ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Ugotovi naj se, da Portugalska republika ni izpolnila obveznosti iz člena 9(2) Direktive 2009/15/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o skupnih pravilih in standardih za organizacije, pooblaščene za tehnični nadzor in pregled ladij, ter za ustrezne ukrepe pomorskih uprav, (1) saj Komisiji ni predložila nobenega poročila o rezultatih spremljanja vseh priznanih organizacij, ki delujejo v njenem imenu.
SL Uradni list Evropske unije C 283/23

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Landsgericht Köln (Nemčija) 7. junija 2017 – Verein für lauteren Wettbewerb e.V. proti Princesport GmbH

(Zadeva C-339/17)

(2017/C 283/32)

Jezik postopka: nemščina

Predložitveno sodišče

Landsgericht Köln

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Verein für lauteren Wettbewerb e.V.

Tožena stranka: Princesport GmbH

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je treba člen 7(1) Uredbe (EU) št. 1007/2011 (1) razlagati tako, da je pojasnilo, da gre za čist tekstilni izdelek, ki je sestavljen izključno iz ene vrste vlaken, obvezno?

2. Ali je uporaba enega od treh v členu 7 Uredbe (EU) št. 1007/2011 navedenih oznak „100 %“, „čist“ ali „v celoti“ obvezna, ali pa je to pri takih izdelkih zgolj možnost in ne dolžnost?

3. Ali velja obveznost iz člena 9(1) Uredbe (EU) št. 1007/2011, da se tekstilni izdelek etiketira ali označi z imenom in masnim deležem vseh sestavnih vlaken, tudi za čiste tekstilne izdelke, za katere se uporablja člen 7 Uredbe (EU) št. 1007/2011?

(1) Uredba (EU) št. 1007/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. septembra 2011 o imenih tekstilnih vlaken in s tem povezanim etiketiranjem in označevanjem surovinske sestave tekstilnih izdelkov ter razveljavitvi Direktive Sveta 73/44/EGS in direktiv 96/73/ES in 2008/121/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2011, L 272, str. 1)
2.

Ali se z določbami člena 13(1) in (3) Direktive – glede to, kako jih je treba razlagati – v delu, v katerem se uporabljajo za imena in blagovne znamke, spoštujejo lastninska pravica, svoboda izražanja, svoboda gospodarske pobude, načelo sorazmernosti in načelo pravne varnosti?
SL Uradni list Evropske unije C 256/16

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Riigikohus (Estonija), 2. junija 2017 – Starman Aktsiaselts/Tarbijakaitseamet

(Zadeva C-332/17)

(2017/C 256/15)

Jezik postopka:estonščina

Predložitveno sodišče

Riigikohus

Stranki v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Starman Aktsiaselts

Tožena stranka: Tarbijakaitseamet

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali je treba člen 21 Direktive 2011/83/EU (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 razlagati tako, da lahko operater da na voljo klicno številko, za katero velja višja cena od običajne, če potrošnikom za vzpostavitev stika v zvezi s sklenjeno pogodbo poleg te klicne številke na razumljiv in lahko dostopen način ponudi tudi klicno številko v fiksnem omrežju, za katero velja običajna cena?

2. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: Ali člen 21 Direktive 2011/83/EU izključuje to, da mora potrošnik, ki zato, da bi v zvezi s sklenjeno pogodbo vzpostavil stik z operaterjem, prostovoljno uporabi klicno številko, za katero velja višja cena, čeprav je operater na razumljiv in lahko dostopen način dal na voljo klicno številko, za katero velja običajna cena, za vzpostavitev stika z operaterjem plačati višjo ceno?

3. Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: Ali omejitev iz člena 21 Direktive 2011/83 nalaga operaterju, da ob navedbi številke skrajšanega izbiranja povsod opozarja tudi na klicno številko v fiksnem omrežju, za katero velja običajna cena, in na razliko v cenah?

