SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

MELCHIORJA WATHELETA,

predstavljeni 7. maja 2015 ( 1 )

Zadeva C‑255/14

Robert Michal Chmielewski

proti

Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Madžarska))

„Kontrola gotovine ob vstopu v Evropsko unijo ali izstopu iz nje — Uredba (ES) št. 1889/2005 — Kršitev obveznosti prijave — Sorazmernost sankcij — Prosti pretok kapitala in plačil“

I – Uvod

1. Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na sorazmernost upravne globe, predvidene v madžarskem pravu za kaznovanje kršitve obveznosti prijave, ki jo določa člen 3 Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1889/2005 z dne 26. oktobra 2005 o kontroli gotovine ob vstopu v Skupnost ali izstopu iz nje. ( 2 )

II – Pravni okvir

A – Pravo Unije

1. Listina Evropske unije o temeljnih pravicah

2. Listina Evropske unije o temeljnih pravicah v odstavku 1 člena 17, naslovljenega „Lastninska pravica“, določa in varuje lastninsko pravico tako: „Vsakdo ima pravico imeti v posesti svojo zakonito pridobljeno lastnino, jo uporabljati, z njo razpolagati in jo komu zapustiti. Lastnina se nikomur ne sme odvzeti, razen v javno korist v primerih in pod pogoji, ki jih določa zakon, vendar le proti pravični in pravočasni odškodnini za njeno izgubo. Uživanje lastnine se lahko uredi z zakonom, kolikor je to potrebno zaradi splošnega interesa.“

2. Uredba št. 1889/2005

3. Člen 1, naslovljen „Cilj“, v odstavku 1 določa: „Ta uredba dopolnjuje določbe Direktive 91/308/EGS v zvezi s transakcijami v finančnih in kreditnih ustanovah ter določenih poklicih z določitvijo usklajenih pravil o kontroli gotovine ob vstopu v [Evropsko unijo] ali izstopu iz nje s strani pristojnih organov.“

4. Člen 3 navedene uredbe, naslovljen „Obveznost prijave“, določa: „1. Vsaka fizična oseba, ki vstopa v [Unijo] ali iz nje izstopa in nosi gotovino v vrednosti 10.000 EUR ali več, mora v skladu s to uredbo to gotovino prijaviti pristojnim organom države članice, skozi katero vstopa v [Evropsko unijo] ali iz nje izstopa. Obveznost prijave ni izpolnjena, če se predložijo napačni ali nepopolni podatki. 2. Prijava iz odstavka 1 vsebuje podrobnosti o: […] (e) izvoru in namenu uporabe gotovine; […]“

5. Člen 4, naslovljen „Pooblastila pristojnih organov“, v odstavku 2 določa: „V primeru neizpolnitve obveznosti prijave iz člena 3 se lahko v skladu s pogoji, določenimi v nacionalni zakonodaji, gotovina z upravno odločbo zaseže.“

6. Člen 6, naslovljen „Izmenjava podatkov“, določa: „1. Kadar obstajajo znaki, da zneski gotovine izvirajo iz kakršne koli nezakonite dejavnosti, povezane s prenosom gotovine, v smislu Direktive 91/308/EGS, se lahko podatki, pridobljeni na podlagi prijave iz člena 3 ali kontrol iz člena 4, posredujejo pristojnim organom v drugih državah članicah. Smiselno se uporablja Uredba (ES) št. 515/97. 2. Kadar obstajajo znaki, da zneski gotovine izvirajo iz premoženjske koristi, pridobljene z goljufijo ali s katero koli drugo nezakonito dejavnostjo, ki škodi finančnim interesom Skupnosti, se podatki posredujejo tudi Komisiji.“

7. Člen 7, naslovljen „Izmenjava podatkov s tretjimi državami“, določa: „Podatke, pridobljene na podlagi te uredbe, lahko države članice ali Komisija posredujejo tretji državi v okviru medsebojne upravne pomoči, ob upoštevanju soglasja pristojnih organov, ki so podatke pridobili v skladu s členom 3 in/ali členom 4, ter ustreznih nacionalnih predpisov in predpisov Skupnosti o posredovanju osebnih podatkov tretjim državam. Če te izmenjave zadevajo izvajanje te uredbe, države članice o takih izmenjavah podatkov uradno obvestijo Komisijo.“

8. Člen 9, naslovljen „Kazni“, v odstavku 1 določa: „Vsaka država članica uvede kazni, ki se uporabijo v primeru neizpolnjevanja obveznosti prijave iz člena 3. Te kazni so učinkovite, sorazmerne in odvračilne.“

B – Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin

9. Člen 1 Dodatnega protokola k Evropski konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisani 4. novembra 1950 v Rimu, naslovljen „Varstvo premoženja“, določa: „Vsaka fizična ali pravna oseba ima pravico do spoštovanja svojega premoženja. Nikomur ne sme biti lastnina odvzeta, razen če je to v javnem interesu v skladu s pogoji, ki jih določa zakon, in ob spoštovanju splošnih načel mednarodnega prava. Ta določba pa nikakor ne omejuje pravice držav, da uveljavijo zakone, za katere menijo, da so potrebni za nadzor nad uporabo premoženja v skladu s splošnim interesom ali za zagotovitev plačila davkov, drugih prispevkov ali denarnih kazni.“

C – Madžarsko pravo

10. Člen 2 zakona XLVIII iz leta 2007 določa: „1. Obveznost prijave, določena v členu 3 Uredbe [št. 1889/2005], se izpolni pisno. 2. Navesti je treba polno ime in naslov lastnika gotovine v skladu s členom 3(2)(b) Uredbe [št. 1889/2005], polno ime in naslov nameravanega prejemnika gotovine v skladu s točko (c) te določbe in uporabljeno prevozno sredstvo – v primeru avtomobilov pa tudi registrsko oznako – v skladu s točko (g) te določbe. […]“

