SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

JULIANE Kokott,

predstavljeni 14. septembra 2006( )

Zadeva C-334/04

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Helenski republiki

„Ohranjanje prostoživečih ptic – Posebna ohranitvena območja – IBA 2000“

I – Uvod

1. S predmetnim postopkom se Komisija obrača proti državi članici zaradi nezadostne določitve posebnih ohranitvenih območij za ptice (v nadaljevanju: POO) v skladu z Direktivo Sveta 79/409/EGS z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic( ) (v nadaljevanju: Direktiva o ohranjanju ptic). Zaradi podobnih kršitev je že dosegla obsodbo Nizozemske,( ) Francije,( ) Finske( ) in Italije( ). Potekata tudi postopka proti Španiji( ) in Irski( ). Komisija pripravlja še postopek proti Portugalski.( )

2. Osrednje vprašanje teh postopkov je vselej dokaz, da država članica kot posebnih ohranitvenih območij še ni določila vseh območij, ki bi morala biti določena. Komisija se v obravnavanem primeru sklicuje na podatke o Grčiji s seznama ornitološko pomembnih območij v Evropi, ki ga je leta 2000 objavila nevladna organizacija BirdLife International, mednarodno krovno združenje nacionalnih organizacij za zaščito ptic (v nadaljevanju: IBA 2000, pri čemer IBA pomeni Important Bird Area (pomembno območje za ptice) ali Important Bird Areas (pomembna območja za ptice)).( ) Grčija temu večinoma ugovarja z utemeljitvijo, da je treba ta seznam preveriti, za kar je potrebno več časa.

II – Pravni okvir

3. Člen 4(1) in (2) Direktive o ohranjanju ptic ureja, katera ozemlja držav članic naj se določijo kot POO, odstavek 3 pa informacije o določitvi, ki se predložijo Komisiji:

„1. Vrste iz Priloge I so predmet posebnih ukrepov za ohranitev njihovih habitatov, da se zagotovi preživetje in razmnoževanje teh vrst na njihovem območju razširjenosti.

V zvezi s tem se upoštevajo:

(a) vrste, ki jim grozi izumrtje;

(b) vrste, občutljive na določene spremembe v svojih habitatih;

(c) vrste, za katere se šteje, da so redke, ker so njihove populacije majhne ali pa so omejeno lokalno razširjene;

(d) druge vrste, ki zahtevajo posebno pozornost zaradi posebne narave svojih habitatov.

Kot osnova za vrednotenje se upoštevajo trendi in nihanja populacijskih nivojev.

Države članice razvrstijo zlasti ozemlja, ki so glede na število in velikost najprimernejša, kot posebna območja varstva za ohranjanje teh vrst, upoštevaje varstvene zahteve teh vrst na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva.

2. Države članice sprejmejo podobne ukrepe za redno pojavljajoče se selitvene vrste, ki niso navedene v Prilogi I, upoštevaje njihovo potrebo po varstvu na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva, kar zadeva njihova območja za razmnoževanje, goljenje in prezimovanje ter počivališča na njihovih selitvenih poteh. Države članice zato posvetijo posebno pozornost varovanju mokrišč ter zlasti mokrišč mednarodnega pomena.

3. Države članice predložijo Komisiji vse ustrezne informacije, tako da lahko sprejme primerne pobude za usklajevanje, potrebno za zagotovitev, da območja, predvidena v odstavkih 1 in 2, tvorijo jasno celoto, ki izpolnjuje varstvene zahteve teh vrst na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva.“

4. Deveta uvodna izjava pojasnjuje to določbo:

„ker so ohranjanje, vzdrževanje ali obnavljanje zadostne raznovrstnosti ter površine habitatov nujni za ohranitev vseh vrst ptic; ker naj bi bile nekatere vrste ptic predmet posebnih ukrepov za ohranitev njihovih habitatov, da se zagotovi preživetje in razmnoževanje ptic na njihovem območju razširjenosti; ker morajo ti ukrepi upoštevati tudi selitvene vrste in se uskladiti tako, da se vzpostavi skladna celota“.

