ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Zadeva C‑355/15

Bietergemeinschaft Technische Gebäudebetreuung GesmbH und Caverion Österreich GmbH

proti

Universität für Bodenkultur Wien

in

VAMED Management und Service GmbH & Co. KG in Wien

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof)

„Predhodno odločanje – Javna naročila – Direktiva 89/665/EGS – Revizijski postopki oddaje javnih naročil – Člen 1(3) – Pravni interes – Člen 2a(2) – Pojem ‚zadevni ponudnik‘ – Pravica ponudnika, ki ga je naročnik dokončno izključil, do revizije naknadne odločbe o oddaji naročila“

Povzetek – Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 21. decembra 2016

Približevanje zakonodaj – Revizijski postopki oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje – Direktiva 89/665 – Dolžnost držav članic določiti revizijski postopek – Dostop do revizijskih postopkov – Nemožnost za ponudnika, ki je bil izključen z odločbo naročnika, ki je postala dokončna, da vloži revizijo za ugotovitev nepravilnosti ponudbe edinega drugega ponudnika, in sicer izbranega ponudnika – Dopustnost

(Direktiva Sveta 89/665, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2007/66, člena 1(3) in 2a)

Člen 1(3) Direktive 89/665 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o uporabi revizijskih postopkov oddaje javnih naročil za preskrbo in javnih naročil za gradnje, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2007/66, je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da se ponudniku, ki je bil izključen iz postopka oddaje javnega naročila z odločbo naročnika, ki je postala dokončna, zavrne dostop do revizije zoper odločitev o oddaji zadevnega javnega naročila in sklenitev pogodbe, če sta ponudbi predložila le ta izključeni in izbrani ponudnik ter če ta izključeni ponudnik trdi, da bi bilo treba izključiti tudi ponudbo izbranega ponudnika.

Iz členov 1(3) in 2a Direktive 89/665 namreč izhaja, da ta direktiva s tem, da vsakemu izključenemu ponudniku omogoča izpodbijanje ne le zoper njega sprejete odločbe o izključitvi, ampak tudi – če to izpodbijanje ni bilo obravnavano – vseh poznejših odločitev, s katerimi bi mu nastala škoda, če bi bila njegova izključitev razglašena za nično, zagotavlja učinkovita pravna sredstva zoper nezakonite odločitve, sprejete v okviru postopka oddaje javnega naročila. V teh okoliščinah člena 1(3) te direktive ni mogoče razlagati tako, da nasprotuje temu, da se ponudniku, kot je skupina, zavrne dostop do revizije zoper odločitev o oddaji naročila, saj ga je treba obravnavati kot ponudnika, ki je dokončno izključen v smislu člena 2a(2), drugi pododstavek, te direktive.

(Glej točke od 34 do 36 in izrek.)
1.

Usklajevanje davčne zakonodaje — Skupni sistem davka na dodano vrednost — Oprostitve — Oprostitev davka nekaterih storitev, ki so tesno povezane s športom ali telesno vzgojo in jih opravljajo neprofitne organizacije v korist oseb, ki se ukvarjajo s temi dejavnostmi — Nacionalna zakonodaja, s katero je davka oproščeno dajanje privezov in sidrišč za plovila v najem članom navtičnih športnih organizacij za namene navtičnih ali prostočasnih dejavnosti, ki jih ni mogoče šteti za ukvarjanje s športom ali telesno vzgojo — Nedopustnost (Direktiva Sveta 2006/112, člen 132(1)(m)) (Glej točke od 21 do 25, 28 in 29.)
Zadeva C‑144/15

Staatssecretaris van Financiën

proti

Customs Support Holland BV

(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden)

„Predhodno odločanje — Skupna carinska tarifa — Kombinirana nomenklatura — Tarifne številke 2304, 2308 in 2309 — Uvrstitev sojinega beljakovinskega koncentrata“