11. Člen 5/A(1) zakona XLVIII iz leta 2007 določa: „V skladu z določbami člena 9 Uredbe št. 1889/2005 mora fizična oseba, ki vstopi na ozemlje [Unije] ali z njega izstopi in ki ne izpolni obveznosti prijave, ki je v zvezi z gotovino v smislu člena 2(2) Uredbe [št. 1889/2005], ki jo nosi, določena v členu 3(1) Uredbe [št. 1889/2005], ali ki to obveznost izpolni napačno ali nepopolno, in situ plačati denarno kazen, katere višina se določi v forintih in ki znaša: (a) 10 % zneska, ki ga nosi, če vrednost gotovine znaša 10.000 EUR ali več, vendar ne več kot 20.000 EUR; (b) 40 % zneska, ki ga nosi, če vrednost gotovine presega 20.000 EUR, vendar ne več kot 50.000 EUR; (c) 60 % zneska, ki ga nosi, če vrednost gotovine presega 50.000 EUR.“

III – Postopek v glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje

12. R. M. Chmielewski je 9. avgusta 2012 iz Srbije vstopil na madžarsko ozemlje, ne da bi prijavil gotovino, ki jo je nosil, in sicer v skupnem znesku 147.492 EUR, sestavljenem iz 249.150 bolgarskih levov (BGN) (približno 127.400 EUR), 30.000 turških lir (TRY) (približno 6500 EUR) in 29.394 romunskih levov (RON) (približno 13.600 EUR).

13. Po navedbah Komisije je R. M. Chmielewski med kontrolo uslužbencem carinskih organov povedal, da ima ta velik denarni znesek pri sebi zato, ker je nameraval kupiti hišo v Bolgariji, vendar se na Poljsko vrača praznih rok.

14. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (generalni carinski in davčni direktorat v regiji Južna velika nižina) je na obravnavi pojasnil, da je bilo 60 % zneska, ki ga je imel R. M. Chmielewski (in sicer v vrednosti 24.532.000 HUF), odvzetih kot globa, ki jo določa člen 5/A(1)(c) zakona XLVIII iz leta 2007 za neizpolnitev obveznosti prijave.

15. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága je z odločbo z dne 4. oktobra 2013 zavrnil prošnjo R. M. Chmielewskega za oprostitev plačila globe upoštevajoč osebne okoliščine, na katere se je ta skliceval, in potrdil upravno globo v višini 24.532.000 HUF, ki so jo R. M. Chmielewskemu naložili uslužbenci carinskih organov, ker z neprijavo navedenega zneska ob vstopu na ozemlje Unije ni izpolnil obveznosti, ki jo ima na podlagi Uredbe št. 1889/2005 in zakona XLVIII iz leta 2007.

16. R. M. Chmielewski je zoper to odločbo vložil tožbo pri Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (upravno in delovno sodišče v Kecskemétu), pri čemer je zlasti trdil, da so določbe zakona XLVIII iz leta 2007 v nasprotju s pravom Unije.

17. V teh okoliščinah je Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji: „1. Ali znesek upravne denarne kazni, naložene na podlagi člena 5/A zakona [XLVIII iz leta 2007] o izvedbi Uredbe [št. 1889/2005], ustreza zahtevi iz člena 9(1) [te uredbe], v skladu s katero morajo biti kazni, določene v nacionalnem pravu, učinkovite, odvračilne in obenem sorazmerne s storjeno pravno kršitvijo in ciljem, ki se skuša doseči? 2. Ali je člen 5/A [zakona XLVIII iz leta 2007] zaradi zneska denarnih kazni, ki jih določa, v nasprotju s prepovedjo prikritega omejevanja prostega pretoka kapitala, ki je določena v Pogodbi o Evropski uniji in členu 65(3) [PDEU]?“

IV – Postopek pred Sodiščem

18. Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe je bil na Sodišču vložen 27. maja 2014. Madžarska, belgijska, španska in italijanska vlada ter Evropska komisija so vložile pisna stališča.

19. Na obravnavi 18. marca 2015 so Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága, ki ni vložil pisnih stališč, madžarska, belgijska in španska vlada ter Komisija ustno podali stališča.

V – Analiza

A – Uvodne ugotovitve

20. Čeprav s pravom Unije v okviru prostega pretoka kapitala, zagotovljenega s členom 63 in naslednjimi PDEU, mednarodni prenosi gotovine niso prepovedani, je Sodišče že presodilo, da ta prosti pretok kapitala ne nasprotuje temu, da je izvoz kovancev, bankovcev ali čekov na prinosnika pogojen s predhodno prijavo. ( 3 ) To pravilo je vključeno tudi v predpise Unije z istega področja, kot je Uredba št. 1889/2005, in natančneje, njen člen 3.

21. Zato je mogoče vprašanje kazni, določene z madžarskim pravom, analizirati z vidika tako člena 9(1) Uredbe št. 1889/2005 kot člena 65(3) PDEU, s katerim je prepovedano prikrito omejevanje prostega pretoka kapitala.

22. Kot v svojih pisnih stališčih predlaga Komisija, bom vprašanji za predhodno odločanje preučil skupaj.

B – Trditve strank

23. Stranke v postopku pred Sodiščem soglašajo, da so kazni, določene v členu 5/A(1) zakona XLVIII iz leta 2007, učinkovite in odvračilne v smislu člena 9(1) Uredbe št. 1889/2005. Vendar v nasprotju z madžarsko, belgijsko, špansko in italijansko vlado, po mnenju katerih so te kazni tudi sorazmerne, Komisija meni, da kazni iz točk (b) in (c) te določbe, in sicer 40 % za neprijavljen znesek v vrednosti od 20.000 do 50.000 EUR in 60 % za neprijavljen znesek v vrednosti več kot 50.000, nista v skladu z načelom sorazmernosti.

24. Po mnenju Komisije nesorazmernost izhaja hkrati iz tega, da člen 5/A(1) zakona XLVIII iz leta 2007 upravi in nacionalnemu sodišču ne pušča nobenega polja prostega preudarka, ki bi omogočalo upoštevanje posebnih okoliščin vsakega primera pri določanju višine globe, ter tega, da navedeni člen določa tako visoke zneske, da se zdi, da predpostavlja obstoj zlonamernosti pri storilcu zadevnega upravnega prekrška.