5. V skladu z drugim pododstavkom člena 3(1) Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst( ) (v nadaljevanju: Direktiva o habitatih) omrežje „Natura 2000“, ki ga vzpostavlja ta direktiva, obsega tudi POO, ki so jih države članice določile na podlagi Direktive o ohranjanju ptic.

III – Predhodni postopek in predlogi strank

6. Komisija je 21. decembra 2001 grško vlado pozvala, naj predloži mnenje v skladu s členom 226 Pogodbe (opomin). Komisija je Grčiji očitala, da je določila premalo POO v skladu s členom 4 Direktive o ohranjanju ptic. V dokaz nezadostne določitve POO se je Komisija sklicevala na IBA 2000. Na tem seznamu je za Grčijo navedenih 186 območij, ki bi morala biti določena za POO, s površino približno 33.200 kvadratnih kilometrov, kar ustreza približno 25,2 % grškega ozemlja.

7. Iz tega izhaja, da je Grčija Komisiji posredovala dodatne informacije o že določenih POO. Komisija je imela tako na voljo podatke o 110 določenih POO v Grčiji. Grški organi so napovedali še približno 40 nadaljnjih POO.

8. Komisija je 19. decembra 2002 grški vladi posredovala obrazloženo mnenje, v katerem je vztrajala pri svojem očitku.

9. Stalno zastopstvo Grčije je 20. februarja 2003 Komisiji posredovalo podatke o 40 nadaljnjih POO in o spremembah razmejitve 10 obstoječih POO. Poslej 151 POO obsega površino 13.703 kvadratnih kilometrov, od tega 13.136 kvadratnih kilometrov kopnega, kar ustreza 10 % grškega kopenskega ozemlja, in 567 kvadratnih kilometrov morja.( )

10. Komisija s tem napredkom ni bila zadovoljna in je 2. avgusta 2004 vložila tožbo.

Komisija Sodišču predlaga, naj ugotovi, da

– s tem, da je na posebna ohranitvena območja (POO) uvrstila ozemlja, ki zaradi premajhnega števila in skupnega obsega ne izpolnjujejo pogojev za uvrstitev na posebna ohranitvena območja, kot jih določa člen 4(1) Direktive 79/409/EGS Sveta z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic;

– s tem, da je kot POO določila očitno manjša ozemlja, ki ne ustrezajo ozemljem IBA 2000, ki izpolnjujejo pogoje za uvrstitev ozemlja v POO;

– s tem, da ni določila POO za več vrst ptic, ki so navedene v Prilogi I k Direktivi 79/409, ali pa je v POO uvrstila ozemlja, na katerih omenjene vrste niso dovolj prisotne;

– s tem, da ni določila POO za več vrst ptic selivk ali pa je v POO uvrstila ozemlja, kjer omenjene vrste niso dovolj prisotne,

Helenska republika ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) in (2) Direktive Sveta 79/409/EGS z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic;

2. Helenski republiki naloži plačilo stroškov postopka.

11. Helenska republika Sodišču predlaga, naj

1. tožbo Komisije zavrne in

2. Komisiji naloži plačilo stroškov postopka.

12. V postopku so na strani Grčije intervenirale Kraljevina Španija, Portugalska republika, Francoska republika in Republika Finska.

IV – Presoja

13. Komisija Grčiji očita kršitev obveznosti iz člena 4(1) in (2) Direktive o ohranjanju ptic.

A – Obseg presoje

14. Tožba je razčlenjena na štiri razloge: Grčija je očitno določila premalo POO, določeni POO očitno ne dosegajo površine, ki bi morala biti določena, za veliko vrst ptic iz Priloge I ni bilo določenih ali je bilo določenih premalo POO, enako pa velja tudi za veliko selitvenih vrst, ki se redno pojavljajo. Teh tožbenih razlogov ni treba povsem podrobno presojati.

15. Predloge Komisije je treba v vsakem primeru zavrniti v delu, v katerem zahteva ugotovitev, da Grčija za veliko vrst iz Priloge I in veliko v njej neimenovanih selitvenih vrst ni določila nobenih območij. Komisija navaja namreč le eno samo ptico iz Priloge I, turškega brgleza (Sitta krueperi), in nobenih selitvenih vrst, za katere ni določeno nobeno območje.( ) V zvezi s to eno vrsto je Grčija očitek Komisije izrecno priznala.

