SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

EVGENIJA TANCHEVA,

predstavljeni 6. oktobra 2021 ( 1 )

Zadeva C‑881/19

Tesco Stores ČR a.s.

proti

Ministerstvo zemědělství

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Krajský soud v Brně (okrožno sodišče v Brnu, Češka republika))

„Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Zakonodaja o informacijah o živilih – Približevanje zakonodaj – Zagotavljanje informacij o živilih potrošnikom – Označevanje živil – Izdelki iz kakava in čokolade – Seznam sestavin živila, ki je namenjeno potrošnikom v državi članici – Uredba (EU) št. 1169/2011 – Direktiva 2000/36/ES“

1. Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Krajský soud v Brně (okrožno sodišče v Brnu, Češka republika), se nanaša na uporabo imena sestavljene sestavine na obveznem seznamu sestavin živila, ki se trži v državi članici. Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je v Češki republiki tržila nekatere proizvode, ki vsebujejo med drugim sestavljeno sestavino s posebno oznako, opredeljeno v Direktivi 2000/36/ES (v nadaljevanju: Direktiva o čokoladi) ( 2 ). Tožeča stranka v postopku v glavni stvari je uporabila svoj prevod poljskih in/ali nemških uradnih različic oznake tega proizvoda v češčino, in ne oznake, ki je določena v češki različici Direktive o čokoladi.

2. Češki pristojni organi v trenutni fazi postopka zagovarjajo stališče, da je tožeča stranka le na podlagi češke jezikovne različice te posebej opredeljene oznake v Direktivi o čokoladi izvzeta iz obveznosti podrobne navedbe sestave te sestavljene sestavine v skladu z določbami Uredbe (EU) št. 1169/2011 (v nadaljevanju: Uredba o informacijah o živilih) ( 3 ), če ta proizvod trži v Češki republiki. Tožeča stranka v postopku v glavni stvari se s tem ne strinja in trdi, da bi ji morala biti dovoljena uporaba lastnega prevoda katere koli uradne jezikovne različice Direktive o čokoladi v češčino in da ji na seznamu sestavin proizvodov, ki jih trži, ni treba navesti sestavin zadevne sestavljene sestavine.

I. Pravni okvir

A. Direktiva 2000/36

3. Člen 3 Direktive o čokoladi določa: „Direktiva 79/112/EGS[ ( 4 )] velja za izdelke, opredeljene v Prilogi I, pod naslednjimi pogoji: 1. Imena izdelkov, navedena v Prilogi I, so pridržana samo za v njej navedene izdelke in se uporabljajo v trgovini za njihovo poimenovanje. […]“

4. Priloga I k Direktivi o čokoladi, naslovljena „Imena izdelkov, opredelitve in lastnosti proizvodov“, v delu A („Imena izdelkov in opredelitve“) v točki 2 določa: „[…] (c) Čokolada v prahu označuje izdelek, ki sestoji iz mešanice kakavovega prahu in sladkorjev ter vsebuje najmanj 32 % kakavovega prahu; […]“

5. Češka jezikovna različica te določbe vsebuje za ta izdelek eno samo oznako, in sicer „čokoláda v prášku“.

B. Uredba št. 1169/2011

6. Člen 2 Uredbe o informacijah o živilih, naslovljen „Opredelitev pojmov“, določa: „[…] 2. Uporabljajo se […] naslednje opredelitve pojmov: […] (h) ,sestavljena sestavina‘ pomeni sestavino, ki je sama proizvod več kot ene sestavine; […] (n) ,pravno ime‘ pomeni ime živila, predpisano z določbami Unije, ki se zanj uporabljajo, oziroma, če takšnih določb Unije ni, ime, določeno v zakonih in drugih predpisih, ki se uporabljajo v državi članici, v kateri se proizvod prodaja končnemu potrošniku ali obratom javne prehrane; […]“

7. Člen 9 Uredbe o informacijah o živilih, naslovljen „Seznam obveznih podatkov“, določa: „1. V skladu s členi 10 do 35 in ob upoštevanju izjem iz tega poglavja je obvezna navedba naslednjih podatkov: […] (b) seznam sestavin; […]“

8. Člen 15 Uredbe o informacijah o živilih, naslovljen „Jezikovne zahteve“, določa: „1. Brez poseganja v člen 9(3) so obvezne informacije o živilih prikazane v jeziku, ki ga potrošniki držav članic, v katerih se živilo trži, zlahka razumejo. […]“

9. Člen 17 Uredbe o informacijah o živilih, naslovljen „Ime živila“, določa: „1. Ime živila je njegovo predpisano prodajno [pravno] ime. Če prodajno [pravno] ime ni predpisano, je ime živila njegovo običajno ime, če pa običajnega imena ni ali se ne uporablja, se navede opisno ime živila. […]“

10. Člen 18 Uredbe o informacijah o živilih, naslovljen „Seznam sestavin“, določa: „1. Seznam sestavin je naveden pod ustreznim naslovom, ki vključuje besedo ,sestavine‘. Seznam vključuje vse sestavine živila, po padajočem vrstnem redu glede na maso, kakor je zabeležena v času njihove uporabe pri proizvodnji živila. 2. Sestavine se označijo z značilnim imenom, in sicer, kjer je primerno, v skladu s pravili iz člena 17 in Priloge VI. […]“

11. Del E Priloge VII k Uredbi o informacijah o živilih, naslovljen „Poimenovanje sestavljenih sestavin“, določa: „1. Sestavljena sestavina se lahko vključi na seznam sestavin pod svojim lastnim imenom, če je to z zakonom določeno ali je običajno, in sicer glede na njeno skupno maso, in če takoj sledi seznam njenih sestavin. 2. Brez poseganja v člen 21, seznam sestavin za sestavljene sestavine ni obvezen: (a) kadar je sestava sestavljene sestavine opredeljena v veljavnih določbah Unije in če sestavljena sestavina predstavlja manj kot 2 % končnega proizvoda; vendar se ta določba ne uporablja za aditive, za katere veljajo določbe iz točk (a) do (d) člena 20; […]“

II. Dejansko stanje, postopek in vprašanje za predhodno odločanje

12. Skupina Tesco je multinacionalna maloprodajna družba, ki upravlja supermarkete med drugim v Češki republiki. Njena češka hčerinska družba, družba Tesco Stores ČR a.s. (v nadaljevanju: Tesco), je v čeških trgovinah tržila nekatere živilske izdelke pod znamko Monte. Zadevni proizvodi ( 5 ) so bili označeni s seznamom sestavin (ki je v skladu s členom 9(1)(b) Uredbe o informacijah o živilih obvezen), na katerem je bil naveden „čokoládový prášek“, brez nadaljnje navedbe sestavin, iz katerih ta sestavljena sestavina sestoji. Ta pojem oziroma izraz ima v prostem prevodu pomen, ki je v angleškem (oziroma slovenskem) jeziku podoben besedni zvezi „powder of chocolate“ (čokoladni prah).

