ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13.

Z Okvirnim sklepom 2009/299 je bil v Okvirni sklep vstavljen člen 4a, v katerem so natančneje določeni fakultativni razlogi za zavrnitev izvršitve ENP, če oseba ni bila osebno navzoča na sojenju: „1. Izvršitveni sodni organ lahko prav tako zavrne izvršitev evropskega naloga za prijetje, ki je bil izdan za izvršitev zaporne kazni ali ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti, če oseba ni bila osebno navzoča na sojenju, ki se je zaključilo z odločbo, razen če je v evropskem nalogu za prijetje navedeno, da je bila oseba v skladu z dodatnimi procesnimi zahtevami, določenimi v nacionalnem pravu odreditvene države članice: (a) pravočasno (i) osebno povabljena in tako obveščena o predvidenem datumu in kraju sojenja, ki se je zaključilo z odločbo, ali če je bila zadevna oseba dejansko kako drugače uradno obveščena o predvidenem datumu in kraju sojenja, in sicer tako, da je mogoče nedvoumno sklepati, da je bila ta oseba seznanjena z načrtovanim sojenjem, in (ii) obveščena, da se odločba lahko izreče, če se sojenja ne udeleži, ali (b) je bila seznanjena z načrtovanim sojenjem in je pooblastila pravnega zastopnika, ki ga je imenovala sama ali ga je imenovala država, da jo zastopa na sojenju, in jo je ta zastopnik na sojenju dejansko zastopal, ali (c) potem ko ji je bila vročena odločba in je bila izrecno obveščena o pravici do ponovnega sojenja ali pritožbe, v kateri ima pravico sodelovati, ki omogoča, da se vsebina zadeve skupaj z novimi dokazi ponovno preučijo in ki lahko privede do spremembe prvotne odločbe: (i) izrecno izjavila, da ne izpodbija odločbe, ali (ii) ni zahtevala ponovnega sojenja ali vložila pritožbe v ustreznem roku, ali (d) ji odločba ni bila osebno vročena, ampak: (i) ji bo osebno vročena nemudoma po predaji in bo izrecno obveščena o pravici do ponovnega sojenja ali pritožbe, v kateri ima pravico sodelovati, ki omogoča, da se vsebina zadeve skupaj z novimi dokazi ponovno preučijo, in ki lahko privede do spremembe prvotne odločbe, in (ii) bo obveščena o roku, v katerem mora zahtevati ponovno sojenje ali vložiti pritožbo, kakor je navedeno v zadevnem evropskem nalogu za prijetje. 2. Če se evropski nalog za prijetje izda […] pod pogoji iz odstavka 1(d), zadevna oseba pa predhodno ni prejela uradnega obvestila o kazenskem postopku zoper njo, lahko ta oseba, ko je obveščena o vsebini evropskega naloga za prijetje, pred predajo zahteva izvod sodbe. […]; ta izročitev se ne šteje za uradno vročitev sodbe niti ne vpliva na roke v zvezi z zahtevo za ponovno sojenje ali vložitvijo pritožbe. 3. Če se oseba preda pod pogoji iz odstavka 1(d) in če je ta oseba zahtevala ponovno sojenje ali je vložila pritožbo, se pridržanje osebe, ki čaka na ponovno sojenje ali postopek pritožbe, pregleduje redno ali na njeno zahtevo, in sicer v skladu s pravom odreditvene države članice, dokler ni postopek ponovnega sojenja ali pritožbe zaključen. […]“
54.

Opis zadevnih proizvodov in storitev kot proizvodov in storitev za široko potrošnjo in vsakdanje potrebe, ki se razlikujejo od drugih proizvodov (spominkov) in storitev, povezanih s turistično dejavnostjo, že samo zaradi svojega poimenovanja, pomeni ugotovitev dejanskega stanja, ki je BSGE ne more izpodbijati v pritožbi, razen v primeru izkrivljanja, na kar pa se ne sklicuje. Enako velja za ugotovitev, da proizvodi, zajeti s sporno blagovno znamko, niso bili proizvedeni znotraj obzidja gradu Neuschwanstein, temveč so se v njem tržili, ter da storitve, zajete s sporno blagovno znamko, niso bile vse ponujene in situ.
49.

