Zadeva T-192/08

Transnational Company „Kazchrome“ AO in

ENRC Marketing AG

proti

Svetu Evropske unije

„Damping – Uvoz ferosilicija s poreklom iz Nekdanje jugoslovanske republike Makedonije, Kitajske, Egipta, Kazahstana in Rusije – Vzročna zveza – Interes Skupnosti – Nesodelovanje – Razpoložljivi podatki – Tržnogospodarska obravnava – Pravica do obrambe – Obveznost obrazložitve“

Povzetek sodbe

1. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Škoda – Ugotovitev vzročne zveze – Merila

(uredbi Sveta št. 384/96, člen 3(6) in (7), in št. 1225/2009, člen 3(6) in (7))

2. Mednarodni sporazumi – Sporazum o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije – GATT iz leta 1994 – Neposredni učinek – Neobstoj – Nemožnost sklicevanja na sporazume STO, da bi se oporekalo zakonitosti akta Skupnosti – Izjeme – Akt Skupnosti, s katerim se poskuša izpolniti sporazum ali v katerem se nanj izrecno in natančno sklicuje

(člen 230 ES; Splošni sporazum o tarifah in trgovini iz leta 1994)

3. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Škoda – Diskrecijska pravica institucij – Sodni nadzor – Meje

(uredbi Sveta št. 384/96, člen 3, in št. 1225/2009, člen 3)

4. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Škoda – Ugotovitev vzročne zveze – Obveznosti institucij

(uredbi Sveta št. 384/96, člen 3(7), in št. 1225/2009, člen 3(7))

5. Pravo Unije – Načela – Pravica do obrambe – Upoštevanje v upravnih postopkih – Preprečevanje dampinga

6. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Škoda – Ugotovitev vzročne zveze – Obveznosti institucij

(uredbe Sveta št. 384/96, člen 3(7), št. 172/2008 in št. 1225/2009, člen 3(7))

7. Postopek – Vloga, s katero se postopek začne – Formalne zahteve – Označitev predmeta spora – Kratek povzetek navajanih razlogov – Splošno sklicevanje na druga pisanja, tudi tista, ki so priložena tožbi – Nedopustnost

(Statut Sodišča, člena 21, prvi odstavek, in 53, prvi odstavek; Poslovnik Splošnega sodišča, člen 44(1)(c))

8. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Presoja interesa Skupnosti – Upoštevanje podatkov, ki se nanašajo na obdobje po preiskavi – Dopustnost

(uredbi Sveta št. 384/96, člena 6(1) in 21(1), ter št. 1225/2009, člena 6(1) in 21(1))

9. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Presoja interesa Skupnosti – Diskrecijska pravica institucij – Dejavniki, ki jih je treba upoštevati

(uredbi Sveta št. 384/96, člen 21(1), in št. 1225/2009, člen 21(1))

10. Akti institucij – Obrazložitev – Obveznost – Obseg – Uredba o uvedbi protidampinških dajatev

(člen 253 ES)

11. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Potek preiskave – Razpoložljivi podatki – Možnost uporabe ob odpovedi preveritvenega obiska

(uredbi Sveta št. 384/96, člen 18(1) in (3), ter št. 1225/2009, člen 18(1) in (3))

12. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Obseg obveznosti Komisije, da preveri pravilnost podatkov, ki so jih predložile zainteresirane stranke – Informacije, posredovane v okviru odobritve tržnogospodarske obravnave podjetja – Vključitev

(uredbi Sveta št. 384/96, členi 2(7)(b), 6(8) in 16(1), ter št. 1225/2009, členi 2(7)(b), 6(8) in 16(1))

13. Skupna trgovinska politika – Zaščita pred dampingom – Presoja interesa Skupnosti – Kršitev pravice do obrambe – Neobstoj vpliva na zakonitost uredbe o uvedbi dokončne dajatve – Pogoji

(uredbi Sveta št. 384/96, člen 3(7), in št. 1225/2009, člen 3(7))

1. Iz člena 3(6) osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 (postal člen 3(6) Uredbe št. 1225/2009) izhaja, da morajo institucije dokazati, da dampinški uvoz povzroča veliko škodo industriji Skupnosti, pri čemer se upoštevajo njegov obseg in cene (analiza pripisovanja). Dalje iz člena 3(7) te osnovne uredbe (postal člen 3(7) Uredbe št. 1225/2009) izhaja, da morajo institucije po eni strani hkrati z dampinškim uvozom preučiti vse druge znane dejavnike, ki so povzročili škodo industriji Skupnosti, in po drugi strani zagotoviti, da se škoda, ki so jo povzročiti ti drugi dejavniki, ne pripiše navedenemu uvozu (analiza nepripisovanja).

Namen teh določb je zagotoviti, da institucije ločijo in razlikujejo negativne učinke dampinškega uvoza od negativnih učinkov drugih dejavnikov.

Zato je treba v nekaterih okoliščinah izvesti skupno analizo teh dejavnikov. To velja zlasti, če institucije po izvedbi posamične analize dejavnikov ugotovijo, da je imel vsak od teh drugih dejavnikov negativen učinek na položaj industrije Skupnosti, vendar tega učinka ni mogoče obravnavati kot pomembnega.

Analize obstoja vzročne zveze ni treba nujno opraviti na ravni celotne industrije Skupnosti, ker se v tem primeru škoda, ki jo je samo enemu proizvajalcu Skupnosti povzročil dejavnik, ki ni povezan z dampinškim uvozom, ne bi mogla upoštevati. Institucije morajo namreč po eni strani preučiti vse druge znane dejavnike, ki industriji Skupnosti sočasno z dampinškim uvozom povzročajo škodo, po drugi strani pa morajo zagotoviti, da se škoda, ki jo povzročajo ti drugi dejavniki, ne pripiše navedenemu uvozu. Člen 3(7) osnovne uredbe ne določa, da se sme pri tem preverjanju upoštevati samo škoda, ki so jo industriji Skupnosti kot celoti povzročili drugi dejavniki. Zato je mogoče, da je treba v nekaterih okoliščinah škodo, ki je proizvajalcu Skupnosti povzročena posamično zaradi dejavnika, ki ni povezan z dampinškim uvozom, upoštevati, če ta škoda prispeva k škodi celotne industrije Skupnosti. Vendar taka možnost ne pomeni, da bi morali instituciji sistematično analizirati položaj vsakega proizvajalca Skupnosti posebej.

(Glej točke 30, 31, 37, od 41 do 45, 88, 180, 194, 195 in 209.)

2. Sporazumi Svetovne trgovinske organizacije (STO) ob upoštevanju njihove narave in sistematike načeloma niso del pravil, z vidika katerih sodišče Unije nadzira zakonitost aktov institucij Unije v skladu s členom 230, prvi odstavek, ES. Toda kadar Skupnost namerava izpolniti posebno obveznost, ki jo je sprejela v okviru STO, ali kadar je v aktu Unije izrecno napoteno na natančne določbe sporazumov STO, mora sodišče Unije nadzorovati zakonitost akta Unije glede na pravila STO. Tak je primer osnovne protidampinške uredbe št. 384/96, katere namen je prenesti kar največ pravil iz protidampinškega sporazuma iz leta 1994 v zakonodajo Unije. Čeprav poleg tega razlage protidampinškega sporazuma, ki jih sprejme organ za reševanje sporov STO, za Splošno sodišče niso zavezujoče pri presoji veljavnosti izvedbene uredbe, ni nobenega razloga, da se Splošno sodišče ne bi sklicevalo nanje, kadar gre za razlago določbe osnovne uredbe.

(Glej točke 32, 33 in 36.)

3. Za vprašanja, ali je industrija Skupnosti utrpela škodo in ali je treba to škodo pripisati dampinškemu uvozu ter ali so k škodi, ki jo je utrpela industrija Skupnosti, prispevali drugi znani dejavniki, se zahteva presoja zapletenih ekonomskih vprašanj, pri kateri imajo institucije široko diskrecijsko pravico. Iz tega izhaja, da mora biti nadzor sodišča Unije o presojah institucij omejen na preverjanje, ali so se spoštovala postopkovna pravila, ali je bilo dejansko stanje, na katerem temelji izpodbijana odločitev, pravilno ugotovljeno in ali ne gre za očitno napačno presojo tega dejanskega stanja ali zlorabo pooblastil.

(Glej točke 51, 90 in 164.)

4. Ni mogoče potrditi, da utemeljitev analize vzročne zveze med dampinškim uvozom in škodo, ki jo je utrpela industrija Skupnosti, na podlagi teoretične nominalne izkoriščenosti zmogljivosti, ne pa na podlagi realne izkoriščenosti zmogljivosti vsekakor pomeni kršitev pravila v zvezi z nepripisovanjem. Čeprav namreč preusmeritev proizvodnih sredstev na drug trg nedvomno povzroči prilagoditev podatkov v zvezi s proizvodno zmogljivostjo, ti podatki ne vključujejo nujno vseh začasnih zaustavitev proizvodnih strojev. Nasprotno, v takih okoliščinah morajo institucije zagotoviti spoštovanje obveznosti iz člena 3(7) osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 (postal člen 3(7) Uredbe št. 1225/2009) in izvesti ustrezno analizo nepripisovanja, v okviru katere je treba po potrebi ločiti in razlikovati škodo, ki jo povzročijo te začasne zaustavitve proizvodnje, od škode, ki jo povzroči dampinški uvoz.

(Glej točki 105 in 109.)

5. Zahtev, ki izhajajo iz spoštovanja pravice do obrambe, ni treba upoštevati samo med postopki, katerih posledica je lahko naložitev kazni, ampak tudi v postopkih preiskave pred sprejetjem protidampinških uredb, ki lahko neposredno in posamično prizadenejo zadevna podjetja in imajo zanje neugodne posledice. Zlasti mora biti zainteresiranim podjetjem med upravnim postopkom omogočeno, da primerno predstavijo svoje stališče o resničnosti in upoštevnosti zatrjevanih dejstev in okoliščin ter o dokazih, ki jih Komisija navaja v podporo svoji trditvi o obstoju dampinga in škode, ki naj bi s tem nastala.

Kar zadeva neskladje in nepravilnosti, ki naj bi vplivali na bistvena dejstva in preudarke, na podlagi katerih se nameravajo uvesti začasne protidampinške dajatve, zainteresirana stranka ne sme zamenjati nespoštovanja pravice do obrambe z obstojem bistvenih napak, ki bi lahko vplivale na zakonitost uredbe o uvedbi dokončne protidampinške dajatve. Ta okoliščina namreč ne dokazuje, da je Komisija kršila to pravico. Spoštovanje pravice do obrambe nikakor ne zahteva, da morajo institucije odgovoriti na vsako trditev, ki jo navede proizvajalec izvoznik med postopkom, ampak da je treba zainteresiranim strankam omogočiti, da primerno branijo svoje interese.

(Glej točke 110, 319, 321, 326, 327 in 332.)

6. Instituciji kršita člen 3(7) osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 (postal člen 3(7) Uredbe št. 1225/2009), ker ne ločita in razlikujeta učinkov pomembnih naložb industrije Skupnosti med obdobjem preiskave od učinkov dampinškega uvoza. Enako velja, kadar instituciji ne opravita presoje vpliva izgube donosnosti nekaterih proizvajalcev Skupnosti na celotno industrijo Skupnosti.

Vendar je lahko taka kršitev podlaga za razglasitev ničnosti izvedbene uredbe, kot je Uredba št. 172/2008, le če je mogoče zaradi nje izpodbijati njeno zakonitost, ker razveljavlja celotno analizo institucij v zvezi z vzročno zvezo. To ne velja, kadar so navedene naložbe znatno prispevale k škodi, ki jo je utrpela industrija Skupnosti v obdobju preiskave.

(Glej točke 116, 119, 120, od 180 do 182 in 211.)

7. V skladu s členom 21, prvi odstavek, Statuta Sodišča, ki se na podlagi člena 53, prvi odstavek, tega statuta ter člena 44(1)(c) in (d) Poslovnika Splošnega sodišča uporablja za Splošno sodišče, morajo biti v vsaki tožbi navedeni predmet postopka, predlogi tožeče stranke in kratek povzetek tožbenih razlogov. Te navedbe morajo biti dovolj jasne in natančne, da se toženi stranki omogoči priprava obrambe in Splošnemu sodišču odločitev o tožbi. Zaradi zagotovitve pravne varnosti in ustreznega poteka sodnih postopkov morajo biti, zato da bi bila tožba dopustna, bistveni elementi glede dejstev in prava, na katerih ta temelji, vsaj na kratko, vendar dosledno in razumljivo predstavljeni v besedilu same tožbene vloge. Medtem ko se vsebina tožbe v nekaterih točkah lahko podpre in dopolni s sklicevanjem na povzetke priloženih listin, pa splošno sklicevanje na druge dokumente, tudi na tiste, ki so priloženi k tožbi, ne more nadomestiti neobstoja bistvenih elementov pravnega utemeljevanja, ki morajo biti navedeni v tožbi.

(Glej točko 212.)

8. Člena 6(1) osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 (postal člen 6(1) Uredbe št. 1225/2009) ni mogoče uporabiti za ugotavljanje obstoja interesa Skupnosti, kot je opredeljen v členu 21(1) te osnovne uredbe (postal člen 21(1) Uredbe št. 1225/2009), kar pomeni, da je mogoče pri ugotavljanju tega interesa upoštevati tudi podatke, ki se nanašajo na čas po koncu obdobja preiskave. Namen določitve obdobja preiskave in prepovedi upoštevanja podatkov, ki se nanašajo na čas po tem obdobju, je namreč zagotovitev reprezentativnosti in zanesljivosti rezultatov preiskave. Namen obdobja preiskave iz navedenega člena 6(1) je zlasti zagotoviti, da na podatke, na podlagi katerih se določata damping in škoda, ne vpliva ravnanje zadevnih proizvajalcev po začetku protidampinškega postopka, in torej da je dokončna dajatev, uvedena na koncu postopka, ustrezna za odpravo škode, ki je posledica dampinga.

Poleg tega člen 21 navedene osnovne uredbe po eni strani ne vsebuje nobene časovne omejitve glede podatkov, ki bi jih instituciji lahko upoštevali za ugotavljanje obstoja interesa Skupnosti. Po drugi strani je za preučitev interesa Skupnosti potrebna ocena mogočih posledic za interes industrije Skupnosti in za druge zadevne interese glede uporabe in neuporabe predvidenih ukrepov. Ta ocena vključuje napoved na podlagi domnev o prihodnjih dogodkih, ki zajema presojo zapletenih gospodarskih položajev. Ocena spada na področje široke diskrecijske pravice Komisije, zato je nadzor sodišča Unije omejen na preverjanje upoštevanja postopkovnih pravil, resničnosti dejstev, na katerih temelji izpodbijana presoja, očitnih napak pri presoji teh dejstev in zlorabe pooblastil.