13. Státní zemědělská a potravinářská inspekce (inspektorát v Brně) (državna kmetijska in živilska inšpekcija, inšpektorat v Brnu) je 27. maja 2016 odredila umik navedenih proizvodov s češkega trga, ker je seznam njihovih sestavin vključeval pojem „čokoládový prášek“, brez navedbe sestavin te sestavljene sestavine, kot to zahteva člen 9(1)(b) v povezavi s členom 18(1) in (4) Uredbe o informacijah o živilih, in prepovedala nadaljnje dajanje teh proizvodov na trg.

14. Družba Tesco je zoper te ukrepe 1. junija 2016 vložila ugovor. Državna kmetijska in živilska inšpekcija je 6. junija 2016 najprej zahtevi družbe Tesco ugodila in navedena ukrepa preklicala. Vendar je nato glavni inšpektorat državne kmetijske in živilske inšpekcije odločbo z dne 6. junija 2016 spremenil z odločbami z dne 2. februarja 2017, s katerimi je zavrnil ugovor tožeče stranke in potrdil ukrepa z dne 27. maja 2016. Družba Tesco je zoper odločbe z dne 2. februarja 2017 vložila pritožbo. Tožena stranka je to pritožbo zavrnila z odločbami z dne 21. aprila 2017.

15. Družba Tesco je zoper odločbe tožene stranke z dne 21. aprila 2017 vložila tožbo pri Krajský soud v Brně (okrožno sodišče v Brnu). Ta tožba je bila s sodbo z dne 26. februarja 2019 zavrnjena. Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče, Češka republika) je na podlagi upravne kasacijske pritožbe družbe Tesco s sodbo z dne 11. junija 2019 razveljavilo sodbo Krajský soud v Brně (okrožno sodišče v Brnu) z dne 26. februarja 2019 in zadevo vrnilo temu sodišču v ponovno odločanje.

16. Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče) je družbi Tesco v bistvu pritrdilo, da ji je bilo za poimenovanje zadevne sestavljene sestavine dovoljeno uporabiti oznako „čokoládový prášek“ namesto oznake „čokoláda v prášku“ in da ji na seznamu sestavin, s katerim so bili označeni zadevni proizvodi, ni bilo treba navesti sestavin, iz katerih ta sestavljena sestavina sestoji.

17. Krajský soud v Brně (okrožno sodišče v Brnu), ki ga zavezuje pravno mnenje Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče), dvomi o pravilnosti analize zadnjenavedenega sodišča v zvezi z nekaterimi elementi prava Unije. Zato je vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe in Sodišče zaprosilo za smernice v zvezi s tem vprašanjem: „Ali je treba pravilo iz točke 2(a) dela E Priloge VII k Uredbi št. [1169/2011] razlagati tako, da se lahko v primeru, da gre za živilo, ki je namenjeno končnemu potrošniku v Češki republiki, sestavljena sestavina, navedena v točki 2(c) dela A Priloge I k Direktivi [2000/36/ES], med sestavinami proizvoda navede brez natančne navedbe njene sestave samo v primeru, da je ta sestavljena sestavina navedena popolnoma v skladu s češko različico Priloge I k Direktivi 2000/36/ES?“

18. Pisna stališča so predložili družba Tesco, češko ministrstvo za kmetijstvo, češka vlada in Evropska komisija. Obravnava ni bila zahtevana in je ni bilo. Sodišče je strankam postavilo nekatera vprašanja za pisni odgovor. Vse stranke so pravočasno predložile pisne odgovore na vprašanja, ki so jim bila postavljena.

III. Analiza

A. Uvodna pojasnila

19. Predložitveno sodišče v predložitveni odločbi navaja, da ga zavezuje pravno mnenje Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče). Predložitveno sodišče kljub temu meni, da mu to ne preprečuje izvrševanja pravice iz člena 267 PDEU, da pri Sodišču vloži predlog za sprejetje predhodne odločbe.

20. To brez dvoma drži. Kot je Sodišče jasno navedlo v svoji sodbi z dne 5. oktobra 2010, Elčinov (C‑173/09, EU:C:2010:581), na katero se predložitveno sodišče sklicuje v predložitveni odločbi, ne le, da ima sodišče nižje stopnje pravico, da kadar koli v okviru postopka, ko to oceni za primerno, predloži Sodišču vprašanje za predhodno odločanje, ampak je táko sodišče, ki je uporabilo možnost, ki mu jo daje člen 267, drugi odstavek, PDEU, za rešitev spora v glavni stvari, tudi vezano na razlago zadevnih določb, ki jo je podalo Sodišče, in mora glede na okoliščine primera odstopiti od presoje hierarhično višjega sodišča, če glede na to razlago ocenjuje, da ta presoja ni skladna s pravom Unije. ( 6 )

21. Priloga VII k Uredbi o informacijah o živilih vsebuje del E, naslovljen „Poimenovanje sestavljenih sestavin“. Na podlagi točke 1 dela E se lahko sestavljena sestavina pod nekaterimi pogoji vključi na obvezni seznam sestavin, ki se zahteva v skladu s členom 9(1)(b) Uredbe o informacijah o živilih, pod svojim lastnim imenom, če poimenovanju sestavljene sestavine takoj sledi seznam njenih sestavin. V točki 2(a) dela E pa je določena izjema od sicer obveznega seznama sestavin za sestavljene sestavine, „kadar je sestava sestavljene sestavine opredeljena v veljavnih določbah Unije“ in sestavljena sestavina predstavlja manj kot 2 % končnega proizvoda (v nadaljevanju: izjema glede seznama sestavin sestavljene sestavine).

22. Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali se v skladu z zakonodajo Unije zahteva, da je sestavljena sestavina, ki je proizvod, opredeljen v Prilogi I k Direktivi o čokoladi, na seznamu sestavin iz člena 9(1)(b) Uredbe o informacijah o živilih nujno navedena z oznako, ki je za ta proizvod predpisana v Prilogi I k navedeni direktivi, da bi lahko veljala izjema glede seznama sestavin sestavljene sestavine.

