ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva C‑16/14

Property Development Company NV

proti

Belgische Staat

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo hof van beroep te Gent)

„Predhodno odločanje — Obdavčenje — Šesta direktiva o DDV — Člen 11(A) — Uporaba blaga, izenačenega z dobavo, opravljeno za plačilo — Uporaba nepremičnine za dejavnost, oproščeno DDV — Davčna osnova za to uporabo — Interkalarne obresti, plačane med gradnjo nepremičnine“

Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 23. aprila 2015

Usklajevanje davčnih zakonodaj – Skupni sistem davka na dodano vrednost – Davčna osnova – Uporaba nepremičnine, ki jo je zgradil davčni zavezanec za namene neobdavčljivih transakcij – Davčna osnova, ki je nabavna cena podobnih nepremičnin – Vključitev interkalarnih obresti, plačanih med gradnjo nepremičnine – Nevplivanje

(Direktiva Sveta 77/388, člena 5(7)(b) in 11(A)(1)(b))

Člen 11(A)(1)(b) Šeste direktive 77/388 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih je treba razlagati tako, da je davčna osnova za izračun davka na dodano vrednost na uporabo, v smislu člena 5(7)(b) te direktive, nepremičnine, ki jo je davčni zavezanec dal zgraditi, nabavna cena nepremičnin, katerih lega, velikost in druge bistvene značilnosti so podobne tistim zadevne nepremičnine, v trenutku te uporabe. V zvezi s tem ni upoštevno, ali del te nabavne cene izvira iz plačila interkalarnih obresti.

Drugače kot merilo lastne cene blaga, ki jo člen 11(A)(1)(b) Šeste direktive določa za davčno osnovo v primeru neobstoja nabavne cene, namreč merilo nabavne cene podobnega blaga davčnemu organu omogoča, da se opre na tržne cene tovrstnega blaga v trenutku uporabe zadevne nepremičnine, ne da bi moral podrobno preučiti, kateri vrednostni elementi so pripeljali do teh cen, kot so dejanske interkalarne obresti, ki jih je davčni zavezanec plačal med gradnjo zadevne nepremičnine.

(Glej točke 40, 41 in 43 ter izrek.)
71

Toda kot izhaja iz sodne prakse Sodišča, ni nujno, da za presojo teže kršitve, na podlagi istega načela do upoštevanja razlik med podjetji, ki so sodelovala pri istem kartelu, zlasti glede geografskega obsega udeležbe posameznega podjetja, pride ob določitvi koeficientov „teža kršitve“ in „dodatni znesek“, temveč do upoštevanja lahko pride v drugi fazi izračuna globe, kot je ob prilagoditvi osnovnega zneska glede na olajševalne ali obteževalne okoliščine v skladu s točkama 28 in 29 Smernic iz leta 2006 (glej v tem smislu sodbi z dne 11. julija 2013, Gosselin Group/Komisija, C‑429/11 P, neobjavljena, EU:C:2013:463, točke od 96 do 100, ter z dne 11. julija 2013, Team Relocations in drugi/Komisija, C‑444/11 P, neobjavljena, EU:C:2013:464, točki 104 in 105).
75

