ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
14.

Člen 28 Uredbe Dublin III, ki je v njenem delu V, naslovljenem „Pridržanje za namen predaje“, določa: „1. Države članice ne smejo pridržati osebe zgolj zato, ker v zvezi z njo poteka postopek, določen v tej uredbi. 2. Kadar obstaja znatna nevarnost, da bo oseba pobegnila[ ( 4 )], lahko države članice na podlagi presoje vsakega posameznega primera zadevno osebo pridržijo, da bi omogočile izvedbo postopkov za predajo v skladu s to uredbo, vendar le, če je ukrep pridržanja sorazmeren in ni mogoče učinkovito uporabiti drugih manj prisilnih ukrepov. 3. Pridržanje traja čim manj časa in ne sme trajati dlje, kot je razumno potrebno za skrbno izvedbo potrebnih upravnih postopkov vse do izvršitve predaje v skladu s to uredbo. Kadar je oseba pridržana v skladu s tem členom, rok za predložitev zahteve za sprejem ali ponovni sprejem ni daljši od enega meseca od vložitve prošnje. Država članica, ki izvaja postopek v skladu s to uredbo, v takih primerih zaprosi za nujen odgovor. Tak odgovor se poda v dveh tednih od prejema prošnje. Če v dveh tednih odgovora ni, je to enakovredno sprejetju zahteve in posledica tega je obveznost sprejema ali ponovnega sprejema osebe, vključno z obveznostjo zagotovitve ustrezne ureditve za prihod. Kadar je oseba pridržana v skladu s tem členom, se njena predaja iz države članice, ki daje zahtevo, v odgovorno državo članico izvede, kakor hitro je to praktično izvedljivo, najpozneje pa v šestih tednih po tem, ko je druga država članica implicitno ali eksplicitno odobrila zahtevo za sprejetje ali ponovno sprejetje zadevne osebe, ali od trenutka, ko preneha veljati odložilni učinek pritožbe ali ponovnega pregleda v skladu s členom 27(3). Kadar država članica, ki daje zahtevo, zahteve za sprejem ali ponovni sprejem ne predloži v predpisanem roku ali če se predaja ne izvede v navedenem roku šestih tednov iz tretjega pododstavka, oseba več ne sme biti pridržana. Členi 21, 23, 24 in 29 se še naprej ustrezno uporabljajo. 4. Kar zadeva pogoje za pridržanje in zaščitne ukrepe, ki veljajo za pridržane osebe, se zaradi omogočanja postopkov predaje v odgovorno državo članico uporabljajo členi [od 9 do 11] Direktive 2013/33[…].“
67.

Države članice sicer lahko pobirajo pristojbine za upravne dejavnosti, povezane z izpolnjevanjem njihovih obveznosti, ki izhajajo iz prava Unije, vendar te pristojbine ne smejo presegati dejanskih stroškov izvrševanja določene dejavnosti v razmerju do posamezne osebe in ne smejo biti uporabljene za kritje stroškov organiziranja upravnega sistema kot celote. Te pristojbine v nobenem primeru ne smejo biti tolikšne, da bi bistveno omejevale prednosti, ki za posameznike izhajajo iz pravic, ki so jim podeljene s pravom Unije.
Člen 3 Direktive 2004/48 določa:

„1. Države članice predvidijo ukrepe, postopke in pravna sredstva, potrebne za zagotovitev uveljavitve pravic intelektualne lastnine, ki jih zajema ta direktiva. Ti ukrepi, postopki in pravna sredstva so pošteni in pravični in niso po nepotrebnem zapleteni ali dragi in ne vsebujejo nerazumnih časovnih rokov ali neupravičenih zamud.

2. Ti ukrepi, postopki in pravna sredstva so tudi dejanski [učinkoviti], sorazmerni in odvračilni in se uporabljajo na tak način, da se izogibajo ustvarjanju ovir za zakonito trgovino in zagotavljajo zaščito pred zlorabo.“
88.