23. Glede na odgovore, ki jih je družba Tesco podala na vprašanja Sodišča, naj bi zadevna sestavljena sestavina, za katero bom v teh sklepnih predlogih uporabljal izraz „čokolada v prahu“, vsebovala najmanj 32 % kakavovega prahu, kot se zahteva za uporabo oznake iz točke 2(c) dela A Priloge I k Direktivi o čokoladi – to je za uporabo izraza „čokoláda v prášku“ v češkem, „Schokoladenpulver“ v nemškem, „proszek czekoladowy“ oziroma „czekolada w proszku“ v poljskem in „powdered chocolate“ oziroma „chocolate in powder“ v angleškem jeziku.

24. Iz odgovorov družbe Tesco je ravno tako razvidno, da naj bi različni proizvodi „Monte“ iz postopka v glavni stvari vsebovali le 0,5 % (in potemtakem manj kot 2 %) te sestavljene sestavine. Za namene teh sklepnih predlogov bom štel, da so navedene izjave resnične in pravilne.

25. Vprašanje, predloženo Sodišču, se torej ne nanaša na dejansko vsebnost ali sestavo fizičnih sestavin, ki jih vsebujejo proizvodi Monte. Vprašanje, predloženo Sodišču, se bolj nanaša zgolj na opis ene od sestavljenih sestavin teh proizvodov in na zahteve, ki v zakonodaji Unije o informacijah o živilih veljajo za način, na katerega je treba táko sestavljeno sestavino poimenovati na seznamu sestavin v posameznem uradnem jeziku Evropske unije, ki je v tem primeru češčina. Predložitveno sodišče v zvezi s tem izrecno sprašuje, ali je seznam sestavin za zadevno sestavljeno sestavino v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, sploh potreben.

26. Predložitveno sodišče ne prosi za smernice v zvezi z vprašanjem, ali je v skladu z zakonodajo Unije o informacijah o živilih dovoljena uporaba katerega koli drugega izraza razen tistega, ki je določen v Prilogi I k Direktivi o čokoladi, to je izraza „čokoláda v prášku“, ampak le v zvezi z vprašanjem, ali se za to sestavljeno sestavino, če se uporabi drug izraz, zahteva navedba seznama sestavin. Kljub temu se zdi, da sta navedeni vprašanji neločljivo povezani z upoštevno zakonodajo Unije. Zato bom skušal v nadaljevanju analizirati obe vprašanji.

27. Ugotovil bom, da je treba táko sestavljeno sestavino na seznamu sestavin poimenovati z njenim pravnim imenom, kot je ta izraz opredeljen v členu 2(2)(n) Uredbe o informacijah o živilih, če táko ime obstaja, in da je opustitev navedbe seznama sestavin za táko sestavljeno sestavino upravičena le, če je sestava te sestavljene sestavine opredeljena v veljavnih določbah Unije in je na seznamu sestavin zadevnega živila uporabljeno ime ali poimenovanje, s katerim je ta sestavina opredeljena.

B. Enakovrednost jezikovnih različic

28. Družba Tesco za čokolado v prahu v zadevnih proizvodih Monte ni uporabila izraza, določenega v češki jezikovni različici Direktive o čokoladi, to je „čokoláda v prášku“. Namesto tega je poljske in/ali nemške označbe zadevnih proizvodov prevedla v češčino. Na teh označbah je bil uporabljen izraz, ki se za poimenovanje čokolade v prahu uporablja v poljščini oziroma nemščini. Zaradi tega oziroma teh prevodov je bil za zadevno sestavljeno sestavino na seznamu sestavin teh proizvodov v češkem jeziku uporabljen izraz „čokoládový prášek“.

29. Družba Tesco v bistvu trdi, da so vse jezikovne različice Direktive o čokoladi enako verodostojne in da iz tega načela izhaja, da lahko katero koli izmed teh jezikovnih različic uporabi kot izhodišče za natančen prevod svojih označb, sestavljenih v katerem koli drugem uradnem jeziku Evropske unije (v tem primeru v nemščini in/ali poljščini), v češčino. Družba Tesco poudarja, da se različne jezikovne različice Direktive o čokoladi med seboj ne ujemajo popolnoma (dobesedno). Nekatere jezikovne različice (kot sta angleška in poljska) naj bi omogočale uporabo dveh ali celo treh (nizozemska jezikovna različica) različnih izrazov za čokolado v prahu, medtem ko naj bi druge (vključno s češko) dopuščale le eno.

30. Po mnenju družbe Tesco bi bila zahteva po obvezni uporabi češke jezikovne različice Direktive o čokoladi v nasprotju z načelom enakovrednosti jezikovnih različic te direktive.

31. Iz navedb v predložitveni odločbi je razvidno, da se Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče) v bistvu strinja s tem stališčem. To sodišče je namreč mnenja, da bi se z zahtevo, v skladu s katero bi morala družba Tesco uporabiti češko poimenovanje za čokolado v prahu iz točke 2(c) dela A Priloge I k Direktivi o čokoladi, vzpostavila domneva, da se v zadevni državi članici uporablja zgolj češka jezikovna različica te direktive. Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče) je svoje mnenje utemeljilo z enako zavezujočo naravo vseh jezikovnih različic pravnih aktov Unije in zavrnilo stališče, da označevanje izdelkov iz čokolade v Češki republiki ureja izključno češka jezikovna različica Direktive o čokoladi.

32. Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče) je v bistvu ugotovilo, da bi bilo tako stališče v nasprotju s sodno prakso Sodišča v zvezi z enakovrednostjo jezikovnih različic ter, kar je še pomembneje, z načelom prostega pretoka blaga in ciljem harmonizacije označevanja živil. Menilo je, da je taka harmonizacija namenjena prav temu, da se proizvajalcu ali dobavitelju omogoči, da uporabi informacije, ki so na njegovem proizvodu v skladu z Direktivo o čokoladi že navedene, in sicer tako, da te informacije preprosto prevede v jezik, ki ga potrošniki, ki se jim bo ta proizvod tržil, razumejo.

33. Ne strinjam se z nobenim od teh stališč.

34. Prvič, po mojem mnenju je očitno, da enakovrednost jezikovnih različic pravnih aktov Unije ne pomeni, da lahko gospodarski subjekti po lastni volji izberejo katero koli jezikovno različico akta sekundarne zakonodaje Unije, ga prevedejo, kot menijo, da je ustrezno, in ta bolj ali manj natančen prevod uporabljajo tako, kot da gre za del uradnega besedila upoštevnega zakonodajnega akta Unije.

35. Kot je ugotovilo Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče), ki je med drugim navedlo sodbo Sodišča z dne 6. oktobra 1982, Cilfit in drugi (283/81, EU:C:1982:335, točka 18), so različne jezikovne različice, v katerih je sestavljena zakonodaja Unije, enako verodostojne.

