SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA

MACIEJA SZPUNARJA,

predstavljeni 10. septembra 2015 ( 1 )

Zadeva C‑315/14

Marchon Germany GmbH

proti

Yvonne Karaszkiewicz(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,

ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija))

„Direktiva 86/653/EGS — Člen 17 — Samozaposleni trgovski zastopniki — Prenehanje pogodbe — Pravica trgovskega zastopnika do nadomestila — Pojem novih strank“

I – Uvod

1. Ali imaš lahko vse? To je vprašanje, ki se postavi v obravnavani zadevi, v kateri bi predložitveno sodišče želelo vedeti, ali je obstoječe stranke naročitelja za namene določbe sekundarnega prava EU v določenih okoliščinah mogoče šteti za „nove stranke“.

2. V skladu s členom 17(2)(a), prva alinea, Direktive Sveta 86/653/EGS z dne 18. decembra 1986 o usklajevanju zakonodaje držav članic o samozaposlenih trgovskih zastopnikih (v nadaljevanju: Direktiva) ( 2 ) je trgovski zastopnik upravičen do nadomestila po prenehanju pogodbe, če „je naročitelju priskrbel nove stranke ali je razširil poslovne stike z obstoječimi strankami“. Predložitveno sodišče se želi prepričati, ali lahko pojem „novih strank“ v nekaterih okoliščinah obsega tudi obstoječe stranke naročitelja, torej stranke, ki so bile že pred tem v poslovnem razmerju z naročiteljem, niso pa še kupile nekaterih blagovnih znamk iz celotne palete proizvodov naročitelja.

3. Ali je torej pojem „novih strank“ v bistvu povezan z identiteto strank ali proizvodov, ki jih kupujejo?

4. S tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je predložilo Bundesgerichtshof (zvezno sodišče) (Nemčija) med postopkom, v katerem je Yvonne Karaszkiewicz, trgovska zastopnica, tožila družbo Marchon Germany GmbH, proizvajalca in prodajalca na debelo okvirjev za očala različnih blagovnih znamk, in zahtevala plačilo nadomestila za prenehanje pogodbe o trgovskem zastopanju, ima Sodišče prvič priložnost, da razloži pojem „novih strank“ iz člena 17 Direktive.

5. Predlagam, naj Sodišče odgovori, da člen 17 Direktive v nekaterih okoliščinah ne nasprotuje uporabi nacionalne določbe, na podlagi katere so „nove stranke“ lahko tudi stranke, ki jih je pridobil trgovski zastopnik in so bile že pred tem v poslovnem razmerju z naročiteljem.

6. Ker taka razlaga torej pomeni, da mora naročitelj plačati nadomestilo, je po mojem razumevanju posledica člena 17 Direktive, da naročitelj ne more imeti vsega.

II – Pravni okvir

A – Pravo Evropske unije

7. V drugi uvodni izjavi preambule Direktive je določeno: „[…] ker razlike v nacionalnih zakonodajah glede trgovskega zastopanja občutno vplivajo na pogoje konkurence in na opravljanje poklica znotraj Skupnosti ter škodujejo stopnji varnosti trgovskih zastopnikov v njihovih odnosih z naročiteljem, pa tudi varnosti pri sklepanju trgovskih poslov; […] ker te razlike otežujejo sklepanje in izvajanje pogodb o trgovskem zastopanju med naročiteljem in trgovskim zastopnikom, ki imata sedež v različnih državah članicah“;

8. Člen 1(2) Direktive določa: „V skladu s to direktivo je ‚trgovski zastopnik‘ tisti, ki ima kot samozaposleni posrednik trajno pooblastilo za posredovanje pri prodaji ali nakupu izdelkov za drugo osebo, v nadaljevanju ‚naročitelj‘, ali za posredovanje in sklepanje poslov v imenu naročitelja in za njegov račun.“

9. V členu 3(2) Direktive je navedeno: „Trgovski zastopnik mora zlasti: (a) zavzemati se za posredovanje in morebitno sklepanje poslov, za katere je pristojen“; […]“