Kar zadeva minimalne zahteve za vozniški izpit in teoretični preizkus, posebne določbe Direktive 2006/126 o kategorijah C in D ter njunih podkategorijah znova ponazarjajo razlikovanje, ki temelji na glavnem namenu prevoza: „4.1.9. varnostni[…] dejavniki[…], povezani[…] z natovarjanjem vozil: nadzor tovora (nalaganje in pričvrstitev), težave z različnimi vrstami tovora (npr. tekočine, viseči tovori, …), natovarjanje in raztovarjanje blaga ter uporaba opreme za natovarjanje (samo kategorije C, CE, C1, C1E); 4.1.10. voznikov[a] odgovornost[…] pri prevozu potnikov; udobj[e] in varnost[…] potnikov; prevoz[…] otrok; potrebn[i] pregled[…] pred začetkom vožnje; vse vrste avtobusov morajo biti del teoretičnih testov (avtobusi javnih služb in potovalni avtobusi, avtobusi s posebnimi dimenzijami, …) (samo kategorije D, DE, D1, D1E); […] 4.2. Obvezno preverjanje splošnega znanja o naslednjih dodatnih določbah za kategorije C, CE, D in DE: […] 4.2.8. voznikov[a] odgovornost[] glede prevzema, prevoza in dobave blaga v skladu z dogovorjenimi pogoji (samo kategoriji C, CE).“
40.

Drugič, v normalnih pogojih kmet pavšalist ne more predvideti ali ugotoviti, da je izpolnjen tak pogoj za izključitev iz ureditve. Spomniti je treba namreč, da je pavšalna ureditev namenjena kmetom, ki bi jim uporaba splošne ureditve povzročala administrativne težave. Zaradi tega so kmetje pavšalisti oproščeni vrste obveznosti, zlasti na področju vodenja evidenc in računovodstva. Kmet pavšalist tako ne more izračunati zneska DDV, do vračila katerega bi bil upravičen na podlagi splošne ureditve, saj je pavšalna ureditev namenjena točno temu, da se ga oprosti obveznosti opravljanja takih izračunov. Če pa, kot v postopku v glavni stvari, kmet pavšalist vodi računovodstvo, ki omogoča pridobitev takih podatkov, to najverjetneje pomeni, da se pavšalna ureditev uporablja širše, kot bi bilo potrebno za dosego njenih ciljev.
47.

Vendar ne menim, da bi bilo treba to posebno domnevo, da po izteku leasinga pride do prenosa lastništva na predmetu leasinga na leasingojemalca, razširiti na druge položaje, ki v skladu z MRS 17 spadajo pod finančni leasing. To gotovo velja za položaje, opisane v točkah 10(c) ( 17 ) in (e) ( 18 ) MRS 17, ki sploh ne predvidevjo prenosa lastništva na predmetu leasinga po njegovem izteku. ( 19 ) Podobno velja v primerih, opisanih v točki 11 MRS 17, od katerih se dva (točki (a) in (b)) nanašata le na prenos pogodbenega tveganja na leasingojemalca, v tretjem (točka (c)) pa je prenos lastninske pravice sploh izključen, ker določa podaljšanje leasinga za naslednje obdobje.
82.

Iz člena 3(5) tega okvirnega sklepa, kot ga je treba razlagati v povezavi z uvodnima izjavama 8 in 9, namreč izhaja, da lahko nacionalno sodišče, kadar ne more uporabiti svojih pravil – kar se je zgodilo v tem primeru – in bi moralo zato izreči prestrogo sodbo – kar se da razbrati iz postavljenega vprašanja –, izreče manj strogo kazen, če oceni, da okoliščine storitve kaznivega dejanja to dovoljujejo in bo namen kazni še vedno zagotovljen.
Prav zato tudi Sodišče od odvetnikov zahteva, da predložijo potrdilo, da so upravičeni do zastopanja pred sodišči države članice ali druge države podpisnice Sporazuma o EGP, da bi lahko zastopali stranko v okviru neposredne tožbe ( 24 ) ter uživali privilegije, imuniteto in ugodnosti, ki jih Poslovnik Sodišča priznava agentom, svetovalcem in odvetnikom. ( 25 ) In nazadnje se prav takšno dokazilo zahteva za uporabo računalniške aplikacije „e‑curia“, ki omogoča elektronsko vlaganje in vročanje procesnih aktov. ( 26 )
44.

