ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Madžarska s tem, da je sprejela in uporabila določbe, v skladu s katerimi se pod določenimi pogoji, opredeljenimi v teh določbah, znesek trošarine za etilni alkohol, ki se proizvede v destilarnah, določi na 0, za etilni alkohol, ki ga proizvedejo posamezniki, pa se oprosti trošarine, ni izpolnila obveznosti iz členov od 19 do 2l Direktive Sveta 92/83/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uskladitvi strukture trošarin za alkohol in alkoholne pijače, kakor je bila spremenjena z Aktom o pogojih pristopa Republike Bolgarije in Romunije in prilagoditvah Pogodb, na katerih temelji Evropska unija, v povezavi s členom 22(7) te direktive in členom 3(1) Direktive Sveta 92/84/EGS z dne 19. oktobra 1992 o približevanju trošarinskih stopenj za alkohol in alkoholne pijače.
Člen 107(1) PDEU je treba razlagati tako, da so za ugotovitev, ali se poroštva, ki jih je izdalo javno podjetje, pripišejo javnemu organu, ki ga nadzira, skupaj s celoto indicev, ki izhajajo iz okoliščin zadeve v postopku v glavni stvari in iz konteksta, v katerem je do teh poroštev prišlo, upoštevne okoliščine, v katerih je po eni strani edini direktor navedenega podjetja, ki je izdalo ta poroštva, ravnal nezakonito, prikrival njihovo izdajo in kršil statut podjetja, po drugi strani pa bi navedeni javni organ nasprotoval izdaji teh poroštev, če bi bil o njih obveščen. Te okoliščine pa same po sebi niso take, da bi izključevale tak pripis.

(Glej točko 39 in izrek.)
Sodba Sodišča (sedmi senat) z dne 27. marca 2014 – Consejería de Infraestructuras y Transporte de la Generalitat Valenciana et Iberdrola Distribución Eléctrica

(Zadeva C‑300/13)

„Predlog za sprejetje predhodne odločbe — Direktiva 85/337/EGS — Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje — Izgradnja nadzemnih elektrovodov — Povečanje transformatorske razdelilne postaje — Ne-obveznost presoje okoljskih vplivov za ta projekt“

Okolje — Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje — Direktiva 85/337 — Področje uporabe — Povečanje transformatorske razdelilne postaje — Izključitev, razen če povečanje spada v okvir izgradnje nadzemnih elektrovodov — Preveritev nacionalnega sodišča (Direktiva Sveta 85/337, kakor je bila spremenjena z Direktivo 97/11, Prilogi I, točka 20, in II, točka 3(b)) (Glej točke 21, od 25 do 30 in izrek.)

Predmet

Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana – Razlaga Prilog I, točka 20, in II, točka 3(b), Direktive Sveta z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (85/337/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 1, str. 248), kakor je bila spremenjena z direktivo 97/11/ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 3, str. 151) – Izgradnja nadzemnih elektrovodov z napetostjo 220 kV ali več in dolžino več kot 15 kilometrov – Pojem – Projekt povečanja transformatorske razdelilne postaje, neodvisno od obstoječih nadzemeljskih vodov – Nacionalna ureditev, ki ne določa, da bi za ta projekt veljala obveznost presoje okoljskih vplivov.

Izrek

Določbe Priloge I, točka 20, in II, točka 3(b) Direktive Sveta 85/337/EGS z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, kakor je bila spremenjena z direktivo 97/11/ES z dne 3. marca 1997, je treba razlagati tako, da projekt, kakršen je ta, ki se obravnava v postopku v glavni stvari, ki se nanaša samo na povečanje transformatorske razdelilne postaje, kot tak ne spada med projekte, na katere se nanašajo te določbe, razen če to povečanje ni del izgradnje nadzemnih elektrovodov, kar pa mora presoditi predložitveno sodišče.
(Glej točke od 22 do 25 in 28 ter točko 1 izreka.)

