I ‑ 5962SKLEPNI PREDLOGI RUIZ‑JARABOJA — ZDRUŽENE ZADEVE OD C‑152/07 DO 154/07
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
DÁMASA RUIZ-JARABOJA COLOMERJA,
predstavljeni 1. aprila 2008 1
I – Uvod
1. Bundesverwaltungsgericht (zvezno up   ‑
ravno sodišče) poziva Sodišče, naj se izreče 
o obsegu, ki ga glede financiranja določenih 
obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve 
predvidevata Direktiva Komisije 90/388/EGS 
z dne 28. junija 1990 o konkurenci na trgih 
za telekomunikacijske storitve (v nadalje ‑
vanju: Direktiva o konkurenci 2 oz. Direktiva 
90/388) in Direktiva 97/33/ES Evropskega 
parlamenta in Sveta z dne 30. junija 1997 o 
medomrežnem povezovanju v telekomunika ‑
cijah glede zagotavljanja univerzalne storitve 
in medobratovalnosti z uporabo načel zago ‑
tavljanja odprtosti omrežij (v nadaljevanju: 
Direktiva o medomrežnem povezovanju 3 oz. 
Direktiva 97/33).
2. Predložitveno sodišče se sprašuje o zako ‑
nitosti nekaterih stroškov poleg stroškov 
priključnine, ki se plačujejo v korist prevla ‑
dujočega operaterja javnih telekomunikacij ‑
skih omrežji, in sicer v sektorju, za katerega 
1 –  Jezik izvirnika: španščina.
2 –  UL L 192, str. 10.
3 –  UL L 199, str. 32.je značilna liberalizacija 4, ki sta jo pospešili 
direktivi o konkurenci 5 in medomrežnem 
povezovanju 6 in katere vrh je „novi regula ‑
tivni okvir“ 7, sprejet 7. marca 2002 in obja ‑
vljen 24. aprila 2002 8.
3. Podjetja, obvezana k takim dopla  ‑
čilom, izpodbijajo njihovo veljavnost 9 in v 
4 –  Mejnike na tej poti opisujem v sklepnih predlogih v zadevah 
ISIS Multimedia in Firma O2, v katerih je bila izrečena 
sodba z dne 20. oktobra 2005 (C‑327/03 in C‑328/03, ZOdl., 
str. I‑8877), in Nuova società di telecomunicazioni, ki je 
bila predmet sodbe z dne 18. julija 2006 (C‑339/04, ZOdl., 
str. I‑6917), ter v nedavnih sklepnih predlogih v zadevi Tele ‑
fónica 02 Czech Republic, odločeni s sodbo z dne 14. junija 
2007 (C‑64/06, ZOdl., str. I‑4887), in v zadevi Deutsche 
Telekom AG, v kateri je bila sodba izrečena 22. novembra 
2007 (C‑262/06, ZOdl., str. I‑10057).
5 –  Spremenjena z Direktivo Komisije 96/19/ES z dne 13. marca 
1996 glede vzpostavitve popolne konkurence na trgih teleko ‑
munikacij (UL L 74. str. 13).
6 –  Posebej upoštevajoč različico, ki je posledica Direktive 98/61/
ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. septembra 1998 
(UL L 268, str. 37), ki se uporablja ratione temporis .
7 –  V sklepnih predlogih v zgoraj navedeni zadevi Deutsche 
Telekom s tem izrazom označujem štiri direktive Evrop ‑
skega parlamenta in Sveta: Direktivo 2002/19/ES Evropskega 
parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o dostopu do elek ‑
tronskih komunikacijskih omrežij in pripadajočih naprav 
ter o njihovem medomrežnem povezovanju (v nadaljevanju: 
Direktiva o dostopu); Direktivo 2002/20/ES Evropskega parla ‑
menta in Sveta z dne 7. marca 2002 o odobritvi elektronskih 
komunikacijskih omrežij in storitev (v nadaljevanju: Direktiva 
o odobritvi); Direktivo 2002/21/ES Evropskega parlamenta in 
Sveta z dne 7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za 
elektronska komunikacijska omrežja in storitve (v nadalje ‑
vanju: Okvirna direktiva) in Direktivo 2002/22/ES Evropskega 
parlamenta in Sveta z dne 7. marca 2002 o univerzalni storitvi 
in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunika ‑
cijskimi omrežji in storitvami (v nadaljevanju: Direktiva o 
univerzalnih storitvah).
8 –  UL L 108, str. 7, 21, 33 in 51.
9 –  Izraz „uživati v obvezi“ vsebuje pomensko nasprotje; 
podobnih, namenoma ustvarjenih paradoksov, nikoli ni 
manjkalo, kot lep primer pa lahko navedemo naslov opere 
„Los esclavos felices“ („Srečni sužnji“), ki jo je Bilbajčan 
Juan Crisóstomo de Arriaga, imenovan tudi španski Mozart, 
ustvaril leta 1820, preden ga je presenetila smrt pri zgodnji 
starosti dvajsetih let; za seboj je zapustil glasbeno zapuščino, 
bogato v kromatiki in lepih premenah tonovskih načinov.
I ‑ 5963ARCOR IN DRUGI
utemeljitev navajajo načela svobodne konku ‑
rence, prepovedi diskriminacije in pregle ‑
dnosti uprave.
II – Veljavna zakonodaja
A – Pravo Skupnosti
4. Priprava Zelene knjige o telekomunika ‑
cijah 10 iz leta 1987 je začetek vzpostavitve 
konkurenčnega in preglednega evropskega 
trga, ki temelji na svobodni izbiri operaterja 
telekomunikacijskih storitev.
5. Upravna deregulacija sektorja je zahte ‑
vala temeljito preoblikovanje njegove pravne 
zasnove, ki je do tedaj temeljila na konceptu 
publicatio , kar v španskem pravnem sistemu 
označuje vodenje sektorja s strani javnih 
ustanov, in hkrati povzročila izginotje tradi ‑
cionalnega sistema državnih monopolov, 
nezmožnih zadostiti zahtevam uporabnikov, 
katerih število je po revoluciji v panogi vse 
bolj naraščalo.
10 –  „Zelena knjiga o razvoju skupnega trga telekomunikacijskih 
storitev in opreme“, sprejeta v Bruslju, dne 16. decembra 
1987 (COM(87)290 konč.), str. 6, 16 in naslednje, dopolnjena 
z nekaterimi predlogi, namenjenimi zagotovitvi poenotenja 
mehanizmov izdajanja pooblastil iz nacionalnih zakonodaj, 
kot na primer tisti, vsebovani v „Zeleni knjigi o liberaliza ‑
ciji telekomunikacijske infrastrukture in kabelskega televi ‑
zijskega omrežja,“ drugi del, sprejeto v Bruslju, 25. januarja 
1995, COM(94) 682 konč., str. 61 in naslednje.6. Skupno učinkovanje teh dejavnikov obli ‑
kuje nov okvir, ki je nasprotje državnemu 
poseganju v izvajanje storitve, ki vodi k 
postopni podreditvi politični volji 11 ter škodi 
liberalizaciji trgovine.
1. Direktiva 90/388 12
7. Sodba Italija proti Komisiji 13 je imela 
silovit vpliv v svetu telekomunikacij, s tem 
da je bilo ugotovljeno, da pravila konkurence 
veljajo tudi za javne organe s posebnimi ali 
izključnimi pravicami.
8. Navkljub prilagoditvam v sodni praksi so 
sistem hromile opazne pomanjkljivosti, ki so 
izhajale iz kompleksnosti pravne podlage in 
nadaljnjega obstoja trgov, ki so jih obvlado ‑
vali nacionalni operaterji in katerih liberali ‑
zacijo je bilo mogoče doseči le s konkretnimi 
zakonodajnimi ukrepi.
9. Odzivi so se v pričakovanju liberaliza  ‑
cije, za katero je dala podlago Direktiva 
11 –  Druga in sedma uvodna izjava Direktive 90/388 kažeta na to, 
da ta okoliščina položaja ni ostala neopažena.
12 –  Nadomeščena z Direktivo Komisije 2002/77/ES z dne 
16. septembra 2002 o konkurenci na trgih za elektronska 
komunikacijska omrežja in storitve (UL L 249, str. 21).
13 –  Sodba z dne 20. marca 1985 (41/83, Recueil, str. 873).
I ‑ 5964SKLEPNI PREDLOGI RUIZ‑JARABOJA — ZDRUŽENE ZADEVE OD C‑152/07 DO 154/07
88/301/EGS 14, prečiščena dve leti pozneje 
z Direktivo 90/388, s katero so bile odpra ‑
vljene posebne in izključne pravice (z neka ‑
terimi izjemami, med katerimi je treba 
omeniti govorno telefonijo, ki je bila načelom 
svobodne konkurence podvržena šele z 
Direktivo Komisije 96/19 z dne 13. marca 
1996, ki je spremenila že omenjeno Direktivo 
90/388), začeli množiti.