Na podlagi navedenih preudarkov Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo Consiglio di Stato (vrhovno upravno sodišče, Italija), odgovori tako: Člen 8(1) in člen 13(1) Prve Direktive Sveta 73/239/EGS z dne 24. julija 1973 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti neposrednega zavarovanja, razen življenjskega zavarovanja, je treba razlagati tako, da nasprotujeta temu, da nadzorni organ države članice gostiteljice v zvezi z zavarovalnico, ki na ozemlju te države posluje v okviru svobode opravljanja storitev, sprejme ukrepe, kot je prepoved sklepanja novih pogodb, ki temeljijo izključno na neupoštevanju pogojev za izdajo dovoljenja, kot je pogoj glede ugleda delničarjev. Nasprotno pa te določbe v okoliščinah, kot se obravnavajo v postopku v glavni stvari, ko ima zavarovalnica, ki je pridobila dovoljenje matične države članice, na eni strani za referenčnega delničarja fizično osebo, ki ji je med drugim zaradi kazenske obsodbe zaradi poskusa goljufije prepovedan dostop na zavarovalniški trg države članice gostiteljice, in na drugi svoje dejavnosti usmerja na ozemlje te države članice, ne nasprotujejo temu, da nadzorni organi navedene države članice na podlagi člena 40(6) Direktive Sveta 92/49/EGS z dne 18. junija 1992 o spremembah direktiv 73/239/EGS in 88/357/EGS in o uskladitvi zakonov in drugih predpisov o neposrednem zavarovanju razen življenjskega zavarovanja (tretja direktiva o premoženjskem zavarovanju) in ob upoštevanju nujnosti, ki je posledica neukrepanja nadzornih organov matične države članice, ki so bili zaman pozvani k preklicu dovoljenja, sprejmejo ukrepe, ki omejujejo svobodo opravljanja storitev zadevne zavarovalnice na njihovem ozemlju, kot je prepoved nadaljnjega sklepanja novih pogodb, da bi preprečili tveganje, da se podjetje prek vmesne pravne osebe izogne prepovedi dostopa do trga, in posledično tveganje ponovitve nepravilnosti, zaradi katerih je bil referenčni delničar kaznovan.
15.

Davčna in carinska uprava Združenega kraljestva se je na odločbo z dne 5. decembra 2012 pritožila pri Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (višje sodišče (oddelek za davke, dobrodelne dejavnosti ter nekatere premoženjskopravne, finančne in kazenske zadeve)). To je z odločbo z dne 12. avgusta 2014 pritožbo zavrnilo. Davčni in carinski upravi Združenega kraljestva je bilo nato dovoljeno, da zadevo predloži Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (pritožbeno sodišče (Anglija in Wales) (civilni oddelek), to pa je odločilo, da prekine odločanje in Sodišču postavi vprašanja v zvezi z upoštevnimi določbami prava Unije.
38.

Prvič, odstopanje je bilo prvotno zasnovano za nove naprave in ne za obstoječe naprave. To izhaja iz primerjave Direktive 2001/80/ES z njeno predhodnico, Direktivo Sveta 88/609/EGS. ( 6 ) V Prilogi VI k Direktivi 88/609/EGS so bile določene drugačne mejne vrednosti emisij NOx glede na vrsto uporabljenega goriva v elektrarni, dovoljeno je bilo do 1300 mg/Nm3 za trdna goriva z manj kot 10 % DHS. Vendar nič ne kaže na to, da so avtorji Priloge VI k Direktivi 88/609/EGS mislili na elektrarno Aberthaw (obstoječa naprava), ker se je odstopanje iz Priloge VI k navedeni direktivi uporabljajo samo za nove naprave, ne pa tudi za obstoječe.
20.