16. Širšega priznanja pa zaradi določitve novih območij, drugače kot v vrsti podobnih postopkov( ), ni mogoče ugotoviti. Tako določitev bi bilo mogoče oceniti kot priznanje, kvečjemu če bi bila opravljena po poteku roka, postavljenega v obrazloženem mnenju, ker mora biti za utemeljitev tožbe kršitev podana do tega trenutka.( ) Ob predpostavki, da datum na pisanju, priloženem k obrazloženemu mnenju, ustreza datumu vročitve stalnemu zastopstvu, se je rok iz obrazloženega mnenja iztekel dva meseca po 19. decembru 2002, tj. 19. februarja 2003. Zadnji POO so bili po neizpodbijanih podatkih Grčije določeni z dokumentom ministrstva za okolje številka 125310/578 z dne 11. februarja 2003, tj. znotraj roka, ki ga je postavila Komisija.

17. Grčija je v sodnem postopku izrecno priznala, da za druge vrste, navedene v Prilogi I, in sicer za rjasto kanjo (Buteo rufinus), južno postovko (Falco naumanni) in turškega strnada (Emberiza cineracea), ni bilo določenih dovolj POO. Navedla je, da se za te vrste pripravlja določitev desetih novih območij. S tem je Grčija delno priznala prvi tožbeni razlog – nezadostno določitev POO – in tretji tožbeni razlog – nezadostno določitev POO za določene vrste iz Priloge I.

18. Vendar Komisija očitno pričakuje določitev novih območij in navaja še osem drugih vrst iz Priloge I, za katere niso bila določena zadostna območja. Zato je treba presojati tudi ta tožbena razloga. To toliko bolj velja za drugi tožbeni razlog – pomanjkljivo razmejitev POO znotraj območij IBA – in četrti tožbeni razlog – nezadostno zajetje določenih selitvenih vrst v POO.

19. V tem obsegu je treba presojati vse štiri tožbene razloge. To se lahko opravi skupaj. Tožbeni razlogi sicer temeljijo na dveh različnih določbah Direktive o ohranjanju ptic, in sicer na odstavkih 1 in 2 člena 4, vendar ti določbi urejata podobno obveznost, in sicer določitev POO. Vsebinsko Komisija utemeljuje vse štiri tožene razloge na grškem delu seznama območij IBA 2000 in končno ilustrira le, koliko grške določitve območij zaostajajo za tem seznamom.

B – Pravna podlaga obveznosti določitve območij

20. Pravna podlaga obveznosti določitev posebnih ohranitvenih območij med strankami ni sporna.

21. V skladu s členom 4(1)(4) Direktive o ohranjanju ptic države članice razvrstijo ozemlja, ki so glede na število in velikost najprimernejša za ohranjanje vrst iz Priloge I, kot posebna ohranitvena območja (POO). Pri tem se upoštevajo varstvene zahteve teh vrst na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva. Tej obveznosti se ne da izogniti s sprejetjem drugih posebnih varstvenih ukrepov.( )

22. V skladu s členom 4(2) države članice sprejmejo ustrezne ukrepe za redno pojavljajoče se selitvene vrste, ki niso navedene v Prilogi I, glede njihovih območij za razmnoževanje, goljenje in prezimovanje ter počivališč na njihovih selitvenih poteh. Države članice zato posvetijo posebno pozornost varovanju mokrišč ter zlasti mokrišč mednarodnega pomena.

23. Iz člena 4(3) in devete uvodne izjave Direktive o ohranjanju ptic med drugim izhaja, naj POO tvorijo jasno celoto, ki izpolnjuje varstvene zahteve teh vrst na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva.

