(Glej točke od 48 do 50 in točko 1 izreka.)

To pa ni tako v primeru izgube blaga zaradi njegovega popolnega uničenja ali nepovratne izgube – pri čemer člen 206(1), druga alinea, Carinskega zakonika opredeljuje, da je blago nepovratno izgubljeno, če ga nihče več ne more uporabiti – v primeru iztekanja tekočine, kakršno je topilo, obravnavano v postopku v glavni stvari, iz cisterne ob prevozu te tekočine. Blago, ki ne obstaja več oziroma ga nihče ne more uporabiti, namreč že samo zaradi tega ne more biti vključeno v gospodarski krogotok Unije.

Vendar pa je uporaba člena 203(1) Carinskega zakonika upravičena, kadar izguba blaga pomeni tveganje, da bo to blago vključeno v gospodarski krogotok Unije, ne da bi bilo ocarinjeno (glej v tem smislu sodbi z dne 20. januarja 2005, Honeywell Aerospace, C‑300/03 , EU:C:2005:43 , točka 20 , in z dne 15. maja 2014, X, C‑480/12 , EU:C:2014:329 , točki 35 in 36 ).

Člen 203(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 648/2005 z dne 13. aprila 2005, je treba razlagati tako, da se ta določba ne uporabi, kadar med zunanjim skupnostnim tranzitnim postopkom namembnemu carinskemu uradu, določenemu v okviru tega postopka, ni bilo predloženo celotno blago, in sicer ker je bil, če se to ustrezno dokaže, del tega blaga popolnoma uničen ali nepovratno izgubljen.

Člen 204(1)(a) Uredbe št. 2913/92, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 648/2005, je treba razlagati tako, da kadar med zunanjim skupnostnim tranzitnim postopkom namembnemu carinskemu uradu, določenemu v okviru tega postopka, ni bilo predloženo celotno blago, in sicer ker je bil, če se to ustrezno dokaže, del tega blaga popolnoma uničen ali nepovratno izgubljen – kar pomeni neizpolnitev ene od obveznosti, ki izhaja iz tega postopka, in sicer obveznosti predložiti nedotaknjeno blago namembnemu carinskemu uradu – načeloma za del blaga, ki ni bil predložen temu uradu, nastane carinski dolg. Naloga nacionalnega sodišča je preveriti, ali v obravnavani zadevi okoliščina, kakršna je poškodovanje razkladalnega ventila, ustreza merilom, ki opredeljujejo pojma „višja sila“ in „nepredvidljive okoliščine“ v smislu člena 206(1) Uredbe št. 2913/92, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 648/2005, in sicer ali je ta okoliščina neobičajna za subjekt, ki deluje na področju prevoza tekočih snovi, in takšna, na katero ta subjekt nima vpliva, ter ali njenih posledic kljub vsej skrbnosti ne bi bilo mogoče preprečiti. Pri tem preverjanju mora nacionalno sodišče zlasti upoštevati, kako so subjekti, kakršna sta glavni zavezanec in prevoznik, spoštovali veljavna pravila in zahteve glede tehničnega stanja cistern in varnosti pri prevozu tekočih snovi, kakršno je topilo.

Člene 2(1)(d), 70 in 71 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost je treba razlagati tako, da tega davka ni treba odmeriti za del blaga, ki je bil med zunanjim skupnostnim tranzitnim postopkom popolnoma uničen ali nepovratno izgubljen.

Iz teh določb izhaja, da je dejstvo, da je bilo blago med zunanjim skupnostnim tranzitnim postopkom popolnoma uničeno ali nepovratno izgubljeno, lahko povod za nastanek obdavčljivega dogodka in obveznosti obračuna DDV le, če je to dejstvo mogoče primerjati s tem, da se je za takšno blago ta postopek končal.

V zvezi s tem je treba ugotoviti, da ker je DDV po svoji naravi davek na potrošnjo, se uporablja za blago in storitve, ki vstopijo v gospodarski krogotok Unije in so lahko predmet potrošnje (glej v tem smislu sodbo z dne 7. novembra 2013, Tulică in Plavoșin, C‑249/12 in C‑250/12, EU:C:2013:722, točka 35, in z dne 2. junija 2016, Eurogate Distribution in DHL Hub Leipzig, C‑226/14 in C‑228/14, EU:C:2016:405, točka 65).

Zato je dejstvo, da se je za blago zunanji skupnostni tranzitni postopek končal, zaradi česar nastaneta obdavčljivi dogodek in obveznost obračuna DDV, treba razumeti tako, da zadeva vstop tega blaga v gospodarski krogotok Unije, kar je izključeno, če blago ne obstaja ali ga nihče ne more uporabiti (glej v tem smislu sodbo z dne 29. aprila 2010, Dansk Transport og Logistik, C‑230/08, EU:C:2010:231, točki 93 in 96).

Posledično, ker blaga, ki je bilo med zunanjim skupnostnim tranzitnim postopkom popolnoma uničeno ali nepovratno izgubljeno, ni mogoče vključiti v gospodarski krogotok Unije in torej zanj tega postopka ni mogoče končati, za to blago ni mogoče šteti, da je „uvoženo“ v smislu člena 2(1)(d) Direktive o DDV niti da je predmet DDV iz tega naslova.

(Glej točke od 68 do 72 in točko 3 izreka.)