SODBA SODIŠČA ZA USLUŽBENCE EVROPSKE UNIJE

(prvi senat)

26. marec 2015

CW

proti

Evropskemu parlamentu

„Javni uslužbenci — Uradniki — Ničnostna tožba — Člen 12a Kadrovskih predpisov — Notranja pravila v zvezi s posvetovalnim odborom o nadlegovanju in njegovem preprečevanju na delovnem mestu — Člen 24 Kadrovskih predpisov — Prošnja za pomoč — Očitne napake pri presoji — Neobstoj — Vloga in pristojnosti posvetovalnega odbora o nadlegovanju in njegovem preprečevanju na delovnem mestu — Neobvezno zaprosilo uradnika — Odškodninska tožba“

Predmet

:

Tožba, vložena na podlagi člena 270 PDEU, ki se za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi njenega člena 106a, s katero CW zlasti predlaga, prvič, naj se razglasi ničnost odločbe Evropskega parlamenta z dne 8. aprila 2013 o zavrnitvi njene prošnje za pomoč zaradi psihičnega nadlegovanja, za katero meni, da so ga nad njo izvajali njeni nadrejeni, in drugič, naj se Parlamentu naloži, da tožeči stranki plača odškodnino

Odločitev

:

Tožba se zavrne. Evropski parlament nosi svoje stroške in naloži se mu plačilo polovice stroškov CW. CW nosi polovico svojih stroškov.

Povzetek

Ob upoštevanju razvojne narave predhodnega postopka je treba pri preučitvi zakonitosti prvotnega akta, ki posega v položaj, upoštevati tudi obrazložitev iz odločbe o zavrnitvi pritožbe, ker se za to obrazložitev šteje, da dopolnjuje navedeni akt. (Glej točko 33.) Napotitev na: Sodišče za uslužbence: sodba Mocová/Komisija, F‑41/11, EU:F:2012:82, točka 21.

Kar zadeva ukrepe, ki jih je treba sprejeti v okoliščinah, za katere se uporablja člen 24 Kadrovskih predpisov, lahko institucija sprejme disciplinske sankcije zoper uradnike, na katere se nanaša pritožba zaradi psihičnega nadlegovanja – ne glede na to, ali gre za nadrejene domnevne žrtve ali ne – ali se odloči za njihovo premestitev, le če je bilo na podlagi odrejenih preiskovalnih ukrepov z gotovostjo dokazano, da je ravnanje zadevnih uradnikov škodovalo dobremu delovanju službe ali dostojanstvu in ugledu drugega uradnika. (Glej točko 40.) Napotitev na: Sodišče: sodba Katsoufros/Sodišče, 55/88, EU:C:1989:409, točka 16; Sodišče prve stopnje: sodbi Dimitriadis/Računsko sodišče, T‑294/94, EU:T:1996:24, točka 39, in Schmit/Komisija, T‑144/03, EU:T:2005:158, točka 108).

Psihično nadlegovanje je opredeljeno kot „neprimerno ravnanje“, ki, prvič, se uresničuje kot fizično vedenje, govorjen ali pisan jezik, geste ali druga dejanja, ki „trajajo, se ponavljajo ali so sistematični“, kar pomeni, da je treba psihično nadlegovanje razumeti kot proces, ki nujno poteka v nekem časovnem obdobju in je zanj značilen obstoj ponovljenih ali neprekinjenih dejanj, ki so „namerna“, ne pa „naključna“. Drugič, da lahko navedeno fizično vedenje, govorjen ali pisan jezik, geste ali druga dejanja opredelimo s tem pojmom, morajo učinkovati tako, da razvrednotijo osebnost, dostojanstvo ali fizično ali psihološko integriteto katere koli osebe. Torej ni treba dokazati, da so bili zadevno fizično vedenje, govorjeni ali pisani jezik, geste ali druga dejanja storjeni z namenom razvrednotiti osebnost, dostojanstvo ali fizično ali psihološko integriteto katere koli osebe. Povedano drugače, psihično nadlegovanje lahko obstaja, tudi če ni dokazano, da je oseba, ki je izvajala nadlegovanje, nameravala s svojimi dejanji diskreditirati žrtev ali namerno poslabšati njene delovne pogoje. Zadostuje, da so ta dejanja, ker so bila storjena namerno, objektivno imela take posledice. (Glej točki 41 in 42.) Napotitev na: Sodišče za uslužbence: sodbi Cantisani/Komisija, F‑71/10, EU:F:2012:71, točka 89, in CQ/Parlament, F‑12/13, EU:F:2014:214, točki 76 in 77 ter navedena sodna praksa.