Povzetek – Sodba Sodišča (deveti senat) z dne 3. marca 2016

Carinska unija – Skupna carinska tarifa – Tarifne številke – Sojin beljakovinski koncentrat, ki se uporablja kot sestavina krmne mešanice za zelo mlada teleta – Uvrstitev v tarifno številko 2309 kombinirane nomenklature

(Uredba Sveta št. 2658/87, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 948/2009, priloga I, tarifna številka 2309)

Kombinirano nomenklaturo iz Priloge I k Uredbi Sveta št. 2658/87 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije št. 948/2009, je treba razlagati tako, da sojin beljakovinski koncentrat, ki se uporablja kot sestavina krmne mešanice za zelo mlada teleta, spada pod tarifno številko 2309 te nomenklature.

Glede tarifne številke 2309 kombinirane nomenklature velja, da je treba „pripravo“ v smislu te tarifne številke razumeti kot predelavo proizvoda ali mešanje proizvoda z drugimi proizvodi. Zadevni proizvod, da bi lahko bil uvrščen pod tarifno številko 2309 kombinirane nomenklature, mora biti po eni strani primeren le za krmo živali, po drugi strani pa mora biti dokončno predelan ali mora nastati z mešanjem različnih snovi. Poleg tega je iz opombe 1 k poglavju 23 kombinirane nomenklature razvidno, da njena tarifna številka 2309 obsega proizvode, ki se uporabljajo kot krma za živali, ki niso navedeni ali zajeti na drugem mestu, ki so dobljeni s predelavo rastlinskih ali živalskih snovi in ki so izgubili bistvene značilnosti osnovne snovi, razen rastlinskih odpadkov, rastlinskih ostankov in stranskih proizvodov take predelave.

Da se sojin beljakovinski koncentrat lahko uvrsti pod tarifno številko 2309 kombinirane nomenklature, mora biti proizveden v postopku, v katerem izgubi vse bistvene lastnosti rastlinske snovi, katere derivat je. V zvezi s tem ima postopek predelave moke iz sojinega ekstrakta, v katerem nastane zadevni proizvod, določen zootehnični cilj, saj je njegov namen priprava beljakovinskega koncentrata, ki ga drugače od moke iz sojinega ekstrakta lahko užijejo zelo mlada teleta. Tako je mogoče na podlagi značilnosti in objektivnih lastnosti takega proizvoda in zlasti načrtne odstranitve ali zmanjšanja nekaterih sestavin moke iz sojinega ekstrakta z namenom, da bi ta proizvod postal primeren za krmo nekaterih vrst živali, ugotoviti, da ta proizvod izpolnjuje pogoje za uvrstitev pod tarifno številko 2309 kombinirane nomenklature.

(Glej točke 36, 38, 40, 41, 49 in izrek.)
41

Kar zadeva merilo selektivnosti prednosti, ki je sestavni del pojma „državna pomoč“ v smislu člena 107(1) PDEU, ki prepoveduje pomoči „z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga“, je iz ustaljene sodne prakse Sodišča, navedene v točkah 45 in 46 izpodbijane sodbe, razvidno, da je treba za presojo tega pogoja ugotoviti, ali je nacionalni ukrep v okviru določene pravne ureditve take vrste, da daje prednost „posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga“ v primerjavi z drugimi podjetji, ki so glede na cilj, ki si ga prizadeva doseči zadevna ureditev, v primerljivem dejanskem in pravnem položaju. Pojem „državna pomoč“ ne vključuje državnih ukrepov, ki uvajajo razlikovanje med podjetji in so torej a priori selektivni, kadar to razlikovanje izvira iz narave ali sistematike ureditve, v katero spadajo (glej sodbe z dne 8. novembra 2001, Adria-Wien Pipeline in Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke, C‑143/99, EU:C:2001:598, točki 41 in 42; z dne 22. decembra 2008, British Aggregates/Komisija, C‑487/06 P, EU:C:2008:757, točki 82 in 83; z dne 15. novembra 2011, Komisija in Španija/Government of Gibraltar in Združeno kraljestvo, C‑106/09 P in C‑107/09 P, EU:C:2011:732, točki 74 in 75, ter z dne 14. januarja 2015, Eventech, C‑518/13, EU:C:2015:9, točki 54 in 55).
53