(Glej točke od 221 do 224 in 227.)

9. Za oceno interesa Skupnosti v smislu člena 21(1) osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 (postal člen 21(1) Uredbe št. 1225/2009) je potrebna uravnoteženost interesov različnih zadevnih strank in splošnega interesa. Komisija ima pri oceni interesa Skupnosti na voljo široko diskrecijsko pravico, ki jo mora izvajati za vsak primer posebej, pri čemer upošteva vsa pomembna dejstva. Vendar je lahko predhodna odločba, na podlagi katere se ugotovi, da uvedeni protidampinški ukrepi v preteklosti niso imeli popravljalnega učinka na uvoz identičnega proizvoda iz držav, ki so zajete v postopek preiskave, pomembna v okviru uporabe člena 21(1) osnovne uredbe, če prispeva k dokazovanju, da sprejetje protidampinških ukrepov ni v splošnem interesu.

(Glej točki 240 in 241.)

10. Iz obrazložitve, ki se zahteva v skladu s členom 253 ES, mora biti jasno in nedvoumno razvidno sklepanje organa Unije, ki je avtor izpodbijanega akta, zato da se lahko zainteresirane osebe seznanijo z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in branijo svoje pravice ter da lahko sodišče Unije izvaja svoj nadzor. Po drugi strani institucijam v obrazložitvi začasne ali dokončne uredbe v zvezi s protidampinškimi dajatvami ni treba odgovoriti na vse dejanske in pravne navedbe zadevnih strank med upravnim postopkom. Ker je Komisija jasno in nedvoumno analizirala posledice protidampinških ukrepov za zadevne uporabnike in ker je Svet na kratko, vendar nič manj jasno preučil vpliv uvedbe protidampinških dajatev na navedene uporabnike, institucijama ni mogoče očitati kršitve obveznosti obrazložitve.

(Glej točki 256 in 257.)

11. Na področju preiskav, izvedenih med protidampinškim postopkom, je treba odpoved preveritvenega obiska s strani zainteresirane stranke obravnavati v skladu s členom 18(1) osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 (postal člen 18(1) Uredbe št. 1225/2009), ne pa v skladu z njenim členom 18(3) (postal člen 18(1) Uredbe št. 1225/2009). Čeprav se zadnji trije primeri iz člena 18(1) te uredbe ne nanašajo na odpoved preveritvenega obiska, je to odpoved po eni strani treba upoštevati, razen v primeru višje sile, kot zavrnitev dostopa do informacij, ki jih je Komisija ocenila kot nujne, v smislu prvega primera iz navedene določbe. Po drugi strani se za izognitev obveznosti preveritvenega obiska ni mogoče sklicevati na člen 18(3) navedene osnovne uredbe, kadar službe Komisije menijo, da je tak obisk nujen. Res je, da se na podlagi te določbe uporaba razpoložljivih podatkov, če informacije niso idealne v vseh pogledih, zavrne samo, če je zainteresirana stranka delovala po svojih najboljših zmožnostih. Če stranka ne dovoli preveritvenega obiska, ni mogoče šteti, da je delovala po najboljših zmožnostih.

V zvezi z namenom člena 18(1) osnovne uredbe je treba ugotoviti, da sta Svet in Komisija, ker ta člen Komisiji ne daje pristojnosti za preiskavo, ki bi ji omogočila, da prisili proizvajalce ali izvoznike, zoper katere je bila vložena pritožba, da sodelujejo v preiskavi ali da predložijo informacije, odvisna od prostovoljnega sodelovanja zainteresiranih strank, da jima predložijo potrebne informacije v določenih rokih. Zavrnitev izvedbe preveritvenega obiska je v nasprotju s ciljem poštenega in vestnega sodelovanja, ki se poskuša zagotoviti s členom 18(1) navedene osnovne uredbe.

Na koncu iz analize splošne sistematike iste osnovne uredbe izhaja, da se morajo institucije same odločiti, ali je treba za preverjanje informacij, ki jih predloži zainteresirana stranka, te informacije potrditi s preveritvenim obiskom v prostorih te stranke ter ali se, če zainteresirana stranka ovira preverjanje podatkov, ki jih je predložila, uporabi člen 18 te osnovne uredbe in se lahko uporabijo razpoložljivi podatki.

(Glej točke od 270 do 276.)

12. Ker člen 6(8) osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 (postal člen 6(8) Uredbe št. 1255/2009) ne vsebuje nobene omejitve področja uporabe obveznosti preverjanja uporabljenih podatkov, na katerih temeljijo ugotovitve institucij, taka obveznost velja tudi za informacije, ki jih predloži zainteresirana stranka v okviru zahtevka za tržnogospodarsko obravnavo. Poleg tega člen 16(1) iste osnovne uredbe (postal člen 16(1) Uredbe št. 1225/2009) ne vsebuje nobene omejitve možnosti izvedbe obiskov v prostorih zainteresiranih strank, kadar Komisija glede na informacije, ki jih želi potrditi, meni, da je to potrebno. Torej lahko Komisija na podlagi te druge določbe izvede obisk v prostorih proizvajalca izvoznika, da bi obravnavala njegov zahtevek za tržnogospodarsko obravnavo in preverila natančnost predloženih informacij, če meni, da je to potrebno.

Zato dejstvo, da v skladu s členom 2(7)(b) osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 (postal člen 2(7)(b) Uredbe št. 1225/2009) ni treba izvesti preveritvenega obiska v prostorih proizvajalca izvoznika, ki je vložil zahtevek za tržnogospodarsko obravnavo, ne pomeni, da tak obisk ne sme biti izveden. Prav tako ni mogoče šteti, da organizacija preveritvenega obiska v okviru obravnave zahtevka za tržnogospodarsko obravnavo pomeni določitev dodatnega pogoja poleg pogojev iz člena 2(7)(b) navedene osnovne uredbe.

(Glej točke od 294 do 296.)

13. V okviru protidampinškega postopka institucijama od proizvajalcev Skupnosti ni treba zahtevati, da predložijo tako razlagalno besedilo v zvezi z razvojem svojega gospodarskega položaja, ker tem proizvajalcem ni treba izvesti analize nepripisovanja v skladu s členom 3(7) osnovne protidampinške uredbe št. 384/96 (postal člen 3(7) Uredbe št. 1225/2009). Nasprotno, instituciji morata tako analizo izvesti za začasno in dokončno določanje dampinga. Čeprav načelo spoštovanja pravice do obrambe zahteva, da so proizvajalci izvozniki obveščeni o bistvenih dejstvih in preudarkih, na podlagi katerih se nameravajo uvesti začasne dajatve, kršitev navedene pravice sama po sebi ne more zmanjšati učinkovitosti uredbe o uvedbi dokončnih dajatev, kadar je bila med postopkom za sprejetje te uredbe odpravljena napaka, ki zmanjšuje učinkovitost postopka za sprejetje ustrezne uredbe o uvedbi začasnih dajatev.

(Glej točki 314 in 319.)

SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (drugi senat)

z dne 25. oktobra 2011( )

„Damping – Uvoz ferosilicija s poreklom iz Nekdanje jugoslovanske republike Makedonije, Kitajske, Egipta, Kazahstana in Rusije – Vzročna zveza – Interes Skupnosti – Nesodelovanje – Razpoložljivi podatki – Tržnogospodarska obravnava – Pravica do obrambe – Obveznost obrazložitve“

V zadevi T-192/08,

Transnational Company „Kazchrome“ AO s sedežem v Aktobeju (Kazahstan),

ENRC Marketing AG s sedežem v Klotnu (Švica),

ki sta ju sprva zastopala L. Ruessmann in A. Willems, nato A. Willems in S. de Knop, odvetniki,

tožeči stranki,

proti

Svetu Evropske unije, ki ga je sprva zastopal J.‑P. Hix, nato J.‑P. Hix in B. Driessen, zastopnika, sprva skupaj z G. Berrischem in G. Wolfom, nato z G. Berrischem, odvetnika,

tožena stranka,

ob podpori

Evropske komisije, ki jo zastopata H. van Vliet in K. Talabér-Ritz, zastopnika,

in

Euroalliages s sedežem v Bruslju (Belgija), ki ga zastopajo J. Bourgeois, Y. van Gerven in N. McNelis, odvetniki,

intervenienta,

zaradi predloga za razglasitev delne ničnosti Uredbe Sveta (ES) št. 172/2008 z dne 25. februarja 2008 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in dokončnem pobiranju začasne dajatve, uvedene na uvoz fero‑silicija s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, Egipta, Kazahstana, Nekdanje jugoslovanske republike Makedonije in Rusije (UL L 55, str. 6), v delu, v katerem se nanaša na tožeči stranki,

SPLOŠNO SODIŠČE (drugi senat),

v sestavi I. Pelikánová, predsednica, K. Jürimäe (poročevalka), sodnica, in S. Soldevila Fragoso, sodnik,

sodni tajnik: N. Rosner, administrator,

na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 7. decembra 2010

izreka naslednjo

Sodbo

Dejansko stanje

1 Tožeči stranki, Transnational Company Kazchrome AO (v nadaljevanju: Kazchrome) in ENRC Marketing AG, se ukvarjata s proizvodnjo in prodajo ferosilicija, eno od surovin, ki se uporabljajo pri proizvodnji jekla in železa. Družba Kazchrome, ki ima sedež v Kazahstanu, celotno proizvodnjo prodaja družbi ENRC Marketing, ki ima sedež v Švici. Ta družba nato prodaja proizvode družbe Kazchroma po vsem svetu.

2 Na podlagi pritožbe, ki jo je 16. oktobra 2006 vložilo združenje Euroalliages (združenje industrije ferozlitin), je Komisija Evropskih skupnosti v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 384/96 z dne 22. decembra 1995 o zaščiti proti dumpinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 10, str. 45), kakor je bila spremenjena (v nadaljevanju: osnovna uredba; nadomeščena z Uredbo Sveta (ES) št. 1225/2009 z dne 30. novembra 2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti, UL L 343, str. 51, in popravek v UL 2010, L 7, str. 22), in zlasti v skladu s členom 5 osnovne uredbe (postal člen 5 Uredbe št. 1225/2009), začela protidampinški postopek glede uvoza ferosilicija s poreklom iz Nekdanje jugoslovanske republike Makedonije, Kitajske, Egipta, Kazahstana in Rusije. Obvestilo o začetku postopka je bilo objavljeno v Uradnem listu Evropske unije z dne 30. novembra 2006 (UL C 291, str. 34). Preiskava glede dampinga in škode je potekala od vključno 1. oktobra 2005 do 30. septembra 2006 (v nadaljevanju: obdobje preiskave). Preučitev gibanj v okviru analize škode je zajemala obdobje od januarja 2003 do konca obdobja preiskave (v nadaljevanju: obravnavano obdobje).

3 Tožeči stranki sta v okviru tega postopka 15. decembra 2006 Komisiji predložili zahtevek za tržnogospodarsko obravnavo na podlagi člena 2(7)(b) in (c) osnovne uredbe (postal člen 2(7)(b) in (c) Uredbe št. 1225/2009).

4 Tožeči stranki sta 12. januarja 2007 vložili svoje odgovore na protidampinški vprašalnik Komisije in dokument o škodi. Tožeči stranki sta 25. januarja 2007 Komisiji sporočili dodatne pripombe v zvezi s škodo.

5 Tožeči stranki sta z dopisom z dne 14. februarja 2007 obvestili Komisijo, da pri preiskavi ne bosta sodelovali, da pa sta pripravljeni pojasniti podatke, ki sta ji jih že predložili. Komisija je s telefaksom istega dne tožeči stranki obvestila, da je odpovedala preveritveni obisk, ki naj bi potekal med 22. februarjem in 2. marcem 2007. Poudarila je, da odpoved obiska pomeni, da podatkov, ki sta jih tožeči stranki sporočili njenim službam, ni mogoče sprejeti, ker preverjanje ni bilo izvedeno, in da bo v skladu s členom 18 osnovne uredbe (postal člen 18 Uredbe št. 1225/2009) ugotovitve preiskave morda treba oblikovati na podlagi razpoložljivih podatkov. Tožeči stranki sta z dopisom z dne 20. februarja 2007 Komisijo obvestili, da čeprav pri preiskavi ne moreta v celoti sodelovati, želita pri njej, kolikor je to mogoče, Komisiji pomagati.

6 Komisija je 5. julija 2007 tožeči stranki obvestila, da jima ne more odobriti tržnogospodarske obravnave, saj podatkov, ki sta jih predložili, ni mogla preveriti v njunih prostorih. Tožeči stranki sta 16. julija 2007 Komisijo seznanili z njunimi stališči, zlasti v zvezi z zavrnitvijo zahtevka za tržnogospodarsko obravnavo.

7 Komisija je 29. avgusta 2007 objavila Uredbo (ES) št. 994/2007 z dne 28. avgusta 2007 o uvedbi protidampinške dajatve na uvoz fero‑silicija s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, Egipta, Kazahstana, Nekdanje jugoslovanske republike Makedonije in Rusije (UL L 223, str. 1, v nadaljevanju: začasna uredba). Z začasno uredbo je bila med drugim uvedena začasna protidampinška dajatev, katere stopnja je bila za uvoz ferosilicija iz Kazahstana določena na 33,9 %. Komisija je v uvodni izjavi 25 začasne uredbe pojasnila, da se zahtevek za tržnogospodarsko obravnavo, ki sta ga vložili tožeči stranki, ni upošteval, ker tožeči stranki nista dovolili izvedbe preveritvenega obiska.

8 Komisija je z dopisom z dne 30. avgusta 2007 tožečima strankama sporočila bistvena dejstva in ugotovitve, na podlagi katerih so bili sprejeti začasni protidampinški ukrepi (v nadaljevanju: dokument o začasnem razkritju). Komisija je z dopisom z dne 15. septembra 2007 tožečima strankama poslala dopolnitev dokumenta o začasnem razkritju. Tožeči stranki sta 5. oktobra 2007 Komisiji sporočili svoje pripombe na dokument o začasnem razkritju.

