SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE

JULIANE KOKOTT,

predstavljeni 26. aprila 20071( )

Zadeva C-186/06

Komisija Evropskih skupnosti

proti

Kraljevini Španiji

„Direktiva 79/409/EGS– Ohranjanje prostoživečih ptic – Namakalno območje kanala Segarra-Barrigues (Lleida)“

I – Uvod

1. Obravnavani primer se nanaša na uporabo člena 4 Direktive Sveta 79/409/EGS z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic( ) (v nadaljevanju: Direktiva o pticah) za načrte za namakanje območja, za katero so značilni stepski habitati in za to specializirane redke vrste ptic. Ker to območje v zadevnem obdobju še ni bilo razglašeno kot posebno območje varstva za stepske ptice, pride prvič po sprejetju Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst( ) (v nadaljevanju: Direktiva o habitatih) do uporabe varstvenega režima za tako imenovana dejanska območja varstva ptic. Dejanska območja varstva ptic so območja, ki bi morala biti določena kot posebna območja varstva (v nadaljevanju: POV) v smislu člena 4 Direktive o pticah, vendar še niso bila določena.( ) Poleg več dejanskih vprašanj je treba zlasti razjasniti, ali in v kolikšni meri je v okviru tega varstvenega režima mogoče upravičiti posege z izravnalnimi ukrepi.

II – Pravni okvir

2. Predmet Direktive o pticah je v skladu s členom 1 varstvo vseh v Evropi prostoživečih ptic. V členu 2 je v tej zvezi določena temeljna obveznost držav članic:

„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe za vzdrževanje populacije vrst iz člena 1 na stopnji, ki ustreza zlasti ekološkim, znanstvenim in kulturnim zahtevam, upoštevaje gospodarske in rekreativne zahteve, ali za prilagajanje populacije teh vrst tej stopnji.“

3. V členu 3 so določeni ukrepi, ki naj bi se jih države članice posluževale v ta namen, zlasti ustanovitev zavarovanih območij in vzdrževanje habitatov.

4. V členu 4 so določbe o tem, katera ozemlja naj države članice določijo kot POV za določene ptice, ki potrebujejo posebno varstvo. V prvem stavku odstavka 4 je bilo sprva urejeno tudi varstvo teh območij:

„1. Vrste iz priloge I so predmet posebnih ukrepov za ohranitev njihovih habitatov, da se zagotovi preživetje in razmnoževanje teh vrst na njihovem območju razširjenosti.

V zvezi s tem se upoštevajo:

a) vrste, ki jim grozi izumrtje,

b) vrste, občutljive na določene spremembe v svojih habitatih,

c) vrste, za katere se šteje, da so redke, ker so njihove populacije majhne ali pa so omejeno lokalno razširjene,

d) druge vrste, ki zahtevajo posebno pozornost zaradi posebne narave svojih habitatov.

Kot osnova za vrednotenje se upoštevajo trendi in nihanja populacijskih nivojev.

Države članice razglasijo zlasti ozemlja, ki so glede na število in velikost najprimernejša, kot posebna območja varstva za ohranjanje teh vrst, upoštevaje varstvene zahteve teh vrst na geografskem območju morja in kopnega, kjer se uporablja ta direktiva.

2.–3. [...]

4. V zvezi z območji varstva iz odstavkov 1 in 2 države članice sprejmejo primerne ukrepe, da ne pride do onesnaženja ali poslabšanja stanja habitatov ali kakršnih koli motenj, ki v taki meri vplivajo na ptice, da bi bilo to pomembno glede na cilje tega člena. […]“

5. V skladu s členom 7 Direktive o habitatih obveznosti iz člena 6(2), (3) in (4) te direktive nadomestijo vse obveznosti iz člena 4(4), prvi stavek, Direktive o pticah za območja, določena s strani države članice v skladu z navedeno direktivo kot POV ali podobno priznana, od datuma začetka izvajanja te direktive – tj. od junija 1994( ) – ali datuma, ko država članica določi ali prizna ta območja po Direktivi o pticah, če je slednji datum kasnejši.