10. Člen 4c Direktive 90/388 15 zahteva od 
držav članic, naj prilagodijo cene, in napo ‑
tuje na bistveno smernico, po kateri naj bi se 
cena za izvajanje univerzalne storitve povi ‑
šala, vendar v mejah, ki bi ohranile njeno 
dostopnost in hkrati omogočale podjetjem 
poslovanje z dobičkom, ob spoštovanju 
posebnih razmer trga in ob zavedanju neovr ‑
gljive potrebe po solidarnosti, ki zahteva, 
naj se uporaba teh storitev omogoči vsem 
državljanom.
2. Direktiva 97/33 16
11. Po drugi strani je pospešitev harmo ‑
nizacije 17, ki so jo spremljala prizadevanja 
za odstranitev ovir na poti do vzpostavitve 
prave konkurence med operaterji, olajšala 
14 –  Direktiva Komisije z dne 16. maja 1988, o konkurenci na 
trgu za telekomunikacijsko terminalsko opremo (UL L 131, 
str. 73).
15 –  Vstavljen z zgoraj navedeno Direktivo 96/19.
16 –  Nadomeščena z Direktivo 2002/21.
17 –  Harmonizacija je bila odločno razširjena z Okvirno direktivo 
Sveta 90/387/EGS z dne 28. junija 1990 o vzpostavitvi notra ‑
njega trga za telekomunikacijske storitve z uvedbo zagota ‑
vljanja odprtosti omrežij (UL L 192, str. 1).vstop na trg drugim, novim operaterjem in 
poskrbela za vzpostavitev trajnega ravno ‑
težja med vsemi udeleženci na trgu storitev 
omogočanja dostopa do javnega omrežja 18.
12. Vendar se je morala uskladitev razši ‑
riti tudi na dostop in namestitev infrastruk ‑
ture, kar je bilo potrebno, da bi se zagoto ‑
vilo medomrežno povezovanje med javnimi 
omrežji in njihovimi dobavitelji.
13. Prav iz tega razloga je bila, kot sem že 
izpostavil v sklepnih predlogih v zadevi Tele ‑
fónica O2 Czech Republic 19, sprejeta Direk ‑
tiva 97/33, ki obravnava določene finančne 
vidike povezovanja med operaterji in prepre ‑
čuje določitev njihovih meja pod ceno 
dejanskih stroškov ter s hkratno prepovedjo 
zneskov, ki presegajo to mejo, onemogoča 
morebitne merkantilistične praktike (deseta 
uvodna izjava).
14. Člen 7(2) Direktive 97/33 določa:
„Cene medomrežnega povezovanja spoštu ‑
jejo načela preglednosti in stroškovne narav ‑
nanosti. Podjetje, ki s svojimi napravami 
zagotavlja medomrežno povezovanje, mora 
dokazati, da so cene izračunane iz realnih 
stroškov, vključno iz primerne stopnje 
18 –  Storitev je znana tudi pod svojo angleško okrajšavo „ONP“, 
to je „Open Network Provision“.
19 –  Točki 5 in 6.
I ‑ 5965ARCOR IN DRUGI
donosnosti naložbe. Nacionalni regulativni 
organi lahko zahtevajo od podjetja, da jim 
popolnoma utemelji cene medomrežnega 
povezovanja, in lahko po potrebi zahtevajo 
prilagoditev cen. Določbe tega odstavka 
se uporabljajo tudi za organizacije iz dela 
3 priloge I, ki so jih nacionalni regulativni 
organi sporočili kot organizacije z znatno 
močjo na nacionalnem trgu medomrežnega 
povezovanja.
[…]“
15. Da bi se preprečile morebitne goljufije, 
člen 7(4) določa, da morajo biti, v skladu z 
pravom Skupnosti, plačila za medomrežno 
povezovanje prikazana v dovolj razčlenjeni 
obliki, tako da se prosilcu omogoči, da se 
izogne plačilu zneskov, ki niso neposredno 
povezani s storitvijo.
16. Poleg tega se naročnikom ponuja tudi 
pravica izbrati priklopne storitve kateregakoli 
medomrežno povezanega ponudnika teleko ‑
munikacijskih storitev, kar zagotavlja Direk ‑
tiva 98/61, s katero je bil k členu 12 Direktive 
97/33 dodan odstavek 7, ki določa, da morajo 
nacionalni regulativni organi zagotoviti, da 
cene medomrežnega povezovanja ustrezajo 
dejanskim stroškom, in preprečiti, da bi se 
uporabnike s posebnimi tarifami odvračalo 
od izkoriščanja te pravice.
17. V ureditvi Skupnosti glede konkurence 
na področju telekomunikacij, ki je usmer ‑
jena k varovanju potrošnikov, so predvidene 
določene priklopne pristojbine, s čimer se 
izključi plačilo zneskov, ki niso namenjeni kritju dejanskih stroškov ustreznih storitev, 
in izboljšuje preglednost 20.
B – Nemško pravo
18. Obveznosti operaterja s prevladujočim 
položajem na trgu, da zagotovi dostop do 
omrežja in medomrežno povezovanje, so 
določene v členu 35 in naslednjih Tele ‑
kommunikationsgesetz z dne 25. julija 1996 
(zakon o telekomunikacijah, v nadaljevanju: 
TKG 21).
19. Člena 39, 27 in naslednji TKG nala ‑
gajo obveznost, da v odobritev predloži 
vse pristojbine, povezane z dostopom do 
omrežja, kar imetniku dovoljenja preprečuje 
prejemanje višjih zneskov od zneskov, ki jih 
odobrijo upravni organi.
20. Pravno podlago za dodatne prispevke, 
ki naj operaterju s prevladujočim položajem 
20 –  Sodba Sodišča z dne 8. decembra 2005 v zadevi Komisija 
proti Luksemburgu (C‑33/04, ZOdl., str. I‑10629), v kateri 
je Sodišče ugotovilo, da Veliko vojvodstvo Luksemburg ni 
sledilo načelu preglednosti in ni izpolnilo obveznosti, ki 
izhajajo iz Direktive 97/33, s tem da ni poskrbelo za prever ‑
janje skladnosti metod stroškovnega računovodstva s strani 
neodvisnega organa in ker v zvezi s tem ni objavilo poročila.
21 –  BGBl 1996, I, str. 1120.
I ‑ 5966SKLEPNI PREDLOGI RUIZ‑JARABOJA — ZDRUŽENE ZADEVE OD C‑152/07 DO 154/07
pokrijejo izgube, določa člen 43(6) TKG, v 
besedilu zakona z dne 21. oktobra 2002 22.
III – Dejstva, spora o glavni stvari in 
vprašanji za predhodno odločanje
21. Arcor AG & Co. KG, Communica ‑
tion Services TELE2 GmbH in Firma  01051 
Telekom GmbH v Nemčiji poslujejo z 
uporabo javnih telekomunikacijskih omrežij 
in uporabnikom ponujajo storitev izbire 
operaterja, ki jo izvajajo z medomrežnim 
povezovanjem na krajevno omrežje Deutsche 
Telekoma.
22. Pristojni regulativni organ je Deutsche 
Telekom naložil, naj v zameno za nado ‑
mestilo, ki ga plačajo Arcor AG & Co. KG, 
Communication Services TELE2 GmbH 
in Firma  01051 Telekom GMBH, zagotovi 
storitev Telekom‑B.2 (Ort).
23. Z odločbo z dne 29. aprila 2003 je Reguli ‑
erungsbehörde für Telekommunikation und 
Post (regulativni organ za telekomunikacije 
in pošto) 23 na prošnjo Deutsche Telekoma, 
na podlagi člena 43(6) TKG, z učinkom 
22 –  BGB1 2002, I, str. 4186.
23 –  Sedaj Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommu ‑
nikation, Post und Eisenbahnen (zvezna agencija za elek ‑
trično, plinsko, telekomunikacijsko, poštno in železniško 
omrežje).od 1. julija 2003, določil od stroškov ločen 
dodaten prispevek za storitev Telekom‑B.2 
(Ort) v višini 0,0004 EUR na minuto, ker 
dobički, ki jih podjetje ustvari v poslovanju 
s končnimi uporabniki, ne zadostujejo za 
pokritje stroškov zagotovitve krajevne zanke.
24. Komaj mesec dni pozneje je Komisija 24 
Deutsche Telekomu zaradi zlorabe prevla ‑
dujočega položaja naložila globo v višini 
12.600.000 EUR, ker je za dostop do krajev ‑
nega omrežja od konkurentov zahteval višji 
znesek, kot ga je za uporabo fiksnega omrežja 
zaračunaval svojim naročnikom.