Pritožnica v zvezi s tem navaja, prvič, da je uporaba Obvestila o prizanesljivosti iz leta 2002 zaradi obrnjenega dokaznega bremena privedla do kršitve člena 2 Uredbe št. 1/2003. Drugič, uporaba navedenega obvestila naj bi kršila tudi pravico do poštenega sojenja, ki je zagotovljena s členoma 6 in 7 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP), in členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Tretjič, pritožnica Splošnemu sodišču očita, da se je omejilo na to, da je v točki 155 izpodbijane sodbe poudarilo, da je sankcija zakonita, če lahko pravni subjekt ve, za katera dejanja in opustitve odgovarja, ni pa odgovorilo na očitek, podan na prvi stopnji, da sistem določitve sankcij, ki se uporablja na področju konkurence, ni v skladu z EKČP, zlasti njenim členom 7, ki naj bi vseboval zahtevo po jasni določitvi kaznivih dejanj in kazni. Četrtič, pritožnica Splošnemu sodišču očita, da je v točki 169 izpodbijane sodbe štelo, da se je pred njim na napačno presojo dejstev, ki jo je storila Komisija, sklicevala zgolj glede določitve koeficienta „dodatni znesek“ v višini 15 % in ne tudi glede iste stopnje koeficienta „teža kršitve“. Petič, pritožnica se sklicuje na nezakonitost meril, ki jih določajo Smernice iz leta 2006, saj je zaradi tega, ker jih je Komisija upoštevala pri določitvi zneska vsake izmed sankcij zaradi zgornje meje iz člena 23(2) Uredbe št. 1/2003, znesek izrečene globe sistematično enak 10 % prometa. Splošno sodišče naj sploh ne bi preučilo tega ugovora nezakonitosti, temveč naj bi se v točki 158 izpodbijane sodbe omejilo na ugotovitev, da pritožnica ni bila obsojena na sankcijo v višini 10 % prometa. Šestič, Komisija in nato Splošno sodišče naj bi, kot je to razvidno iz točk 165 in 166 izpodbijane sodbe, pri določitvi koeficienta „teža kršitve“ in „dodatni znesek“ izhajala iz napačne predpostavke, da je bila pritožnica udeležena pri enotni kršitvi na ozemlju šestih držav članic, ki je zajemala vse skupine proizvodov, glede katerih se je vodila preiskava, s tržnim deležem približno 54,3 % v vsaki izmed teh držav in je bila izvedena s protikonkurenčnimi ravnanji, ki naj bi bila v glavnem tudi uresničena. Sedmič, čeprav je Splošno sodišče presodilo, da je bila v sklepu Komisije storjena napaka pri presoji, naj v točkah od 192 do 195 izpodbijane sodbe ne bi izpeljalo nobenih posledic iz tega. Splošno sodišče naj bi s tem kršilo načeli sorazmernosti in enakega obravnavanja.
11

V členu 3 navedenega skupnega ukrepa so bile naloge Eulex Kosovo opredeljene tako: „Da bi izpolnila cilje iz člena 2, EULEX KOSOVO: (a) spremlja in usmerja pristojne institucije na Kosovu ter jim svetuje na vseh širših področjih pravne države (tudi carine) in pri tem ohranja določene izvršilne pristojnosti; (b) s spreminjanjem ali razveljavljanjem operativnih odločitev pristojnih kosovskih organov zagotavlja ohranjanje in spodbujanje pravne države, javnega reda in varnosti, po potrebi tudi ob posvetovanju z ustreznimi mednarodnimi civilnimi organi na Kosovu; (c) pomaga zagotavljati, da so vsi organi pravne države na Kosovu, tudi carina, neodvisni od političnih vplivov; (d) zagotavlja, da so primeri vojnih zločinov, terorizma, organiziranega kriminala, korupcije, medetničnih kaznivih dejanj, finančnega/gospodarskega kriminala in drugih hudih kaznivih dejanj pravilno preiskani in preganjani ter da se sprejemajo in izvršujejo pravilne sodne odločbe v skladu z veljavno zakonodajo; če je ustrezno, ta kazniva dejanja skupaj s preiskovalci, tožilci in sodniki s Kosova ali neodvisno preiskujejo, preganjajo in o njih sodijo mednarodni preiskovalci, tožilci in sodniki, pri tem pa se lahko po potrebi vzpostavljajo tudi strukture za sodelovanje in usklajevanje med organi policije in tožilstva; (e) prispeva h krepitvi sodelovanja in usklajevanja med celotnim sodnim procesom, predvsem na področju organiziranega kriminala; (f) prispeva k boju proti korupciji, goljufijam in finančnemu kriminalu; (g) prispeva k izvajanju strategije in akcijskega načrta za boj proti korupciji na Kosovu; (h) neodvisno ali v podporo pristojnim organom na Kosovu in ob posvetovanju z organi Sveta prevzema druge odgovornosti za zagotovitev, da se ohranijo in spodbujajo pravna država, javni red in varnost; (i) zagotavlja, da so pri vseh njenih dejavnostih upoštevani mednarodni standardi človekovih pravic in uveljavljanja načela enakosti spolov.“
3

Člen 1 Direktive 89/665 z naslovom „Področje uporabe in zagotovitev revizijskih postopkov“ določa: „1. Ta direktiva se uporablja za javna naročila iz Direktive 2004/18/ES Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev ([UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 7, str. 132]), razen če so takšna naročila izključena v skladu s členi 10 do 18 navedene direktive. Naročila v smislu te direktive zajemajo javna naročila, okvirne sporazume, koncesije za javne gradnje in dinamične nakupovalne sisteme. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da se v zvezi z javnimi naročili s področja uporabe Direktive [2004/18] zagotovi učinkovita in zlasti čim hitrejša revizija odločitev, ki so jih sprejeli naročniki, skladno s pogoji, določenimi v členih 2 do 2f te direktive, na podlagi obrazložitve, da so takšne odločitve kršile zakonodajo Skupnosti na področju javnih naročil ali nacionalne predpise o izvajanju te zakonodaje. […] 3. Države članice zagotovijo, da so revizijski postopki v skladu z natančnimi pravili, ki jih lahko določi država članica, na voljo vsaj osebam, ki imajo ali so imele interes za pridobitev določenega javnega naročila in ki jim je z domnevno kršitvijo nastala škoda ali bi jim lahko nastala škoda. […]“
1.