III – Dejansko stanje, predhodni postopek in predlogi strank

6. V katalonski provinci Lleida so obsežni stepski habitati, ki tam živečim vrstam ptic nudijo dobre življenjske pogoje. V obravnavanem primeru so to zlasti kragulji orel (Hieraaetus fasciatus), mala droplja (Tetrax tetrax), laški škrjanec (Melanocorypha calandra), sredozemski škrjanec (Chersophilus duponti), zlatovranka (Coracias garrulus) in kratkoprsti škrjanec (Calandrella brachydactyla).

7. Seznam ornitološko pomembnih območij v Španiji, ki ga je objavila španska ornitološka družba (Sociedad Española de Ornitología) v letu 1998,( ) določa dve za varstvo teh vrst ptic posebej primerni območji: IBA št. 142 „Secanos de Lérida“, s površino 62.500 hektarjev, in IBA št. 144 „Cogul-Alfes“, ki obsega 18.000 hektarjev (IBA pomeni Important Bird Area [pomembno območje za ptice] ali Important Bird Areas [pomembna območja za ptice].

8. Leta 1988 je Španija na področju IBA št. 144 kot POV v smislu člena 4(1) Direktive o pticah določila POV „Mas de Melons“, s površino 1462 hektarjev (po razširitvi 6418 hektarjev). Sicer na območju obeh IBA sprva niso obstajala POV.

9. Komisija je bila v letu 2001 s pritožbo obveščena o projektu, ki naj bi na tem območju zagotovil namakanje približno 110.000 hektarjev kmetijskih površin. Omogočil naj bi dodatno namakanje s 1500, 3500 ali 6500 kubičnimi metri vode po hektarju. Za to so potrebni različni gradbeni posegi. Španija je z zakonom 42/1994 z dne 30. septembra 1994( ) ta projekt razglasila za projekt v splošnem (vsedržavnem) interesu.

10. 26. septembra 2002 so pristojni organi v regiji sprejeli pojasnilo o ekološki sprejemljivosti tega projekta. V istem letu so se začela prva dela. Pričakovati je mogoče, da bo izvedba vseh potrebnih ukrepov trajala približno 10 let. Namakanje se še ni pričelo.

11. Ker je bila Komisija na podlagi nadaljnjih informacij Španije in pritožnika mnenja, da se z navedenim projektom krši Direktiva o pticah, je Španijo 1. aprila 2004 v skladu s členom 226 ES pozvala k predložitvi pripomb. Kljub odgovoru Španije je vztrajala pri svojem stališču in dne 14. decembra 2004 podala obrazloženo mnenje, ki je bilo stalnemu predstavništvu Španije v Bruslju vročeno 22. decembra 2004. V njem je Komisija določila zadnji rok dveh mesecev, tj. do 22. februarja 2005, za uresničitev zahtev Direktive o pticah.

12. V skladu z odgovorom Španije, ki je bil Komisiji vročen 7. marca 2005, so bila že v letu 2003 na spornem območju določena dodatna POV, z dodatno površino 20.475 hektarjev. Domnevno naj bi šlo za območja „Anglesola-Vilagrassa“ (857 hektarjev), „Bellmunt-Almenara“ (3466 hektarjev), „Plans de Sió“ (po razširitvi danes 5298 hektarjev), „Granyena“ (6646 hektarjev), „Valls del Sió-Llobregós“ (27.791 hektarjev, sicer samo deloma na območju projekta) in „Secans de la Noguera“ (sicer zunaj območja projekta) v IBA št. 142 in tudi „Secans del Segrià i Utxesa“, ki morda delno sovpada s površinami IBA št. 144.

13. Kljub odgovoru Španije je Komisija 11. aprila 2006 vložila to tožbo, s katero Sodišču predlaga:

– ugotovitev, da Kraljevina Španija v zvezi s projektom namakanja namakalnega območja kanala Segarra-Garrigues ni izpolnila obveznosti iz členov 2, 3 in 4(1) in (4) Direktive Sveta 79/409/EGS o ohranjanju prosto živečih ptic;

– naložitev plačila stroškov postopka Kraljevini Španiji.