Za domnevo „tesno povezane“ storitve pa ravno ne zadošča, da do storitev pride in da se opravijo za tretje osebe „le“ priložnostno kot neke vrste proizvod v okviru oproščene storitve. Kajti v tem primeru obdavčitev proizvodov ne zviša stroškov prejemnika storitve, ki je upravičen do ugodnosti (v obravnavanem primeru študentov za dostop do izobraževalnih storitev). ( 19 ) Obdavčitev storitev v obravnavanem primeru namreč podraži „le“ dostop do restavracijskih in gledaliških storitev za obiskovalce restavracije in gledališča. ( 20 ) Zato ne gre za storitev, ki bi bila tesno povezana z oproščeno izobraževalno storitvijo.
1.

Učinkov nacionalnih izvedbenih določb ni mogoče ohraniti tako, da bi bilo sklicevanje na člen 6(3) Direktive 2011/42/ES o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje, kakor ga je Sodišče razlagalo v sodbi Seaport (NI) in drugi (C‑474/10, EU:C:2011:681), izključeno v razmerju do načrtov ali programov, sprejetih ob kršitvi te določbe.
3.

Poglavje II Uredbe št. 44/2001 ima naslov „Pristojnost“. Njegov oddelek 7 z naslovom „Dogovor o pristojnosti“ vsebuje dva člena (23 in 24). Člen 23(1) Uredbe št. 44/2001 določa: „Če so se stranke, od katerih ima vsaj ena svoje stalno prebivališče v državi članici, dogovorile, da mora biti za spore, ki so ali ki bodo mogoče nastali v zvezi z določenim pravnim razmerjem, pristojno določeno sodišče ali sodišča določene države članice, je pristojno to sodišče oz. so pristojna sodišča te države članice. Ta pristojnost je izključna, razen če se stranke niso dogovorile drugače. Dogovor o pristojnosti mora biti sklenjen: (a) v pisni obliki ali potrjen v pisni obliki; ali (b) v obliki, ki je v skladu s prakso, ki je ustaljena med strankama; ali (c) v mednarodni trgovini v skladu z mednarodnimi trgovskimi običaji, ki so znani strankam ali bi jim morali biti znani in ki so splošno priznani v mednarodni trgovini in redno upoštevani s strani strank pogodb istega tipa v okviru zadevne panoge.“
47.

Toda Šesta direktiva ne vsebuje posebnih pravil, ki bi se uporabljala za položaj davčnega zavezanca, ki hkrati izvaja obdavčljive transakcije in transakcije, ki nikakor ne spadajo v sistem DDV. Kar zadeva blago in storitve, katerih uporabo s strani davčnega zavezanca za eno ali drugo kategorijo transakcij (za obdavčljive in neobdavčljive transakcije) je zlahka mogoče določiti, je rešitev preprosta in izhaja neposredno iz člena 17(2) Šeste direktive. Blago in storitve, ki se uporabljajo za obdavčljive transakcije, dajejo namreč pravico do odbitka (razen če so te transakcije oproščene), blago in storitve, ki se uporabljajo za transakcije, ki ne spadajo v sistem DDV, pa ne dajejo pravice do nikakršnega odbitka. Zastavlja pa se vprašanje glede obsega pravice do odbitka, kar zadeva blago in storitve, ki se uporabljajo hkrati in neločljivo za obdavčene transakcije in transakcije, ki ne spadajo v sistem DDV. To blago in te storitve so lahko raznovrstni in so lahko velik del stroška gospodarske dejavnosti, na primer električna energija, najem poslovnih prostorov, storitve čiščenja, nekatera oprema itd.
Svet EU je nato sprejel Sklep 2010/413. ( 7 ) S členom 20(1)(a) in (b) tega sklepa je bila zahtevana zamrznitev vseh sredstev in gospodarskih virov, ki pripadajo, so v lasti, posesti ali jih nadzirajo osebe, subjekti in organi, navedeni v Prilogah I in II. Tisti iz Priloge I (člen 20(1)(a)) so bili uvrščeni na podlagi ustrezne resolucije VS ZN, medtem ko tisti v Prilogi II (člen 20(1)(b))