Zaradi dvomov o pravilni razlagi določb Direktive o DDV je predložitveno sodišče prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja: „1 (a) Ali je dobava konja, ki ga lastnik (ki je davčni zavezanec) privede k organizatorju dirke za to, da bi konj tekmoval na dirki, opravljanje storitev za plačilo v smislu člena 2(1)(c) Direktive o DDV in torej transakcija, ki je predmet DDV? 1 (b) Če je odgovor pritrdilen, ali je treba denarno nagrado, prejeto na dirki (ki pa je ne dobi vsak konj, ki sodeluje na dirki), ali pridobitev storitve, ki predstavlja priložnost za konja, da tekmuje na dirki, ki jo organizator dirke da lastniku konja, oziroma drugo nadomestilo, šteti za plačilo? 1 (c) Če je odgovor nikalen, ali je lahko ta okoliščina podlaga za znižanje odbitka vstopnega DDV na obdavčljive dobave, pridobljene in uporabljene za pripravo lastnih konj rejca/dreserja za dirke, ali pa je treba tekmovanje konja na dirki šteti za element ekonomske dejavnosti osebe, ki deluje na področju vzreje in dresure lastnih dirkalnih konj in dirkalnih konj drugih lastnikov, in stroške vzreje lastnih konj in njihovega tekmovanja na dirkah vključiti v splošne stroške v zvezi z ekonomsko dejavnostjo zadevne osebe? Če je odgovor na to podvprašanje pritrdilen, ali je treba denarno nagrado vključiti v davčno osnovo in obračun izstopnega DDV ali pa je to dohodek, ki sploh ne vpliva na davčno osnovo za DDV? 2 (a) Če je treba za namene DDV več delnih storitev šteti za samo eno transakcijo, katera so merila za določitev njihovega medsebojnega razmerja, to je za določitev, ali so to dobave z enakim medsebojnim statusom ali dobave, med katerimi obstaja odnos med glavno in pomožno storitvijo? Ali med temi merili obstaja hierarhija glede njihovega razvrščanja in pomena? 2 (b) Ali je treba člen 98 Direktive o DDV, v povezavi s Prilogo III k navedeni direktivi, razlagati tako, da nasprotuje uvrstitvi storitve med storitve z nižjo stopnjo, če je sestavljena iz dveh delnih dobav, ki ju je treba za namene DDV šteti za samo eno dobavo, in imata ti dobavi enak medsebojni status ter ena od njiju ne more biti uvrščena v nobeno kategorijo iz Priloge III k Direktivi o DDV? 2 (c) Če je odgovor na drugo vprašanje (b) pritrdilen, ali kombinacija delne storitve, ki predstavlja pravico do uporabe športnih objektov, in delne storitve dreserja dirkalnih konj v okoliščinah iz obravnavanega postopka nasprotuje uvrstitvi navedene storitve kot celote med storitve z nižjo stopnjo DDV iz točke 14 Priloge III k Direktivi o DDV? 2 (d) Če uporaba nižje davčne stopnje ni izključena na podlagi odgovora na drugo vprašanje (c), kako dejstvo, da davčni zavezanec poleg storitve uporabe športnih objektov in storitve dreserja zagotovi tudi nastanitev v hlevu, krmljenje in drugo oskrbo konja, vpliva na uvrstitev v zadevno stopnjo DDV? Ali je treba vse te delne dobave za namene DDV šteti za samo eno celoto, ki se davčno obravnava skupaj?“
90.

V skladu s členom 52(1) Listine so omejitve pravic in svoboščin, ki jih ta določa, dovoljene samo, če so „[o]b upoštevanju načela sorazmernosti […] potrebne in če dejansko ustrezajo ciljem splošnega interesa, ki jih priznava Unija, ali če so potrebne zaradi zaščite pravic in svoboščin drugih“ ( 30 ).
83.