25. Regulativni organ je z odločbo z dne 
23. septembra 2003 razveljavil ( ex nunc ) 
plačilo dodatnih prispevkov, ki so tako 
obvezovali le v obdobju med 1. julijem in 
23. septembrom 2003.
26. Tri podjetja, ki so bila zaradi obveznosti 
plačevanja dodatnih prispevkov oškodovana, 
so ločeno izpodbijala odločbo, s katero so bili 
ti prispevki naloženi.
24 –  Odločba 2003/707/ES z dne 21. maja 2003 (UL L 263, str. 9), 
v zvezi s katero sodni postopek pred Sodiščem prve stopnje 
(zadeva T‑231/03) traja že več kot 4 leta.
I ‑ 5967ARCOR IN DRUGI
27. Verwaltungsgericht (upravno sodišče) 
v Kölnu je s sodbo z dne 3. novembra 2005 
ugotovilo kršitev prava Skupnosti, posebej 
členov 7(2) in 12(7) Direktive 97/33, kot 
je bila spremenjena z Direktivo 98/61, in 
ugodilo njihovim zahtevkom.
28. Nemčija in Deutsche Telekom sta zoper 
to vložila revizijo pred Zveznim upravnim 
sodiščem, ki je zaradi dvomov, ali je člen 
43(6) TKG v nasprotju s pravom Skupnosti, 
prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno 
odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.  Ali je treba Direktivo Komisije 90/388/
EGS z dne 28. junija 1990 in Direktivo 
97/33/ES Evropskega parlamenta in 
Sveta z dne 30. junija 1997 razlagati tako, 
da nacionalnemu regulativnemu organu 
v letu 2003 preprečujeta, da operaterju 
omrežja, ki je medomrežno povezano z 
javnim telekomunikacijskim omrežjem, 
naloži obveznost, naj operaterju s prevla ‑
dujočim položajem plača prispevek 
za izravnavo primanjkljaja, ki nastane 
zaradi zagotavljanja krajevnih zank?V primeru pritrdilnega odgovora na vpra ‑
šanje 1:
2.  ali mora nacionalno sodišče upoštevati 
neskladnost take obveznosti, ki izhaja iz 
določbe nacionalnega prava, s pravom 
Skupnosti, v postopku, ki se nanaša na 
naložitev obveznosti operaterju medo ‑
mrežno povezanega omrežja?“
IV – Postopek pred Sodiščem
29. Predlog za sprejetje predhodne odločbe 
je bil v vpisnik sodnega tajništva Sodišča 
vpisan 20. marca 2007.
30. S sklepom z dne 1. junija 2007 je pred ‑
sednik Sodišča, zaradi njihove objektivne 
podobnosti, združil tri zadeve.
31. V roku, ki je predpisan v členu 23 
Statuta Sodišča, so stališča podali nemška 
vlada in Detusche Telekom, ki predlagata 
nikalna odgovora na postavljeni vprašanji, ter 
podjetja, ki so vložila pritožbe v postopkih v 
glavni stvari, in Komisija, ki se zavzemajo za 
razglasitev neskladnosti s pravom Skupnosti.
I ‑ 5968SKLEPNI PREDLOGI RUIZ‑JARABOJA — ZDRUŽENE ZADEVE OD C‑152/07 DO 154/07
32. Na obravnavi 19. februarja 2008 so bili 
poleg predstavnikov udeležencev pisnega 
postopka tudi predstavniki Združenega 
kraljestva, da bi ustno predstavili svoje 
stališče.
V – Analiza vprašanj za predhodno 
odločanje
33. Sodišče obravnava številne zadeve, v 
katerih imajo telekomunikacije velik pomen; 
pojav je opazen že od začetkov razvoja 
panoge, zaradi velikega ekonomskega poten ‑
ciala poslovanja v tem sektorju.
34. Čeprav se zdi paradoksno, je, potem ko 
je bil leta 1876 25 priznan patent za telefon 
Alexandru Grahamu Bellu in po dolgotrajni 
sodni bitki 26 Kongres Združenih držav 
Amerike 27 izkazal čast spominu in dosežkom 
Italijana Antonia Meuccija in podal priznanje, 
da je ta prej, že leta 1860, v New Yorku javno 
25 –  United States Patent št. 174, 465.
26 –  V zvezi s tem glej Evenson, E., The Telephone Patent Conspi -
racy of 1876: The Elisha Gray – Alexander Bell Controversy , 
Jefferson (North Carolina), McFarland Publishing, 2000; 
Catania, B., Il Governo degli Stati Uniti contro Alexander 
Graham Bell – Un importante riconoscimento per Antonio 
Meucci , AEI‑Automazione, Energia, Informazione, zvezek 
86, št. 10, Suplemento de octubre de 1999, str. od 1 do 12; in, 
isti avtor, Antonio Meucci finally recognized , Lecture in the 
presence of the President of Italy, Carlo Azeglio Ciampi, at 
the Meucci Day in Rome, 28 May 2003.
27 –  Resolucija št. 269 z dne 11. junija 2002 (107th Congress, 
1st session).prikazal delovanje tega izuma. Tako sta s 
časom oba zasedla zasluženi mesti 28.
A – Prvo vprašanje za predhodno odločanje
1. Nekaj uvodnih preudarkov glede univer ‑
zalne storitve
35. „En sistem, ena politika, ena univerzalna 
storitev.“ 29 To geslo 30 izraža voljo združiti 
vse prebivalstvo prek enega omrežja 31, v 
obdobju, ko je dvoboj med Bell Systems in 
neodvisnimi podjetji dosegel vrhunec 32.
28 –  Potem ko je prisluhnil odgovorom jasnovidne opice, je Don 
Kihot povedal Sanču, kaj se napoveduje: „Dogodki nam bodo 
to razkrili, […] da čas, odkritelj vseh reči, ne bo dopustil, da 
bi katera od le‑teh ne uvidela svetlobe dneva, četudi bi se 
bila skrila globoko v nedrjih zemlje.“ Miguel de Cervantes 
Saavedra, Veleumni plemič don Kihot iz Manče, Ljubljana, 
Cankarjeva založba, 1988; str. 568.
29 –  „One policy, one system, universal service“.
30 –  Geslo je v Združenih državah Amerike leta 1907 skoval 
Theodore Wail, predsednik American Telephone and Tele ‑
graph Company.
31 –  Mueller M., v Universal service and the new Telecommuni -
cations Act: mythology made law.  Communications of the 
ACM, Rutgers University SCILS, marec 1997; in Renaudin 
E., v L’evolution du Service Universel dans le secteur des télé -
communications , DEA Droit public des Affaires, 2003–2004, 
université de Paris X, Nanterre.
32 –  Arlandis J., v Service Universal: évolution d’un concept-clé , 
Communications et stratégies, premier trimestre, 1994, 
št. 13, str. 41.
I ‑ 5969ARCOR IN DRUGI
36. Namen je ponuditi, za razumno ceno in 
na celotnem ozemlju, kakovostno storitev, 
kar je vodilo, ki je izrecno povzeto tudi v 
členih 3 oz. 9 Direktive 97/33.
37. Vendar to nalogo, ki je v skupnem inte ‑
resu vseh, spremljajo tudi nekatere težave, 
saj že z neustreznim vodenjem tvegamo, da 
bi bila družba razdvojena med te, ki imajo 
dostop do določenih omrežji in storitev, in te, 
ki so izključeni.
38. Da bi se premostile te ovire, se v 
pravu Skupnosti poskuša hkrati zadostiti 
potrebam prebivalstva in pravilom o konku ‑
renci, poudarjata se solidarnost in poslovna 
svoboda, ob upoštevanju stroškovnih izra ‑
čunov in potrebe po razdelitvi bremen med 
vse operaterje, kot je izraženo v členu 5 
Direktive o medomrežnem povezovanju in 
členih od 12 do 14 Direktive o univerzalni 
storitvi.
39. Ločitev pojmov historičnega opera ‑
terja in ponudnika univerzalne storitve tako 
nastopi kot neizogibna posledica, kajti vsako 
zasebno podjetje z zadostnimi zmožnostmi 
lahko prevzame njegove naloge; da bi se 
izognila enačenju vloge sodnika in stranke, 
država zamenja svoj položaj varuha za golo 
funkcijo regulatorja 33.
33 –  Renaudin E., op.cit , str.11.2. Krajevni klici kot del univerzalne storitve
40. Krajevni klici spadajo v sklop univerzalne 
storitve, kar izhaja iz člena 5(2) Direktive 
98/10/ES Evropskega parlamenta in Sveta z 
dne 26. februarja 1998 34 o uporabi sistema 
zagotavljanja odprtosti omrežij pri govorni 
telefoniji in o univerzalnih storitvah za tele ‑
komunikacije v konkurenčnem okolju, kot 
tudi člena 4(2) Direktive 2002/22.
