ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
–

morajo organi države članice, ki mora opraviti predajo, in glede na okoliščine primera njena sodišča odpraviti vsakršen resen pomislek v zvezi z učinkom predaje na zdravstveno stanje zadevne osebe s tem, da sprejmejo potrebne preventivne ukrepe, da bo predaja te osebe potekala na način, ki bo omogočal ustrezno in zadostno varstvo njenega zdravstvenega stanja. Če ob upoštevanju posebne resnosti bolezni zadevnega prosilca za azil sprejetje navedenih preventivnih ukrepov ne bi zadostovalo za zagotovitev, da njegova predaja ne bo povzročila dejanske nevarnosti za znatno in nepopravljivo poslabšanje njegovega zdravstvenega stanja, morajo organi zadevne države članice odložiti izvršitev predaje zadevne osebe za tako dolgo, dokler ji njeno stanje ne bo omogočalo, da bo zmožna za tako predajo, in
Zadeva C‑146/16

Verband Sozialer Wettbewerb eV

proti

DHL Paket GmbH

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Bundesgerichtshof)

„Predhodno odločanje – Nepoštene poslovne prakse – Oglas v tiskanem mediju – Opustitev bistvenih informacij – Dostop do teh informacij prek spletnega mesta, na katerem se opravlja distribucija zadevnih izdelkov – Izdelki, ki jih proda oseba, ki je objavila oglas, ali tretje osebe“

Povzetek – Sodba Sodišča (deseti senat) z dne 30. marca 2017

Približevanje zakonodaj – Nepoštene poslovne prakse podjetij v razmerju do potrošnikov – Direktiva 2005/29 – Zavajajoče opustitve – Informacija, ki šteje za bistveno v okviru vabila k nakupu – Pojem – Obseg – Reklamni oglas za posebne izdelke v tiskanem mediju, pri čemer se ti izdelki kupujejo preko spletne strani podjetja, ki oglašuje, navedene v oglasu – Vključitev – Presoja nacionalnega sodišča – Merila

(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29, člen 7(4))

Člen 7(4) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta je treba razlagati tako, da reklamni oglas, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ki je zajet s pojmom „vabilo k nakupu“ v smislu te direktive, lahko izpolnjuje obveznost glede informacij iz te določbe. Predložitveno sodišče mora v vsakem posameznem primeru preučiti, prvič, ali prostorske omejitve v reklamnem besedilu upravičujejo dajanje na voljo informacij o dobavitelju le na platformi za spletno prodajo, in drugič, po potrebi, ali se informacije, ki se zahtevajo s členom 7(4)(b) navedene direktive, glede platforme za spletno prodajo posredujejo enostavno in hitro.

(Glej točko 33 in izrek.)
Pojem „pravosodni organ“ iz člena 6(1) Okvirnega sklepa 2002/584 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299, je avtonomen pojem prava Unije, ta člen 6(1) pa je treba razlagati tako, da služba policije ne spada pod pojem „odreditveni pravosodni organ“ v smislu te določbe, zato evropskega naloga za prijetje, ki ga je ta služba odredila zaradi izvršitve sodbe, s katero je bila izrečena kazen zapora, ni mogoče šteti za „sodno odločbo“ v smislu člena 1(1) Okvirnega sklepa 2002/584, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299.

Načelo vzajemnega priznavanja, ki je določeno v členu 1(2) Okvirnega sklepa, na podlagi katerega mora izvršitveni pravosodni organ izvršiti nalog za prijetje, ki ga je odredil odreditveni pravosodni organ, namreč temelji na predpostavki, da je pred izvršitvijo evropskega naloga zaradi izvedbe sodnega nadzora posegel pravosodni organ. Odreditev naloga za prijetje s strani nepravosodnega organa, kot je služba policije, pa izvršitvenemu pravosodnemu organu ne more dati zagotovila, da je bil v zvezi z odreditvijo tega evropskega naloga za prijetje opravljen takšen sodni nadzor, in zato ni zadostna, da bi upravičila visoko stopnjo zaupanja med državami članicami, ki je temelj Okvirnega sklepa. Na to ugotovitev ne vpliva specifična organizacija služb policije v okviru izvršilne oblasti in njihova morebitna stopnja samostojnosti.