10. V skladu s členom 17 Direktive: „1. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi trgovskemu zastopniku po prenehanju veljavnosti pogodbe o trgovskem zastopanju zagotovijo nadomestilo v skladu z odstavkom 2 ali odškodnino v skladu z odstavkom 3. (a) Trgovski zastopnik je upravičen do nadomestila, kadar in če: — je naročitelju priskrbel nove stranke ali razširil poslovne stike z obstoječimi strankami in naročitelj še uživa velike prednosti iz poslov s temi strankami in — je plačilo tega nadomestila ob upoštevanju vseh okoliščin ustrezno, predvsem glede provizije, za katero je trgovski zastopnik prikrajšan in ki izhaja iz poslov s temi strankami. Države članice lahko predvidijo, da te okoliščine zajemajo tudi izvajanje ali neizvajanje konkurenčne klavzule v skladu s členom 20; (b) znesek nadomestila ne more presegati višine, ki ustreza letnemu nadomestilu, izračunanemu na podlagi letnega povprečja plačil, ki jih je trgovski zastopnik prejemal zadnjih pet let, in če se pogodba sklene za manj kakor pet let, se nadomestilo izračuna glede na povprečje tega obdobja; (c) odobritev tega nadomestila trgovskemu zastopniku ne preprečuje uveljavljanja odškodnine. 3. Trgovski zastopnik ima pravico do odškodnine za nastalo škodo zaradi prenehanja pogodbenega razmerja z naročiteljem. Ta odškodnina se nanaša na prenehanje pogodbenega razmerja in vključuje okoliščine: — ki trgovskemu zastopniku onemogočajo prejemanje provizije, do katere bi bil pri normalnem izvajanju pogodbe upravičen, in naročitelju zagotavljajo pomembne prednosti, povezane z dejavnostjo trgovskega zastopnika, — in/ali ki trgovskemu zastopniku niso omogočili amortizacije stroškov in izdatkov, povzročenih z izvajanjem pogodbe na priporočilo naročitelja. 4. Nadomestilo iz odstavka 2 ali odškodnina iz odstavka 3 sta možna tudi, če pogodba preneha veljati zaradi smrti trgovskega zastopnika. 5. Trgovski zastopnik izgubi pravico do nadomestila iz odstavka 2 ali odškodnine iz odstavka 3, če v enem letu od prenehanja veljavnosti pogodbe ne obvesti naročitelja, da namerava uveljavljati svoje pravice. 6. Komisija osem let po uradnem obvestilu o tej direktivi predloži Svetu poročilo o izvajanju tega člena in mu po potrebi pošlje tudi predloge sprememb.“

11. Člen 18 Direktive določa: „Nadomestila ali odškodnine iz člena 17 ni mogoče zahtevati: (a) če je pogodbo razdrl naročitelj zaradi kršitev, ki jih gre pripisati trgovskemu zastopniku in ki bi v skladu z nacionalno zakonodajo upravičevala odpoved pogodbe brez odpovednega roka; (b) če je pogodbo razdrl trgovski zastopnik, razen če to odpoved upravičujejo okoliščine, ki jih gre pripisati naročitelju, ali jo upravičuje starost, slabost ali bolezen trgovskega zastopnika, zaradi česar od njega ni mogoče zahtevati nadaljnjega izvajanja dejavnosti; (c) če trgovski zastopnik na podlagi dogovora z naročiteljem prenese v pogodbi o trgovskem zastopanju predvidene pravice in obveznosti na tretjega.“

B – Nemško pravo

12. Člen 89b(1) nemškega trgovinskega zakonika (Handelsgesetzbuch, v nadaljevanju: HGB) določa: „Trgovski zastopnik lahko po prenehanju pogodbenega razmerja od naročitelja zahteva ustrezno nadomestilo, če: 1. naročitelj tudi po prenehanju pogodbe o trgovskem zastopanju še uživa velike prednosti iz poslovnih stikov z novimi strankami, ki jih je pridobil trgovski zastopnik; in 2. je plačilo nadomestila ob upoštevanju vseh okoliščin ustrezno, predvsem glede provizije, za katero je trgovski zastopnik prikrajšan in ki izhaja iz poslov s temi strankami. Če je trgovski zastopnik poslovne stike z obstoječo stranko tako razširil, da po tržnih načelih ustreza pridobitvi nove stranke, se šteje, da je pridobil novo stranko.“

III – Dejansko stanje, postopek v glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje

13. Y. Karaszkiewicz, tožeča stranka v postopku v glavni stvari, je od septembra 2008 do junija 2009 delala kot trgovska zastopnica za družbo Marchon Germany, toženo stranko v postopku v glavni stvari, ki proizvaja in prodaja na debelo okvirje za očala različnih blagovnih znamk. Stranki sta v sporu glede zahtevka Y. Karaszkiewcz za nadomestilo po prenehanju pogodbe.