Dejstva, da nadrejeni podpre vlogo enega od podrejenih za udeležbo na jezikovnem usposabljanju, nato pa pristojna služba to vlogo zavrne, ni mogoče opredeliti kot psihično nadlegovanje. Pregled vlog za udeležbo na jezikovnih usposabljanjih, ki se delno ali v celoti organizirajo v delovnem času zunaj delovnih prostorov in jih financira institucija, je namreč v pristojnosti službe, pristojne za poklicno usposabljanje, ki preuči vloge in nato glede na proračunske možnosti izbere osebe, ki izpolnjujejo pogoje, ki jih je postavila institucija ob upoštevanju interesa službe. Tudi če je mogoče od vodje enote razumno pričakovati, da na splošno pozna pravila, ki se uporabljajo za to področje, od njega ni mogoče zahtevati, da lahko določi ali predvidi, ali vloga za usposabljanje enega od podrejenih izpolnjuje izbirne pogoje. (Glej točki 51 in 52.)

Odločitev vodje enote, da enemu od podrejenih odvzame neko nalogo, je mogoče sporočiti na sestanku enote, ne da bi bilo lahko to samo po sebi dejanje, ki bi ga bilo mogoče opredeliti kot psihično nadlegovanje. Prav tako odločitev nadrejenih, da uradniku začasno odvzamejo nekatere dopolnilne poklicne naloge, kot taka ne more biti dokaz za psihično nadlegovanje in je nikakor ni mogoče opredeliti kot zlorabo pooblastil. (Glej točki 64 in 105.) Napotitev na: Sodišče za uslužbence: sodba K/Parlament, F‑15/07, EU:F:2008:158, točka 38.

Naključne besede ali geste, tudi če se lahko izkažejo za neprimerne, so izključene s področja uporabe člena 12a(3) Kadrovskih predpisov. Tako lahko nepristranski in razumen opazovalec v sestanku med uradnikom in direktorjem, ki poteka v navzočnosti vodje enote, brez težav prepozna zadnji poskus nadrejenih, da razrešijo težaven položaj, kakršen nastane, ker zadevni uradnik pošilja številna elektronska sporočila, zlasti če to večinoma dela v času, ki je običajno namenjen delu, ali če ponavljajoči se spori motijo delovanje enote. Kar zadeva trditev uradnika, da mu je direktor med pogovorom dejal, da ima vodja enote vedno prav in da ga je treba poslušati, so potrebni dokazi, ki bi omogočili presojo resničnosti, tona ali vsebine te izjave, poleg tega pa je za delovanje uprave vsekakor nujno, da lahko nadrejeni odločajo o vprašanjih, kot so tista v zvezi s sprejetjem zapisnikov ali načini komunikacije, ki naj se prednostno uporabljajo med člani upravne enote, zlasti v okoliščinah očitnih izbruhov, ki bi lahko prerasli v osebni konflikt. Dalje, tudi če se zdi ton nekaterih elektronskih sporočil, ki jih nadrejeni pošljejo zadevnemu uradniku, dokaj strog, se lahko morebitni obupani odzivi nadrejenih v nekaterih okoliščinah obravnavajo, kakor da so bili vsekakor upravičljivi glede na ravnanje uradnika. Poleg tega dejstvo, da je vodja enote uradniku poslal elektronsko sporočilo, katerega vsebina se lahko temu zdi sarkastična, ne presega meja nerazumne kritike, zlasti če zadevni uradnik ravna prepirljivo in se nagiba k oporekanju v zvezi s sporom s svojim nadrejenim. (Glej točke 66, 72, 73, 94 in 97.) Napotitev na: Sodišče: sodba Fonzi/Komisija, 27/64 in 30/64, EU:C:1965:73, str. 640; Sodišče za uslužbence: sodbi CW/Parlament, F‑48/13, EU:F:2014:186, točka 123, in CQ/Parlament, EU:F:2014:214, točka 95.