Preučitev predhodnice Uredbe o enotni SUT, to je Uredba št. 1234/2007, pomaga pojasniti značaj referenčnih pragov, ki so se prej imenovali referenčne cene. Najprej, že uvodna izjava 11 Uredbe št. 1234/2007 je, kot zdaj uvodna izjava 12 Uredbe o enotni SUT, potrjevala soobstoj referenčnih cen in intervencijskih cen. Nadalje, uvodni izjavi 16 in 28 Uredbe št. 1234/2007, ki ju v Uredbi o enotni SUT ni več, sta abstraktno opisovali odnos med tema izrazoma in nista dopustili nobenega dvoma, da so referenčne cene zelo podobne cenam v pravem pomenu besede. Glede na dejansko stanje ter sodbi Venezuela ( *43 ) in trska ( *44 ) je treba to pojmovanje po mojem mnenju analizirati v tem smislu, da so tri zgoraj navedene uvodne izjave Uredbe št. 1234/2007 vsebovale politične premisleke v zvezi z uresničevanjem ciljev SKP, medtem ko sta bila člena 8 in 18 te iste uredbe, ki sta vsebovala referenčne in intervencijske cene, namenjena določitvi cen ter sta torej pomenila ukrep o določitvi cen. Poleg tega je v prejšnji ureditvi člen 2(2)(c) Uredbe št. 1234/2007 opredelil pojem intervencijske cene, člen 18 pa jih je določil.
79.

Nazadnje je treba spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso „razlaga posameznega pravila prava Unije, ki jo Sodišče poda pri izvrševanju pristojnosti na podlagi člena 267 PDEU, po potrebi pojasnjuje in natančneje določa pomen ter obseg tega pravila, kot ga je treba ali bi ga bilo treba razumeti in uporabljati od začetka njegove veljave. Z drugimi besedami, sodba v zvezi z vprašanjem za predhodno odločanje ni oblikovalna, temveč izključno ugotovitvena, kar pomeni, da njene posledice načeloma nastanejo na dan, ko je začela veljati razlagana določba.“ ( 35 ) Sodišče meni, da „[i]z tega izhaja, da sodišče pravilo, ki je bilo predmet take razlage, lahko in mora uporabiti tudi za pravna razmerja, nastala in oblikovana, preden je Sodišče odločilo o predlogu za sprejetje predhodne odločbe, če so sicer izpolnjeni pogoji za predložitev spora o uporabi omenjenega pravila pristojnemu sodišču“. ( 36 )
50.

Po eni strani je to podano, če se primarna uporaba nanaša na transakcije, ki se opravljajo za plačilo, vendar so oproščene plačila DDV. Vstopne transakcije sodijo v tem primeru med stroške oproščenih izstopnih transakcij in so s tem vključene v njihovo ceno. Za takšne transakcije v členu 168 in naslednjih Direktive o DDV načeloma ni predvidena pravica do odbitka. V takšnem primeru v skladu s sodno prakso ni pomembno, da vstopne transakcije služijo širšemu „končnemu“ namenu, ki vključuje tudi obdavčene izstopne transakcije. ( 30 )
Na podlagi navedenega Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložilo Cour d’appel de Mons, odgovori:

Člen 13 Direktive 2002/20/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev (Direktiva o odobritvi) je treba razlagati tako, da se nanaša na posebno pristojbino, katere obdavčljivi dogodek je vgradnja naprav v smislu te določbe, kot so stolpi in drogovi, potrebni za elektronska komunikacijska omrežja in storitve, in zavezanci za katero so operaterji teh storitev in omrežij, ki so imetniki odobritve in lastniki teh naprav.

Da bi bila taka pristojbina dovoljena, mora upoštevati potrebo po zagotovitvi optimalne uporabe teh virov ter biti objektivno utemeljena, transparentna, nediskriminacijska in sorazmerna. Nacionalno sodišče se mora ob upoštevanju okoliščin zadevnega primera in objektivnih elementov, ki so mu bili predloženi, prepričati, da so ti pogoji izpolnjeni.
3.