„[…] sodelujejo v dejavnostih Irana, nevarnih z vidika širjenja jedrskega orožja, ali pri razvoju izstrelitvenih sistemov jedrskega orožja, so z njimi neposredno povezani ali jih podpirajo, vključno s sodelovanjem pri nabavi prepovedanih predmetov, blaga, opreme, surovin in tehnologije, ali osebam in subjektom, ki delujejo v njihovem imenu ali po njihovih navodilih, ali subjektom, ki jim pripadajo ali jih nadzirajo (tudi na nezakonit način), ali osebe in subjekti, ki so osebam ali subjektom, uvrščenim na seznam, pomagale pri izmikanju določbam RVSZN 1737 (2006), RVSZN 1747 (2007), RVSZN 1803 (2008)[ ( 8 )] ali RVSZN 1929 (2010) ali tega sklepa […] in subjekt[i], ki so v njihovi lasti ali pod njihovim nadzorom ali delujejo v njihovem imenu; te osebe in subjekti so navedeni v Prilogi II“.
47.

Neodvisno od tega, ali naj bi navedbe iz sodbe Freemans veljale tudi v primeru predplačila, pa za popravek davčne osnove v skladu s členom 90 in za popravek odbitka vstopnega davka v skladu s členom 184 in naslednjimi Direktive o DDV veljajo različni pogoji. Tako se je Sodišče v sodbi Freemans oprlo na to, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso dokončna davčna osnova dejansko prejeta nasprotna storitev. ( 21 ) Pri pravici do odbitka vstopnega davka pa ne obstaja primerljivo temeljno načelo, ki odbitek vstopnega davka veže na dejansko opravljeno protistoritev. To je jasno razvidno že iz tega, da člen 185(2), prvi pododstavek, Direktive o DDV načeloma izključuje popravek odbitka vstopnega davka, če plačilo ni bilo izvedeno oziroma ni bilo v celoti izvedeno. V tem primeru torej davčni zavezanec ohrani pravico do odbitka vstopnega davka, čeprav sploh ni ničesar plačal.
Člen 5 Direktive o prospektih določa:

„1. Brez poseganja v člen 8(2)[ ( 7 ) ] prospekt vsebuje vse informacije, ki so glede na posebno naravo izdajatelja in vrednostnih papirjev, ki se ponudijo javnosti ali sprejmejo v trgovanje na organiziranem trgu, potrebne, da vlagatelji lahko na podlagi prejetih informacij ocenijo aktivo in pasivo, finančni položaj, poslovni izid ter pričakovanja izdajatelja in katerega koli garanta in pravic, ki izhajajo iz takih vrednostnih papirjev. Te informacije morajo biti predstavljene v obliki, ki omogoča hitro analizo in je razumljiva.

2. Prospekt vsebuje informacije o izdajatelju in vrednostnih papirjih, ki bodo ponujeni javnosti ali sprejeti v trgovanje na organizirani trg. Vključuje tudi izvleček. Izvleček v jeziku, v katerem je bil izdelan izvirni prospekt, na kratek način in v netehničnem jeziku opisuje bistvene lastnosti in tveganja, povezana z izdajateljem, katerim koli garantom in vrednostnimi papirji. […]“
114.

Splošno sodišče namreč po tem, ko je v točki 84 sodbe pojasnilo, da so nemški organi navajali, da v tem primeru ni bilo treba uporabiti pavšalnih finančnih popravkov in njihove ekstrapolacije, v točki 96 odgovarja, da člen 24(2) Uredbe št. 4253/88 Komisiji podeljuje „pooblastilo za zmanjšanje in širok manevrski prostor […] brez omembe meja glede izbire metode, ki […] se lahko uporabi za določitev zneska zmanjšanja“. To napotilo na svobodo izbire metode pomeni, da je za Splošno sodišče ta določba ustrezna pravna podlaga za to, da je Komisija v spornem primeru konkretno uporabila metodo.
46.