(Glej točke 44, 45 in 52 ter izrek.)
72

Družbi Bionorica in Diapharm na drugem mestu trdita, da se je Splošno sodišče s tem, da je v točkah 47 in 48 sklepa v zadevi T‑619/14 ter v točkah 46 in 47 sklepa v zadevi T‑620/14 ugotovilo, da lahko neenaki konkurenčni pogoji nastanejo le za proizvajalce, katerih zdravstvene trditve so bile zavrnjene po sprejetju Uredbe št. 432/2012, v razmerju do proizvajalcev, katerih zdravstvene trditve so bile odobrene v skladu s to uredbo, ne pa za proizvajalce, o zdravstvenih trditvah katerih je odločanje ostalo odloženo, oprlo na napačno razlago, da je treba odobrene zdravstvene trditve in zdravstvene trditve, o katerih odločanje je odloženo, obravnavati enako. Med tem ko naj bi bilo v primeru odobrenih in zavrnjenih zdravstvenih trditev jasno, da se jih lahko uporablja oziroma da se jih ne sme uporabljati, enake pravne varnosti v primeru zdravstvenih trditev, o katerih odločanje je odloženo, naj ne bi bilo.
61

V postopku v glavni stvari glede na informacije, ki so na voljo Sodišču in ki jih mora predložitveno sodišče preveriti, R. Matzak ni moral biti le dosegljiv med časom dežurstva. Na eni strani se je bil dolžan odzvati na poziv svojega delodajalca v roku 8 minut, na drugi strani pa je moral biti fizično prisoten na kraju, ki ga je določil delodajalec. Vendar je bil ta kraj stalno prebivališče R. Matzaka, in ne, kot v zadevah, ki so bile podlaga za sodno prakso, navedeno v točkah od 57 do 59 te sodbe, njegovo delovno mesto.
43

V zvezi s tem je treba poudariti, da je treba presojo te narave opraviti ob upoštevanju vseh ustreznih pravnih elementov in dejstev, kot so okoliščine, ki so privedle do ustanovitve zadevnega subjekta, in razmere, v katerih ta opravlja dejavnosti, ki so namenjene zadovoljevanju potreb splošnega interesa, vključno z med drugim neobstojem konkurence na trgu, neobstojem pridobitnega namena, neprevzemom tveganja, povezanega s temi dejavnostmi, in morebitnim javnim financiranjem zadevnih dejavnosti.
3

V uvodnih izjavah od 2 do 7, 11, 12 in 22 Direktive 2003/96 je navedeno: „(2) Odsotnost določb Skupnosti, s katerimi se nalaga najnižja stopnja obdavčitve za električno energijo in energente razen mineralnih olj, lahko negativno vpliva na pravilno delovanje notranjega trga. (3) Pravilno delovanje notranjega trga in doseganje ciljev drugih politik Skupnosti zahtevata določitev najnižje ravni obdavčitve na ravni Skupnosti za večino energentov, vključno z električno energijo, zemeljskim plinom in premogom. (4) Precejšnje razlike v nacionalnih ravneh obdavčitve energije, ki jih uporabljajo države članice se lahko izkažejo kot škodljive za nemoteno delovanje notranjega trga; (5) Določitev ustreznih najnižjih ravni obdavčitve na ravni Skupnosti lahko omogoči zmanjšanje obstoječih razlik v nacionalnih ravneh obdavčitve. (6) V skladu s členom 6 Pogodbe [ES], se okoljevarstvene zahteve morajo vključiti v opredelitev in izvajanje drugih politik Skupnosti. (7) Kot podpisnica Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja je Skupnost ratificirala Kjotski protokol. Obdavčitev energentov in, kjer je primerno, električne energije, je eden od instrumentov, ki so na razpolago za doseganje ciljev Kjotskega protokola. […] (11) Davčna ureditev v zvezi z izvajanjem tega pravnega okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije je v pristojnosti vsake posamezne države članice. V tem pogledu se države članice lahko odločijo, da ne bodo povečale skupne davčne obremenitve, če menijo, da bi izvajanje takšnega načela davčne nevtralnosti lahko prispevala k prestrukturiranju in posodobitvi njihovih davčnih sistemov s spodbujanjem ravnanja, ki prispeva k boljšemu varovanju okolja in večji uporabi delovne sile. (12) Cene energije so ključni elementi energetske, transportne in okoljske politike Skupnosti. […] (22) Za energente praviloma velja pravni okvir Skupnosti, če se uporabljajo kot gorivo za ogrevanje ali pogonsko gorivo. V tem pogledu narava in logika davčnega sistema narekujeta, da se iz obsega okvira izključi dvojno uporabo energentov in njihovo uporabo kot negoriv kakor tudi za mineraloške postopke. Električna energija, ki se uporablja na podoben način, se mora obravnavati enakovredno.“
77