(1) Direktiva 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta. (UL 2011, L 304, str. 64).
SL Uradni list Evropske unije C 239/28

Pritožba, ki so jo družbe Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. vložile 8. maja 2017 zoper sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 28. februarja 2017 v zadevi T-163/14, Canadian Solar Emea in drugi/Svet

(Zadeva C-237/17 P)

(2017/C 239/35)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnice: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. (zastopniki: J. Bourgeois, S. De Knop, M. Meulenbelt, A. Willems, odvetniki)

Drugi stranki v postopku: Svet Evropske unije, Evropska komisija

Predlog

Tožeče stranke Splošnemu sodišču predlagajo, naj:

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča v zadevi T-163/14;

— ugodi predlogu, ki je bil podan na prvi stopnji, in razveljavi izpodbijano uredbo v delu, v katerem se nanaša na pritožnice;

— nasprotni stranki v postopku s pritožbo naloži, naj plača stroške pritožnic in svoje stroške, tako na prvi stopnji kot v pritožbenem postopku;

— drugim strankam v postopku naloži plačilo svojih stroškov;

podredno;

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča v zadevi T-163/14;

— zadevo vrne v ponovno razsojanje Splošnemu sodišču;

— odločitev o stroških na prvi in pritožbeni stopnji pridrži do končne sodbe Splošnega sodišča;

— drugim strankam v postopku naloži plačilo svojih stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, da je od pritožnic zahtevalo, naj izkažejo pravni interes za uveljavljanje prvega in drugega tožbenega razloga; Splošno sodišče je v vsakem primeru napačno pravno ovrednotilo dejstva, saj pritožnice tak interes imajo.
1.

Ali je treba člen 3(2) in člen 4(l) [Direktive 93/13/EGS] (1) razlagati in uporabljati tako, da je načeloma v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari – kot navaja pritožnica, ki se sklicuje na nacionalno sodno prakso (sodba št. 1646 z dne 18. aprila 2011, ki jo je v kasacijskem postopku razglasilo Înalta Curte de Casație și Justiție, Secția comercială (vrhovno kasacijsko sodišče, senat za trgovske zadeve) in civilna sodba št. 466 z dne 6. aprila 2016, ki jo je v pritožbenem postopku razglasilo Curtea de Apel Bacău (pritožbeno sodišče v Bacău), postopek št. 3364/110/2014), in sicer, kadar dokaz o dogovornem značaju vseh pogojev kupoprodajne predpogodbe, ki so jo sklenile stranke, izhaja le iz okoliščine, da sta nasprotni stranki kot potrošnici soglašali s takimi pogoji tako, da sta podpisali predpogodbo, ki jo je sestavil investitor in jo nato overil notar – domneva, da pogoji, ki jih predhodno določi prodajalec ali ponudnik, niso bili predmet dogovora, ovržena z nasprotnim dokazom?
4.

Ali so členi 5, 10 in 31 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic v povezavi s členoma 8 in 13 Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, členi 7, 24, 41 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter členom 21 Pogodbe o delovanju Evropske unije združljivi z nacionalno sodno prakso in določbami, kot so členi 39/2(2), 40, 40a, 42 in 43 zakona z dne 15. decembra 1980 o vstopu na ozemlje, nastanitvi, prebivanju in odstranitvi tujcev ter člen 52(4) kraljevega odloka z dne 8. oktobra 1981 o vstopu na ozemlje, nastanitvi, prebivanju in odstranitvi tujcev, v skladu s katerimi ima sodba Conseil du contentieux des étrangers (upravno sodišče za spore v zvezi s tujci) o razglasitvi ničnosti odločbe, s katero je bilo prebivanje zavrnjeno na podlagi teh določb, učinek pretrganja – in ne učinek odloga – zavezujočega roka šestih mesecev, predpisanega v členu 10 Direktive 2004/38/ES, členu 42 zakona z dne 15. decembra 1980 in členu 52 kraljevega odloka z dne 8. oktobra 1981?
1.

