Zadeva C‑610/15

Stichting Brein

proti

Ziggo BV

in

XS4ALL internet BV

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden)

„Predhodno odločanje – Intelektualna in industrijska lastnina – Direktiva 2001/29/ES – Harmonizacija določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic – Člen 3(1) – Priobčitev javnosti – Pojem – Platforma za izmenjavo prek spleta – Izmenjava varovanih datotek brez dovoljenja imetnika“

Povzetek – Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 14. junija 2017

Približevanje zakonodaj – Avtorska pravica in sorodne pravice – Direktiva 2001/29 – Usklajevanje nekaterih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi – Priobčitev javnosti – Pojem – Dajanje na voljo varovanih datotek in upravljanje platforme za izmenjavo varovanih datotek prek spleta v okviru omrežja vsak z vsakim (peer to peer) brez dovoljenja imetnika – Vključitev

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2001/29, člen 3(1))

Pojem „priobčitev javnosti“ v smislu člena 3(1) Direktive 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi je treba razlagati tako, da v okoliščinah, kakršne so obravnavane v postopku v glavni stvari, zajema to, da se na spletu da na voljo in upravlja platforma za izmenjavo, ki uporabnikom te platforme z indeksacijo metapodatkov glede varovanih del in z zagotavljanjem iskalnika omogoča, da ta dela lokalizirajo in jih izmenjajo v okviru omrežja vsak z vsakim (peer to peer).

Na prvem mestu, v zvezi s tem, ali dajanje na voljo in upravljanje platforme za spletno izmenjavo, kakršna je obravnavana v postopku v glavni stvari, pomeni „dejanje priobčitve“ v smislu člena 3(1) Direktive 2001/29, je treba poudariti, kot je razvidno iz uvodne izjave 23 Direktive 2001/29, da avtorjeva pravica do priobčitve javnosti iz navedenega člena 3(1) zajema oddajanje ali retransmisijo dela v javnost, ki ni prisotna na kraju izvora priobčitve, po žici ali brezžično, vključno z radiodifuznim oddajanjem.

Poleg tega, kot izhaja iz člena 3(1) Direktive 2001/29, za „dejanje priobčitve“ zlasti zadostuje, da je delo javnosti dano na voljo tako, da imajo lahko osebe, ki to javnost sestavljajo, do tega dela dostop s kraja in v času, ki si ju same izberejo, pri čemer ni odločilno, ali so uporabile to možnost (glej v tem smislu sodbo z dne 26. aprila 2017, Stichting Brein, C‑527/15, EU:C:2017:300, točka 36 in navedena sodna praksa).

Sodišče je v zvezi s tem že razsodilo, da to, da se na nekem spletnem mestu ponujajo klikljive povezave do varovanih del, ki so brez kakršne koli omejitve dostopa objavljena na drugem spletnem mestu, uporabnikom prvega mesta zagotavlja neposreden dostop do navedenih del (sodba z dne 13. februarja 2014, Svensson in drugi, C‑466/12, EU:C:2014:76, točka 18; glej v tem smislu tudi sklep z dne 21. oktobra 2014, BestWater International, C‑348/13, EU:C:2014:2315, točka 15, in sodbo z dne 8. septembra 2016, GS Media, C‑160/15, EU:C:2016:644, točka 43).

Sodišče je razsodilo tudi, da gre za tak primer tudi pri prodaji multimedijskega predvajalnika, na katerem so bili vnaprej nameščeni dodatki, ki so na voljo na spletu in ki vsebujejo hiperpovezave, ki napotujejo na spletna mesta, ki so prosto dostopna javnosti in na katerih so bila z avtorsko pravico varovana dela javnosti dana na voljo brez dovoljenja imetnikov teh pravic (glej v tem smislu sodbo z dne 26. aprila 2017, Stichting Brein, C‑527/15, EU:C:2017:300, točki 38 in 53).

Iz te sodne prakse je tako mogoče sklepati, da lahko načeloma vsako dejanje, s katerim uporabnik ob popolnem poznavanju okoliščin svojim strankam omogoča dostop do varovanih del, pomeni „dejanje priobčitve“ v smislu člena 3(1) Direktive 2001/29.

Na drugem mestu, da bi bila varovana dela zajeta s pojmom „priobčitev javnosti“ v smislu člena 3(1) Direktive 2001/29, morajo biti dejansko priobčena javnosti (sodba z dne 26. aprila 2017, Stichting Brein, C‑527/15, EU:C:2017:300, točka 43 in navedena sodna praksa).

V zvezi s tem je Sodišče pojasnilo, prvič, da pojem „javnost“ vsebuje neki minimalni prag, kar iz tega pojma izključuje premajhno ali celo nepomembno skupnost zadevnih oseb. Drugič, upoštevati je treba kumulativni učinek, ki izhaja iz dajanja varovanih del na voljo morebitnim naslovnikom. Tako ni treba vedeti samo, koliko oseb ima hkrati dostop do istega dela, temveč tudi, koliko izmed teh oseb je imelo dostop do tega dela zaporedoma (glej v tem smislu sodbo z dne 26. aprila 2017, Stichting Brein, C‑527/15, EU:C:2017:300, točka 44 in navedena sodna praksa).

(Glej točke od 30 do 34, 40, 41 in 48 ter izrek.)