ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
SL Uradni list Evropske unije C 392/11

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Areios Pagos (Grčija) 4. avgusta 2016 – Georgios Leventis, Nikolaos Vafias/Malcon Navigation Co. Ltd, Brave Bulk Transport Ltd

(Zadeva C-436/16)

(2016/C 392/14)

Jezik postopka: grščina

Predložitveno sodišče

Areios Pagos (Grčija)

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeči stranki: Georgios Leventis, Nikolaos Vafias

Toženi stranki: Malcon Navigation Co. Ltd, Brave Bulk Transport Ltd

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali dogovor o pristojnosti, ki sta ga v skladu s členom 23(1) Uredbe (ES) št. 44/2001 (1) sklenili družbi in je v obravnavanem primeru zajet v zasebni pogodbi z dne 14. novembra 2007, ki sta jo sklenili prvonavedena in drugonavedena nasprotna stranka v kasacijskem postopku ter katere člen 10 določa, da, ta sporazum ureja angleško pravo, v zvezi z njim so pristojna angleška sodišča in za kakršne koli spore, ki bi nastali iz tega sporazuma ali ki so povezani z njim, je izključno pristojno vrhovno sodišče Anglije in Walesa (High Court of England and Wales)‘, velja – kar zadeva ravnanja in opustitve organov drugonavedene nasprotne stranke v kasacijskem postopku, ki jo zastopajo in za katero prevzemajo odgovornost v skladu s členom 71 grškega civilnega zakonika – tudi za odgovorne osebe, ki so delovale ob izpolnjevanju svojih nalog in ki so v skladu z navedenim členom 71 v povezavi s členom 926 grškega civilnega zakonika solidarno odgovorne z družbo kot pravno osebo?

(1) Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL L 12, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42).
SL Uradni list Evropske unije C 350/16

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Nejvyšší správní soud (Češka republika) 14. julija 2016 – M/Ministerstvo vnitra

(Zadeva C-391/16)

(2016/C 350/20)

Jezik postopka: češčina

Predložitveno sodišče

Nejvyšší správní soud

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnik: M

Tožena stranka: Ministerstvo vnitra

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je člen 14(4) in (6) Direktive 2011/95/EU (1) Evropskega parlamenta in Sveta o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite neveljaven, ker krši člen 18 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 78(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije in splošna načela prava Unije na podlagi člena 6(3) Pogodbe o Evropski uniji?

(1) UL L 337, str. 9.
1.

Sodišče naj odloči, ali pravo Evropske unije, zlasti člena [2](1) in (1a) in 6 Direktive 97/67/ES (1), kakor je bila pozneje dopolnjena in spremenjena z Direktivo 2008/6/ES (2), nasprotuje uporabi nacionalnih predpisov, zlasti člena 2(a) in (f) zakonske uredbe št. [261] iz leta 1999 in člena 1(1)(g) v povezavi z (r) ter odstavka (i) Ureditve na področju pooblastil za zagotavljanje javnih poštnih storitev iz Priloge A k sklepu AGCOM 129/15/CONS z dne 23. marca 2015 in s tem povezanega Pravilnika o postopkih za izdajo pooblastil za zagotavljanje javnih poštnih storitev iz uredbe ministrstva za gospodarski razvoj z dne 29. julija 2015, ker določajo, da v poštno storitev spadajo tudi storitve prevoznika, odpremnika in hitre pošte.
(b)

niti načelo medsebojnega priznavanja iz člena 1(2) Okvirnega sklepa niti besedilo člena 3, točka 3, tega Okvirnega sklepa ne nasprotujeta temu, da izvršitvena država članica opravi konkretno presojo posameznega primera, v okviru katere se lahko zahteva, da so pri osebi, ki se išče v okviru predaje, izpolnjeni enaki pogoji za kazensko odgovornost, kakor veljajo za lastne državljane izvršitvene države članice na podlagi njihove starosti v trenutku storitve dejanj, na podlagi vrste očitanih kaznivih dejanj in morebiti celo na podlagi predhodno izrečenih kazni v odreditveni državi članici, ki so vodile do vzgojnega ukrepa, tudi če ti pogoji v odreditveni državi članici ne obstajajo?
1.