Zdravila za uporabo v humani medicini – kakršni sta obravnavani v postopkih v glavni stvari – ki se izdajo na recept in za katera s strani pristojnih organov države članice ali v skladu z Uredbo (ES) št. 726/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o postopkih Skupnosti za pridobitev dovoljenja za promet in nadzor zdravil za humano in veterinarsko uporabo ter o ustanovitvi Evropske agencije za zdravila ni bilo izdano dovoljenje za promet, so na podlagi člena 2(1) Direktive 2001/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2004/27/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004, zajeta s prvonavedeno direktivo, kakor je bila spremenjena, če so bila industrijsko proizvedena ali pripravljena z uporabo metode, ki je vključevala industrijski postopek. Ta zdravila je mogoče zajeti z odstopanjem iz člena 3, točka 1, te direktive, kakor je bila spremenjena, le če so bila pripravljena po zdravniškem receptu, napisanem pred njihovo pripravo, ki mora biti posebej opravljena za predhodno določenega bolnika. Navedena zdravila je mogoče zajeti z odstopanjem iz člena 3, točka 2, Direktive 2001/83, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2004/27, le če jih lekarna, ki jih pripravi, izda neposredno bolnikom, ki jih dobijo v tej lekarni. Predložitveno sodišče je pristojno za presojo, ali so pogoji za uporabo teh določb v postopkih v glavni stvari izpolnjeni.
2

V uvodnih izjavah 4, 8, 10 in 55 Direktive je navedeno: „(4) […] Računovodska zakonodaja Unije mora vzpostaviti ustrezno ravnovesje med interesi naslovnikov računovodskih izkazov in interesom podjetij, ki ne želijo biti po nepotrebnem obremenjeni z zahtevami glede poročanja. […] (8) Treba je določiti tudi minimalne enakovredne pravne zahteve na ravni Unije glede obsega finančnih informacij, ki bi jih morala objaviti medsebojno konkurenčna podjetja. […] (10) Ta direktiva bi morala zagotoviti, da so zahteve za mala podjetja v veliki meri harmonizirane po vsej Uniji. Ta direktiva temelji na načelu ‚najprej pomisli na [mala in srednja podjetja]‘. Da bi se izognili nesorazmernemu upravnemu bremenu za ta podjetja, bi bilo treba zagotoviti, da bi države članice poleg obveznih pojasnil k računovodskim izkazom lahko zahtevale le še nekaj dodatnih razkritij v obliki pojasnil. V primeru enotnega sistema poročanja pa lahko države članice v nekaterih primerih zahtevajo omejeno število dodatnih razkritij, kadar so ta izrecno zahtevana po nacionalni davčni zakonodaji in nujno potrebna za namene pobiranja davkov. Moralo bi biti mogoče, da države članice za srednja in velika podjetja uvedejo zahteve, ki presegajo minimalne zahteve iz te direktive. […] (55) Ker ciljev te direktive, in sicer olajšati čezmejna vlaganja ter izboljšati primerljivost po vsej Uniji in zaupanje javnosti v računovodske izkaze in poročila z uvedbo izboljšanih in doslednih posebnih razkritij, države članice ne morejo zadovoljivo doseči in ker se te cilje zaradi obsega in učinkov te direktive lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenih ciljev.“
46