14. Družba Marchon Germany dela z več trgovskimi zastopniki, ki jim dodeli le kolekcije okvirjev za očala nekaterih blagovnih znamk, ne pa svoje celotne palete proizvodov. Y. Karaszkiewicz je bila zaupana prodaja kolekcij okvirjev za očala blagovnih znamk C.K. in F. Pri tem je konkurirala z drugimi območnimi zastopniki družbe Marchon Germany, ki jim je bila zaupana prodaja drugih kolekcij okvirjev za očala.

15. Družba Marchon Germany je dala Y. Karaszkiewicz seznam strank, in sicer optikov, ki so od družbe že kupili druge kolekcije okvirjev za očala.

16. Po prenehanju pogodbe je Y. Karaszkiewicz zahtevala nadomestilo trgovskega zastopnika v skladu s členom 89b(1) HGB, ki pa ga družba Marchon Germany ni hotela plačati. Y. Karaszkiewicz je med drugim trdila, da je treba optike, ki so zaradi njenih prizadevanj prvič kupili okvirje za očala blagovnih znamk C.K. in F., šteti za nove stranke, čeprav so že bili stranke družbe Marchon Germany, vendar za druge blagovne znamke okvirjev za očala.

17. Landgericht v Münchnu (regionalno sodišče) je odločilo, da je treba tudi tiste stranke, ki jih je pridobila Y. Karaszkiewicz in so že pred tem od družbe Marchon Germany kupile druge kolekcije, šteti za „nove stranke“. Vendar je nadomestilo iz razlogov pravičnosti zmanjšalo za 50 % zaradi seznama strank, ki ga je Y. Karaszkiewicz prejela od družbe Marchon Germany, ker se trgovskemu zastopniku olajša prodaja očal, če stranka svojega pogodbenega partnerja že pozna.

18. Družba Marchon Germany je vložila pritožbo na Oberlandesgericht v Münchnu (višje regionalno sodišče). Pritožbeno sodišče je pritožbo zavrnilo.

19. Družba Marchon Germany je vložila revizijo na Bundesgerichtshof in zahtevala, naj se tožba v zvezi z nadomestilom trgovskega zastopnika zavrne.

20. Ob upoštevanju, da je uspeh revizije glede nadomestila v nacionalnem postopku odvisen od razlage člena 17(2)(a), prva alinea, Direktive, zlasti pojma novih strank, je Bundesgerichtshof prekinilo odločanje in na podlagi člena 267(1)(b) PDEU Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je treba člen 17(2)(a), prva alinea, te direktive razlagati tako, da nasprotuje uporabi nacionalne določbe, v skladu s katero so ‚nove stranke‘ lahko tudi tiste stranke, ki jih je priskrbel trgovski zastopnik, ki sicer že imajo poslovne stike z naročiteljem glede proizvodov iz palete proizvodov, ki jih prodaja, ne pa tudi glede takih proizvodov, za katere je naročitelj izključno pooblastil trgovskega zastopnika?“

21. Družba Marchon Germany, nemška in češka vlada ter Evropska komisija so predložile pisna stališča. Obravnava je bila 4. junija 2015.

IV – Analiza

22. Stranki postopka v glavni stvari sta v sporu glede vprašanja, ali je trgovski zastopnik po prenehanju pogodbe upravičen do nadomestila od naročitelja v skladu s členom 89b(1) HGB, s katerim je prenesen člen 17(2) Direktive.

A – Okvir vprašanja za predhodno odločanje

1. Cilji Direktive

23. Člen 17 Direktive je treba razlagati ob upoštevanju ciljev Direktive in sistema, ki ga uvaja. ( 3 )

24. Ni sporno, da je cilj te direktive uskladiti pravo držav članic glede pravnih razmerij med strankami pogodbe o trgovskem zastopanju ( 4 ) ne glede na kakršne koli čezmejne elemente. ( 5 ) Iz druge uvodne izjave Direktive izhaja, da je njen namen med drugim poenotenje pogojev konkurence znotraj EU, odprava omejitev za opravljanje poklica trgovskega zastopnika ter povečanje varnosti pri sklepanju trgovskih poslov. ( 6 ) Poleg tega je Sodišče že večkrat pojasnilo, da je cilj Direktive predvsem zaščititi trgovske zastopnike v njihovih razmerjih z naročitelji, zato med drugim uvaja pravila, ki urejajo sklenitev in prenehanje pogodb o trgovskem zastopanju (členi od 13 do 20 Direktive). ( 7 ) Direktiva določa obvezna pravila, ( 8 ) ki zagotavljajo minimalno varstvo za trgovskega zastopnika. ( 9 )