25. Madžarska, belgijska, španska in italijanska vlada pa o sorazmernosti sistema kazni, uvedenega s členom 5/A(1) zakona XLVIII iz leta 2007, sklepajo iz njegove učinkovitosti in odvračilnosti ter iz stopnjevanja glob glede na višino neprijavljenih zneskov.

C – Presoja

1. Sodna praksa Sodišča glede sorazmernosti sankcij

26. Vprašanje sorazmernosti sankcij v primeru nespoštovanja prava Unije je bilo obravnavano že v več sodbah Sodišča.

27. Tako so v skladu z ustaljeno sodno prakso „države članice, kadar ne obstaja usklajena zakonodaja [Unije] glede sankcij, ki veljajo pri nespoštovanju pogojev, določenih s sistemom, uvedenim s to zakonodajo, pristojne izbrati sankcijo, ki se jim zdi primerna. Vendar morajo to pristojnost izvajati v skladu s pravom [Unije] in z njegovimi temeljnimi načeli, torej v skladu z načelom sorazmernosti“. ( 4 )

28. „Kot je namreč Sodišče večkrat presodilo, upravni ali prisilni ukrepi ne smejo prekoračiti tistega, kar je nujno potrebno za zasledovanje ciljev, postopkov nadzora pa ne sme spremljati sankcija, ki bi bila tako nesorazmerna z resnostjo kršitve, da bi postala ovira svoboščinam, določenim v Pogodbi [DEU]“. ( 5 )

29. Sodišče pa je redko konkretno odločilo o sorazmernosti nacionalnih sankcij, ki so bile predmet posamezne zadeve. Sicer je to res storilo v zadevi, v kateri je bila izdana sodba Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64), vendar v navedeni zadevi sankcionirana nepravilnost ni pomenila zlorabe in celo ni bila tako resna, globa pa je bila zelo visoka, zaradi česar je Sodišče sámo presodilo, da je zadevna globa nesorazmerna. ( 6 )

30. Sodišče nadzor sorazmernosti običajno prepusti predložitvenemu sodišču, pri čemer mu zagotovi koristna merila za pravilno izvedbo tega nadzora. ( 7 )

31. V zadevi, v kateri je bila izdana sodba Louloudakis (C‑262/99, EU:C:2001:407), je Sodišče v točki 69 presodilo, da „čeprav zahteve po pregonu in preprečevanju lahko upravičijo, da nacionalna zakonodaja določa kazni na določeni ravni strogosti, ni mogoče izključiti, da se lahko [te kazni] izkažejo za nesorazmerne in so tako ovira za navedeno svoboščino, [v tem primeru za prosti pretok oseb in blaga,] ker vključujejo denarne kazni, določene pavšalno na podlagi samo enega merila, to je prostornine motorja vozila, brez upoštevanja njegove starosti, in zvišano dajatev, ki lahko dosega celo desetkratni znesek zadevnih dajatev. Kazen, ki temelji samo na merilu prostornine motorja, bi lahko bila nesorazmerna s težo kršitve, zlasti ko je povezana z drugo visoko kaznijo, naloženo zaradi iste kršitve. Enako lahko velja za kazen, ki lahko doseže večkratni znesek zadevnih dajatev, na primer njihov desetkratni znesek.“

32. Seveda Sodišče, kadar gre za sankcije, določene s pravom Unije, odločitve ne prepusti nacionalnemu sodišču, ampak odloči sámo.

33. Na primer v zadevi, v kateri je bila izdana sodba Billerud Karlsborg in Billerud Skärblacka (C‑203/12, EU:C:2013:664), ( 8 ) je Sodišče presodilo, da „[p]resoja o sorazmernosti akta Unije […] ne more biti odvisna od naknadne presoje o stopnji njegove učinkovitosti. Kadar mora zakonodajalec Skupnosti kot v zadevnem primeru presojati bodoče učinke ureditve, ki jo namerava sprejeti, pri čemer se teh učinkov ne da natančno predvideti, se lahko njegova presoja izpodbija le, če je očitno napačna glede na elemente, ki jih je imel ob sprejetju zadevne ureditve.“ ( 9 )

34. Na tej podlagi je Sodišče odločilo, da „[z]a kazen zaradi presežnih emisij iz Direktive 2003/87 […] ni mogoče šteti, da je v nasprotju z načelom sorazmernosti, ker njenega zneska nacionalno sodišče ne more spremeniti“. ( 10 ) Naj pripomnim, da je Sodišče v sodbi Louloudakis (C‑262/99, EU:C:2001:407) menilo, da se lahko kazni, ki so določene pavšalno brez upoštevanja več meril, „izkažejo na nesorazmerne“ (točke od 69 do 71).

35. Iz teh ugotovitev je razvidno, da sodna praksa Sodišča glede sorazmernosti sankcij, v kateri se naloga izvedbe tega nadzora prepušča nacionalnim sodiščem, temelji predvsem na konkretnih okoliščinah vsake zadeve, pri čemer se upoštevajo vrsta in teža kršitve, to, v kolikšnem obsegu so lahko organi predvideli stopnjo učinkovitosti sistema sankcij, način izračuna sankcije ter merila, ki veljajo zanj.

2. Sorazmernost sankcij z vidika lastninske pravice

36. Kot navaja Komisija v pisnih stališčih, je Evropsko sodišče za človekove pravice upravne globe, s katerimi se kaznuje neprijava gotovine na meji, presojalo glede na člen 1 Protokola št. 1 k Evropski konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin.

37. Po mojem mnenju je treba tudi obravnavano zadevo preučiti z vidika lastninske pravice, določene v členu 17 Listine, zlasti ker je v uvodni izjavi 15 Uredbe št. 1889/2005 navedeno, da „[t]a uredba spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, […] navedena v Listini“, ki se v skladu z njenim členom 51(1) uporablja, ko države članice izvajajo pravo Unije.