24. V skladu z ustaljeno sodno prakso imajo države članice pri izbiri posebnih ohranitvenih območij sicer določen diskrecijski manevrski prostor, vendar je treba o določitvi in razmejitvi teh območij odločiti izključno na podlagi ornitoloških meril, določenih z Direktivo. Druga vprašanja, zlasti gospodarska in družbena, pri določitvi območij ne smejo imeti nobene vloge.( )

25. Ker se Grčija ob pristopu ni dogovorila za posebno prehodno obdobje za prenos Direktive o ohranjanju ptic, ta od trenutka pristopa, 1. januarja 1981, velja enako kot za obstoječe države članice. Ker je dvoletni rok za prenos v tem trenutku še tekel, je morala Grčija obveznost določitve območij izpolniti do izteka roka za prenos, 6. aprila 1981.( )

C – Dokaz nezadostne določitve POO

26. Komisija opira očitke glede območij na to, da IBA 2000 za Grčijo navaja 186 območij. Le 141 od teh območij je bilo v celoti ali delno določenih za POO. Skupno je bilo določenih le 40 % površin, navedenih v IBA 2000. Pri 67 območjih IBA je bilo določenih več kot 75 % površine, pri 90 območjih IBA pa več kot 50 %. 45 območij IBA z določitvami sploh ni zajetih. Grčija torej očitno ni izpolnila obveznosti določitve posebnih ohranitvenih območij.

27. Deloma je tej številčni obdelavi razlik med IBA 2000 in grško določitvijo območij komaj mogoče slediti. Če seštejemo številke Komisije glede pokritja 75 % oziroma 50 % območij IBA s številom območij, za katera sploh ni določeno POO, pridemo na 202 območji, čeprav IBA 2000 za Grčijo navaja le 186 območij. Zdi se torej, da so bila nekatera območja upoštevana dvakrat.

28. Ne glede na te nejasnosti je osnovno utemeljevanje Komisije jasno: grška določitev posebnih ohranitvenih območij le deloma pokriva seznam območij IBA 2000. 45 IBA v POO ni zajetih, skupno grška POO pokrivajo 40 % površin po IBA. Zdi se, da je večina območij IBA pokrita v manj kot 75 %. Le pri preostalih 67 območjih, ki so pokrita v več kot 75 %, se zdi, da Komisija izhaja iz zadostnega pokritja.

29. Komisija dalje navaja dvanajst vrst ptic iz Priloge I, za katere pomembna območja, navedena v IBA 2000, sploh niso ali pa niso v celoti določena kot POO. Veliko območij IBA je tudi zelo pomembnih za selitvene vrste, ki niso navedene v Prilogi I, za katere pa bi morala biti v skladu s členom 4(2) Direktive o ohranjanju ptic določena POO.

30. Tudi v tem delu izvajanje Komisije ni brez nasprotij in nedoslednosti. Kot Grčija utemeljeno poudarja, za kraguljega orla (Hieraaetus fasciatus) navaja dve od najpomembnejših, a v POO ne dovolj zajetih, IBA območij, ki po IBA 2000 za to vrsto na podlagi meril za območja, primerna za določitev, nista bili zajeti na seznam. Sicer ni izključeno, da zdaj obstajajo nova spoznanja, da sta ti območji posebnega pomena za to vrsto in ju je zato treba določiti( ), vendar Komisija o tem ne podaja nobenih navedb.

31. Te pomanjkljivosti tožbi tudi v tej točki ne odvzemajo podlage. V bistvu utemeljitev Komisije tudi v zvezi s temi vrstami temelji na razlikah med IBA 2000 in grškimi določitvami.

32. Uspeh tožbe je posledično odvisen od tega, ali razlika med IBA 2000 in grškimi določitvami dokazuje, da Grčija ni dovolj izpolnila obveznosti določitve POO.