25. Pravila, ki določajo nadomestilo za trgovske zastopnike po prenehanju pogodbenega razmerja z naročiteljem iz člena 17 Direktive, so torej namenjena varstvu trgovskih zastopnikov. ( 10 )

2. Ureditev sistema nadomestil ali odškodnin v členu 17 Direktive

26. Države članice morajo v skladu s členom 17 Direktive vzpostaviti mehanizem za povračilo izgube trgovskemu zastopniku po prenehanju pogodbe. Države članice imajo na izbiro dve možnosti: nadomestilo v skladu s pogoji iz člena 17(2) Direktive ali odškodnino v skladu s tistimi iz člena 17(3) Direktive. ( 11 ) Nemčija je izbrala mehanizem nadomestil iz člena 17(2) Direktive. ( 12 )

27. Tako nadomestilo pomeni prednost, ki jo naročitelj še vedno uživa zaradi prizadevanj trgovskega zastopnika. ( 13 ) Zakonodajalec Skupnosti je to ureditev nadomestil štel za nujno, saj bi sicer zastopnik v času trajanja pogodbe prejel samo provizijo, ki pa po navadi ne izraža povečane vrednosti dobrega imena za naročitelja. ( 14 )

28. Trgovskemu zastopniku je torej treba priznati nadomestilo za vrednost dobrega imena, ki jo je iz poslovanja s strankami pridobil naročitelj. Zato nadomestila ni treba plačati, če se dobro ime ni povečalo ali če obstaja skupina strank, od katerih naročitelj nima nobenih prednosti. ( 15 ) V skladu s členom 17(2) Direktive je trgovski zastopnik upravičen do nadomestila, če in kadar so izpolnjeni pogoji, navedeni v nadaljevanju. Člen 17(2) Direktive tako določa pogoje, pod katerimi se nadomestilo prizna, in način, ki ga je treba uporabiti za izračun tega nadomestila. ( 16 )

29. V členu 17(2) Direktive je določenih pet pogojev, ki urejajo ta mehanizem nadomestil.

30. Prvič, da se člen 17 Direktive lahko uporabi, mora pogodba med trgovskim zastopnikom in naročiteljem prenehati.

31. Drugič, trgovski zastopnik je naročitelju priskrbel „nove stranke“ ali „razširil poslovne stike z obstoječimi strankami“ (člen 17(2)(a), prva alinea, Direktive).

32. Tretjič, naročitelj še uživa velike prednosti iz poslov s temi strankami (člen 17(2)(a) Direktive).

33. Četrtič, znesek, določen na podlagi zgoraj navedenih pogojev, mora biti ustrezen ob upoštevanju vseh okoliščin tega primera in predvsem glede provizije, za katero je prikrajšan trgovski zastopnik in ki izhaja iz poslov s temi strankami (člen 17(2)(a) Direktive).

34. Petič, znesek nadomestila se določi glede na zgornjo mejo, in sicer v višini, ki ustreza letnemu nadomestilu, izračunanemu na podlagi letnega povprečja plač trgovskega zastopnika v zadnjih letih (do pet let) (člen 17(2)(b) Direktive). ( 17 )

35. Poleg tega se ob prenehanju pogodbe nadomestilo ne izplača, če obstaja ena od okoliščin iz člena 18 Direktive (prenehanje pogodbe s strani naročitelja, zaradi kršitev, ki jih gre pripisati trgovskemu zastopniku; prenehanje pogodbe s strani trgovskega zastopnika, razen v primerih, naštetih v tem členu; prenos pravic in obveznosti na tretjega s strani trgovskega zastopnika na podlagi dogovora z naročiteljem), kar je kot izjemo od pravice trgovskega zastopnika do nadomestila treba razlagati ozko. ( 18 )

36. Obravnavana zadeva se nanaša le na drugi pogoj, opisan zgoraj, in sicer na pojem novih strank. Ne nanaša se na drugo možnost iz člena 17(2)(a), prva alinea, Direktive („razširil poslovne stike z obstoječimi strankami“) ali na načine izračunavanja nadomestila.

