Keywords

Summary



Keywords

1. Ničnostna tožba – Pravni interes – Interes, ki se ocenjuje na datum vložitve tožbe – Prenehanje veljavnosti izpodbijanega akta med postopkom – Akt, ki je bil podlaga za nacionalne represivne ukrepe zoper tožečo stranko – Ohranitev pravnega interesa

(člen 230, četrti odstavek, ES)

2. Postopek – Akt, ki razveljavlja in nadomešča izpodbijani akt med postopkom – Predlog za prilagoditev predlogov za razglasitev ničnosti

(člen 230, peti odstavek, ES; Poslovnik Splošnega sodišča, člena 111 in 113)

3. Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki jih neposredno in posamično zadevajo – Možnost, da posamični splošni akt nekoga posamično zadeva – Pogoji – Razvrstitev med nevarne snovi na podlagi Direktive 2004/73

(člen 230, četrti odstavek, ES; Direktiva Sveta 67/548; Direktiva Komisije 2004/73)

4. Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Nezakonitost – Odškodninski zahtevek, ki temelji na nezakonitosti razvrstitve med nevarne snovi na podlagi Direktive 2004/73

(člen 288, drugi odstavek, ES)

Summary

1. Pravni interes tožeče stranke glede predmeta tožbe mora obstajati ob njeni vložitvi, sicer ta ni dopustna. Tak predmet spora in pravni interes morata obstajati do razglasitve sodne odločbe, sicer se postopek ustavi, s čimer se predpostavlja, da ima lahko stranka, ki je vložila tožbo, zaradi izida tožbe koristi. Poleg tega morebitno prenehanje veljavnosti izpodbijanega akta med postopkom za razglasitev ničnosti ne pomeni, da mora sodišče Unije na datum razglasitve sodbe ustaviti postopek zaradi neobstoja predmeta ali zaradi neobstoja pravnega interesa.

Glede tožbe za razglasitev ničnosti, ker je akt, katerega razglasitev ničnosti se zahteva, že povzročil pravno zavezujoče učinke na nacionalni ravni in ker ima le sodba o razglasitvi ničnosti učinek ex tunc z odpravo zadevnega akta iz pravne ureditve Unije z retroaktivnim učinkom, kot da ni nikoli obstajal, zgolj ugotovitev razveljavitve ali neveljavnosti tega akta in celo morebitna ugotovitev njegove nezakonitosti v odgovor na odškodninski zahtevek ni dovolj za zaščito tožeče stranke zoper prisilne nacionalne ukrepe, ki so bili sprejeti zoper njo, katerih pravna podlaga so nacionalna pravila, ki jih je določila zadevna država članica, da bi izpolnila obveznost prenosa izpodbijanega akta, ker bi, drugače kakor sodba o razglasitvi ničnosti, imele take ugotovitve načeloma le učinek ex nunc in bi bile omejene le na odškodninski spor, ne bi pa retroaktivno odpravile pravne podlage navedenih ukrepov.

(Glej točke 84 in od 86 do 89.)

2. Če je akt med postopkom nadomestil akt z enako vsebino, je to mogoče šteti za novo dejstvo, ki tožeči stranki omogoča prilagoditev njenih predlogov in tožbenih razlogov. Vendar bi bila prilagoditev predlogov za razglasitev ničnosti po roku za vložitev tožbe, ki je za to določen v členu 230, peti odstavek, ES, nezdružljiva s to določbo. V skladu z načeli pravne varnosti in enakosti posameznikov pred zakonom določa člen 230, peti odstavek, ES, rok za tožbo, ki je nespremenljiv, absoluten in nepodaljšljiv. Vsako odstopanje od tega roka ali njegovo podaljšanje s strani sodišča Unije – čeprav se stranke s tem strinjajo – bi bilo torej v nasprotju z enopomenskim besedilom in strukturo te določbe ter z voljo snovalcev Pogodbe. Poleg tega meril javnega reda v smislu členov 111 in 113 Poslovnika Splošnega sodišča, ki slednjemu nalagata, da ugotovi nedopustnost ničnostne tožbe in predloga za prilagoditev predlogov za razglasitev ničnosti, ni mogoče razlagati ozko, sicer bi se v nasprotju z načeli pravne varnosti in enakosti posameznikov pred zakonom odprla možnost zaobiti obvezne določbe Pogodbe, ki med drugim urejajo roke za vložitev tožbe.