V zvezi s tem sicer v primeru celotnega ali delnega neplačila kupnine brez odpovedi ali razveljavitve pogodbe, kupec še vedno dolguje dogovorjeno ceno, prodajalec, čeprav ni več lastnik blaga, pa ima še vedno načeloma svojo terjatev, na katero se lahko sklicuje pred sodiščem. Vendar je, ker ni mogoče izključiti, da bo taka terjatev postala dejansko dokončno neizterljiva, zakonodajalec Unije nameraval državam članicam prepustiti izbiro, da se odločijo, ali se v položaju neplačila nabavne cene, ki sama po sebi strank, drugače kakor odpoved ali razveljavitev pogodbe, ne postavlja v prvotni položaj, podeljuje pravica do ustreznega zmanjšanja davčne osnove ob pogojih, ki jih določijo, ali pa tako znižanje v tem položaju ni dovoljeno.

Vendar odstavek 2 istega člena državam članicam omogoča, da odstopajo od zgoraj navedenega pravila v primeru celotnega ali delnega neplačila cene transakcije. Za to nacionalno določbo pa je treba šteti, da predstavlja izvrševanje, s strani države članice, možnosti odstopanja, ki ji ga daje ta člen.

Ta člen 90(1) je sicer izraz temeljnega načela te direktive na podlagi katerega davčno osnovo tvori dejansko prejeto plačilo in katerega korelat je, da davčna uprava iz naslova davka na dodano vrednost ne more prejeti zneska, ki je višji od tistega, ki ga je prejel davčni zavezanec.

Davčni zavezanci se lahko za zmanjšanje davčne osnove za davek na dodano vrednost pred nacionalnimi sodišči zoper državo članico sklicujejo na člen 90(1) Direktive 2006/112 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost.

Posamezniki se namreč lahko v vseh primerih, v katerih se določbe direktive z vidika vsebine izkažejo za nepogojne in dovolj natančne, nanje sklicujejo pred nacionalnimi sodišči zoper državo, če ta v predpisanem roku direktive ni prenesla v nacionalno pravo ali če je ni prenesla pravilno.

V zvezi s tem je določba prava Unije brezpogojna, če določa obveznost, ki ne vsebuje nobenega pogoja, in njena izvršitev ali učinki niso odvisni od nobenega akta institucij Unije ali držav članic.

Čeprav ta člen državam članicam pri določitvi ukrepov, ki omogočajo določitev zneska zmanjšanja, dopušča neko polje proste presoje pri sprejetju ukrepov, ki omogočajo določitev zneska zmanjšanja, pa to ne vpliva na natančnost in nepogojnost obveznosti priznanja pravice do zmanjšanja davčne osnove v primerih, na katere se nanaša ta člen. Zato ta člen izpolnjuje pogoje za neposredni učinek.

(Glej točke 31, 32, 34 in 40 ter točko 2 izreka.)
46

Predložitveno sodišče je pristojno za to, da v skladu s pravili dokazovanja nacionalnega prava, če to ne ogroža učinkovitosti prava Unije, preveri, ali so v sporu o glavni stvari podani elementi zlorabe. Vendar lahko Sodišče, ko odloča o vprašanju za predhodno odločanje, po potrebi poda pojasnila, ki nacionalno sodišče usmerjajo pri njegovi razlagi (glej zlasti sodbo Halifax in drugi, EU:C:2006:121, točki 76 in 77 in navedena sodna praksa).
1. Kraljevina Belgija — s tem, da je s področja uporabe zakona z dne 14. julija 1991 o poslovnih praksah, obveščanju in varstvu potrošnikov, kot je bil spremenjen z zakonom z dne 5. junija 2007 in s katerim je bila v notranje pravo prenesena Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES o nepoštenih poslovnih praksah z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah), izključila pripadnike svobodnega poklica, zobozdravnike in fizioterapevte; — s tem, da je v veljavi ohranila člene 20, 21 in 29 zakona z dne 6. aprila 2010 o tržnih praksah in varstvu potrošnika, in — s tem, da je v veljavi ohranila člen 4(3) zakona z dne 25. junija 1993 o opravljanju in organizaciji potujočih in sejemskih dejavnosti, kot je bil spremenjen z zakonom z dne 4. julija 2005, in člen 5(1) kraljevega odloka z dne 24. septembra 2006 o opravljanju in organizaciji potujočih dejavnosti, ni izpolnila obveznosti iz členov 2(b) in (d), 3 in 4 Direktive 2005/29.
4