B – Pojem novih strank

1. Trditve strank

37. Družba Marchon Germany poudarja, da bi bilo pravično ravnovesje interesov med trgovskim zastopnikom in naročiteljem porušeno, če bi Direktiva od naročitelja zahtevala plačilo nadomestila, čeprav je delo trgovskega zastopnika pomenilo le širitev palete proizvodov družbe. Poleg tega navaja, da se ta zadeva nanaša na istovrstne proizvode, ki so le označeni z drugo blagovno znamko. Zato je po mnenju družbe Marchon Germany plačilo običajne provizije ( 19 ) zadoščalo, saj ne glede na povečano prodajo proizvodov družba ni pridobila prednosti, ki jih lahko še vedno uživa.

38. Y. Karaszkiewicz meni, da družba Marchon Germany pojem „novih strank“ razlaga preozko. Trdi, da je obstoječe stranke mogoče šteti za „nove stranke“, če so pridobljene za „nove proizvode“ ter s tem vodijo h kakovostni širitvi poslovnih stikov med naročiteljem in stranko.

39. Podobno nemška vlada zagovarja širšo razlago pojma „novih strank“ in meni, da je vse odvisno od navodil trgovskemu zastopniku glede sklepanja poslov. Če naročitelj svoje trgovske zastopnike pooblasti samo za nekatere proizvode iz svoje celotne ponudbe proizvodov, lahko trgovski zastopnik s prodajo novih proizvodov obstoječim strankam naročitelja pridobi tudi „nove stranke“, saj so s tem z naročiteljem vzpostavljena nova poslovna razmerja.

40. Nasprotno, češka vlada meni, da bi bila v primerih, kot je zadeva, obravnavana v postopku v glavni stvari, ustreznejša druga možnost iz člena 17(2)(a), prva alinea, Direktive, ker ta možnost vključuje količinske in kakovostne vidike. Sklicuje se na jezikovni različici v nemškem ( 20 ) in francoskem jeziku ( 21 ), ki sta po njenem mnenju širši kot angleška različica ( 22 ).

41. Komisija navaja, da je treba upoštevati prodajno strukturo, ki jo je vzpostavil naročitelj: pojem „novih strank“ lahko vključuje celo stranke, ki jih je pridobil trgovski zastopnik in so že bile v poslovnem razmerju z naročiteljem, vendar zdaj prvič kupujejo proizvode, za katere je trgovski zastopnik izključno pooblaščen.

2. Predlagani odgovor na vprašanje za predhodno odločanje

42. Seveda v obravnavani zadevi Y. Karaszkiewicz ni pridobila „novih strank“ v smislu člena 17(2)(a) Direktive, če pod tem pojmom razumemo samo stranke, ki pred tem niso imele nikakršnih stikov z naročiteljem in so s posredovanjem zastopnika z naročiteljem prvič sklenile posel.

43. Vendar se ne strinjam, da bi bilo treba pojem novih strank iz člena 17(2)(a) razlagati tako ozko.

44. Začnimo z besedilom člena 17 Direktive, ki čeprav v tej določbi razlikuje med „novimi strankami“ in „obstoječimi strankami“, v nadaljevanju ne vsebuje podrobnejše opredelitve pojma novih strank. ( 23 )

45. Na podlagi ustaljene sodne prakse ( 24 ) iz zahteve enotne uporabe prava Evropske unije izhaja, da ker določbe prava Unije glede opredelitve pomena in obsega tega pojma ne napotujejo izrecno na pravo držav članic, je treba ta pojem v celotni Uniji razlagati samostojno in enotno ob upoštevanju besedila zadevne določbe in cilja, ki ga uresničuje zadevna ureditev. ( 25 )

46. Ker je Sodišče odločilo, da „je razlago člena 17 Direktive […] mogoče sprejeti le, če je izključeno, da bi taka razlaga škodovala trgovskemu zastopniku“, ( 26 ) besedila te odločbe ne smemo razlagati preozko.

47. Direktiva na splošno sledi pristopu na podlagi posla, ne pa osebe. Tako se mora v skladu s členom 3(2)(a) Direktive „trgovski zastopnik zavzemati za posredovanje in […] sklepanje poslov, ( 27 ) za katere je pristojen“.