Ali je v nasprotju s členoma 6 in 7 Direktive 93/13/EGS (1) o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah sodna praksa (sodba Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) z dne 18. februarja 2016), v skladu s katero se kljub nepoštenosti pogoja o predčasni zapadlosti in čeprav gre za pogoj, ki je podlaga za predlog za izvršbo, ne sme ustaviti izvršbe na podlagi hipoteke, ker je njeno nadaljevanje ugodnejše za potrošnika, saj v primeru izvršbe sodbe, izdane v ugotovitvenem postopku na podlagi člena 1124 civilnega zakonika, ne bi mogel imeti procesnih privilegijev, ki veljajo v zvezi z izvršbo na podlagi hipoteke, pri čemer ta sodna praksa ne upošteva, da se v skladu z ustaljeno in poenoteno sodno prakso tega sodišča ta člen 1124 civilnega zakonika (ki velja za pogodbe, iz katerih izhajajo obojestranske obveznosti) ne uporablja za posojilno pogodbo, ker je realna in enostranska pogodba, za katero so pogoji izpolnjeni šele s plačilom denarja in ki zato ustvarja obveznosti le za posojilojemalca, ne pa za posojilodajalca (upnika), zaradi česar bi lahko bila potrošniku – če bi se v ugotovitvenem postopku sledilo tej sodni praksi tega Tribunal Supremo – izdana odločba o zavrnitvi zahtevka za razveljavitev in nadomestilo, poleg tega pa ne bi bilo več mogoče trditi, da je nadaljevanje izvršbe na podlagi hipoteke zanj ugodnejše?
3.

Tretji pritožbeni razlog: Splošno sodišče je storilo očitne napake pri uporabi upoštevnih postopkov in sprejetju protislovne obrazložitve Pritožnica trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je odločilo, da pooblastilo Komisije za zavrnitev ugovora zaradi tega, ker je bil odgovor podan v roku, ki je močno presegal 15 delovnih dni, določenih v sporočilu Komisij, ki se nanaša le na prvi stik med vlagateljem ugovora in družbam, tožečim strankam, in ne na nadaljnja navezovanja stikov, zaradi česar bi lahko Splošno sodišče to zamudo štelo za neupoštevno. Splošno sodišče je pri tem sprejelo protislovno obrazložitev, ki se nanaša na naravo, delovanje in vloge različnih strank postopka, določenega v sporočilu Komisije.
1.

Ali je treba člene 114(3), 151 in 153 PDEU ter določbe okvirne direktive 89/391/EGS (1) in poznejših posebnih direktiv razlagati tako, da nasprotujejo temu, da država članica Evropske unije uvede pogoje in postopke, ki omejujejo dostop do sodnega varstva za razvrstitev delovnih mest med delovna mesta s posebnimi ali neobičajnimi pogoji, zaradi česar se delavcem v skladu z nacionalnimi določbami iz predloga za sprejetje predhodne odločbe ne priznajo pravice do varnosti in zdravja pri delu, ki izvirajo iz ugotovitve navedenih pogojev?
1.

Kadar so izdatki, ki jih ima podružnica, ustanovljena v prvi državi članici, namenjeni izključno opravljanju transakcij njenega sedeža, ki je v drugi državi članici, ali je treba določbe členov 17(2), (3) in (5), ter 19(1) Šeste direktive 77/388/EGS (1), povzete v členih 168, 169 in od 173 do 175 Direktive 2006/112/ES (2), razlagati tako, da pomenijo, da država članica podružnice za te izdatke uporabi odbitni delež podružnice, določen glede na transakcije, ki jih je ta opravila v državi registracije, in pravila, ki veljajo v tej državi, ali pa odbitni delež sedeža ali celo poseben odbitni delež, ki kombinira pravila, ki se uporabljajo v državah članicah registracije podružnice in sedeža, zlasti glede na morebiten obstoj možnosti izbire glede obdavčitve transakcij z davkom na dodano vrednost?
1.

Ali je treba člen 4(1) Direktive Sveta 93/[1]3/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih [nepoštenih] pogojih v potrošniških pogodbah (1), skupaj z načelom in dubio pro consumer, ki izhaja iz člena 5(1), drugi stavek, navedene direktive, in s sodno prakso Unije, razlagati tako, da v zvezi s pogodbenimi pogoji o bančnem kreditu: — na podlagi katerih se kreditojemalcu podeli denarni znesek, naveden v določeni valuti (tuja valuta) in ki ga zavezujejo, da ga vrne v isti valuti (tuja valuta), vendar iz okoliščin sklenitve in izvajanja navedene pogodbe izhaja, da je bil kredit dejansko podeljen v čisto drugi valuti in da je bila obračunska valuta uporabljena le virtualno in za izračun; — na podlagi katerih se celotno tveganje apreciacije zunanje in/ali notranje vrednosti obračunske valute, uporabljene virtualno (tuja valuta), prenese na kreditojemalca (potrošnika), čeprav je ta posojilo prejel v drugi valuti plačila, in sicer v tej, ki je bila dejansko porabljena; — v katerih ni pregledno predstavljeno dejansko delovanje mehanizma menjave virtualno uporabljene obračunske valute, da bi lahko potrošnik na podlagi jasnih in razumljivih meril ocenil finančne posledice podpisa pogodbe; — ki potrošniku nalagajo denarno obveznost, v skladu s katero mora v okviru obročnega odplačevanja kredita plačati zneske razlik med obroki, izračunanimi v virtualno ponujeni obračunski valuti, in obroki, izračunanimi v valuti plačila, ki je bila dejansko porabljena; obstaja tveganje, da so nepošteni?
2.