36. Zato je, kot je Sodišče nadaljevalo v navedeni točki sodbe Cilfit in drugi, „[z]a razlago določbe prava Unije […] treba primerjati njene jezikovne različice“. Vendar je treba opozoriti, kot je Sodišče storilo v točki 19 navedene sodbe, da se v pravu Unije tudi v primeru popolne usklajenosti jezikovnih različic uporablja terminologija, ki je značilna zanj. Pravni pojmi nimajo nujno enake vsebine v pravu Unije in v pravu različnih držav članic. Nazadnje, vsako določbo prava Unije je treba postaviti v njeno sobesedilo in razlagati glede na celoto tega prava in njegove cilje ter glede na stopnjo razvoja v trenutku, v katerem je treba zadevno določbo uporabiti.

37. Jezikovne različice posameznega akta Unije naj bi imele enak pomen. Če pride do razhajanj med temi različicami, se izjemoma lahko pojavijo vprašanja glede razlage, ki jih je treba rešiti, da bi se še naprej zagotavljala enotna razlaga prava Unije.

38. Teh vprašanj pa ni mogoče rešiti s sklicevanjem na hierarhijo jezikovnih različic ali na rešitev, uporabljeno v večini jezikovnih različic. Zato je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso zadevno določbo v takem primeru razlagati glede na splošno sistematiko in namen ureditve, katere del je, ubeseditev, ki je uporabljena v eni od jezikovnih različic akta, pa se ne more uporabiti kot edina podlaga za razlago tega akta oziroma glede tega ne more imeti prednosti pred drugimi jezikovnimi različicami. Tak pristop namreč ne bi bil združljiv z zahtevo po enotni uporabi prava Unije. ( 7 )

39. Načelo enake verodostojnosti in sodna praksa Sodišča v zvezi z razhajanji med različnimi jezikovnimi različicami zakonodajnih aktov Unije torej nikakor ne potrjujeta, da ima gospodarski subjekt pravico, da po lastni volji izbere katero koli jezikovno različico neke direktive ali uredbe, nato pa lastne prevode že opredeljenih izrazov in poimenovanj iz izbrane različice uporablja tako, kot da bi ti prevedeni izrazi in poimenovanja izhajali iz uradne različice akta v ustreznem jeziku.

40. Poleg tega bi to, da se kot podlaga za prevod v druge jezike dopusti uporaba ene izbrane jezikovne različice opredeljenega izraza ali poimenovanja, pomenilo, da se tej različici v primerjavi z ostalimi različicami pripisuje večji pomen. Če bi se dopustilo, da vsi gospodarski subjekti prosto izbirajo jezikovno različico in jo nato po lastni volji prevajajo, bi to neizogibno privedlo do ogromnih nedoslednosti, saj bi lahko vsak zasebni gospodarski subjekt ustvaril lasten nabor jezikovnih različic zadevnih izrazov ali poimenovanj. To pa je nasprotje enotne razlage prava Unije.

C. Težava, povezana z razhajanjem med jezikovnimi različicami, dejansko ne obstaja

41. Kljub navedenemu menim, da v obravnavani zadevi ni nobene dejanske težave, ki bi nastala zaradi razhajanja med jezikovnimi različicami. Obstaja sicer nesoglasje glede tega, kaj naj bi besedilo Uredbe o informacijah o živilih in Direktive o čokoladi pomenilo oziroma kaj naj bi se na podlagi tega besedila zahtevalo od gospodarskega subjekta, kakršen je družba Tesco, vendar to nesoglasje ni posledica razhajanja med jezikovnimi različicami navedenih zakonodajnih aktov. Ravno nasprotno, to nesoglasje se nanaša na vprašanje, ali mora gospodarski subjekt na seznamu sestavin, ki jih je dolžan navesti v skladu s členom 9(1)(b) Uredbe o informacijah o živilih, uporabiti poimenovanje določene sestavljene sestavine, kot je uporabljeno v upoštevni jezikovni različici sekundarne zakonodaje Unije, v kateri je to opredeljeno (v tem primeru je to Direktiva o čokoladi), ali pa lahko uporabi poimenovanje iz druge uradne jezikovne različice Direktive o čokoladi ter ga sam prevede v enega ali več jezikov, ki jih je treba uporabiti pri navedbi seznama sestavin v skladu s členom 15 Uredbe o informacijah o živilih, in ta prevod obravnava tako, kot da ima enake učinke kot uradna jezikovna različica.

42. Zdi se, da med strankama ni nobenega nesoglasja glede meril, ki jih mora izpolnjevati izdelek iz čokolade, da bi bil zajet s poimenovanjem „čokolada v prahu“ oziroma „čokoláda v prášku“, in sicer da mora biti ta sestavina v bistvu sestavljena iz mešanice sladkorja in kakavovega prahu, ki vsebuje najmanj 32 % kakavovega prahu.

43. Enako velja tudi glede upoštevnih določb Uredbe o informacijah o živilih. Sodišče v okviru tega postopka ni bilo opozorjeno na nobeno razhajanje v kateri koli jezikovni različici, ki bi izhajalo iz zadevnih določb te uredbe, bežen pregled izbranih jezikovnih različic (bolgarske, češke, danske, angleške, francoske, nemške in poljske) pa razkriva, da so pomensko povsem enake.

44. Zgolj dejstvo, da se v različnih jezikovnih različicah za zadevno živilo uporabljajo različna poimenovanja, ne pomeni razhajanja med jezikovnimi različicami – to, da se za določen predmet v različnih jezikovnih različicah uporabljajo različna imena ali poimenovanja, je namreč temeljni pogoj večjezičnosti. Dejstvo, da nekatere jezikovne različice za isto živilo predvidevajo dve ali tri možna poimenovanja, medtem ko se v drugih jezikovnih različicah uporablja le eno poimenovanje, te ugotovitve v ničemer ne spreminja.

45. Dejanske okoliščine, na katerih temelji postopek v glavni stvari, kakor jih je v predložitveni odločbi opisalo predložitveno sodišče, se ne nanašajo na položaj, v katerem bi družba Tesco uporabila uradno poimenovanje v določenem jeziku, nato pa naletela na drugo jezikovno različico upoštevne določbe prava Unije, ki bi imela drugačen pomen. Družba Tesco je namreč opredeljeni izraz, ki se uporablja za konkretno poimenovanje živila v določenem jeziku (češčini), nadomestila z izrazom, ki si ga je sama izmislila in ki temelji na (bolj ali manj natančnem) dobesednem prevodu enega ali več opredeljenih izrazov, ki za to konkretno poimenovanje obstajajo v eni ali dveh drugih jezikovnih različicah, v češčino.