9 Komisija je 18. decembra 2007 na tožeči stranki naslovila dopis z bistvenimi dejstvi in ugotovitvami, na podlagi katerih je nameravala priporočiti uvedbo dokončnih protidampinških ukrepov (v nadaljevanju: dokument o končnem razkritju). Tožeči stranki sta vložili pripombe na dokument o končnem razkritju z dopisom z dne 3. januarja 2008, naslovljenim na Komisijo.

10 Svet Evropske unije je 25. februarja 2008 sprejel Uredbo (ES) št. 172/2008 z dne 25. februarja 2008 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in o dokončnem pobiranju začasne dajatve, uvedene na uvoz fero‑silicija s poreklom iz Ljudske republike Kitajske, Egipta, Kazahstana, Nekdanje jugoslovanske republike Makedonije in Rusije (UL L 55, str. 6, v nadaljevanju: izpodbijana uredba). Na podlagi izpodbijane uredbe je stopnja dokončne protidampinške dajatve, ki se uporablja za neto ceno franko meja Skupnosti, pred plačilom dajatve, za izdelke iz Kazahstana 33,9 %.

Postopek in predlogi strank

11 Tožeči stranki sta 21. maja 2008 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložili to tožbo.

12 Združenje Euroalliages in Komisija sta z aktoma, vloženima 1. in 3. septembra 2008 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča, v obravnavani zadevi predlagala intervencijo v podporo predlogom Sveta.

13 Tožeči stranki sta z aktom, ki sta ga 28. oktobra 2008 vložili v sodnem tajništvu Splošnega sodišča, na podlagi člena 116(2) Poslovnika Splošnega sodišča zahtevali, da se nekateri zaupni elementi spisa ne posredujejo združenju Euroalliages. Za posredovanje teh podatkov sta tožeči stranki pripravili nezaupno različico zadevnih vlog oziroma listin.

14 Predsednik drugega senata Splošnega sodišča je s sklepoma z dne 2. decembra 2008 in 16. februarja 2009 dovolil intervencijo Komisije in združenja Euroalliages.

15 Združenje Euroalliages je v dopisu, vloženem v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 10. marca 2009, izjavilo, da ne nasprotuje zahtevku tožečih strank za zaupno obravnavo.

16 Komisija je z dopisom, ki ga je 26. junija 2009 vložila v sodnem tajništvu Splošnega sodišča, le‑to obvestila, da se odpoveduje vložitvi intervencijske vloge, vendar se bo udeležila obravnave.

17 Tožeči stranki Splošnemu sodišču predlagata, naj:

– razglasi tožbo za dopustno;

– izpodbijano uredbo v delu, v katerem se nanaša nanju, razglasi za nično;

– Svetu naloži plačilo stroškov.

18 Svet ob intervenciji Komisije Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbo zavrne;

– tožečima strankama naloži plačilo stroškov.

19 Združenje Euroalliages Splošnemu sodišču predlaga, naj:

– tožbo zavrne;

– tožečima strankama naloži plačilo stroškov, vključno s stroški, ki jih je imelo združenje Euroalliages zaradi intervencije.

Pravo

20 Tožeči stranki v utemeljitev predloga za razglasitev ničnosti navajata štiri tožbene razloge. S prvim tožbenim razlogom izpodbijata oceno obstoja vzročne zveze med dampinškim uvozom in škodo. Z drugim tožbenim razlogom izpodbijata analizo interesa Skupnosti. S tretjim tožbenim razlogom nasprotujeta presoji institucij o njunem sodelovanju pri preiskavi, uporabi člena 18 osnovne uredbe in obravnavi zahtevka za tržnogospodarsko obravnavo. S četrtim tožbenim razlogom se sklicujeta na kršitev pravice do obrambe.

A – Prvi tožbeni razlog: vzročna zveza med dampinškim uvozom in škodo

21 Očitke, ki jih navajata tožeči stranki v okviru prvega tožbenega razloga, je mogoče razvrstiti v tri kategorije:

– prvič, očitki v zvezi z razlago pravnih načel, ki urejajo analizo vzročne zveze med dampinškim uvozom in škodo, ki naj bi jo utrpela industrija Skupnosti, pri čemer se tožeči stranki v prvem delu tožbenega razloga sklicujeta na napačno uporabo prava pri razlagi člena 3(6) in (7) osnovne uredbe (postal člen 3(6) in (7) Uredbe št. 1225/2009);

– drugič, očitki o posamični analizi dejavnikov, ki sta jo izvedli instituciji v zvezi z več dejavniki, razen dampinškega uvoza, ki bi lahko povzročil škodo ali prispeval k škodi, ki jo je utrpela industrija Skupnosti, pri čemer se tožeči stranki v zvezi s tem v tožbenem razlogu, v delih od drugega do osmega, sklicujeta na očitne napake pri presoji in različne kršitve, ki sta jih storili instituciji v zvezi s posamično analizo nekaterih dejavnikov škode;

– tretjič, očitki, da skupna analiza različnih dejavnikov škode, razen dampinškega uvoza, ni bila izvedena, pri čemer se tožeči stranki v tožbenem razlogu, v delih od prvega do osmega, sklicujeta zlasti na očitno napako pri presoji, ki sta jo storili instituciji, ker nista izvedli skupne analize teh dejavnikov.

22 Te tri kategorije očitkov bodo obravnavane zaporedoma.

1. Razlaga pravnih načel, ki se uporabljajo pri analizi vzročne zveze (prvi del prvega tožbenega razloga)

a) Trditve strank

23 V prvem delu prvega tožbenega razloga tožeči stranki trdita, da je bilo pri metodologiji, ki jo je sprejel Svet v zvezi z ugotavljanjem vzročne zveze med dampinškim uvozom in škodo, dvakrat napačno uporabljeno pravo.

24 Prvič, tožeči stranki trdita, da pristop Sveta izraža umetno delitev med analizo pripisovanja in analizo nepripisovanja škode. V skladu s členom 3(7) osnovne uredbe je treba pri ustrezni analizi vzročne zveze upoštevati druge dejavnike, ki so znani že na začetku, da se vpliv uvoza, zajetega v postopek preiskave, ne zameša z vplivom drugih dejavnikov. Instituciji torej nista mogli skleniti, da je škodo povzročil uvoz, zajet v postopek preiskave, ne da bi najprej preučili, ali so škodo morda povzročili drugi dejavniki.

25 Drugič, tožeči stranki trdita, da je iz poročil pritožbenega organa Svetovne trgovinske organizacije (STO) ter iz sodne prakse Sodišča in Splošnega sodišča razvidno, da je treba vpliv vzročnih dejavnikov preučiti skupaj.

26 Svet ob podpori intervenientov po eni strani trdi, da je treba pri ugotavljanju, ali je dampinški uvoz povzročil znatno škodo, najprej preučiti, ali je škodo povzročil zadevni uvoz, pri čemer se upoštevajo zlasti obseg in cene dampinškega uvoza ter izračun nelojalnega nižanja cen. Le če bi bil ugotovljen obstoj vzročne zveze, bi bilo treba preučiti, ali bi lahko drugi dejavniki toliko prispevali k škodi, da bi lahko prekinili vzročno zvezo. Po drugi strani Svet trdi, da skupna preučitev drugih dejavnikov v pravnem smislu ni obvezna, da se taka preučitev ne izvaja v praksi in da ne pomeni načela, ki ga sprejema sodišče Unije.

b) Presoja Splošnega sodišča

27 Prvi del prvega tožbenega razloga se v bistvu nanaša na pogoje za uporabo člena 3(6) in (7) osnovne uredbe. Na podlagi navedene določbe morata Svet in Komisija preveriti, ali škoda, ki jo sprejmeta kot podlago, dejansko izhaja iz dampinškega uvoza, in ne smeta upoštevati nobene škode, ki izhaja iz drugih dejavnikov (sodba Sodišča z dne 11. junija 1992 v zadevi Extramet Industrie proti Svetu, C‑358/89, Recueil, str. I‑3813, točka 16, in sodba Splošnega sodišča z dne 14. marca 2007 v zadevi Aluminium Silicon Mill Products proti Svetu, T‑107/04, ZOdl., str. II‑669, točka 72).

28 Na prvem mestu je treba ugotoviti, ali morajo institucije v skladu z zadevno določbo, kot trdita tožeči stranki, najprej preučiti vpliv dampinškega uvoza in drugih znanih dejavnikov na škodo, ki jo je utrpela industrija Skupnosti, preden odločijo, ali obstaja vzročna zveza med tem uvozom in dampingom, oziroma ali je treba najprej, kot trdi Svet, ugotoviti, ali je škodo povzročil zadevni uvoz, in šele nato, če se ugotovi obstoj vzročne zveze, preučiti, ali bi lahko drugi dejavniki prispevali k škodi toliko, da bi prekinili to vzročno zvezo.

29 Da bi odgovorili na to vprašanje, je treba analizirati besedilo, namen in kontekst člena 3(6) in (7) osnovne uredbe.

30 Prvič, kar zadeva besedilo te določbe, iz člena 3(6) osnovne uredbe izhaja, da morajo institucije dokazati, da dampinški uvoz povzroča veliko škodo industriji Skupnosti, pri čemer se upoštevajo njegov obseg in cene. Ta analiza se imenuje analiza pripisovanja. Poleg tega iz člena 3(7) osnovne uredbe izhaja, da morajo institucije po eni strani poleg dampinškega uvoza preučiti vse druge znane dejavnike, ki industriji Skupnosti sočasno povzročajo škodo, po drugi strani pa morajo zagotoviti, da se škoda, ki jo povzročajo ti drugi dejavniki, ne pripiše navedenemu uvozu. Ta analiza se imenuje analiza nepripisovanja.

31 Drugič, kot so v vlogah navedli tožeči stranki in Svet, je člen 3(6) in (7) osnovne uredbe namenjen zagotavljanju, da institucije ločijo in razlikujejo med negativnimi učinki dampinškega uvoza in negativnimi učinki drugih dejavnikov. Če institucije ne ločijo in ne razlikujejo med učinki različnih dejavnikov škode, ne morejo utemeljeno sklepati, da je dampinški uvoz povzročil škodo industriji Skupnosti.

32 Tretjič, kar zadeva kontekst te določbe, se je treba glede na to, da člen 3(6) in (7) osnovne uredbe določa prenos člena 3.5 Sporazuma STO o izvajanju člena VI Splošnega sporazuma o carinah in trgovini iz leta 1994 (GATT) (UL L 336, str. 103, v nadaljevanju: protidampinški sporazum), ki je vključen v Prilogo 1 A k Sporazumu o ustanovitvi STO (UL L 336, str. 3), v zakonodajo Unije, kot je navedeno v uvodni izjavi 5 osnovne uredbe (postala uvodna izjava 3 Uredbe št. 1225/2009), sklicevati na to določbo in na njeno razlago, kot jo je pripravil organ za reševanje sporov pri STO.

33 V zvezi s tem je treba opozoriti, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da sporazumi STO, ob upoštevanju njihove narave in sistematike, načeloma niso del pravil, z vidika katerih sodišče Unije nadzira zakonitost aktov institucij Unije v skladu s členom 230, prvi pododstavek, ES (sodbi Sodišča z dne 23. novembra 1999 v zadevi Portugalska proti Svetu, C‑149/96, Recueil, str. I‑8395, točka 47, in z dne 9. januarja 2003 v zadevi Petrotub in Republica proti Svetu, C‑76/00 P, Recueil, str. I‑79, točka 53). Vendar mora sodišče Unije, ko mora Skupnost izpolniti posebno obveznost, ki jo je sprejela v okviru STO, ali ko se akt Unije izrecno sklicuje na natančno določene določbe sporazumov STO, nadzorovati zakonitost akta Unije v skladu s pravili STO (zgoraj navedeni sodbi Portugalska proti Svetu, točka 49, ter Petrotub in Republica proti Svetu, točka 54, in sodba Sodišča z dne 27. septembra 2007 v zadevi Ikea Wholesale, C‑351/04, ZOdl., str. I‑7723, točka 30).

34 Iz uvodne izjave 5 osnovne uredbe izhaja, da je predmet navedene uredbe zlasti kar največji mogoči prenos pravil iz protidampinškega sporazuma iz leta 1994, med katere spadajo zlasti pravila v zvezi z določanjem obstoja škode in vzročne zveze med dampinškim uvozom in škodo, v zakonodajo Unije (glej v tem smislu zgoraj v točki 33 navedeno sodbo Petrotub in Republica proti Svetu, točka 55).

35 Iz tega izhaja, da je treba določbe osnovne uredbe kar najbolj razlagati ob upoštevanju ustreznih določb protidampinškega sporazuma (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 14. julija 1998 v zadevi Bettati, C‑341/95, Recueil, str. I‑4355, točka 20, ter zgoraj v točki 33 navedeno sodbo Petrotub in Republica proti Svetu, točka 57).

36 Čeprav poleg tega razlage protidampinškega sporazuma, ki jih sprejme organ za reševanje sporov STO, za Splošno sodišče niso zavezujoče pri presoji veljavnosti izpodbijane uredbe (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 1. marca 2005 v zadevi Van Parys, C‑377/02, ZOdl., str. I‑1465, točka 54), ni nobenega razloga, da se Splošno sodišče ne bi sklicevalo nanje, kadar gre, tako kot v obravnavani zadevi, za razlago določbe osnovne uredbe (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 24. septembra 2008 v zadevi Reliance Industries proti Svetu in Komisiji, T‑45/06, ZOdl., str. II‑2399, točka 107).

37 V tem smislu je treba opozoriti, da je pritožbeni organ STO v poročilu v sporu „Združene države Amerike – Vroče valjano jeklo“, sprejetem 23. avgusta 2001 (WT/DS184AB/R, točka 226), ugotovil, da bi morali organi, ki vodijo preiskavo, za uskladitev z besedilom o nepripisovanju iz člena 3.5 protidampinškega sporazuma ustrezno oceniti škodo, ki so jo drugi znani dejavniki povzročili domači industriji, ter ločiti in razlikovati med negativnimi učinki dampinškega uvoza in negativnimi učinki drugih dejavnikov.

38 Glede na navedeno je mogoče skleniti, da člen 3(6) in (7) osnovne uredbe institucijam ne nalaga nobene obveznosti v zvezi z obliko ali vrstnim redom analiz pripisovanja in nepripisovanja, ki jih morajo izvesti. Nasprotno, v skladu s členom 3(6) in (7) je treba analize izvajati tako, da omogočijo ločevanje in razlikovanje med negativnimi učinki dampinškega uvoza in negativnimi učinki, ki jih povzročajo drugi dejavniki.