Kot psihično nadlegovanje ni mogoče opredeliti odločitve vodje enote, da se seznani z vsebino informacij, ki jih na sestankih delovne skupine zbere predstavnik enote, preden se te posredujejo celotni enoti. Taka odločitev je namreč ena od pristojnosti vodje enote in je popolnoma razumljiva glede na tveganje, da bi lahko razširjanje napačnih informacij motilo dobro delovanje enote, pri čemer se to tveganje še poveča v primeru na novo imenovane osebe, ki s to nalogo še nima izkušenj. (Glej točko 77.) Napotitev na: Sodišče za uslužbence: sodba CQ/Parlament, EU:F:2014:214, točke od 102 do 104.

Kar zadeva dejstva v zvezi s pritožbo zaradi psihičnega nadlegovanja, ko je zadevna oseba na sestanku enote neupravičeno javno izpodbijala avtoriteto in verodostojnost svojega neposredno nadrejenega, in sicer vodje enote, ter je v elektronskem sporočilu, naslovljenem na vodjo enote in poslanem v vednost vsem članom enote, navajala nove očitke vodji enote, je treba šteti, da zahteva direktorja, da se zadevna oseba opraviči isti javnosti, ne presega meja njegove diskrecijske pravice pri upravljanju njegovih služb. Zlasti ob upoštevanju navedenih neutemeljenih očitkov vodji enote v krogu enote in pred njegovim nadrejenim, torej direktorjem, lahko zadnjenavedeni po analogiji zahteva, da zadevna oseba opravičilo, ki ga je že naslovila na vodjo enote, naslovi tudi na člane enote. Če upoštevamo še dejstvo, da je direktor, čeprav je predlagal vsebino opravičilnega elektronskega sporočila, zadevni osebi prepustil formulacijo opravičila, bi običajno občutljiv nepristranski in razumen opazovalec, postavljen v enake okoliščine, menil, da tako ravnanje direktorja ni pretirano in graje vredno, ter bi ga prej kot dejanje, ki ga je mogoče opredeliti kot psihično nadlegovanje, razumel kot poskus, da se doseže normalizacija obnašanja zaposlenega, katerega ravnanje bi lahko ogrozilo dobro delovanje službe. (Glej točki 91 in 93.) Napotitev na: Sodišče za uslužbence: sodba Nanopoulos/Komisija, F‑30/08, EU:F:2010:43, točka 247.

Ni mogoče šteti, da na psihično nadlegovanje v smislu člena 12a Kadrovskih predpisov kaže dejstvo, da je sodelavec, ki je v preteklosti negativno opisal ravnanje zadevnega uradnika, član komisije, zadolžene za preučitev jezikovnih sposobnosti zadevnega uradnika. (Glej točko 114.)