48. Pojem novih strank je treba razumeti v tem smislu in ne sme biti omejen na posamezno fizično ali pravno osebo, ki je lahko stranka. Zato ga je treba razumeti tako, da vključuje nekatere vidike posla (Geschäftsabschluss) med stranko in naročiteljem. ( 28 )

49. Poleg tega je, kot je poudarila nemška vlada v pisnih stališčih, pojem, ki ga je treba razložiti, sestavljen iz dveh delov, in sicer „nove“ in „stranke“. Pojem „stranka“ je treba obravnavati v okviru posebnega poslovnega razmerja (Geschäftsbeziehung), in zato z nakupom nekega proizvoda kupec ne postane nujno stranka naročitelja v splošnem smislu.

50. Obseg dela trgovskega zastopnika je določen v pogodbi, sklenjeni med trgovskim zastopnikom in naročiteljem. Ta obseg je treba upoštevati pri odločanju, ali je stranke treba šteti za „nove stranke“. Ta pogodba in s tem obseg dela sta odvisna od prodajne strukture, ki jo namerno izbere naročitelj in jo je zato tudi treba upoštevati.

51. Družba Marchon Germany se je načrtno odločila, da Y. Karaszkiewicz izključno pooblasti za prodajo le dveh kolekcij proizvodov iz celotne palete, in sicer za okvirje za očala C.K. in F. S tem ji je na podlagi kategorij, ki jih je sama določila, omejila možnosti prodaje. Y. Karaszkiewicz je bila načrtno izključena iz prodaje drugih konkurenčnih proizvodov.

52. Če torej naročitelj dela razlike med svojimi proizvodi iz celotne ponudbe glede na značilnosti blagovne znamke, daje svojim trgovskim zastopnikom vedeti, da se posli sklepajo za vsako blagovno znamko posebej. Poleg tega naročitelj s takim ravnanjem nakazuje, da morajo biti posebna prizadevanja za prodajo usmerjena v prepričevanje stranke, naj kupi blagovno znamko, za prodajo katere je trgovski zastopnik pooblaščen. Naročitelj uporablja storitev trgovskega zastopnika, da bi dobil prednosti zaradi njegove/njene strategije, pristopa in znanj, s katerimi prepriča stranke, da kupijo proizvod naročitelja. Če se je odločil, da bo poslovne poti ločil, je treba te poti obravnavati ločeno.

53. Z drugimi besedami: iz strategije prodaje družbe Marchon Germany sledi, da je „nova stranka“ vsaka stranka, ki kupi neko blagovno znamko od družbe Marchon Germany in te blagovne znamke pred tem še ni kupila. ( 29 )

54. Zato zagovarjam funkcionalni pristop pri razlagi pojma „nova stranka“: bistveno je, ali je neko vrsto proizvodov trgovski zastopnik prodal prvič. Pojem novih strank je zato treba razumeti v povezavi z „novimi vrstami proizvodov“ – stranka je nova, če je prvič kupila novo vrsto proizvoda.

55. Končni premislek: menim, da težava v obravnavani zadevi izhaja iz dejstva, da so proizvodi, ki jih družba Marchon Germany proizvaja in prodaja – okvirji za očala – primerljivi. Okvir za očala blagovne znamke A je mogoče primerjati z okvirjem za očala blagovne znamke B. Če na primer podjetje prodaja avtomobile in čevlje, menim, da ne bi bilo težav pri opredelitvi stranke, ki je prej kupovala avtomobile, zdaj pa kupuje čevlje, kot „nove“. V tem primeru stranka postane „nova“ zaradi objektivnega elementa, da proizvoda nista primerljiva. Nagrajujejo pa se strategija, pristop in znanje trgovskega zastopnika, ki je ustvaril dobro ime za naročitelja glede novih vrst proizvodov.

56. Ne vidim razloga za drugačno obravnavanje te zadeve. Navsezadnje je trgovski zastopnik tisti, ki je bil zaradi odločitve naročitelja pooblaščen za prodajo le dveh blagovnih znamk ter je s svojo strategijo, pristopom in znanji uspel prodati stranki proizvode, ki jih prej ni kupovala.