39 V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je spor med strankama v obravnavani zadevi semantičen in ne vsebinski. Način, na katerega Svet v svoji vlogi opisuje metodologijo, ki jo uporabljata instituciji pri izvajanju analiz pripisovanja in nepripisovanja, namreč nima velikega učinka, ker metodologija, ki sta jo Svet in Komisija dejansko uporabila v obravnavani zadevi, omogoča, da se škoda, ki so jo povzročili dejavniki, razen dampinškega uvoza, ne pripiše temu uvozu. Instituciji sta torej v uvodnih izjavah od 112 do 114 začasne uredbe ter uvodnih izjavah 85 in 86 izpodbijane uredbe najprej preučili učinek dampinškega uvoza. Drugič, v uvodnih izjavah od 115 do 136 začasne uredbe in v uvodnih izjavah od 87 do 101 izpodbijane uredbe so bili analizirani učinki drugih dejavnikov. Tretjič, v uvodnih izjavah od 137 do 140 začasne uredbe in v uvodnih izjavah od 102 do 104 izpodbijane uredbe sta instituciji navedli kratek povzetek analiz pripisovanja in nepripisovanja, pri čemer so njune ugotovitve o vzročni zvezi temeljile na tem povzetku. Čeprav so se dejavniki škode, razen dampinškega uvoza, upoštevali šele v drugi fazi, sta instituciji svojo dokončno ugotovitev o pripisovanju škode oblikovali šele po koncu te druge faze, tako da je bilo mogoče ločiti in razlikovati med negativnimi učinki dampinškega uvoza in negativnimi učinki, ki so jih povzročili drugi dejavniki.

40 Iz tega izhaja, da v obravnavani zadevi analiza vzročne zveze iz uvodnih izjav od 111 do 140 začasne uredbe in iz uvodnih izjav od 83 do 104 izpodbijane uredbe ne vsebuje napačne uporabe prava, ker sta instituciji najprej opravili analizo pripisovanja in nato analizo nepripisovanja.

41 Na drugem mestu je treba ugotoviti, kot trdita tožeči stranki, ali je treba dejavnike škode, razen dampinškega uvoza, preučiti skupaj, ali kot trdi Svet, posamično. Tako kot pri obravnavi prejšnjega vprašanja je treba tudi pri obravnavi tega vprašanja upoštevati besedilo, namen in kontekst člena 3(6) in (7) osnovne uredbe.

42 Prvič, kar zadeva besedilo, je treba opozoriti, kot je navedeno v točki 30 zgoraj, da člen 3(6) in (7) osnovne uredbe ne določa, ali je treba dejavnike škode, razen dampinškega uvoza, analizirati skupaj ali posamično.

43 Drugič, kot je navedeno v točki 31 zgoraj, je namen člena 3(6) in (7) osnovne uredbe ločiti in razlikovati med negativnimi učinki dampinškega uvoza in negativnimi učinki drugih dejavnikov, tako da se škoda, ki jo povzročijo drugi dejavniki, ne pripiše temu uvozu. Za doseganje tega cilja je treba v določenih okoliščinah izvesti skupno analizo drugih dejavnikov. To velja zlasti, če institucije po izvedbi posamične analize dejavnikov sklenejo, da je imel vsak od teh drugih dejavnikov negativen učinek na položaj industrije Skupnosti, vendar tega učinka ni mogoče obravnavati kot pomembnega. Kot sta v vlogah navedli tožeči stranki, če je približno deset dejavnikov, razen dampinškega uvoza, skupaj povzročilo 99 % škode, vendar ni imel noben od teh dejavnikov pomembnega vpliva na industrijo Skupnosti, bodo institucije še naprej štele, da je dampinški uvoz povzročil premoženjsko škodo, ker za nobenega od desetih drugih dejavnikov posebej ni mogoče šteti, da je povzročil škodo. Zato ni mogoče šteti, da je taka analiza v skladu z namenom člena 3(6) in (7) osnovne uredbe.

44 Tretjič, analiza sobesedila zadevne določbe potrjuje, da je v določenih okoliščinah treba izvesti skupno analizo drugih dejavnikov. Kot je bilo že poudarjeno, je namen člena 3(6) in (7) osnovne uredbe prenos člena 3.5 protidampinškega sporazuma v zakonodajo Unije. Pritožbeni organ STO je v poročilu v sporu „Evropske skupnosti – Pribor za cevi“, sprejetem 18. avgusta 2003 (WT/DS219/AB/R, točki 190 in 192), ugotovil, da bi, čeprav člen 3.5 protidampinškega sporazuma ne določa, da je treba v vsakem primeru oceniti skupne učinke drugih vzročnih dejavnikov, v nekaterih primerih morda zaradi posebnih dejanskih okoliščin neizvedba preučitve skupnega učinka drugih vzročnih dejavnikov povzročila, da bi preiskovalni organ nepravilno pripisal učinke drugih vzročnih dejavnikov dampinškemu uvozu. Po mnenju pritožbenega organa STO preiskovalnemu organu ni treba preučiti skupnega učinka drugih vzročnih dejavnikov, če ob upoštevanju dejanskih okoliščin, ki so značilne za posamezno zadevo, izpolnjuje svojo obveznost, da dampinškemu uvozu ne pripiše škode, ki so jo povzročili drugi vzročni dejavniki.

45 Iz tega izhaja, da je treba, kot trdita tožeči stranki, ugotoviti, da je treba v nekaterih okoliščinah opraviti skupno analizo učinkov dejavnikov škode, razen dampinškega uvoza. To velja zlasti, kadar institucije sklepajo, da je lahko veliko dejavnikov škode, razen dampinškega uvoza, prispevalo k škodi, vendar njihovega posamičnega učinka ni mogoče šteti za pomembnega.

46 Zato je treba upoštevati, da je razlaga člena 3(6) in (7) osnovne uredbe, ki jo zagovarja Svet – ne v izpodbijani uredbi, ampak izključno v svojih vlogah –, napačna. Vendar to ne pomeni, da izpodbijana uredba vsebuje napačno uporabo prava, ki bi upravičila razglasitev njene ničnosti. Svet je namreč v izpodbijani uredbi opravil le posamično analizo različnih dejavnikov škode, pri čemer ni navedel, da po njegovem mnenju skupna analiza teh dejavnikov ni potrebna. Zato je mogoče sklepati, da je v izpodbijani uredbi pravo napačno uporabljeno le, če se poleg tega ugotovi, da bi bilo treba v obravnavani zadevi opraviti skupno analizo dejavnikov.

47 Iz točke 45 zgoraj torej izhaja, da je treba najprej preučiti očitke tožečih strank, ki se nanašajo na posamično analizo vsakega od drugih znanih dejavnikov škode, preden je mogoče ugotoviti, ali je v obravnavani zadevi treba opraviti skupno analizo. Zato torej ni mogoče ugotoviti, da je Svet napačno uporabil pravo, ker je izvedel le posamično analizo vsakega od dejavnikov škode, dokler se ne ugotovi, kot je navedeno v točkah od 49 do 215 spodaj, ali je posamična analiza vsakega od drugih znanih dejavnikov škode nezakonita in ali je zaradi okoliščin v tem primeru treba izvesti skupno analizo drugih dejavnikov škode.

48 Vendar je že zdaj treba zavrniti prvi del prvega tožbenega razloga v delu, ki se nanaša na napačno uporabo prava v zvezi z metodologijo institucij pri analizi vzročne zveze.

2. Posamična analiza dejavnikov škode, razen dampinškega uvoza (od drugega do osmega dela prvega tožbenega razloga)

49 Najprej je treba opozoriti na načela sodne prakse, ob upoštevanju katerih je treba preučiti različne očitke, ki sta jih navedli tožeči stranki v zvezi s posamično analizo različnih dejavnikov škode, razen dampinškega uvoza.

50 V skladu s sodno prakso, navedeno v točki 27 zgoraj, morata Svet in Komisija preveriti, ali škoda, ki jo sprejmeta kot podlago, dejansko izhaja iz dampinškega uvoza, in ne smeta upoštevati nobene škode, ki izhaja iz drugih dejavnikov.

51 Poleg tega se v skladu z ustaljeno sodno prakso za vprašanja, ali je industrija Skupnosti utrpela škodo in ali je treba to škodo pripisati dampinškemu uvozu ter ali so k škodi, ki jo je utrpela industrija Skupnosti, prispevali drugi znani dejavniki, zahteva presoja zapletenih ekonomskih vprašanj, pri kateri imajo institucije široko diskrecijsko pravico. Iz tega izhaja, da mora nadzor sodišč Unije nad presojo institucij obsegati samo preverjanje upoštevanja postopkovnih pravil, resničnosti dejstev, na katerih temelji izpodbijana presoja, in očitne napake pri presoji teh dejstev ali zlorabe pooblastil (glej v tem smislu zgoraj v točki 27 navedeno sodbo Aluminium Silicon Mill Products proti Svetu, točka 71, in sodbo Splošnega sodišča z dne 17. decembra 2008 v zadevi HEG in Graphite India proti Svetu, T‑462/04, ZOdl., str. II‑3685, točka 120).

a) Drugi del prvega tožbenega razloga: razvoj povpraševanja po jeklu ter gibanje cen na trgu Skupnosti in svetovnem trgu

Trditve strank

52 Tožeči stranki trdita, da uvodna izjava 85 izpodbijane uredbe vsebuje očitno napako pri presoji in pomeni kršitev člena 3(6) in (7) osnovne uredbe, ker pritiska na cene Skupnosti ni mogoče pripisati dampinškemu uvozu, ampak ga je treba pripisati gibanju cen na svetovnem trgu in razvoju povpraševanja po jeklu.

53 Prvič, cene ferosilicija naj bi se namreč spreminjale enako na vseh velikih svetovnih trgih, pri čemer gibanje cen Skupnosti izraža dinamiko svetovnega trga. Po mnenju tožečih strank je glede na to, da so se cene na vseh trgih znižale, zlasti med letom 2005 in koncem obdobja preiskave, očitno nesmiselno trditi, da bi se brez dampinškega uvoza cene v Skupnosti zvišale toliko, da bi pokrile vse višje stroške industrije Skupnosti, pri čemer bi se hkrati zagotovila razumna stopnja dobička.

54 Drugič, nizke cene ferosilicija naj ne bi bile posledica dampinškega uvoza, ampak razvoja povpraševanja. Svet naj bi v izpodbijani uredbi sam priznal, da cene ferosilicija sledijo nihanju povpraševanja. Vendar je Svet napačno analiziral gibanje cen ferosilicija v Skupnosti, ker jih je primerjal z razvojem svetovne proizvodnje surovega jekla, medtem ko cene ferosilicija v Skupnosti določa proizvodnja jekla v Skupnosti. Gibanje cen ferosilicija v Skupnosti naj bi natančno izražalo spremembe povpraševanja po jeklu, pri čemer so se te cene sorazmerno znižale glede na stagnacijo in zmanjšanje povpraševanja v Skupnosti. Zato tožeči stranki menita, da bi industrija Skupnosti vseeno utrpela izgube zaradi sočasnega povečanja stroškov in upada povpraševanja, čeprav dampinški uvoz ne bi povzročil nelojalnega nižanja cen.

55 Tretjič, tožeči stranki opozarjata, da se je v obdobju preiskave ferosilicij v Skupnosti prodajal po višji ceni kot na drugih trgih. Na svetovnem trgu, na katerem se cene približujejo ravnovesju, ni mogoče trditi, da so najvišje tržne cene nelojalno znižane ali neupravičeno podcenjene.

56 Svet ob podpori intervenientov izpodbija trditve tožečih strank.

Presoja Splošnega sodišča

57 Drugi del prvega tožbenega razloga se v bistvu nanaša na presojo institucij glede vloge gibanja cen ferosilicija na svetovni ravni in sprememb povpraševanja v jeklarskem sektorju, ki je eden od drugih znanih dejavnikov, ki bi lahko povzročili škodo za industrijo Skupnosti ali prispevali k tej škodi.

58 V zvezi s tem je treba poudariti, da je Svet v uvodni izjavi 85 izpodbijane uredbe ugotovil, da zaradi dampinškega uvoza industrija Skupnosti svojih prodajnih cen ni mogla zvišati na raven, ki je potrebna, da se pokrijejo vsi stroški. Svet je v uvodnih izjavah od 87 do 90 izpodbijane uredbe poudaril razloge, na podlagi katerih se je odločil zavrniti trditev, da nizka cena ferosilicija ni povezana z dampinškim uvozom, ampak z dinamiko na svetovnem trgu, ki se prav tako spreminja glede na nihanje povpraševanja v jeklarskem sektorju. Prvič, Svet je pojasnil, da so v tržnem gospodarstvu cene običajno odvisne od ravni ponudbe in povpraševanja, vendar pa lahko nanje vplivajo drugi dejavniki, kot je obstoj dampinškega uvoza. Nato je pojasnil, da čeprav ni nobenega dvoma, da je svetovno povpraševanje po ferosiliciju, zlasti v jeklarskem sektorju, občasno v obravnavanem obdobju dejansko vplivalo na oblikovanje cen, so se cene ferosilicija včasih znižale kljub naraščajočemu povpraševanju. Tretjič, Svet je ugotovil, da so se cene ferosilicija včasih znižale celo na ravni Skupnosti kljub povečanju povpraševanja v jeklarskem sektorju.

59 Tožeči stranki to ugotovitev izpodbijata s tremi argumenti. Prvič, glede na to, da so se cene na svetovnem trgu znižale, zlasti med letom 2005 in koncem obdobja preiskave, naj se cene Skupnosti ne bi mogle zvišati, niti če dampinškega uvoza ne bi bilo. Drugič, cene ferosilicija v Skupnosti naj bi sledile nihanju v proizvodnji jekla v Skupnosti in bi se znižale v primeru stagnacije ali zmanjšanja povpraševanja jeklarske industrije v Skupnosti. Tretjič, cene na trgu Skupnosti naj bi bile najvišje na svetu, kar izključuje vsako nelojalno nižanje ali zniževanje cen.

60 Vendar noben od teh treh argumentov ne dokazuje, da je Svet storil očitno napako pri presoji in kršil člen 3(6) in (7) osnovne uredbe.