33. Seznam območij, kot je IBA 2000, lahko bistveno prispeva k dokazu, da država članica ni dovolj izpolnila obveznosti določitve POO. Sodišče je zaradi znanstvene vrednosti IBA 89 in ob neobstoju znanstvenega dokaza o tem, da se lahko obveznosti iz člena 4(1) in (2) Direktive o zaščiti ptic izpolnijo tako, da se na ohranitvena območja uvrstijo druga območja, kot so navedena na tem seznamu, z manjšo skupno površino, ugotovilo, da lahko Sodišče seznam, čeprav prizadete države članice pravno ne zavezuje, uporabi kot podlago za presojo, ali je ta država članica razglasila zadostno število in površino območij za posebna ohranitvena območja v smislu zgoraj navedenih določil Direktive.( )

34. IBA 89 je v letu 1989 predloženi seznam območij, ki so velikega pomena za ohranjanje prostoživečih ptic v Skupnosti, ki ga je za pristojni generalni direktorat Komisije pripravila Evroskupina za ohranjanje ptic in habitatov skupaj z Mednarodnim svetom za zaščito ptic, v sodelovanju z izvedenci Komisije.( )

35. IBA 2000 je novejši seznam. Za Grčijo jasno navaja večje število in površine IBA kot IBA 89. Ali je novi seznam primeren kot dokaz v zgoraj navedenem pomenu, je odvisno od tega, ali izkazuje primerljivo znanstveno kakovost kot njegov predhodnik.

36. Območja, navedena na obeh seznamih, izhajajo iz uporabe določenih meril na podatke o prisotnosti ptic. Merila IBA 2000 večinoma ustrezajo merilom IBA 89. Porast števila in površin območij pretežno izvira iz izboljšanega poznavanja prisotnosti ptic.

37. Udeležba Komisije pri IBA 89 je bila skoraj izključno ta, da je spremljala delo ornitologov v zvezi z merili. Ker se merila večinoma uporabljajo še naprej, Komisija vsaj posredno odgovarja tudi za IBA 2000. Nasprotno je Komisija že pri IBA 89 komaj lahko nadzorovala zbiranje podatkov, ker ni mogla potrditi obstoja in obsega vsake posamezne navedene prisotnosti ptic. Očitno je Komisija prepričana o znanstveni vrednosti seznama, saj na njegovi podlagi vodi več postopkov zaradi nezadostne določitve POO. Posledično tudi glede tega ni pomembnejših razlik med IBA 89 in IBA 2000.

38. Kraljevina Španija, ki intervenira na strani Grčije, IBA 2000 očita, da so seznam sestavile nevladne organizacije. To drži, vendar ne izpodbija njegove znanstvene vrednosti.( ) Izdajatelj je BirdLife International, združenje nacionalnih organizacij za zaščito ptic, ki je pod oznako Mednarodni svet za zaščito ptic sodeloval že pri IBA 89. Takrat prav tako udeležena Evroskupina za ohranjanje ptic je bila ad hoc skupina strokovnjakov tega sveta. Zbiranje podatkov o grškem delu IBA 2000 temelji na prispevkih številnih ornitologov. Mnogi so člani grške Družbe za zaščito ptic EOE, ki podpira grško vlado pri ugotavljanju in razmejitvi morebitnih POO. Priznanje, ki ga uživajo avtorji grškega dela, se kaže predvsem v tem, da je sestavo seznama, po ministrstvu za okolje, podpirala zlasti grška država.( ) Poleg nje sta dela podpirali tudi Nizozemska, po njunem veleposlaništvu v Grčiji, in britanska organizacija za zaščito ptic Royal Society for the Protection of Birds.

39. Tako sta oba seznama, IBA 89 in IBA 2000, glede njune znanstvene vrednosti primerljiva. Ker IBA 2000 temelji na novejših podatkih, je boljši znanstveni vir in si tako zasluži prednost.

40. Kot izpostavljajo predvsem Komisija, Finska, Francija in Portugalska, seznam kot tak ni zavezujoč, ampak se lahko ovrže z boljšimi znanstvenimi spoznanji. Grška vlada pa skupne znanstvene vrednosti IBA 2000 sploh ne izpodbija in tudi ne predlaga znanstvenega dokaza o tem, da bi bile lahko obveznosti iz člena 4(1) in (2) Direktive o ohranjanju ptic izpolnjene z določitvijo manj in/ali manjših območij.