Ali je na podlagi zlasti člena 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (Listina), ki določa načelo dobrega upravljanja, z izjemo za „primere, za katere velja kazensko pravo“, ki je določena tako na koncu odstavka 1 člena 54 Direktive 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov in o spremembah direktiv Sveta 85/611/EGS, 93/6/EGS in Direktive 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/22/EGS (1) kot na začetku odstavka 3 tega člena 54, zajet primer, v katerem je v skladu z nacionalno zakonodajo naložena upravna sankcija, ki pa z vidika Evropske konvencije o človekovih pravicah spada v kazensko pravo, kot je sankcija, obravnavana v postopku v glavni stvari, ki jo je naložil nacionalni regulativni organ, nacionalni nadzorni organ, in s katero je članu nacionalne odvetniške zbornice naloženo, naj pri subjektu, ki ga nadzoruje navedeni regulativni organ, preneha opravljati upravno funkcijo ali drugo funkcijo, za katero je potrebna odobritev, in naj z vseh svojih tovrstnih funkcij čimprej odstopi?
SL Uradni list Evropske unije C 287/16

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložil Conseil d'État (Francija) 30. maja 2016 – Solar Electric Martinique/Ministre des finances et des comptes publics

(Zadeva C-303/16)

(2016/C 287/19)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Conseil d'État

Stranki v postopku v glavni stvari

Pritožnica: Solar Electric Martinique

Nasprotna stranka v pritožbenem postopku: Ministre des finances et des comptes publics

Vprašanje za predhodno odločanje

Sodišče Evropske unije se zaprosi, da odloči o vprašanju, ali prodaja in nameščanje fotonapetostnih panelov in sončnih grelnikov vode na stavbe ali za preskrbo stavb z električno energijo ali toplo vodo pomenita enotno transakcijo, ki ima naravo gradbenih del v smislu členov 5(5) in 6(1) Šeste direktive z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih (1), ki sta postala člena 14(3) in 24(1) Direktive z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (2).

(1) Šesta direktiva Sveta z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (77/388/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 23).

(2) Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, str. 1).
SL Uradni list Evropske unije C 296/18

Pritožba, ki jo je Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG vložila 29. marca 2016 zoper sodbo Splošnega sodišča (šesti senat) z dne 4. februarja 2016 v zadevi T-247/14, Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG/Urad Evropske unije za intelektualno lastnino

(Zadeva C-182/16 P)

(2016/C 296/23)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnica: Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG (zastopnik: S. Labesius, odvetnik)

Drugi stranki v postopku: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino, Salumificio Fratelli Beretta SpA

Predlogi

Pritožnica Sodišču predlaga, naj:

— sodbo, zoper katero je vložena pritožba, deloma razveljavi in odločbo četrtega odbora za pritožbe pri Urad Evropske unije za intelektualno lastnino razveljavi v delu, v zvezi s katerim je bil preostali del tožbe pred Splošnim sodiščem zavržen, ali, podredno, zadevo vrne v odločanje Splošnemu sodišču, in

— toženi stranki in intervenientu naloži plačilo stroškov postopka pred Splošnim sodiščem, toženi stranki pa tudi plačilo stroškov postopka pred pred Sodiščem.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožba temelji na kršitvi prava Unije s strani Splošnega sodišča, ker je to v svoji sodbi z dne 4. februarja 2016 kršilo člen 8(1)(b) Uredbe Sveta (ES) št. 207/2009 (1) o blagovni znamki Skupnosti in člen 296(2) PDEU.

Na kratko, Splošno sodišče je napačno presodilo verjetnosti zmede na podlagi stopnje razlikovalnega učinka prejšnje znamke „MINI WINI“ in podobnosti znakov in proizvodov, ki jih zajema prijavljena znamka EU „Stick MiniMINI […]“, tudi v zvezi z neodvisnim razlikovalnim položajem elementa „MiniMINI“ prijavljene znamke. Poleg tega splošno sodišče ni upoštevalo tega, da tudi šibki elementi znamke prispevajo k verjetnosti zmede, da posebne okoliščine distribucije proizvodov vplivajo na stopnjo pozornosti upoštevne javnosti, in da je ta javnost nagnjena k skrajšanju znamke na element, ki je šibek, vendar prevladujoč.