Nov regulativni okvir za elektronske komunikacijske storitve (v nadaljevanju: NRO) sestavljajo okvirna direktiva in štiri spremljajoče posebne direktive, to so Direktiva 2002/20/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev (Direktiva o odobritvi) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 337), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/140 (v nadaljevanju: Direktiva o odobritvi), Direktiva 2002/19/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o dostopu do elektronskih komunikacijskih omrežij in pripadajočih naprav ter o njihovem medomrežnem povezovanju (Direktiva o dostopu) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 323), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/140 (v nadaljevanju: Direktiva o dostopu), in Direktiva 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami (Direktiva o univerzalnih storitvah) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 29, str. 367), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/136/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 (UL L 337, str. 11) (v nadaljevanju: Direktiva o univerzalnih storitvah).
16

Člen 22(1), (2), (4), (5) in (7) te uredbe določa: „1. Osnovni prospekt se pripravi z uporabo enega seznama ali kombinacije seznamov in modulov iz te uredbe skladno s kombinacijami za različne tipe vrednostnih papirjev iz Priloge XVIII. Prospekt zajema informacije, ki se zahtevajo v prilogah I do XVII, Prilogi XX in prilogah XXIII do XXIX glede na tip izdajatelja in zadevnih vrednostnih papirjev, predvidenih na seznamih in modulih iz te uredbe. Pristojni organ predpisuje samo informacije, ki so navedene v prilogah I do XVII, Prilogi XX ali prilogah XXIII do XXIX. Da bi zagotovili usklajenost z obveznostjo iz člena 5(1) [direktive o prospektu], lahko pristojni organ matične države članice, kadar odobri osnovni prospekt v skladu s členom 13 navedene direktive, po preučitvi posameznega primera zahteva, da se informacije, ki jih preskrbi izdajatelj, ponudnik ali oseba, ki zaprosi za sprejem v trgovanje na organiziranem trgu, dopolnijo za vsako informacijo posebej. 2. Izdajatelj, ponudnik ali oseba, ki zaprosi za sprejem v trgovanje na organiziranem trgu, lahko opustijo informacijske postavke, ki niso poznane v času odobritve osnovnega prospekta in ki se lahko določijo v času posamezne izdaje. […] 4. Končni pogoji, dodani osnovnemu prospektu, vsebujejo samo informacije iz različnih seznamov za opis vrednostnih papirjev, v skladu s katerimi je pripravljen osnovni prospekt. 5. Dodatno k informacijskim postavkam, določenim v seznamih in modulih iz členov 4 do 20, se v osnovni prospekt vključijo naslednje informacije: 1. navedba informacij, ki jih je treba zajeti v končnih pogojih; 2. metoda objave končnih pogojev; če izdajatelj v času odobritve prospekta ni v stanju, da bi imenoval metodo objave za končne pogoje, je treba navesti, kako se javnost obvesti in katero metodo je treba uporabiti za objavo končnih pogojev; […] 7. Kadar nastopi primer, predviden v členu 16(1) [direktive o prospektu], v času med odobritvijo osnovnega prospekta in zaključkom ponudbe za izdajo vrednostnih papirjev v okviru osnovnega prospekta oz. v času, ko se začne trgovanje z vrednostnimi papirji na organiziranem trgu, mora izdajatelj, ponudnik oz. oseba, ki je zaprosila za sprejem v trgovanje na organiziranem trgu, objaviti dopolnilo k prospektu pred zaključkom ponudbe ali sprejemom vrednostnih papirjev v trgovanje.“
54