14. Kraljevina Španija predlaga,

– naj se tožba zavrne in

– naj se tožeči instituciji naloži plačilo stroškov.

15. Med sodnim postopkom je Katalonija kot POV znotraj obeh IBA št. 142 in št. 144 5. septembra 2006 določila nadaljnje površine. Poleg razširitve obstoječih POV je treba omeniti POV „Secans de Belianes-Preixana“ (1925 hektarjev) znotraj IBA št. 142. Tako je sedaj skupno 38.150 hektarjev znotraj projektnega območja določenih kot POV.

IV – Pravna presoja

A – Dopustnost tožbe

16. Španija najprej graja, da je Komisija v obrazloženem mnenju in v tožbi razširila predmet postopka, saj je bila Španija v pisnem opominu samo pozvana, naj predloži pripombe o kršitvi člena 4(1) in (4) Direktive o pticah, ne pa tudi o kršitvi členov 2 in 3. Komisija glede teh navedb ni zavzela izrecnega stališča.

17. Ugovor Španije je utemeljen. Predmet tožbe je v skladu s členom 226 ES omejen s predhodnim postopkom, določenim v tej določbi.( ) Ta funkcija je zlasti skladna z zahtevo po predložitvi pripomb, ki poleg tega dajejo državi članici potrebne podatke za pripravo obrambe,( ) hkrati pa ji tudi omogoča, da se zadeva razčisti že pred sklicem sodišča.( ) Utemeljeno stališče in tožba Komisije se morata torej opirati na enake očitke kot pisni opomin, s katerim se uvede predhodni postopek.( ) Očitki Komisije morajo biti posledično podani v pisnem opominu že v splošni obliki.( )

18. Kot navaja Španija, je v pozivu k predložitvi pripomb v izreku kot kršene določbe naveden samo člen 4(1) in (4) Direktive o pticah. Člena 2 Komisija ni omenila. Sicer na kratko povzame člen 3,( ) vendar manjka kakršen koli namig o kršitvi navedene določbe. Zato očitki kršitve členov 2 in 3 Direktive o pticah v pisnem opominu niso bili podani niti v splošni obliki. Zaradi tega obrazloženo mnenje in tožba vsebujeta nedopustno razširitev predmeta postopka.

19. Tožba je zato ni dopustna v delu, v katerem Komisija graja kršitev členov 2 in 3 Direktive o pticah.

B – Utemeljenost tožbe

1. Pravne podlage tožbe

20. V delu, v katerem je tožba dopustna, Komisija Španiji očita, da v zvezi s projektom namakanja namakalnega območja kanala Segarra-Garrigues ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) in (4) Direktive o pticah.

21. V skladu s členom 4(1), prvi stavek, Direktive o pticah so vrste iz Priloge I predmet posebnih ukrepov za ohranitev njihovih habitatov, da se zagotovi preživetje in razmnoževanje teh vrst na njihovem območju razširjenosti. Države članice v skladu s členom 4(1), četrti stavek, razglasijo zlasti ozemlja, ki so glede na število in velikost najprimernejša, kot posebna območja varstva za ohranjanje teh vrst. Ta posebni vidik je bil doslej za sodno prakso najpomembnejše področje uporabe člena 4(1).

22. Stranke se sicer strinjajo, da predmet obravnavanega postopka ni določanje določenih POV,( ) temveč poslabšanje območij, ki bi morala biti določena kot POV. Posledično gre za to, ali je Španija neodvisno od določitve sprejela zadostne posebne varstvene ukrepe v smislu člena 4(1), prvi stavek, Direktive o pticah.