Po posamični preučitvi izpostavljenih dogodkov in sklepu, da jih ni mogoče šteti za izraz psihičnega nadlegovanja v smislu člena 12a Kadrovskih predpisov, je treba te dogodke preučiti še kot celoto. V okoliščinah iz obravnavane zadeve izpostavljeni dogodki, če jih obravnavamo kot celoto, sicer razkrivajo konflikten položaj v težavnem upravnem okviru, ni pa znakov dejanj, ki bi vključevala zlorabo ali namerno ravnanje, saj dokumentirane izjave in ravnanje kažejo kvečjemu na nespretnost nadrejenih pri reševanju konfliktnega položaja, ne pa na to, da bi njihovo ravnanje vključevalo namerno zlorabo v odnosu do tožeče stranke. Natančneje, ko uradnik, ki naj bi bil žrtev, ravna trmasto, nepopustljivo in včasih že skoraj uporniško, zadevna oseba ne more trditi, da ne razume razlogov za odločitve, ki so jih sprejeli nadrejeni. V zvezi s tem obsega pojmov psihičnega nadlegovanja in obveznosti pomoči iz členov 12a in 24 Kadrovskih predpisov ni mogoče razlagati tako široko, da bi vključeval možnost, da domnevna žrtev sistematično izpodbija kakršno koli avtoriteto nadrejenih in da celo meni, da zanjo ne veljajo obveznosti, izrecno določene v Kadrovskih predpisih, na primer tiste glede ureditve dopustov ali obveznosti lojalnega sodelovanja z nadrejenimi. Treba je še opozoriti, da obveznost lojalnosti iz člena 11 Kadrovskih predpisov, pa tudi obveznost iz člena 12 Kadrovskih predpisov, ki določa, da se mora vsak uradnik vzdržati kakršnih koli dejanj ali obnašanja, ki bi njegov položaj lahko kazali v slabi luči, pomenita, da se mora vsak podrejeni vzdržati neutemeljenega izpodbijanja avtoritete nadrejenih ter da mora pri pošiljanju elektronskih sporočil, povezanih z navedenim izpodbijanjem avtoritete, in pri izbiri njihovih naslovnikov vsekakor ravnati zmerno in previdno. V okoliščinah, ko uradniku, ki naj bi bil žrtev, nikakor niso odvzete glavne naloge, odvzem nekaterih povezanih nalog, tudi če jih je imela zadevna oseba rada, v bolj celostnem okviru dogodkov, ki kažejo na neprimerno ravnanje uradnika v odnosu do nadrejenih, objektivno še nima učinka razvrednotenja njegove osebnosti, dostojanstva ali fizične ali psihološke integritete. (Glej točke 117, 118, 122 in 123.) Napotitev na: Sodišče prve stopnje: sodba Lo Giudice/Komisija, T‑154/05, EU:T:2007:322, točki 104 in 105; Sodišče za uslužbence: sodbi Tzirani/Komisija, F‑46/11, EU:F:2013:115, točka 97, in CQ/Parlament, EU:F:2014:214, točka 128.

V nasprotju z besedilom in namenom člena 12a Kadrovskih predpisov se člen 24 teh predpisov ne nanaša posebej na preprečevanje psihičnega nadlegovanja ali boj proti njemu, ampak splošneje vsaki osebi, za katero se uporabljajo Kadrovski predpisi, omogoča, da organ za imenovanja zaprosi za to, da sprejme vse ukrepe za pomoč uradniku, zlasti pri sodnih postopkih proti kateri koli osebi, ki mu grozi, ga žali ali kleveta ali klevete širi, ali ob kakršnem koli napadu nanj ali njegovo lastnino, če je tak napad posledica njegovega položaja ali njegovih nalog. Tako se za vložitev prošnje za pomoč na podlagi člena 24 Kadrovskih predpisov, tudi če gre za prošnjo za pomoč v zvezi s primerom psihičnega nadlegovanja, ne zahteva, da se mora zadevna oseba prej obrniti na posvetovalni odbor institucije za psihično nadlegovanje, ustanovljen na podlagi člena 12a Kadrovskih predpisov, preden se lahko obrne na organ za imenovanja, ki je edini pristojen za obravnavo prošnje za pomoč. (Glej točki 137 in 138.) Napotitev na: Sodišče za uslužbence: sodba Faita/EESO, F‑92/11, EU:F:2013:130, točka 91.