38. Ker člen 17 Listine ustreza členu 1 Protokola št. 1 k navedeni konvenciji, bi bila lahko sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice s tega področja koristna za obravnavano zadevo, pri čemer se lahko na podlagi Listine zagotovi „širše varstvo“ po pravu Unije. ( 11 )

39. Evropsko sodišče za človekove pravice je obravnavalo tri zadeve, katerih dejansko stanje je bilo skoraj enako dejanskemu stanju v tej zadevi: Ismayilov proti Rusiji, ( 12 ) Grifhorst proti Franciji ( 13 ) in Moon proti Franciji ( 14 ).

a) Zadeva Ismayilov proti Rusiji

40. A. Y. Ismayilov, azerbajdžanski državljan, je 17. novembra 2002 prispel v Moskvo in imel pri sebi 21.348 USD, kar je bila prodajna cena hiše v Bakuju (Azerbajdžan), ki jo je podedoval po materi. Vendar je uslužbencem carinskih organov povedal, da ima pri sebi le 48 USD, čeprav je bilo treba po ruskem zakonu prijaviti vsak znesek, večji od 10.000 USD. Med kontrolo, ki je sledila, je bil preostanek zneska odkrit v njegovi prtljagi. Zato je bil obtožen tihotapstva, zadevni znesek pa je bil zasežen kot dokaz. A. Y. Ismayilov je bil obsojen na pogojno zaporno kazen, ruska sodišča pa so zadevni znesek prepustila carinskim organom, ki so ga zasegli.

41. Evropsko sodišče za človekove pravice je menilo, da „bi moral poseg [v lastninsko pravico], da bi se štel za sorazmeren, ustrezati teži ugotovljene kršitve, in sicer neizpolnitve obveznosti prijave, in ne teži morebitne kršitve, ki v tej fazi še ni bila ugotovljena, kot je kaznivo dejanje pranja denarja ali davčne zatajitve“. ( 15 )

42. Dodalo je, da namen odvzema ni bil finančno povrniti škodo, ki bi nastala državi, „saj [ta] zaradi pritožnikove neprijave [zadevnega] zneska ni utrpela nobene izgube[,] temveč je bil ta odvzem namenjen odvračanju in kaznovanju“. ( 16 )

43. Evropsko sodišče za človekove pravice je sklenilo, da „[ruska v]lada ni prepričljivo dokazala in tudi ni trdila, da zgolj ta sankcija[, in sicer odvzem prostosti,] ni zadostovala za doseganje želenega odvračilnega in kaznovalnega namena ter za preprečitev neizpolnjevanja obveznosti prijave. V teh okoliščinah je bil izrečeni ukrep odvzema kot stranska sankcija […] nesorazmeren, ker je bilo z njim pritožniku naloženo ‚posebno in pretirano breme‘“. ( 17 )

b) Zadeva Grifhorst proti Franciji

44. Zadeva Grifhorst proti Franciji je podobna obravnavani zadevi v tem smislu, da se z določbami francoskega prava, ki so bile predmet navedene zadeve (zlasti člena 464 in 465 carinskega zakonika), v Franciji izvajata člena 3 in 9 Uredbe št. 1889/2005.

45. R. Grifhorst je bil 29. januarja 1996 na francosko-andorski meji deležen kontrole s strani francoskih carinskih organov. Tako kot v postopku v glavni stvari je R. Grifhorst na vprašanje, ali ima zneske, ki bi jih moral prijaviti, ki so mu ga v angleščini in španščini postavili uslužbenci carinskih organov, odgovoril nikalno. Uslužbenci carinskih organov so preiskali vozilo in R. Grifhorsta ter v njegovih žepih odkrili 500.000 nizozemskih guldnov (NLG) ali 233.056 EUR. R. Grifhorst je med zaslišanjem izjavil, da prebiva v Andori in da je znesek dvignil iz banke Crédit d’Andorre, da bi kupil nepremičnino v Amsterdamu.

46. V nasprotju s postopkom v glavni stvari so uslužbenci carinskih organov zasegli celoten znesek, ki ga je imel R. Grifhorst.

47. Nato so se francoski organi – v nasprotju z ravnanjem madžarskih organov v postopku v glavni stvari – o dejavnostih R. Grifhorsta posvetovali z nizozemskimi organi, ki so prvonavedene organe obvestili, da jim je zadevna oseba znana zlasti v povezavi z dogodki iz leta 1983, ki so zajemali izsiljevanje in oderuštvo, ugrabitev osebe in posedovanje strelnega orožja. Nizozemski organi so tudi pojasnili, da je edina znana dejavnost R. Grifhorsta povezana z nepremičninami, da mednarodna preiskava o njegovih dejavnostih, ki jo vodijo Kraljevina Španija, Francoska republika in Kraljevina Nizozemska, ni napredovala in da je osumljen pranja denarja za račun drugih oseb, da pa ne morejo zagotoviti nobenega dodatnega konkretnega dokaza.

48. R. Grifhorst je bil pozvan pred Tribunal correctionnel de Perpignan (Francija), ki ga je s sodbo z dne 8. oktobra 1998 spoznalo za krivega kaznivega dejanja neizpolnitve obveznosti prijave gotovine ali vrednostnih papirjev, določene s členom 464 carinskega zakonika, ter mu na podlagi člena 465 tega zakonika izreklo kazen odvzema celotnega zneska in plačila globe, enakovredne polovici neprijavljene vsote (225.000 NLG ali 116.828 EUR).

49. To sodbo je potrdilo Cour d’appel de Montpellier (Francija), ki je zavrnilo predlog R. Grifhorsta, naj se zadeva predloži Sodišču v predhodno odločanje. Tudi Cour de cassation (Francija) je zavrnilo njegovo pritožbo. Po tej zavrnitvi je R. Grifhorst vložil pritožbo pri Evropskem sodišču za človekove pravice zaradi kršitve njegove lastninske pravice, zagotovljene s členom 1 Protokola št. 1 k Evropski konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin.