23. Glede POV je to tipično področje uporabe člena 4(4), prvi stavek, Direktive o pticah, ki konketizira člen 4(1), prvi stavek. V skladu z njim države članice sprejmejo primerne ukrepe v zvezi z območji varstva iz odstavkov 1 in 2, da ne pride do onesnaženja ali poslabšanja stanja habitatov ali kakršnih koli motenj, ki v taki meri vplivajo na ptice, da bi bilo to pomembno glede na cilje tega člena. Konkretizacija člena 4(1), prvi stavek, s členom 4(4), prvi stavek, Direktive o pticah pa ne izključuje hkratne kršitve obeh določb.( ) Iz kršitve člena 4(4), prvi stavek, Direktive o pticah lahko sklepamo na hkratno kršitev člena 4(1), prvi stavek, Direktive o pticah.

24. Člen 4(4), prvi stavek, Direktive o pticah je sprva veljal za določeni POV. Sodba Močvirja Santoña je razširila njegovo uporabo na dejanska območja varstva ptic.( ) V skladu s členom 7 Direktive o habitatih obveznosti iz člena 6(2), (3) in (4) te direktive nadomestijo vse obveznosti iz člena 4(4), prvi stavek, Direktive o pticah. To velja od datuma začetka izvajanja te direktive – tj. od junija 1994 – ali od datuma, ko država članica razglasi ali prizna ta območja po Direktivi o pticah kot POV. Sodišče je v tej zvezi v sodbi Basses Corbières pojasnilo, da dejanska območja varstva ptic še naprej sodijo pod regulativo člena 4(4), prvi stavek, Direktive o pticah.( )

25. Ker se za določena POV uporablja člen 6, od (2) do (4), Direktive o habitatih, se s strani Komisije predstavljena kršitev nanaša izključno na dejanska območja varstva ptic. Komisija mora dokazati, da namakalni projekt poslabšuje ta območja v njihovi funkciji habitatov za zaščitene ptice.

2. Izpodbijano ravnanje

26. Komisija ne oporeka že nastali škodi, neizpolnitev obveznosti pa utemeljuje s tem, da je Španija načrtovala in izvedla formalnosti, ki so vodile v odobritev projekta. V tej zvezi omenja dva pravna akta, in sicer določitev splošnega interesa z zakonom 42/1994 in pojasnilo o ekološki sprejemljivosti iz leta 2002. Posledično je treba najprej razjasniti, ali takšni akti sploh lahko kršijo člen 4(4), prvi stavek, in člen 4(1) Direktive o pticah.

27. Za generalnega pravobranilca Van Gervena je bilo jasno, da neuresničeni projekti ne morejo pomeniti neizpolnitve obveznosti iz člena 4(4), prvi stavek, Direktive o pticah, temveč uresničeni projekti.( ) Iz tega bi lahko sklepali, da šele dejansko oškodovanje utemeljuje neizpolnitev obveznosti. Navedeno potrjuje, da pred izvedbo projekta še ne gre za poslabšanje območja. Tako je v tej zvezi generalni pravobranilec poudaril, da so bili nekateri grajani načrti v tem času opuščeni.

28. Dejansko je šlo v primerih člena 4(4), prvi stavek, Direktive o pticah vselej za projekte, ki so bili v pretežnem delu, če ne že v celoti, uresničeni in so tako že učinkovali na sporna območja.( )

29. Vendar člen 4(4), prvi stavek, Direktive o varstvu ptic praktično ne bi bil primeren za učinkovito varstvo območij, če bi se lahko kršitev ugotovila šele pri dejanskem oškodovanju, ne pa tudi pri ravnanjih države, ki predstavljajo pravno podlago oškodovanja ali pa ga celo spodbujajo.

30. Glede na navedeno nastanek škode za Sodišče ni bil nikoli predpostavka preizkusa.( ) Tako je predsednik Sodišča odklonil začasno pravno varstvo zoper projekt gradnje jezu v nemškem Leybuchtu, ker je Komisija zahtevek vložila šele dve leti po dodelitvi dovoljenja in je bil projekt v veliki meri že izveden.( ) Iz tega nasprotno izhaja, da zaradi interesa po učinkovitem pravnem varstvu že upravne odločbe kršijo člen 4(4), prvi stavek, Direktive o pticah in so lahko predmet postopka kršitve Pogodbe, vključno z začasnim pravnim varstvom.