Direktiva 2001/23 določa skupni sistem pravic in obveznosti podjetja odsvojitelja in delavcev v navedenem podjetju v okviru prenosa. Za ta postopek so posebej upoštevni odstavki 1, 3 in 4 člena 3 navedene direktive, ki določa: „Člen 3 1. Pravice in obveznosti odsvojitelja, ki izhajajo iz na dan prenosa obstoječe pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja, se na podlagi takega prenosa prenesejo na pridobitelja. Države članice lahko določijo, da sta od dneva prenosa odsvojitelj in pridobitelj solidarno odgovorna, kar zadeva obveznosti, nastale pred dnevom prenosa na podlagi pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja, ki je obstajalo na dan prenosa. […] 3. Po prenosu pridobitelj še naprej zagotavlja s kolektivno pogodbo dogovorjene delovne pogoje, kakršne je na podlagi te pogodbe zagotavljal odsvojitelj, do dneva prenehanja veljavnosti [odpovedi] ali izteka te kolektivne pogodbe ali do dneva uveljavitve ali začetka uporabljanja druge kolektivne pogodbe. Države članice lahko omejijo obdobje zagotavljanja takih delovnih pogojev, s pridržkom, da ni krajše od enega leta. (a) Če države članice ne določijo drugače, se odstavka 1 in 3 ne uporabljata v zvezi s pravico delavcev do starostnih, invalidskih ali družinskih dajatev na podlagi dodatnega zavarovanja v podjetju ali na medpodjetniški ravni, ki obstajajo zunaj okvirov obveznega socialnega zavarovanja držav članic. (b) Tudi kadar države članice ne določijo v skladu s pododstavkom (a), da se v zvezi s takimi pravicami uporabljata odstavka 1 in 3, morajo sprejeti potrebne ukrepe, s katerimi zavarujejo interese delavcev in oseb, ki ob prenosu niso več zaposlene v podjetju odsvojitelja, v zvezi s pravicami do starostnih dajatev in dajatev preživelim družinskim članom, ki so jih že pridobili ali jih pridobivajo na podlagi dodatnega zavarovanja iz pododstavka (a).“
33.

Vprašanja, postavljena v združenih zadevah C‑501/12, C‑503/12 in C‑505/12, so enaka. Vprašanja, postavljena v zadevah C‑502/12 in C‑506/12, so enaka vprašanjem od prvega do petega vprašanja, postavljenim v združenih zadevah C‑501/12, C‑503/12 in C‑505/12. Vprašanja od prvega do šestega, postavljena v zadevi C‑504/12, ustrezajo vprašanjem od prvega do tretjega in od šestega do osmega vprašanja, zastavljenim v združenih zadevah C‑501/12, C‑503/12 in C‑505/12. Nazadnje, vprašanja, postavljena Sodišču v združenih zadevah C‑540/12 in C‑541/12, so tudi enaka vprašanjem od prvega do petega vprašanja, postavljenim v združenih zadevah C‑501/12, C‑503/12 in C‑505/12, le da se v njih sklicuje na plačo zveznih uradnikov, in ne na plačo uradnikov dežele Berlin.
75.

Glede na celoto teh preudarkov Sodišču predlagam, naj Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber), London, odgovori tako: Člen 16(2) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC je treba razlagati tako: — obdobja prestajanja zaporne kazni ni mogoče opredeliti kot „zakonito prebivanje“ in se ga tako ne more upoštevati pri izračunu roka petih let, potrebnih za pridobitev pravice do stalnega prebivanja in — obdobij zakonitega prebivanja pred prestajanjem zaporne kazni in po njem ni mogoče seštevati za izračun tega roka petih let, ker prestajanje zaporne kazni pretrga navedeni rok.
58.