Načelo kontradiktornosti vsaki stranki v postopku ne podeljuje samo pravice, da se seznani z dokazi in stališči, ki jih sodišču predloži njen nasprotnik, ter da o njih razpravlja. Pomeni tudi pravico, da se seznani z elementi, ki jih sodišče preizkusi po uradni dolžnosti in na katere namerava opreti svojo odločitev, ter da o njih razpravlja. Da bi se zadostilo zahtevam, ki se nanašajo na pravico do poštenega sojenja, je namreč pomembno, da stranke poznajo pravne in dejanske okoliščine, ki imajo odločilen vpliv na izid postopka, in da imajo možnost o njih kontradiktorno razpravljati (zgoraj navedena sodba Komisija proti Irski in drugim, točki 55 in 56, in sodba z dne 21. februarja 2013 v zadevi Banif Plus Bank, C‑472/11, točka 30).
61

Poleg tega imata komisar in Organ, čeprav se, kot to trdi Madžarska, temeljno razlikujeta po organizaciji in strukturi, v bistvu enake naloge, in sicer naloge, ki pripadajo nacionalnim nadzornim organom v skladu z Direktivo 95/46, kakor je razvidno iz nalog, ki so jima bile zaupane, in iz kontinuitete med njima pri obdelovanju zadev, ki jo zagotavlja člen 75(1) in (2) zakona iz leta 2011. Zgolj ta sprememba institucionalnega modela torej ne more objektivno upravičiti možnosti prekinitve mandata osebe, ki je opravljala funkcije komisarja, ne da bi bili določeni prehodni ukrepi, ki bi omogočali zagotovitev spoštovanja trajanja njenega mandata.
37

V teh okoliščinah lahko carinski organi, če je blago, ki je bilo delno pregledano, enako blagu, na katero se nanašajo prejšnje carinske deklaracije, zlasti glede na to, da je razvidno iz preverjanja poslovnih dokumentov in podatkov, ki se nanašajo na uvozne ali izvozne operacije v zvezi zadevnim blagom ali na kasnejše trgovske posle z istim blagom, in predvsem glede na to, da v skladu z navedbami carinskega deklaranta to blago izvira od istega proizvajalca in ima enako poimenovanje, videz in sestavo, za preverjanje česar je pristojno samo predložitveno sodišče, rezultate tega delnega pregleda razširijo na zadnjenavedeno blago.
58

Na peto vprašanje je torej treba odgovoriti, da država članica s tem, da potovalne agencije v smislu člena 26(1) Šeste direktive in člena 306 Direktive o DDV obravnava drugače kakor posrednike, in s tem, da sprejme predpis, kot je kraljevi odlok z dne 28. novembra 1999, v skladu s katerim so storitve, ki se nanašajo na potovanja zunaj Unije, obdavčene, le če jih opravljajo potovalne agencije, ne pa, če jih opravljajo posredniki, ne krši prava Unije, predvsem načel enakega obravnavanja, sorazmernosti in davčne nevtralnosti.
9