Ali je treba člen 3(1)(a) Direktive Sveta 2008/120/ES z dne 18. decembra 2008 o določitvi minimalnih pogojev za zaščito prašičev (1) v povezavi s členom 12 te direktive razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni določbi, kot je člen 8(1) kraljeve uredbe 4/2014 z dne 10. januarja 2014 o potrditvi kakovostnih standardov za ibersko meso, iberski pršut, iberski zašinek in iberski sušen svinjski hrbet, ki pogojuje uporabo oznake „ibérico“ za izdelke, ki so predelani ali se prodajajo v Španiji s tem, da rejci prašičev iberske pasme v okviru sistemov intenzivne prašičereje skupno neovirano minimalno talno površino na žival, ki ima več kot 110 kilogramov žive mase, povečajo na 2 m2, čeprav je cilj tega ukrepa povečanje kakovosti izdelkov, ne pa konkretno izboljšanje varstva za prašiče? V primeru nikalnega odgovora na prejšnje vprašanje: Ali je treba člen 12 Direktive [2008/120/ES] v zvezi s členoma 34 in 35 Pogodbe o delovanju Evropske unije razlagati tako, da nasprotuje določbi, kot je člen 8(1) kraljeve uredbe, ki od proizvajalcev iz drugih držav članic s ciljem izboljšanja kakovosti izdelkov, ki so predelani ali se prodajajo v Španiji, ne pa zaradi varstva prašičev, za to, da lahko izdelki iz njihovih prašičev nosijo prodajne oznake, ki jih ureja ta kraljeva uredba, zahteva izpolnjevanje istih pogojev glede reje teh živali, kot jih zahteva od španskih proizvajalcev?
—

Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo s tem, da je menilo, da pritožnica nima več pravnega interesa v zvezi s drugim in tretjim tožbenim razlogom. Ko Splošno sodišče odloča, ali je pri pritožnici še vedno podan pravni interes, mora upoštevati vse dokaze in informacije, ki jih ima na voljo, in proučiti splošni okvir zadeve. Napake Sveta pri izračunu stopnje dampinga so metodološke in bi se lahko ponavljale v prihodnje.
SL Uradni list Evropske unije C 161/9

Pritožba, ki jo je Urad Evropske unije za intelektualno lastnino vložil 22. februarja 2017 zoper sodbo Splošnega sodišča (peti senat) z dne 15. decembra 2016 v zadevi T-112/13, Mondelez UK Holdings & Services Ltd/Urad Evropske unije za intelektualno lastnino

(Zadeva C-95/17 P)

(2017/C 161/12)

Jezik postopka: angleščina

Stranke

Pritožnik: Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (zastopnik: A. Folliard-Monguiral, agent)

Drugi stranki v postopku: Mondelez UK Holdings & Services Ltd, prej Cadbury Holdings Ltd; Société des produits Nestlé SA

Predloga

Pritožnik Sodišču predlaga, naj:

— izpodbijano sodbo razveljavi,

— družbi Mondelez UK Holdings & Services Ltd naloži plačilo stroškov Urada.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Kršitev člena 36, prvi stavek, Statuta Sodišča

Splošno sodišče je svojo sodbo utemeljilo na protislovni obrazložitvi, ker je na eni strani sprejelo, da „je dovoljeno navajati dokaz skupno za vse zadevne države članice“, na drugi strani pa zahtevalo, da se pridobitev razlikovalnega učinka dokaže v vsaki državi članici posamezno (glej točko 139 izpodbijane sodbe).