57. Posledično, če trgovski zastopnik prvič proda proizvod, ki spada v to kategorijo, ki jo je naročitelj ustvaril zaradi delitve trga (v tem primeru so to „blagovne znamke“), trgovski zastopnik pridobi „nove stranke“ za naročitelja v smislu člena 17(2)(a) Direktive – ne glede na to, ali je naročitelj že imel poslovno razmerje s kupcem za take proizvode.

V – Predlog

58. Glede na zgornje ugotovitve Sodišču predlagam, naj na vprašanje, ki ga je predložilo nemško Bundesgerichtshof, odgovori: Člen 17(2)(a), prva alinea, Direktive Sveta z dne 18. decembra 1986 o usklajevanju zakonodaje držav članic o samozaposlenih trgovskih zastopnikih je treba razlagati tako, da ne nasprotuje uporabi nacionalne določbe, v skladu s katero so „nove stranke“ lahko tudi tiste stranke, ki jih je priskrbel trgovski zastopnik in ki sicer že imajo poslovne stike z naročiteljem glede proizvodov iz ponudbe proizvodov, ki jih prodaja, ne pa tudi glede takih proizvodov, za katere je naročitelj izključno pooblastil trgovskega zastopnika.

( 1 ) Jezik izvirnika: angleščina.

( 2 ) UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 1, str. 177.

( 3 ) Glej sodbi Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, točka 17) in Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, točka 13). Glej tudi Thume, K.‑H., Grenzüberschreitende Vertriebsverträge, v Internationales Handelsrecht 2009, str. 141–153, na str. 142.

( 4 ) Glej sodbe Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, točka 10); Centrosteel (C‑456/98, EU:C:2000:402, točka 13); Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, točka 18); Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, točka 14) in Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, točka 36). Glej tudi na primer Fock, T., Die europäische Handelsvertreter-Richtlinie, Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden, 2001, str. 25.

( 5 ) Glej sodbo Centrosteel (C‑456/98, EU:C:2000:402, točka 13). Za dodatne informacije glede različnih pravnih ureditev izbranih držav članic pred začetkom veljavnosti te direktive glej na primer zgodovinski pregled Fock, T., Die europäische Handelsvertreter-Richtlinie, Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden, 2001, str. 43 in naslednje.

( 6 ) Glej sodbe Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, točka 17); Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, točka 23); Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, točka 19) in Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, točka 37).

( 7 ) Glej sodbe Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, točka 13); Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, točki 20 in 21); Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, točki 19 in 22); Chevassus-Marche (C‑19/07, EU:C:2008:23, točka 22) in Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, točka 14). Glej tudi Macgregor, L., Case Comment Compensation for commercial agents: an end to plucking figures from the air?, v Edinburgh Law Review 2008, str. 86–93, na str. 87.

( 8 ) Glej sodbe Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, točki 21 in 22); Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, točki 22 in 34) in Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, točka 40).

( 9 ) Glej sodbo Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, točka 52). Glej tudi Rott-Pietrzyk, E., Agent Handlowy – Regulacje Polskie i Europejskie, C. H. Beck, Varšava, 2006, str. 68.

( 10 ) Glej sodbo Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, točka 24).

( 11 ) Za razlago teh dveh možnosti glej na primer Rott-Pietrzyk, E., Komentarz do Dyrektywy Radynr 86/653 z 18 grudnia 1986 roku w sprawie harmonizacju praw państw członkowskich dotyczących niezależnych agentów handlowych, v M. Pazdan (ur.), Problemy Prawne Handlu Zagranicznego, Tom 19/20, Katovice, 2000, str. 235–294, na str. 275; McGee, A., Termination of a commercial agency – the agent’s rights, v Journal of Business Law 2011, str. 782–799, na str. 786; Carr, B., Legislative Comment – The UK Commercial Agents Regulation 1993 (Council Directive 86/653/EC), v International Business Law Journal 1995, str. 51–62, na str. 59; Gardiner, C., The EC (Commercial Agents) Directive: twenty years after its introduction, divergent approaches still emerge from Irish and UK courts, v Journal of Business Law 2007, str. 412–441, na str. 426.

( 12 ) Glej sodbo Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, točka 16). Glej tudi Stellhorst, U., ‚Der Ausschluß des Ausgleichs gemäß §89b Abs 3 HGB‘, v I. Saenger and R. Schulze (ur.), Der Ausgleichsanspruch des Handelsvertreters, Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden 2000, str. 17.