V točki 82 uredbe vlade št. 44/2004 o določbah za izvajanje davčnega zakonika (hotărârea Guvernului nr. 44/2004 privind Normele metodologice de aplicare a Legii nr. 571/2033 privind Codul fiscal) v različici, veljavni v času dejanskega stanja v postopku v glavni stvari, je določeno: „(1) Obvezni pogoj iz člena 160(1) davčnega zakonika za uporabo ukrepov za poenostavitev oziroma obrnjene davčne obveznosti je, da so tako dobavitelj blaga ali ponudnik storitev kot prejemnik identificirani za namene DDV v skladu s členom 153 davčnega zakonika in da je zadevna transakcija obdavčljiva. Ukrepi za poenostavitev se uporabljajo samo za transakcije, opravljene na ozemlju države v smislu člena 125b davčnega zakonika. […] (3) V primeru dobav ali opravljenih storitev iz člena 160(2) davčnega zakonika in za prejete predujme dobavitelji blaga in ponudniki storitev izdajo račune brez davka z navedbo ‚obrnjena davčna obveznost‘. Davek izračuna prejemnik in se vpiše na račune in v register nakupov, pri čemer se v obračunu davka ponovno navede kot hkrati pobrani in odbitni davek. Za namene računovodstva prejemnik v davčnem obdobju znesek ustreznega davka vpiše hkrati v postavko 4426 [odbitni DDV] in v postavko 4427 [pobrani DDV]. […] (12) V primeru gradbenih in montažnih del, za katera je bil predujem prejet in/ali so bili izdani računi za celotno ali delno vrednost po sistemu obrnjene davčne obveznosti do vključno 31. decembra 2007, vendar je do obdavčljivega dogodka prišlo leta 2008, in sicer na dan, ko so poročila o situaciji izdana ali, odvisno od primera, sprejeta od prejemnikov, se uporabi običajni sistem davka samo za razliko med vrednostjo del, za katera je do obdavčljivega dogodka prišlo leta 2008, in vrednostjo prejetih predujmov ali zneskov, vpisanih na račune, izdane do vključno 31. decembra 2007. […]“.
9

Člen 139 zakonske uredbe št. 209 z dne 7. septembra 2005 o zakoniku o zasebnem zavarovanju (redni dodatek k Uradnemu listu Italijanske republike, št. 239, z dne 13. oktobra 2005), kot je bila spremenjena z uredbo ministra z dne 17. junija 2011 (Uradni list Italijanske republike št. 147 z dne 27. junija 2011, v nadaljevanju: zakonik o zasebnem zavarovanju), določa: „1. Povračilo zdravstvene škode pri lažjih poškodbah, ki so posledica nesreč, ki so nastale zaradi vožnje motornih vozil in plovil, se izvrši v skladu z naslednjimi merili in ukrepi: (a) za odškodnino za trajno zdravstveno škodo se za posledice poškodb, ki ne presegajo [9 %], odmeri progresivno naraščajoči znesek za vsako odstotno točko invalidnosti; ta znesek se izračuna z uporabo ustreznega koeficienta za vsako odstotno točko invalidnosti glede na korelacijo iz odstavka 6. Tako določen znesek se od enajstega leta starosti subjekta zmanjšuje za [0,5 %] za vsako leto starosti. Vrednost prve točke je enaka [759,04 EUR]; (b) za začasno zdravstveno škodo se za vsak dan popolne nezmožnosti odmeri znesek v višini [44,28 EUR]; v primeru začasne nezmožnosti, ki ni [100 %], se odmeri znesek, ki ustreza odstotku nezmožnosti, ki se prizna za vsak posamezen dan. 2. Za namene odstavka 1 zdravstvena škoda pomeni začasno ali trajno telesno ali duševno okvaro osebe, ki jo ugotavlja izvedenec sodne medicine in ki negativno vpliva na vsakodnevne dejavnosti ter na gibanje in odnose v življenju oškodovanca, ne glede na morebitne vplive na njegovo sposobnost ustvarjanja dohodka. […] 3. Sodišče lahko znesek zdravstvene škode, ki se povrne v smislu odstavka 1, poveča za največ eno petino na podlagi poštene in utemeljene presoje subjektivnega stanja oškodovanca. 4. Uredba predsednika republike, ki jo sprejme svet ministrov na predlog ministra za zdravstvo, ob posvetovanju z ministrom za delo in socialne politike, ministrom za pravosodje in ministrom za gospodarske dejavnosti določa posebno preglednico telesnih in/ali duševnih okvar, ki štejejo od ene do devet točk invalidnosti. 5. Zneski iz odstavka 1 se posodabljajo vsako leto z uredbo ministra za gospodarske dejavnosti v višini, ki ustreza spremembi nacionalnega indeksa cen življenjskih potrebščin za družine in delavce, ki jo potrdi Istituto nazionale di statistica (ISTAT). 6. Za izračun zneska iz odstavka 1, točka a: za eno odstotno točko invalidnosti se uporabi množitelj 1,0; za 2 odstotni točki invalidnosti se uporabi množitelj 1,1; za 3 odstotne točke invalidnosti se uporabi množitelj 1,2; za 4 odstotne točke invalidnosti se uporabi množitelj 1,3; za 5 odstotnih točk invalidnosti se uporabi množitelj 1,5; za 6 odstotnih točk invalidnosti se uporabi množitelj 1,7; za 7 odstotnih točk invalidnosti se uporabi množitelj 1,9; za 8 odstotnih točk invalidnosti se uporabi množitelj 2,1; za 9 odstotnih točk invalidnosti se uporabi množitelj 2,3.“
6

