Zadeva C‑634/16 P

Urad Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO)

proti

European Food SA

„Pritožba – Znamka Evropske unije – Postopek za ugotovitev ničnosti – Besedna znamka FITNESS – Zavrnitev zahteve za ugotovitev ničnosti“

Povzetek – Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 24. januarja 2018

V skladu s členom 52 Uredbe št. 207/2009 o blagovni znamki Evropske unije je po registraciji znamke kot znamke Unije mogoče na zahtevo, predloženo pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO), v nekaterih okoliščinah in zlasti, če je bila znamka registrirana v nasprotju z določbami člena 7 te uredbe, razglasiti ničnost navedene znamke. Ta zahteva mora v skladu s pravilom 37(b)(iv) Uredbe št. 2868/95 za izvedbo Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti vsebovati navedbo dejstev, dokazov in navedb, predloženih v podporo zahtevi. Poleg tega Urad v skladu s členoma 57 in 78 Uredbe št. 207/2009 med tem postopkom stranke tolikokrat, kolikor je potrebno, povabi, naj predstavijo svoja stališča, in lahko tudi odloči o preiskovalnih ukrepih, med katerimi je tudi predložitev dejstev ali dokazov. V okviru postopka za ugotovitev ničnosti na podlagi razlogov za absolutno ničnost sicer ni določen noben rok za zahtevo za razglasitev ničnosti registracije znamke, v nasprotju s tem, kar je določeno v členu 41 Uredbe št. 207/2009 – v zvezi z ugovorom registraciji znamke iz relativnih razlogov za zavrnitev – ki določa trimesečni rok za vložitev ugovora, vendar je rok določen za predložitev dokazov v okviru zahteve za ugotovitev ničnosti oziroma lahko ta rok določi Urad na podlagi svoje pristojnosti za organizacijo postopka. (Glej točki 31 in 32.)

Glej besedilo odločbe. (Glej točko 33.)

Iz sodne prakse je razvidno, da noben načelni razlog, ki je povezan z naravo postopka, ki poteka pred odborom za pritožbe, ali s pristojnostjo tega organa, ne izključuje, da navedeni odbor pri odločanju o pritožbi, ki mu je bila predložena, upošteva dejstva ali dokaze, ki so prvič predloženi na stopnji pritožbe. Poleg tega iz člena 64(1) Uredbe št. 207/2009 o blagovni znamki Evropske unije izhaja, da lahko odbor za pritožbe na podlagi pritožbe, o kateri odloča, izvršuje pristojnosti oddelka, ki je sprejel izpodbijano odločbo, in mora torej v tem okviru v celoti na novo preizkusiti pravno in dejansko utemeljenost ugovora. Kot izhaja iz členov 63 in 78 Uredbe št. 207/2009, odbor za pritožbe pri preizkusu utemeljenosti pritožbe, o kateri odloča, stranke tolikokrat, kolikor je potrebno, povabi, naj v roku, ki jim je določen, predstavijo svoja stališča o njegovih obvestilih ali o navedbah drugih strank, in lahko tudi odloči o preiskovalnih ukrepih, med katerimi je tudi predložitev dejstev ali dokazov. Te določbe potrjujejo možnost, da se dejanska podlaga na različnih stopnjah postopka, ki poteka pred Uradom Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO), poveča. Sodišče je v točkah 60 in 61 sodbe z dne 13. marca 2007, UUNT/Kaul, sicer res poudarilo, da se člen 59 Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti, ki ima enako vsebino kot člen 60 Uredbe št. 207/2009, ki opredeljuje pogoje vložitve pritožbe pri odboru za pritožbe, ne sklicuje na predložitev dejstev in dokazov, ampak zgolj na vložitev izjave, ki navaja vzroke za pritožbo, v roku štirih mesecev in ga zato ni mogoče razlagati tako, da daje vlagatelju take pritožbe na voljo nov rok za predložitev dejstev in dokazov v podporo njegovemu ugovoru. Vendar na podlagi sodbe z dne 13. marca 2007, UUNT/Kaul, ni mogoče sklepati, da je treba vse dokaze, predložene pri odboru za pritožbe, šteti za prepozne v vseh okoliščinah. Prvič, ugotoviti je treba, da se je zadeva, v kateri je bila izdana sodba z dne 13. marca 2007, UUNT/Kaul, za razliko od obravnavane nanašala na postopek z ugovorom zoper registracijo znamke. Pravilo 50(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 2868/95 za izvedbo Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti pa določa, da če je pritožba naperjena proti odločitvi oddelka za ugovore, odbor za pritožbe omeji preizkus pritožbe na dejstva in dokaze, predložene v rokih, ki jih določi ali navede oddelek za ugovore. Zato se v tem okviru dokazi, predloženi pri odboru za pritožbe, štejejo za prepozne, po potrebi pa jih je kljub temu mogoče upoštevati na podlagi člena 76(2) Uredbe št. 207/2009. Drugič, brez poseganja v posebno pravilo, ki se uporablja za postopke z ugovorom in ki je navedeno v pravilu 50(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 2868/95, je pred odborom za pritožbe še vedno mogoče prvič pravočasno predložiti dokaze, če je namen teh dokazov izpodbijati razloge, ki jih je upošteval oddelek za izbris v izpodbijani odločbi. Ti dokazi so zato glede na dokaze, predložene pred oddelkom za izbris, dodatni in gre torej za dokaze, ki se nanašajo na nov element, na katerega se ni mogoče sklicevati pred navedenim oddelkom. Poleg tega je treba poudariti, da mora stranka, ki prvič predloži dokaze pri odboru za pritožbe, navesti razloge, iz katerih so ti dokazi predloženi v tej fazi postopka, in dokazati nemožnost te predložitve v postopku pred oddelkom za izbris. Nazadnje, dokaze je pred odborom za pritožbe mogoče prvič predložiti na njegovo zahtevo v okviru preiskovalnega ukrepa in v roku, ki ga ta določi strankam. (Glej točke od 36 do 44.)