31. V obravnavanem primeru sta zakon 42/1994 in tudi pojasnilo o ekološki sprejemljivosti v bistvu primerna za spodbujanje poslabšanja prizadetih območij, saj prispevata k uresničitvi obravnavanega spornega projekta.

32. V zvezi z zakonom 42/1994 je znano samo, da dokumentira splošni interes po namakanju. Ali je določil tudi prednost tega interesa pred interesom po varstvu ptic, iz dokumentacije ne izhaja. Zaradi tega se iz obstoja tega zakona ne more sklepati, da varstveni ukrepi za prizadeta območja ne ustrezajo zahtevam iz člena 4(4), prvi stavek, Direktive o pticah.

33. V nasprotju z navedenim pojasnilo o ekološki sprejemljivosti temelji na upoštevanju posameznih okoljskih interesov in zlasti na interesu varovanih vrst ptic. Po tem pojasnilu varstvo ptic ne nasprotuje uresničitvi projekta, kot je določena v pojasnilu o ekološki sprejemljivosti.

34. To pojasnilo je treba preizkusiti v tem, ali je spoštovalo člen 4(4), prvi stavek, Direktive o pticah. Kršitev je podana, če brez zadostne utemeljenosti poslabšuje dejanska območja varstva ptic.

3. Obstoj dejanskih območij varstva ptic

35. Stranke se strinjajo, da v času pojasnila o ekološki sprejemljivosti v projektnem področju ni bilo določenih dovolj območij kot POV. Iz pojasnila o ekološki sprejemljivosti to jasno izhaja, saj pooblašča pristojne organe, da identificirajo in določijo nadaljnja območja.( )

36. Ni sporno, da to velja za najmanj 36.688 hektarjev, razliko med do sedaj določenimi 38.150 hektarji znotraj projektnega območja in prvotno določenimi 1462 hektarji.

37. Izvajanje Komisije bi bilo mogoče sicer razumeti tako, da obstaja obveznost določitve še nekaterih drugih območij. Sklicuje se namreč na navedbe območij za obe prizadeti območji IBA, ki skupaj obsegata več kot 80.000 hektarjev.

38. Sklicevanje na seznam IBA ne zadošča za ugotovitev, da je treba določiti še nadaljnje površine znotraj projektnega območja. Sodišče je v zvezi s primerljivim francoskim seznamom že zastopalo stališče, da le dejstvo, da je bilo sporno območje vključeno na seznam območij, pomembnih za ohranitev ptic, ne dokazuje, da ga je treba razglasiti kot POV.( ) Navedbe v seznamu IBA nudijo samo ponovno oporno točko za to, da gre za območja, ki jih je treba določiti.

39. V obravnavanem primeru s strani Komisije predložene razširitvene karte za najpomembnejše vrste ptic ne potrjujejo, da je treba območja IBA popolnoma določiti. Za vsako območje obeh območij IBA ne dokazujejo uporabo s strani teh vrst. Ali je skladno s temi razširitvenimi kartami treba določiti nova območja znotraj projektnega območja, Komisija ni pojasnila.

40. Poleg tega iz prikaza obeh območij IBA izhaja, da ne ležita popolnoma znotraj projektnega območja, temveč zajemata tudi območja zunaj njega. Katera območja so to, Komisija prav tako ne navaja.

41. Posledično lahko v tem postopku na podlagi navedb Španije izhajamo iz tega, da so v času pojasnila o ekološki sprejemljivosti znotraj projektnega območja obstajala dejanska območja varstva ptic s površino 36.688 hektarjev.