Sodišču zato predlagam, naj odloči tako: 1. Za pravice iz člena 40(1) in (5) Uredbe (ES) št. 1782/2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete se zahteva, da je bila kmetova proizvodnja v referenčnem obdobju oškodovana zaradi izpolnjevanja kmetijsko-okoljskih obveznosti; ni potrebno, da je to oškodovanje močno. 2. Členi 40(1), (2) in (5), prvi pododstavek, 37 in 38 Uredbe št. 1782/2003 države članice zavezujejo, da pravico do uskladitve referenčnega zneska kmetov, katerih proizvodnja je bila oškodovana zaradi kmetijsko-okoljskih obveznosti, ki so jih morali izpolnjevati v celotnem referenčnem obdobju ali njegovem delu, oprejo na primerjavo med zneski neposrednih plačil, prejetih v prizadetih in neprizadetih letih. 3. Člen 40(2) in (5) Uredbe št. 1782/2003 državam članicam ne dopušča, da pravico do uskladitve referenčnega zneska kmetov, katerih proizvodnja je bila oškodovana zaradi kmetijsko-okoljskih obveznosti, ki so jih morali izpolnjevati med leti 1997 in 2002, oprejo na primerjavo med zneskom neposrednih plačil, prejetim zadnje leto, ki ni bilo prizadeto zaradi kmetijsko-okoljskih obveznosti, in povprečnim letnim zneskom neposrednih plačil, prejetim v referenčnem obdobju. Prizadeta kmetijska gospodarstva je nasprotno treba pri izračunu referenčnega zneska z uporabo člena 40(5), drugi pododstavek, Uredbe (ES) št. 1782/2003 postaviti v tak položaj, kot da v letih od 2000 do 2002 niso izpolnjevala kmetijsko-okoljskih obveznosti.
29.

Svet nazadnje (tretji del) trdi, da ni bila upoštevana občutljivost zahtevanega dokumenta. Ta lastnost naj bi bila posledica dejstva, da so se predlogi delegacij nanašali na izjeme od načela preglednosti, ki naj bi bile vključene v novo uredbo, kar pa naj bi bilo vprašanje, o katerem naj bi nedavno odločala sodišča Unije in ki naj bi bilo predmet razprave in pritiskov javnosti. Dokaz te občutljivosti naj bi bile težave, do katerih je prišlo med postopkom spremembe Uredbe, ki naj bi bil upočasnjen zaradi bojazni, ki jo je pri delegacijah povzročilo uhajanje zahtevanih informacij, zaradi česar so se le stežka oddaljile od svojih začetnih stališč, kar naj bi kazalo na to, da je Svet pravilno zavrnil njihovo razkritje. Družba AIE odgovarja, da Splošno sodišče ni navedlo, da so „občutljivi“ le položaji, v katerih gre za temeljni interes Unije ali njenih držav članic, in da Svet v tem primeru ni podrobno obrazložil razlogov za zavrnitev, ki se poleg tega ne nanašajo na pravno mnenje, temveč le na predloge sprememb zakonodajnega predloga. Poleg tega družba AIE meni, da je ostanek tega dela tega pritožbenega razloga nedopusten, ker se nanaša le na presojo Splošnega sodišča o občutljivosti informacij. Družba AIE ob podpori Evropskega parlamenta trdi, da je vsekakor značilno za zakonodajne postopke, da izzovejo razpravo in pritiske, saj so prav ti bistvo preglednosti in demokracije. Nazadnje družba AIE zanika, da je bilo uhajanje informacij razlog za težave v postopku sprememb Uredbe ali da je povzročilo spremembe v načinu dela.
71.

