SKLEP SODIŠČA PRVE STOPNJE (pritožbeni senat)

z dne 28. septembra 2009

Zadeva T-46/08 P

Luigi Marcuccio

proti

Komisiji Evropskih skupnosti

„Pritožba – Javni uslužbenci – Uradniki – Zahteva za pridobitev podatka glede osebnih stvari, poslanih iz kraja zaposlitve v kraj prebivanja – Pritožba, ki je delno očitno nedopustna in delno očitno neutemeljena“

Predmet: Pritožba zoper sklep Sodišča za uslužbence Evropske unije (prvi senat) z dne 6. decembra 2007, sprejet v zadevi Marcuccio proti Komisiji (F‑40/06, še neobjavljen v ZOdl. JU), s katero se predlaga razveljavitev tega sklepa.

Odločitev: Pritožba se zavrne. Luigi Marcuccio nosi svoje stroške in stroške, ki jih je v tem postopku priglasila Komisija.

Povzetek

1. Pritožba – Pritožbeni razlogi – Napačna presoja dejstev – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dokazov – Izključitev, razen v primeru izkrivljanja

(člen 225 ES; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek)

2. Ničnostna tožba – Pravni interes – Prenehanje tega interesa zaradi dogodka, ki se je zgodil po vložitvi tožbe – Ustavitev postopka

3. Uradniki – Nepogodbena obveznost institucij – Pogoji – Nezakonitost – Škoda – Vzročna zveza

(člen 288, drugi odstavek, ES)

4. Pritožba – Pritožbeni razlogi – Pritožbeni razlog zoper odločitev Sodišča za uslužbence o stroških

(Statut Sodišča, Priloga I, člen 11(2))

1. Sodišče za uslužbence je edino pristojno, po eni strani, za ugotavljanje dejstev, razen če bi vsebinska nepravilnost njegovih ugotovitev izhajala iz listin v spisu, ki so mu bile predložene, in, po drugi strani, za presojo teh dejstev. Presoja dejstev, razen v primeru izkrivljanja dokazov, predloženih temu sodišču, torej ni pravno vprašanje, ki je v okviru pritožbe kot táko predmet nadzora Sodišča prve stopnje. Listine iz spisa morajo očitno kazati na tako izkrivljanje, ne da bi bilo treba ponovno presojati dejstva in dokaze.

(Glej točki 44 in 45.)

Napotitev na: Sodišče, 28. maj 1998, New Holland Ford proti Komisiji, C‑8/95 P, Recueil, str. I‑3175, točka 72; Sodišče, 2. oktober 2001, EIB proti Hautmu, C‑449/99 P, Recueil, str. I‑6733, točka 44; Sodišče, 10. januar 2006, Comunità montana della Valnerina proti Komisiji, C‑240/03 P, ZOdl., str. I‑731, točka 63; Sodišče, 6. april 2006, General Motors proti Komisiji, C‑551/03 P, ZOdl., str. I‑3173, točka 54; Sodišče, 21. september 2006, JCB Service proti Komisiji, C‑167/04 P, ZOdl., str. I‑8935, točka 108.

2. V interesu učinkovitega sodstva lahko Sodišče za uslužbence po uradni dolžnosti ugotovi, da o tožbi ni več treba odločati, če je tožeča stranka, ki je imela na začetku pravni interes, zaradi dogodka, ki se je zgodil po vložitvi te tožbe, izgubila vsakršen osebni interes za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe. Da lahko tožeča stranka nadaljuje tožbo za razglasitev ničnosti odločbe, mora namreč ohraniti osebni interes za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe tudi po vložitvi zadevne tožbe.

Iz ugotovitve, da o tožbi, vloženi pri Sodišču za uslužbence, ni treba odločati, izhaja, da to ne more odločati o utemeljenosti zadevne tožbe.

(Glej točke od 50 do 52.)

Napotitev na: Sodišče, 7. junij 2007, Wunenburger proti Komisiji, C‑362/05 P, ZOdl., str. I‑4333, točka 39; Sodišče prve stopnje, 17. oktober 2005, First Data in drugi proti Komisiji, T‑28/02, ZOdl., str. II‑4119, točki 36 in 37; Sodišče prve stopnje, 7. februar 2007, Clotuche proti Komisiji, T‑339/03, še neobjavljena v ZOdl., točka 39 in navedena sodna praksa.

3. Dejstvo, da odločba vsebuje nezakonitost, kot je pomanjkanje obrazložitve, ni zadosten pogoj za nastanek nepogodbene odgovornosti Skupnosti zaradi nezakonitih aktov njenih organov, saj morajo biti za táko odgovornost izpolnjeni vsi kumulativni pogoji, ki se nanašajo na nezakonitost ravnanja, ki se očita toženi instituciji, resničnost zatrjevane škode ter obstoj vzročne zveze med očitanim ravnanjem in zatrjevano škodo.

Okoliščina, da naj bi tožeča stranka utrpela nepremoženjsko in domnevno „eksistencialno“ škodo, ne more obrniti dokaznega bremena glede obstoja in obsega škode, ki ga nosi tožeča stranka. Odgovornost Skupnosti namreč nastane samo, če je tožeči stranki uspelo dokazati resničnost svoje škode.

(Glej točki 66 in 67.)

Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 9. november 2004, Montalto proti Svetu, T‑116/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑339 in II‑1541, točka 126 in navedena sodna praksa; Sodišče prve stopnje, 8. junij 2006, Pérez‑Díaz proti Komisiji, T‑156/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑2‑135 in II‑A‑2‑649, točka 72 in navedena sodna praksa.

4. Iz člena 11(2) Priloge I k Statutu Sodišča izhaja, da pritožba, ki se nanaša samo na stroške in njihovo višino, ni dopustna. Iz tega sledi, da je treba, če so bili vsi drugi razlogi pritožbe zoper odločitev Sodišča za uslužbence o stroških zavrnjeni, predloge glede domnevne nezakonitosti odločitve navedenega sodišča, ki se nanaša na naložitev stroškov, razglasiti za očitno nedopustne.

(Glej točko 84.)

Napotitev na: Sodišče, 26. maj 2005, Tralli proti ECB, C‑301/02 P, ZOdl., str. I‑4071, točka 88 in navedena sodna praksa.