Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 19. marca 2020 (predloga za sprejetje predhodne odločbe Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid, Juzgado Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid – Španija) – Domingo Sánchez Ruiz (C-103/18), Berta Fernández Álvarez in drugi (C-429/18)/Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

(Združeni zadevi C-103/18 in C-429/18) (1)

(Predhodno odločanje - Socialna politika - Direktiva 1999/70/ES - Okvirni sporazum o delu za določen čas, sklenjen med ETUC, UNICE in CEEP - Določba 5 - Pojem „veriženje pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerij za določen čas“ - Delodajalčevo nespoštovanje zakonskega roka, določenega za dokončno zapolnitev delovnega mesta, ki ga začasno zaseda delavec, zaposlen za določen čas - Implicitno podaljševanje delovnega razmerja iz leta v leto - Delavec, zaposlen za določen čas, ki v okviru dveh zaporednih imenovanj zaseda isto delovno mesto - Pojem „objektivni razlog“, ki upravičuje obnovitev zaporednih pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerij za določen čas - Spoštovanje razlogov za zaposlitev, določenih z nacionalno ureditvijo - Konkretna preučitev, pri kateri se izkaže, da je namen veriženja delovnih razmerij za določen čas zadostitev stalne in trajne potrebe delodajalca po zaposlenih - Ukrepi za preprečevanje in po potrebi sankcioniranje zlorab veriženja pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerij za določen čas - Natečaji za dokončno zapolnitev delovnih mest, ki jih začasno zasedajo delavci, zaposleni za določen čas - Sprememba statusa delavcev, zaposlenih za določen čas, v „delavce, zaposlene za nedoločen čas, a ne za stalno“ - Dodelitev odškodnine delavcu, in sicer primerljive odškodnini, ki se izplača v primeru nezakonite odpovedi - Možnost uporabe okvirnega sporazuma o delu za določen čas, ne glede na to, da je delavec privolil v veriženje pogodb za določen čas - Določba 5(1) - Neobstoj obveznosti nacionalnih sodišč, da ne uporabijo neustrezne nacionalne ureditve)

(2020/C 222/04)

Jezik postopka: španščina

Predložitveni sodišči

Juzgado Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid, Juzgado Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeče stranke: Domingo Sánchez Ruiz (C-103/18), Berta Fernández Álvarez in drugi (C-429/18)

Tožena stranka: Comunidad de Madrid (Servicio Madrileño de Salud)

Izrek

1. Določbo 5 okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999, ki je priloga k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP, je treba razlagati tako, da države članice in/ali socialni partnerji iz pojma „veriženje pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerij za določen čas“ v smislu te določbe ne smejo izključiti položaja, v katerem je delavec – ki je bil zaposlen na podlagi delovnega razmerja za določen čas, torej do dokončne zapolnitve prostega delovnega mesta, na katero je bil zaposlen – v okviru več imenovanj neprekinjeno več let zasedal isto delovno mesto ter stalno in neprekinjeno opravljal enake naloge, pri čemer je ohranjanje ustaljenega položaja tega delavca na tem prostem delovnem mestu posledica tega, da delodajalec ne spoštuje svoje zakonske obveznosti, da v določenem roku izvede natečaj za dokončno zapolnitev navedenega prostega delovnega mesta, in pri čemer je bilo njegovo delovno razmerje zaradi tega implicitno podaljševano iz leta v leto.

2. Določbo 5 okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999, ki je priloga k Direktivi 1999/70, je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalni zakonodaji in nacionalni sodni praksi, v skladu s katerima se za zaporedno podaljšanje delovnih razmerij za določen čas šteje, da je z „objektivnimi razlogi“ v smislu točke 1(a) te določbe upravičeno že zgolj zato, ker to podaljšanje ustreza razlogom za zaposlitev iz te zakonodaje, namreč če je potrebno, ali nujno oziroma zaradi izvajanja začasnih, občasnih ali izrednih programov, in sicer, če taka nacionalna zakonodaja in nacionalna sodna praksa zadevnemu delodajalcu ne preprečujeta, da v praksi s takšnimi podaljšanji zadovoljuje stalne in trajne potrebe po zaposlenih.

3. Določbo 5 okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999, ki je priloga k Direktivi 1999/70, je treba razlagati tako, da mora nacionalno sodišče v skladu z vsemi pravili svojega upoštevnega nacionalnega prava presoditi, ali izvedba natečajev za dokončno zapolnitev delovnih mest, ki jih začasno zasedajo delavci, zaposleni v okviru delovnih razmerij za določen čas, sprememba statusa teh delavcev v „delavce, zaposlene za nedoločen čas, a ne za stalno“, in to, da se navedenim delavcem dodeli odškodnina, primerljiva odškodnini, ki se izplača v primeru nezakonite odpovedi, pomenijo primerne ukrepe za preprečevanje in po potrebi sankcioniranje zlorab veriženja pogodb o zaposlitvi ali delovnih razmerij za določen čas oziroma ustrezne pravne ukrepe v smislu te določbe.

4. Določbo 2, določbo 3(1) in določbo 5 okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999, ki je priloga k Direktivi 1999/70, je treba razlagati tako, da če javni delodajalec zlorablja veriženje delovnih razmerij za določen čas, to, da je zadevni delavec privolil v sklenitev in/ali podaljšanje teh delovnih razmerij, s tega vidika ne more izničiti vsakršne narave zlorabe ravnanja tega delodajalca, tako da se ta okvirni sporazum ne bi uporabljal za položaj tega delavca.

5. Pravo Unije je treba razlagati tako, da nacionalnemu sodišču, ki odloča o sporu med delavcem in njegovim javnim delodajalcem, ne nalaga, da ne uporabi nacionalne ureditve, ki ni v skladu z določbo 5(1) okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999, ki je priloga k Direktivi 1999/70.

(1) UL C 161, 7.5.2018

UL C 373, 15.10.2018.