50. Evropsko sodišče za človekove pravice je najprej opozorilo, da je „[e]dino kaznivo ravnanje, ki ga je mogoče ugotoviti v povezavi [z R. Grifhorstom], […] to, da pri prehodu francosko-andorske meje ni prijavil gotovine, ki jo je nosil[, in da p]oleg tega Vlada ni trdila, da je bil nošeni znesek pridobljen z nezakonitimi dejavnostmi ali namenjen takim dejavnostim“. ( 18 )

51. Poleg tega je Evropsko sodišče za človekove pravice v skladu s pristopom Komisije, ki ga je ta izrazila v obrazloženem mnenju, naslovljenem na Francosko republiko, glede združljivosti člena 465 carinskega zakonika s pravom Unije, menilo, da „bi morala kazen ustrezati teži ugotovljene kršitve, in sicer neizpolnitve obveznosti prijave, in ne teži morebitne kršitve, ki v tej fazi še ni bila ugotovljena, kot je kaznivo dejanje pranja denarja ali davčne zatajitve“. ( 19 )

52. Nato je Evropsko sodišče za človekove pravice opozorilo na spremembo besedila navedenega člena 465, uvedeno leta 2004 zaradi obrazloženega mnenja Komisije. Na podlagi novega besedila odvzem ni bil več samodejen ter ga je bilo mogoče izreči najpozneje ob izteku največ šestmesečnega obdobja, med katerim je bil neprijavljeni znesek v hrambi, in samo, če so obstajali indici ali utemeljeni razlogi za mnenje, da je zadevna oseba storila druge kršitve carinskega zakonika. Globa je bila določena na 25 % zneska, na katerega se je nanašala kršitev. ( 20 )

53. V teh okoliščinah je Evropsko sodišče za človekove pravice presodilo, da „sistem[, kakršen je bil uveden s spremembo iz leta 2004,] omogoča ohranjanje pravičnega ravnotežja med zahtevami splošnega interesa in varstvom posameznikovih temeljnih pravic“, ( 21 ) medtem ko je bilo kumuliranje „odvzema in glob[e] nesorazmern[o] glede na storjeno kršitev“. ( 22 )

c) Zadeva Moon proti Franciji

54. Zadeva Moon proti Franciji je zajemala isto problematiko kot zadeva Grifhorst proti Franciji, pri čemer je bila edina pomembnejša razlika ta, da je bila globa, ki je bila naložena, določena na 25 % neprijavljenega zneska.

55. Evropsko sodišče za človekove pravice je potrdilo svojo sodbo Grifhorst proti Franciji s presojo, da je bilo kumuliranje odvzema in globe enakovredno 125 % neprijavljenega zneska in da je bilo zato nesorazmerno. ( 23 )

3. Sistem kazni, uveden s členoma 4(2) in 9(1) Uredbe št. 1889/2005

56. Kot navaja Komisija, je cilj Uredbe št. 1889/2005 dopolniti mehanizem prava Unije za preprečevanje pranja denarja z zagotavljanjem določene ravni kontrole prenosov gotovine preko meja Unije in zbirati podatke o takih prenosih. ( 24 )

57. Sistem za kontrolo, uveden z Uredbo št. 1889/2005, tako določa obveznost prijave vsakega zneska v vrednosti 10.000 EUR ali več. ( 25 ) Po tem sistemu morajo države članice za neizpolnjevanje te obveznosti v nacionalnem pravu uvesti „učinkovite, sorazmerne in odvračilne“ kazni, ( 26 ) ki jih lahko spremlja zaseg neprijavljene gotovine z upravno odločbo v skladu s pogoji, določenimi v nacionalni zakonodaji. ( 27 )

58. Iz strukture tega sistema torej zelo jasno izhaja, da – kot pravi Komisija – države članice z uvedenimi globami kaznujejo le ugotovljeno kršitev, in sicer neizpolnitev obveznosti prijave, ne pa neugotovljene morebitne kršitve, kot je pranje denarja ali davčna zatajitev.

59. V členu 3(2)(e) Uredbe št. 1889/2005 ( 28 ) je navedeno, da morajo nacionalni organi, tako kot so storili francoski organi v zadevi Grifhorst proti Franciji, vsakič preveriti izvor in namen uporabe neprijavljene gotovine, to je naloga, ki jo omogočajo določbe glede izmenjave podatkov v členih 6 in 7 te uredbe.

60. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága je na obravnavi navedel, da je bilo uslužbencem carinskih organov na meji težko pridobiti dokaze o kaznivih dejanjih, povezanih z neprijavljeno gotovino, kot je pranje denarja ali davčna zatajitev. Vendar člen 4(2) Uredbe št. 1889/2005 prav zato, da bi bilo mogoče izpolniti to nalogo, določa, da se lahko gotovina začasno zaseže z upravno odločbo.

61. Če je ugotovljena zakonitost izvora in namena uporabe neprijavljene gotovine, tako kot je bila v zadevah Ismayilov proti Rusiji ( 29 ) in Moon proti Franciji, ( 30 ) ali če te zakonitosti ni mogoče ovreči, tako kot je ni bilo mogoče v zadevi Grifhorst proti Franciji, ( 31 ) se lahko naloži samo kazen, ki jo določa nacionalno pravo na podlagi člena 9(1) Uredbe št. 1889/2005, v obravnavanem primeru je to globa.

62. Nasprotno pa se kazen odvzema lahko izreče v primeru, ko je ugotovljena nezakonitost izvora ali namena uporabe zadevne gotovine, v skladu z določbami nacionalnega prava, in se lahko kumulira s kaznijo, ki jo določa nacionalno pravo na podlagi člena 9(1) Uredbe št. 1889/2005.

63. Pojasniti je treba, da ker se globa ne nanaša na izvor ali namen uporabe neprijavljene gotovine, se ne more razlikovati glede na to, ali je izvor ali namen uporabe zadevnega zneska zakonit ali ne.

64. Skratka, kot je presodilo že Evropsko sodišče za človekove pravice, mora globa, naložena v primeru neizpolnitve obveznosti prijave, „ustrezati teži ugotovljene kršitve, in sicer neizpolnitve obveznosti prijave“, ( 32 ) da bi bila sorazmerna.