Ni mogoče sprejeti niti trditve družbe LGE, da naj neposredne prodaje v EGP prek predelanih proizvodov ne bi bilo treba upoštevati, ker ni šlo za kartelno prodajo CRT, ampak za prodajo televizorjev in računalniških zaslonov. Ker so skupina LPD in njeni matični družbi, to je družbi LGE in Philips, sestavljale gospodarsko enoto in jih je bilo zato treba na trgih, na katere se je nanašala kršitev, šteti za del istega podjetja, je namreč treba znesek globe v skladu s točko 13 Smernic o načinu določanja glob izračunati na podlagi vrednosti prodaje kartelnih proizvodov, ki jo je to podjetje opravilo na navedenih trgih. Vendar kot je Splošno sodišče ugotovilo v točki 135 izpodbijane sodbe I in točki 148 izpodbijane sodbe II, so bili v zadevne televizorje in računalniške zaslone vgrajeni CRT, ki jih je skupina LPD dobavila svojima matičnima družbama. Iz točke 137 izpodbijane sodbe I in točke 157 izpodbijane sodbe II poleg tega izhaja, da je bila ta prodaja upoštevana zgolj v delu vrednosti, ki je lahko ustrezal vrednosti kartelnih CRT, ki so bili vgrajeni v televizorje in računalniške zaslone.
1.

Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2003/37/ES z dne 26. maja 2003 o homologaciji kmetijskih in gozdarskih traktorjev, njihovih priklopnikov in zamenljivih vlečenih strojev ter njihovih sistemov, sestavnih delov in samostojnih tehničnih enot in o razveljavitvi Direktive 74/150/EGS, kakor je bila spremenjena z Direktivo Komisije 2014/44/EU z dne 18. marca 2014, je treba razlagati tako, da za prvo dajanje na trg in registracijo rabljenih traktorjev in traktorjev iz druge roke, ki se uvozijo iz tretje države, v državi članici veljajo tehnične zahteve, določene v tej direktivi.
Člen 7 Direktive 2004/17/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalnim predpisom, kakršni so ti v postopku v glavni stvari, ki ne določajo predhodnega postopka javnega razpisa za dodelitve – tudi začasne – prostorov za letališko zemeljsko oskrbo, za katere upravljavec letališča ne plača denarnega nadomestila.
29

Vendar tudi nacionalna zakonodaja, ki brez razlikovanja velja za vse storitve, ne glede na kraj sedeža ponudnika, lahko omejuje svobodo opravljanja storitev, če ugodnost pridrži samo za uporabnike storitev, ki izpolnjujejo določene pogoje, ki so de facto specifični za nacionalni trg, in tako prikrajša za to ugodnost uporabnike drugih, v bistvu podobnih storitev, ki pa ne izpolnjujejo posebnih pogojev iz te zakonodaje. Takšna zakonodaja vpliva na sam položaj uporabnikov storitev in jih torej odvrača od nekaterih ponudnikov, ker storitve, ki jih zadnji ponujajo, ne izpolnjujejo pogojev, predpisanih s to zakonodajo, ter tako pogojuje dostop do trga (glej v tem smislu sodbo z dne 10. maja 1995, Alpine Investments,C‑384/93, EU:C:1995:126, točke od 26 do 28 in od 35 do 38, in sodbo z dne 10. novembra 2011, Komisija/Portugalska, C‑212/09, EU:C:2011:717, točka 65 in navedena sodna praksa).
7

V skladu s členom 3(2) Direktive 2000/43 se ta ne nanaša na različno obravnavanje, ki temelji na državljanstvu, in ne posega v določbe in pogoje v zvezi z vstopom in prebivanjem državljanov tretjih držav in oseb brez državljanstva na ozemlju držav članic ter v obravnavanje, ki izhaja iz pravnega položaja zadevnih državljanov tretjih držav in oseb brez državljanstva.
67