Dalje, Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, ker, tudi če je treba šteti, da je besedni element zgolj opisen, ta opisnost ne onemogoča, da bi se za namene presoje podobnosti znakov štelo, da je ta element prevladujoč. Poleg tega je odločba Splošnega sodišča temeljila na izkrivljenih dejstvih, ki se nanašajo na presojo prevladujčih elementov v zvezi z njihovo dolžino in položaj v znaku prijavljene znamke EU. Poleg tega naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je navedlo, da je treba vizualno podobnost presojati glede na stopnjo razlikovalnega učnika vizualnih elementov izpodbijane znamke EU, za katero se zahteva prijava. Nazadnje, sodba, zoper katero je vložena pritožba, ni bila pravilno obrazložena, ker Splošno sodišče ni navedlo razlogov, ki se nanašajo na stopnjo pozornosti upoštevne javnosti v zvezi z zadevnim posebnim blagom.

(1) UL L 78, str. 1.
1.

Ali je treba člen 1(1) Direktive 2003/49/ES (1) v povezavi s členom 1(4) te direktive razlagati tako, da pomenita, da je družba, ki je rezidentka v državi članici, navedeni v členu 3 te direktive, če v okoliščinah, kakršne so v tej zadevi, prejme obresti od hčerinske družbe v drugi državi članici, „upravičeni lastnik“ v smislu te direktive? 1.1. Ali je treba pojem „upravičeni lastnik“ v členu 1(1) Direktive 2003/49/ES v povezavi s členom 1(4) te direktive razlagati enako kot isti pojem v členu 11 vzorčne konvencije OECD o davkih iz leta 1977? 1.2. Če je treba na vprašanje pod 1.1. odgovoriti pritrdilno, ali je treba pojem v tem primeru razlagati zgolj ob upoštevanju komentarja k členu 11 vzorčne konvencije o davkih iz leta 1977 (točka 8) ali je možno pri razlagi uporabiti tudi kasnejše komentarje, vključno z dopolnili iz leta 2003, ki se nanašajo na obvodne družbe (točka 8.1, zdaj točka 10.1) in dopolnili iz leta 2014 v zvezi s „pogodbenimi ali zakonskimi obveznostmi“ (točka 10.2)? 1.3. Če je treba pri razlagi upoštevati tudi komentarje iz leta 2003, ali je v tem primeru pogoj za to, da se za družbo šteje, da ni „upravičeni lastnik“ v smislu Direktive 2003/49/ES, ta, da je dejansko prihajalo do preusmerjanja sredstev na osebe, ki jih država, v kateri je plačnik obresti rezident, šteje za „upravičene lastnike“ zadevnih obresti in – če je to tako – ali je potem nadaljnji pogoj ta, da se dejanski prenos izvrši v obdobju, ki je časovno blizu obdobju plačila obresti in/ali da se izvrši kot plačilo obresti? 1.3.1. Kakšen pomen ima v zvezi s tem, če se za posojilo uporabi lastniški kapital; če se zadevne obresti prištejejo h glavnici (kapitalizirane obresti); če je prejemnik obresti kasneje v skladu z veljavnimi pravili zadevne države opravil prenos znotraj skupine na svojo matično družbo, rezidentko iste države, z namenom prilagoditve dobička za davčne namene; če se zadevne obresti kasneje v družbi posojilodajalki spremenijo v lastniški kapital; če je imel prejemnik obresti pogodbeno ali zakonsko obveznost, da obresti posreduje drugi osebi, in če je večina oseb, za katere država, v kateri je oseba, ki plačuje obresti, rezidentka, šteje, da so „upravičeni lastniki“ obresti, rezidentk drugih držav članic ali drugih držav, s katerimi ima Danska sklenjene konvencije o izogibanju dvojnemu obdavčevanju, tako da po danski davčni zakonodaji ne bi obstajala podlaga za odtegljaj davka pri viru, če bi bile te osebe posojilojemalke in bi obresti prejemale neposredno? 1.4. Kakšen pomen za presojo tega, ali se mora prejemnik obresti za namene Direktive šteti za „upravičenega lastnika“, ima, če predložitveno sodišče na podlagi presoje dejstev v zadevi ugotovi, da prejemnik – ki ni imel pogodbene ali zakonske obveznosti, da prejete obresti posreduje drugi osebi – ni imel „popolne“ pravice da „rabi in uživa“ obresti, kot je to navedeno v komentarjih vzorčne konvencije o davkih iz leta 1977?
1.