41. Finska v podporo Grčiji navaja, da državam članicam za ovrženje očitka nezadostne določitve ni treba za vsako posamezno nedoločeno območje IBA dokazati, da ne pripada najprimernejšim območjem. To bi bilo nesorazmerno breme. Nasprotno, zadošča splošen znanstveni dokaz, da je bilo določenih dovolj območij. Ta utemeljitev je v obravnavanem primeru nepomembna, ker Grčija za zadostno določitev ne ponuja niti splošnega dokaza niti dokaza, ki bi se nanašal na vsako posamezno območje.

42. Zato je Komisija tožbeni razlog načeloma dokazala.

43. Grška vlada pa navaja, da bi bilo treba, preden bi se lahko območja, navedena v IBA 2000, določila kot POO, ta območja ponovno znanstveno raziskati. IBA 2000 je sicer uporabna referenca, vendar ni brez napak, zlasti pri razmejitvi območij. Za deset območij je ta raziskava zaključena. V odgovoru je Grčija sporočila, da je bil dosežen sklep, da je treba določiti 62,96 % ustreznih območij IBA s skupno površino 305.146 hektarov (število se giblje med 37 % in 111,49 % glede na območje). Za 69 območij IBA raziskava še poteka. V zvezi s tem je Grčija tudi začela prilagajati merila za ugotavljanje in razmejitev morebitnih POO.

44. Možno je, da ta prizadevanja vodijo do seznama določenih POO, ki je z znanstvenega vidika enakovreden IBA 2000 ali ima celo večjo ornitološko vrednost. Če je tako, bi bil IBA 2000 kot dokazno sredstvo za nezadostno določitev ovržen. Do tega trenutka in na podlagi trditev grške vlade pa ta ugotovitev še ni mogoča, ker znanstvene raziskave še niso ne zaključene ne predložene Sodišču.

45. Grčija s temi številkami tudi ne more izpodbijati vsebinske vrednosti IBA 2000, še posebej v zvezi z razmejitvijo območij. Tudi v ta namen trditve ne bi imele dovolj podlage, da bi Sodišču omogočile presojo.

46. Grčija želi s tem utemeljevanjem predvsem pokazati, da mora Komisija državam članicam pri objavi novih znanstvenih spoznanj o območjih, ki naj se določijo, nakloniti dovolj dolg rok, da raziščejo ta spoznanja in šele nato sprejmejo potrebne sklepe. V teh navedbah jo podpirajo Francija, Portugalska in Španija.

47. Ta utemeljitev temelji na pravilnem preudarku: za določitev POO so odgovorne izključno države članice. Svoje odgovornosti se ne morejo razbremeniti tako, da preprosto prevzamejo in uporabijo spoznanja drugih organov, tudi spoznanja organizacij za zaščito ptic. Vsaka določitev namreč predpostavlja, da zadevno območje po prepričanju pristojnih organov, ki temelji na najboljših razpoložljivih znanstveno pridobljenih dejstvih( ), šteje med območja, ki so najbolj primerna za ohranjanje ptic.

48. Iz tega pa ne sledi, da obveznost določitve na splošno odpade, če pristojni organi novih znanstvenih spoznanj niso v celoti raziskali in potrdili. Nasprotno je treba v zvezi s tem spomniti, da obstaja obveznost določitve že od poteka roka za prenos Direktive o ohranjanju ptic, v primeru Grčije od 6. aprila 1981.( ) Obveznost določitve tudi ni omejena s stanjem znanstvenih spoznanj do določenega trenutka.( )

49. S to obveznostjo je bila povezana nadaljnja obveznost, in sicer obveznost določitve najprimernejših območij. Člen 10 Direktive o ohranjanju ptic v povezavi s Prilogo V zato spodbuja države članice, naj podpirajo potrebne raziskave in dela. Posledično bi morala Grčija že do leta 1981 sama opraviti izčrpen znanstveni pregled prisotnosti ptic na svojem državnem ozemlju in določiti iz njega izhajajoče POO. Če bi to obveznost v celoti izpolnila, bi bodisi IBA 2000 obsegal le POO bodisi bi Grčija vse nadaljnje zahteve po določitvi POO zlahka ovrgla. Nadaljnje obveznosti določitve POO bi lahko nastale le, če bi se spremenila prisotnost ptic, česar v tem primeru ne navaja nobena stranka.

