Poudariti je treba, da se izjave prosilca za mednarodno zaščito o njegovi spolni usmerjenosti ob upoštevanju posebnih okoliščin prošenj za mednarodno zaščito lahko štejejo le za izhodiščno točko pri obravnavanju dejstev in okoliščin, določenem v členu 4 Direktive 2011/95 (glej po analogiji sodbo z dne 2. decembra 2014, A in drugi, od C‑148/13 do C‑150/13 , EU:C:2014:2406 , točka 49 ). Iz tega izhaja, da čeprav mora prosilec za mednarodno zaščito opredeliti svojo spolno usmerjenost, ki je element iz njegove osebne sfere, so prošnje za mednarodno zaščito, ki temeljijo na strahu pred preganjanjem zaradi take usmerjenosti – tako kot prošnje, utemeljene z drugimi razlogi za preganjanje – lahko predmet postopka obravnavanja, določenega v členu 4 te direktive (glej po analogiji sodbo z dne 2. decembra 2014, A in drugi, od C‑148/13 do C‑150/13 , EU:C:2014:2406 , točka 52 ).

V zvezi s tem je treba opozoriti, da je spolna usmerjenost značilnost, ki lahko utemelji pripadnost prosilca določeni družbeni skupini v smislu člena 2(d) Direktive 2011/95, če družba, ki obkroža skupino oseb, katere člani imajo enako spolno usmerjenost, to skupino dojema kot različno (glej v tem smislu sodbo z dne 7. novembra 2013, X in drugi, od C‑199/12 do C‑201/12 , EU:C:2013:720 , točki 46 in 47 ), kot to sicer potrjuje člen 10(1)(d) te direktive. Vendar iz člena 10(2) te direktive izhaja, da kadar države članice ocenjujejo, ali ima prosilec utemeljen strah pred preganjanjem, ni pomembno, ali prosilec dejansko ima družbene značilnosti, povezane s pripadnostjo neki družbeni skupini, ki se preganja, če take značilnosti prosilcu pripisuje subjekt preganjanja.

Člen 4 Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite je treba razlagati tako, da ne nasprotuje temu, da organ, ki je odgovoren za obravnavo prošenj za mednarodno zaščito, ali po potrebi sodišče, pri katerem se vloži tožba zoper odločbo tega organa, v okviru presoje dejstev in okoliščin glede zatrjevane spolne usmerjenosti prosilca odredi izdelavo izvedenskega mnenja, če se to izvedensko mnenje izdela v skladu s temeljnimi pravicami, zagotovljenimi z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, če navedena organ in sodišče odločbe ne utemeljita zgolj z ugotovitvami iz izvedenskega mnenja in če ta pri presoji izjav prosilca o njegovi spolni usmerjenosti nista vezana na te ugotovitve.

Ni mogoče izključiti, da se v posebnih okoliščinah presoje izjav prosilca za mednarodno zaščito glede njegove spolne usmerjenosti nekatere oblike izvedenskega mnenja izkažejo za koristne za presojo dejstev in okoliščin ter se lahko izdelajo brez poseganja v temeljne pravice tega prosilca. Vendar je treba na eni strani poudariti, da tako iz člena 4(1) in člena 8(2) Direktive 2005/85 kot iz člena 4(1) in člena 10(3) Direktive 2013/32 izhaja, da je organ za presojo odgovoren za ustrezno obravnavanje prošenj, na podlagi katerega bo odločil o njih. Zato morajo presojo dejstev in okoliščin iz člena 4 Direktive 2011/95 pod nadzorom sodišča opraviti ti organi sami (glej v tem smislu sodbo z dne 26. februarja 2015, Shepherd, C‑472/13, EU:C:2015:117, točka 40). Iz tega sledi, da organ za presojo odločbe ne more utemeljiti zgolj z ugotovitvami iz izvedenskega mnenja in da ta organ ne more, a fortiori, biti vezan na te ugotovitve pri presoji izjave prosilca o njegovi spolni usmerjenosti.

V zvezi z možnostjo sodišča, pri katerem se vloži tožba zoper odločbo organa za presojo o zavrnitvi prošnje za mednarodno zaščito, da naroči izvedensko mnenje, je treba dodati, da člen 39(1) Direktive 2005/85 in člen 46(1) Direktive 2013/32 določata, da ima prosilec pravico do učinkovitega pravnega sredstva zoper to odločbo pred sodiščem, ne da bi posebej omejila pripravljalne ukrepe, ki jih lahko to sodišče odredi. Čeprav ti določbi ne izključujeta, da sodišče za izvedbo učinkovitega nadzora nad odločbo organa za presojo naroči izvedensko mnenje, še vedno velja, da glede na posebno vlogo, ki jo sodiščem dajeta člen 39 Direktive 2005/85 in člen 46 Direktive 2013/32, na eni strani in glede na preudarke v zvezi s členom 4 Direktive 2011/95, navedene v točki 41 te sodbe, na drugi sodišče, pri katerem je bila vložena tožba, odločitve ne more utemeljiti zgolj z ugotovitvami iz izvedenskega mnenja in ne more, a fortiori, biti vezano na presojo izjav prosilca o njegovi spolni usmerjenosti, vsebovano v teh ugotovitvah.

(Glej točke 37, 40, 42, 43, 45, 46, in točko 1 izreka.)