Ali je treba člena 49 PDEU in 54 PDEU razlagati tako, da nasprotujeta obstoju regionalnega davka, s katerim se obdavčuje uporaba individualnih velikih trgovskih centrov, katerih prodajna površina znaša 2 500 m2 ali več, in sicer zaradi učinka, ki ga lahko povzročijo za prostor, okolje in shemo urbane trgovine v tej regiji, vendar ki se v skladu z zakonom uporablja ne glede na dejansko umeščenost teh trgovskih centrov zunaj strnjenega urbanega območja ali v njem in v praksi v večini primerov prizadene podjetja drugih držav članic, ob upoštevanju, da: (i) ne vpliva na trgovce, ki so lastniki več trgovskih centrov z individualno prodajno površino manj kot 2 500 m2, in sicer ne glede na vsoto prodajnih površin vseh njihovih centrov; (ii) so od njegovega plačila oproščeni kolektivni veliki trgovski centri; (iii) izvzema individualne trgovske centre, ki se ukvarjajo s prodajo opreme za vrtnarstvo in prodajo avtomobilov, gradbenega materiala, strojev in z industrijsko dobavo, ter (iv) za tiste, ki se ukvarjajo predvsem s prodajo pohištva, sanitetnega materiala ter vrat in oken, in za trgovine za domače mojstre odmerja davek zgolj od 40 % upoštevne neto davčne osnove?
2.

Splošno sodišče naj bi napačno uporabilo pravo, ker je v točki 57 sodbe (v nasprotju s stališčem iz točk 52 sodbe) sprejelo stališče, da iz nobene od zavez iz Priloge VII Akta o pristopu, na katere so se sklicevale tožeče stranke, ne izhaja zaveza Republike Hrvaške, da uvede službo javnih izvršiteljev, in da zato ne obstaja obveznost Komisije, da na tej podlagi uporabi ukrepe iz člena 36 Akta o pristopu, zato da bi preprečila odpravo zakona o javnih izvršiteljih. Pogajanja Republike Hrvaške z Evropsko unijo so bila dolgotrajni in poglavje 23, ki je bilo zadnje in najzahtevnejše, naj bi se v nasprotju z drugimi poglavji usklajevalo z najboljšimi praksami EU. Šlo naj bi za politična merila, ki so bila pogoj za članstvo Republike Hrvaške v Evropski uniji, pogajanja pa so se zaključila 30. junija 2011, po tem ko je vlada Republike Hrvaške 12. maja 2011 predsedstvu EU predala poročilo o izpolnjevanju zavez iz poglavja 23. S tem poročilom naj bi Republika hrvaška v desetih točkah prevzela točno določene zaveze, ki se jih je s Pogodbo o pristopu (njenim členom 36 Akta o pristopu) zavezala izpolniti. Zaveza št. 1 in zaveza št. 3, katerih določbe, ki se nanašajo na uvedbo javnih izvršiteljev, pritožniki navajajo v postopku, naj bi izrecno zavezovali Republiko Hrvaško, da uvede javne izvršitelje.
3.

Ali so določbe Direktive glede evropskega dovoljenja za strelno orožje, kar zadeva lovce in športne strelce, neveljavne, ker se nanašajo na prosto gibanje oseb in so bile zato sprejete na napačni pravni podlagi?
SL Uradni list Evropske unije C 243/15

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) 14. marca 2016 – Verband Sozialer Wettbewerb e.V./DHL Paket GmbH

(Zadeva C-146/16)

(2016/C 243/16)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Bundesgerichtshof

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka in vlagatelj revizije: Verband Sozialer Wettbewerb e.V.

Tožena stranka in nasprotna stranka v revizijskem postopku: DHL Paket GmbH

Vprašanji za predhodno odločanje

1. Ali morajo biti podatki o geografskem naslovu in identiteti trgovca v smislu člena 7(4)(b) Direktive 2005/29/ES (1) navedeni že v reklamnem oglasu za konkretne izdelke v tiskanem mediju, čeprav potrošniki izdelke, ki se tržijo, kupujejo izključno preko spletne strani, navedene v oglasu trgovca, in lahko informacije iz člena 7(4) Direktive enostavno dobijo na tej spletni strani ali preko te spletne strani?