Ob upoštevanju zgornjih ugotovitev Sodišču predlagam, naj na prvo vprašanje, ki ga je postavilo Verwaltungsgericht Berlin, odgovori: Za namene člena 2, točka 2, Direktive 2003/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu javnosti do informacij o okolju in o razveljavitvi Direktive Sveta 90/313/EGS je izvršilni organ izključen iz izjeme iz prvega stavka člena 2, točka 2, te direktive, kadar sprejema regulativne akte na podlagi pooblastila, vsebovanega v hierarhično višjem pravnem pravilu, razen če postopek za sprejetje takih aktov zagotavlja pravico do dostopa do informacij o okolju tako, da so cilji Direktive 2003/4 izpolnjeni na način, primerljiv s tistim, ki ga določa postopek za sprejetje zakonodajnih aktov. Breme dokazovanja, da je to tako, nosi izvršilni organ, ki želi uveljavljati navedeno izjemo. Nacionalno sodišče mora preveriti, ali so bili cilji Direktive 2003/4 izpolnjeni, pri čemer mora upoštevati zlasti cilja preglednosti in nadzora javnosti. Na drugo vprašanje ni treba odgovoriti.
46.

Na podlagi predstavljenih argumentov in po tem, ko je bilo zavrnjeno, da predlagana razlaga pomeni široko razumevanje oprostitve iz člena 13(B)(d), točka 6, Šeste direktive, menim, da je treba to določbo razlagati tako, da storitev svetovanja in informiranja glede upravljanja posebnega investicijskega sklada in glede nakupa in prodaje delnic, ki jo opravlja tretja oseba, pomeni specifično in ločeno dejavnost „upravljanja“, če se ugotovi samostojnost in kontinuiranost storitve glede na dejavnosti, ki jih dejansko opravlja prejemnik storitev, to pa mora preveriti predložitveno sodišče.
17.

Predložitveno sodišče je poudarilo, da država, ki v prejšnjih postopkih pred njim ni bila zastopana, ni imela priložnosti dokazati, da takšna omejitev glede stalnega prebivališča temelji na objektivnem upoštevanju javnega interesa ne glede na državljanstvo zadevnih oseb in sorazmerno z legitimnim ciljem zadevne nacionalne določbe. Nacionalno sodišče meni, da sámo teh določb ne more upravičiti. Zato je prekinilo postopek in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje: „Ali je člen L.541-1, prvi pododstavek, luksemburškega zakonika o delovnih razmerjih v delu, ki pravico do povračila prispevkov za socialno varnost, ki jo imajo delodajalci v zasebnem sektorju, in sicer deleža delodajalca in deleža zavarovanca, za brezposelne osebe, ki so jih zaposlili in so starejše od 45 let, ne glede na to, ali so prejemale nadomestilo, pogojuje s tem, da so bile brezposelne osebe najmanj en mesec prijavljene kot iskalke zaposlitve na zavodu za zaposlovanje Administration de l’emploi v Luksemburgu, medtem ko do tega ukrepa niso upravičeni delodajalci, ki zaposlijo brezposelne osebe, ki so kot iskalke zaposlitve prijavljene pri ustreznih tujih organih, v skladu s pravom Unije, zlasti s členoma 21 in 45 Pogodbe o delovanju Evropske unije?“
7.

Odstavka 1(5) in 1(6) prvega dela člena 91 Ley española del IVA (španski zakon o DDV) ( 3 ) določata uporabo nižje stopnje DDV za dobavo tega blaga: „5. Zdravila za uporabo v veterini in zdravilne snovi, ki se lahko običajno in ustrezno uporabljajo pri proizvodnji zdravil. 6. Naprave in oprema, ki vključujejo očala s korekturnimi lečami in kontaktne leče, ki se objektivno lahko v bistvu in predvsem uporabljajo za lajšanje telesnih okvar pri ljudeh in živalih, ki zajemajo omejeno gibanje in komunikacijske sposobnosti. Medicinski pripomočki, material, oprema in naprave, ki se lahko objektivno uporabljajo le za preprečevanje, diagnosticiranje, zdravljenje, lajšanje ali premagovanje bolezni ali obolenj ljudi ali živali. V to kategorijo ne spadajo kozmetični izdelki in izdelki za osebno higieno, razen sanitarne brisače, tamponi in tanki higienski vložki.“