50. Grčiji zdaj nakloniti nadaljnji rok za preverjanje najboljših razpoložljivih znanstvenih virov bi pomenilo, da se obveznost določitve POO pogojuje z okoliščino, ki v členu 4 Direktive o ohranjanju ptic ni predvidena, namreč z dokazom tretjih oseb, da še obstajajo nezaščitena območja, ki bi jih bilo treba določiti. Tak pogoj ne bi bil v nasprotju le z besedilom, ampak tudi z nameni Direktive o ohranjanju ptic in v njej določene odgovornosti držav članic, ne tretjih oseb, za skupno (naravno) dediščino na njihovem državnem ozemlju.( ) Potreba po preverjanju IBA 2000 zato ne more upravičiti pomanjkljive določitve POO.

51. Grčija poleg tega navaja, da je bil program preverjanja območij usklajen s Komisijo. Če je s tem nameravala ugovarjati zoper tožbo, bi morala Grčija vsaj podrobno navesti, katere dogovore je dosegla s Komisijo in kako so ti v nasprotju s tožbo. Gola okoliščina, da Komisija in država članica razpravljata o ukrepih za odpravo očitka kršitve prava Skupnosti, Komisije vsekakor ne more ovirati pri vložitvi tožbe. Nasprotno, načelo lojalnega sodelovanja zahteva, da Komisija vseskozi, tj. pred sodnim postopkom, med njim in po njegovem zaključku, države članice po svojih močeh podpira pri tem, da zadostijo zahtevam prava Skupnosti.

52. Komisija v nadaljnji dokaz nezadostne določitve navaja več neuvrščenih mokrišč, ki bi prišla v poštev kot mokrišča mednarodnega pomena po Ramsarski konvenciji in so navedena tudi v IBA 2000.( ) Grčija deloma napoveduje raziskavo teh območij, zato ne nasprotuje očitku Komisije. V zvezi s petimi posameznimi območji pa Grčija vlaga ugovore.

53. Pri IBA št. 45, „Lake Vergoritis and Lake Petron“ je le določeni del pomemben za pritlikavega kormorana (Phalacrocorax pygmaeus), zaradi česar je območje moralo biti določeno. Enako velja za IBA št. 91, „Lakes Trichonida and Lysimachia“, kjer gre za zaščito kostanjevke (Aythya nyroca). Komisija zoper to navaja, da se pomembna mokrišča ne zaščitijo le zaradi določenih vrst, ampak v celoti. S tem pa Komisija napačno meni, da sta bili obe območji izbrani po merilu Ramsar št. 2,( ) torej prav zaradi njunega pomena za obe navedeni vrsti.( ) Ker Komisija ne nasprotuje ornitološki utemeljitvi – nezadostnemu pomenu nezaobseženih površin za obe vrsti, je treba to utemeljitev šteti za dopustno in jo je treba sprejeti.

54. Na območju IBA št. 166, „Mount Dikios, Cape Louros, Lake Psalidi, and Alyki“ sta po navedbah Grčije določeni obe jezeri. Sicer pa ne gre za mokrišči, temveč za hribovje. Ta ugovor drži. IBA 2000 opisuje območje kot gozdnato hribovje z dvema jezeroma.( ) Pri tem pa razlog za določitev območja ni le mokrišče, ampak predvsem njegov pomen kot razmnoževališče in počivališče za ptice roparice. V skladu s tem – in v nasprotju z navedbami Komisije – BirdLife tega območja tudi ne navaja kot morebitno območje Ramsar.( ) Iz tega pa ne izhaja, da tega območja ni treba določiti kot POO.

55. Grčija za nadaljnji območji navaja, da razmejena ozemlja nimajo ornitološkega pomena. Komisija tem navedbam nasprotuje, ker ji ni bila predložena nobena znanstvena utemeljitev. Ker Grčija tudi v sodnem postopku ni navedla ustreznih argumentov, je treba ta ugovor zavrniti kot neutemeljenega.

56. Ker so ugovori Grčije upravičeni le v zvezi s tremi od enajstih območij in eno teh območij pride v poštev kot normalno POO v skladu z IBA 2000, ti ugovori te ilustrativne utemeljitve Komisije niso izpodbili.