2. Ali je odgovor na prvo vprašanje odvisen od tega, ali podjetje, ki oglašuje v tiskanem mediju, oglašuje prodajo svojih lastnih izdelkov in v zvezi s podatki iz člena 7(4) Direktive 2005/29/ES napotuje neposredno na lastno spletno stran, oziroma ali se oglas nanaša na izdelke, ki jih prodajajo druga podjetja na spletnem portalu trgovca, in lahko potrošniki do podatkov iz člena 7(4) Direktive dostopajo šele po enem ali več nadaljnjih korakih (klikih) preko povezave na spletne strani teh drugih podjetij, ki je vzpostavljena na v oglasu navedeni spletni strani upravljavca spletnega portala?

(1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 149, str. 22).
2.

Ali je treba člen 11(2) Direktive o vračanju glede na uporabo prehodnih določb razlagati tako, da navedena določba povzroči, da sklepi, ki so bili izdani pred začetkom veljavnosti te direktive in katerih pravna posledica je, da mora naslovnik prebivati zunaj Nizozemske deset zaporednih let, medtem ko se prepoved vstopa določi glede na okoliščine posameznega primera, in zoper katera je bilo mogoče vložiti pravno sredstvo, ne morejo več imeti pravnih posledic, če trajanje te obveznosti v trenutku, ko je bilo treba to direktivo prenesti, oziroma v trenutku, ko je bilo ugotovljeno, da naslovnik tega sklepa prebiva na Nizozemskem, presega trajanje, ki je navedeno v tej določbi?
2.

Ali ob upoštevanju členov 49 in 63 Pogodbe o delovanju Evropske unije zakonodaja države članice, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, ki ohranitev pravic užitka in rabe, ki so bile ustanovljene na kmetijskih zemljiščih, pogojuje z dokazom vezi bližnjega sorodstva s tistim, ki je te pravice ustanovil, tako da če imetnik pravic užitka ali rabe ne more dokazati vezi bližnjega sorodstva, njegova pravica brez kakršnega koli premoženjskega nadomestila ex lege ugasne, zares v isti meri vpliva na državljane zadevne državne članice in na državljane drugih držav članic?
1.

Republika Avstrija ni izpolnila obveznosti iz členov 49 in 56 PDEU oziroma iz člena v povezavi s členi od 11 do 37 Direktive 92/50/EGS (1) ter členov 14, 20 in od 23 do 55 Direktive 2004/18/ES (2) s tem, da je — javno naročilo storitev za izdajo nekaterih dokumentov, kot so biometrični potni listi, potni listi v nujnih primerih, dovoljenja za prebivanje, osebne izkaznice, dovoljenja za pirotehnična sredstva, vozniška dovoljenja v velikosti kreditne kartice in prometno dovoljenje v velikosti kreditne kartice, pod in nad vrednostnimi pragovi, določenimi direktivah 92/50/EGS in 2004/18/ES pred in po prenosu Direktive 2004/18/ES, neposredno oddala podjetju Österreichische Staatsdruckerei GmbH, in — ohranila nacionalne predpise, kot je zlasti člen 2(3) Zveznega zakona o preoblikovanju pravnih razmerij Österreichische Staatsdruckerei, ki od javnih naročnikov zahtevajo, da taka javna naročila storitev oddajo izključno podjetju Österreichische Staatsdruckerei GmbH;
3.

Ali je treba člen 3(2) PDEU in člen 1(2) in (3)(a) Uredbe (ES) št. 1072/2009 (1) razlagati tako, da nasprotujeta temu, da tranzitna država članica na podlagi dvostranskega sporazuma na področju prevoza, sklenjenega s Turčijo, pobira dajatev, kot je ta iz madžarskega zakona o dajatvi za uporabo motornih vozil v cestnem prometu, ki jo je v skladu z navedenim zakonom treba plačati za tovorno vozilo s turško registracijo, ki ga uporablja turški prevoznik za prevoz blaga, zaradi prehoda madžarske meje, ki ga to tovorno vozilo opravi, da bi iz Turčije prek Madžarske kot tranzitne države članice prišlo v drugo državo članico?
3.