46. Vprašanje za predhodno odločanje se torej ne nanaša na razhajanje med različnimi jezikovnimi različicami, temveč na to, ali je treba na podlagi upoštevnih določb zakonodaje Unije za določen namen uporabiti konkreten opredeljeni izraz.

47. Odgovor na to vprašanje po mojem mnenju izhaja iz razlage besedila zadevnih določb, njihovega sobesedila in ciljev, ki jih zakonodajalec Unije uresničuje s temi določbami, ter iz splošne sistematike ureditve, katere del so.

D. Jezikovna razlaga Uredbe o informacijah o živilih in Direktive o čokoladi

1. Ali je uporaba oznake „čokoláda v prášku“ na seznamu sestavin obvezna, da bi se v češčini opisala sestavljena sestavina, ki se šteje za čokolado v prahu?

48. Člen 18(1) Uredbe o informacijah o živilih določa, da seznam sestavin „vključuje vse sestavine živila, po padajočem vrstnem redu glede na maso […]“. Člen 18(2) te uredbe določa, da se „[s]estavine označijo z značilnim imenom, in sicer, kjer je primerno, v skladu s pravili iz člena 17 […]“. Člen 17(1) navedene uredbe pa določa, da je „[i]me živila […] njegovo predpisano prodajno [pravno] ime. Če prodajno [pravno] ime ni predpisano, je ime živila njegovo običajno ime, če pa običajnega imena ni ali se ne uporablja, se navede opisno ime živila.“

49. Člen 17(1) Uredbe o informacijah o živilih torej vzpostavlja jasno hierarhijo, v skladu s katero mora imeti pravno ime živila prednost, medtem ko se lahko običajno ali opisno ime uporabi le, če pravno ime zadevnega živila ni predpisano.

50. V členu 2(2)(n) Uredbe o informacijah o živilih je opredeljen izraz „pravno ime“, ki vsebuje lastno hierarhično lestvico. Pravno ime živila je ime, ki je predpisano z določbami Unije, ki se zanj uporabljajo. Le če takih določb Unije ni, je pravno ime živila ime, določeno v zakonih in drugih predpisih, ki se uporabljajo v državi članici, v kateri se proizvod prodaja končnemu potrošniku.

51. Glede na pisni odgovor, ki ga je družba Tesco podala na vprašanja Sodišča, sestavljena sestavina, ki jo vsebujejo proizvodi Monte, sestoji iz „kakava“ in sladkorja, pri čemer je kakava najmanj 32 %, ter „v celoti izpolnjuje zahteve zadevne direktive“. Sam to razumem tako, da „kakav“ pomeni kakavov prah, kot je opredeljen v točki 2(a) dela A Priloge I k Direktivi o čokoladi, in da zadevna sestavljena sestavina, ki jo vsebujejo zadevni proizvodi Monte, dejansko izpolnjuje zahteve, da jo je mogoče označiti za čokolado v prahu v smislu te direktive.

52. To pomeni, da za sestavljeno sestavino v češčini obstaja pravno ime v smislu Uredbe o informacijah o živilih, ki temelji na prvem delu opredelitve iz člena 2(2)(n) te uredbe. To pravno ime je tudi oznaka, določena v točki 2(c) dela A Priloge I k Direktivi o čokoladi, in sicer „čokoláda v prášku“.

53. Po drugi strani se zdi, da izraz „čokoládový prášek“ v pravnem okviru Unije nima nobenega uradnega pomena. Nobena od strank v postopku pred Sodiščem namreč Sodišča ni opozorila na kakršen koli uradni pomen te besedne zveze in tudi sam ne poznam nobenega drugega elementa, v skladu s katerim bi jo bilo mogoče na podlagi prvega dela opredelitve iz člena 2(2)(n) Uredbe o informacijah o živilih šteti za pravno ime zadevne sestavljene sestavine. Iskanje besedne zveze „čokoládový prášek“ v besedilih, objavljenih na spletišču EUR‑Lex, uradni spletni zbirki podatkov za dostop do pravnih dokumentov Unije (https://eur-lex.europa.eu/advanced-search-form.html), pri katerem je kot jezik iskanja izbrana češčina, ne privede do nobenega zadetka, medtem ko s podobnim iskanjem besedne zveze „čokoláda v prášku“ dobimo 12 zadetkov. ( 8 ) Nobena izmed strank Sodišča med tem postopkom ni opozorila na kakršno koli češko zakonsko opredelitev besedne zveze „čokoládový prášek“. Vsekakor pa češke zakonske opredelitve besedne zveze „čokoládový prášek“, če bi ta dejansko obstajala, ne bi bilo mogoče šteti za „pravno ime“ v smislu Uredbe o informacijah o živilih, ker tako ime, to je „čokoláda v prášku“, za zadevni proizvod v zakonodaji Unije že obstaja. Drugi del opredelitve izraza „pravno ime“ iz člena 2(2)(n) Uredbe o informacijah o živilih torej ni upošteven.

54. Zato menim, da je mogoče na podlagi jezikovne analize upoštevnih določb Direktive o čokoladi in Uredbe o informacijah o živilih ugotoviti, da je uporaba oznake „čokoláda v prášku“ na seznamu sestavin za posamezno živilo obvezna, da bi se v češčini opisala sestavljena sestavina, ki se v skladu z merili, določenimi v točki 2(c) dela A Priloge I k Direktivi o čokoladi, šteje za čokolado v prahu.

55. To ugotovitev dodatno potrjuje tudi člen 3 Direktive o čokoladi, ki določa, da se Direktiva 79/112 ( 9 ) uporablja za izdelke, opredeljene v Prilogi I k Direktivi o čokoladi (pri čemer je čokolada v prahu eden od teh izdelkov), med drugim pod pogojem, da se „[i]mena izdelkov, navedena v [tej] [p]rilogi […], […] uporabljajo v trgovini za njihovo poimenovanje“. Ta ugotovitev po mojem mnenju velja ne glede na to, ali se za zadevno sestavljeno sestavino navede seznam sestavin ali ne.

2. Ali se za čokolado v prahu zahteva seznam sestavin, če je za to sestavljeno sestavino na seznamu sestavin v češčini uporabljena oznaka „čokoládový prášek“?

56. Priloga VII k Uredbi o informacijah o živilih vsebuje del E, naslovljen „Poimenovanje sestavljenih sestavin“. Točka 1 tega dela dopušča vključitev sestavljene sestavine na seznam sestavin, „če je [poimenovanje sestavljene sestavine] z zakonom določeno ali je običajno“, njeni navedbi na tem seznamu pa „takoj sledi seznam njenih sestavin“. Točka 2 tega dela določa, da seznam sestavin ni obvezen, kadar „je sestava sestavljene sestavine opredeljena v veljavnih določbah Unije“ in če sestavljena sestavina predstavlja manj kot 2 % končnega proizvoda.