V uvodnih izjavah 1, 4, 6, 7, 9 in 19 Direktive 2001/29 je navedeno: „(1) Pogodba predvideva ustanovitev notranjega trga in vzpostavitev sistema, ki bo zagotavljal, da se konkurenca na notranjem trgu ne izkrivlja. Uskladitev zakonov držav članic o avtorski in sorodnih pravicah prispeva k uresničitvi teh ciljev. […] (4) Usklajena pravna ureditev avtorske in sorodnih pravic bo zaradi večje pravne varnosti in hkrati z zagotavljanjem visoke stopnje varstva intelektualne lastnine omogočala naložbe v ustvarjalnost in inovacije vključno z omrežno infrastrukturo, kar bo posledično vodilo k rasti in povečani konkurenčnosti evropske industrije tako na področju ponudbe vsebine in informacijske tehnologije kot bolj splošno v celi vrsti industrijskih in kulturnih sektorjev. […] […] (6) Brez uskladitve na ravni Skupnosti so lahko posledice zakonodajne dejavnosti na nacionalni ravni, ki so se kot odgovor na tehnološke izzive že začele v številnih državah članicah, občutne razlike v varstvu, s tem pa omejitve prostega pretoka storitev in proizvodov, ki vsebujejo intelektualno lastnino oziroma temeljijo na njej, kar vodi k ponovni drobitvi notranjega trga in zakonodajni neskladnosti. Vpliv takšnih zakonodajnih razlik in negotovosti se bo še povečal z nadaljnjim razvojem informacijske družbe, ki je že znatno povečala čezmejno izkoriščanje intelektualne lastnine. Ta razvoj se bo in se mora še razširiti. Večje pravne razlike in nejasnosti pri varstvu lahko ovirajo ekonomije obsega za nove proizvode in storitve, ki vsebujejo avtorsko in sorodne pravice. (7) Pravni okvir Skupnosti za varstvo avtorske in sorodnih pravic mora biti torej prilagojen in dopolnjen, kolikor je potrebno za tekoče delovanje notranjega trga. Zato je treba prilagoditi nacionalne predpise o avtorski in sorodnih pravicah, ki se znatno razlikujejo od ene do druge države članice oziroma povzročajo pravne nejasnosti, ki ovirajo tekoče delovanje notranjega trga ter pravilen razvoj informacijske družbe v Evropi, nedoslednim nacionalnim odzivom na tehnični razvoj pa se je treba izogniti, medtem ko razlik, ki ne prizadenejo delovanja notranjega trga, ni treba odstraniti ali preprečiti. […] (9) Vsakršno usklajevanje avtorske in sorodnih pravic mora temeljiti na visoki stopnji varstva, kajti takšne pravice so za intelektualno ustvarjanje bistvenega pomena. Njihovo varstvo pomaga zagotoviti ohranjanje in razvoj ustvarjalnosti v interesu avtorjev, izvajalcev, producentov, potrošnikov, kulture, industrije in javnosti nasploh. […] […] (19) Moralne pravice imetnikov pravic se morajo izvajati po zakonih držav članic in določbah Bernske konvencije […], Pogodbe WIPO o [avtorski pravici] in Pogodbe WIPO o izvedbah in fonogramih. […]“
21