Kraljevina Švedska, ki jo podpira Republika Finska, navaja, da je Splošno sodišče pri ugotovitvah iz točk 94 in 95 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo s tem, da je to sodišče napačno presodilo, da Komisija ni storila napake pri presoji s tem, ko je štela, da v tem primeru ni prevladujočega javnega interesa za razkritje spornih dokumentov na podlagi člena 4(2), zadnji del stavka, Uredbe št. 1049/2001, ker je bil najboljši način za ugoditev splošnemu interesu ta, da se privede postopek EU Pilot z Zvezno republiko Nemčijo do konca. Kraljevina Švedska se sklicuje na točko 44 sodbe z dne 1. julija 2008, Švedska in Turco/Svet (C‑39/05 P in C‑52/05 P, EU:C:2008:374), in navaja, da ni naloga Komisije, da presodi, kako bi najbolje ravnala v splošnem interesu, temveč da preveri, ali obstaja prevladujoč javni interes za razkritje dokumentov.
43

To je tako tudi v primeru zadevne prakse ravnanja. Na podlagi te prakse se namreč plemenite kovine, na katerih je žig laboratorija WaarborgHolland, ki je nizozemski laboratorij za preizkus in označitev plemenitih kovin, označeval, da so bile zakonito žigosane in tržene na nizozemskem ozemlju ali celo na ozemlju druge države članice oziroma da so bile žigosane na ozemlju tretje države v skladu z nizozemsko zakonodajo in dane v prosti promet v državi članici ter da so se ali ne zakonito tržile na ozemlju države članice, lahko tržijo na ozemlju Češke republike šele, ko se nad njimi opravi nadzor in dodatno žigosanje v tej državi članici, zaradi česar se lahko uvoz teh izdelkov na ozemlje te države iz drugih držav članic oteži in podraži.
V prvi, četrti, šesti, sedmi, enajsti in dvanajsti uvodni izjavi Direktive 89/106 je navedeno:

„ker so države članice odgovorne za zagotovitev, da so stavbe visokih in nizkih gradenj na njihovem ozemlju projektirane in zgrajene tako, da ne ogrožajo varnosti ljudi, domačih živali in imetja, in pri tem, v interesu splošne blaginje, upoštevajo druge bistvene zahteve;

[…]

ker odstavek 71 Bele knjige o dokončnem oblikovanju notranjega trga, ki jo je odobril Evropski svet junija 1985, navaja, da bodo v okviru splošne politike nekatera področja, vključno z gradbeništvom, posebno poudarjena; ker morajo biti tehnične ovire v gradbeništvu odstranjene skladno z novim pristopom, določenim v Resoluciji Sveta z dne 7. maja 1985 [UL 1985, C 136, str. 1], če tega ni mogoče zagotoviti že z vzajemnim priznavanjem enakovrednosti med vsemi državami članicami, kar zahteva opredelitev bistvenih zahtev za varnost in druge vidike, pomembne za splošno blaginjo, ne da bi bila s tem v državah članicah znižana raven že obstoječe in utemeljene zaščite;

[…]

ker bodo, kot podlaga za usklajene standarde ali druge tehnične specifikacije na evropski ravni ter za pripravo in podelitev evropskega tehničnega soglasja, izdelani razlagalni dokumenti, ki bodo te bistvene zahteve oblikovali na tehnični ravni;