61 Zato se tožeči stranki na prvem mestu v zvezi s trditvijo, ki temelji na gibanju cen na svetovnem trgu, v podporo tej trditvi sklicujeta na preglednico iz tožbe, ki po njunem mnenju dokazuje, da so spremembe cen ferosilicija enake na vseh pomembnih trgih na svetu in da gibanje cen Skupnosti izraža le dinamiko svetovnega trga. Čeprav ta preglednica na splošno kaže, da se cene ferosilicija v Skupnosti spreminjajo podobno kot cene v Združenih državah Amerike in na Japonskem, to ne dokazuje, da so se cene na svetovnem trgu zniževale v celotnem obravnavanem obdobju, in sicer od 1. januarja 2003 do 30. septembra 2006 ali vsaj med januarjem 2005 in koncem obdobja preiskave, to je 30. septembra 2006. Nasprotno je iz te preglednice razvidno, da so se cene med letoma 2003 in 2004 ter v obdobju preiskave zvišale. Te trende potrjujejo podatki o povprečnih cenah v Skupnosti iz uvodne izjave 96 začasne uredbe, pri čemer teh podatkov tožeči stranki nista izpodbijali. Zato tožeči stranki ne moreta trditi, da bi bilo glede na to, da so se cene ferosilicija na splošno znižale, nesmiselno zagovarjati stališče, da bi se z neobstojem dampinškega uvoza cene Skupnosti zvišale na tako raven, da bi se pokrili naraščajoči stroški industrije Skupnosti, pri čemer bi se zagotovila razumna stopnja dobička.

62 Na drugem mestu je treba v zvezi s trditvijo, ki izhaja iz nihanj v povpraševanju v jeklarskem sektorju in analize cen ferosilicija v Skupnosti glede na svetovno proizvodnjo surovega jekla, poudariti, da tožeči stranki zavračata graf, ki sta ga v dokumentu o končnem razkritju predložili instituciji in ki prikazuje gibanje cen ferosilicija Skupnosti v primerjavi z gibanjem cen svetovne proizvodnje surovega jekla, pri čemer se v podporo svoji trditvi sklicujeta na graf, ki je priložen tožbi in prikazuje gibanje cen ferosilicija v Skupnosti glede na gibanje cen proizvodnje jekla Skupnosti. Vendar v nasprotju s trditvami tožečih strank ta graf ne prikazuje, da so cene ferosilicija v Skupnosti sledile nihanjem v proizvodnji jekla Skupnosti in da so se znižale med stagnacijo ali zmanjšanjem povpraševanja jeklarske industrije v Skupnosti.

63 Zato je treba najprej ugotoviti, tako kot je ugotovil Svet, da ta graf kaže, da cene Skupnosti niso vedno sledile nihanjem v proizvodnji jekla Skupnosti. Graf na primer kaže, da so leta 2004, ko se je proizvodnja jekla Skupnosti povečala, cene še naprej padale. Graf prav tako kaže, da se je leta 2006 proizvodnja jekla zmanjšala, cene pa so se zvišale. Ta primera potrjujeta, da graf, ki sta ga predložili tožeči stranki, ne zadostuje za potrditev njune trditve, v skladu s katero naj bi bilo znižanje cen posledica padca povpraševanja.

64 Drugič, opozoriti je treba, da graf ne potrjuje zmanjševanja povpraševanja v celotnem obravnavanem obdobju. Graf kaže povečanje proizvodnje jekla od tretjega četrtletja leta 2003 do drugega četrtletja leta 2004, od četrtega četrtletja 2004 do drugega četrtletja 2005 in v prvih treh četrtletjih obdobja preiskave, to je od 1. oktobra 2005 do 30. septembra 2006. Graf kaže tudi, da so se cene ferosilicija v Skupnosti zviševale med tretjim četrtletjem leta 2003 in drugim četrtletjem leta 2004 ter v celotnem obdobju preiskave. Ob upoštevanju teh pozitivnih sprememb trditev, da so se cene Skupnosti med stagnacijo ali zmanjšanjem povpraševanja jeklarske industrije Skupnosti znižale, ne zadostuje za dokaz, da je Svet storil očitno napako pri presoji s tem, da je trdil, da zaradi dampinškega uvoza industrija Skupnosti prodajnih cen ni mogla zvišati na raven, potrebno za kritje stroškov. Tožeči stranki bi morali dokazati, da se proizvodnja jekla v navedenih obdobjih ni dovolj povečala, da bi to povzročilo zvišanje cen, ki bi proizvajalcem ferosilicija Skupnosti omogočilo prenos stroškov proizvodnje na potrošnike, česar pa nista storili.

65 Na tretjem mestu je treba v zvezi s trditvijo, da so bile cene v Skupnosti tako visoke, da ne bi bilo mogoče trditi, da so bile nelojalno znižane ali da je bil nad njimi izveden pritisk, opozoriti, da sta nelojalno nižanje cen in pritisk nanje pravna pojma, navedena v členu 3(3) osnovne uredbe (postal člen 3(3) Uredbe št. 1225/2009). Na splošno velja, da institucije pri določanju nelojalnega nižanja cen v smislu navedene določbe primerjajo cene Skupnosti s prilagojenimi cenami uvoza, da določijo stopnjo nelojalnega nižanja cen, izraženo v odstotkih. Če se ugotovi, da je bil nad cenami Skupnosti izveden pritisk ali da se cene niso dovolj zvišale, institucije prav tako na splošno primerjajo cene uvoza s ciljno ceno Skupnosti, to je s ceno, ki bi bila dosežena, če ne bi bilo dampinškega uvoza, tako da se določi stopnja odprave škode, ki je prav tako izražena v odstotkih. V obravnavani zadevi iz uvodnih izjav od 87 do 89 in 112 začasne uredbe izhaja, da sta instituciji stopnjo nelojalnega nižanja cen določili v skladu s členom 3(3) osnovne uredbe. Tako je Komisija v uvodni izjavi 89 začasne uredbe navedla, da stopnje nelojalnega nižanja cen znašajo med 4 in 11 %, odvisno od posameznega proizvajalca izvoznika, razen treh proizvajalcev izvoznikov, pri katerih nelojalno nižanje cen ni bilo ugotovljeno. Tožeči stranki pa ne navajata nobenega argumenta, s katerim bi izpodbijali izračun stopenj nelojalnega nižanja cen, ki sta ga izvedli instituciji. Trditev, da so cene Skupnosti najvišje na svetu, ni dovolj za izpodbijanje izračuna.

66 Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba ugotoviti, da noben argument tožečih strank ne dokazuje, da je Svet storil očitno napako pri presoji s tem, da je trdil, da industrija Skupnosti svojih prodajnih cen ni mogla dvigniti toliko, da bi se pokrili vsi stroški, in to ne zaradi dinamike svetovnega trga in nihanja povpraševanja jeklarskega sektorja, ampak zaradi dampinškega uvoza.

67 Zato je treba drugi del prvega tožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.

b) Tretji del prvega tožbenega razloga: učinki škode, ki jo je industrija Skupnosti povzročila sama sebi

Prvi očitek, ki se nanaša na preusmeritve proizvodnje nekaterih proizvajalcev Skupnosti

– Trditve strank

68 Tožeči stranki trdita, da Svet ni ustrezno upošteval učinka prostovoljnih preusmeritev proizvodnje družb Huta Laziska S.A., OFZ a.s. in Vargön Alloys AB leta 2004, ki je v izpodbijani uredbi ocenjeno kot „izjemno uspešno“, na industrijo Skupnosti.

69 Prvič, instituciji naj bi napačno ugotovili dejansko stanje, kar je pomembno vplivalo na analizo vzročne zveze, glede na to, da čeprav iz uvodne izjave 135 začasne uredbe izhaja, da sta dva proizvajalca ferosilicija Skupnosti preusmerila svojo proizvodnjo v proizvodnjo manganovih zlitin, iz uvodne izjave 93 iste uredbe izhaja, da se je to zmanjšanje proizvodnje ferosilicija upoštevalo šele leta 2005. Odločitev o zmanjšanju proizvodnje ferosilicija takrat, ko so bili pogoji na trgu ugodni, je povzročila zvišanje stroškov proizvodnje na enoto ferosilicija, zmanjšanje proizvodnje in prodaje ter manjšo količino proizvoda na trgu. Poleg tega je neupoštevanje preusmeritev proizvodnje v letu 2004 povzročilo napačno predstavo o razvoju proizvodne zmogljivosti, proizvodnje in donosnosti industrije Skupnosti.

70 Drugič, instituciji naj bi storili očitno napako pri presoji s tem, da sta trdili, da so preusmeritve proizvodnje pomenile odziv na dampinški uvoz. Po eni strani je bilo leto 2004 dejansko izjemno leto, v katerem se je donosnost industrije Skupnosti povečala na najvišjo raven v obravnavanem obdobju, pri čemer je njena donosnost naložb dosegla skoraj 20 %, po drugi strani pa se je družba Huta Laziska odločila za preusmeritev v proizvodnjo silicij-mangana, to je proizvoda z manjšo porabo energije in večjo donosnostjo. Zato je po trditvah tožečih strank škodo, ki jo je industrija Skupnosti utrpela v letu 2005 in v obdobju preiskave, mogoče pojasniti s temi prostovoljnimi preusmeritvami proizvodnje, ki so povzročile zvišanje stroškov proizvodnje, kar je povzročilo dodatno zmanjšanje proizvodnje.

71 Svet ob podpori intervenientov izpodbija trditve tožečih strank.

– Presoja Splošnega sodišča

72 Ta očitek se v bistvu nanaša na to, kako sta instituciji analizirali učinek prehoda proizvodnje ferosilicija na proizvodnjo silicij‑mangana, ki so ga izvedli nekateri proizvajalci v Skupnosti leta 2004, na industrijo Skupnosti.

73 V zvezi s tem je treba poudariti, da je Komisija učinek navedenega prehoda analizirala v uvodnih izjavah 135 in 136 začasne uredbe. V navedeni uredbi je trdila, da je bil leta 2004 kljub stroškom preusmeritve proizvodnje del proizvodnje preusmerjen, ker je takrat na trgu Skupnosti primanjkovalo manganovih zlitin, obenem pa je bila dobava ferosilicija zadostna. Komisija je na podlagi tega sklepala, da odločitev nekaterih proizvajalcev Skupnosti, da zmanjšajo proizvodnjo, ni bila prostovoljna, temveč je bila sprejeta zaradi dampinškega uvoza, ki je industriji Skupnosti preprečeval, da bi dobičkonosno prodajala ferosilicij. Poleg tega je v uvodni izjavi 93 začasne uredbe od leta 2005 prilagodila podatke, ki se nanašajo na proizvodno zmogljivost iz preglednice o proizvodni zmogljivosti in izkoriščenosti zmogljivosti, da bi se upoštevala sprememba proizvodnje.

74 Tožeči stranki izpodbijata uvodno izjavo 93 ter uvodni izjavi 135 in 136 začasne uredbe.

75 Prvič, Svet je glede trditve tožečih strank, da je bilo v uvodni izjavi 93 začasne uredbe dejansko stanje napačno ugotovljeno, v odgovor na pisno vprašanje, zastavljeno v obliki ukrepa procesnega vodstva, navedel, da je bila proizvodnja preusmerjena v začetku decembra 2004. Prav tako je med obravnavo priznal, da preusmerjene zmogljivosti decembra 2004 ne bi bilo mogoče uporabiti za proizvodnjo ferosilicija. Zato je treba ugotoviti, da bi bilo treba podatke v zvezi s proizvodno zmogljivostjo prilagoditi, in sicer ne od leta 2005, temveč od leta 2004. Iz tega izhaja, da uvodna izjava 93 začasne uredbe vsebuje vsebinsko nepravilnost.

76 Kljub temu se Splošno sodišče ne strinja s stališčem tožečih strank glede posledic te nepravilnosti. Po eni strani je namreč treba ugotoviti, kot je to med obravnavo poudaril Svet, da bi ob upoštevanju dejstva, da se je proizvodna zmogljivost zmanjšala šele decembra 2004, skupna prilagoditev navedene zmogljivosti za celo leto 2004 pomenila le zelo majhen delež, enak dvanajstini prilagoditev za leto 2005. Po drugi strani bi bil gospodarski položaj na trgu ferosilicija Skupnosti za leto 2004, če bi bila prilagoditev zmogljivosti izvedena tudi za leto 2004, tak: povečanje povpraševanja, povečanje obsega dampinškega uvoza, zmanjšanje proizvodnje, majhno zmanjšanje proizvodne zmogljivosti, zmanjšanje prodaje in tržnih deležev industrije Skupnosti, zvišanje njihove cene, stopnje dobička in donosnosti naložb. Z drugimi besedami, izboljšali bi se vsi gospodarski kazalniki, razen proizvodne zmogljivosti, proizvodnje, prodaje in tržnih deležev. Seveda je v takih okoliščinah verjetno, da je bila odločitev nekaterih proizvajalcev Skupnosti v zvezi s preusmeritvijo proizvodnje posledica poslovne odločitve, katere cilj je doseganje boljše donosnosti na trgu silicij‑mangana, ne pa posledica obstoja dampinškega uvoza na trgu ferosilicija, ki bi ogrozil donosnost industrije Skupnosti. Vendar je enako verjetno, da so nekateri proizvajalci Skupnosti pri svoji odločitvi v zvezi s preusmeritvijo proizvodnje poleg možnosti za večno donosnost na trgu silicij‑mangana upoštevali tudi obstoj poceni blaga iz dampinškega uvoza, katerega obseg se je leta 2004 že zelo povečal in zaradi katerega so se možnosti za donosnost na trgu ferosilicija zdele manj obetavne kot možnosti za donosnost na trgu silicij‑mangana.

77 Zato napačno ugotovljeno dejansko stanje iz uvodne izjave 93 začasne uredbe ni moglo izkriviti analize vzročne zveze.

78 Drugič, v zvezi s trditvijo tožečih strank, da sta instituciji storili očitno napako pri presoji s tem, da sta v uvodni izjavi 136 začasne uredbe navedli, da so bile preusmeritve proizvodnje posledica dampinškega uvoza, je bilo v točki 76 zgoraj ugotovljeno, da je, čeprav je verjetno, da so bile preusmeritve posledica poslovne odločitve, katere cilj je doseganje boljše donosnosti na trgu silicij‑mangana, ne pa posledica obstoja dampinškega uvoza na trgu ferosilicija, ki bi ogrozil donosnost industrije Skupnosti, enako verjetno, da razlog za odločitve v zvezi s preusmeritvijo niso bile le možnosti za večjo donosnost na trgu silicij‑mangana, temveč tudi obstoj poceni blaga iz dampinškega uvoza na trgu silicij‑mangana.

79 Zato je treba skleniti, da noben argument tožečih strank ne dokazuje, da sta instituciji storili očitno napako pri presoji.