57. V zadevi, ki jo obravnava Sodišče, ni bil za zadevno sestavljeno sestavino predložen noben seznam sestavin, za njeno poimenovanje pa je bila uporabljena oznaka, ki se razlikuje od pravnega imena te sestavljene sestavine. Četudi se Sodišče z analizo, ki sem jo podal v točkah od 48 do 55 teh sklepnih predlogov, ne bi strinjalo in bi zavzelo stališče, da je bila uporaba oznake „čokoládový prášek“ za čokolado v prahu na seznamu sestavin v češčini dopustna, pa bi bila opustitev navedbe seznama sestavin za to sestavljeno sestavino dopustna le, če bi bila sestava sestavine „čokoládový prášek“„opredeljena v veljavnih določbah Unije“. ( 10 )

58. Čeprav je fizična sestavina, ki je bila na seznamu sestavin zadevnih proizvodov Monte opisana z besedno zvezo „čokoládový prášek“, domnevno izpolnjevala merila, ki veljajo za čokolado v prahu, pa se zdi, da besedne zveze „čokoládový prášek“ ne vsebuje nobena opredelitev katerega koli živila ali živilske sestavine.

59. V teh okoliščinah menim, da opustitev navedbe seznama sestavin za čokolado v prahu kot sestavljeno sestavino, če je za to sestavino uporabljena oznaka „čokoládový prášek“, pomeni kršitev zakonodaje Unije o informacijah o živilih, kot je določena z Uredbo o informacijah o živilih.

E. Cilji, sobesedilo in sistematika

60. Menim, da cilji Uredbe o informacijah o živilih in Direktive o čokoladi dodatno potrjujejo navedeno razlago.

1. Cilji Uredbe o informacijah o živilih

61. Z Uredbo o informacijah o živilih, katere pravna podlaga je člen 114 PDEU, se uresničuje dvojni cilj, in sicer zagotavljanje visoke ravni varstva potrošnikov v zvezi z informacijami o živilih in nemoteno delovanje notranjega trga. Pri tem se s to uredbo upoštevajo razlike v razumevanju potrošnikov in njihove potrebe po informacijah. ( 11 )

62. V zvezi s tem je eden od ciljev, ki se uresničuje z Uredbo o informacijah o živilih, zagotavljanje podlage končnim potrošnikom za ozaveščeno izbiro. ( 12 ) S to uredbo se torej skuša zagotoviti, da bo končni potrošnik zlahka razumel informacije na označbah. ( 13 ) Glede jezikov, ki se uporabljajo na označbah, je v členu 15(1) Uredbe o informacijah o živilih določeno, da so obvezne informacije o živilih, vključno s seznamom sestavin, prikazane v jeziku, ki ga potrošniki držav članic, v katerih se živilo trži, zlahka razumejo.

63. Potrošnik, ki naleti na seznam sestavin, na katerem je namesto pravega poimenovanja določene sestavljene sestavine uporabljen neki neopredeljen izraz, ne more vedeti, iz česa ta sestavljena sestavina dejansko sestoji, razen če je zanjo naveden seznam sestavin. Tudi če je za to sestavljeno sestavino naveden seznam sestavin, se šteje, da je potrošnik primerljivo obveščen le, če so na tem seznamu navedene informacije v zvezi z deleži sestavin, iz katerih sestoji sestavljena sestavina, ki so primerljive z informacijami, navedenimi v opredelitvi uporabljenega poimenovanja. V obravnavani zadevi ni bilo uporabljeno pravo poimenovanje, obenem pa v zvezi z zadevno sestavljeno sestavino ni bil naveden niti seznam sestavin. Potrošnik torej ni mogel razumeti, kakšna je sestava zadevnih proizvodov Monte, kaj šele da bi to zlahka razumel. Zato razlaga Uredbe o informacijah o živilih, ki bi dopuščala tako rešitev, ne bi zagotavljala uresničevanja cilja varstva potrošnikov.

2. Cilji Direktive o čokoladi

64. Z Direktivo o čokoladi je bila razveljavljena in nadomeščena Direktiva 73/241/EGS ( 14 ). Namen te predhodne direktive je bil določiti opredelitve in skupna pravila med drugim glede sestave in označevanja izdelkov iz kakava in čokolade zaradi zagotavljanja prostega pretoka teh izdelkov znotraj Evropske unije. Z Direktivo o čokoladi je bila ta predhodna direktiva deloma spremenjena med drugim tudi zato, da bi se upošteval tehnološki napredek ter da bi se opredelitve in pravila uskladila s splošno zakonodajo Unije o živilih, vključno s predpisi o označevanju.

65. V zvezi s tem se je na podlagi Direktive o čokoladi Direktiva 79/112/EGS (ki je predhodnica Uredbe o informacijah o živilih) začela uporabljati za izdelke iz kakava in čokolade „za zagotavljanje pravilne informiranosti potrošnikov“, obenem pa je uporaba imen izdelkov, navedenih v Prilogi I, v trgovini tako postala obvezna za poimenovanje izdelkov iz te priloge. ( 15 ) Razlaga, ki bi dopuščala celo vrsto lastnih prevodov, bi bila torej očitno v nasprotju s temi cilji.

3. Ali je uporaba oznake „čokoládový prášek“ za potrošnike zavajajoča?

66. S členom 7(1)(a) Uredbe o informacijah o živilih se vzpostavlja načelo, v skladu s katerim informacije o živilih ne smejo biti zavajajoče glede lastnosti in sestave živila.

67. Na podlagi tega se postavlja vprašanje, ali bi se uporaba besedne zveze „čokoládový prášek“, zlasti brez navedbe seznama sestavin za tako poimenovano sestavljeno sestavino, lahko štela za zavajajočo za potrošnike. Čeprav gre pri odgovoru na to vprašanje deloma za vprašanje dejanskega stanja, o katerem bo moralo na koncu odločiti predložitveno sodišče, pa menim, da bi Sodišče lahko zagotovilo nekaj koristnih napotkov.

68. Obstajata najmanj dva načina, na katera bi bili potrošniki zaradi uporabe poimenovanja, ki se razlikuje od pravnega imena za čokolado v prahu v češčini, lahko zavedeni. Potrošniki bi bili lahko (i) zavedeni v prepričanje, da zadevna sestavina sestoji iz nečesa drugega, ne pa iz svojih dejanskih sestavnih delov, ali da se deleži teh sestavin razlikujejo od dejanske sestave te sestavljene sestavine; prav tako bi bili potrošniki lahko (ii) zavedeni v prepričanje, da je vsebnost te sestavine v končnem proizvodu (izražena v odstotnem deležu sestavine v končnem proizvodu) drugačna (višja), kot je dejansko.