Na to specifično naravo so se v stališčih, predloženih Sodišču na obravnavi, sklicevale vse stranke. Dokaz za izpolnjevanje pogojev za kmetijske pomoči v okviru SKP so podali izvedenci, ki jih je imenovalo sodišče. Direktor je navedel, da slednji praktično nikoli ne gredo na zadevni kraj, ker uporabljajo zračno fotografijo, to je letalske ali satelitske posnetke, ki se preučijo v integralnem nadzornem sistemu v Sofiji. V tovrstnem sporu se neposredni in osebni stik s prosilcem zdi veliko manj potreben, kot pa na primer v sporih s področja kazenskega ali družinskega prava.
Glede na predhodne ugotovitve menim, da bi moralo Sodišče na vprašanje, ki ga je predložilo Landgericht Hamburg, odgovoriti tako:

V primeru, da je zdravilo za uporabo v humani medicini, za katero se uporabi člen 1 Priloge k Uredbi št. 726/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o postopkih Skupnosti za pridobitev dovoljenja za promet in nadzor zdravil za humano in veterinarsko uporabo ter o ustanovitvi Evropske agencije za zdravila, razvito in dokončno izdelano ter je bilo zanj izdano dovoljenje za promet, v katerem so navedene ovojnine, v katerih se zdravilo daje v promet, postopka (1) s katerim se odmerek tega zdravila na podlagi recepta in naročila zdravnika odvzame v drugo ovojnino, natančneje v vnaprej pripravljene injekcije, in (2) s katerim se sestava zdravila nikakor ne spremeni, ni mogoče izvesti brez pridobitve ločenega dovoljenja za promet ali spremembe obstoječega dovoljenja za promet na podlagi Uredbe.

Izjema od tega pravila so primeri, v katerih se uporabijo določbe členov 3(1) ali (2) ali 5(1) Direktive 2001/83 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini. Vendar se člen 3(1) in (2) Direktive ne uporabi, če zadevno zdravilo ni pripravljeno v lekarni, člen 5(1) pa se uporabi samo, če ni enakovrednega zdravila, za katero je bilo izdano dovoljenje za promet na nacionalnem trgu, ali če zdravilo, za katero je bilo izdano dovoljenje za promet, trenutno ni na voljo na tem trgu. Izvzetje iz drugega pododstavka člena 40(2) Direktive se nanaša na dovoljenja za proizvodnjo in se ne uporabi za dovoljenja za promet s temi zdravili.
60.

Skratka, iz zgoraj navedenega je zdaj že razvidno, da osnovna težava ni to, da je udeležba občin Cagno in Solbiate v kapitalu družbe ASPEM tako izrazito manjšinska, ampak to, da bi bile dodatne možnosti nadzora, ki so jima bile priznane – čeprav bi se izvajale skupaj –, lahko očitno nezadostne za to, da bi bilo mogoče govoriti o vplivu, ki bi se lahko štel za „odločilen“ pri sprejemanju odločitev in določanju ciljev družbe, in, nazadnje, o nesamostojnosti te družbe v razmerju do navedenih občin.
6.

Družbe Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League in PA Sport UK Ltd (v nadaljevanju: Football Dataco in drugi), tožeče stranke v postopku v glavni stvari, so odgovorne za organizacijo nogometnih prvenstev v Angliji in na Škotskem. Prva skrbi za ustvarjanje in izrabo podatkov in pravic intelektualne lastnine v zvezi s temi prvenstvi in trdi, da ima na podlagi britanskega prava pravico sui generis v zvezi z bazo podatkov, imenovano „Football Live“.
V členu 23(1) Uredbe št. 1008/2008 z naslovom „Obveščanje in enaka obravnava“ je določeno:

„Letalske prevoznine in tarife, ki so na voljo javnosti, zajemajo pogoje, ki veljajo, kadar so ponujene ali objavljene v kakršni koli obliki, vključno na spletu, za zračni prevoz z letališč na ozemlju držav članic, za katere velja Pogodba. Končna cena letalske prevoznine in tarife je vedno navedena in označuje ceno, ki se plača, z vsemi davki, prispevki, dodatnimi dajatvami in pristojbinami, ki so neizogibni in predvidljivi v času objave. Poleg navedbe končne cene, je navedeno vsaj še naslednje:

(a) letalska prevoznina ali tarifa;

(b) davki;

(c) letališke pristojbine, in

(d) ostali prispevki, dodatne dajatve ali pristojbine, zlasti tiste, povezane z varnostjo ali gorivom,

če so bile postavke iz točk (b), (c) in (d) dodane letalskim prevozninam ali tarifam. Možnost doplačila se sporoči na jasen, pregleden in nedvoumen način ob začetku kupovanja vozovnic, kupec pa sam izbere možnost doplačila [s ‚potrditvijo‘].“
2.

Ta zadeva spada v skupino tožb zaradi neizpolnitve obveznosti ( 6 ), ki jih je Komisija vložila v letih 2010 in 2011 ter se nanašajo na uporabo direktiv 91/440 in 2001/14 v državah članicah, zlasti na pravičen in enakopraven dostop prevoznikov v železniškem prometu do infrastrukture, to je do železniškega omrežja. Te tožbe so novost, ker ima Sodišče prvič možnost odločati o liberalizaciji železnic v Evropski uniji in zlasti razlagati tako imenovani „prvi železniški paket“.
64.

Kakor koli, v tej točki je treba po mojem mnenju upoštevati napredek pri izvrševanju Odločbe št. 91/1 in sodbe iz leta 2002, ki se je zgodil po vložitvi te tožbe. Poudariti želim zlasti dve dejstvi: prvo, da so bile terjatve glede vračila pomoči, ki so bile odobrene podjetju Indosa, končno pisane kot dolgovi mase v okviru stečajnega postopka družbe CMD, in, drugo, da so si nacionalni organi prizadevali za dokončno, ne zgolj formalno prenehanje opravljanja dejavnosti, subvencionirane z nezakonitimi državnimi pomočmi, čeprav njihova prizadevanja do zdaj niso obrodila želenega rezultata.
79.

Zlasti obstaja napetost med pravico do obrambe in zrcalnimi temeljnimi postopkovnimi pravicami nasprotne stranke v postopku, kot so pravica do sodnega varstva, zagotovljena kot temeljna pravica, in s tem povezana pravica do sojenja v razumnem roku. Postopkovna pravila o zamudi v tem smislu pomenijo izravnavo in s tem omejujejo pravico do izjave. Namenjena so učinkovitemu izvajanju sodne oblasti in uveljavljanju pravice tožeče stranke do pravočasnega pravnega varstva. Če se toženec ne odzove na tožbo, to ne bi smelo pripeljati do mirovanja postopka.
32.

V zvezi s tem predložitveno sodišče ne more prezreti dejstva, da ker delodajalec teh informacij ni hotel posredovati, obstaja nezanemarljiva verjetnost, da lahko navedeni delodajalec s tem zagotovi, da njegovih odločitev ni mogoče izpodbijati. Povedano drugače, delodajalec tako še naprej izključno v svoji posesti ohranja pomembne elemente, od katerih so na koncu odvisne utemeljenost in torej možnosti uspeha sodnega postopka, ki bi ga sprožil zavrnjeni kandidat. V okviru postopka zaposlitve je treba upoštevati tudi, da je zaradi položaja kandidata – ta položaj je v razmerju do podjetja, ki razpisuje delovno mesto, nujno zunanji – pridobivanje indicev in dejstev, ki omogočajo domnevo o diskriminaciji, še težje kot takrat, kadar gre na primer za dokazovanje, da delodajalec izvaja določene diskriminacijske ukrepe v zvezi s pogoji glede plačila zaposlenih. ( 20 ) Če želi kandidat za zaposlitev pridobiti informacije, ki bi se lahko štele za dejstva, ki omogočajo domnevo o diskriminaciji in so vendarle nujna za sprožitev lajšanja dokaznega bremena, je torej na splošno popolnoma odvisen od dobre volje delodajalca ter lahko pri pridobivanju navedenih informacij naleti na resnične in objektivne težave. Naj v zvezi s tem navedem, da se rešitve, ki jih je na obravnavi predlagala nemška vlada, za pridobitev informacij s strani navedenega kandidata, na njegovo pobudo, ne zdijo prav prepričljive. Zahteva, naj se kandidat obrne neposredno na svet delavcev delodajalca ali naj ob nastopu službe na delovnem mestu po „kategorijah“ prešteje zaposlene, ki so prisotni, bi se namreč izkazala za posebej problematično in na koncu tudi nerazumno, ker vsi delodajalci nimajo sveta delavcev in ker ni nujno, da je mogoče vse značilnosti, na katerih bi lahko temeljil kateri od razlogov za diskriminacijo, opredeliti samo z opazovanjem.
75.