ker so te bistvene zahteve podlaga za pripravo usklajenih standardov za gradbene proizvode na evropski ravni; ker je treba, da bi bila dosežena največja možna prednost za enoten notranji trg, da bi bil omogočen dostop na ta trg čim večjemu številu proizvajalcev, da bi bila zagotovljena največja možna stopnja preglednosti trga in da bi bile ustvarjene razmere za usklajen sistem splošnih pravil v gradbeni industriji, kolikor se da in v čim krajšem času, uvesti usklajene standarde; ker te standarde pripravljajo zasebna telesa in ker morajo ohraniti naravo neobvezujočih besedil; ker sta za ta namen Evropski odbor za standardizacijo (CEN) in Evropski odbor za standardizacijo v elektrotehniki (Cenelec) priznana kot pristojni telesi za sprejemanje usklajenih standardov skladno s splošnimi smernicami za sodelovanje med Komisijo in tema telesoma, podpisanimi 13. novembra 1984; ker je za namene te direktive usklajeni standard tehnična specifikacija (evropski standard ali usklajeni dokument), ki sta ga na podlagi mandata Komisije sprejela eno ali obe zgoraj navedeni telesi, skladno z določbami Direktive Sveta 83/189/EGS z dne 28. marca 1983 o postopku za zagotavljanje informacij na področju tehničnih standardov in predpisov [UL 1983, L 109, str. 8];

[…]

ker se šteje, da je proizvod primeren za uporabo, če ustreza usklajenemu standardu, evropskemu tehničnemu soglasju ali na ravni Skupnosti priznani tehnični specifikaciji; ker pri proizvodih, ki so glede na bistvene zahteve manj pomembni, in pri proizvodih, ki odstopajo od obstoječih tehničnih specifikacij, njihovo ustreznost za uporabo potrdi odobreni organ;

ker proizvode, ki so v tem smislu ustrezni za uporabo, lahko prepoznamo po oznaki CE; ker morata biti prosti pretok takih proizvodov in prosta uporaba za njihov predvideni namen dovoljena na celotnem območju Skupnosti.“
56

To razlago potrjuje pristojnost, ki je podeljena Sodišču, da, prvič, na podlagi člena 11(3)(b) in (6) Sklepa Sveta (SZVP) 2015/1835 z dne 12. oktobra 2015 o določitvi statuta, sedeža in načina delovanja Evropske obrambne agencije (UL L 266, str. 55) odloča o tožbah nacionalnih strokovnjakov, ki so napoteni v to agencijo, in da, drugič, na podlagi člena 42(1) Sklepa 2012/C 12/04 visoke predstavnice Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko z dne 23. marca 2011 o pravilih, ki se uporabljajo za nacionalne strokovnjake, napotene v Evropsko službo za zunanje delovanje (UL 2012, C 12, str. 8), odloča o tožbah nacionalnih strokovnjakov, napotenih v to službo.
77

V zvezi s pojasnjevalnimi opombami HS je treba dodati, da sicer niso zavezujoče, vendar so kljub temu pomembno sredstvo za enotno uporabo skupne carinske tarife in zagotavljajo veljavne elemente za njeno razlago (sodbi z dne 18. junija 2009, Kloosterboer Services, C‑173/08, EU:C:2009:382, točka 25, in z dne 20. junija 2013, Agroferm, C‑568/11, EU:C:2013:407, točka 28). Enako velja za pojasnjevalne opombe KN (glej sodbi z dne 16. junija 1994, Develop Dr. Eisbein, C‑35/93, EU:C:1994:252, točka 21, in z dne 14. aprila 2011, British Sky Broadcasting Group in Pace, C‑288/09 in C‑289/09, EU:C:2011:248, točka 92).
47

Komisija glede teže ugotovljene kršitve najprej poudarja pomembnost pravil Unije, ki so predmet kršitve, in, drugič, posledice te kršitve na splošne in posamezne interese, kot so med drugim varstvo okolja in zdravja ljudi, ohranjanje in izboljšanje kakovosti sprejemne vode in z njimi povezanih vodnih ekosistemov ali izvajanje rekreativnih dejavnosti, poveznih s temi ekosistemi. Komisija, tretjič, kljub priznanju obstoja olajševalnih okoliščin zaradi napredka te države članice ugotavlja tudi obstoj oteževalnih okoliščin, ki izhajajo iz neuskladitve s členom 4 Direktive 91/271 po izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju in v sodbi z dne 7. maja 2009, Komisija/Portugalska (C‑530/07, EU:C:2009:292), jasnosti kršenih določb, nespoštovanja zaporednih časovnih načrtov, ki so jih portugalski organi pošiljali Komisiji, in nazadnje iz ponavljajočega se kršitvenega ravnanja te države članice glede spoštovanja prava Unije v sektorju, v katerem so posledice na zdravje ljudi in na okolje posebno pomembne.
64