Poleg tega v obravnavanem primeru ni sporno, da je bilo ugotovljeno, da je družba Akzo Nobel odgovorna – ker je sodelovala pri zadevni kršitvi med vsemi tremi obdobji kršitev, in sicer od 24. februarja 1987 do 21. marca 2000 v zvezi s kršitvijo, ki se nanaša na kositrne stabilizatorje, in od 11. septembra 1991 do 22. marca 2000 v zvezi s kršitvijo, ki se nanaša na sektor ESBO/estri – kot krovna družba podjetja Akzo, katere različni pravni subjekti – med katerimi sta družbi Akzo Nobel Chemicals GmbH in Akzo Nobel Chemicals BV – so neposredno sodelovali pri omejevalnih sporazumih.
5

Člen 60 Uredbe REACH, naslovljen „Dodelitev avtorizacije“, določa: „1. Komisija je pristojna, da odloča o vlogah za avtorizacijo, v skladu s tem naslovom. 2. Avtorizacija se brez poseganja v odstavek 3 dodeli, če je tveganje za zdravje ljudi ali okolje, ki izhaja iz uporabe snovi zaradi njenih intrinzičnih lastnosti iz Priloge XIV, pod ustreznim nadzorom v skladu z oddelkom 6.4 Priloge I, kar vlagatelj dokumentira s poročilom o kemijski varnosti, pri čemer se upošteva mnenje Odbora za oceno tveganja iz člena 64(4)(a). Pri dodelitvi avtorizacije in v vseh z avtorizacijo povezanih pogojih, Komisija upošteva vse informacije o izpustih, emisijah in izgubah, vključno s tveganji, ki izhajajo iz razširjene ali razpršene uporabe, ki so znane v času odločitve. Komisija ne upošteva tveganj za zdravje ljudi, ki izhajajo iz uporabe snovi v medicinskem pripomočku in jih urejajo Direktiva Sveta 90/385/EGS z dne 20. junija 1990 o približevanju zakonodaje držav članic o aktivnih medicinskih pripomočkih za vsaditev, Direktiva Sveta 93/42/EGS z dne 14. junija 1993 o medicinskih pripomočkih in Direktiva 98/79/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. oktobra 1998 o in vitro diagnostičnih medicinskih pripomočkih. 3. Odstavek 2 se ne uporablja za: (a) snovi, ki izpolnjujejo kriterije iz člena 57(a), (b), (c) ali (f), za katere ni mogoče določiti praga v skladu z oddelkom 6.4 Priloge I; (b) snovi, ki izpolnjujejo kriterije iz člena 57(d) ali (e); (c) snovi, navedene v členu 57(f), ki so po svojih lastnostih obstojne, se kopičijo v organizmih in so strupene ali zelo obstojne in se zelo lahko kopičijo v organizmih. 4. Če se avtorizacija ne more dodeliti v skladu z odstavkom 2 ali se ne more izdati za snovi, navedene v odstavku 3, se lahko kljub temu dodeli samo, če se dokaže, da socialno‑ekonomske koristi prevladajo nad tveganjem za zdravje ljudi ali okolje, ki izhaja iz uporabe snovi, ter če niso na voljo ustrezne alternativne snovi ali tehnologije. […]“
10

Člen 5 Uredbe, naslovljen „Dostop do trga“, določa: „1. Linijske prevoze lahko uporabljajo vsi, vendar pod pogojem obvezne rezervacije, kadar se to zahteva. Za takšne prevoze se zahteva dovoljenje v skladu z določbami poglavja III. Za linijske prevoze iz države članice v tretjo državo in obratno se zahteva dovoljenje v skladu z dvostranskim sporazumom med državo članico in tretjo državo ter, kjer je to primerno, s tranzitno državo članico, dokler se ne sklene potrebni sporazum med Skupnostjo in zadevno tretjo državo. Prilagajanje pogojem za opravljanje prevoza ne vpliva na rednost linijskega prevoza. [Na linijsko naravo prevoza ne vpliva prilagoditev pogojev opravljanja prevoza.] Organizacija vzporednih ali začasnih prevozov, ki so namenjeni istim ljudem kot obstoječi linijski prevozi, neustavljanje na določenih postajališčih in ustavljanje na dodatnih postajališčih pri obstoječih linijskih prevozih se ureja z enakimi predpisi, kot se uporabljajo za obstoječe linijske prevoze. 2. Posebni linijski prevozi zlasti vključujejo: (a) prevoz delavcev med domom in službo; (b) prevoz učencev in študentov do izobraževalne ustanove in nazaj. Dejstvo, da se posebni prevoz spreminja glede na potrebe uporabnikov, ne vpliva na razvrstitev prevoza pod linijski prevoz. Za posebne linijske prevoze se v skladu s poglavjem III dovoljenje ne zahteva, če jih ureja pogodba, sklenjena med organizatorjem in prevoznikom. […] 5. Prevozi za lastni račun so izvzeti iz vsakega sistema dovoljenj, vendar za te prevoze velja sistem potrdil. Potrdila izdajajo pristojni organi države članice, v kateri je vozilo registrirano, in veljajo za celotno vožnjo, vključno s tranzitom. […]“
9