41. Vendar nekdanji monopolist, ki ga 
podpira nemška vlada, v svojih stališčih 
člen 4c Direktive 90/388 razlaga na poseben 
način, ki ga po mojem mnenju ni mogoče 
utemeljiti.
42. Deutsche Telekom trdi, da se ta določba 
ne uporablja, ker to podjetje ni prevzelo 
obveznosti zagotavljanja univerzalne storitve.
43. Toda, za pravilno razlago tega predpisa 35 
moramo, zaradi besedilnih neskladnosti 
34 –  UL L 101, str. 24.
35 –  Člen 4c se v posameznih prevodih razlikuje: francoski 
(„imposées“) in nemški („auferlegt wunden“) napeljujeta 
na obveznost, medtem ko angleški („entrusted“), italijanski 
(„assegnati“) ali španski („confiadas“) dajejo tem obvezno ‑
stim večji pomenski razpon.
I ‑ 5970SKLEPNI PREDLOGI RUIZ‑JARABOJA — ZDRUŽENE ZADEVE OD C‑152/07 DO 154/07
med posameznimi jezikovnimi različicami, 
upoštevati njegovo splošno zgradbo in tele ‑
ološko podlago 36, vendar vedno v luči preo ‑
stalih jezikovnih različic 37.
44. S takšno hermenevtiko je argument 
lahko zavrniti, kajti v luči liberalizacije je 
vsaka obveznost drugotnega pomena. Le v 
primeru, da operater ne bi mogel zagotoviti 
univerzalne storitve, bi bila uradni poseg in 
razdelitev obveznosti neizogibna; v vsakem 
drugem primeru je treba obveznosti zago ‑
tovitve univerzalne storitve prepustiti silam 
trga.
45. V vsakem primeru dejstva razkrivajo, 
da se je Deutsche Telekom pred in po libe ‑
ralizaciji (v več kot 95 %) posvečal predvsem 
tistemu delu univerzalne storitve, ki ga pred ‑
stavljajo krajevni klici.
36 –  Sodbi Sodišča z dne 5. decembra 1967 v zadevi Van der 
Vecht (19/67, Recueil, str. 446) in z dne 27. oktobra 1977 
v zadevi Bouchereau (30/77, Recueil, str. 1999), nedavna 
sodba z dne 7. decembra 2000 v zadevi Italija proti Komi ‑
siji (C‑482/98, Recueil, str. I‑10861) ter sodbi z dne 1. aprila 
2004 v zadevi Borgmann (C‑1/02, str. I‑3219) in z dne 
19. aprila 2007 v zadevi Profisa (C‑63/06, ZOdl., str. I‑3239).
37 –  Sodba z dne 27. marca 1990 v zadevi Cricket St. Thomas 
(C‑372/88, Recueil, str. I‑1345, točka 19).3. Financiranje univerzalne storitve
a) Usklajevanje tarif 38
46. Po vzpostavitvi osnovnih pogojev 
za odprtje trga telekomunikacij je gene ‑
ralni pravobranilec Léger 39 opozoril, da je 
dejansko konkurenco moč doseči le po uskla ‑
ditvi tarif, saj se tako izognemo tveganju, da 
bo operater dejavnost usmeril predvsem v 
najbolj donosna področja (medkrajevni in 
mednarodni klici) in zanemaril manj dobič ‑
konosne storitve (krajevni klici), ki so prav 
tako zajeti s pojmom univerzalnosti.
47. Direktiva 90/388 in Direktiva 96/19, ki 
jo spreminja, se posvečata temu problemu. 
V dvajseti uvodni izjavi zadnjenavedene 
direktive je opisan položaj, ki se ga poskuša 
spremeniti in za katerega so bile značilne 
kategorije nedonosnih klicev, ki so bile 
subvencionirane z dohodki iz drugih dejav ‑
nosti istega podjetja.
48. Umetno znižane cene krajevnih klicev 
so omejevale konkurenčnost in potencialnim 
38 –  V anglosaškem strokovnem jeziku znano pod izrazom 
„rebalancing“.
39 –  Navedeno iz točk 3 in 4 sklepnih predlogov z dne 10. julija 
2003 v zadevi Komisija proti Španiji, C‑500/01 (sodba z dne 
7. januarja 2004, Recueil, str. I‑583).
I ‑ 5971ARCOR IN DRUGI
tekmecem niso dajale vzpodbude za vstop na 
manj donosne dele trga.
49. S sodbo Sodišča v zadevi Komisija proti 
Španiji z dne 7. januarja 2004 40 je bilo ugoto ‑
vljeno, da člen 4c Direktive 90/388 ne pred ‑
pisuje nobenega roka za uskladitev tarif, a 
hkrati tudi, da Direktiva 96/19 predvideva 
postopno in enakomerno usklajevanje, 
ki mora biti končano do 1. januarja 1998 
(točka 32).
50. Peta uvodna izjava Direktive 96/19 
določa izjeme od tega roka, ki so upravi ‑
čene v primeru slabe razvitosti omrežja 41 ali 
njegove velikosti 42, vendar še vedno pogo ‑
jene z natančnim časovnim načrtom.
51. V obravnavani zadevi se ne pojavlja 
noben od navedenih pogojev, torej bi morale 
biti tarife leta 2003 v Nemčiji usklajene; 
v podobnem primeru je medtem Sodišče 
ugotovilo, da Francija, s tem da do 1. januarja 
1998 ni končala uskladitve in tako ni spošto ‑
vala časovnih okvirjev, predpisanih v členu 
4c(3) Direktive 90/388, kot je bila spreme ‑
njena, in s tem, da njena vlada ni predložila 
Komisiji niti načrtov za postopno odpravo 
preostalih neskladnosti niti natančnega 
40 –  Zadeva C‑500/01, navedena v prejšnji opombi.
41 –  Kot v primeru Španije, Irske, Grčije in Portugalske.
42 –  Kot, iz očitnih razlogov, v primeru Luksemburga.časovnega načrta za njihovo uresničitev 43, 
ni izpolnila obveznosti, ki ji jih nalaga pravo 
Skupnosti.
b) Navzkrižno subvencioniranje: nepri ‑
meren finančni inštrument za trg, odprt za 
konkurenco
52. V smeri liberalizacije je Direktiva 97/33 
uporabila vodili enakosti in sorazmernosti, 
začinjeni z načelom prepovedi diskrimi ‑
nacije (druga uvodna izjava), da bi ublažila 
določene pogoje interoperabilnosti v obliki 
računovodske ločitve posameznih dejavnosti, 
katerih namen je izognitev motnjam, ki bi jih 
utegnile povzročiti nepravične navzkrižne 
subvencije 44, ki so težko sprejemljive z vidika 
svobodne konkurence.
53. Drugače kot v primeru monopolnega 
položaja, ko je bil sprejemljiv način delo ‑
vanja s pomočjo notranjih transakcij, pri 
katerih se namenjajo donosi iz dejavnosti, ki 
niso podvržene omejitvam, za pokritje izgub 
zaradi izvajanja socialnih storitev (med njimi 
tudi univerzalne), v novem okviru svobode to 
ni dopustno, saj bi podjetja s prevladujočim 
položajem to lahko izkoristila kot orožje 
43 –  Točka 35 sodbe Sodišča z dne 6. decembra 2001 v zadevi 
Komisija proti Franciji (C‑146/00, Recueil, str. I‑9767).
44 –  Van Bael & Bellis, Competition Law of the European 
Community , ur. Kluwer Law, četrta izdaja, str. 939.
I ‑ 5972SKLEPNI PREDLOGI RUIZ‑JARABOJA — ZDRUŽENE ZADEVE OD C‑152/07 DO 154/07
proti tekmecem, s tem da bi zavestno ohra ‑
njala plenilske cene 45, katerih strošek nosijo 
drugi operaterji in ne naročniki, kot v pisnih 
stališčih razlagajo tožeče stranke v postopkih 
v glavni stvari.
54. S tem se izkrivlja konkurenca, saj morajo 
zaradi obveznosti plačila prispevkov novi 
operaterji zaradi zagotavljanja donosnosti 
v škodo svoje konkurenčnosti na trgu povi ‑
šati cene, zaradi česar je razlaga, ki jo je 
nemška vlada podala na obravnavi, in sicer da 
ureditev koristi alternativnim operaterjem, 
med drugim Arcorju, povsem neutemeljena.
55. Deutsche Telekom tako, v nasprotju s 
členom 82 ES in naslednjimi, uživa prednosti 
protekcionizma, kar se poleg tega zdi endo ‑
gamno, saj je, kot je podjetje potrdilo v svojih 
stališčih, Zvezna republika Nemčija lastnica 
31,7 % njegovega kapitala, po navedbah 
predstavnika Firma 01051 Telekom GmbH, 
podanih na obravnavi, pa ta delež znaša celo 
43 % 46.
