Zadeva C-256/06

Theodor Jäger

proti

Finanzamt Kusel-Landstuhl

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof)

„Prosti pretok kapitala — Člena 73b in 73d Pogodbe ES (postala člena 56 ES in 58 ES) — Davek na dediščino — Vrednotenje premoženja, vključenega v dediščino — Premoženje v obliki kmetijskega zemljišča in gozdov, ki se nahaja v drugi državi članici — Manj ugodna metoda za vrednotenje premoženja in izračun dolgovanega davka“

Sklepni predlogi generalnega pravobranilca J. Mazáka, predstavljeni 11. septembra 2007 I - 126

Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 17. januarja 2008 I - 140

Povzetek sodbe

Prosti pretok kapitala – Omejitve – Davek na dediščino

(Pogodba ES, člena 73b(1) in 73d (postala člena 56(1) ES in 58 ES))

Člen 73b(1) Pogodbe (postal člen 56(1) ES) v povezavi s členom 73d Pogodbe (postal člen 58 ES) je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, ki za namene izračuna davka na dediščino, sestavljeno iz premoženja, ki se nahaja na ozemlju te države, in premoženja v obliki kmetijskega zemljišča in gozdov, ki se nahaja v drugi državi članici,

— določa, da se pri premoženju, ki se nahaja v tej drugi državi članici, upošteva njegova najvišja tržna vrednost, medtem ko se za isto premoženje, ki se nahaja na nacionalnem ozemlju, uporablja poseben postopek vrednotenja, katerega rezultati povprečno znašajo le 10 % poštene tržne vrednosti tega premoženja, in

— za premoženje v obliki kmetijskega zemljišča in gozdov, ki se nahaja na nacionalnem ozemlju, določa uporabo zneskov, oproščenih davka v zvezi s tem premoženjem ter upoštevanje preostale vrednosti zgolj v višini 60 %.

Taka ureditev, ki povzroča, da je dediščina, sestavljena iz premoženja v obliki kmetijskega zemljišča in gozdov, ki se nahaja v drugi državi članici, v prvi državi članici predmet višjega davka na dediščino, kot bi znašal dolgovani davek za podedovano premoženje, ki bi se nahajalo izključno na ozemlju slednje države, omejuje pretok kapitala in zmanjšuje vrednost dediščine, ki je sestavljena iz takega premoženja, ki se nahaja zunaj nacionalnega ozemlja.

Taka nacionalna ureditev ne more biti upravičena, ker se nanaša na položaje, ki niso objektivno primerljivi, saj je izračun davka na dediščino z uporabo navedene ureditve namreč neposredno povezan z vrednostjo premoženja, vključenega v dediščino, in ker zato objektivno ni razlike med položaji, ki bi lahko upravičila neenakost davčnega obravnavanja glede stopnje davka na dediščino, ki ga je treba plačati za premoženje, ki se nahaja na nacionalnem ozemlju, oziroma za premoženje, ki se nahaja v drugi državi članici.

Poleg tega cilj preprečevanja, da bi davek na dediščino ogrozil izvajanje dejavnosti kmetijskih in gozdarskih obratov ter cilj ohranitve socialne funkcije teh obratov ne moreta upravičiti zadevne ureditve, saj na podlagi nobenega dejavnika ni mogoče ugotoviti, da se obrati v drugih državah članicah ne nahajajo v primerljivem položaju, kot je položaj obratov, ki so na nacionalnem ozemlju.

Enako velja glede morebitnih težav pri določanju vrednosti premoženja, ki se nahaja na ozemlju druge države članice, po posebnem nacionalnem postopku, saj te težave ne morejo upravičiti kategorične zavrnitve podelitve davčne ugodnosti, kot je zavrnitev, ki izhaja iz zadevne ureditve, ki ne glede na ta postopek vrednotenja določa uporabo drugih dveh davčnih ugodnosti tudi za premoženje, ki se nahaja na nacionalnem ozemlju.

(Glej točke 32, 43, 44, 52, 54, 55, 57 in izrek.)