4. Združljivost zakona XLVIII iz leta 2007 z Uredbo št. 1889/2005

a) Splošno

65. Takoj je treba opozoriti, da se, kot je Komisija razložila na obravnavi, kazni, ki so jih uvedle države članice na podlagi člena 9(1) Uredbe št. 1889/2005, zelo razlikujejo tako po izračunu globe (odstotek neprijavljene vsote ali znesek, ki ga določijo pristojni organi med zakonsko opredeljenima spodnjo in zgornjo mejo) kot po zneskih, ki se lahko naložijo v okviru teh sistemov (od 1200 EUR v Estoniji do najvišje globe enega milijona EUR v Nemčiji).

66. V tem okviru se mi sistem glob, kot ga je uvedel madžarski zakonodajalec in ki določa stopnjevanje glob glede na višino neprijavljenega zneska, sam po sebi ne zdi neobičajen.

b) Elementi, ki niso globa v pravem pomenu besede

67. Vendar se mi glede nekaterih elementov tega sistema zdi, da so v nasprotju z Uredbo št. 1889/2005.

68. Najprej, kot je Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága potrdil na obravnavi, ker v madžarski zakonodaji ni bila izkoriščena možnost iz člena 4(2) Uredbe št. 1889/2005, da se neprijavljena gotovina zaseže z upravno odločbo, madžarski organi niso začasno zasegli gotovine, ki je bila odkrita pri R. M. Chmielewskem ob njegovem prehodu srbsko-madžarske meje. ( 33 )

69. Poleg tega, čeprav je očitno R. M. Chmielewski uslužbencem madžarskih carinskih organov povedal, da ima zadevni znesek pri sebi zato, ker je nameraval kupiti hišo v Bolgariji, vendar se na Poljsko vrača praznih rok, iz spisa ni razvidno, da bi skušali madžarski organi ugotoviti izvor zadevne gotovine. V ta namen bi lahko za pomoč zaprosili poljske organe, česar niso storili. V tem smislu niso uporabili člena 3(2)(e) Uredbe št. 1889/2005.

70. Ker pa je bistveni cilj Uredbe št. 1889/2005 zlasti s sodelovanjem med državami članicami, ki ga omogoča njen člen 6, zagotoviti učinkovitejši boj proti pranju denarja in davčnim zatajitvam, morajo države članice nujno preiskati izvor in namen zadevnega denarja, pri čemer se ne smejo zadovoljiti zgolj z ugotovitvijo in kaznovanjem neizpolnitve obveznosti prijave, kar vključuje možnost, da se navedeni denar med to preiskavo začasno zaseže.

71. Namesto da bi sistem za izvajanje Uredbe št. 1889/2005, uveden z zakonom XLVIII iz leta 2007, določal pogoje, pod katerimi bi se lahko neprijavljena gotovina z upravno odločbo zasegla v skladu s členom 4(2) te uredbe, se mi zdi, da temelji na tem, da se z uporabo stopnjevanja glob preprosto upošteva možnost nezakonitosti izvora in namena uporabe neprijavljene gotovine.

72. Tak sistem, ki z globo, povezano z višino zadevnih zneskov, kombinira domnevo nezakonitosti njihovega izvora ali namena z neizpolnitvijo obveznosti prijave, pa se mi zdi v nasprotju s členoma 3(2) in 4(2) Uredbe št. 1889/2005.

73. Ker se namreč z zakonom XLVIII iz leta 2007 ne postavljata vprašanji izvora in namena uporabe neprijavljene gotovine in se ne omogoča njen začasni zaseg z upravno odločbo, da bi lahko madžarski organi odločili, ali je treba izreči odvzem, ( 34 ) se z navedenim zakonom ne upoštevajo pravila, ki jih določa zadevna uredba, in se ogroža njena učinkovitost.

74. V tem okviru, v katerem predložitveno sodišče ne more več začasno zaseči neprijavljene gotovine, da bi jo lahko odvzelo, če bi se dokazala nezakonitost njenega izvora ali namena uporabe, je treba preučiti sorazmernost naložene globe ob upoštevanju zgoraj navedenih težav glede združljivosti zakona XLVIII iz leta 2007 z Uredbo št. 1889/2005.

c) Samodejna povezava med globo in neprijavljenim zneskom gotovine

75. Sistem glob, uveden s členom 5/A zakona XLVIII iz leta 2007, pristojnim organom ne pušča nobenega manevrskega prostora za to, da bi odstopili od vnaprej določene višine globe. Poleg tega se ta višina globe samodejno zvišuje glede na višino neprijavljenega zneska (in sicer 10 % za znesek od 10.000 do 20.000 EUR, 40 % za znesek od 20.000 do 50.000 EUR ter 60 % za vsak znesek, večji od 50.000 EUR).

76. Edini dejavnik za odmero globe je torej višina neprijavljenega zneska.

77. Komisija temu sistemu očita, da pristojnim organom ne omogoča upoštevanja okoliščin posameznega primera, kot je na primer namernost neprijave ali ponovitev te kršitve, kar bi lahko po mnenju Komisije pripeljalo do zmanjšanja globe ali celo do njene odprave, če bi lahko storilec kršitve pozneje dokazal zakonitost izvora in namena neprijavljenega zneska. Komisija meni, da se v takem primeru kljub neizpolnitvi obveznosti prijave ne bi škodovalo splošnemu interesu.

78. Čeprav sem pravkar opozoril, da je treba na podlagi Uredbe št. 1889/2005 med kontrolo, določeno s členom 4(1) navedene uredbe, preiskati izvor in namen uporabe zadevne vsote, me očitek Komisije ne prepriča.

79. Namreč, čeprav Uredba št. 1889/2005 ne nasprotuje sistemu, kot ga predlaga Komisija, ki bi nacionalnim carinskim ali sodnim organom omogočal upoštevanje posebnih okoliščin vsake zadeve, tak sistem po mojem mnenju nikakor ne bi mogel pripeljati do neobstoja kazni za kršitev obveznosti prijave, ki je predvidena v besedilu člena 9(1) Uredbe št. 1889/2005, v katerem je izrecno navedeno, da države članice „uvede[jo] kazni, ki se uporabijo v primeru neizpolnjevanja obveznosti prijave iz člena 3“.