4. Poslabšanje

42. V naslednjem koraku je treba preizkusiti, ali je Španija v zvezi s temi dejanskimi območji varstva ptic v okviru pojasnila o ekološki sprejemljivosti zagotovila v členu 4(4), prvi stavek, Direktive o pticah zahtevano varstvo območja. V skladu z navedenim morajo biti sprejeti ustrezni ukrepi, da ne pride do onesnaženja ali poslabšanja stanja habitatov ali kakršnih koli motenj, ki v taki meri vplivajo na ptice, da bi bilo to pomembno glede na cilje tega člena.

43. Namakanje stepskih habitatov in s tem povezano intenziviranje kmetijstva spreminja lastnosti teh habitatov. Domnevamo lahko, da so namakalna območja manj primerna za vrste, specializirane za stepske habitate. Namakanje bi posledično poslabšalo dejanska območja varstva ptic.

44. Španija sicer ugovarja, da je ta domneva le hipotetične narave in poudarja, da izravnava morebitna poslabšanja z ukrepi zmanjševanja škode in kompenzacijami. Te navedbe pa so v nasprotju s pojasnilom o ekološki sprejemljivosti. Kot izrecno priznava španska vlada,( ) pristojni organi v njem prihajajo do zaključka, da so učinki, kljub predvidenim preventivnim, korektivnim in izravnalnim ukrepom, stroge narave („carácter severo“).( )

45. Poleg tega lahko sicer ukrepi za zmanjšanje škode omejijo ali celo izključijo poslabšanje, vendar to pri izravnalnih ukrepih že po definiciji ni podano. Le-ti namreč predvidevajo obstoj škode, ki naj bi se povrnila z drugimi ukrepi.

46. V obravnavanem primeru kot ukrep za zmanjšanje škode načeloma pride v poštev samo izključitev območij, ki jih je treba določiti, iz dodatnega namakanja. V skladu s pojasnilom o ekološki sprejemljivosti je v ta namen predvidenih samo okoli 18.000 hektarjev.( ) Na tem območju se v celoti nahaja takrat določeno POV Mas de Melons. Tako naj bi bilo dodatno namočenih najmanj 20.000 hektarjev dejanskih območij varstva ptic, torej več kot polovica.

47. Glede na navedene površine lahko izhajamo iz tega, da to poslabšanje pomembno vpliva na cilje tega člena. Temu sklepu tudi ne nasprotuje, da v skladu s pojasnilom o ekološki sprejemljivosti – ob upoštevanju izravnalnih ukrepov – ne izumre nobena od relevantnih vrst. Odločilno je namreč že zmanjšanje populacije.

48. Tako lahko ugotovimo, da so pristojni organi s pojasnilom o ekološki sprejemljivosti soglašali s poslabšanjem dejanskih območij varstva ptic. Primerni ukrepi, da ne pride do onesnaženja ali poslabšanja stanja habitatov ali kakršnih koli motenj, ki vplivajo na ptice, tako niso bili sprejeti.

5. Pravna utemeljitev

49. Španska vlada navaja različne vidike za utemeljitev poslabšanja.

50. Izjemo od člena 4(4), prvi stavek, Direktive o pticah lahko po mnenju Sodišča upravičujejo le izjemni razlogi v skupnem interesu, ki imajo prednost pred interesi varstva okolja, ki jih zasleduje Direktiva.( ) Navedeno zlasti predpostavlja, da ne obstaja nobena alternativa poslabšanju, tj. ne sme presegati tega, kar je potrebno za dosego zasledovanega cilja.( )

51. Namakalni projekt se v obravnavanem primeru izvaja iz gospodarskih razlogov. Gospodarski razlogi pa v skladu s ustaljeno sodno prakso ne upravičujejo poslabšanja dejanskih območij varstva ptic.( ) Zastavlja pa se vprašanje, ali je poslabšanje mogoče upravičiti z izravnalnimi ukrepi in ekološkimi prednostmi, ki jih je predstavila Španija.

52. Sodišče je v sodbi Leybucht priznalo, da lahko ekološke kompenzacije upravičijo iz gospodarskih razlogov izvirajoče poslabšanje zaščitenega območja.( ) Sodbo je mogoče razumeti v tem smislu, da lahko kompenzacijski ukrepi načeloma upravičijo posege v zaščitena območja.