80 Ob upoštevanju navedenega je treba ta očitek zavrniti kot neutemeljen.

Drugi očitek, ki se nanaša na prekinitve proizvodnje nekaterih proizvajalcev Skupnosti

– Trditve strank

81 Tožeči stranki poudarjata, da Svet ni upošteval učinkov namernih prekinitev proizvodnje nekaterih proizvajalcev Skupnosti na industrijo Skupnosti, pri čemer je te prekinitve napačno pripisal spornemu uvozu.

82 Na prvem mestu naj bi Svet storil očitno napako pri presoji s tem, da v uvodni izjavi 101 izpodbijane uredbe ni upošteval učinkov prekinitev proizvodnje, ki jih je izvedla družba Huta Laziska, z utemeljitvijo, da bi bilo treba oceno obstoja vzročne zveze izvesti na ravni celotne industrije Skupnosti, čeprav je navedeni dejavnik vplival na celotno industrijo Skupnosti. V zvezi s tem tožeči stranki trdita, prvič, da je družba Huta Laziska v obravnavanem obdobju zaradi težav z dobaviteljem energije večkrat prekinila proizvodnjo; drugič, da se je morala preusmeriti v energetsko manj intenzivno proizvodnjo in proizvodnjo donosnejših proizvodov, kot je silicij‑mangan, in tretjič, da sta instituciji v smislu Uredbe Sveta (ES) št. 1420/2007 z dne 4. decembra 2007 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz silicij‑mangana s poreklom iz Ljudske republike Kitajske in Kazahstana ter o zaključku postopka glede uvoza silicij‑mangana s poreklom iz Ukrajine (UL L 317, str. 5) ločeno analizirali razvoj položaja družbe Huta Laziska.

83 Na drugem mestu naj bi instituciji storili očitno napako pri presoji s tem, da nista upoštevali učinkov prekinitev proizvodnje, ki jih je po eni strani med veliko porabo energije izvedla družba FerroAtlántica SL, ko je povečala svoj dobiček s prodajo energije, po drugi strani pa družba Vargon Alloys, ki je proizvodnjo ferosilicija končala v obdobju preiskave. V zvezi z družbo FerroAtlántica tožeči stranki v repliki menita, da je Svet v odgovoru na tožbo prvič potrdil, da je bila ustavitev proizvodnje ferosilicija med najvišjo porabo električne energije vedno del poslovnega modela družbe. Poleg tega naj bi bila ta trditev v nasprotju z uvodno izjavo 81 izpodbijane uredbe, v kateri je Svet potrdil, da zmanjšanja proizvodnje zaradi izpadov električne energije niso bila redna.

84 Svet ob podpori intervenientov izpodbija trditve tožečih strank.

– Presoja Splošnega sodišča

85 Ta očitek se nanaša to, kako sta instituciji analizirali učinek prekinitev proizvodnje pri treh proizvajalcih Skupnosti, in sicer pri družbah Huta Laziska, FerroAtlántica in Vargön Alloys, na industrijo Skupnosti.

86 Tožeči stranki v bistvu Svetu očitata, da v uvodni izjavi 101 izpodbijane uredbe ni pravilno analiziral učinkov prekinitev proizvodnje pri družbi Huta Laziska ter da ni upošteval prekinitev proizvodnje pri družbah FerroAtlántica in Vargön Alloys.

87 Na prvem mestu je treba, kar zadeva očitno napako pri presoji, ki naj bi bila storjena pri obravnavi položaja družbe Huta Laziska, opozoriti, da je Svet v uvodni izjavi 101 izpodbijane uredbe potrdil, da je treba vzrok za nastalo škodo analizirati na ravni celotne industrije Skupnosti in da bi trendi, ki jih je mogoče opaziti za preostalo industrijo Skupnosti, ostali zelo negativni in bi še naprej izražali znatno škodo, čeprav bi podatke, ki se nanašajo na tega proizvajalca, izločili iz ocene škode.

88 V zvezi s tem je treba najprej ugotoviti, tako kot sta ugotovili tožeči stranki, da analize obstoja vzročne zveze ni treba nujno opraviti na ravni celotne industrije Skupnosti, ker se v tem primeru škoda, ki jo je samo enemu proizvajalcu Skupnosti povzročil dejavnik, ki ni povezan z dampinškim uvozom, ne bi mogla upoštevati. V točki 30 zgoraj je bilo namreč že ugotovljeno, da morajo v okviru analize o nepripisovanju iz člena 3(7) osnovne uredbe institucije po eni strani poleg dampinškega uvoza preučiti vse druge znane dejavnike, ki industriji Skupnosti povzročajo škodo, pri čemer morajo po drugi strani zagotoviti, da se škoda, ki jo povzročijo ti drugi dejavniki, ne pripiše navedenemu uvozu. Člen 3(7) osnovne uredbe ne določa, da je treba pri tej preučitvi upoštevati le škodo, ki so jo celotni industriji Skupnosti povzročili drugi dejavniki. Ob upoštevanju namena te določbe, kot je navedeno v točki 31 zgoraj, to je da se zagotovi, da institucije ločijo in razlikujejo med negativnimi učinki dampinškega uvoza in negativnimi učinki drugih dejavnikov, je mogoče, da je treba v nekaterih okoliščinah škodo, ki je proizvajalcu Skupnosti povzročena posamično zaradi dejavnika, ki ni povezan z dampinškim uvozom, upoštevati, če ta škoda prispeva k škodi celotne industrije Skupnosti.

89 Poleg tega je res, da je v uvodni izjavi 101 izpodbijane uredbe Svet precej jasno potrdil, da je treba vzrok za povzročeno škodo analizirati na ravni celotne industrije Skupnosti, kar bi se lahko razumelo, kot da se dejavnika škode, ki posamično vpliva na proizvajalca Skupnosti, nikoli ne sme upoštevati. Kljub temu se je v nasprotju s trditvami tožečih strank škoda, ki je bila zaradi prekinitve proizvodnje povzročena družbi Huta Laziska, ustrezno upoštevala. Prav tako je v navedeni uvodni izjavi, kot je navedeno v točki 87 zgoraj, Svet pojasnil, da bi trendi, ki jih je mogoče opaziti za industrijo Skupnosti, še naprej izražali obstoj škode, čeprav bi podatke, ki se nanašajo na tega proizvajalca, izločili iz analize škode. Vendar tožeči stranki ne poskušata dokazati, da gre pri tej ugotovitvi za očitno napako pri presoji. Trdita le, da so bile težave družbe Huta Laziska v zvezi z dobaviteljem električne energije vzrok za prekinitve proizvodnje, kar je Svet upošteval v uvodni izjavi 101 izpodbijane uredbe.

90 Nazadnje, kar zadeva Uredbo št. 1420/2007, kot je navedeno v točkah 50 in 51 zgoraj, so institucije v okviru izvajanja diskrecijske pravice pristojne, da preučijo, ali je industrija Skupnosti utrpela škodo in ali je treba to škodo pripisati dampinškemu uvozu ter ali so k škodi prispevali drugi znani dejavniki. To diskrecijsko pravico je treba izvajati za vsak primer posebej glede na vsa ustrezna dejstva (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 14. marca 1990 v zadevi Gestetner Holdings proti Svetu in Komisiji, C‑156/87, Recueil, str. I‑781, točka 43). Vsekakor se v nasprotju z navedbami tožečih strank obravnava položaja družbe Huta Laziska v izpodbijani uredbi ne razlikuje veliko od obravnave v Uredbi št. 1420/2007. Tako kot izpodbijana uredba tudi Uredba št. 1420/2007 ne vsebuje podrazdelka o družbi Huta Laziska. Poleg tega se položaj družbe Huta Laziska, tako kot v izpodbijani uredbi, tudi v tej uredbi obravnava v okviru podrazdelka o učinku gibanja proizvodnih stroškov na škodo. Uredba št. 1420/2007 in izpodbijana uredba se razlikujeta samo v eni stvari. Medtem ko je v izpodbijani uredbi Svet hipotetično in le za izključitev morebitnega učinka na oceno škode, ki jo je utrpela celotna industrija Skupnosti, priznal, da bi lahko škodo družbe Huta Laziska povzročil spor z dobaviteljem električne energije, je v Uredbi št. 1420/2007 priznal, da bi lahko ta spor in zvišanje stroškov električne energije vplivala na uspešnost družbe Huta Laziska, vendar da splošno gibanje proizvodnih stroškov ni prispevalo k škodi, ki jo je utrpela industrija Skupnosti.

91 Iz tega izhaja, da noben argument tožečih strank ne dokazuje, da uvodna izjava 101 izpodbijane uredbe vsebuje očitno napako pri presoji.

92 Na drugem mestu je treba v zvezi z očitno napako pri presoji, ki naj bi bila storjena pri obravnavi prekinitev proizvodnje družb FerroAtlántica in Vargön Alloys, poudariti, prvič, da sta tožeči stranki glede družbe FerroAtlántica med obravnavo trdili, da bi bile po njunem mnenju prekinitve proizvodnje te družbe vzrok za „samopovzročeno“ škodo, če bi zaradi zvišanja cen električne energije družba FerroAtlántica dala prednost prodaji energije pred prodajo ferosilicija. Vendar je treba ugotoviti, da je edini dokument, na katerega se tožeči stranki sklicujeta pri trditvi, da naj bi instituciji storili očitno napako pri presoji, dopis z dne 26. februarja 2007, ki ga je družba FerroAtlántica poslala združenju Euroalliages. V tem dopisu je družba FerroAtlántica pojasnila, da je bila zaradi tarifnega sistema proizvodnja ferosilicija ustavljena med največjo porabo električne energije in da je bila električna energija, ki jo je družba v tem času proizvedla, prodana naprej. Ta dopis na noben način ne dokazuje, da družba FerroAtlántica prekine svojo proizvodnjo vedno, kadar se cene električne energije zvišajo. Tožeči stranki torej nista predložili nobenega dokaza, da so zmanjšanja proizvodnje v družbi FerroAtlántica med največjo porabo električne energije prispevala k škodi celotne industrije Skupnosti in da bi jih moral Svet upoštevati.

93 Drugič, kar zadeva družbo Vargön Alloys, tožeči stranki trdita le, da je ta družba med obdobjem preiskave prekinila proizvodnjo. Čeprav v dokumentu, ki je priložen tožbi, trdita, da je ta prekinitev posledica višine cen električne energije, nista predložili nobenega dokaza v podporo tej trditvi. Zato nista na noben način dokazali, da je zadevna družba prispevala k svoji škodi in da svoje proizvodnje ni prekinila zaradi dampinškega uvoza. Zato ni mogoče trditi, da je Svet storil očitno napako pri presoji, ker ni navedel posebne razlage glede položaja družbe Vargön Alloys.

94 Ob upoštevanju navedenega je treba ta očitek iz tretjega dela prvega tožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.

Tretji očitek, ki se nanaša na izkoriščenost teoretične nominalne proizvodne zmogljivosti

– Trditve strank

95 Tožeči stranki trdita, da je Svet storil očitno napako pri presoji in kršil člen 3(7) osnovne uredbe ter pravico tožečih strank do obrambe, ker se ni strinjal z uporabo realne proizvodne zmogljivosti namesto teoretične nominalne proizvodne zmogljivosti.

96 Na prvem mestu naj bi Svet storil očitno napako pri presoji s tem, da, prvič, ni upošteval elementov, kot so preusmeritve proizvodnje in prekinitve dobave električne energije, ki so imeli pomemben učinek na pomembne dejavnike škode, in sicer na proizvodno zmogljivost in izkoriščenost proizvodne zmogljivosti.

97 Drugič, tožeči stranki opozarjata, da je napačno trditi, kot je trdil Svet, da bi, tudi če bi bila uporabljena realna proizvodna zmogljivost, trendi v zvezi z razvojem proizvodnih zmogljivosti in izkoriščenostjo zmogljivosti ter ugotovitve v zvezi z obstojem škode ostali nespremenjeni. Tudi če bi trendi v zvezi s proizvodno zmogljivostjo in izkoriščenostjo zmogljivosti ostali nespremenjeni, je namreč pomembno, da se na primer izkoriščenost zmogljivosti poveča s 50 % na 95 %, ker tako povečanje pomeni, da industrija Skupnosti ne more zadostiti povpraševanju.

98 Tretjič, po mnenju tožečih strank trditev Sveta, da se lahko teoretična nominalna izkoriščenost zmogljivosti uporabi, ker se zaustavitve ali zmanjšanja proizvodnje niso redno izvajala, pomeni resno napačno ugotovitev dejanskega stanja in očitno napako pri presoji. Tožeči stranki po eni strani trdita, da so se zaustavitve ali zmanjšanja proizvodnje redno izvajala in da bi se morala upoštevati. To naj bi veljalo za zaustavitve proizvodnje v družbi FerroAtlántica med najvišjo porabo električne energije, ki so vključene v poslovni model družbe in so se torej redno izvajale. Poleg tega bi bilo treba vzdrževalna dela na pečeh za proizvodnjo ferosilicija izvajati vsako leto, pri čemer peči med izvajanjem vzdrževalnih del ni mogoče uporabljati. Po drugi strani tožeči stranki trdita, da izračun proizvodne zmogljivosti, pri katerem se upoštevajo le redni dogodki, pomeni očitno napako pri presoji. Tako je družba Huta Laziska med manjšo dobavo električne energije večkrat znatno zmanjšala proizvodno zmogljivost, zaradi česar ni mogla proizvajati ferosilicija, ne glede na to, kakšni bi bili tržni pogoji.

99 Na drugem mestu tožeči stranki trdita, da utemeljitev analize vzročne zveze na podlagi teoretične nominalne izkoriščenosti zmogljivosti, ne pa na podlagi realne izkoriščenosti zmogljivosti v vsakem primeru pomeni kršitev pravila v zvezi z nepripisovanjem iz člena 3(7) osnovne uredbe, ker pomeni prikrivanje dejanskega vzroka za spremembe podatkov v zvezi s proizvodnjo.

100 Na tretjem mestu tožeči stranki trdita, da izpodbijana uredba krši njuno pravico do obrambe, ker trditev, da bi trendi ostali nespremenjeni, tudi če bi se upoštevala realna izkoriščenost zmogljivosti, ni utemeljena.

101 Svet ob podpori intervenientov izpodbija trditve tožečih strank.

– Presoja Splošnega sodišča

102 V okviru tega očitka tožeči stranki v bistvu trdita, da sta instituciji, ker sta namesto realne proizvodne zmogljivosti uporabili teoretično nominalno proizvodno zmogljivost, prvič, storili očitno napako pri presoji in napačno ugotovili dejansko stanje; drugič, kršili člen 3(7) osnovne uredbe, in tretjič, kršili pravico tožečih strank do obrambe.