Ker je po mnenju Vestre Landsret (pritožbeno sodišče za zahodno pokrajino) rešitev spora o glavni stvari odvisna od razlage prava Unije, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1. (a) Ali je treba zahtevo, da se kmetijska površina ne sme uporabljati za ‚nekmetijske dejavnosti‘ v smislu člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003, in zahtevo, da se kmetijska površina uporablja za ‚kmetijsko dejavnost ali […] pretežno uporablja za kmetijske dejavnosti‘ v smislu člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009, razlagati tako, da je pogoj za pomoč, da je primarni namen rabe površine kmetijski? (b) Če je odgovor pritrdilen, se Sodišče naproša, naj navede, katere okoliščine je treba upoštevati pri odločitvi, kateri je ‚temeljni‘ namen rabe, če se območje hkrati uporablja za več različnih namenov. (c) Če je odgovor pritrdilen, se Sodišče dalje naproša, naj ugotovi, ali v takem primeru to pomeni, da so varna območja okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez in poti ustavljanja na letališčih – ki so del letališča in za katera veljajo posebna pravila in omejitve, kakršni so te v sporu, ki se nanašajo na rabo zemljišč, a se hkrati uporabljajo za pridobivanje trave za proizvodnjo krmnih peletov – po svoji naravi in rabi na podlagi zgoraj navedenih določb upravičena do pomoči. 2. Ali je treba zahtevo, da je kmetijsko zemljišče del ‚kmetijskega gospodarstva‘ v smislu člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003 in člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009, razlagati tako, da so varna območja okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez in poti ustavljanja na letališčih – ki so del letališča in za katera veljajo posebna pravila in omejitve, kakršne so te v sporu, ki se nanašajo na rabo zemljišč, a se hkrati uporabljajo za pridobivanje trave za proizvodnjo krmnih peletov – na podlagi gornjih določb upravičena do pomoči? 3. Če je odgovor na prvo vprašanje pod (c) in/ali drugo vprašanje nikalen, ali torej, ker so zemljiške parcele poleg tega, da se uporabljajo za vzdrževanje trajnega travnika za proizvodnjo krmnih peletov, tudi varna območja okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez in poti ustavljanja, obstaja: (a) napaka, ki bi jo kmet lahko razumno odkril za namene člena 137 Uredbe št. 73/2009, če so pravice do plačila za območja vendarle dodeljene; (b) napaka, ki bi jo kmet lahko [razumno] ugotovil za namene člena 73(4) Uredbe št. 796/2004, če je bila pomoč za območja vendarle plačana; (c) neupravičeno plačilo, v zvezi s katerim za upravičenca ni mogoče šteti, da je ravnal v dobri veri za namene člena 73(5) Uredbe št. 796/2004, če je bila pomoč za območja vendarle plačana? 4. Kateri trenutek je odločilen za presojo, ali: (a) obstaja napaka, ki bi jo kmet lahko razumno odkril za namene člena 137 Uredbe št. 73/2009, (b) obstaja napaka, ki bi jo kmet lahko razumno ugotovil za namene člena 73(4) Uredbe št. 796/2004, (c) je za upravičenca mogoče šteti, da je ravnal v dobri veri za namene člena 73(5) Uredbe št. 796/2004? 5. Ali je treba presojo iz četrtega vprašanja, od (a) do (c), opraviti za vsako posamezno leto pomoči ali za plačilo kot celoto?“
2.

Na odgovor na vprašanje 1(a) lahko vpliva dejstvo, da ugodnosti, kot so te iz postopka v glavni stvari, ki so na podlagi nacionalne zakonodaje podeljene samostojni javni banki ob njeni ustanovitvi, pri čemer zadnjenavedena dodeljuje kmetijska posojila in opravlja posebne naloge, ki so ji bile naložene, še vedno veljajo, čeprav so bile naloge te banke razširjene na opravljanje vseh bančnih dejavnosti in čeprav je navedena banka postala delniška družba. Predložitveno sodišče mora preveriti, ali so ob upoštevanju vseh upoštevnih dejanskih in pravnih okoliščin izpolnjeni štirje kumulativni pogoji, ki v skladu s sodno prakso Sodišča utemeljujejo ugotovitev, da navedene ugodnosti pomenijo nadomestilo za storitve, ki jih je opravila ta banka za izvajanje obveznosti javnih služb, in da zato ni mogoče opredeliti za državne pomoči.
13