( 13 ) Glej na primer Guski, R., Der Ausgleichsanspruch des Handelsvertreters und seine Verwirkung: zur prinzipienorientierten Teleologie des Gemeinschaftsprivatrechts, v Zeitschrift für Gemeinschaftsprivatrecht 2009, str. 286–296, na str. 288. Glej Ball, W., Rechtsnatur und Funktion des Ausgleichsanspruchs nach §89b HGB unter besonderer Berücksichtigung der Rechtsprechung des Bundesgerichtshofs, v I. Saenger in R. Schulze (ur.), Der Ausgleichsanspruch des Handelsvertreters, Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden 2000, str. 17.

( 14 ) Glej Evropska komisija, Poročilo o izvajanju člena 17 Direktive Sveta o usklajevanju zakonodaje držav članic o samozaposlenih trgovskih zastopnikih (86/653/EGS), Bruselj, 23. julija 1996 COM(96) 364 final, str. 1.

( 15 ) Prav tam.

( 16 ) Glej sodbi Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, točke od 33 do 35) in Semen (C348/07, EU:C:2009:195, točka 18).

( 17 ) V zgoraj navedeni analizi sistema, določenega v členu 17(2)(a) Direktive, sta dodani dve stopnji več kot v analizi v sodbi Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, točka 19), saj se je ta nanašala le na prednosti, ustreznost in zgornje meje, kar ustreza mojim stopnjam v točkah 3, 4 in 5.

( 18 ) Glej sodbo Volvo Car Germany (C‑203/09, EU:C:2010:647, točka 42).

( 19 ) Glej člen 7 Direktive.

( 20 ) „oder die Geschäftsverbindung mit vorhandenen Kunden wesentlich erweitert hat“.

( 21 ) „ou développé sensiblement les opérations avec les clients existants“.

( 22 ) „razširil poslovne stike z obstoječimi strankami“.

( 23 ) Tega prav tako ni mogoče najti v poročilu Komisije, navedenem zgoraj.

( 24 ) Sodba A (C‑184/14, EU:C:2015:479, točki 31 in 32 ter navedena sodna praksa).

( 25 ) Popolnoma se zavedam, da je bil sistem nadomestil iz Direktive prvotno oblikovan na podlagi določb HGB (čeprav je bil člen 89b HGB po sodbi Sodišča spremenjen, glej sodbo Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195). Glej na primer Genzow, C., §89 HGB Die Falschberechnung des Ausgleichsanspruchs, v Internationales Handelsrecht 2014, str. 133–136; Balke, M., Groot, S., Der Handelsvertreterausgleich nach §89b HGB im Umbruch, Neue Juristische Online-Zeitschrift 2010, str. 1551–1556; Christoph, M., Muss der Handelsvertreterausgleich neu berechnet werden?, Neue Juristische Wochenschrift 2010, str. 647–651; Steinhauer, M., Auswirkungen der Neufassung des §89bI HGB, Europäische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht 2009, str. 887–889; Emde, R., Das Handelsvertreterausgleichsrecht muss neu geschrieben werden – Folgen des EuGH-Urteils vom 26. 3. 2009, C‑348/07, Deutsches Steuerrecht, 2009, str. 1478–1486. Seveda ko Direktiva začne veljati, je nacionalno sodišče vezano na sodno prakso Sodišča glede posameznega vprašanja, in ne obrnjeno.

( 26 ) Gej sodbo Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, točka 21).

( 27 ) Moj poudarek.

( 28 ) Tak pristop podpirajo številni akademski avtorji. Glej na primer Busche, J., in H. Oetker (ur.), Handelsgesetzbuch, C. H. Beck, 4. izdaja, München 2015, §89b HGB, točka 12; Roth, W.‑H., v I. Koller, P. Kindler, W.‑H. Roth in W. Morck (ur.), HGB, C. H. Beck, 8. izdaja, München 2015, §89b HGB, točka 5a; Löwisch, G., in C. Ebenroth, K. Boujong, D. Joost in L. Strohn (ur.), Handelsgesetzbuch, C. H. Beck, 3. izdaja, München 2014, §89b HGB, točka 82; Hoyningen-Huene, G., in K. Schmidt, (ur.), Münchener Kommentar zum HGB, C. H. Beck, 3. izdaja, München 2010, §89b HGB, točka 59.

( 29 ) Za podoben pristop glej na primer Hopt, K., in A. Baumbach in K. Hopt (ur.), Handelsgesetzbuch, C. H. Beck, 36. izdaja, München 2014, §89b HGB, točka 12.