21

Splošno sodišče je v zvezi s tem v točkah od 123 do 133 in 137 izpodbijane sodbe ugotovilo: „123 Svet je z dopisom z dne 7. junija 2011 odvetniški pisarni tožečih strank pojasnil, da je prejel ‚dopis egiptovskega ministra za zunanje zadeve z dne 13. februarja 2011, ki zajema prošnjo egiptovskega generalnega državnega tožilca za zamrznitev premoženja nekaterih nekdanjih ministrov in uradnih oseb‘, med katerimi je bila prva tožeča stranka. Temu dopisu je bila priložena kopija dokumenta z dne 13. februarja 2011, na katerem je bila glava kabineta ministra za zunanje zadeve Egipta. V tem nepodpisanem dokumentu je bila zajeta prošnja egiptovskega generalnega državnega tožilca, naj se premoženje ‚nekdanjih ministrov, uradnih oseb in državljanov‘ Egipta zamrzne. Med osebami, na katere se ta prošnja nanaša, je bila prva tožeča stranka, ne pa tudi druga, tretja in četrta. […] 125 Svet je z dopisom z dne 29. julija 2011 odgovoril na dopise odvetniške pisarne tožečih strank z dne 13. maja, 9. junija in 15. julija 2011. V tem odgovoru se ne sklicuje na morebitne sodne postopke proti drugi, tretji in četrti tožeči stranki. Navedeno je samo to: ‚[te] so na seznamu oseb, na katere se nanaša zgoraj navedena prošnja egiptovskih organov za medsebojno pravno pomoč (so pod točkami 2, 3 in 4 priloženega seznama). V prošnji je navedeno, da je egiptovski generalni državni tožilec izdal sklepe o zasegu premoženja vseh oseb s seznama in da je ta sklep potrdilo kazensko sodišče.‘ 126 Temu dopisu Sveta z dne 29. julija 2011 je bila priložena nota z dne 24. februarja 2011 z referenčno številko NV93/11/ms, s katero je ambasada Arabske republike Egipt v Bruslju (Belgija) prosila Visoko predstavnico Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko, da ‚pristojnim sodnim organom‘ posreduje prošnjo za medsebojno pravno pomoč, ki jo podaja pisarna egiptovskega generalnega državnega tožilca. 127 Tej noti so bili priloženi trije dokumenti. 128 Prvi izmed teh je bilo besedilo prošnje za medsebojno pravno pomoč brez datuma in podpisa. S to prošnjo, napisano v angleščini, se je predlagalo, ‚naj se zamrzne, odvzame in izterja premoženje nekaterih nekdanjih ministrov in uradnih oseb‘. V njej se je sklicevalo na ‚preiskave egiptovskega državnega tožilstva v zadevah pod številkami od 162 do 234 v letu 2010 […]; 34, 36, 38, 39, 55 in 70 v letu 2011 […] glede kaznivih dejanj korupcije, nezakonite prilastitve javnega premoženja in pranja denarja, ki so jih storili nekdanji ministri in uradne osebe‘, naštetih pa je bilo petnajst oseb, med katerimi so bile štiri tožeče stranke. Dalje je bilo navedeno, da je egiptovski generalni državni tožilec sprejel odločbo o zasegu premoženja naštetih oseb in da je ta zaseg ‚odobrilo kazensko sodišče‘. 129 Drugi dokument, priložen noti z dne 24. februarja 2011, je bil ‚seznam nekdanjih javnih oseb, [njihovih] žena in otrok‘, na katerem so bile druga, tretja in četrta tožeča stranka naštete na drugem, tretjem in četrtem mestu. 130 Tretji dokument, priložen noti z dne 24. februarja 2011, je bil povzetek očitkov proti prvi tožeči stranki v ‚zadevi številka 38 iz leta 2011‘, to je zadevi, ki je bila navedena v prošnji za medsebojno pravno pomoč, opisani zgoraj v točki 128. Ta dokument ni bil datiran. Prav tako ni vseboval glave ali podpisa. Vendar je kot nota z dne 24. februarja 2011 in vsi ostali dokumenti, ki so ji bili priloženi, vseboval žig ambasade Arabske republike Egipta v Bruslju. 131 Končno, v nobenem od zgoraj navedenih dokumentov ni ničesar, kar bi kazalo na to, da naj bi bile druga, tretja in četrta tožeča stranka v Egiptu v kazenskem postopku zaradi dejanj protipravnega prilaščanja državnih sredstev. 132 V prošnji za medsebojno pravno pomoč, navedeni zgoraj v točki 128, pa je nedvoumno navedeno, da je bila 24. februarja 2011, torej manj kot en mesec pred sprejetjem Sklepa 2011/172 in Uredbe št. 270/2011, proti vsem tožečim strankam izdana odločba egiptovskega generalnega državnega tožilca o zasegu njihovega premoženja, ki jo je odobrilo kazensko sodišče in ki je bila povezana s preiskavami v zvezi s protipravnim prilaščanjem javnih sredstev. 133 Najprej, tožeče stranke niso predložile ničesar, kar bi ustvarilo dvom o točnosti navedb o dejanskem stanju iz te prošnje za medsebojno pravno pomoč. Nasprotno, egiptovska sodna odločba, katere prevod so 5. marca 2013 predložile v sodno tajništvo Splošnega sodišča, potrjuje, da je 30. januarja 2013 proti drugi tožeči stranki še vedno veljala zamrznitev premoženja. Tožeče stranke poleg tega na obravnavi niso izpodbijale obstoja zgoraj navedenega sklepa o zasegu. […] 137 […] iz dokumentov, navedenih zgoraj v točki 130, [je] jasno razvidno, da je bila prva tožeča stranka ‚v zadevi številka 38 iz leta 2011‘‚obtožena‘, da si je ‚nezakonito prilastila premoženje‘‚javnega podjetja, katerega delnice [je imela] država‘ in da je ‚storila kazniva dejanja obogatitve iz javnega premoženja in njegovega zmanjšanja ter kaznivo dejanje nezakonite prilastitve in pomoči pri nezakoniti prilastitvi [tega premoženja]‘.“