53. V zvezi z upravičevanjem posegov s kompenzacijami se zahteva previdnost, saj je njihov uspeh vnaprej skoraj nemogoče zagotoviti. Odvisen je namreč od naravnih postopkov, ki jih je le redko mogoče razumeti in predvideti. Z izravnalnimi ukrepi se tako tvega dejansko zmanjšanje obstoječe naravne dediščine Evrope, medtem ko ustvarjanje novih vrednosti na začetku predstavlja le upanje. Kompenzacija naj bi bila zaradi tega samo ultima ratio, ko je ukrep nujno potreben.( )

54. Natančnejši pregled sodbe Leybucht pokaže, da je šlo za posebne okoliščine, ki jih ni mogoče neomejeno uporabiti v drugih primerih. V tem primeru je šlo za gradnjo in zapiranje jezov na Severnem morju. Na ta način so se uničile soline in plitvine, habitati, ki so pomembni za ohranitev različnih vrst ptic. V bistvu je bilo to poslabšanje vendarle upravičeno s prevladujočimi razlogi skupnega dobra, in sicer z nevarnostjo poplav in varstva obale.( )

55. Ekološke kompenzacije je Sodišče obravnavalo samo zato, ker je projekt upošteval gospodarske interese, ki niso primerni za upravičenje.( ) Brez upoštevanja navedenega bi bili učinki projekta na interes po varstvu ptic sicer manjši, vendar bi povzročili precejšnje gospodarske obremenitve. Poslabšanje območja varstva ptic naj torej ne bi odpiralo novih gospodarskih možnosti, temveč preprečilo poseg v obstoječe okoliščine.

56. Generalni pravobranilec Van Gerven je v teh okoliščinah zastopal stališče, da se lahko gospodarski interesi pri izdelavi projekta, ki daje prednost interesom varstva okolja, upoštevajo, če z gospodarskimi interesi povzročeno dodatno poslabšanje okolja ni nesorazmerno veliko v primerjavi s precejšnjim poslabšanjem teh interesov, če se jih ne bi upoštevalo.( ) Z drugimi besedami: v okviru skupnega projekta, ki ga upravičujejo izjemni razlogi, se lahko elementi izvedbe upravičijo z gospodarskimi razlogi, če le-ti prevladajo nad poslabšanjem okolja in se poslabšanje izravna. Zdi se mi, da je ta misel tudi podlaga sodbi Leybucht.

57. To potrjujejo tudi naslednje odločitve Sodišča, v katerih je to poudarilo, da je varstveni režim v skladu s členom 4(4), prva poved, Direktive o pticah strožji od tistega v skladu s členom 6(3) in (4) Direktive o habitatih,( ) saj v skladu z Direktivo o pticah obstaja manj možnosti za upravičenje posegov( ).

58. Ta ocena ne bi bila pravilna, če bi se posege v dejanska območja varstva ptic lahko vselej upravičilo brez dodatnih pogojev z izravnalnimi ukrepi. Člen 6(4) Direktive o habitatih ne zahteva samo kompenzacije, temveč poleg tega nujne razloge pretežno javnega interesa in neobstoj alternativ.

59. Tukaj zastopana teza generalnega pravobranilca Van Gervena torej v celoti ustreza stališču Sodišča. V tem smislu tudi v okviru člena 4(4), prva poved, Direktive o pticah kompenzacija ne zadošča za upravičenje. Poleg tega je potrebna načelna utemeljitev celotnega projekta z izjemnimi razlogi. Samo tedaj lahko kompenzacija morda dopušča posege v interese varstva ptic, ki postanejo nujni za omejevanje poslabšanja obstoječih gospodarskih pozicij s celotnim projektom. S takšnim tolmačenjem se projekt lažje upraviči po členu 6(4) Direktive o habitatih kot v okviru člena 4(4), prva poved, Direktive o pticah.