Členi od 1 do 3 sporne odločbe, kakor je bila spremenjena z Odločbo C(2008) 2974 final, določajo: „Člen 1 Ta podjetja so kršila člen 81 [ES], od 1. januarja 1994 pa člen 53 Sporazuma EGP s tem, da so v navedenih obdobjih sodelovala v enotnem in trajajočem sporazumu in usklajenih ravnanjih v sektorju [CR]: (a) Bayer […]: od 13. maja 1993 do 13. maja 2002; (b) [EI DuPont]: od 13. maja 1993 do 13. maja 2002; DuPont Performance Elastomers SA, DuPont Performance Elastomers LLC in [Dow]: od 1. aprila 1996 do 13. maja 2002; (c) Denki Kagaku Kogyo KK [(v nadaljevanju: Denki Kagaku Kogyo)] in Denka Chemicals […]: od 13. maja 1993 do 13. maja 2002; (d) Eni […] in Polimeri Europa[, pozneje Versalis]: od 13. maja 1993 do 13. maja 2002; (e) Tosoh [Corp.] in Tosoh Europe […]:od 13. maja 1993 do 13. maja 2002. Člen 2 Zaradi kršitve iz člena 1 se podjetjem naložijo te globe: (a) Bayer […]: 0 [EUR]; (b) [EI DuPont]: 59.250.000 [EUR]; [od tega] solidarno z (i) DuPont Performance Elastomers SA: 44.250.000 [EUR] in (ii) DuPont Performance Elastomers LLC: 44.250.000 [EUR] in (iii) [Dow]: 44.250.000 [EUR]; (c) Denki Kagaku Kogyo […] in Denka Chemicals […], solidarno: 47.000.000 [EUR]; (d) Eni […] in Polimeri Europa[, pozneje Versalis], solidarno: 132.160.000 [EUR]; (e) Tosoh [Corp.] in Tosoh Europe […], solidarno: 4.800.000 [EUR]; (f) [Dow]: 4.425.000 [EUR]. […] Člen 3 Zgoraj navedena podjetja nemudoma končajo kršitve iz člena 1, če tega še niso storila. Vzdržijo se ponavljanja kakršnega koli dejanja ali ravnanja, opisanega v členu 1, in kakršnih koli dejanj ali ravnanj, ki imajo enak ali podoben namen ali učinek.“
145

V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je pri določanju globe dovoljeno upoštevanje celotnega prometa podjetja, ki je, čeprav približen in nepopoln, pokazatelj njegove velikosti in gospodarske moči, ter del prometa, ki je bil ustvarjen s proizvodi, ki so predmet kršitve, in je lahko pokazatelj njenega obsega (sodbe Musique Diffusion française in drugi/Komisija, od 100/80 do 103/80, EU:C:1983:158, točka 121; Dansk Rørindustri in drugi/Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P, EU:C:2005:408, točka 243, in Archer Daniels Midland in Archer Daniels Midland Ingredients/Komisija, C‑397/03 P, EU:C:2006:328, točka 100).
8

Tako člen 22 kraljevega odloka z dne 24. decembra 1998 o razširitvi in omejitvi kroga zavarovancev v socialnem zavarovanju (Besluit beperking en uitbreiding kring verzekerden volksverzekeringen, Stb. 1998, št. 746, v nadaljevanju: nizozemski odlok) določa: „Če oseba, ki prebiva na Nizozemskem in je na podlagi obveznega ali neobveznega tujega sistema socialne varnosti oziroma na podlagi sistema mednarodne organizacije upravičena do dajatve, ne dela na Nizozemskem, jo lahko nacionalni urad za socialna zavarovanja na njeno prošnjo izvzame iz obveznosti zavarovanja na podlagi zakona o splošnem sistemu starostnih pokojnin [(Algemene Ouderdomswet)], splošnega zakona o zavarovanju preživelih vzdrževanih oseb [(Algemene nabestaandenwet)] in splošnega zakona o družinskih prejemkih [(Algemene kinderbijslagwet)], če: a) je stalno upravičena izključno do dajatve iz uvodnega dela te določbe, ki mesečno znaša vsaj 70 % zneska iz člena 8(1)(a) zakona o minimalni plači in minimalnem regresu za letni dopust [(Wet minimumloon en minimumvakantiebijslag)]; ali b) je poleg do dajatve iz točke (a) upravičena do dajatve iz naslova nizozemske socialne varnosti, pri čemer celotni mesečni znesek te dajatve in dajatve na podlagi obveznega ali neobveznega tujega sistema socialne varnosti oziroma na podlagi sistema mednarodne organizacije znaša vsaj 70 % zneska iz člena 8(1)(a) zakona o minimalni plači in minimalnem regresu za letni dopust, tuja dajatev ali dajatev mednarodne organizacije pa je višja ali enaka nizozemski dajatvi.“
Uredbo Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, v različici po spremembi in posodobitvi z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1606/98 z dne 29. junija 1998, je treba razlagati tako, da imajo dajatve od dohodkov od premoženja, kot so te iz postopka v glavni stvari, kadar prispevajo k financiranju obveznih sistemov socialne varnosti, neposredno in upoštevno zvezo z nekaterimi področji socialne varnosti, ki so našteta v členu 4 te uredbe št. 1408/71 in zato spadajo na področje uporabe te uredbe, čeprav so te dajatve odmerjene od dohodkov zadevnih zavezancev od premoženja ne glede na njihovo opravljanje kakršne koli poklicne dejavnosti.
7