103 Na prvem mestu je treba glede očitne napake pri presoji in napačne ugotovitve dejanskega stanja, ki naj bi ju storili instituciji, opozoriti, da je Komisija v uvodnih izjavah 92 in 93 začasne uredbe navedla, da je bila proizvodna zmogljivost ugotovljena na podlagi teoretične nominalne zmogljivosti proizvodnih enot industrije Skupnosti, pri čemer je bila proizvodna zmogljivost ustrezno prilagojena dejstvu, da sta v obravnavanem obdobju dva proizvajalca Skupnosti preusmerila del svoje proizvodnje ferosilicija v proizvodnjo drugih ferozlitin. Poleg tega se je Svet v uvodni izjavi 81 izpodbijane uredbe odzval na pripombe v zvezi z metodologijo, uporabljeno v uvodni izjavi 93 začasne uredbe, in zlasti na predloge, ki so jih izrazile nekatere zainteresirane strani med upravnim postopkom, naj se uporabi vrednost, pri kateri se upoštevajo zaustavitve proizvodnje zaradi izpadov električne energije in vzdrževanja. V zvezi s tem se je skliceval na preiskavo, ki je po njegovem mnenju pokazala, da so bile zaustavitve strojev zaradi vzdrževanja ali izpadov električne energije v obravnavanem obdobju začasne narave in da do njih ni prihajalo redno. Poleg tega je pojasnil, da bi, tudi če bi bile proizvodne zmogljivosti prilagojene, razvoj proizvodne zmogljivosti in izkoriščenosti zmogljivosti ter ugotovitve v zvezi z obstojem znatne škode ostali nespremenjeni.

104 Tožeči stranki menita, da te ugotovitve pomenijo očitno napako pri presoji, zlasti ker niso bile upoštevane prekinitve in preusmeritve proizvodnje. Opozoriti je treba, da trditev tožečih strank ni dovolj natančna, ker nista opredelili, na katere prekinitve in preusmeritve se sklicujeta. Če se domneva, da se sklicujeta na dogodke, ki so se upoštevali pri preverjanju prejšnjih dveh očitkov, to je preusmeritev in prekinitev proizvodnje v družbi Huta Laziska ter prekinitve proizvodnje v družbah FerroAtlántica in Vargön Alloys, je treba ugotoviti, prvič, da tožeči stranki ne izpodbijata trditve, da se je odločitev družbe Huta Laziska iz leta 2004 o preusmeritvi proizvodnje ferosilicija v proizvodnjo silicij‑mangana upoštevala v preglednici o proizvodni zmogljivosti in izkoriščenosti zmogljivosti iz uvodne izjave 93 začasne uredbe prek prilagoditve navedene zmogljivosti za leto 2005 in obdobje preiskave.

105 Kar zadeva prekinitve proizvodnje v družbi Huta Laziska v letih 2005 in 2006, ki so bile posledica spora z dobaviteljem električne energije, in v družbi Vargon Alloys leta 2006, ki so bile po mnenju tožečih strank posledica zvišanja stroškov električne energije, pa ukrepanje institucij ni le smiselno, temveč tudi ne pomeni nobene očitne napake pri presoji. Iz uvodne izjave 81 izpodbijane določbe izhaja, da sta se instituciji odločili, da vrednosti v zvezi s proizvodno zmogljivostjo ne bosta prilagodili, ker so bile navedene prekinitve začasne narave. Pristop institucij je pravilen, ker je po eni strani v nasprotju s trditvami tožečih strank iz dokazov v spisu razvidno, da so bile navedene prekinitve dejansko začasne narave. Če bi po drugi strani morali številčni podatki v zvezi s proizvodno zmogljivostjo izražati začasne zaustavitve strojev, kot so zaustavitve, navedene v obravnavani zadevi, se ti podatki ne bi pravilno uporabili, in sicer za zagotavljanje podatkov z zvezi s proizvodno zmogljivostjo industrije Skupnosti in ne za navajanje sprememb v proizvodnji, ki so razvidne iz številčnih podatkov v zvezi s proizvodnjo. Da pri pristopu institucij ne bi prišlo do napačne presoje, je kljub temu treba te začasne zaustavitve strojev upoštevati v okviru analize nepripisovanja iz člena 3(7) osnovne uredbe.

106 Vendar sta v obravnavani zadevi instituciji v uvodni izjavi 81 izpodbijane uredbe potrdili, da bi, tudi če bi bile proizvodne zmogljivosti prilagojene, ugotovitve v zvezi z obstojem znatne škode, povzročene industriji Skupnosti, ostale enake. Tožeči stranki trdita, da je ta trditev neupravičena, vendar nista predložili nobenega dokaza v zvezi s tem. Trdita le, da je, tudi če bi trendi v zvezi s proizvodno zmogljivostjo in izkoriščenostjo zmogljivosti ostali nespremenjeni, pomembno dejstvo, da se na primer izkoriščenost s 50 % poveča na 95 %, ker tako povečanje pomeni, da industrija Skupnosti ne more zadostiti povpraševanju. Poleg tega, da je primer, na katerega se sklicujeta tožeči stranki, popolnoma teoretičen, to, da industrija Skupnosti ne more zadostiti povpraševanju v okoliščinah, kakršne so v obravnavani zadevi, v kateri določeno število gospodarskih kazalnikov kaže na škodo industrije Skupnosti, ne zagotavlja nobenega podatka v zvezi z izvorom te škode in torej ne more biti dokaz, da navedene škode ni povzročil dampinški uvoz.

107 Nazadnje, kar zadeva prekinitve proizvodnje v družbi FerroAtlántica, je bilo že v točki 92 zgoraj ugotovljeno, da tožeči stranki nista predložili nobenega dokaza, da so ta redna zmanjšanja proizvodnje prispevala k škodi, ki jo je utrpela celotna industrija Skupnosti. Čeprav bi morda lahko, kot poudarjata tožeči stranki, prilagoditev proizvodne zmogljivosti, da bi se upoštevale te prekinitve, povzročila spremembo stopnje izkoriščenosti zmogljivosti industrije Skupnosti in tako pokazala, da je bila industrija manj zmožna zadostiti povpraševanju, je bilo v točki 106 zgoraj že navedeno, da v okoliščinah, v katerih določeno število ekonomskih kazalnikov kaže na škodo industrije Skupnosti, to dejstvo ne dokazuje, da škode ni povzročil dampinški uvoz.

108 Glede na navedeno je treba skleniti, da noben argument tožečih strank ne dokazuje očitne napake pri presoji v zvezi z uporabo teoretične nominalne proizvodne zmogljivosti.

109 Na drugem mestu glede kršitve člena 3(7) osnovne uredbe ni mogoče trditi, kot trdita tožeči stranki, da utemeljitev analize vzročne zveze na podlagi teoretične nominalne izkoriščenosti zmogljivosti in ne na podlagi realne izkoriščenosti zmogljivosti v vsakem primeru pomeni kršitev pravila v zvezi z nepripisovanjem. Poudariti je namreč treba, da čeprav preusmeritev proizvodnih sredstev na drug trg, kot se je zgodilo v obravnavani zadevi, nedvomno povzroči prilagoditev podatkov v zvezi s proizvodno zmogljivostjo, je že v točki 105 zgoraj poudarjeno, da ti podatki niso nujno vključevali vseh začasnih zaustavitev proizvodnih strojev, ker so te zaustavitve vključene v številčne podatke v zvezi s proizvodnjo. Nasprotno, v takih okoliščinah morajo institucije zagotoviti spoštovanje obveznosti iz člena (3)7 osnovne uredbe in izvesti ustrezno analizo nepripisovanja, v okviru katere je treba po potrebi ločiti in razlikovati med škodo, ki jo povzročijo te začasne zaustavitve proizvodnje, in škodo, ki jo povzroči dampinški uvoz.

110 Na tretjem mestu je treba glede kršitve pravice do obrambe tožečih strank opozoriti, da iz sodne prakse Sodišča izhaja, da zahtev, ki izhajajo iz spoštovanja pravice do obrambe, ni treba upoštevati samo med postopki, ki imajo lahko za posledico naložitev kazni, ampak tudi v postopkih preiskave pred sprejetjem protidampinških uredb, ki lahko neposredno in posamično prizadenejo zadevna podjetja in imajo zanje neugodne posledice (sodba Sodišča z dne 27. junija 1991 v zadevi Al‑Jubail Fertilizer proti Svetu, C‑49/88, Recueil, str. I‑3187, točka 15). Zlasti mora biti zainteresiranim podjetjem med upravnim postopkom omogočeno, da primerno predstavijo svoje stališče o resničnosti in upoštevnosti zatrjevanih dejstev in okoliščin ter o dokazih, ki jih Komisija navaja v podporo svoji trditvi o obstoju dampinga in škode, ki naj bi s tem nastala (zgoraj navedena sodba Al‑Jubail Fertilizer proti Svetu, točka 17).

111 V zvezi s tem je treba opozoriti, tako kot je opozoril Svet, da je bila točka 80 dokumenta o končnem razkritju v bistvu enaka uvodni izjavi 81 izpodbijane uredbe, v kateri je navedeno, da bi trendi ostali nespremenjeni, čeprav bi se proizvodne zmogljivosti prilagodile. Vendar tožeči stranki v pripombah v zvezi z dokumentom o končnem razkritju nista zahtevali, da se jima razkrijejo podatki, ki podpirajo to trditev. Zato ne moreta trditi, da je bila kršena njuna pravica do obrambe.

112 Glede na navedeno je treba ta očitek zavrniti kot neutemeljen.

Četrti očitek, ki se nanaša na naložbe industrije Skupnosti v letu 2005 in v obdobju preiskave

– Trditve strank

113 Tožeči stranki trdita, da je Svet kršil pravilo v zvezi z nepripisovanjem iz člena 3(7) osnovne uredbe, ker v izpodbijani uredbi ni upošteval učinkov pomembnih naložb industrije Skupnosti v letu 2005 in v obdobju preiskave, ki so pomenile več kot tretjino skupnih izgub industrije Skupnosti v obdobju preiskave. V zvezi s tem tožeči stranki poudarjata, da je Komisija uvodni izjavi 99 začasne uredbe navedla, da je industrija Skupnosti za naložbe v nadgradnjo proizvodne opreme v letu 2005 namenila skoraj 10 milijonov EUR, v obdobju preiskave pa skoraj 6 milijonov EUR. Po mnenju tožečih strank bi bilo treba zlasti ob upoštevanju obsega navedenih naložb glede na donosnost industrije upoštevati učinke teh naložb, tudi če so se ti učinki dolgoročno zmanjšali, ne glede na to, ali izpolnjevanje veljavne okoljske zakonodaje pomeni škodo, ki jo je industrija Skupnosti povzročila sama sebi.

114 Prvič, Svet ob podpori intervenientov odgovarja, da obseg naložb in njihov učinek na donosnost nista tako velika, kot trdita tožeči stranki. Skupnih naložb, izvedenih v obdobju preiskave, ni mogoče primerjati z zabeleženo skupno izgubo v tem obdobju. Ker so bile zadevne naložbe naložbe v proizvodno opremo, ki so bile v obdobju več let amortizirane, je po mnenju Sveta le majhen del naložb, izvedenih v letu 2005 in v obdobju preiskave, vplival na dobiček. Drugič, ni mogoče šteti, da so naložbe „samopovzročena“ škoda, ker so bile izvedene zaradi izpolnjevanja veljavne okoljske zakonodaje. Tretjič, v uvodnih izjavah 99, 100 in 109 začasne uredbe ter uvodni izjavi 82 izpodbijane uredbe je bil upoštevan učinek zadevnih naložb pri kazalnikih škode. Četrtič, tožeči stranki nista predložili nobenega dokaza, da sta instituciji storili očitno napako pri presoji, ko sta sklenili, da zadevne naložbe ne pomenijo „samopovzročene“ škode.

– Presoja Splošnega sodišča

115 Tožeči stranki v bistvu trdita, da sta instituciji kršili člen 3(7) osnovne uredbe, ker nista upoštevali učinkov pomembnih naložb industrije Skupnosti v letu 2005 in v obdobju preiskave, ki so pomenile več kot tretjino skupnih izgub industrije Skupnosti v obdobju preiskave.

116 Kot sta ugotovili tožeči stranki, je treba zvezi s tem poudariti, da iz uvodne izjave 99 začasne uredbe izhaja, da so bile v letu 2005 in v obdobju preiskave izvedene pomembne naložbe. Vendar niti Komisija v začasni uredbi niti Svet v izpodbijani uredbi v zvezi s temi naložbami nista izvedla analize nepripisovanja. Tako v nasprotju s trditvijo Sveta navedeni uredbi ne vsebujeta nobene obrazložitve glede vprašanja, ali zadevne naložbe pomenijo „samopovzročeno“ škodo. Vendar je mogoče, da so zadevne naložbe glede na svojo višino, in sicer skoraj 10 milijonov EUR v letu 2005 in skoraj 6 milijonov EUR v obdobju preiskave, prispevale k škodi, ki jo je utrpela industrija Skupnosti. Zato je treba ugotoviti, da sta instituciji kršili člen 3(7) osnovne uredbe, ker nista ločili in razlikovali med učinki zadevnih naložb in učinki dampinškega uvoza.

117 Te ugotovitve ni mogoče izpodbijati z argumenti Sveta. Prvič, v nasprotju s trditvami Sveta to, da so bile naložbe izvedene zaradi izpolnjevanja veljavne okoljske zakonodaje, ni pomenilo, da institucijama ne bi bilo treba izvesti analize nepripisovanja. Vprašanje, ali je bila škoda „samopovzročena“, ni pomembno, saj bi lahko naložbe vplivale na industrijo Skupnosti, pri čemer člen 3(7) osnovne uredbe institucijama prepoveduje, da bi dampinškemu uvozu pripisali škodo, ki mu je ne bi smeli.

118 Drugič, res je, da skupnih naložb, izvedenih v obdobju preiskave, ni mogoče primerjati z zabeleženo skupno izgubo v istem obdobju, kot je opozoril Svet. Vendar je dejstvo, da instituciji v zvezi z naložbami nista izvedli ustrezne analize nepripisovanja.