57. Komisija dalje navaja nekaj vrst ptic, ki niso dovolj upoštevane. Grška vlada tem navedbam sicer podrobno nasprotuje, vendar pri vseh vrstah navaja, da je določitev nadaljnjih območij predvidena ali se presoja v okviru pregleda IBA 2000. Tako sprejema tudi to vrsto utemeljitev.

58. Končno, Grčija ob podpori Francije nasprotuje očitku, da določitev očitno ne izpolnjuje pogojev IBA 2000. V primeru Nizozemske je Sodišče ustrezno ugotovitev oprlo na okoliščino, da je bila tam določena manj kot polovica IBA.( ) Grčija pa je v nasprotju s tem v celoti ali deloma določila 141 od 186 IBA.

59. Grčija se ne zaveda pomena, ki ga Sodišče v tej zvezi pripisuje izrazu „očitno“. Bolj jasno je to v postopku proti Italiji, kjer je Sodišče ugotovilo, da ni bilo določeno „veliko število in znatna površina območij, navedenih na seznamu IBA 89“.( )

60. Potreba po taki opredelitvi pomanjkljive določitve izhaja iz tega, da Komisija ne nasprotuje le posameznim primerom, ampak graja celotno prakso uvrščanja Grčije. Sodišče poudarja, da je za ugotovitev neskladnosti upravne prakse s pravom Skupnosti potrebno, da je ta do določene mere ustaljena in splošna.( ) Prav tako ugotovitev, da je država članica v celoti in ne le v zvezi z nekaterimi območji kršila obveznost določitve POO, ne more temeljiti na osamljenih posameznih primerih.

61. V obravnavanem primeru Komisija navaja, da je Grčija za POO razglasila le 40 % površin, ki jih je treba zaščititi. Grčija tega očitka ni ovrgla. Poleg tega, čeprav je bilo od 186 IBA določenih 151 POO, grška vlada meni, da je treba preučiti še 69 območij in določiti 10 POO. Pomanjkljivosti določitve torej niso omejene na osamljene posamezne primere, ampak obsegajo dovolj območij in površin, da upravičujejo zahtevano ugotovitev.

62. Iz tega izhaja, da je treba tožbi v tem delu ugoditi.

V – Stroški

63. V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Komisija priglasila stroške in ker Helenska republika s predlogi večinoma ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

64. Kraljevina Španija, Portugalska republika, Francoska republika in Republika Finska na podlagi člena 69(4) Poslovnika nosijo svoje stroške, ki so jim nastali zaradi intervencije.

VI – Predlog

65. Sodišču predlagam, naj odloči:

1. Helenska republika ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) in (2) Direktive Sveta 79/409/EGS z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic s tem,

– da je na posebna ohranitvena območja (POO) uvrstila ozemlja, ki zaradi premajhnega števila in skupnega obsega očitno ne izpolnjujejo pogojev za uvrstitev med posebna ohranitvena območja, kot jih določa člen 4(1) Direktive;

– da je kot POO določila očitno manjša ozemlja, ki ne ustrezajo ozemljem IBA 2000, ki izpolnjujejo pogoje za uvrstitev ozemlja v POO;

– da ni določila POO za vrsto turški brglez (Sitta krueperi);

– da je za vrste vranjek (Phalacrocorax aristotelis), brkati ser (Gypaetus barbatus), rjavi jastreb (Aegypius monachus), mali klinkač (Aquila pomarina), kraljevi orel (Aquila heliaca), rjasta kanja (Buteo rufinus), kragulji orel (Hieraaetus fasciatus), južna postovka (Falco naumanni), sredozemski sokol (Falco eleonora), južni sokol (Falco biarmicus) in turški strnad (Emberiza cineracea) uvrstila v POO ozemlja, na katerih omenjene vrste niso dovolj prisotne.

2. V preostalem se tožba zavrne.

3. Helenska republika nosi stroške postopka.

4. Kraljevina Španija, Portugalska republika, Francoska republika in Republika Finska nosijo svoje stroške.