80. Poleg tega se mi ne zdi, da so sistemi, ki tako kot sistem, določen z zakonom XLVIII iz leta 2007, ne omogočajo upoštevanja posebnih okoliščin vsake zadeve, samo zaradi tega v nasprotju z Uredbo št. 1889/2005. Zakaj bi se namreč pristojnim organom prepuščalo polje proste presoje glede upravne kršitve neprijave, za katero je zakonodajalec Unije želel, da jo je preprosto ugotoviti in je neodvisna od drugih kaznivih dejanj – kot so pranje denarja, financiranje terorizma, davčna zatajitev, prikrivanje, kraja, promet s prepovedanimi drogami ali tihotapstvo – ter neodvisna tudi od vsakršne namernosti?

81. Po mojem mnenju imajo države članice pravico, da uvedejo sistem glob, ki je preprost, učinkovit in odvračilen ter na podlagi katerega se vse zadevne osebe obravnavajo enako, in da razlikovalno presojo prihranijo za pregon drugih kršitev, ki niso opustitev prijave.

d) Sorazmernost globe, naložene v postopku v glavni stvari

82. Čeprav je z globo, katere višina se stopnjuje glede na neprijavljeni znesek gotovine, zagotovo mogoče doseči njen cilj, to je spodbuditi izpolnjevanje in kaznovati neizpolnjevanje obveznosti prijave, se nagibam k mnenju, da je najvišja stopnja stopnjevanja, izbrana v madžarski zakonodaji, nesorazmerna. Ne da bi po vzoru Evropskega sodišča za človekove pravice ( 35 ) menil, da bi bilo treba uporabiti isti odstotek (in sicer 25 %) ne glede na višino neprijavljenega zneska, se mi zdi, da globa v višini 60 % celotnega zneska, takoj ko ta preseže 50.000 EUR – taka globa morda temelji na domnevi o obstoju drugih kršitev ali namere za storitev takih kršitev – meji na ukrep odvzema, da bi se kaznovala zgolj kršitev obveznosti prijave, in ne omogoča pravičnega ravnotežja med zahtevami splošnega interesa in zahtevo po varstvu lastninske pravice, določene v členu 17 Listine.

83. Naj za konec navedem še dvoje. Ne da bi bilo to odločilnega pomena, poudarjam, da iz predstavitve Komisije na obravnavi izhaja, da med državami članicami, ki so se enako kot Madžarska odločile za globo, enakovredno določenemu odstotku neprijavljenega zneska, nobena ni določila tako visoke stopnje, pri čemer se številke gibljejo od 5 do 50 %, ta zadnja stopnja pa je v eni od držav članic predvidena le za izjemne okoliščine.

84. Nazadnje, opozarjam, da bi bil odvzem celotnega zadevnega zneska popolnoma sorazmeren v primeru, ko ne bi bila ugotovljena zakonita izvor in namen tega zneska, brez poseganja v druge sankcije za druge kršitve, ki bi bile eventualno ugotovljene.

VI – Predlog

85. Zato Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je postavilo Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság, odgovori: Člen 9(1) Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1889/2005 z dne 26. oktobra 2005 o kontroli gotovine ob vstopu v Skupnost ali izstopu iz nje je treba razlagati tako, da nasprotuje kazni, kot je predvidena s členom 5/A(1)(c) zakona XLVIII iz leta 2007, ker ta člen določa globo v višini 60 % neprijavljenega zneska, takoj ko ta preseže 50.000 EUR, brez možnosti, da se zadevni znesek zaseže za čas, potreben za preiskavo njegovega izvora in namena.

( 1 ) Jezik izvirnika: francoščina.

( 2 ) UL L 309, str. 9.

( 3 ) Glej sodbi Bordessa in drugi (C‑358/93 in C‑416/93, EU:C:1995:54, točka 31) ter Sanz de Lera in drugi (C‑163/94, C‑165/94 in C‑250/94, EU:C:1995:451, točka 39).

( 4 ) Sodba Louloudakis (C‑262/99, EU:C:2001:407, točka 67). Glej v tem smislu tudi sodbe Amsterdam Bulb (50/76, EU:C:1977:13, točki 33 in 35); Komisija/Grčija (C‑210/91, EU:C:1992:525, točka 19); Siesse (C‑36/94, EU:C:1995:351, točka 21); de Andrade (C‑213/99, EU:C:2000:678, točka 20); Ntionik in Pikoulas (C‑430/05, EU:C:2007:410, točka 54) ter Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64, točka 53).

( 5 ) Sodba Komisija/Grčija (C‑210/91, EU:C:1992:525, točka 20). Glej v tem smislu tudi sodbe Casati (203/80, EU:C:1981:261, točka 27); Luisi in Carbone (286/82 in 26/83, EU:C:1984:35, točki 34 in 35); Komisija/Grčija (68/88, EU:C:1989:339, točka 24); Louloudakis (C‑262/99, EU:C:2001:407, točka 67); Ntionik in Pikoulas (C‑430/05, EU:C:2007:410, točka 53) ter Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64, točka 53).

( 6 ) Glej sodbo Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64, točke od 55 do 58). Glej zlasti točko 56, v kateri je Sodišče presodilo, da „so madžarska pravila o kaznih nesorazmerna, zlasti v primeru, kakršen je v postopku v glavni stvari, ko je bil pomanjkljivo izpolnjen le eden od 15 pregledanih tahografskih vložkov, ker na njem ni bilo navedeno končno stanje kilometrskega števca“, in da „te pomanjkljive navedbe v postopku v glavni stvari ne pomenijo zlorabe, saj je bila na tahografskem vložku manjkajoča navedba vpisana na prevoznem listu“. Glej tudi točko 58, v kateri je Sodišče, potem ko je spomnilo, da „represivni ukrep ne sme biti nesorazmeren“, poudarilo, da je višina globe „skoraj enaka povprečni neto plači zaposlene osebe na Madžarskem“.