Ob tem je treba sicer opozoriti, da čeprav je uporaba dveh različnih metod obdavčitve za rezidenčne in nerezidenčne pokojninske sklade v obravnavanem primeru utemeljena zaradi razlikovanja med položaji teh dveh kategorij davčnih zavezancev, je Sodišče že razsodilo, da so, kar zadeva poslovne stroške, ki so v neposredni zvezi z dejavnostjo, s katero so bili v državi članici ustvarjeni obdavčljivi dohodki, rezidenti in nerezidenti te države članice v primerljivem položaju (sodba z dne 17. septembra 2015, Miljoen in drugi, C‑10/14, C‑14/14 in C‑17/14, EU:C:2015:608, točka 57).
42

Glede vprašanja predložitvenega sodišča, navedenega v točki 19 te sodbe, je treba poudariti, da možnost posameznikov, kot je v obravnavani zadevi delavec, ki imajo na podlagi prava Unije pravico, da zahtevajo povrnitev škode, kadar so s kršitvijo prava Unije, ki jo je mogoče pripisati državi članici, kršene njihove pravice (glej v tem smislu sodbi Francovich in drugi, C‑6/90 in C‑9/90, EU:C:1991:428, točka 33, in Brasserie du pêcheur in Factortame, C‑46/93 in C‑48/93, EU:C:1996:79, točka 20), ne more poseči v obveznost predložitvenega sodišča, da da prednost razlagi nacionalnega prava, ki je v skladu z Direktivo 2000/78, ali če taka razlaga ni mogoča, da ne uporabi nacionalne določbe, ki je v nasprotju s splošnim načelom prepovedi diskriminacije na podlagi starosti, kakor ga konkretizira navedena direktiva, niti ne more tega sodišča pripeljati do tega, da v okviru spora, o katerem odloča, da prednost varstvu zaupanja posameznika, v obravnavani zadevi delodajalca, ki je ravnal v skladu z nacionalnim pravom, v pravo.
56

Tretjič, ker se je predložitveno sodišče v odločbi sklicevalo na člene 91, 92 in 94 UNCLOS ter na sodbo Poulsen in Diva Navigation (C‑286/90, EU:C:1992:453) in ker je grška vlada trdila, da iz navedenih predpisov, razlaganih ob upoštevanju te sodne prakse, izhaja, da bi prišlo do njihove kršitve, če bi bilo treba Direktivo 80/987 razlagati tako, da so do varstva, ki ga ta uvaja, upravičeni delavci, ki jih je družba s statutarnim sedežem v tretji državi zaposlila na ladji, ki pluje pod zastavo te tretje države, je treba pojasniti naslednje.
4

