali je S. Horváth zaradi okoliščine, da je nadaljeval prevoz blaga od Dunaja do Rima, znova postal dolžnik za carinski dolg.

55. Ravno to je predmet drugega vprašanja.

C – Drugo vprašanje

56. Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali se je podizvajalec prevoza v primeru, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, dolžan dovolj trdno prepričati, da je glavni prevoznik blago dejansko predložil namembnemu carinskemu uradu na predpisan način, preden nadaljuje prevoz blaga do druge države članice.

57. Menim, da je mogoče odgovor na to vprašanje precej naravno izpeljati iz zgoraj navedenih ugotovitev v zvezi s prvim vprašanjem.

58. Prevoznik drugače kakor glavni zavezanec, ki mora zagotoviti učinkovit potek tranzita, v zunanjem skupnostnem tranzitnem postopku nima druge obveznosti, kot da nedotaknjeno blago v predpisanem roku predloži namembnemu carinskemu uradu, pri čemer je dolžan upoštevati ukrepe za zagotovitev prepoznavanja, ki so jih sprejeli carinski organi.

59. Menim, da je v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, ko je podizvajalec prevoza izročil tranzitne dokumente glavnemu prevozniku, da je ta opravil formalnosti, potrebne za zaključek carinskega postopka, ta glavni prevoznik ob izročitvi teh dokumentov postal nosilec obveznosti, ki je bremenila podizvajalca prevoza na podlagi člena 96(2) carinskega zakonika.

60. Podizvajalec prevoza je bil razbremenjen te obveznosti, zato pred nadaljevanjem vožnje ni bil dolžan preveriti, ali je glavni prevoznik dejansko predložil blago namembnemu carinskemu uradu, da bi končal zunanji skupnostni tranzitni postopek.

61. Čeprav podizvajalcu prevoza na podlagi člena 96(2) carinskega zakonika ni mogoče naložiti dolžnosti skrbnega ravnanja, menim, da bi bil ta vseeno lahko odgovoren, če bi se ugotovilo, da je bil pri nadaljevanju prevoza seznanjen z informacijami, na podlagi katerih bi lahko ugotovil, da zunanji skupnostni tranzitni postopek ni bil zakonito zaključen, kar mora ugotoviti predložitveno sodišče na podlagi vseh upoštevnih dejstev. V tem primeru bi bilo namreč treba šteti, da je podizvajalec prevoza ob privolitvi v nadaljevanje prevoza blaga vedel, da je to še vedno v zunanjem skupnostnem tranzitnem postopku, zaradi česar bi mu bila znova naložena obveznost iz člena 96(2) carinskega zakonika.

IV – Predlog

62. Ob upoštevanju navedenega Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je postavilo Kúria (vrhovno sodišče, Madžarska), odgovori:

Člen 96(2) Uredbe (EGS) št. 2913/92 Sveta z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 648/2005 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. aprila 2005, je treba razlagati tako, da se pojem „prevoznik“ nanaša na vsakogar, ki opravi prevoz blaga, za katero je ob sprejemu vedel, da je bilo dano v zunanji skupnostni tranzitni postopek, ne glede na to, ali to stori na podlagi prevozne pogodbe, sklenjene z naročnikom, ali pogodbe o podizvajanju, sklenjene z glavnim prevoznikom, in da je obveznost iz te določbe prevozniku naložena za čas, ko prevzame odgovornost za blago, ki ga ima fizično v posesti.

Podizvajalec prevoza v primeru, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ki je dejansko pripeljal blago do parkirišča namembnega carinskega urada in zastopniku glavnega prevoznika izročil dokumente v zvezi s tem blagom, da bi ta opravil formalnosti za zaključek zunanjega skupnostnega tranzitnega postopka, je bil razbremenjen obveznosti, ko je odgovornost za blago in spremne dokumente prenesel na glavnega prevoznika.