Kršitev členov 7(3) in 52(2) Uredbe št. 207/2009 (1)

Splošno sodišče je napačno uporabilo smernice, ki jih je podalo Sodišče v točkah 62 in 63 sodbe z dne 24. maja 2012, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG/UUNT (Oblika čokoladnega zajca z rdečim trakom) (C-98/11 P, ECLI:EU:C:2012:307, v nadaljevanju: sodba Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli), ker je zahtevalo, da se pridobitev razlikovalnega učinka dokaže za vsako državo članico posamezno.

Splošno sodišče bi moralo preizkusiti, ali dokazi, ki jih je predložil imetnik znamke Evropske unije, potrjujejo pridobitev razlikovalnega učinka v Evropski uniji kot celota, ne glede na državne meje.

Splošno sodišče je s tem, da se je osredotočilo izključno na nacionalne trge, napačno zanemarilo, da je teritorialni obseg priznanja znamke samo eden od upoštevnih dejavnikov pri ugotavljanju, ali je ta znamka pridobila razlikovalni učinek z uporabo v Evropski uniji. Splošno sodišče je tako zanemarilo merila, ki so upoštevna v kontekstu „enotnega trga“, zlasti (i) del javnosti, za katerega je bilo ugotovljeno, da se je seznanil z znamko, v primerjavi z evropskimi potrošniki kot celoto; (ii) geografski obseg in razdelitev območij, na katerih je bil ugotovljen pridobljen razlikovalni učinek, in (iii) gospodarski pomen območij, na katerih je bil ugotovljen pridobljen razlikovalni učinek za evropski trg zadevnih proizvodov in storitev.

Pristopa, ki je bil uporabljen v izpodbijani sodbi, ni mogoče upravičiti z javnim interesom, na katerem je utemeljen zadevni absolutni razlog za ničnost. Obstajajo zaščitni ukrepi, ki izničijo možnost imetnika znamke Evropske unije, da uveljavi izključne pravice tudi v državah članicah, v katerih znamka Evropske unije ni pridobila enakega razlikovalnega učinka kot v drugih državah članicah.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL 2009, L 78, str. 1).
1.

Ali Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (1) (zlasti členi 213, 214 in 273) v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, nasprotuje nacionalni zakonodaji ali davčni praksi, v skladu s katero davčni zavezanec nima pravice do odbitka DDV, ki jo izvaja na podlagi več napovedi DDV po ponovni aktivaciji svoje identifikacijske številke za DDV, ker je zadevni DDV povezan z nakupi, izvedenimi v obdobju, v katerem identifikacijska številka davčnega zavezanca za DDV ni bila aktivna?
4.

Ali je glede na zahtevo po jasnosti in preglednosti ter vsebino točke 1(i) Priloge k Direktivi za namen razlage člena 4(1) Direktive upoštevno, da sta bila ob sklenitvi pogodbe pogodbena pogoja v zvezi s pravico do enostranske spremembe in tečajnim razponom – za katera je bilo naknadno, več let kasneje ugotovljeno, da sta nepoštena – v pogodbi opredeljena skupaj s pogojem v zvezi z naložitvijo valutnega tveganja, tako da zaradi kumulativnega učinka teh pogojev potrošnik dejansko nikakor ni mogel predvideti razvoja svoje plačilne obveznosti in mehanizma njene spremembe? Ali pa se pogodbeni pogoji, za katere je bilo naknadno ugotovljeno, da so nepošteni, pri presoji nepoštenosti pogodbenega pogoja, ki nalaga valutno tveganje, ne smejo upoštevati?
—

neupravičeno omejuje „široko polje proste presoje“ držav članic, ki velja tako za opredelitev, kot za organizacijo SSGP in ki tako vključuje izbiro načinov izvajanja SSGP ter izbiro konkretne tehnologije, in to neodvisno od tega, ali so del akta o opredelitvi, ali ločenega akta;
SL Uradni list Evropske unije C 112/19

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Nejvyšší soud České republiky (Češka republika) 18. januarja 2017 – Catlin Europe SE/O.K. Trans Praha spol. s.r.o.

(Zadeva C-21/17)

(2017/C 112/28)

Jezik postopka: češčina

Predložitveno sodišče

Nejvyšší soud České republiky

Stranki v postopku v glavni stvari

Revident: Catlin Europe SE

Druga stranka v postopku: O.K. Trans Praha spol. s.r.o.