60. Predpostavk in razsežnosti te zelo omejene izjeme od varstva območij v skladu s členom 4(4), prvi stavek, Direktive o pticah Sodišču v obravnavanem postopku ni treba natančno razjasniti. Obravnavani primer je namreč povsem drugačen od sodbe Leybucht. Izjemnih razlogov za namakalni projekt ni mogoče ugotoviti. Tako upravičenje z izravnalnimi ukrepi ni mogoče.

61. Poleg tega bi obstajal dvom, ali bi lahko predvideni izravnalni ukrepi sploh izravnali grozečo izgubo stepskih habitatov. S strani Španije posebej izpostavljena uporaba namočenih njiv s strani male droplje se ne zdi primerna za izravnavo poslabšanj. Ponovno je treba spomniti, da so vplivi projekta po pojasnilu o ekološki sprejemljivosti kljub vsem predvidenim ukrepom daljnosežni.

62. Nadalje Španija poudarja, da bo z namakanjem omogočila nadaljnje kmetijsko obdelovanje površin. To naj bi bilo nujno, saj bi te površine brez obdelovanja izgubile posebno primernost za varstvo ptic.

63. Dejansko je zelo mogoče, celo zelo verjetno, da se sedanje obdelovanje mora nadaljevati za ohranjanje ugodnega stanja za varstvo ptic. Španija bi tako bila na podlagi člena 4 Direktive o pticah to zavezana zagotoviti.( )

64. Ni razvidno, da namakalni projekt zagotavlja nadaljnje obdelovanje. Nasprotno, projekt bi vodil celo do spremembe obdelovanja, ki bi zaradi dodatnega namakanja in intenziviranja kmetijstva zmanjšala primernost prizadetih površin za varstvo ptic. Posledično bi bilo treba nadaljevanje dosedanjega obdelovanja zagotoviti z drugimi ukrepi, npr. z ustreznimi subvencijami.( )

65. Posledično ni očitno, da je poslabšanje upravičeno.

6. Odprava kršitve

66. Španija poleg tega v zadevnem obdobju, tj. do 22. februarja 2005, ob poteku roka, ki ga je Komisija določila v obrazloženem mnenju, ni prenehala s kršitvijo obveznosti iz člena 4 Direktive o pticah.

67. Španija je sicer do tega trenutka znotraj projektnega območja določila nadaljnja POV. Ne glede na to, da so bila po poteku roka določena nadaljnja območja, določitev POV ne zadošča za prenehanje kršitve. Kot stranke vedno znova poudarjajo, ne gre za dolžnost določanja območij, temveč za to, ali so se s pojasnilom o ekološki sprejemljivosti poslabšala dejanska območja varstva ptic.

68. Prenehanje kršitve bi zaradi tega zahtevalo nalogo projekta – vsaj za dejanska območja varstva ptic – ali alternativno – določitev teh območij in izvedbo postopka v skladu s členom 7 ter v povezavi s členom 6(3) in (4) Direktive o habitatih. Niti eno niti drugo se v obravnavanem primeru ni zgodilo. Tako Španija v zadevnem obdobju še ni prenehala s kršitvijo.

69. Zato je treba po vsem navedenem ugotoviti, da Kraljevina Španija s pojasnilom o ekološki sprejemljivosti projekta namakanja namakalnega območja kanala Segarra-Garrigues ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) in (4) Direktive o pticah.

V – O stroških

70. V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Tožbo je treba sicer delno zavrniti kot neutemeljeno, vendar je Komisija v obravnavanem primeru uspela z ugovori zoper sporni projekt. Zato se stroški naložijo Španiji.

VI – Predlog

71. Sodišču predlagam, naj odloči tako:

1. Kraljevina Španija s pojasnilom o ekološki sprejemljivosti projekta namakanja namakalnega območja kanala Segarra-Garrigues ni izpolnila obveznosti iz člena 4(1) in (4) Direktive Sveta 79/409/EGS o ohranjanju prosto živečih ptic.

2. V preostalem se tožba zavrne.

3. Kraljevini Španiji se naloži plačilo stroškov postopka.