Če bi to po mnenju predložitvenega sodišča vendarle prišlo v poštev, je treba najprej opozoriti na to, da so bile davčne posledice čezmejne reorganizacije usklajene z Direktivo Sveta 90/434/EGS z dne 23. julija 1990 o skupnem sistemu obdavčitve za združitve, delitve, prenose sredstev in zamenjave kapitalskih deležev družb iz različnih držav članic. ( 43 ) Morebitne ovire za izvajanje svobode ustanavljanja v povezavi s transakcijami, za katere velja ta direktiva, glede obstoja katerih v konkretnem primeru ni bilo nič navedeno, bi torej morale biti v glavnem odpravljene.
11.

V členu 4 je določeno: „1. Na podlagi meril iz Priloge III (faza 1) in ustreznih znanstvenih informacij vsaka država članica predlaga seznam območij in označi, kateri naravni habitatni tipi iz Priloge I in domorodne vrste iz Priloge II so prisotni na teh območjih. […] Seznam se pošlje Komisiji v treh letih od notifikacije te direktive skupaj z informacijami o vsakem območju. […] 2. Na podlagi meril iz Priloge III (faza 2) ter v okviru vsake od petih biogeografskih regij iz člena 1(c)(iii) in celotnega ozemlja iz člena 2(1) Komisija izdela iz seznamov držav članic v soglasju z vsako državo članico osnutek seznama [OPS], v katerem so označena območja z enim ali več prednostnimi naravnimi habitatnimi tipi ali prednostnimi vrstami. Države članice, katerih območja z enim ali več prednostnimi naravnimi habitatnimi tipi in prednostnimi vrstami obsegajo več kot 5% nacionalnega ozemlja, lahko v soglasju s Komisijo zahtevajo, da se merila iz Priloge III (faza 2) prožneje uporabljajo pri izbiri vseh [OPS], ki so na njenem ozemlju […] Seznam območij, ki so bila izbrana za [OPS], na katerem so označena območja z enim ali več prednostnimi naravnimi habitatnimi tipi ali prednostnimi vrstami, sprejme Komisija skladno s postopkom iz člena 21.[ ( 6 )] […] 4. Ko je območje, pomembno za Skupnost, sprejeto skladno s postopkom iz odstavka 2, zadevna država članica čim prej in najkasneje v šestih letih določi to območje za [POO] in določi prednostne naloge glede na pomembnost območij za ohranjanje ali obnovitev ugodnega stanja ohranjenosti naravnega habitatnega tipa iz Priloge I ali vrste iz Priloge II ter za usklajenost Nature 2000 in glede na nevarnost, da bi se ta območja razvrednotila ali uničila. 5. Takoj ko je območje uvrščeno na seznam iz tretjega pododstavka odstavka 2, zanj velja člen 6(2), (3) in (4).“
60.

Sodišče je v sodbi z dne 10. februarja 2009 v zadevi Komisija proti Italiji ( 19 ) ponovno pojasnilo, da je v členu 28 ES izražena obveznost upoštevanja načel prepovedi diskriminacije in vzajemnega priznavanja proizvodov, ki se zakonito proizvajajo in tržijo v drugih državah članicah, kot tudi obveznost, da se proizvodom Skupnosti zagotavlja prosti dostop do nacionalnih trgov. Iz tega je razvidno, da je klavzula o vzajemnem priznavanju eden od načinov izpolnjevanja obveznosti iz člena 28 ES.