Člen 29(1) in (2) carinskega zakonika določa: „1. Carinska vrednost uvoženega blaga je njegova transakcijska vrednost, to pomeni cena, ki je bila za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje Skupnosti dejansko plačana ali ki jo je treba plačati, po potrebi po uskladitvi, opravljeni v skladu s členoma 32 in 33, če: […] (d) kupec in prodajalec nista povezana ali, v primeru, da sta povezana, če je transakcija vrednost v skladu z odstavkom 2 sprejemljiva za carinske namene.“ (a) Pri ugotavljanju, ali je transakcijska vrednost sprejemljiva za izvajanje odstavka 1, dejstvo, da sta kupec in prodajalec povezana, samo po sebi še ne predstavlja zadostnega razloga, da bi se transakcijska vrednost štela za nesprejemljivo. Če je potrebno, se preverijo okoliščine, ki spremljajo prodajo, in sprejme transakcijska vrednost, če povezanost ni vplivala na ceno. Če imajo carinski organi na podlagi informacij, ki jih je zagotovil deklarant ali so jih pridobili iz drugih virov, razlog za domnevo, da je povezanost vplivala na ceno, deklaranta seznanijo z njihovimi razlogi in mu dajo zadostno možnost za odgovor. Na zahtevo deklaranta je treba razloge sporočiti pisno. (b) Pri prodaji med povezanimi osebami se transakcijska vrednost sprejme in blago ovrednoti v skladu z odstavkom 1, če deklarant dokaže, da je ta vrednost zelo blizu eni od naslednjih obstoječih vrednosti v istem ali skoraj istem času: (i) transakcijski vrednosti pri prodajah enakega ali podobnega blaga za izvoz v Skupnost med kupci in prodajalci, ki niso povezani na noben poseben način; (ii) carinski vrednosti enakega ali podobnega blaga, kot je določena z izvajanjem člena 30 (2) (c); (iii) carinski vrednosti enakega ali podobnega blaga, kot je določena z uporabo člena 30 (2) (d). Pri uporabi predhodnih meril je treba skrbno upoštevati prikazane razlike glede trgovinskih ravni, količin, elementov iz člena 32 in stroškov, ki jih nosi prodajalec pri prodaji nepovezanim kupcem, ne pa pri prodaji povezanim kupcem. (c) Merila iz točke (b) je treba uporabiti na pobudo deklaranta in zgolj zaradi primerjanja. Nadomestnih vrednosti se ne more določiti v skladu s to točko.
5

Člen 6 Direktive 76/207 je bil z Direktivo 2002/73 spremenjen tako: „1. Države članice zagotovijo, da so sodni in/ali upravni postopki, vključno s spravnimi postopki, kadar so ta primerna, za izvrševanje obveznosti v skladu s to direktivo na voljo vsem osebam, ki so mnenja, da jim je bila storjena krivica, ker glede njih ni bilo uporabljeno načelo enake obravnave, tudi po koncu razmerja, v katerem je domnevno prišlo do diskriminacije. 2. Države članice uvedejo v svoj nacionalni pravni sistem ukrepe, ki so potrebni za zagotovitev dejanske in učinkovite kompenzacije oziroma povrnitve škode, kakršno določijo države članice, za izgubo in škodo, ki jo je oškodovana oseba utrpela zaradi diskriminacije v nasprotju s členom 3, in sicer na način, ki je odvračilen in je v sorazmerju z utrpljeno škodo; takšna kompenzacija oziroma povrnitev škode ne sme biti vnaprej omejena z določitvijo zgornje meje, razen v primerih, ko lahko delodajalec dokaže, da je edina škoda, ki jo je prosilec utrpel zaradi diskriminacije v smislu te direktive, zavrnitev upoštevanja njegove prijave za delovno mesto. […]“
51

V teh okoliščinah ni mogoče šteti, da sta družbi Air France-KLM in Brit Air pavšalni znesek – ki ga je prva družba nakazala drugi družbi za prodane vozovnice, katerih veljavnost je potekla, in ki se izračuna kot odstotek letnega prometa, ustvarjenega na ustreznih letalskih progah – določili zaradi povračila škode, nastale družbi Brit Air. Nasprotno, ta znesek, ki sta ga stranki pogodbeno določili, ustreza vrednosti vozovnic, ki so bile izdane za opravljanje storitve prevoza in jih kupci niso uporabili, kot sta jo ocenili zadevni družbi. Pavšalni znesek, ki ga je družba Air France-KLM nakazala družbi Brit Air, je plačilo kot protidajatev za vozovnice, ki jih je družba Air France-KLM izdala za njen račun in ki jih kupci niso uporabili. Obstaja torej neposredna povezava med opravljenimi storitvami in plačilom, prejetim zanje.
4