119 Čeprav je Svet kršil pravilo v zvezi z nepripisovanjem iz člena 3(7) osnovne uredbe, je lahko taka kršitev podlaga za razglasitev ničnosti izpodbijane uredbe le, če je mogoče zaradi nje izpodbijati zakonitost izpodbijane uredbe, ker razveljavlja celotno analizo institucij v zvezi z vzročno zvezo (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 28. oktobra 2004 v zadevi Shanghai Teraoka Electronic proti Svetu, T‑35/01, ZOdl., str. II‑3663, točka 167). Tožeči stranki v zvezi s tem nista predstavili nobenih argumentov.

120 Splošno sodišče ocenjuje, da ta kršitev ne vpliva na zakonitost izpodbijane uredbe. Kot je poudaril Svet, so bile zadevne naložbe naložbe v proizvodno opremo, ki so bile v več letih amortizirane, pri čemer je le del teh naložb vplival na donosnost industrije Skupnosti v letu 2005 in v obdobju preiskave. V zvezi s tem je Svet v odgovoru na pisno vprašanje, ki mu ga je predložilo Splošno sodišče v okviru ukrepa procesnega vodstva, na podlagi številčnih podatkov in obrazložitev pojasnil, da so naložbe, izvedene v letu 2005, povzročile največ 4,7 % izgube donosnosti industrije Skupnosti, zabeležene v letu 2005. Zato ni mogoče šteti, da so zadevne naložbe znatno prispevale k škodi, ki jo je utrpela industrija Skupnosti v letu 2005 in v obdobju preiskave.

121 Iz tega izhaja, da na podlagi ugotovljene kršitve ni mogoče izpodbijati zakonitosti izpodbijane uredbe ter da je treba ta očitek in ves tretji del prvega tožbenega razloga zavrniti.

c) Četrti del prvega tožbenega razloga, ki se nanaša na vpliv zvišanja cen surovin

Trditve strank

122 Tožeči stranki trdita, da instituciji nista ustrezno upoštevali vpliva zvišanja cen surovin na škodo, ki jo je utrpela industrija Skupnosti, s čimer sta storili očitne napake pri presoji.

123 Na prvem mestu naj bi Svet storil očitno napako pri presoji s tem, da je v uvodni izjavi 99 izpodbijane uredbe navedel, da so se proizvodni stroški v industriji zlitin zvišali na globalni ravni, s čimer so enako močno prizadeli vso svetovno industrijo. Tožeči stranki menita, da tudi če se lahko proizvodni stroški zvišajo na globalni ravni, tako zvišanje nima enakega učinka po celem svetu.

124 Prvič, Svet naj namreč ne bi upošteval dejstva, da imajo proizvajalci Skupnosti že v izhodišču višje proizvodne stroške kot drugi svetovni proizvajalci. Čeprav so se proizvodni stroški v podobnem obsegu zvišali za vse proizvajalce, po mnenju tožečih strank proizvajalci, ki imajo v izhodišču višje stroške, hitreje utrpijo škodo kot drugi proizvajalci, njihova škoda pa je tudi večja. Zato po mnenju tožečih strank in v nasprotju s trditvijo Sveta v izpodbijani uredbi proizvajalcu iz tretje države ni nujno treba zvišati cen v takem obsegu kot proizvajalcu Skupnosti, ki se sooča z enakim zvišanjem stroškov, saj ima proizvajalec iz tretje države pri dani prodajni ceni višjo izhodiščno donosnost.

125 Instituciji sta torej imeli na voljo informacije, ki so dokazovale, da so imeli proizvajalci Skupnosti višje strukturne stroške proizvodnje ferosilicija kot proizvajalci iz tretjih držav, vključeni v protidampinški postopek. Tožeči stranki Splošno sodišče pozivata, naj odredi predložitev teh informacij. Poleg tega sta tožeči stranki med upravnim postopkom predložili dokaze, da so bile leta 2005 in v obdobju preiskave cene ferosilicija v Skupnosti najvišje na svetu in da so proizvodni stroški industrije Skupnosti vse bolj presegali te cene. Nazadnje, tožeči stranki trdita, da so se leta 2005 in v obdobju preiskave, ko so se stroški industrije Skupnosti zelo povišali, cene na svetovnih trgih znižale zaradi manjše potrošnje. Čeprav je imela industrija Skupnosti najvišje cene na svetu, je imela v letu 2005 in v obdobju preiskave izgube zaradi višjih proizvodnih stroškov.

126 Drugič, tožeči stranki trdita, da instituciji nista upoštevali dejstva, da so kljub enakovrednosti cen v makroekonomskem smislu na vseh trgih zaradi mikroekonomskih razlik zvišanja cen vložkov bolj vplivala na proizvajalce Skupnosti kot na proizvajalce iz tretjih držav, vključene v protidampinško preiskavo. Po eni strani je večina proizvajalcev s sedežem v teh državah vertikalno povezana, kar jih ščiti pred nestanovitnostjo cen na svetovnih trgih, pri čemer noben proizvajalec Skupnosti ni primerljivo vertikalno povezan. Po drugi strani proizvajalci Skupnosti nimajo enake ekonomije obsega kot proizvajalci v državah, vključenih v protidampinško preiskavo. Na primer, proizvodna zmogljivost družbe Erdos Xijin Kuangye Co., Ltd, ki je ena od družb na Kitajskem, ki proizvajajo ferosilicij, je bila skoraj dvakrat večja od skupne proizvodne zmogljivosti vseh proizvajalcev Skupnosti. Proizvodni stroški na enoto so v tretjih državah na splošno ustrezno nižji.

127 Na drugem mestu naj bi instituciji storili očitno napako pri presoji s tem, da sta v uvodni izjavi 132 začasne uredbe v odgovor na argument, da je zvišanje proizvodnih stroškov povzročilo škodo, navedli, da so se cene energije zvišale po vsem svetu, včasih precej bolj kot v Evropi. Samo primerjava cen električne energije na svetovni ravni ali v državah, vključenih v protidampinško preiskavo, s cenami električne energije v Evropi ne pomeni izpolnitve zahteve v zvezi z nepripisovanjem. Po mnenju tožečih strank bi morali instituciji opredeliti vpliv zvišanja cen električne energije na industrijo Skupnosti in ga ločiti od vpliva uvoza ferosilicija. Prvič, instituciji namreč nista upoštevali podatkov Eurostata niti svojih preiskav v zvezi s trgom Skupnosti za električno energijo, ki so kazali na znatno zvišanje stroškov energije v državah članicah, v katerih imajo sedež proizvajalci ferosilicija na ravni Skupnosti. Drugič, ker se cene električne energije znotraj Unije zelo razlikujejo, bi morali instituciji primerjati dejanske podatke proizvajalcev Skupnosti s podatki proizvajalcev s sedežem v državah, vključenih v protidampinško preiskavo. Tretjič, raven cen električne energije na svetovni ravni ni pomembna, ampak je pomembno samo zvišanje cen električne energije v državah, ki proizvajajo ferosilicij, glede na zvišanje teh cen v primeru industrije Skupnosti. Četrtič, tudi če so se cene energije v tretjih državah morda zvišale, so po mnenju tožečih strank še vedno nižje od cen energije za industrijo Skupnosti, zaradi česar so proizvajalci ferosilicija s sedežem v tretjih državah še naprej ustvarjali dobiček, medtem ko so proizvajalci Skupnosti ustvarjali izgubo.

128 Na tretjem mestu naj bi Svet v uvodni izjavi 92 izpodbijane uredbe storil očitno napako pri razlagi delovnega dokumenta služb Komisije z naslovom „Analysis of economic indicators of the EU metals industry: the impact of raw materials and energy supply on competitiveness“ (Analiza gospodarskih kazalcev kovinske industrije EU: vpliv surovin in dobave energije na konkurenčnost; v nadaljevanju: delovni dokument Komisije), na podlagi katerega je zavrnil argument, da industrija Skupnosti zaradi svoje strukture stroškov ni dovolj konkurenčna. Po mnenju tožečih strank ta dokument jasno kaže, da se kovinska industrija Skupnosti srečuje z vse večjo konkurenco s strani proizvajalcev, katerih struktura proizvodnih stroškov je drugačna. Zlasti je v dokumentu navedeno, da je prodaja ferozlitin, pri katerih se za proizvodnjo porabi več energije, in sicer silicija s kovinskimi delci in ferosilicija, s strani proizvajalcev Skupnosti ranljiva zaradi premajhne konkurenčnosti na ravni stroškov.

129 Svet ob podpori intervenientov izpodbija trditve tožečih strank.

Presoja Splošnega sodišča

130 Ta del prvega tožbenega razloga se nanaša na to, kako sta instituciji analizirali vpliv zvišanja cen surovin na škodo, ki jo je utrpela industrija Skupnosti. Tožeči stranki v bistvu trdita, da so bile storjene tri očitne napake pri presoji. Te se po njunem mnenju nanašajo na uvodni izjavi 92 in 99 izpodbijane uredbe ter na uvodno izjavo 132 začasne uredbe.

131 Na prvem mestu je treba v zvezi z uvodno izjavo 99 izpodbijane uredbe opozoriti, da je v njej navedeno:

„Kar zadeva zvišanja stroškov, je industrija Skupnosti zatrdila, da do zvišanj stroškov, ki jih je opaziti v industriji zlitin, običajno pride na globalni ravni, s čimer v enaki meri prizadenejo vso svetovno industrijo. Analiza spreminjanja cen pomembnejših stroškovnih postavk v obravnavanem obdobju kaže, da so se stroški zvišali (električna energija, kvarcit in pasta za elektrode). Vendar je preiskava pokazala, da četudi bi ta zvišanja delno nadomestili z zvišanji prodajnih cen, industrija Skupnosti zaradi poceni dampinškega uvoza ne more na svojo prodajno ceno prenesti celotnega učinka zvišanj stroškov.“

132 Tožeči stranki trdita, da je Svet storil očitno napako pri presoji, ko je navedel, da so se stroški proizvodnje v industriji zlitin zvišali na globalni ravni, s čimer so enako močno prizadeli vso svetovno industrijo.

133 V zvezi s tem je treba ugotoviti, da v nasprotju s trditvijo tožečih strank Svet v uvodni izjavi 99 izpodbijane uredbe ni na noben način trdil, da so se stroški proizvodnje v industriji zlitin zvišali na globalni ravni, s čimer so enako močno prizadeli vso svetovno industrijo. Iz besedila te uvodne izjave je jasno razvidno, da je Svet le poročal o tej trditvi, kot jo je oblikovala industrija Skupnosti.

134 Poleg tega Svet ugotovitve, ki jo je navedel že v uvodni izjavi 133 začasne uredbe, da zvišanje proizvodnih stroškov ni prekinilo vzročne zveze med dampinškim uvozom in škodo, na noben način ni utemeljeval s to trditvijo industrije Skupnosti. Tako je Svet v uvodni izjavi 99 izpodbijane uredbe potrdil, da so se nekateri proizvodni stroški zvišali, vendar je sklenil, da bi se zaradi dampinškega uvoza ta zvišanja le delno lahko nadomestila z zvišanji cen. Z drugimi besedami, po mnenju Sveta kljub zvišanju proizvodnih stroškov škoda, ki jo je utrpela industrija Skupnosti, ni posledica tega zvišanja, ampak nezmožnosti prenosa celotnega učinka zvišanj stroškov na prodajne cene zaradi spornega uvoza.

135 Vendar tožeči stranki ne navajata nobenega argumenta, s katerim bi dokazali, da je Svet s tem storil očitno napako pri presoji, saj želita dokazati le, da je napačno trdil, da so zvišanja stroškov enako močno prizadela vso svetovno industrijo. Zato je treba zavrniti argument tožečih strank, ki se nanaša na uvodno izjavo 99 izpodbijane uredbe, pri čemer ni treba odrediti nobene predložitve dokumentov.

136 Na drugem mestu je treba v zvezi z argumentom, ki se nanaša na uvodno izjavo 132 začasne uredbe, opozoriti, da je Komisija v navedeni uvodni izjavi ugotovila, da je, čeprav stroški za električno energijo pomenijo velik del proizvodnih stroškov zadevnega izdelka, preiskava pokazala tudi, da so se cene energije zvišale po vsem svetu, vključno z zadevnimi državami, včasih precej bolj kot v Uniji. Komisija je v uvodni izjavi 133 začasne uredbe ugotovila, da na podlagi navedenega vprašanje energije ne more prekiniti vzročne zveze med dampinškim uvozom in škodo, ki jo je utrpela industrija Skupnosti.

137 Tožeči stranki izpodbijata te uvodne izjave z utemeljitvijo, da v skladu s pravilom v zvezi z nepripisovanjem iz člena 3(7) osnovne uredbe Komisija ne bi smela samo na splošno in brez dokazov trditi, da so se cene energije zvišale po vsem svetu, včasih precej bolj kot v Uniji. Vendar razloga, ki sta ju tožeči stranki navedli v podporo tej trditvi, nista prepričljiva.

138 Tožeči stranki po eni strani trdita, da bi morala Komisija analizirati podatke Eurostata in rezultate svojih preiskav v zvezi s trgom električne energije, ki so kazale na znatno zvišanje cen električne energije v državah članicah, v katerih imajo sedež proizvajalci Skupnosti. Vendar tožeči stranki te trditve ne podpirata z nobenim dokazom.

139 Po drugi strani tožeči stranki trdita, da bi morala Komisija primerjati številčne podatke v zvezi s proizvajalci Skupnosti in proizvajalci izvozniki, vključenimi v postopek preiskave. Vendar tožeči stranki nista predložili nobenega dokaza, da bi taka primerjava številčnih podatkov pokazala, da je bilo zvišanje stroškov energije v Skupnosti tolikšno, da je povzročilo škodo industriji Skupnosti. Zato je treba argument tožečih strank, ki se nanaša na uvodno izjavo 132 začasne uredbe, zavrniti.

140 Na tretjem mestu je treba v zvezi z argumentom, ki se nanaša na uvodno izjavo 92 izpodbijane uredbe, poudariti, da je Svet v navedeni uvodni izjavi obravnaval vprašanje konkurenčnosti industrije Skupnosti in delovni dokument Komisije, ki po mnenju tožečih strank dokazuje, da se je konkurenčnost industrije Skupnosti zmanjšala zaradi zvišanja stroškov, s katerim se je morala soočiti. V navedeni uvodni izjavi je Svet ocenil, da Komisija v tem dokumentu ni navedla nobene ugotovitve, ki bi se nanašala na morebitno nekonkurenčnost evropske industrije ferozlitin. Nasprotno, po mnenju Sveta je v tem delovnem dokumentu navedeno, da se proizvajalci ferozlitin soočajo z rastočim uvozom iz tretjih držav, kot so Kitajska, Rusija, Ukrajina, Brazilija in Kazahstan, kar bi utegnil