Pravilo 50(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 2868/95 za izvedbo Uredbe št. 40/94 o znamki Skupnosti, ki je pod naslovom X, imenovanim „Pritožbe“, sicer določa načelo, v skladu s katerim se določbe v zvezi s postopkom na oddelku, ki je sprejel sporno odločbo, smiselno uporabljajo v pritožbenem postopku, vendar je tretji pododstavek te določbe posebno pravilo, ki od tega načela odstopa. To posebno pravilo je lastno pritožbenemu postopku proti odločbi oddelka za ugovore in določa ureditev pred odborom za pritožbe glede dejstev in dokazov, predloženih po izteku rokov, določenih ali navedenih na prvi stopnji. Zato se to posebno pravilo, ki je vsebovano v pravilu 50(1), tretji pododstavek, Uredbe št. 2868/95, ne uporablja v okviru postopka za ugotovitev ničnosti na podlagi razlogov za absolutno ničnost. (Glej točki 48 in 49.)

Iz člena 76(2) Uredbe št. 207/2009 o blagovni znamki Evropske unije je razvidno, da je na splošno in če ni nasprotne določbe predložitev dejstev in dokazov strank mogoča tudi po izteku rokov, ki jim je podrejena taka predložitev v skladu z določbami Uredbe št. 207/2009, in da Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) nič ne prepoveduje, da bi upošteval dejstva in dokaze, navedene ali predložene prepozno. V nasprotju s tem je iz navedenega besedila prav tako brez dvoma razvidno, da to prepozno navajanje dejstev ali predložitev dokazov stranki, ki tako ravna, ne podeli brezpogojne pravice, da od Urada zahteva upoštevanje takih dejstev ali dokazov. Člen 76(2) Uredbe št. 207/2009 s tem, da pojasnjuje, da se ta „lahko“ v takem primeru odloči, da ne bo upošteval takih dejstev ali dokazov, namreč daje Uradu široko diskrecijsko pravico, pri čemer mora na tej točki obrazložiti svojo odločitev, ali jih bo upošteval ali ne. Poudariti je treba, da je lahko to, da Urad upošteva prepozno predložena dejstva ali dokaze, upravičeno, kadar Urad meni, prvič, da so prepozno predloženi dokazi na prvi pogled dejansko upoštevni, in drugič, da faza postopka, v kateri je prišlo do te prepozne predložitve, in njene okoliščine ne nasprotujejo temu upoštevanju. Zato morebitno upoštevanje navedenih dodatnih dokazov nikakor ne pomeni „usluge“ eni ali drugi stranki, ampak mora izražati rezultat objektivnega in obrazloženega izvrševanja diskrecijske pravice, ki jo navedeni člen 76(2) daje Uradu. (Glej točke od 55 do 58.)