45 –  V sodbi z dne 14. novembra 1996 v zadevi Tetra Pak proti 
Komisiji (C‑333/94 P, Recueil, str. I‑5951) je Sodišče podalo 
elemente za njihovo ugotovitev.
46 –  V sodbah z dne 13. maja 2003 v zadevi Komisija proti Španiji 
(C‑463/00, Recueil, str. I‑4581) in z dne 6. decembra 2007 
v združenih zadevah Federconsumatori in drugi (C‑463/04 
in C‑464/04, ZOdl., str. I‑10419) je Sodišče potrdilo, da 
„lahko nekateri pomisleki v določenih okoliščinah upravičijo 
ohranitev določenega vpliva držav članic v prvotno državnih 
podjetjih, ki so bila kasneje postopoma privatizirana, če 
ta podjetja izvajajo storitve na področjih, ki imajo strateški 
pomen ali so v splošnem javnem interesu.“c) Deficit dostopa
56. Izgube nastanejo v trenutku, ko stroški 
omogočanja uporabe krajevnih zank novim 
podjetjem presegajo dohodke, ki jih ta dejav ‑
nost prinaša.
57. Ta izgubljeni prihodek ima korenine 
v tradiciji monopolov, za katere je bilo 
značilno, da so se ekonomski parametri 
prilagajali prispevku končnega uporabnika 
in je solidarnost nasprotovala prevelikim 
zneskom, tako da realni stroški storitve niso 
bili pokriti.
58. Vendar pravo Skupnosti ne dopušča več 
hipoteze, ki jo predlagata nemška vlada in 
Deutsche Telekom, kajti dan preobrata je 
bil določen za 1. januar 1998, z možnostjo 
podaljšanja do 1. januarja 2000, da bi se prej ‑
šnjim monopolistom omogočilo, da se prila ‑
godijo novim predpisom in uskladijo zneske, 
ki jih bodo prejemali.
I ‑ 5973ARCOR IN DRUGI
59. Tako sledi iz Priporočila Komisije 
98/322/ES z dne 8. aprila 1998 47 in Obvestila 
z dne 27. novembra 1996 48.
60. Razlog je očiten. Če bi kot alternativo k 
omenjenem ravnotežju cen, ki poleg odstra ‑
nitve ovir za predizbiro operaterja zagotavlja 
tudi izravnavo morebitne negativne razlike 
v stroških, sprejeli plačevanje drugačnih 
prispevkov, bi se ločitev med prispevki za 
medomrežno povezovanje in prispevki za 
univerzalno storitev zabrisala.
d) Doplačila k tarifam za povezovanje: krat ‑
kotrajen ukrep
61. Trditve Nemčije in Deutsche Telekoma, 
da obravnavani direktivi ne prepovedujeta 
takega načina financiranja, niso utemeljene.
62. Moram poudariti protislovnost zatr ‑
jevanj, po eni strani, da člen 4c Direktive 
90/388 prepoveduje prispevke, ki so nižji kot 
realni stroški izvajanja storitve, in, po drugi 
47 –  O medomrežnem povezovanju na liberaliziranem teleko ‑
munikacijskem trgu (del 2: o ločenem računovodstvu in 
stroškovnem računovodstvu) (UL L 141, str. 6)
48 –  Obvestilo z dne 27. novembra 1996 (COM(96)608) o merilih 
za oceno nacionalnih sistemov izračunavanja stroškov in 
financiranja univerzalne storitve ter o smernicah glede 
vpeljave teh sistemov v državah članicah.strani, da isti člen ne nasprotuje ohranitvi 
možnosti izravnave teh razlik.
63. Če pravo Skupnosti ne sprejema teh 
izgub, pomeni zagovarjanje možnosti takega 
načina njihove izravnave predpostavljanje 
njihove ohranitve 49.
64. Zato je nujno, da enako usodo doživita 
tako postransko kot poglavitno 50, iz česar 
sledi, da se s poravnavo izgub enako razrešijo 
tudi njihove posledice.
65. Kot namišljeni bolnik 51 se Deutsche 
Telekom pritožuje nad anahronistično 
izgubo, ki jo je, po mojem mnenju, zakrivil 
prav on sam.
66. Strinjam se z vsemi udeleženci postopka 
za predhodno odločanje, da izgube, ki so v 
letu 2003 nastale zaradi obveznosti zagota ‑
vljanja dostopa do krajevne zanke, izhajajo iz 
taktik operaterja s prevladujočim položajem, 
saj ne vidim nobenih ovir, ki bi onemogočale 
pokritje izgub s povišanjem tarif.
49 –  Tako zadevo v svojih stališčih pojasnjuje Firma 01051 
Telecom GmbH.
50 –  Sublato principali, tollitur accessorium .
51 –  Molière, Le malade imaginaire, ur. Larousse, Pariz, 1998; 
Molière v drami na grotesken način pripoveduje o nesrečnih 
peripetijah hipohondra Argana, sužnja namišljenih bolezni, 
ki poskuša oženiti svojo hčer Angélique s sinom zdravnika, 
le zato da bi si z novim sorodstvom zagotovil zdravniško 
oskrbo do konca življenja.
I ‑ 5974SKLEPNI PREDLOGI RUIZ‑JARABOJA — ZDRUŽENE ZADEVE OD C‑152/07 DO 154/07
67. Pojasnila Deutsche Telekoma, da za 
zadevni primer ni mogoče uporabiti ugoto ‑
vitev iz sodbe Komisija proti Španiji 52, so 
presenetljiva, ker se je v omenjeni zadevi 
odgovornost za razlike v poslovnih izidih 
delila med organom za telekomunikacije in 
nacionalnimi organi, kar pa se po njegovem 
razumevanju razlikuje od stanja, kjer se 
„kritje izgube nalaga le podjetju“ 53.
68. Sodišče je razsodilo, da Španija ni izpol ‑
nila obveznosti, ki ji jih nalagata direktivi, 
ker je regulativni organ prestrogo določil 
cenovne pragove, vendar po mojem mnenju 
kljub določenemu manevrskemu prostoru 
ni mogoče prezreti, da na izid plemenitega 
boja med podjetji vplivajo tudi doplačila, ki 
se priznajo zato, da bi se ohranil kapital kate ‑
rega izmed teh podjetji.
69. Financiranje univerzalne storitve zgolj 
glede na dejanske stroške pomeni, da strošek 
povezave s krajevno zanko, katere končni 
uporabnik je konkretni naročnik, krije prav ta 
uporabnik s plačilom naročnine, tako da je le 
v primeru, da ima prejšnji operater težave z 
uskladitvijo tarif – kar pa se v obravnavanem 
primeru ni zgodilo – smiselna ocenitev 
izgube 54 in njena izravnava, kar pa gotovo ne 
velja v primeru, če je izgube zakrivila strate ‑
gija podjetja.
52 –  Zadeva C‑500/01.
53 –  Nemška vlada je na obravnavi poudarila, da je bilo od 
decembra 1997 Deutsche Telekomu dovoljeno prilagoditi 
cene.
54 –  Priloga I Priporočila Komisije 98/195/ES z dne 8. januarja 
1998 o medomrežnem povezovanju na liberaliziranem tele ‑
komunikacijskem trgu (Del 1 – Oblikovanje cen medomre ‑
žnega povezovanja, UL L 73, str. 42).70. V skladu s trditvami Komisije, ki je potr ‑
dila, da doplačila, namenjena kritju stroškov 
povezave, ne pomenijo plačila za storitve 
medomrežnega povezovanja, se nagibam k 
tezi, da se v položaju, ko ni regulativnih ovir, 
vpeljava takih prispevkov spremeni v skrit 
mehanizem financiranja, podoben državni 
pomoči 55, ki pa jo pravo Skupnosti zavrača.
71. Vendar se je treba odzvati na morebitna 
neupravičena bremena iz naslova univerzalne 
storitve, kajti njihova uskladitev poteka prek 
sistemov pravične razdelitve bremen.
72. Strogost ni popolna, saj sodna praksa 56 
iz člena 87(1) ES izključuje določene upravne 
posege, če gre za nadomestila za storitve v 
okviru obvezne javne službe 57, vendar le pod 
55 –  V sodbi z dne 23. februarja 1961 v zadevi Steenkolenmijnen 
in Limburg proti Visoki oblasti (30/59, Recueil, str. 1) je 
Sodišče uporabilo široko definicijo pomoči, saj poleg pozi ‑
tivne podpore, kot so subvencije, omenja tudi druge, ki v 
raznih oblikah olajšujejo bremena, ki ji sicer nosijo proračuni 
podjetij; v tem smislu se prepovedujejo pomoči, ki na kakr ‑
šenkoli način, neposredno ali posredno, podpirajo podjetja, 
ali pomoči v obliki gospodarske prednosti, ki je prejemnik 
pomoči ne bi pridobil v normalnih okoliščinah (sodbi z dne 
11. julija 1996 v zadevi SFEI in drugi (C‑39/94, Recueil, str. 