69. Zdi se, da besedna zveza „čokoládový prášek“ pomeni nekaj, kar je podobno „čokoladnemu prahu“. Vendar čokolada v prahu, kot je opredeljena v točki 2(c) dela A Priloge I k Direktivi o čokoladi, sploh ne vsebuje čokolade. Tako poimenovan izdelek – ki je zadevna sestavina v postopku v glavni stvari – je namreč sestavljen iz sladkorja in kakavovega prahu, pri čemer vsebuje predvsem sladkor. Ne vsebuje pa fino mlete čokolade, na kar napeljuje ime te sestavine. Možnost, da bodo potrošniki zavedeni, je še toliko večja zaradi zahteve iz Priloge VI, del A, točka 1, k Uredbi o informacijah o živilih, v skladu s katero mora ime živila vključevati podatke o fizikalnem stanju živila ali njegovi posebni obdelavi (kot je v tem konkretnem primeru „v prahu“) ali mu morajo biti takšni podatki dodani.

70. Mogoče bi bilo zagovarjati stališče, da ta trditev velja tudi za oznako „čokoláda v prášku“. Ta oznaka bi namreč lahko kazala tudi na to, da je zadevni proizvod sestavljen iz čokolade, ki je bila tako ali drugače mehansko obdelana. ( 16 )

71. Odločilna razlika med oznako „čokoládový prášek“, ki jo je uporabila družba Tesco, in uradno oznako „čokoláda v prášku“ se – razen tega, da obstaja zakonska zahteva, ki določa uporabo zadnjenavedene oznake – kot je bilo že prikazano v točkah od 48 do 55 teh sklepnih predlogov, nanaša na to, da je pomen zadnjenavedene oznake jasno opredeljen, pomen prvonavedene pa ne. Potrošniki, organizacije za varstvo potrošnikov ali celo javni organi za varnost hrane na podlagi oznake „čokoládový prášek“ tako ne morejo vedeti, kakšna naj bi bila sestava te sestavljene sestavine. To informacijo imata lahko le družba Tesco in njen dobavitelj.

72. Pomen oznake „čokoláda v prášku“ je ne glede na to, ali ta izraz natančno opisuje to sestavino ali ne, jasno opredeljen v zakonodaji Unije o informacijah o živilih, ki ga lahko vsak posameznik najde v Direktivi o čokoladi. Čeprav je morda presenetljivo, da „čokoláda v prášku“ sestoji iz kakavovega prahu in sladkorja, ne pa iz čokolade, in čeprav je morda celo sporno, da se proizvod, za katerega se zahteva, da vsebuje le vsaj 6,4 % kakavovega masla, lahko sploh poimenuje z oznako „čokolada v prahu“ (moj poudarek), pri čemer se za čokolado zahteva, da vsebuje najmanj 18 % kakavovega masla, ( 17 ) pa je pomen oznake „čokoláda v prášku“ natančno določen, medtem ko se zdi, da besedna zveza „čokoládový prášek“ v pravu Unije nima nikakršnega avtonomnega pomena ali posebne opredelitve.

73. Ali bi bila lahko uporaba češke besedne zveze „čokoládový prášek“ za zadevno sestavljeno sestavino brez natančne navedbe njene sestave na seznamu sestavin zavajajoča za češke potrošnike, pa je dejansko vprašanje, o katerem mora odločiti predložitveno sodišče.

4. Pomislek v zvezi z notranjim trgom

74. Predložitveno sodišče v predložitveni odločbi navaja, da se je Nejvyšší správní soud (vrhovno upravno sodišče) v svoji odločitvi deloma oprlo na pomisleke v zvezi z notranjim trgom.

75. Ne strinjam se s stališčem, da bi bil dostop gospodarskih subjektov do notranjega trga oviran, če se tem gospodarskim subjektom ne bi dovolilo, da za poimenovanje živilskih sestavin uporabljajo lastne prevode. Ravno nasprotno, harmonizacija imen in predpisov o označevanju živil je namenjena prav zagotavljanju enotne narave notranjega trga. ( 18 )

76. Uredba o informacijah o živilih je namenjena uresničevanju vsaj dveh glavnih ciljev, od katerih je eden varstvo potrošnikov v Evropski uniji s skupnimi pravili glede informacij o živilih, drugi pa je zagotavljanje nemotenega delovanja notranjega trga. ( 19 ) Uredba o informacijah o živilih je bila namreč sprejeta na podlagi člena 114 PDEU.

77. Glede Direktive o čokoladi je treba navesti, da prosti pretok izdelkov iz čokolade temelji na obstoju skupnih pravil in standardizirane terminologije, ki zagotavlja visoko raven varstva potrošnikov na celotnem notranjem trgu. ( 20 )

78. Uredba o informacijah o živilih je namenjena uresničevanju obeh navedenih ciljev z vzpostavitvijo skupnih standardov za informacije o živilih in z določitvijo skupnih imen za različna živila, in sicer z vključitvijo izrazov, ki izhajajo iz drugih aktov sekundarne zakonodaje Unije, kakršna je Direktiva o čokoladi.

79. Ta sistem zagotavlja standardiziran, zlahka dostopen nabor predpisov in poimenovanj, ki jih gospodarski subjekti v Evropski uniji lahko uporabljajo – in morajo uporabljati – če tržijo živila v Uniji, s čimer je bistveno izboljšan in poenostavljen njihov dostop do trga. Tako vzpostavljen sistem torej zagotavlja bistveno lažje čezmejno trženje živil v Evropski uniji kot katera koli druga izvedljiva možnost.

80. Po mojem mnenju ni nobenega verodostojnega razloga, iz katerega bi bilo treba šteti, da uporaba poimenovanja, določenega v Direktivi o čokoladi, kot se zahteva v skladu z Uredbo o informacijah o živilih, za gospodarski subjekt, kakršen je družba Tesco, pomeni večje breme, kot če bi od njega zahtevali, da si za isti proizvod sam izmisli drug izraz.