Člen 1 Direktive 89/665 določa: „1. Ta direktiva se uporablja za javna naročila iz [Direktive 2004/18], razen če so takšna naročila izključena v skladu s členi 10 do 18 navedene direktive. […] Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da se v zvezi z javnimi naročili s področja uporabe Direktive [2004/18] zagotovi učinkovita in zlasti čim hitrejša revizija odločitev, ki so jih sprejeli naročniki, skladno s pogoji, določenimi v členih 2 do 2f te direktive, na podlagi obrazložitve, da so takšne odločitve kršile zakonodajo Skupnosti na področju javnih naročil ali nacionalne predpise o izvajanju te zakonodaje. […] 3. Države članice zagotovijo, da so revizijski postopki v skladu z natančnimi pravili, ki jih lahko določi država članica, na voljo vsaj osebam, ki imajo ali so imele interes za dodelitev določenega javnega naročila in ki jim je z domnevno kršitvijo nastala škoda ali bi jim lahko nastala škoda. […]“
4

Člen 4 te uredbe, naslovljen „Pravo, ki se uporablja“, določa: „1. Če ta uredba ne določa drugače, je pravo, ki se uporablja za postopke v primeru insolventnosti in njihove učinke, pravo države članice, na katere ozemlju so bili uvedeni postopki, v nadaljnjem besedilu ‚država, v kateri so bili uvedeni postopki‘. 2. Pravo države, v kateri so bili uvedeni postopki, določa pogoje za uvedbo, vodenje in končanje teh postopkov. Zlasti pa določa: […] (m) pravila v zvezi z ničnostjo, izpodbojnostjo ali neizvršljivostjo pravnih dejanj, ki so v škodo vseh upnikov.“
76

Sodišče Unije pa mora, da bi izpolnilo zahteve načela učinkovitega sodnega varstva, določenega v členu 47(1) Listine in ob upoštevanju, da člen 23(3) Uredbe št. 1/2003 določa, da je treba pri določanju višine zneska globe upoštevati težo in trajanje kršitve, pri izvajanju pooblastil iz členov 261 PDEU in 263 PDEU preučiti vsak očitek, dejanski ali pravni, s katerim se skuša dokazati, da znesek globe ni v sorazmerju s težo in trajanjem kršitve (glej v tem smislu sodbo Komisija/Parker Hannifin Manufacturing in Parker-Hannifin, C‑434/13 P, EU:C:2014:2456, točka 75 in navedena sodna praksa).
6

Ta konvencija ne opredeljuje pojma „zunajsodno pisanje“. Vendar je v obrazložitvenem poročilu o Konvenciji, sestavljeni na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji, o vročanju sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah Evropske unije (UL 1997, C 261, str. 26), in sicer v komentarju glede člena 1 te konvencije, navedeno: „[…] Zunajsodnih pisanj se ne zdi mogoče natančno opredeliti. Lahko se šteje, da so to pisanja, ki jih pripravi pravosodni uradnik, kot je notarska listina ali akt sodnega izvršitelja, ali pisanja, ki jih pripravi uradni organ države članice, ali tudi pisanja, katerih narava in pomen upravičujeta, da se jih pošlje in z njimi seznani naslovnike po uradnem postopku.“
55

Merilo enako učinkovitega konkurenta je Sodišče posebej uporabilo za prakse določanja nizkih cen v obliki selektivnih cen ali plenilskih cen (glede selektivnih cen glej sodbo Post Danmark, C‑209/10, EU:C:2012:172, točke od 28 do 35, in glede plenilskih cen sodbi AKZO/Komisija, C‑62/86, EU:C:1991:286, točke od 70 do 73, in France Télécom/Komisija, C‑202/07 P, EU:C:2009:214, točki 107 in 108) in za zbijanje marž (sodba TeliaSonera Sverige, C‑52/09, EU:C:2011:83, točke od 40 do 46).