Predlog za prilagoditev predlogov tožeče stranke, ki namenoma ali iz malomarnosti ni vložila ničnostne tožbe zoper akt, ki je bil sprejet med postopkom, ali predlog ustrezne prilagoditve svojih predlogov za razglasitev ničnosti v roku za vložitev tožbe, ki je v zvezi s tem določen, v tem postopku, čeprav bi lahko to očitno storila in se je lahko tako vedenje od njiju razumno zahtevalo, je očitno prepozen in ga je treba zavreči kot nedopustnega. Dejstvo, da je bil že uvedeni postopek prekinjen na podlagi člena 77(a) in člena 79(1), prvi pododstavek, Poslovnika Splošnega sodišča, ob objavi akta, ki je bil sprejet med postopkom, ni upoštevno, ker ta prekinitev ni mogla vplivati na potek roka za vložitev tožbe iz člena 230, peti odstavek, ES.

(Glej točke od 94 do 97.)

3. Dejstvo, da je akt po naravi in obsegu splošen, ker se uporablja za vse zadevne gospodarske subjekte, ne izključuje možnosti, da bi zadeval nekatere od njih posamično, v smislu člena 230, četrti odstavek, ES. Poleg tega, kadar odločba zadeva skupino oseb, ki so bile prepoznane ali prepoznavne v času, ko je bil ta akt sprejet, in z merili, lastnimi članom te skupine, lahko te osebe ta akt posamično zadeva, ker so del omejenega kroga gospodarskih subjektov. Vendar možnost, da se bolj ali manj natančno opredeli število ali celo identiteta pravnih subjektov, za katere se ukrep uporablja, nikakor ne pomeni, da jih je treba obravnavati, kot da jih ta ukrep zadeva posamično, če se ta uporaba izvaja na podlagi pravno ali dejansko objektivne situacije, ki je določena v spornem aktu.

Glede sodelovanja tožeče stranke v postopku, v skladu s katerim je bil na podlagi Direktive 2004/73 o devetindvajsetem prilagajanju Direktive 67/548 o približevanju zakonov in drugih predpisov v zvezi z razvrščanjem, pakiranjem in označevanjem nevarnih snovi tehničnemu napredku n-propil bromid razvrščen med snovi, ki so lahko vnetljive in strupene za razmnoževanje, ne zadošča, da se – ob tem, da v zvezi z njim v zadevni ureditvi ni določenih postopkovnih jamstev – dokaže obstoj njenega procesnega upravičenja za izpodbijanje te direktive. V teh okoliščinah tožeča stranka ne more trditi, da se izpodbijani ukrep nanaša samo nanjo, zlasti ker ni bila pristojna niti za prvotno razvrstitev te snovi niti za razvrstitev, izvedeno na podlagi Direktive 2004/73.

Pogoji, ki omogočajo ugotovitev obstoja omejenega kroga gospodarskih subjektov, ki jih prizadene navedena razvrstitev, očitno niso izpolnjeni, niti glede neobstoja zanesljive jasnosti glede identitete, števila in položaja zadevnih gospodarskih subjektov, zlasti glede vprašanj, ali imajo položaj na zadevnem trgu ali podobne predhodne pravice oziroma ali jih prizadenejo podobni negativni učinki, kot so tisti, ki prizadenejo tožečo stranko.