V oddelku XXIII te preglednice A so med drugim navedeni „ortopedski pripomočki (tudi kirurški pasovi); pripomočki za zlome (opornice in podobno); zobne, očesne in druge proteze; aparati za izboljšanje sluha in drugi pripomočki, ki se nosijo na telesu ali vdelajo v telo, da bi odpravili hibo ali invalidnost; posamezni izdelki, oblikovani posebej za to, da jih imajo na sebi bolniki s stomo in osebe z inkontinenco, razen higienskih vložkov, ščitnikov perila, plenic in hlačnih plenic za otroke, mlajše od šestih let; posamezni pripomočki, ki so del umetne ledvice, vključno z opremo, ki se pri tem uporablja“, „aerosolne naprave in pribor zanje; posamezni izdelki za apliciranje mukolitika“ in „pumpice za vnos analgetikov“.
129

Glede trditve te države članice v zvezi z uredbama št. 44/2001 in št. 805/2004 je Sodišče že odločilo, da se ta akta nanašata na priznavanje in izvrševanje javnih listin, ki so bile sprejete in so izvršljive v drugi državi članici, in zato ne vplivajo na razlago člena 51, prvi odstavek, PDEU (glej v tem smislu sodbo z dne 24. maja 2011, Komisija/Belgija, C‑47/08, EU:C:2011:334, točka 120). Enako velja za Uredbo (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2012, L 351, str. 1), ki je nadomestila Uredbo št. 44/2001.
25

Zato čeprav distribucija signala prek televizijskih in radijskih sprejemnikov, ki so nameščeni v hotelskih sobah, pomeni dodatno storitev, ki vpliva na raven tega hotela in tako na ceno za sobo, kot je Sodišče navedlo v sodbah z dne 7. decembra 2006, SGAE (C‑306/05, EU:C:2006:764, točka 44), in z dne 15. marca 2012, Phonographic Performance (Ireland) (C‑162/10, EU:C:2012:141, točka 44), v okviru preizkusa, ali gre za dejanje priobčitve javnosti v smislu člena 3(1) Direktive 2001/29 oziroma člena 8(2) Direktive 2006/115, ni mogoče šteti, da se ta dodatna storitev ponuja na javno dostopnem kraju ob plačilu vstopnine v smislu člena 8(3) zadnjenavedene direktive.
10