( 7 ) Glej med drugim sodbi Louloudakis (C‑262/99, EU:C:2001:407, točka 70) ter Ntionik in Pikoulas (C‑430/05, EU:C:2007:410, točka 54).

( 8 ) Ta zadeva se je nanašala na zakonitost pavšalne kazni v višini 100 EUR, določene v členu 16(3) Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 7, str. 631) za vsako tono ekvivalenta ogljikovega dioksida, izpuščeno iz naprave, za katero upravljavec ni predal pravic.

( 9 ) Glej točko 37.

( 10 ) Ibidem (točka 38).

( 11 ) Glej člen 52(3) Listine.

( 12 ) Sodba Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 6. novembra 2008 v zadevi Ismayilov proti Rusiji (neobjavljena v Recueil des arrêts et décisions, na voljo na spletni strani ESČP http://hudoc.echr.coe.int/sites/eng/pages/search.aspx?i=001‑89412).

( 13 ) Sodba Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 26. februarja 2009 v zadevi Grifhorst proti Franciji (neobjavljena v Recueil des arrêts et décisions, na voljo na spletni strani ESČP http://hudoc.echr.coe.int/sites/eng/pages/search.aspx?i=001‑91448).

( 14 ) Sodba Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 9. julija 2009 v zadevi Moon proti Franciji (neobjavljena v Recueil des arrêts et décisions, na voljo na spletni strani ESČP http://hudoc.echr.coe.int/sites/eng/pages/search.aspx?i=001‑93522).

( 15 ) Sodba Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 6. novembra 2008 v zadevi Ismayilov proti Rusiji, točka 38 (moj prevod): „in order to be considered proportionate, the interference should correspond to the gravity of the infringement, namely the failure to comply with the declaration requirement, rather than to the gravity of any presumed infringement which had not however been actually established, such as an offence of money laundering or tax evasion“.

( 16 ) Ibidem (moj prevod): „the confiscation measure was not intended as pecuniary compensation for damage – as the State had not suffered any loss as a result of the applicant’s failure to declare the money – but was deterrent and punitive in its purpose“.

( 17 ) Ibidem (moj prevod): „It has not been convincingly shown or indeed argued by the Government that that sanction alone was not sufficient to achieve the desired deterrent and punitive effect and prevent violations of the declaration requirement. In these circumstances, the imposition of a confiscation measure as an additional sanction was, in the Court’s assessment, disproportionate, in that it imposed an ‚individual and excessive burden‘ on the applicant.“

( 18 ) Sodba Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 26. februarja 2009 v zadevi Grifhorst proti Franciji (točka 98).

( 19 ) Ibidem, točka 102.

( 20 ) Ibidem, točka 103.

( 21 ) Idem.

( 22 ) Ibidem, točka 105.

( 23 ) Sodba Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 9. julija 2009 v zadevi Moon proti Franciji (točke od 48 do 52).

( 24 ) Glej zlasti člen 1 ter uvodni izjavi 2 in 3 Uredbe št. 1889/2005.

( 25 ) Glej člen 3(1) Uredbe št. 1889/2005.

( 26 ) Ibidem, člen 9(1).

( 27 ) Ibidem, člen 4(2). Naj pojasnim, da je ta zaseg začasen in traja največ toliko časa, kot je nujno potrebno za preverjanje, ali je treba neprijavljeni znesek odvzeti.

( 28 ) Sodišče in predložitveno sodišče bi rad opozoril, da je člen 2(2) zakona XLVIII iz leta 2007, s katerim sta iz podatkov, ki jih vsebuje prijava, izključena izvor in namen uporabe gotovine, v nasprotju z izrecno določbo člena 3(2)(e) Uredbe št. 1889/2005 in ga je zato treba zavrniti.

( 29 ) Glej točko 40 teh sklepnih predlogov. Znesek, ki ga je imel pri sebi A. Y. Ismayilov ob prehodu ruske meje, je bila prodajna cena hiše v Bakuju (Azerbajdžan), ki jo je podedoval po materi.

( 30 ) Glej sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 9. julija 2009 v zadevi Moon proti Franciji (točki 9 in 12). T. Moon je med nadzorom na francosko-švicarski meji navedel, da je znesek, ki ga ima pri sebi (28.240 britanskih funtov (GBP)), posojilo, ki mu ga je odobrila družba s sedežem v Ženevi, in da je namenjen nakupu hiše v Franciji oziroma, če hiše ne bi našel, nakupu športnega avtomobila v Angliji. Tribunal correctionnel de Thonon-les-Bains (Francija), pred katerega je bil T. Moon pozvan, je menilo, da je dokazal, da mu njegovi dohodki in osebno premoženje omogočajo posedovanje take vsote.

( 31 ) Glej točki 47 in 50 teh sklepnih predlogov. Čeprav je bil po navedbah nizozemskih organov R. Grifhorst v preteklosti osumljen nezakonitih dejavnosti, so ti organi pojasnili, da je edina znana dejavnost R. Grifhorsta povezana z nepremičninami in da mednarodna preiskava ni uspela zagotoviti konkretnih dokazov.

( 32 ) Sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 6. novembra 2008 v zadevi Ismayilov proti Rusiji (točka 38); z dne 26. februarja 2009 v zadevi Grifhorst proti Franciji (točki 98 in 102) in z dne 9. julija 2009 v zadevi Moon proti Franciji (točka 49).

( 33 ) To lahko preseneča, ker je nenavadno, da je nameraval R. M. Chmielewski za nakup hiše v Bolgariji v precejšnji meri uporabiti romunske leve in turške lire ter da očitno ni pojasnil, zakaj je tvegal tako dolgo potovanje z vlakom (od Poljske do Bolgarije in nazaj) s tako velikim zneskom pri sebi, namesto da bi izvedel bančno nakazilo.

( 34 ) Glej točko 68 teh sklepnih predlogov.

( 35 ) Glej sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 26. februarja 2009 v zadevi Grifhorst proti Franciji (točka 103). Glej v tem smislu tudi sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 9. julija 2009 v zadevi Moon proti Franciji (točke od 48 do 52).