Poleg tega to, da je podizvajalec prevoza nato nadaljeval prevoz blaga do druge države članice, ne pomeni, da je pred nadaljevanjem prevoza dolžan preveriti, ali je glavni prevoznik dejansko predložil blago namembnemu carinskemu uradu za namene zaključka zunanjega skupnostnega tranzitnega postopka. Vendar pa bi lahko bil odgovoren, če bi se ugotovilo, da je bil pri nadaljevanju prevoza seznanjen z informacijami, na podlagi katerih bi lahko ugotovil, da se ta postopek ni zakonito končal, kar mora ugotoviti predložitveno sodišče glede na vsa upoštevna dejstva.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 648/2005 z dne 13. aprila 2005 (UL 2005, L 117, str. 13, v nadaljevanju: carinski zakonik).

( 3 ) V nadaljevanju: družba Interservice.

( 4 ) Tovorni list, izdan na podlagi konvencije o pogodbi za mednarodni cestni prevoz blaga, podpisane v Ženevi 19. maja 1956, kakor je bila spremenjena s protokolom, podpisanim v Ženevi 5. julija 1978.

( 5 ) Glej zlasti sodbi z dne 12. junija 2014, SEK Zollagentur (C‑75/13, EU:C:2014:1759, točka 28 in navedena sodna praksa), in z dne 29. oktobra 2015, B & S Global Transit Center (C‑319/14, EU:C:2015:734, točka 28 in navedena sodna praksa).

( 6 ) Iz člena 361(5) Uredbe (EGS) št. 2454/93 Komisije z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe št. 2913/92 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 6, str. 3), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1192/2008 Komisije z dne 17. novembra 2008 (UL 2008, L 329, str. 1), izhaja, da se tranzit lahko zaključi pri drugem uradu, kot je tisti, ki je naveden v tranzitni deklaraciji, s čimer ta urad postane namembni carinski urad.

( 7 ) Kar zadeva ključni pomen kontrole ob zaključku zunanjega skupnostnega tranzitnega postopka, glej točki 25 in 26 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca M. Szpunarja v zadevi B & S Global Transit Center (C‑319/14, EU:C:2015:500).

( 8 ) Glej sodbi z dne 27. junija 2013, Codirex Expeditie (C‑542/11, EU:C:2013:429, točka 33), in z dne 12. junija 2014, SEK Zollagentur (C‑75/13, EU:C:2014:1759, točka 35).

( 9 ) S postopkom v glavni stvari, ki dokazuje koristnost te posebne obveznosti, se postavlja vprašanje, zakaj je Komisija v predlogu uredbe (ES) Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Uredbe (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti (COM(97) 472 final) predlagala črtanje te določbe z obrazložitvijo, da v skladu z uvodno izjavo 5 predloga, „sama po sebi ničesar ne dodaja k določbam zakonika v zvezi z ugotovitvijo dogodka, zaradi katerega je nastal carinski dolg, in njegovih dolžnikov“. Predlog uredbe je bil po predstavitvi predloga spremembe Parlamenta, ki ga je Komisija sprejela, sprejet brez spremembe člena 96 (glej spremenjen predlog Uredbe (ES) Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Uredbe (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti (COM(1998) 428 final) in Uredbo (ES) št. 955/1999 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. aprila 1999 o spremembi Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92, kar zadeva zunanji tranzitni postopek (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 9, str. 221)).

( 10 ) Člen 96(1)(a) carinskega zakonika.

( 11 ) Člen 96(1)(b) tega zakonika.

( 12 ) Glej sodbo z dne 3. aprila 2008, Militzer & Münch (C‑230/06, EU:C:2008:186, točka 48). Glej v tem smislu tudi sodbo z dne 15. julija 2010, DSV Road (C‑234/09, EU:C:2010:435, točka 30).

( 13 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 3. aprila 2008, Militzer & Münch (C‑230/06, EU:C:2008:186, točka 49).