Člen 25 Uredbe o SRP, ki je v Delu V navedene uredbe, naslovljen „Znanstvena podlaga za razvoj ribištva“, določa: „1. Države članice v skladu s pravili, sprejetimi na področju zbiranja podatkov, zbirajo biološke, okoljske, tehnične in socialno-ekonomske podatke, ki so potrebni za upravljanje ribištva, jih upravljajo in jih dajo na voljo končnim uporabnikom, vključno z organi, ki jih imenuje Komisija. Pridobivanje in upravljanje takšnih podatkov je upravičeno do financiranja iz Evropskega sklada za pomorstvo in ribištvo v skladu [z] bodočim pravnim aktom Unije, ki bo vzpostavil pogoje za pomorsko in ribiško politiko za obdobje 2014–2020. Ti podatki omogočajo zlasti oceno: (a) stanja izkoriščenih morskih bioloških virov; (b) ravni ribolova in vpliva, ki ga imajo ribolovne dejavnosti na morske biološke vire in morske ekosisteme, ter (c) socio-ekonomske uspešnosti sektorjev ribištva, ribogojstva in predelave v vodah Unije in zunaj njenih voda. 2. Zbiranje, upravljanje in uporaba podatkov temeljijo na naslednjih načelih: (a) natančnost in zanesljivost ter pravočasno zbiranje; (b) uporaba mehanizmov usklajevanja, da se prepreči podvajanje zbiranja podatkov za različne namene; (c) varno shranjevanje in zaščita zbranih podatkov v računalniško podprtih zbirkah podatkov ter po potrebi javni dostop do teh podatkov, tudi v agregatni obliki, ob zagotavljanju zaupnosti; (d) dostop Komisije ali organov, ki jih imenuje, do nacionalnih zbirk podatkov in sistemov, ki se uporabljajo za obdelavo zbranih podatkov za namene preverjanja obstoja in kakovosti podatkov; (e) pravočasno dajanje ustreznih podatkov in pripadajočih metodologij, na podlagi katerih se pridobivajo, na voljo organom, ki imajo z raziskovalnega ali upravljalnega vidika interes za znanstveno analizo podatkov v ribiškem sektorju, in vsem drugim zainteresiranim stranem, razen v okoliščinah, ko se v skladu z veljavnim pravom Unije zahtevata varstvo in zaupnost. 3. Države članice Komisiji vsako leto predložijo poročilo o izvajanju nacionalnih programov zbiranja podatkov in ga objavijo. Komisija oceni letno poročilo o zbiranju podatkov po tem, ko se posvetuje z znanstvenim svetovalnim organom ter po potrebi z regionalnimi organizacijami za upravljanje ribištva, v katerih je Unija pogodbenica ali opazovalka, ter ustreznimi mednarodnimi znanstvenimi ustanovami. 4. Države članice zagotovijo nacionalno usklajevanje zbiranja in upravljanja znanstvenih podatkov za upravljanje ribištva, vključno s socio-ekonomskimi podatki. V ta namen države članice na nacionalni ravni imenujejo odgovorno osebo in organizirajo letne usklajevalne sestanke. Komisija je obveščena o nacionalnih usklajevanih dejavnostih in povabljena na usklajevalne sestanke. […]“
59

Poleg tega morajo biti v skladu s členom 7(2) Uredbe št. 178/2002 ukrepi, sprejeti na podlagi člena 7(1) te uredbe, sorazmerni in trgovine ne smejo ovirati bolj, kakor je potrebno za doseganje visoke ravni varovanja zdravja, ki jo je Unija izbrala, ob upoštevanju tehnične in gospodarske izvedljivosti in drugih dejavnikov, pomembnih za obravnavano zadevo. Poleg tega se ti ukrepi ponovno pregledajo v primernem roku, odvisno od vrste ugotovljenega tveganja za življenje ali zdravje in vrste znanstvenih informacij, ki so potrebne za odpravo znanstvene negotovosti in za izvedbo izčrpnejše ocene tveganja.
71

Poleg tega je treba ugotoviti, da zadevna družinska člana, ki nista izpolnjevala pogojev iz člena 6(1) Sklepa št. 1/80, nikakor ne bi mogla pridobiti pravice, da v državi članici gostiteljici vstopita na trg dela, tako da tudi ne bi mogla utrditi svojega položaja v državi članici gostiteljici, in to tudi, če sta tam zakonito prebivala več let, če sta v njej načeloma dobro integrirana in če sta od njunega vstopa v državo članico gostiteljico prebivala skupaj s turškim državljanom v obdobju, v katerem je bil ta državljan neprekinjeno zaposlen vsaj tri oziroma vsaj pet let, to pa ni v skladu s ciljem člena 7, prvi odstavek, Sklepa št. 1/80.
24

Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) je presodilo, da klavzule o minimalni obrestni meri niso bile zakonite, da so bile določene iz objektivnih razlogov, da niso bile neobičajne ali ekstravagantne, da je bila njihova uporaba na trgu nepremičninskih posojil tolerirana že dolgo, da njihova ničnost temelji na pomanjkanju preglednosti zaradi nezadostnosti informacij od posojilodajalcev, da so bančne institucije spoštovale regulativne zahteve glede informacij, da so bile minimalne obrestne mere določene zaradi potrebe po ohranitvi minimalnega donosa teh hipotekarnih posojil, zato da se bančnim institucijam omogoči pokritje nastalih stroškov ponudbe in da lahko še naprej ponujajo financiranje, da so bile klavzule o minimalni obrestni meri izračunane tako, da ne povzročijo znatnih sprememb zneskov, ki jih je bilo treba prvotno plačati in ki so bili zneski, ki so jih posojilojemalci upoštevali, ko so sprejemali svoje ekonomske odločitve, da španska zakonodaja dopušča substitucijo upnika in da bi retroaktivnost ugotovitve ničnosti zadevnih klavzul povzročila resne gospodarske težave.