IV. Predlog

81. Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložilo Krajský soud v Brně (okrožno sodišče v Brnu, Češka republika), odgovori: Sestavljena sestavina z oznako, navedeno v točki 2(c) dela A Priloge I k Direktivi 2000/36/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. junija 2000 o izdelkih iz kakava in čokolade, namenjenih za prehrano ljudi, mora biti v skladu s členom 18(1) in (2) Uredbe (EU) št. 1169/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom v povezavi s členom 17(1) te uredbe navedena na seznamu sestavin živila, katerega del je, s to oznako, ki je v skladu s členom 2(2)(n) Uredbe št. 1169/2011 tudi njeno pravno ime. To ime je treba zagotoviti v jeziku, ki se zahteva v skladu s členom 15 Uredbe št. 1169/2011. Navedba seznama sestavin za táko sestavljeno sestavino se lahko v skladu s točko 2(a) dela E Priloge VII k Uredbi št. 1169/2011 opusti le, če se ta oznaka uporablja za sestavljeno sestavino na seznamu sestavin živila, ki se trži.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. junija 2000 o izdelkih iz kakava in čokolade, namenjenih za prehrano ljudi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 25, str. 431).

( 3 ) Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom, spremembah uredb (ES) št. 1924/2006 in (ES) št. 1925/2006 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Komisije 87/250/EGS, Direktive Sveta 90/496/EGS, Direktive Komisije 1999/10/ES, Direktive 2000/13/ES Evropskega parlamenta in Sveta, direktiv Komisije 2002/67/ES in 2008/5/ES in Uredbe Komisije (ES) št. 608/2004 (besedilo velja za EGP) (UL 2011, L 304, str. 18).

( 4 ) Direktiva Sveta z dne 18. decembra 1978 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju, predstavljanju in oglaševanju živil (UL 1979, L 33, str. 1). Direktiva 79/112 je bila razveljavljena in nadomeščena z Direktivo 2000/13/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju, predstavljanju in oglaševanju živil (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 5, str. 75), ki pa je bila razveljavljena in nadomeščena z Uredbo o informacijah o živilih. Sklicevanja na Direktivo 79/112 se štejejo za sklicevanja na Direktivo 2000/13, sklicevanja na Direktivo 2000/13 pa se štejejo za sklicevanja na Uredbo o informacijah o živilih.

( 5 ) Monte, mléčný dezert čokoládový s lískovými oříšky (mlečni čokoladni desert z lešniki) 220 g, Monte mléčný dezert čokoládový (Monte mlečni čokoladni desert) 100 g in Monte drink mléčný nápoj čokoládový s lískovými oříšky (Monte drink čokoladno mleko z lešniki) 200 ml.

( 6 ) Sodba z dne 5. oktobra 2010, Elčinov (C‑173/09, EU:C:2010:581, točke 25, 26, 29 in 30). Glej tudi sodbo z dne 9. septembra 2021, Dopravní podnik hl. m. Prahy (C‑107/19, EU:C:2021:722, točka 46).

( 7 ) Glej v tem smislu sodbo z dne 20. februarja 2018, Belgija/Komisija (C‑16/16 P, EU:C:2018:79, točki 49 in 50 ter navedena sodna praksa).

( 8 ) Ti zadetki vključujejo poleg Direktive o čokoladi tudi Uredbo (EU) 2016/792 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2016 o harmoniziranih indeksih cen življenjskih potrebščin in harmoniziranem indeksu cen stanovanjskih nepremičnin ter razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 2494/95 (UL 2016, L 135, str. 11) ter Uredbo Komisije (EU) 2015/1163 z dne 15. julija 2015 o izvajanju Uredbe (ES) št. 1445/2007 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s seznamom osnovnih kategorij, ki se uporabljajo pri paritetah kupne moči (UL 2015, L 188, str. 6).

( 9 ) Kot je navedeno v opombi 5, je treba sklicevanja na Direktivo 79/112 zdaj šteti za sklicevanja na Uredbo o informacijah o živilih.

( 10 ) Točka 2(a), del E, Priloge VII k Uredbi o informacijah o živilih.

( 11 ) Člen 1(1) Uredbe o informacijah o živilih.

( 12 ) Glej člen 3(1) Uredbe o informacijah o živilih ter uvodne izjave 3, 4 in 37 te uredbe. Glej tudi sodbo z dne 12. novembra 2019, Organisation juive européenne in Vignoble Psagot (C‑363/18, EU:C:2019:954, točka 53).

( 13 ) V zvezi z uporabo izraza „sol“ namesto izraza „natrij“ na označbi glej uvodno izjavo 37 Uredbe o informacijah o živilih.

( 14 ) Direktiva Sveta z dne 24. julija 1973 o približevanju zakonodaje držav članic o izdelkih iz kakava in čokolade za prehrano ljudi (UL 1973, L 228, str. 23). Glej člen 7 Direktive o čokoladi.

( 15 ) Uvodna izjava 8 Direktive o čokoladi in člen 3(1) te direktive.

( 16 ) Enaka trditev velja za uradne oznake v bolgarskem, danskem, angleškem, francoskem in poljskem jeziku. Samo za zadnji dve od treh možnih nizozemskih oznak „Chocoladepoeder, gesuikerd cacaopoeder, gesuikerde cacao“ se zdi, da ustrezno opisujeta proizvod.

( 17 ) Izraza „čokolada“ in „čokolada v prahu“ poimenujeta dve različni sestavljeni sestavini glede na svojo ločeno opredelitev. Izraz „čokolada“, kot je opredeljen v točka 3(a), del A, Priloge I k Direktivi o čokoladi („čokoláda“ v češčini), „označuje izdelek, ki je sestavljen iz izdelkov iz kakava in sladkorjev in ki, s pridržkom točke (b), vsebuje najmanj 35 % skupne suhe snovi kakavovih delov, od tega najmanj 18 % kakavovega masla in najmanj 14 % suhe nemastne snovi kakavovih delov“. Izraza „kakavov prah“ ali „kakav“, kot sta opredeljena v delu A Priloge I k Direktivi o čokoladi („kakaový prášek“ ali „kakao“ v češčini), „označujeta izdelek, proizveden iz kakavovih zrn, ki so bila očiščena, izluščena in pražena in ki vsebuje najmanj 20 % kakavovega masla, računano glede na maso suhe snovi, in največ 9 % vode“. Posledično je minimalni dopustni delež kakavovega masla v „čokoladi v prahu“ 6,4 % (čokolada v prahu mora vsebovati vsaj 32 % kakavovega prahu, ta pa mora vsebovati vsaj 20 % kakavovega masla glede na maso suhe snovi).

( 18 ) Glej uvodno izjavo 7 Direktive o čokoladi.

( 19 ) Glej člen 1(1) Uredbe o informacijah o živilih.

( 20 ) Glej v zvezi s tem uvodne izjave 3, 4 in 7 Direktive o čokoladi.