I‑3547, točka 60) in z dne 29. aprila 1999 v zadevi Španija 
proti Komisiji (C‑342/96, Recueil, str. I‑2459, točka 41).
56 –  V zvezi s storitvami javnega prevoza glej sodbo z dne 
24. julija 2003 v zadevi Altmark Trans GMBH in Regierun ‑
gspräsidium Magdeburg (C‑280/00, Recueil, str. I‑7747); 
glede nadomestila za zbiranje in odstranitev odpadnega 
olja glej sodbo z dne 7. februarja 1985 v zadevi ADBHU 
(C‑240/83, Recueil, str. 531); in glede oprostitve plačila 
davka na neposredno prodajo, naloženega farmacevtskim 
laboratorijem, ko davki ustrezajo dodatnim stroškom, ki jih 
dejansko nosijo večji distributerji pri izpolnjevanju obve ‑
znosti javne službe, glej sodbo z dne 22. novembra 2001 v 
zadevi Ferring (C‑53/00, Recueil, str. I‑9067).
57 –  Pojem, bolj značilen za špansko ali francosko pravno tradi ‑
cijo kot za tradicijo anglosaških pravnih sistemov.
I ‑ 5975ARCOR IN DRUGI
pogojem, da se s tem ne izboljšuje položaj 
podjetja.
73. Vendar je treba posebej paziti, da se ne 
razburijo podjetja v enakem položaju, in s tem 
namenom je v členu 4c Direktive 90/388 na 
področju telekomunikacij državam članicam 
dovoljeno razdeliti te neekonomične učinke z 
dodatnimi prispevki ali s pomočjo sklada za 
univerzalno storitev, toda le pod pogojem, da 
je to „potrebno“.
74. Seveda je mogoče ta nedoločen pravni 
koncept dopolniti le z regulativnimi merili, 
ki prepovedujejo gospodarske primer ‑
jave s stroški lokalne zanke, saj v naspro ‑
tnem primeru omenjeni prispevki ne bi bili 
upravičeni 58.
75. Skrb glede kritja izgub se znova pojavi v 
odstavkih 1 in 3 člena 5 Direktive 97/33, ki 
kažeta na pomembnost izračuna prispevkov 
na podlagi primerljivih zneskov 59; izračun 
temelji izključno na neposrednih stroških 
zagotavljanja storitve, kar je drugače kot v 
primeru odobritev, ki so razlog za postopke 
v glavni stvari, ki, ne glede na splošen položaj, 
veljajo za vsako podjetje.
58 –  V tem smislu je Priporočilo Komisije 98/195 nedvoumno.
59 –  To samo po sebi pomeni določitev posameznih prispevkov, 
ki jih nosijo udeleženci na trgu telekomunikacij.76. Konec odisejade nastopi v členu 13(1)
(a) in (b) Direktive o univerzalni storitvi, kjer 
je kot rešitev poleg uporabe javnih skladov 
omenjen skupen sklad za izravnavo, v kate ‑
rega vplačujejo ponudniki storitev in ki prav 
tako ni združljiv z denarnimi transakcijami 
med posameznimi podjetji.
77. Tako je za kakršenkoli ukrep, ki poskuša 
relativizirati prepisano uskladitev težko najti 
podlago v pravu Skupnosti; to nalaga državam 
članicam obveznost določanja cen 60, kar pa 
morajo, če je to potrebno, udejanjiti s pregle ‑
dnimi mehanizmi za nadomestila, ki niso bila 
predmet dogovarjanj.
78. Na javnem trgu, kot je trg telekomuni ‑
kacij, je preglednost 61 posebej izpostavljena, 
saj ima poseben pomen za javni interes in 
za spoštovanje enakosti med operaterji, ki 
sta ključnega pomena in se zato ne smeta po 
nepotrebnem razvrednotiti.
79. Glede na navedeno bi moralo Sodišče 
na prvo vprašanje za predhodno odločanje 
60 –  V tem smislu je v tretji uvodni izjavi v Priporočilu Komisije 
98/195 podčrtano, da so za uvedbo prispevkov v skladu z 
načelom subsidiarnosti za medomrežno povezovanje odgo ‑
vorne države članice.
61 –  Značaj nepisanega vira prava Skupnosti, načela pregle ‑
dnosti, izhaja predvsem iz postopne krepitve njegove priso ‑
tnosti v sodni praksi: sodbi Sodišča z dne 25. aprila 1996 v 
zadevi Komisija proti Belgiji (C‑87/94, Recueil, str. I‑2043) 
in z dne 18. novembra 1999 v zadevi Unitron Scandinavia in 
3‑S (C‑275/98, Recueil, str. I‑8291).
I ‑ 5976SKLEPNI PREDLOGI RUIZ‑JARABOJA — ZDRUŽENE ZADEVE OD C‑152/07 DO 154/07
odgovoriti, da direktivi o konkurenci in 
medomrežnem povezovanju nasprotujeta 
ureditvi, kakršno predvideva nemško pravo, 
ki dovoljuje, da se izgube operaterja s prevla ‑
dujočim položajem krijejo s prispevki, ki ne 
ustrezajo stroškom medomrežnega povezo ‑
vanja in ki niso določeni izključno glede na 
stroške zagotavljanja storitve.
B – Drugo vprašanje za predhodno 
odločanje
80. Po odgovoru na prvo vprašanje lahko 
nadaljujemo z razjasnitvijo dvomov predlo ‑
žitvenega sodišča glede uveljavitve obravna ‑
vanih direktiv kljub določbam nacionalnega 
prava, ki jim nasprotujejo.
81. Nujno je dvigniti okope okoli načela 
primarnosti prava Skupnosti in pod okriljem 
sodne prakse tega Sodišča raziskati učinko ‑
vitost teh določb ter tako očistiti konceptu ‑
alni plevel, ki nam zakriva jasen pogled na 
resničnost.
1. Neomajnost primarnosti
82. Enotnost prava Skupnosti zahteva, naj 
ima njegova primarna in sekundarna zako ‑
nodaja v vseh državah članicah enak pomen, 
enako obvezujočo moč in enako vsebino, kar je dosegljivo le z absolutno primarnostjo 
prava Skupnosti 62.
83. Toda ta čvrstost je omajana, če se začne 
dvomiti o nedeljivosti primarnosti ali njeni 
brezpogojnosti in se zanemarja dejstvo, da 
načelo velja za vse pravo Skupnosti in vsako 
normo nacionalnega prava.
84. V tem smislu je Sodišče že v ranih dneh 
evropskega povezovanja ugotovilo 63, da 
„pravu, ki izhaja iz Pogodbe, ne more naspro ‑
tovati nobeno nacionalno pravno besedilo,“ 
tako da „so določbe prava Skupnosti nad 
vsako nacionalno normo, ki jim nasprotuje“, 
iz česar sledi, da primarnost prava Skupnosti 
brezpogojno velja tudi proti ustavam držav 
članic.
85. Poleg tega sem v sklepnih predlogih 
v združenih zadevah Pfeiffer 64 že zavrnil 
mnenje, da primarnost velja le za primarno 
pravo Skupnosti ali kvečjemu še za uredbe, 
razlikovanje, ki ga je treba označiti kot 
umetno in nenatančno.
62 –  Simon, D., Le système juridique communautaire , druga 
izdaja, Presses Universitaires de France, Pariz, 1998, str. 284.
63 –  Sodba z dne 15. julija 1964 v zadevi Costa proti ENEL (6/64, 
Recueil, str. 1141).
64 –  Sodba z dne 5. oktobra 2004 (od C‑397/01 do C‑403/01, 
ZOdl., str. I‑8835) in sklepni predlogi z dne 27. aprila 2004, 
kjer sem v točki 42 analiziral sodbo v zadevi Simmenthal, 
v kateri je Sodišče potrdilo načelo primarnosti Pogodbe in 
aktov institucij, ki se neposredno uporabljajo; presodil sem, 
da se mora, v primeru ko določba Skupnosti nasprotuje 
normi prava katere izmed držav članic, uveljaviti načelo 
primarnosti, sprejeto pred skoraj 40 leti, ne glede na to, 
za kakšen pravni vir Skupnosti gre: Pogodbo, uredbo ali 
direktivo.
I ‑ 5977ARCOR IN DRUGI
2. Neposredni učinki direktiv o konkurenci 
in medomrežnem povezovanju
86. Sodišče je začelo izoblikovati teorijo o 
neposrednem učinku v sodbi Van Gend and 
Loos 65, jo v zadevi Van Duyn 66 razširilo na 
direktive in pri tem poudarilo „pravice, ki 
jih direktive dajejo posameznikom 67,“ in jo 
sistematiziralo v sodbah Ratti 68 in Ursula 
Becker 69.