Vprašanje za predhodno odločanje

Ali je treba člen 20(2) Uredbe (ES) št. 1896/2006 (1) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o uvedbi postopka za evropski plačilni nalog razlagati tako, da nepoučitev naslovnika o možnosti, da lahko zavrne sprejem pisanja za vročitev, kot je določena v členu 8(1) Uredbe (ES) št. 1393/2007 (2) Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o vročanju sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah („vročanje pisanj“) in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1348/2000 (3) (v nadaljevanju: Uredba o vročanju pisanj), daje podlago za pravico tožene stranke (naslovnik), da zahteva ponovno preučitev evropskega plačilnega naloga po členu 20(2) Uredbe (ES) št. 1896/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o uvedbi postopka za evropski plačilni nalog (v nadaljevanju: Uredba o evropskem plačilnem nalogu)?

(1) UL L 399, str. 1.

(2) UL L 324, str. 79.

(3) UL L 160, str. 37.
SL Uradni list Evropske unije C 63/20

Pritožba, ki jo je ANKO A.E. Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias vložila 5. januarja 2017 zoper sodbo Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 27. aprila 2016 v zadevi T-154/14, ANKO/Evropska komisija

(Zadeva C-6/17 P)

(2017/C 063/28)

Jezik postopka: grščina

Stranki

Pritožnica: ANKO A.E. Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (zastopnik: Stavroula Paliou, odvetnik)

Druga stranka v postopku: Evropska komisija

Predlog

Pritožnica Sodišču Evropske unije predlaga, naj:

— razveljavi sodbo Splošnega sodišča z dne 27. aprila 2016 v zadevi T-154/14 in zadevo vrne Splošnemu sodišču v ponovno meritorno obravnavo;

— Komisiji naloži plačilo stroškov.

Pritožbeni razlogi in bistvene trditve

Pritožnica izpodbija sodbo Splošnega sodišča z dne 27. aprila 2016 v zadevi T-154/14 in trdi, da so v tej sodbi pravne presoje, ki so v nasprotju s pravom Unije.

Pritožnica navaja, da je treba izpodbijano sodbo razveljaviti:

i) prvič, glede na materialnopravne določbe, ki se uporabijo, zaradi napačne uporabe prava in kršitve postopka vsled katerih je nezakonita obrazložitev izpodbijane sodbe;

ii) drugič, iz razlogov, povezanih z napačno uporabo prava, in sicer določb, ki za tožbo urejajo predmet dokazovanje in dokazno breme, za nasprotno tožbo pa razdelitev dokaznega bremena.

V tem kontekstu so izpodbojni razlogi ti:

I) Glede napačne uporabe in postopkovne kršitve: 1) prvi izpodbojni razlog: očitna nezadostnost obrazložitve. 2) drugi izpodbojni razlog: napačna uporaba prava in protislovna obrazložitev.
SL Uradni list Evropske unije C 95/6

Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Conseil d'État (Francija) 12. januarja 2017 – Fédération des entreprises de la beauté/Ministre des Affaires sociales et de la Santé, Ministre de l’éducation nationale, de l’enseignement supérieur et de la recherche, Ministre de l’économie et des finances

(Zadeva C-13/17)

(2017/C 095/12)

Jezik postopka: francoščina

Predložitveno sodišče

Conseil d'État

Stranke v postopku v glavni stvari

Tožeča stranka: Fédération des entreprises de la beauté

Tožene stranke: Ministre des Affaires sociales et de la Santé, Ministre de l’éducation nationale, de l’enseignement supérieur et de la recherche, Ministre de l’économie et des finances

Vprašanja za predhodno odločanje

1. Ali se priznavanje enakovrednosti formalnih kvalifikacij, ki je dovoljeno državam članicam na podlagi člena 10(2) Uredbe (ES) št. 1223/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2009 o kozmetičnih izdelkih (1), nanaša le na formalne kvalifikacije, podeljene v tretjih državah, ki niso članice Evropske unije?

2. Ali je z določbami člena 10(2) Uredbe državi članici dovoljeno določiti vede, ki jih je mogoče šteti za „podobne“ medicini, farmaciji ali toksikologiji, in ravni kvalifikacije, ki izpolnjujejo zahteve Uredbe?

3. Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen, katera so merila, po katerih je vede mogoče šteti za „podobne“ medicini, farmaciji ali toksikologiji?

(1) UL 342, str. 59.