Za pravno osebo v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU, je treba šteti stranko mednarodnega spora glede usode nesamoupravnega ozemlja, ki je kot taka poimensko navedena v dokumentih, ki se nanašajo na ta spor, vključno z resolucijami Evropskega parlamenta, in ki nima možnosti za formalno ustanovitev kot pravna oseba v skladu s pravom zadevnega nesamoupravnega ozemlja, ker to pravo še ne obstaja. V zvezi s tem bi za navedeni subjekt seveda bilo mogoče, da se ustanovi kot pravna oseba v skladu s pravom tretje države, vendar prav tako ni mogoče zahtevati, da to stori. Ob upoštevanju teh zelo posebnih okoliščin navedeni subjekt lahko vloži ničnostno tožbo pri sodišču Unije, saj ima lahko pravno osebnost le v skladu s pravom zadevnega nesamoupravnega ozemlja, ki pa trenutno ni država, ki bi jo Unija in njene države članice priznavale, in nima svojega prava.

V nekaterih posebnih primerih se subjekt, ki nima pravne osebnosti po pravu države članice ali tretje države, vseeno lahko šteje za pravno osebo v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU in se mu dovoli vložitev ničnostne tožbe na podlagi te določbe. Tako je, zlasti če Unija in njene institucije v svojih aktih ali dejanjih zadevni subjekt obravnavajo kot ločen subjekt, ki lahko ima pravice, ki so mu lastne, ali za katerega veljajo obveznosti ali omejitve. To vseeno predpostavlja, da ima zadevni subjekt statut in notranjo strukturo, ki mu zagotavljata potrebno avtonomijo, da v pravnih razmerjih nastopa kot odgovoren subjekt.

Kar zadeva sklep sprejet po postopku, določenem v členu 218(6)(a) PDEU, ki določa, da Svet na predlog pogajalca, v tem primeru Komisije, sprejme sklep o sklenitvi sporazuma po odobritvi Parlamenta, ta postopek izpolnjuje merila, določena v členu 289(2) PDEU, in je zato posebni zakonodajni postopek. Iz tega sledi, da je navedeni sklep zakonodajni akt in zato ni predpis.

Pojem predpisa v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU, je treba razumeti tako, da zajema vse splošne akte razen zakonskih aktov. Razlikovanje med zakonodajnim aktom in predpisom temelji v skladu s PDEU na merilu zakonodajnega ali nezakonodajnega postopka, ki je pripeljal do njegovega sprejetja.

Kar zadeva Sklep 2012/497 o sklenitvi Sporazuma v obliki izmenjave pisem med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko o vzajemnih ukrepih liberalizacije v zvezi s kmetijskimi proizvodi, predelanimi kmetijskimi proizvodi ter ribami in ribiškimi proizvodi, nadomestitvi protokolov 1, 2 in 3 ter njihovih prilog ter spremembah Evro-mediteranskega sporazuma o pridružitvi med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani ter Kraljevino Maroko na drugi strani, v okviru razlage v skladu s členom 31 Dunajske konvencije, se sporazum, katerega sklenitev je bila odobrena s Sklepom 2012/497, postavljen v ustrezen kontekst,uporablja tudi za ozemlje Zahodne Sahare ali, natančneje, za največji del tega ozemlja, ki ga nadzira Kraljevina Maroko.

Sporazum s tretjo državo, ki ga Svet sklene na podlagi členov 217 PDEU in 218 PDEU, je, kar zadeva Unijo, akt institucije v smislu člena 267, prvi odstavek, točka (b), PDEU. Od začetka veljavnosti takega sporazuma tvorijo njegove določbe sestavni del pravnega reda Unije in v okviru tega pravnega reda so sodišča Unije pristojna za odločanje o razlagi tega sporazuma. Za sporazum ki je bil sklenjen med dvema subjektoma mednarodnega javnega prava, velja mednarodno pravo, glede njegove razlage zlasti mednarodno pogodbeno pravo. V zvezi s tem se uporabljajo pravila Dunajske konvencije o pravu pogodb z dne 23. maja 1969, ker ta pravila izvirajo iz mednarodnega običajnega prava.

Pogoj, da se mora akt, zoper katerega je vložena tožba, na fizično ali pravno osebo neposredno nanašati, zahteva izpolnitev dveh kumulativnih meril, in sicer, prvič, da ima izpodbijani ukrep neposredne učinke na pravni položaj zadevne osebe, in drugič, da naslovnikom tega ukrepa, ki so zadolženi za njegovo izvedbo, ne dopušča nobene diskrecijske pravice, saj je ta izvedba samodejna in temelji izključno na ureditvi Unije brez uporabe drugih vmesnih pravil. V primeru pritožbe zoper sklep o sklenitvi mednarodnega sporazuma, ki ga Unija in njene države članice sklenejo s tretjimi državami, je treba določbo takšnega sporazuma šteti za določbo z neposrednim učinkom, če glede na njeno besedilo ter tudi predmet in naravo tega sporazuma vsebuje jasno in nedvoumno obveznost, katere izpolnitev ali učinki niso odvisni od sprejetja nadaljnjega predpisa.

Kar zadeva pritožbo zoper Sklep 2012/497 o sklenitvi Sporazuma v obliki izmenjave pisem med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko o vzajemnih ukrepih liberalizacije v zvezi s kmetijskimi proizvodi, predelanimi kmetijskimi proizvodi ter ribami in ribiškimi proizvodi, nadomestitvi protokolov 1, 2 in 3 ter njihovih prilog ter spremembah Evro-mediteranskega sporazuma o pridružitvi med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani ter Kraljevino Maroko na drugi strani, je treba ugotoviti, da sporazum v obliki izmenjave pisem, sklenjen na podlagi izpodbijanega sklepa, vsebuje določbe z jasnimi in natančnimi obveznostmi, ki pri njihovem izvajanju ali učinkih niso odvisne od sprejetja poznejših aktov. Te določbe imajo učinke na pravni položaj celotnega ozemlja, za katero se uporablja sporazum – in posledično za ozemlje Zahodne Sahare, ki ga nadzira Kraljevina Maroko – ker določajo pogoje, pod katerimi se lahko kmetijski in ribiški proizvodi izvozijo s tega ozemlja v Unijo ali iz Unije uvozijo na zadevno ozemlje.

Ti učinki se nanašajo ne le na Kraljevino Maroko, ampak tudi na Front Polisario, saharsko gibanje za neodvisnost, saj dokončni mednarodni status tega ozemlja še ni opredeljen in ga je treba opredeliti v okviru pogajanj med Kraljevino Maroko in Front Polisario, ki potekajo pod okriljem Organizacije združenih narodov (OZN). Iz istega razloga je treba za Front Polisario šteti, da se Sklep 2012/497 nanjo posamično nanaša. Te okoliščine so namreč dejansko stanje, ki Front Polisario opredeljuje glede na vse druge osebe in ji daje posebno značilnost. Front Polisario je edini drugi sogovornik, ki sodeluje na pogajanjih med njo in Kraljevino Maroko, ki potekajo pod okriljem OZN, za opredelitev dokončnega mednarodnega statusa Zahodne Sahare.

(Glej točke 105, od 107 do 111 ter točko 113.)