87. Sodišče je težišče teorije modro posta ‑
vilo na funkcionalnost direktive in za to, da 
se je nanjo mogoče sklicevati, zahtevalo, da 
je brezpogojna in dovolj natančna 70 ter da se 
ukrepi za prenos niso sprejeli v roku oziroma 
da so podana neskladja z nacionalnim 
pravom, ki so posledica napačnega ali nepo ‑
polnega prenosa. 71
65 –  Sodba z dne 5. februarja 1963 (26/62, Recueil, str. 1).
66 –  Sodba z dne 4. decembra 1974 (41/74, Recueil, str. 1337).
67 –  Sodišče je poudarilo ta vidik v sodbah z dne 26. februarja 
1975 v zadevi Bonsignore (67/74, Recueil, str. 297); z dne 
28. oktobra 1975 v zadevi Rutili (36/75, Recueil, str. 1219); 
z dne 8. aprila 1976 v zadevi Royer (48/75, Recueil, str. 497); 
z dne 27. oktobra 1977 v zadevi Bouchereau (30/77, Recueil, 
str. 1999); z dne 7. julija 1976 v zadevi Watson in Belmann 
(118/75, Recueil, str. 1185); z dne 14. julija 1977 v zadevi 
Sagulo in drugi (8/77, Recueil, str. 1495), in z dne 3. julija 
1980 v zadevi Pieck (157/79, Recueil, str. 2171).
68 –  Sodba z dne 5. aprila 1979 (148/78, Recueil, str. 1629).
69 –  Sodba z dne 19. januarja 1982 (8/81, Recueil, str. 53).
70 –  Wathelet, M., v „Du concept de l’effet direct à celui de 
l’invocabilité au regard de la jurisprudence récente de la 
Cour de Justice“ A true European Law. Essays for Judge David 
Edward,  ur. Mark Hoskins & William Robinson, Oxford and 
Portland, Oregon, 2003, str. 270, meni, da morata natančnost 
in brezpogojnost nastopati skupaj le, kadar se z evropsko 
normo nadomešča nacionalno, ne pa tudi takrat, ko gre za 
izključitev uporabe slednje, čeprav sodna praksa tudi v takih 
primerih zahteva spoštovanje obeh načel.
71 –  Sodbi z dne 22. junija 1989 v zadevi Fratelli Costanzo 
(103/88, Recueil, str. 1839) in z dne 1. junija 1999 v zadevi 
Kortas (C‑319/97, Recueil, str. I‑3143).88. S tem je dosežena okrepitev pravne sfere 
posameznikov in uveljavitev polnega učinka 
prava Skupnosti, ki se mu ni moč izogniti z 
morebitno opustitvijo prenosa ali pomanj ‑
kljivo vgraditvijo direktiv v nacionalno pravo.
89. Kombinacija teh elementov tvorijo 
temelje argumentacije, ki govori v prid takoj ‑
šnji uporabi člena 4c Direktive 90/388 in 
člena 12(7) Direktive 97/33, ki jima naspro ‑
tuje člen 43(6) TKG iz leta 1996 72.
90. Če razlage nacionalnega prava ni mogoče 
uskladiti s pravom Skupnosti, bi izsiljenje 
aktivnost sodnika z namenom doseči skla ‑
dnost, pomenila zabris občutljivih meja med 
ustvarjanjem in razlago prava 73.
91. Iz spornih določb izhaja, da je bila uvedba 
dodatnih prispevkov k stroškom medo ‑
mrežne povezave v Nemčiji zaradi kršitve 
pravila stroškovne naravnanosti (člena 7(2) 
in 12(7) Direktive 97/33) nezakonita od 
1. januarja 1998 (člen 4c Direktive 90/388).
72 –  V tem smislu se strinjam s predložitvenim sklepom 
(točke 44 in naslednje), ki očitno ne pušča dvomov glede 
tega, da direktive lahko vsebujejo natančne in brezpogojne 
pravice.
73 –  Emmert, F., „Les jeux sont faits: rien ne va plus ou une 
nouvelle ocassion perdue par la CJCE.“, v Revue trimestrielle 
de droit européen , št. 1, 1995, str. 17.
I ‑ 5978SKLEPNI PREDLOGI RUIZ‑JARABOJA — ZDRUŽENE ZADEVE OD C‑152/07 DO 154/07
92. Tu ne gre za abstraktna načela, temveč 
za konkretne zakonske obveznosti, ki dajejo 
telekomunikacijskemu operaterju pravico, 
da cena medomrežne povezave obsega zgolj 
stroške povezave s krajevno zanko.
93. Poleg tega pravni temelj teh pravil sloni 
na načelu svobodne konkurence 74, v zvezi s 
katerim je Sodišče razglasilo 75, da je lahko 
podlaga za nastanek pravic z neposrednim 
učinkom, med drugim tudi v razmerjih 
med posamezniki (horizontalno), in katerih 
pravno varstvo je naložilo sodnikom nacio ‑
nalnih sodišč.
94. Konkretizacija pojma „stroškovna 
naravnanost cen“ obvelja kot zrcalna slika 
dokončno določene cene, čeprav ne zame ‑
gljuje vsebine zadevne pravice.
95. Napadalna retorika nemške vlade in 
Deutsche Telekoma, s katero sta si stranki 
prizadevali zamegliti natančnost teh določb, 
je v zasnovi resno zmedena, vendar jo je moč 
razjasniti, če se popravi napaka v enačenju 
postopka „opredelitve“ nekega nedoločenega 
koncepta s pojmom „izvedbe“ direktive.
74 –  Člen 82 ES.
75 –  Sodna praksa je tu dosledna, kot kažejo sodbe z dne 
30. aprila 1974 v zadevi Sacchi (C‑155/73, Recueil, str. 409); z 
dne 30. januarja 1974 v zadevi BRT proti SABAM (C‑127/73, 
Recueil, str. 51); z dne 10. decembra 1991 v zadevi Merci 
Convenzionali porto di Genova proti Siderurgica Gabri ‑
elli (C‑179/90, Recueil, str. I‑5889); z dne 18. marca 1997 
v zadevi Guérin automobiles proti Komisiji (C‑282/95 P, 
Recueil, str. I‑1503); z dne 17. julija 1997 v zadevi GT‑Link 
(C‑242/95, Recueil, str. I‑4449); z dne 16. septembra 1999 v 
zadevi Becu in drugi (C‑22/98, Recueil, str. I‑5665); z dne 8. 
junija 2000 v zadevi Carra in drugi (C‑258/98, Recueil, str. 
I‑4217), in z dne 1. aprila 2004 v zadevi Komisija proti Italiji 
(C‑99/02, Recueil, str. I‑3353).96. Tako nacionalni regulativni organ določi 
višino prispevka, vendar ob upoštevanju 
pravne podlage, ki je tako natančna in brez ‑
pogojna (prepoved doplačil, nepotrebnih 
za kritje stroškov), da ne potrebuje nobene 
pravne dopolnitve, ne v pravu Skupnosti ne 
v nacionalnem.
97. Vsekakor pa je treba upoštevati, kot 
opozarja generalni pravobranilec Mázak v 
sklepnih predlogih 76 v zadevi Félix Pala ‑
cios de la Villa 77, da sodna praksa ne izklju ‑
čuje neposrednega učinka niti za določbe iz 
direktiv, ki so pogojene z izjemami ali morajo 
biti dodatno utemeljene.
3. Vertikalna, horizontalna in trikotna 
razmerja
98. Načelo neposrednega učinka velja verti ‑
kalno samo v eni smeri (od posameznika 
do države), prepoveduje pa se tako učinko ‑
vanje v nasprotni smeri (obrnjena vertikalna 
razmerja) 78 kot tudi pravokotno učinko ‑
vanje, ki omogoča uveljavljanje direktiv med 
posamezniki (horizontalen učinek) 79.
76 –  Sklepni predlogi z dne 15. februarja 2007, v katerih je 
omenjena točka 105 zgoraj navedene sodbe Pfeiffer in drugi, 
kjer v drugih sklepnih predlogih, v točki 36, opozarjam na 
pomen ohranitve doseženega napredka glede neposrednega 
učinka.
77 –  Sodba z dne 16. oktobra 2007 v zadevi Félix Palacios de la 
Villa proti Cortefiel Servicios SA (C‑411/05, ZOdl., str. 
I‑8531).
78 –  Sodba z dne 12. decembra 1996 v združenih zadevah X 
(C‑74/95 in C‑129/95, Recueil, str. I‑6609).
79 –  Sodba z dne 26. februarja 1986 v zadevi Marshall I (152/84, 
Recueil, str. 723).