V uvodnih izjavah 9, 10, 28 in 31 Direktive 2001/29 je navedeno: „(9) Vsakršno usklajevanje avtorske in sorodnih pravic mora temeljiti na visoki stopnji varstva, kajti takšne pravice so za intelektualno ustvarjanje bistvenega pomena. […] (10) Če naj avtorji ali izvajalci nadaljujejo z ustvarjalnim in umetniškim delom, morajo za uporabo svojega dela prejeti primerno nagrado […] […] (28) Avtorsko-pravno varstvo pravic po tej direktivi vključuje izključno pravico nadzora distribuiranja dela, utelešenega v materialnem predmetu. Prva prodaja izvirnika ali primerkov dela s strani imetnika pravice ali z njegovim privoljenjem v Skupnosti izčrpa pravico do nadzora ponovne prodaje tega predmeta v Skupnosti. Ta pravica se ne sme izčrpati za izvirnik ali primerek, ki ga proda zunaj Skupnosti imetnik pravic ali z njegovim privoljenjem. […] […] (31) Zagotoviti je treba pravično ravnotežje pravic in interesov med različnimi kategorijami imetnikov pravic, pa tudi med različnimi kategorijami imetnikov pravic in uporabnikov varovanih predmetov. Obstoječe izjeme in omejitve pravic, kot jih določajo države članice, je treba ponovno ovrednotiti glede na novo elektronsko okolje. Obstoječe razlike pri izjemah in omejitvah določenih omejenih dejanj imajo neposredne negativne učinke na delovanje notranjega trga avtorske in sorodnih pravic. Takšne razlike lahko kmalu postanejo bolj izrazite z nadaljnjim razvojem čezmejnega izkoriščanja del in čezmejnih dejavnosti. Da bi zagotovili pravilno delovanje notranjega trga, je treba takšne izjeme in omejitve opredeliti bolj usklajeno. Stopnja njihovega usklajevanja mora temeljiti na njihovem vplivu na gladko delovanje notranjega trga.“
7

Priloga 1 k zakonu iz leta 2000 o presoji vplivov na okolje (Umweltverträglichkeitsprüfungsgesetz 2000, BGBl., 697/1993), v različici, ki je veljala v času dejanskega stanja iz postopka v glavni stvari (BGBl. I, 87/2009, v nadaljevanju: UVP‑G), določa: „V prilogi so v skladu s členom 3 navedeni projekti, za katere velja obveznost izvedbe PVO. V stolpcih 1 in 2 so navedeni projekti, za katere velja obveznost izvedbe PVO in je treba zanje izvesti postopek PVO (stolpec 1) ali poenostavljeni postopek (stolpec 2). Pri spremembah projektov, ki so navedene v prilogi 1, je treba v primeru prekoračitve mejne vrednosti izvesti presojo vsakega primera posebej; sicer velja člen 3a(2) in (3), razen če se te spremembe izrecno nanašajo le na novo postavitev, novogradnjo ali nov priključek. V stolpcu 3 so navedeni projekti, za katere je treba opraviti PVO, samo kadar so izpolnjeni nekateri posebni pogoji. Pri teh projektih je treba, če prekoračijo navedeno mejno vrednost, izvesti presojo vsakega primera posebej. Če se pri preizkusu izkaže, da obstaja obveznost izvedbe PVO, se ta opravi po poenostavljenem postopku. Stolpec 3 vsebuje kategorije zaščitenih območij, ki so opredeljene v prilogi 2. Območja iz kategorij A, C, D in E se v zvezi z dolžnostjo izvedbe PVO posamičnega projekta upoštevajo le, če so na dan vložitve prošnje opredeljena kot taka. […] Presoja vplivov na okolje (PVO) PVO po poenostavljenem postopku stolpec 1 stolpec 2 stolpec 3 29 a) Črpanje nafte ali zemeljskega plina, kjer je načrpana količina vsaj 500 ton/dan na sondo v primeru nafte in 500.000 m3/dan na sondo v primeru zemeljskega plina b) […] c) Črpanje nafte ali zemeljskega plina v zaščitenih območjih kategorije A, kjer je načrpana količina vsaj 250 ton/dan na sondo v primeru nafte in 250.000 m3/dan na sondo v primeru plina; d) […] (količine oziroma navedba volumna pri atmosferskem pritisku.)