Ali vsebujejo pogodbe o zamenjavi („swap“), sklenjene med [Sociedade Metropolitana de Desenvolvimento, S.A.] SMD in družbo Banco Santander Totta, dovolj tujih elementov, da se lahko uporabita uredbi (ES) št. 44/2001 in [(EU) št.]1215/2012 za določitev mednarodne pristojnosti za odločanje o sporih, ki se nanašajo na navedene pogodbe, če: (a) imata ta subjekta sedež v državi članici, na Portugalskem, na Portugalskem skleneta dve pogodbi o zamenjavi („swap“), sestavljeni iz ene okvirne pogodbe ISDA (ISDA Master Agreement) in dveh potrditev („confirmations“), o katerih se je pogajala avtonomna pokrajina Madeira kot zastopnik SMD; (b) je v tem pogajanju avtonomna pokrajina Madeira, ki sta ji svetovali družba Banco BPI, S.A., in odvetniška pisarna, več mednarodnih bank pozvala, naj predložijo ponudbe, med njimi tudi družbo JP Morgan; (c) družba Banco Santander Totta, S.A., v celoti v lasti družbe Banco Santander, s sedežem v Španiji; (d) je družba Banco Santander Totta, S.A. delovala kot mednarodna banka, ki ima hčerinske družbe v več državah članicah, ter pod enotno znamko Santander; (e) se je družba Banco Santander Totta, S.A. v okvirni pogodbi ISDA (ISDA Master Agreement) štela za stranko z več podružnicami (Multibranch Party), ki lahko izvaja in prejema plačila pri katerem koli poslu prek svojih hčerinskih družb v Londonu in Luxembourgu; (f) v skladu s sklenjeno okvirno pogodbo ISDA (ISDA Master Agreement) lahko stranki v določenih primerih preneseta svoje pravice in obveznosti na drugo predstavništvo ali hčerinsko družbo; (g) sta stranki v pogodbah o zamenjavi („swap“) določili za pravo, ki se uporabi, angleško pravo in sklenili dogovore o pristojnosti, na podlagi katerih so izključno in v celoti pristojna angleška sodišča; (h) so pogodbe sestavljene v angleščini, uporabljeni terminologija in pojmi pa so anglosaksonski; (i) sta bili pogodbi o zamenjavi („swap“) sklenjeni z namenom kritja tveganja spreminjanja obrestne mere v dveh pogodbah o financiranju, ki sta bili obe napisani v angleščini in sklenjeni s tujimi institucijami (ena s sedežem na Nizozemskem, druga s sedežem v Italiji), v eni od pogodb o financiranju pa je bilo predvideno, da se morajo plačila posojilojemalk nakazati na račun, odprt pri banki HSBC Bank plc, v Londonu, na določene datume glede na londonski čas; je za ti pogodbi veljala angleška zakonodaja in sta spadali pod pristojnost angleških sodišč; (j) je družba Banco Santander Totta, S.A., delovala kot posrednik na mednarodnem trgu, saj je sklenila simetrične pogodbe o kritju na mednarodnem trgu?
—

družbi YUL naj se dovoli izvedba preventivnega rubeža in izvršitev teh terjatev pri Evropski investicijske banki, ali vsaj vseh zneskov, ki jih Evropska investicijska banka kot izdajateljica obveznic, ki jih je vpisala Ruska federacija, dolguje ali jih bo dolgovala Ruski federaciji, kar vključuje obresti na te obveznice in njihovo odplačilo v skladu s podrobnimi pravili, določenimi v pogodbi oziroma pogodbah o izdaji obveznic ali v upoštevnem prospektu oziroma prospektih, in sicer v znesku, ki zajema glavnico in obresti v višini 1 690 886 892,20 EUR in ki se po potrebi med postopkom revalorizira (znesek terjatve družbe YUL proti Ruski federaciji);
5.

Petič, Splošno sodišče je kršilo člen 36 Statuta Splošnega sodišča, ker ni navedlo tožbenih razlogov za: (i) to, da bi se štelo, da je pravno merilo, ki se uporablja, očitna napaka pri presoji; (ii) opredelitev podatkov družbe Dyson kot „izjemno špekulativnih“; (iii) sklicevanje na nedoločen del neopredeljene „študije o učinkih“; in (iv) neupoštevanje dokazov družbe Dyson v zvezi s ponovljivostjo; in