Predložitveno sodišče v zvezi s tem meni, da je težava pri razlagi člena 6(1) Direktive 2005/29 posledica razlik med jezikovnimi različicami. Italijanska jezikovna različica (v kateri, je uporabljena besedna zveza „e in ogni caso“) ter nemška jezikovna različica (v kateri, je uporabljena besedna zveza „und […] in jedem Fall“) naj bi se nanašali na splošno določbo, na podlagi katere se poslovna praksa zaradi samega dejstva, da lahko vpliva na potrošnikovo odločitev o poslu, šteje za zavajajočo. Iz angleške jezikovne različice (v kateri je uporabljena besedna zveza „and in either case“) in francoske jezikovne različice (v kateri je uporabljena besedna zveza „et dans un cas comme dans l’autre“) pa naj bi bilo razvidno, da je zavajajoča poslovna praksa lahko podana le, če je izpolnjen eden izmed alternativnih pogojev, navedenih v prvem delu stavka tega člena, in pogoj, da poslovna praksa lahko vpliva na potrošnikovo odločitev o poslu.
Glede druge obveznosti, ki jo potrošniku nalaga člen 13 pogodbe, in sicer plačila zneskov, ki ustrezajo stroškom naročnin na različna omrežja, kot so vodovodno, plinsko, elektroenergetsko in kanalizacijsko omrežje, je predložitveno sodišče pristojno, da ugotovi, ali ti vključujejo stroške povezave z osnovno infrastrukturo, ki je nujna za zagotovitev bivalnega stanja stanovanja; to so stroški, ki v skladu z veljavnimi nacionalnimi pravili bremenijo prodajalca na podlagi njegove pogodbene obveznosti, da preda stanovanje, primerno njegovi namembnosti, to je v bivalnem stanju. Če je tako, je predložitveno sodišče pristojno za ugotavljanje, ali naveden pogodbeni pogoj v tem, da omejuje pravice, ki jih ima potrošnik v skladu s pravili nacionalnega prava na podlagi pogodbe, in mu nalaga dodatne obveznosti, ki v teh pravilih niso določene, pomeni dovolj resno kršitev pravnega položaja, ki je potrošniku kot pogodbeni stranki podeljen z nacionalnim pravom.
16

V teh okoliščinah je Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je določba, kot je člen 2(3) [deželnega zakona], ki omejujoče ureja dostop do trga izvajanja nekaterih specifičnih storitev, ki so namenjene izboljšanju lokalne ravni izobraževanja (izvajanje podiplomskih magistrskih programov), s tem, da določa, da mora izvajalec izpolnjevati en sam pogoj, ki je izbran in določen samovoljno (fond ur, ki mora biti dosežen v časovnem obdobju, ki je neutemeljeno predolgo) glede na namen ukrepa Skupnosti (izboljšanje kakovosti izobraževanja in torej izbor ustrezno usposobljenih subjektov) in ni prilagojen dejanskemu trajanju zadevne storitve, v skladu s členom 56 [PDEU] in naslednjimi, členom 101 [PDEU] in naslednjimi […] ter s členom 107 [PDEU] in naslednjimi ter z načeli konkurence, sorazmernosti, prepovedi diskriminacije in enakega obravnavanja, ki so določena v teh predpisih, tudi v povezavi s členoma 9 in 10 [EKČP], členom 2 dodatnega protokola k njej ter členoma 11 in 14 [Listine]?“