I ‑ 5979ARCOR IN DRUGI
99. Po mnenju Sodišča bi razširitev doktrine 
neposrednega učinka direktiv na področje 
razmerji med posamezniki pomenila, da se 
Skupnosti da pristojnost ustvarjati obve ‑
znosti, ki bi veljale za državljane, čeprav so 
njene pristojnosti omejene le na sprejemanje 
uredb in odločb 80.
100. Kljub teku let poskusi za uvelja ‑
vitev neposrednega učinka v horizontalnih 
razmerjih, ki ga je med drugim zagovarjal 
generalni pravobranilec Lenz 81 v sklepnih 
predlogih v zadevi Faccini Dori 82 in se pri 
tem opiral na argumente, ki sta jih prej razvila 
generalna pravobranilca Van Gerven 83 in 
Jacobs 84, niso ostali brez zagovornikov.
101. Omenjene avtorje obdaja občutek izgu ‑
bljene priložnosti 85, čeprav je Sodišče brez 
omahovanja uveljavilo njihovo doktrino 86, v 
primerih ko je direktiva vplivala na pravice 
posameznikov, ki niso udeleženi v verti ‑
80 –  Sodba z dne 7. marca 1996 v zadevi El Corte Inglés 
(C‑192/94, Recueil, str. I‑1281).
81 –  Lenz se je zavzemal za evolucijo sodne prakse na osnovi 
Pogodbe in navajal interes za enotno in učinkovito izvajanje 
prava Skupnosti kot argument za razširitev načela neposre ‑
dnega učinka na razmerja med subjekti zasebnega prava, s 
čimer bi se odgovorilo na legitimna pričakovanja Evropejcev.
82 –  Sodba z dne 14. julija 1994 (C‑91/92, Recueil, str. I‑3225).
83 –  Sklepni predlogi z dne 26. januarja 1993 v povezavi s sodbo z 
dne 2. avgusta 1993 v zadevi Marshall II (C‑271/91, Recueil, 
str. I‑4367).
84 –  Sklepni predlogi z dne 27. januarja 1994 v zadevi, končani s 
sodbo z dne 3. marca 1994 v zadevi Vaneetveld (C‑316/93, 
Recueil, str. I‑763).
85 –  Poleg citiranega dela izpod peresa F. Emmerta, ta vtis popi ‑
suje tudi T.  Tridimas v „Horizontal effect of directives: a 
missed opportunity?“ v European Law Review , št. 6, 1994, str. 
od 621 do 636.
86 –  To sem poudaril v točki 41 svojih drugih sklepnih predlogov 
v zadevi Pfeiffer in drugi.kalnem razmerju, iz česar se je razvila teorija 
trikotnih razmerij 87.
102. Toda z zadevo Wells 88, s področja 
varstvo okolja 89, kjer so vpleteni interesi 
razpršeni, je sodna praksa izdelala jasnejša 
vodila, kajti kljub razlagi, da se „posameznik 
ne more sklicevati na direktivo v postopku 
proti državi članici, v primerih kadar gre za 
obveznost države, neposredno povezane z 
izvajanjem druge obveznosti, ki je na podlagi 
te direktive naložena tretjemu“ (točka 56), je 
bilo pozneje prvič določeno, da „negativne 
posledice na pravice tretjih, tudi v primerih, 
ko jih lahko z gotovostjo predvidimo, ne 
morejo opravičiti odvzema možnosti posa ‑
mezniku, da se sklicuje na določbe direktive 
proti državi članici“ (točka 57).
4. Ugotovitev neustreznosti TKG
103. V repertoarju sodne prakse Skupnosti 
se ne dopuščajo disonance, vendar se lahko, 
87 –  Na področju javnih naročil glej zgoraj navedeno sodbo 
Fratelli Costanzo; glede trženja farmacevtskih preparatov glej 
sodbo z dne 12. novembra 1996 v zadevi Smith & Nephew in 
Primecrown (C‑201/94, Recueil, str. I‑5819); glede tehničnih 
predpisov glej sodbi z dne 30. aprila 1996 v zadevi CIA Secu ‑
rity Internacional (C‑194/94, Recueil, str. I‑2201) in z dne 26. 
septembra 2000 v zadevi Unilever (C‑443/98, Recueil, str. 
I‑7535).
88 –  Sodba z dne 7. januarja 2004  (C‑201/02, Recueil, str. I‑723).
89 –  Čeprav je bil neposredni učinek na področju varstva okolja 
že potrjen s sodbo z dne 16. septembra 1999 v zadevi World 
Wildlife Fund in drugi (C‑435/97, Recueil, str. I‑5613).
I ‑ 5980SKLEPNI PREDLOGI RUIZ‑JARABOJA — ZDRUŽENE ZADEVE OD C‑152/07 DO 154/07
kot v pričujočem primeru, podredi melodiji 
trikotnih razmerij.
104. Ne vidim ovir, ki bi to preprečevale. 
Treba je poudariti, da so v dejanskih in 
pravnih razmerjih, ki so predmet teh vprašanj 
za predhodno odločanje, udeleženi posame ‑
zniki (Arcor, TELE2 in Telekom GmbH), ki 
niso v sporu z drugimi posamezniki, temveč z 
Državo (Regulierungsbehörde für Telekom ‑
munikation und Post).
105. V tem se ta zadeva bistveno razlikuje 
od drugih, med njimi predvsem od zadeve 
Telefónica O2 Czech Republic, kjer je bil v 
središču spor med dvema operaterjema glede 
dostopa do omrežja, ki je privedel do civil ‑
nega postopka, v katerem je regulativni organ 
prevzel vlogo posrednika.
106. Vendar v pravnem sporu, ki je v ozadju 
obravnavane zadeve, glede določitve cene 
ni prostora niti za avtonomijo volje niti za 
zasebno pravo, saj tako po pravu Skupnosti 
kot Nemčije izključna pristojnost pripada 
državi.
107. V tem kontekstu je določitev višine 
plačila ločena od predhodne odobritve medo ‑
mrežne povezave (ki sploh omogoči pogod ‑bene odnose) in pridobi lastno pomensko 
težo ter tako postane samostojen problem.
108. Ni razlogov za skrbi, ki vznemirjajo 
Bundesverwaltungsgericht, saj v tem primeru 
ni uveljavljana pravica, ki bi ne imela nika ‑
kršne povezave z javno oblastjo in ki bi 
mogla povzročiti škodo drugi osebi, kot je to 
v primeru Busseni 90, temveč gre za škodo, 
ki, podobno kot v zadevah Wells in Fratelli 
Constanzo, izhaja s strani države.
109. Torej ni niti neposrednih hori ‑
zontalnih učinkov niti dejanskih škod 
za podjetje s prevladujočim položajem. 
Poleg tega je pravica, na katero se sklicuje, 
nastala na podlagi predpisa, ki ni v skladu 
s pravom Skupnosti, položaj podjetja pa je 
poslabšan samo navidezno, namreč ker ni 
prejelo prispevkov, zahtevanih v nasprotju z 
zakonom.
110. Zdi se, da je pritrdilen odgovor na 
drugo vprašanje neizogiben, saj upoštevanje 
načela primarnosti prava Skupnosti od naci ‑
onalnega sodišča zahteva, naj posameznikom 
zagotovi pravice, ki izhajajo iz direktiv, kadar 
predpis nacionalnega prava preprečuje 
njihovo izvrševanje.
90 –  Sodba z dne 22. februarja 1990 v zadevi Busseni (C‑221/88, 
Recueil, str. I‑495).
I ‑ 5981ARCOR IN DRUGI
VI – Predlog
111. Glede na navedene preudarke predlagam, naj Sodišče na vprašanji za pred ‑
hodno odločanje, ki ju je zastavilo zvezno upravno sodišče, odgovori:
1.  Člen 4c Direktive Komisije 90/388/EGS z dne 28. junija 1990 o konkurenci na 
trgih za telekomunikacijske storitve in člena 7(2) in (4) ter 12(7) Direktive 97/33/
ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. junija 1997 o medomrežnem pove ‑
zovanju v telekomunikacijah glede zagotavljanja univerzalne storitve in medo ‑
bratovalnosti z uporabo načel zagotavljanja odprtosti omrežij nasprotujejo temu, 
da nacionalni regulativni organ operaterju telekomunikacijskega omrežja, medo ‑
mrežno povezanega z javnim omrežjem, naloži plačilo prispevka v korist opera ‑
terja s prevladujočim položajem, da bi se s tem pokrila izguba, ki jo je zadnjena ‑
vedeni utrpel zaradi omogočanja dostopa do lokalne zanke.
2.  Nacionalno sodišče mora v postopku, v katerem operater s prevladujočim polo ‑
žajem zahteva izpolnitev zadevne obveznosti, upoštevati to neskladnost predpisa 
nacionalnega prava s pravom Skupnosti.