Poleg tega ne zadošča, da so nekateri gospodarski subjekti s splošnim aktom ekonomsko bolj prizadeti kot drugi, da bi jih to individualiziralo v primerjavi z zadnjimi, če se ta akt uporablja za objektivno določeno dejansko stanje. Zgolj okoliščina, da lahko tožeča stranka izgubi pomemben vir dohodkov zaradi nove ureditve, ne dokazuje, da je v posebnem položaju, in ne zadostuje za dokaz, da se ta ureditev posamično nanaša nanjo, ker mora tožeča stranka predložiti dokaz o okoliščinah, ki omogočajo ugotovitev, da jo lahko domnevno utrpljena škoda individualizira glede na vse druge gospodarske subjekte, na katere se enako nanaša navedena ureditev. Zato domneva, v skladu s katero tožeča stranka po začetku veljavnosti in izvedbi izpodbijane razvrstitve utrpi veliko gospodarsko izgubo, sama po sebi ne more upravičiti priznanja, da je posamično prizadeta. Prav tako je ni mogoče individualizirati iz edinega razloga, da je svojo proizvodnjo osredotočila na eno snov, ker obstajajo drugi proizvajalci, na katere se nanaša zadevna ureditev, katerih število in identiteta nista določena, v skupini, ki ji pripadajo, ki se lahko spremeni z izpodbijano razvrstitvijo, ki vpliva na njihove proizvode na enak način kot pri tožeči stranki.

Poleg tega predhodna pravica tožeče stranke, ki temelji na licenci za izključno rabo izuma, ki je patentiran na osnovi te snovi, te stranke prav tako ne more individualizirati kot naslovnika izpodbijane direktive. Morebitni obstoj pridobljene ali subjektivne pravice – skupaj z lastninsko pravico, na katere obseg ali izvajanje lahko potencialno vpliva ta razvrstitev – kot tak ne more individualizirati imetnika navedene pravice, zlasti kadar lahko imajo drugi gospodarski subjekti podobne pravice in so zato v enakem položaju kot ta imetnik.

(Glej točke 101, 103, 104, 106, od 109 do 112, 114 in 116.)

4. Za nepogodbeno odgovornost Unije za nezakonito ravnanje njenih organov v smislu člena 288, drugi odstavek, ES morajo biti izpolnjeni vsi pogoji, in sicer nezakonitost institucijam očitanega ravnanja, resničnost škode ter obstoj vzročne zveze med domnevnim ravnanjem in navedeno škodo. Ob upoštevanju kumulativnega značaja the pogojev, je treba tožbo zavrniti v celoti, ker eden izmed pogojev ni izpolnjen.

V zvezi s tem, glede odškodninskega zahtevka zaradi nezakonitosti razvrstitve – na podlagi Direktive 2004/73 o devetindvajsetem prilagajanju Direktive 67/548 o približevanju zakonov in drugih predpisov v zvezi z razvrščanjem, pakiranjem in označevanjem nevarnih snovi tehničnemu napredku – n-propil bromida med snovi, ki so lahko vnetljive in strupene za razmnoževanje, ni mogoče ugotoviti nezakonitosti, ker v prejšnji sodbi, v kateri je Sodišče zavrnilo očitke glede vprašanj, ki so mu bila predložena v predhodno odločanje, s katerimi se izpodbija veljavnost te razvrstitve, tožeča stranka v bistvu povzema očitke v okviru svojega odškodninskega zahtevka. Ker se predmet spora v postopku pred Splošnim sodiščem pretežno prekriva s tistim, glede katerega je bilo Sodišču predloženo v odločanje v okviru druge zadeve, v kateri sta tako tožeča stranka kot tožena institucija sodelovali v dveh postopkih, in ker je bil akt, v veljavnost katerega se je dvomilo, enak in so očitki, ki se nanašajo na njegovo razglasitev ničnosti ali njegovo razveljavitev, v bistvu enaki ter ker je Sodišče potrdilo zakonitost izpodbijanega akta, Splošnemu sodišču o tem vprašanju ni treba odločiti.

(Glej točke 122, 123, 137 in 138.)