Sklenitev Marakeške pogodbe o olajšanem dostopu do objavljenih del za slepe in slabovidne osebe ter osebe z drugimi motnjami branja ne spada v skupno trgovinsko politiko, opredeljeno v členu 207 PDEU. Zato Unija na podlagi člena 3(1)(e) PDEU ni izključno pristojna za sklenitev te pogodbe.

Cilj Marakeške pogodbe je namreč izboljšati položaj upravičenih oseb z olajšanjem – z različnimi sredstvi, med katera spada lažji pretok izvodov v dostopnem formatu – njihovega dostopa do objavljenih del. Dalje je v tej pogodbi v zvezi z njeno vsebino pojasnjeno, da morajo pogodbenice uporabiti dva ločena in dopolnjujoča se instrumenta za uresničitev njenih ciljev. Prvič, člen 4(1) navedene pogodbe določa, da pogodbenice določijo izjemo ali omejitev pravice do reprodukcije, do distribucije in do omogočanja razpoložljivosti za javnost, da bi bili izvodi v dostopnih formatih lažje razpoložljivi za upravičene osebe. Drugič, člena 5 in 6 Marakeške pogodbe določata nekatere obveznosti za čezmejno izmenjavo izvodov v dostopnem formatu.

Prvič, glede uskladitve izjem in omejitev pravic do reprodukcije, distribucije in dajanja na voljo javnosti je v uvodni izjavi 12 preambule te pogodbe posebej navedeno, da se ta uskladitev opravlja zato, da se upravičenim osebam omogoči lažji dostop do del in njihova uporaba. Poleg tega člen 4 Marakeške pogodbe ne more zagotavljati približevanja nacionalnih zakonodaj, ki bi omogočalo znatno olajšanje mednarodne trgovine, ker imajo pogodbenice široko diskrecijsko pravico pri izvajanju tega člena in ker iz člena 12 te pogodbe izhaja, da njen namen ni prepovedati pogodbenicam, da v svojo nacionalno zakonodajo uvedejo izjeme in omejitve v korist drugih upravičenih oseb od tistih, ki so določene z navedeno pogodbo. Tudi trditve, da med pravili o intelektualni lastnini zgolj tista v zvezi z moralnimi pravicami ne spadajo pod pojem „trgovinski vidiki pravic intelektualne lastnine“ iz člena 207 PDEU, ni mogoče sprejeti, ker bi povzročila pretirano razširitev pojma skupne trgovinske politike, saj bi bila s to politiko zajeta pravila, ki niso posebej povezana z mednarodno trgovino. V teh okoliščinah ni mogoče šteti, da so pravila Marakeške pogodbe, ki določajo uvedbo izjeme ali omejitve pravic do reprodukcije, distribucije in dajanja na voljo javnosti, posebej povezana z mednarodno trgovino, kar bi pomenilo, da se nanašajo na trgovinske vidike intelektualne lastnine iz člena 207 PDEU.

Drugič, glede pravil Marakeške pogodbe, ki urejajo izvoz in uvoz izvodov v dostopnem formatu, je treba poudariti, da se ta pravila nedvomno nanašajo na mednarodno trgovino s takimi izvodi. Vendar je treba pri presoji povezave takih pravil s skupno trgovinsko politiko upoštevati njihov cilj. Treba pa je ugotoviti, da se členi 5, 6 in 9 ne nanašajo posebej na spodbujanje, olajševanje ali urejanje mednarodne trgovine z izvodi v dostopnem formatu, temveč na izboljševanje položaja upravičenih oseb z olajševanjem njihovega dostopa do izvodov v dostopnem formatu, reproduciranih v drugih pogodbenicah. V teh okoliščinah je olajševanje mednarodnih izmenjav izvodov v dostopnem formatu očitno bolj sredstvo za uresničevanje nekomercialnega cilja navedene pogodbe kot pa njen samostojen cilj. Poleg tega izmenjav, ki so predvidene z Marakeško pogodbo, ni mogoče enačiti z mednarodno trgovino, ki poteka v komercialne namene.

V teh razmerah zgolj okoliščina, da je mogoče ureditev iz Marakeške pogodbe morda uporabljati za dela, ki so predmet poslovnih transakcij ali bi to lahko bila, in da zato posredno vpliva na mednarodno trgovino s takimi deli, ne more pomeniti, da ta ureditev spada v skupno trgovinsko politiko.

(Glej točke od 70 do 73, od 83 do 91, 100 in 101.)